google/wiki40b huggingface dataset:
נילס הנריק אבל

ביוגרפיה

אבל נולד ב-5 באוגוסט 1802 בכפר פינדה שבנורווגיה (שהייתה מאוחדת באותה העת עם דנמרק). הוא היה השני משבעת ילדיהם של הכומר סְרֶן גאורג אבל ואשתו אן מארי. 
בגיל 13 הוא נשלח עם אחיו הבכור לבית הספר הכנסייתי בכריסטיאניה (שמה של אוסלו באותה עת), וכעבור שלוש שנים הפגין לראשונה את יכולתו המתמטית בסדרת הוכחות לבעיות שהציב בפניו מורהו, ברנט מיכאל הולומבו. בהנחייתו של הולומבו קרא אבל את ספריהם של גדולי המתמטיקאים שקדמו לו (ניוטון, אוילר, לגראנז' וגאוס). אחד מהישגיו הראשונים, אליו הגיע בגיל 16, היה הכללת והוכחת משפט הבינום לכל מספר מרוכב (קדם לו אוילר שהוכיח את המקרה הרציונלי).
בשנת 1820 נפטר אביו של אבל, ומצבה הכספי של משפחתו, שהיה ירוד אף קודם לכן, הוחמר. בשנת 1821 החל אבל ללמוד באוניברסיטת כריסטיאניה, בתמיכתו הכספית של הולומבו. בשנת לימודיו האחרונה החל לעסוק בפתרון משוואה ממעלה חמישית, ובשנת 1821 חש שמצא פתרון וכתב מאמר על כך, אך בעת הכנת המאמר לדפוס גילה בו טעות שפסלה את הפתרון. בשנת 1824 הוכיח שאין דרך כללית לפתרון משוואה פולינומית ממעלה חמישית על ידי רדיקלים, ובכך פתר בעיה שהמתינה מאות שנים להוכחה המוכרת כיום משפט אבל-רופיני. 
תמיכה ממשלתית איפשרה לו לבקר בגרמניה ובצרפת, ובמסע זה התוודע לנושאים עיקריים במתמטיקה. הוא שהה שישה חודשים בברלין, ושם פגש את המתמטיקאי אוגוסט לאופולד קְרֶל, שייסד בשנת 1826 את כתב העת הראשון בעולם שהוקדש למחקר מתמטי. הגיליון הראשון, שיצא לאור ב-1827, כלל מאמרים אחדים מאת אבל, ובהם הוכחה אלגנטית יותר, שנכתבה בעידודו של קרל, להיעדר דרך כללית לפתרון משוואה פולינומית ממעלה חמישית. חלק ניכר מעבודתו של אבל פורסם בגיליונות הבאים של כתב עת זה.
מברלין עבר אבל לפרייבורג ואחר כך לפריז, ושם התאכזב לגלות שהצרפתים אינם מגלים עניין בו ובמחקריו. כעבור חודשים מעטים הוא שב לברלין. 
במהלך התקופה של מסעו לגרמניה ולצרפת ערך אבל את החשובים שבמחקריו, ובהם מחקרים בתורת הפונקציות, כולל מחלקה חדשה של פונקציות הידועות כיום בשם פונקציות אבליות, וכן פונקציות אליפטיות. 
עקב קשיים כספיים חזר אבל לנורווגיה (אז חלק משוודיה) במאי 1827, ושם עסק בהוראה באוניברסיטת כריסטיאניה. הוא המשיך לפרסם מאמרים מתמטיים מעולים, בהם כאלה שזכו להתפעלותו של לז'נדר, אך בריאותו הלכה והתדרדרה. בשנת 1829 סידר לו קרל ידידו משרת הוראה בברלין, אך הידיעה על כך הגיעה רק לאחר שאבל מת משחפת ב-6 באפריל 1829. 
לאחר מותו של אבל ערך הולמבו את כל כתביו, והם יצאו לאור בשנת 1839. מהדורה מקיפה יותר של כתבי אבל יצאה לאור בשנת 1881.
עצמים מתמטיים רבים קרויים על שמו של אבל, ובהם חבורה אבלית, אינטגרל אבלי, פונקציה אבלית, מבחן אבל ועוד רבים. בשנת 2002, במלאת מאתיים שנה להולדתו, הוקמה בנורווגיה קרן לחלוקת פרס אבל למתמטיקה. הזוכה הראשון בפרס היה המתמטיקאי הצרפתי ז'אן-פייר סר.
חואקין רודריגו

חייו

רודריגו נולד בסגונטו והתעוור בגיל שלוש כתוצאה ממחלת אסכרה. הוא התחיל ללמוד מוזיקה בוולנסיה והמשיך בפריז, אצל פול דיקא. אחרי תקופה קצרה בספרד חזר לפריז ללמוד מוזיקולוגיה.
היצירה Cinco Piezas Infantiles זיכתה את רודריגו בפרס הלאומי של ספרד לתזמורת בשנת 1925.

ב-19 בינואר 1933 נשא לאישה את ויקטוריה קמחי, פסנתרנית ממוצא יהודי-טורקי.
את יצירתו המפורסמת ביותר, ה"קונסיירטו דה ארנחואס", כתב בפריז בשנת 1939. זהו קונצ'רטו לגיטרה קלאסית ותזמורת. הפרק השני והאיטי מבין שלושת פרקי היצירה, האדג'ו, הוא אחד המוכרים במוזיקה הקלאסית של המאה ה-20, ונגינת הגיטרה משתלבת בו הדדית עם קרן אנגלית. פרק זה אף זכה לביצוע של נגן הג'אז מיילס דייוויס ולעיבוד מפורסם של המלחי צ'יק קוריאה - Spain.
הצלחת היצירה הזו הביאה עמה הזמנות מכמה וכמה סולנים ידועי שם, ביניהם החלילן ג'יימס גולוויי והצ'לן ג'וליאן לויד ובר. ה"קונסיירטו אנדאלוס" שלו, לארבע גיטרות ותזמורת, נכתב לפי הזמנתו של סלדוניו רומרו לביצוע על ידיו עם שלושת בניו.
בתו של רודריגו, ססיליה, נולדה ב-27 בינואר 1941. מאז 1947 כיהן כפרופסור לתולדות המוזיקה בחוג על שם מנואל דה פאיה, בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת קומפלוטנס במדריד. 
בשנת 1991 העניק המלך חואן קרלוס הראשון לרודריגו את תואר האצולה "מרקיז גני ארנחואס". הוא זכה בפרס נסיך אסטוריאס היוקרתי בשנת 1996 (המקבילה הספרדית לפרס נובל). ממשלת צרפת העניקה לו בשנת 1998 את תואר אביר מסדר האמנויות והספרות.
רודריגו מת בשנת 1999 במדריד. הוא ואשתו ויקטוריה נטמנו בבית הקברות בארנחואס.
דיאסטריאומר

תכונות פיזיקליות וכימיות

לזוג אננטיומרים יש תכונות פיזיקליות דומות (מלבד האופן שבו הן מסיטות אור מקוטב) כמו למשל נקודת היתוך ורתיחה, מסיסות ועוד, ותכונות כימיות דומות כמו למשל תגובה עם ריאגנט אכירלי (ריאגנט שאינו כירלי כלומר אינו מכיל מרכז אסימטרי) כלשהו בקצב דומה,
בשונה מאננטיומרים, לזוג דיאסטריאומרים יש תכונות פיזיקליות וכימיות שונות האחד מהשני.
אביבי יבין

ביוגרפיה

יבין נולד בזכרון יעקב לימימה-ברוני ודוד מונדז'ק. בין השנים 1934–1946 למד בבית הספר הריאלי בחיפה. בשנת 1946 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת עין גב (בית השיטה) ושירת בפלוגה ד' של הגדוד הראשון. החל מדצמבר 1947 שירת בפלוגת הסטודנטים בגדוד מוריה ובגדוד בית חורון. בתפקידו האחרון היה מפקד מחלקת מקלעים בינוניים בגדוד 62 והשתתף בניסיון הפריצה לעיר העתיקה ובהתקפה על ארמון הנציב. השתחרר מצה"ל בשנת 1949. 
בשנת 1951 נישא לרבקה יבין לבית קרימסקי, מפקחת במשרד החינוך. לזוג נולדו להם שלושה ילדים: תלמה יבין, מעצבת, דוד יבין, מתמטיקאי, ועו"ד ימימה (מימי) צמח.
ב-5 בפברואר 2016 נפטר יבין בביתו שבתל אביב כתוצאה משבר בכתף ואי ספיקת לב.

קריירה מחקרית

את לימודי התואר הראשון בפיזיקה השלים אביבי יבין באוניברסיטה העברית שבירושלים, שם גם סיים את לימודיו לתואר שני בפיזיקה, במתמטיקה ובפילוסופיה בשנת 1954. בשנת 1958 קיבל יבין תואר דוקטור בפיזיקה גרעינית מאוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל. באותה שנה המשיך לפוסט דוקטורט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ובהמשך הפך לחבר הסגל האקדמי באוניברסיטה זו.
בשנים 1962-1960 שהה יבין בישראל, השתתף בוועדה לאנרגיה אטומית ועסק במחקר בכור במרכז למחקר גרעיני - שורק. בתקופה זו ריכז את עבודת הוועדה הבין מוסדית להקמת מאיץ חלקיקים לאומי, שבראשה עמד פרופסור סולי גבריאל כהן מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1967 הוזמן יבין לאוניברסיטת תל אביב על ידי פרופסור יובל נאמן, ובתוך כשנתיים הקים קבוצת מחקר בפיזיקה גרעינית, שכללה ארבעה פיזיקאים ניסיונאים ושני תאורטיקאים. הקבוצה התמקדה בחקר אינטראקציות של פאיונים ושל אלקטרונים עם גרעין האטום ונחשבה בין המובילות בעולם. בהמשך הצטרפו לקבוצה, שהפכה לחוג לפיזיקה גרעינית, עוד שני ניסיונאים ושלושה תאורטיקאים.
יבין היה הדקאן הראשון של הפקולטה למדעים מדויקים, בשנים 1971–1976. 
יבין הגיע לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1968. בתקופה זו זכה גם להיבחר כעמית האגודה האמריקאית בפיזיקה, בזכות שיטה מקורית שפיתח לחקר רמות אנלוגיות בגרעינים - נושא בעל חשיבות בחקר מבנה הגרעין. הוא עשה את המחקר שלו בפיזיקה גרעינית בארצות הברית, קנדה, צרפת ושווייץ. 
בשנת 1978 הקים יבין את פרויקט המחקר על השלום באוניברסיטת תל אביב. במסגרת זו בוצעו מחקרים בנושא ונוצרו קשרים עם אוניברסיטאות במצרים. נושא השלום היה קרוב ללבו, הוא כתב ועסק בו עד יומו האחרון. בנוסף, הוא השקיע מאמצים רבים כדי להשיג שיתופי פעולה מדעיים בין מדענים ישראלים וערבים.
Solo (מיני אלבום)

רקע והפקה

מיני-האלבום הופק על ידי דיינל, מרסליניו פראז, פארל ויליאמס, סיקרט וטייני. חלקם אף לקחו חלק בכתיבת שירי מיני-האלבום. לכל אחד משלושת השירים אשר נכללו במיני-האלבום יצאו וידאו קליפים שזכו להצלחה חסרת תקדים ביוטיוב.
את שלושת הקליפים ביים ז'ואאו פאפה.
הארמייה ה-48 (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-7 באוגוסט 1941, וכמפקדה הראשון מונה גריגורי קאהזיולין. הארמייה השתתפה בקרב לנינגרד, אולם ספגה במהלכו אבידות כה גדולות עד שפורקה ב-14 בספטמבר של אותה שנה. שרידיה אוחדו עם הארמייה ה-54. ב-20 באפריל 1942 היא הוקמה מחדש ונכללה במסגרת חזית בריאנסק. בחורף 1943 היא השתתפה במתקפת מאלוארקנגלס. במרץ היא הועברה אל החזית המרכזית והשתתפה עמה בקרב קורסק ולאחר מכן במבצע קוטוזוב. ביוני 1944 היא השתתפה במבצע בגרטיון כחלק מהחזית הבלארוסית הראשונה. בתחילת 1945 היא השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית כחלק מהחזית הבלארוסית השנייה, והמשיכה להאבק בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה. ביולי 1945 היא הועברה לפולין ובספטמבר פורקה והמטה שלה ששימש כבסיס ראשוני ליצירת המחוז הצבאי קאזאן.
אמיל אלימלך

ביוגרפיה

נולד בשנת 1945 ועלה לישראל ממרוקו בשנת 1956. בשנת 1962 התגייס לצה"ל ונשלח לטירונות בבית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13). לאחר הטירונות עבר קורס שוטרים צבאיים והוצב בכלא ארבע, שם תיפקד כזקיף על מגדל שמירה, יומנאי, מפקד משמר, מדריך כלואים וסמל משמעת. לקראת מועד תום שירות החובה שלו בצה"ל התקבל לקורס קצינים ובסיומו הוצב בכלא שש. לאחר תקופה קצרה עבר לשמש כמפקד מעבר ארז. מאז מילא מגוון תפקידי פיקוד ומטה לרבות פיקוד על בסיסי כליאה, יחידת המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז, ראש ענף ארגון והדרכה וראש ענף שיטור במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי (מקמצ"ר).
במלחמת לבנון הראשונה שימש כסגן הקמצ"ר בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1984 היה לקצין המשטרה הצבאית הראשון שנשלח למכללה לביטחון לאומי ובתום שנת הלימודים קיבל את דרגת התת-אלוף והחליף את תא"ל מאיר גבע בתפקיד הקמצ"ר. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במהלך האינתיפאדה הראשונה. בשנת 1989 העביר את הפיקוד על החיל לתא"ל שלום בן-משה.
קילמס (בירה)

מבשלת קילמס (בספרדית: Cervecería y maltería Quilmes) היא מבשלת בירה ארגנטינאית הנמצאת בעיר קילמס, פרוור של בואנוס איירס. החברה נוסדה בשנת 1888, על ידי אוטו במברג, מהגר גרמני. המבשלה מייצרת את המותג קילמס, הכולל בירות מסוגים רבים.
החברה גדלה במהירות, וכבר בשנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה לגדולה ביותר בבואנוס איירס, וכתוצאה מכך גם הפכה לסמל לאומי ארגנטינאי, ותפסה 75% משוק הבירות בארגנטינה. החברה משמשת כספונסרית של נבחרת הכדורגל הארגנטינאית ושל הקבוצה המקומית, קילמס אתלטיקו קלוב.
במהלך תחילת המאה ה-21 החברה עברה לשליטת אנהאוזר-בוש אינבוו, יצרנית משקאות מהגדולות בעולם.
דיסקית פייסטוס

דיסקית פייסטוס היא דיסקית חומר שנמצאה בשנת 1908 באי כרתים. הדיסקית מתוארכת לתקופת הברונזה, כ־2000 שנה לפנה"ס. קוטרה הוא כ־15 ס"מ, והיא מלאה משני צדדיה בסמלים המחולקים למילים. השפה בה נכתבה הדסקית כוללת 45 סמלים שונים, ולא ידוע איזו שפה זו.
ייחוד נוסף של הדיסקית הוא שהסימנים בה זהים לגמרי, והוכנו על ידי תבנית, ולפיכך הם הדפוס הקדום ביותר בעולם.
הלוויה צבאית

הלוויה צבאית היא הלוויה הנערכת לחללי כוחות הביטחון (צבא, משטרה ומספר מצומצם של אזרחים). להלוויה כזו נוספים מאפיינים טקסיים שאינם נהוגים לרוב בהלוויה אזרחית.
הלוויה צבאית נערכת לכל חייל שנהרג בעת שירותו הצבאי, מכלל זרועות הצבא. לחללי כוחות שיטור מקוימת הלוויה משטרתית, בעלת מאפיינים דומים לזו הצבאית. ברחבי העולם נהוג לעיתים לערוך הלוויה צבאית גם לווטרנים. קיימים מאפיינים דומים בין הלוויה צבאית והלוויה ממלכתית.
ההלוויה מנוהלת לרוב על ידי קצין ובנוכחות איש דת לפי דתו של החלל.

מאפיינים בולטים

לרוב, הלוויה צבאית נערכת בנוכחות משמר כבוד, היורה מספר מטחי כבוד. ארון המתים עטוף בדגל הלאום, ובמספר מדינות נהוג להגיש אותו למשפחה האבלה. במספר מדינות קבועה תרועה מיוחדת או שיר המושר בעת ההלוויה.

ארצות הברית

בארצות הברית נהוג טקס ארוך יחסית ומפורט. בטקס ישנו טקס הספד על ידי איש דת. משמר כבוד, שחלק ממנו הם נושאי הארון, מלווה את המת. בהלוויה של אישיות צבאית בכירה, החל מדרגת קולונל, הארון מובל על ידי עגלה רתומה לסוסים ללא רוכב או על ידי רכב מיוחד. תרועת אבל מושמעת על ידי נגן ביוגל יחיד. הדגל העוטף את הארון מקופל על ידי המשמר לקיפול קבוע ומיוחד בן 13 שלבים, בו כל קיפול הוא בעל משמעות אחרת, ונמסר למשפחה. במקרים מסוימים מבוצעת הצדעה אחרונה, או טיסה במבנה חסר על מנת לחלוק כבוד לנפטר. מטח כבוד של שלוש יריות נורה על ידי כיתה בת 3–7 אנשי צבא.

הממלכה המאוחדת

בממלכה המאוחדת ובמדינות חבר העמים הבריטי נהוגה הלוויה צבאית דומה לזו האמריקאית, ובה נורים מטחי כבוד בעת הורדת המת אל קברו.

רוסיה

בפדרציה הרוסית, טקס ההלוויה הצבאית דומה מאוד לזה האמריקני. את הטקס נושא איש דת שלאחריו נורים שלושה מטחי כבוד. לאחר מכן ארונו של החייל נישא על ידי משמר כבוד, שכמה מהם נושאים את הארון. הארון נעטף בדגל רוסיה לאורך כל ההלוויה. לפני הורדת הארון אל הקבר, המשמר מסיר הדגל. כאשר מורד הארון אל הקבר, מתנגן ברקע המנון רוסיה. כשהארון נח בקבר, נמסר דגל רוסיה לידי משפחת/קרובי המת. לעיתים נערך מטס כבוד. בתקופת האימפריה הרוסית, החייל המנוח היה מובל בכרכרה - נוהג שלא נזנח עד לסוף מלחמת העולם השנייה.
אלכסיי יריומנקו

הקריירה

יריומנקו שיחק בקבוצת הנערים עד גיל 15 של קבוצת טרומסה מהליגה הנורווגית שם שיחק אביו בקבוצת הבוגרים. כמו כן, שיחק באקדמיה לנוער בקבוצת מץ מהליגה הצרפתית, עד שחזר להופעת בכורה בליגה הפינית הבכירה עם קבוצת פ.צ ג'וקיריט ב-2001. עונה לאחר מכן הוא עבר להלסינקי, בירת פינלנד, כדי לשחק בקבוצת ה.י.ק. הלסינקי, שם הפך לאחד השחקנים הטובים בליגה. הוא זכה בשתי אליפויות פינלנד וגביע אחד עם ה.י.ק הלסינקי.
בקיץ 2004 הוא עבר לקבוצת לצ'ה מהליגה האיטלקית הראשונה.
אחרי שנכשל בנסיונותיו להצליח בלצ'ה, הוא עבר בינואר 2006 לפ.צ. סאטורן, שם חתם לחוזה של 4 עונות והפך לשחקן מפתח בקבוצה הרוסית.

נבחרת פינלנד

בנבחרת פינלנד ערך הופעת בכורה ב-11 באוקטובר 2003 נגד נבחרת קנדה.
יריומנקו היה שחקן מפתח בנבחרת פינלנד במוקדמות מונדיאל 2006, כשכבש 8 שערים, מתוכם 4 שערים מכדורים חופשיים.
שלום אוסלנדר

קורות חייו

אוסלנדר נולד במונסי שבמדינת ניו יורק. הוא גדל בקהילה יהודית אורתודוקסית למשפחה אדוקה, בן זקונים אחרי אחיו ואחותו. דודו הוא הרב נחום לאם. בגיל 17 נשלח לישראל ללמוד בישיבת "נווה ציון" בקריית יערים, ובגיל 19 חזר לארצות הברית ועבר לגור לבדו בטינק שבניו ג'רזי. 
כתיבתו של אוסלנדר מתפרסמת בקביעות בעיתון הבריטי "הגארדיאן" וכן בעיתונים האמריקאיים "הניו יורק טיימס" ו"הניו יורקר". הוא פרסם מספר ספרים: קובץ סיפורים קצרים בשם "Beware of God" ‏(2006); ספר זכרונות על חייו בשם "מחבואים עם אלוהים" (Foreskin's Lament, תרגום מילולי: "קינת העורלה", 2007), שיצא גם בעברית; ורומן בדיוני בשם "Hope: A Tragedy" ‏(2012), על איש שמוצא בעליית הגג בביתו את אנה פרנק הבוגרת.
כתיבתו בעיתונות ובספריו עוסקת לעיתים קרובות בזהותו היהודית והרקע האורתודוקסי שלו. בכתביו הוא מותח ביקורת חריפה על הוריו, ומתאר כיצד התמרד כנער נגד כללי הדת הנוקשים שהנהיגה משפחתו.
ב-2003-2004 היה מועמד ל"פרס קורט לספרות יהודית" בקטגוריית הסופר הצעיר בנושאים יהודיים.
אוסלנדר נשוי ואב שני בנים, ומתגורר בוודסטוק שבמדינת ניו יורק.
עצומת בלקסטון

עצומת בלקסטון או תזכיר בלקסטון (באנגלית: Blackstone Memorial) היא עצומה שחוברה על ידי הכומר ויליאם יוג'ין בלקסטון והוגשה לנשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון ב-5 במרץ 1891, הקוראת להשבת ארץ ישראל לעם היהודי ולסיוע פעיל של ארצות הברית בכך. על העצומה חתמו 431 אמריקנים בעלי עמדה: ראשי ערים, מושלים, חברי קונגרס, אנשי דת בכירים, שופטים, עיתונאים, עורכים ומוציאים לאור של עיתונים חשובים ואנשי עסקים חשובים.

רקע

הכומר בלקסטון השתייך לכנסייה הפרסביטריאנית והיה בעל השקפת עולם משיחית-מילינאריסטית. הוא חיבר ספרים בנושא ביאתו השנייה של ישו ולפי חישוביו עמד העולם בסופו של העידן האחרון לפני בוא ממלכת אלף השנים (ימות המשיח). לפי תפיסתו, מרכיב חשוב בהבאת העידן לקצהו הוא שובם של היהודים לארצם.
בשנים 1888–1889 סייר בלקסטון בארץ ישראל יחד עם בתו, פלורה. הוא התרשם שהארץ שוממה ובמקביל התרשם ממושבות העלייה הראשונה שהחלו להתפתח. הוא ראה בכך אישוש לתפיסתו ולחישוביו לפיו הגיע הרגע להשבת העם היהודי לארצו.

העצומה השנייה

ב-6 במרץ 1916 כתב נתן שטראוס מכתב לבלקסטון, לפי בקשתו של לואי ברנדייס. שטראוס הילל את אומץ הלב וחוכמתו של בלקסטון וכינה אותו "אבי הציונות", כן ציין את השפעת רעיונותיו של בלקסטון על ברנדייס. בהמשך ביקשו ברנדייס ושטראוס מבלקסטון בן ה-75 לשוב ולהעביר את העצומה לנשיא, וודרו וילסון, על מנת שיפעל לעידוד בריטניה ולסייע במאמצים שהובילו בסופו של דבר להצהרת בלפור.
בלקסטון הסכים. וילסון, שהיה אדם דתי ופרסביטריאני כיבד מאד את הכומר, קיבל לידיו עותק מהעצומה וגיבה את ראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג' למען קידום הרעיון הציוני.
פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-18 באוקטובר 1671 בטירת גוטורפ, לכריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולפרדריקה אמליה מדנמרק, בתם של פרדריק השלישי, מלך דנמרק וסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1695 מת אביו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ופרידריך ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-12 במאי 1698 התחתן פרידריך עם הדוויג סופיה משוודיה, בתם של קרל האחד עשר, מלך שוודיה ואולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק. הנישואים ביניהם לא היו מוצלחים, בעקבות חייו המופרעים של פרידריך, ונולד להם רק בן אחד קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ. בשנת 1699 עברו בני הזוג לשוודיה, שם השתתפו במסיבות רבות ובנשפים שנערכו שלכבודם. בשנת 1700 פרצה מלחמת הצפון הגדולה, ובעקבות כך נותרו הזוג בשוודיה.
ב-19 ביולי 1702 נהרג פרידריך מאש ארטילריה בקרב קאלישוב, ובנו קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את נחלותיו ותאריו, תוך שאשתו הדוויג סופיה משוודיה משמשת כעוצרת הדוכסות יחד עם אחיו כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין.
אוניברסיטת טורונטו

מחקר

מבחינת איכות המחקר נחשבת האוניברסיטה של טורונטו כטובה בקנדה, ואחת מהאוניברסיטאות המובילות בעולם. תשעה מבין חוקרי ובוגרי האוניברסיטה זכו עד היום בפרסי נובל. 
ספריית האוניברסיטה היא השלישית בגודלה בצפון-אמריקה אחרי אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ייל והיא מכילה יותר מ-16 מיליון פריטים. מוסף ההשכלה הגבוהה של "הטיימס" דירג בשנת 2007 את מדעי הרוח באוניברסיטת טורונטו במקום ה-11 בעולם, את מדעי החברה במקום 17, ואת מדעי הטבע במקום ה-20. בשנת 2010 דירג "הטיימס" את אוניברסיטת טורונטו במקום ה-17 בעולם. היא גם האוניברסיטה הגדולה בקנדה וה-20 בגודלה בעולם.

תולדות האוניברסיטה

אוניברסיטת טורונטו היא אוניברסיטת מחקר ציבורית. כשהוקמה ש-1827 על פי צו מלכותי הייתה למעשה המוסד האקדמי הראשון במושבה הבריטית קנדה עילית לימים אונטריו. באותה תקופה, האוניברסיטה נוהלה על ידי הכנסייה האנגליקנית, שגם פיקחה על התכנים. ב-1850 היא קיבלה את שמה הנוכחי והפכה למוסד חילוני.
האוניברסיטה על פי המסורת הבריטית מורכבת מ-12 קולג'ים שונים הנהנים מאוטונמיה חלקית בניהול ענייניהם, המתייחדים האחד מהשני באופיים ובהיסטוריה שלהם. אוניברסיטי קולג' הוא הוותיק שבהם, ונוסד בשנת 1853. טריניטי קולג' הוא היוקרתי והקטן מכולם, והוא מקבל לשורותיו סטודנטים מצטיינים בלבד.

מיקום

בימי ראשיתה של האוניברסיטה בתחילת המאה ה-19 היא הייתה ממוקמת בשולי העיר טורונטו, אך עם התרחבותה המואצת של העיר היא נמצאת כיום במרכזה. הקמפוס הראשי של האוניברסיטה במרכז העיר טורונטו משתרע בין שדרת ספדיינה במערב וקווינס פארק במזרח, אם כי מחלקות ובניינים בודדים נמצאים מזרחה לפארק. מדרום גובל קמפוס סנט ג'ורג' ברחוב קולג' (סמוך לבתי החולים האוניברסיטאיים) ומצפון - רחוב בלור. שני קמפוסי הלוויין של האוניברסיטה ממוקמים בסקרבורו ובמיסיסוגה. מוזיאון רום, שהוא המוזיאון הגדול ביותר בקנדה נמצא בסמוך לקמפוס, ונוסד בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה.

קשרים בינלאומיים

האוניברסיטה מדגישה את חשיבות קשריה הבינלאומיים עם אוניברסיטאות אחרות בעולם. היא יצרה שותפויות עם שורה של אוניברסיטאות חשובות בסין בהן אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, אוניברסיטת פקינג ועוד. אוניברסיטת טורונטו מקיימת גם שיתוף פעולה אקדמי עם מוסדות אקדמים שונים בישראל ביניהם האוניברסיטה העברית בירושלים. בית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה ע"ש רוטמן מנהל גם פרויקט לימודי משותף עם אוניברסיטת תל אביב.
באוניברסיטת טורונטו ישנם גם סטודנטים בינלאומיים רבים המגיעים אליה ממקומות שונים ברחבי תבל.
סקונטו ריגה

הופעות באירופה

הקבוצה החלה את הופעותיה באירופה במוקדמות ליגת האלופות בעונת 1992/1993, כאשר בשלב המוקדם גברה על קבוצת קיי. איי. קלאקסביק מאיי פארו. בשלב הראשון נכשלה הקבוצה מול לך פוזנן הפולנית, ולכן לא העפילה לשלב הבא.
הקבוצה חזרה למוקדמות ליגת האלופות בעונה שלאחר מכן, עונת 1993/1994, אז עברה הקבוצה בשלב המוקדם את אולימפיה לובליאנה הסלובנית, אך הפסידה בשלב הראשון לספרטק מוסקבה. בעונת 1996/1997 העפילה הקבוצה לגביע אופ"א, אז עברה בשלב המוקדם את ניוטאון AFC מויילס, אך הפסידה בשלב ההעפלה למאלמה השוודית.
בעונת 1997/1998 חזרה הקבוצה למוקדמות ליגת האלופות, אז עברה בשלב הראשון את ולטה המלטזית, אך בשלב המוקדמות השני הפסידה לברצלונה. בגלל השלב בו הפסידה הקבוצה, היא נשלחה באותה העונה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א, אז הפסידה הקבוצה לריאל ואיאדוליד מספרד.
בעונת 1998/1999, הקבוצה שוב השתתפה במוקדמות ליגת האלופות, אז ניצחה בשלב הראשון את דינמו מינסק, אך בשלב המוקדמות השני הפסידה לאינטר האיטלקית. לכן הקבוצה נשלחה בשנית לסיבוב הראשון של גביע אופ"א, אז הפסידה הקבוצה לקבוצת דינמו מוסקבה הרוסית.
הדבר חזר גם בעונת 1999/2000, כאשר בשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות ניצחה הקבוצה את ז'נס ד'אש (Jeunesse d'Esch) מלוקסמבורג, ובשלב השני עברה הקבוצה את ראפיד בוקרשט הרומנית. אולם, בשלב המוקדמות השלישי הפסידה לצ'לסי, ולכן נשלחה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א, בו הפסידה לוידזב לודז' הפולנית.
במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2000/2001 הקבוצה הפסידה בשלב המוקדם לאף. קיי. שמקיר מאזרבייג'ן. בעונת 2001/2002 הקבוצה עברה בשלב המוקדמות הראשון את F91 דודלאנג' מלוקסמבורג, אך הפסידה בשלב המוקדמות השני לויסלה קרקוב מפולין. גם בעונת 2002/2003 לא ראתה הקבוצה הצלחה רבה, למרות שניצחה בשלב המוקדמות הראשון את בארי טאון מויילס, אבל הפסידה בשלב המוקדמות השני ללבסקי סופיה מבולגריה.
בעונת 2003/2004 הפסידה הקבוצה בשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות לסלימה וונדררס ממלטה. בעונת 2004/2005 ניצחה הקבוצה בשלב המוקדמות הראשון את רהיל אף. סי. מויילס, אך הפסידה בשלב המוקדמות השני לטרבזונספור הטורקית. הקבוצה השתתפה במפעל ליגת האלופות בפעם האחרונה עד היום בעונת 2005/2006, אז הפסידה בשלב המוקדמות הראשון לרבוטניצ'קי קומטל סקופיה ממקדוניה.
בעונת 2006/2007 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, והפסידה בסיבוב המוקדמות למולדה מנורווגיה.
ידידיה כהן

ביוגרפיה

ידידיה כהן נולד ב-1936 בחיפה לאלכסנדר, ששימש מהנדס העיר בני ברק במשך 33 שנה, ולקלרה-ברוריה כהן, בן בכור להוריו (מתוך עשרה ילדים). אביו היה אחיהם של השופט חיים הרמן כהן, של סגן ראש המוסד שלמה כהן-אברבנאל ושל ליאו כהן, מראשי תנועת הצופים היהודים וממקימי המחתרת היהודית בצרפת, שנרצח בשואה. סבו וילהלם-זאב (וילי) נישא למרים קרליבך (1886–1962), בתו של רבה של ליבק, שלמה קרליבך. בגיל שנה עבר עם הוריו לקבוצת רודגס (כיום קבוצת יבנה), וכשהיה בן שלוש עברו לרמת גן. אמו נפטרה כשהיה צעיר, ואביו נשא את שלי לבית נורדהיים, ניצולת השואה מהולנד, אלמנה. למד בבית הספר היסודי "מוריה" בתל אביב, בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה, בבית ספר תיכון בבני ברק, בישיבת כנסת חזקיהו בזיכרון יעקב ובמחזור הראשון של ישיבת כרם ביבנה. היה חבר גרעין איתנים של בני עקיבא ושילב שירות בנח"ל המוצנח ומגורים בקיבוץ כפר דרום. כשהקיבוץ הפך למושב (המושב השיתופי בני דרום) עברה המשפחה לקיבוץ סעד שבנגב.
כהן ערך את עיתון "זרעים" של בני עקיבא, היה שליח בני עקיבא בארגנטינה ושליחה המרכזי של התנועה לדרום אמריקה, מורה בבית הספר התיכון בקבוצת יבנה ומזכ"ל בני עקיבא (בשנים תשל"ד-תשל"ו). לאחר פטירתו ניתן השם "ידידיה" לשבט החדש של בני עקיבא.
בשנת 1975 הקים את ישיבת הקיבוץ הדתי יחד עם שמעון הקשר ועמד בראשה עד לפטירתו.
היה דמות מרכזית בקיבוץ סעד, פעיל במוסדות של הקיבוץ הדתי וממנהיגיה של תנועת בני עקיבא.
ב-1973 (תשל"ג) קיבל תואר שני באוניברסיטת תל אביב על עבודת גמר בנושא "תקנת פירות וזכות הבעל בפירות נכסי מלוג של אשתו ונלוו אליה תקנת פדיונה אם נשבית ותקנת זמן בגיטין ותקנת פירות תחת פרקונה". ב-1980 הגיש עבודת דוקטור במשפט עברי באוניברסיטת תל אביב בנושא "תקנות חז"ל ביחוסי ממון בין בני זוג", בהנחייתו של פרופ' אהרון קירשנבאום. פרסם מאמרים רבים העוסקים בתקנות חז"ל ובסוגיות כמו צדקה ורבנות בקיבוץ.
נפטר ממחלה ב-1984, בגיל 47, ונקבר בבית הקברות של קיבוץ סעד.
היה נשוי לרחל ואב לשישה. חתנו, הנשוי לבתו נועה, הוא הרב בני לאו.
טסלה Model X

תיאור

המודל X שוקל כ-10% יותר מהדגם שעליו הוא מבוסס, המודל S, וכ-60% מכלל חלקי הרכב הם זהים. דלתות הרכב נפתחות כלפי מעלה (ולא לצדדים, כבמרבית הרכבים כיום), ולרכב ניתן לחבר נגרר - מהרכבים החשמליים הבודדים בעלי אפשרות זו, דגם ה-X יכול להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.8 שניות בלבד.

מכירות

ב-13 ביולי 2016, הציגה טסלה את דגם X 60D שלה, הנושא תג מחיר התחלתי של 74,000 $. נכון לספטמבר 2014 הוזמנו למעלה מ-20,000 יחידות
סטריבוג

סטריבּוֹג (בקירילית: Стрибог; בפולנית: Strzybóg) הוא אל במיתולוגיה הסלאבית. מבין כל האלים הסלאביים-המזרחיים המרכזיים, סטריבוג הוא המעורפל ביותר: תפקידו אינו ברור לחלוטין; נראה סביר להניח כי הוא היה אל הרוחות, השמים והאוויר. מסופר כי הוא סבן של שמונה רוחות השמים.
סטריבוג נמנה עם האלילים המרכזיים שהקים ולדימיר הראשון בחצרו במאה ה-10 – לצד פרון (כראש הפנתאון), דז'בוג, סימרגל, מוקוש וחורס. שמו של סטריבוג מופיע בכרוניקה הרוסית הראשונה.
באפוס הרוסי בן המאה ה-12 "משא מלחמת איגור" מכונות הרוחות, אשר מצליפות בצבאו של איגור ואשר נשלחות מן הים כחיצים, "נכדותיו של סטריבוג".

אטימולוגיה

גם באשר לאטימולוגיה של השם ישנה מחלוקת. ייתכן כי השם קשור לשם האיראני סטריבגהא (Sribagha), "האל היפה" – אחד מכינויו של האל הבורא אהורה מאזדה. עם זאת, ייתכן כי מקורו של השם הוא סלאבי.
ג'ניפר אילי

ביוגרפיה

ג'ניפר נולדה בווינסטון סיילם שבצפון קרוליינה לשחקנית בריטית בשם רוזמרי האריס ולסופר אמריקאי בשם ג'ון אילי. ג'ניפר הופיעה לראשונה על במה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה", במחזה זה אמה שיחקה את בלאנש דאבווה. היא בילתה את ילדותה בין אנגליה לאמריקה ולמדה ב-18 בתי ספר שונים.
ב-1992 פיטר האוול ליהק אותה לעיבוד לרומן "מדשאת הקמומיל", היא ואמה שיחקו את אותה דמות בגילאים שונים. הסיפור הזה הוא מיני סדרה בארבעה חלקים על חייהם ואהבותיהם של משפחת דודנים מ-1939 עד היום.
הופעתה כאליזבת בנט ב-1995 בעיבוד לטלוויזיה של הבי בי סי לרומן הקלאסי גאווה ודעה קדומה מאת ג'יין אוסטן זיכתה אותה בפרס הבאפטא. לאחר מכן היא הופיעה בקולנוע פעם ראשונה בסרט הדרך לגן עדן. היא המשיכה להופיע גם על הבמה וגם בסרטים וזכתה בפרס טוני בשנת 2000. ב-2007 היא זכתה בפרס טוני נוסף על הופעתה ב"חוף האוטופיה".
אילי יצאה עם השחקן טובי סטיבנס ששיחק לצידה במדשאת הקמומיל ועם השחקן קולין פירת', מר דארסי בגאווה ודעה קדומה. היא נשואה לסופר מייקל ראיין ויש להם בן משותף, ג'ורג', ובת טאלולה (Talulah).