חוחית

תכונות מורפולוגיות

גודל הציפור 12–14 ס"מ, מוטת כנפיה 21–25 ס"מ, ומשקלה 14–19 גרם.
חוחית בוגרת ניתנת לזיהוי בקלות על פי צבעיה הבולטים: אדום, שחור ולבן על הראש, שחור וזהב על כנפיה. השת בצבע לבן והזנב שחור. קשה להבחין בהבדל בין הזוויגים, המסכה האדומה על ראש הזכר גדולה יותר, ועוברת את קו העין. המסכה האדומה של הנקבה מצומצמת יותר, ושוליה אינם מגיעים לקו העין. מקור הזכר ארוך מזה של הנקבה.
גופם של הגוזלים עד לנשירה הראשונה הוא חום מפוספס, אולם בכנפיהם הכהות מתחיל להיראות הפס הזהוב. ניתן להבדיל בין הזוויגים על פי צבעי הכתף: שחור בזכרים ומקושקש בחום אצל הנקבות.
המקור בהיר, ארוך ומחודד בקצהו. הוא מסייע לציפור לשלוף זרעים מתוך הקרקפות של צמחים קוצניים ממשפחת המורכבים, כגון החוחים והדרדרים. צמחים אלה הם עיקר מזונה ומכאן שמה.

התנהגות

ראשה הזעיר של החוחית מכיל את אחד המוחות המבריקים שבקרב בעלי הכנף. בטבע משמשת התבונה יוצאת הדופן של החוחית לפתיחת קרקפות של צמחים קוצניים ממשפחת המורכבים (מזונה העיקרי בטבע) ולשלוף מהם מזון החבוי מן העין. כמו כן, החוחית ניחנה במידה לא מבוטלת של אינטליגנציה חברתית, היות שהיא לעולם לא חיה בגפה, ואת מרבית ימיה היא מבלה בקבוצה של בנות מינה בעלת הרכב קבוע למדי, בה מרבית הפרטים מכירים היטב זה את זה. בשבי יכולות אלה מאפשרות לחוחית להסתגל ואף להתיידד בנקל עם מגדליה, זאת בתנאי שאלה יטרחו לספק מענה ראוי לצרכיה הפיזיים והרגשיים.

מחזור חיים שנתי

עונת הקינון בארץ חלה מתחילת חודש אפריל עד יולי. החיזור נעשה תוך כדי ישיבה על ענפים, שירה עריבה, פרישת והשמטת הכנפיים ונדנוד הגוף מצד לצד. המתחרים מורחקים בתעופה קצרה של הזכר.
הקן נבנה לצורך רבייה בלבד. צורתו כחצי־כדור, נקי ומסודר. בסיסו מורכב מזלזלי עשבים, המחוברים בקורי עכביש. חלקו הפנימי של הקן מרופד בצמר וסיבים צמחיים. שימוש בנוצות בריפוד הקן נדיר למדי. הנקבה מטילה 3–5 ביצים אליפטיות בגוון תכול חיוור עם כתמים סגולים־חומים, שלעיתים יוצרים מעין טבעת בצד הרחב. הנקבה דוגרת על הביצים לבדה במשך 12–13 יום. הגוזלים עוזבים את הקן בגיל 13–14 ימים מבקיעתם, כשהם אינם מסוגלים לעוף. הם רוכשים את יכולת התעופה בהדרגה במהלך השבוע הראשון שלהם מחוץ לקן, ולומדים לאכול בכוחות עצמם רק בגיל 6 שבועות. לחוחיות המקננות בארץ שלושה מחזורי קינון בשנה.
הצעירים מגיעים לבגרות מינית בסביבות גיל שנה. תוחלת חיים בטבע היא פחות משנתיים, אך בשביה החוחיות מאריכות ימים, פרטים שחיו יותר מ־20 שנה מוזכרים בספרות.
מחוץ לעונת הרבייה חיות החוחיות בלהקות של עשרות ואף מאות פריטים. להקות אלה משוטטות בחיפוש אחר מזון, ובהן גם נוצר הקשר בין בני הזוג לקראת הקינון.

צייד חוחיות בישראל

בישראל החוחית היא ערך טבע מוגן ואסורה בצייד, גידול או מסחר אך הביקוש לציפור הפך אותה לאחת מציפור השיר הפופולריות ביותר על ידי ציידים בלתי חוקיים. בעשורים האחרונים מספר החוחיות בטבע בירידה ניכרת כתוצאה מצייד בלתי חוקי. הציידים נוהגים לשבור את כנפי החוחית או רגליה כדי שתשמש כפיתיון ותקרא לעזרת חברותיה שילכדו ברשת. בחברה הערבית קיים ביקוש רב גם ל"בנדוק" ("ממזר" בערבית), הכלאה של זכר חוחית עם קנרית. מטרת ההכלאה היא ליצור ציפור־כלאיים, בעלת צבעי נוצות יפים כשל החוחית עם קולה הערב של הקנרית. הביקוש הגבוה מקשה על המלחמה בציד וציידי חוחיות אחדים נתפסים שוב ושוב מספר רב של פעמים ללא הרתעה מהקנסות הנמוכים יחסית שהם נדרשים לשלם.

יחסי גומלין עם האדם

במרבית מדינות העולם, לרבות כל מדינות מזרח ומערב אירופה, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה, מגדלים את החוחיות בשביה למטרות מחמד ונוי. חלק מאותן המדינות מתירות ציד של מין זה, ובחלקן כל ציפורי הנוי הן מגידול שביה מסחרי. במדינת ישראל אין מאשרים את גידולה בשביה של ציפור זו.

בנצרות

לעיתים מצויר הילד־ישו עם ציפור החוחית בידו, המסמלת את זר הקוצים שיחבוש עם צליבתו.