google/wiki40b huggingface dataset:
נגוס (משחק קלפים)

נגוס (צרפתית Negus בהשפעת השפות האתיופיות) הוא משחק קלפים בן חמישה שלבים המיועד לארבעה שחקנים.

מקור השם

המשחק נקרא נגוס, בהשפעת כינויו של קיסר אתיופיה על שם הקלף "מלך עלה" שהוא מלך שחור.

כללי המשחק

במשחק הנגוס משתתפים ארבעה שחקנים. במשחק נעשה שימוש ב-32 הקלפים שבין שבע לאס. כל אחד מהשחקנים מחלק בתורו את הקלפים וצריך לשחק ארבעה סוגי משחקים בהם אסור לקחת קלפים מקטגוריה מסוימת: "לקיחות", "לבבות", "מלכות", ו- "נגוס" בכל אחד משלבים אלה המטרה היא לא לקחת את סוג הקלף המוזכר בשמו. כל לקיחה כזו מקנה לשחקן נקודות שליליות. סך הכל  נצברות בכל משחק כזה ארבעים נקודות שליליות. בשלבים אלה זורק כל שחקן בתורו קלף כאשר מותר לזרוק רק קלף עם אותו סמל של השחקן שזרק ראשון, למשל אם זרק קלף של לב חובה על שאר השחקנים לזרוק קלף לב. אם אין לשחקן קלף עם אותו סמל הוא יכול לזרוק איזה קלף שהוא רוצה.
השלב החמישי, שונה מהאחרים בכך שהמטרה היא לסדר את הקלפים לפי סדר ולסיים אותם. כאן צובר השחקן שמסיים ראשון מאה נקודות והשני שישים. בכל סבב משחקים מתחלקות 160 נקודות שליליות ו- 160 חיוביות. המנצח במשחק הוא השחקן שצבר את מירב הנקודות החיוביות.  יש שתי גרסאות של נגוס, הגרסה הקלאסית בה סדר המשחקים יהיה: לקיחות, לבבות, מלכות, נגוס ושלב הסידור. גרסה נוספת היא הגרסה החופשית בה כל שחקן בתורו קובע על פי הקלפים שנפלו בחלקו את סדר המשחקים.

לקיחות

בשלב זה המטרה לא לקחת שום קלף כל לקיחה מקנה חמש נקודות שליליות.

לבבות

בשלב זה המטרה היא לא לקחת קלפים עם סמל לב, כאשר כל לקיחת לב מקנה חמש נקודות שליליות. בגרסה הקלאסית אסור בשלב זה להתחיל את הסיבוב בקלף לב.

מלכות

בשלב זה אסור לקחת קלף מלכה. כל לקיחת מלכה מקנה ללוקח עשר נקודות שליליות

נגוס

בשלב זה אסור לקחת  קלף מלך עלה. לקיחת קלף מסוג זה מקנה 40 נקודות שליליות. בגרסה הקלאסית אסור להתחיל את הסיבוב בקלף עלה.

שלב הסידור

בשלב זה המטרה היא לסיים ראשון או שני את הקלפים. במשחק הקלאסי מניח השחקן לו יש קלף מסוג נסיך עלה את הקלף ראשון. במשחק החופשי בוחר השחקן המחלק  באיזה קלף להתחיל והשחקן לו יש את הקלף צריך להניחו, או שהמחלק מניח קלף בעצמו. כל שחקן בתורו מניח קלף עוקב  או קודם לקלף עם אותו סמל- כלומר אפשר להניח ליד קלף שמונה לב את הקלפים שבע  ותשע לב. או קלף עם אותו מספר כמו הקלף הפותח, כלומר אם התחילו בנסיך עלה אפשר להניח קלפי נסיכים עם סמלים אחרים ולפתוח את המשחק לסמל נוסף. מי שאין לו קלף מתאים אומר "פס" ומדלגים על תורו. מי שמניח קלף של אס, מחויב להניח בנוסף עליו את כל הקלפים האפשריים האחרים, לכן משתדלים להימנע מלהניח קלף של אס אלא אם הוא הקלף האפשרי היחיד או שאפשר לסיים כך את המשחק. הראשון שמסיים את קלפיו מקבל מאה נקודות חיוביות. השני מקבל שישים.

נגוס מקוצר

צורה נוספת של נגוס היא הנגוס המקוצר. בגרסה זו ישנם שניים או שלושה סיבובי משחק. בגירסת שני השלבים משחקים את כל שלבי הלקיחות במשחק אחד כאשר 160 נקודות שליליות מחולקות בין המשתתפים. בשלב השני משחקים את שלב הסידור. אפשרות נוספת היא משחק בו משחקים שני סיבובים בהם יש שני סוגי לקיחות אסורות במשחק אחד, בכל משחק מחולקות שמונים נקודות שליליות ושלב נוסף של סידור.
דוד צור

ביוגרפיה

צור נולד בשנת 1959 בטורקיה. בשנת 1965, בגיל 6, עלה לארץ עם הוריו ואחיו לעיר אשקלון.
בצעירותו שיחק צור כדור-יד מקצועי בליגות הבכירות ובנבחרת הנוער של ישראל. בשנת 1977 התגייס צור לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. צור לקח חלק בפעילויות מבצעיות רבות ובהן מבצע מנורה ומבצע "מוביל", בו השתתף כמפקד מחלקה.

שירות במשטרה

בשנת 1980 השתחרר צור מצה"ל והתגייס לימ"מ. לאחר שסיים את מסלול הלוחם ביחידה יצא לקורס קצינים ובמהלכו השתתף במלחמת לבנון הראשונה. עם סיום הקורס שב צור לימ"מ כמפקד צוות, שירת כקצין הדרכה וקצין אג"ם ביחידה. לאורך שירותו השתתף בפעולות המבצעיות המיוחדות, ב-1987 הוענק לו עיטור האומץ על מניעת חדירה של חמישה מחבלים בגבול מצרים וחיסולם. בין היתר הוא לקח חלק במבצע לחילוץ בני הערובה באוטובוס האמהות ב-1988 ובמבצע לסיום ההתבצרות בביתו של הרב עוזי משולם והמעצר שלו ושל חסידיו בשנת 1994. באותה שנה השתתף צור בחיסולו של המחבל שרצח את רכז השב"כ, נועם כהן, בירושלים. בשנים 1992–1995 שירת כמפקד הימ"מ ופיקד עליה גם בעת בניסיון לעצור מחבל מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, בכפר ענזה שבקרבת ג'נין. בפעולה נהרג לוחם הימ"מ, המפקח ששון מורדוך.
לקראת אולימפיאדת אטלנטה (1996) ואולימפיאדת אתונה (2004) שימש כיועץ ביטחוני למארגני האולימפיאדה. לאחר האולימפיאדה חזר צור לישראל ושימש מפקד מרחב השפלה במשטרה, בין השנים 1997–1999. בהמשך שימש צור כראש המטה ליחידות המיוחדות של משטרת ישראל (1999), כסגן ראש אגף מבצעים של המשטרה (2000) וכראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים בין השנים 2000–2002.
צור שימש כמפקד משמר הגבול בשנים 2002–2004, וכמפקד מחוז תל אביב של המשטרה מאוגוסט 2004 ועד יולי 2007. בתקופת כהונתו כמפקד המחוז נעצר העבריין זאב רוזנשטיין, בתום חקירה משותפת של ימ"ר ת"א וה-DEA האמריקאי, והוסגר לארצות הברית. זאת בנוסף למעצר חשודים רבים במעורבות במלחמת החמולות בעיר יפו ופיענוח רצח השופט עדי אזר. בנובמבר 2006, בעקבות בריחתו ממעצר של האנס הסדרתי בני סלע, נבדק תפקודו של צור בפרשה והוחלט כי אין הוא נושא באחריות אישית לאירוע הבריחה, אולם בעקבות הפרשה ירדה מעל הפרק אפשרות מינויו למפכ"ל. בעקבות זאת, פרש צור ממשטרת ישראל.

קריירה אזרחית

ב-2008 הצטרף לחברת "גלובל סי-אס-טי" שבראשה עומד ישראל זיו. צור ניהל את החברה הבת GLS (Global Law Enforcement and Security) העוסקת באבטחה ואימון לוחמים בין השאר בניגריה, גינאה וטוגו.
צור נבחר בבחירות לכנסת התשע עשרה במקום השישי בסיעת "התנועה".
בכנסת זו, כיהן כיו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות, כיו"ר ועדת המשנה למאבק בתאונות הדרכים, כיו"ר הוועדה המשותפת למניעת אלימות, גזענות והימורים בלתי חוקיים בספורט, כיו"ר ועדת המשנה לבדיקת יישום החלטת הממשלה לעליית יהודים להר הבית, כיו"ר השדולה למען תל אביב-יפו וכיו"ר השדולה למען השוטרים, אנשי שירות בתי הסוהר ולוחמי האש בשירות פעיל ובגמלאות. כמו כן היה צור חבר בוועדת הכלכלה, ועדת הפנים והגנת הסביבה והוועדה לקידום מעמד האישה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הודיע צור על פרישתו מ"התנועה".
בשנים 1984–1986 למד באוניברסיטת תל אביב, וקיבל תואר ראשון במדע המדינה.
צור התחתן בשנת 1984 והוא אב לשלושה ילדים. בשנת 2004 נפטרה אשתו לינדה ממחלת הסרטן. בשנת 2015 נישא בשנית לדורית להב, מנכ"לית קרן נתן לעידוד יזמות.
צייד נאצים

צייד נאצים הוא כינוי לאדם האוסף מידע על נאצים ואנשי אס אס שהיו מעורבים בשואה או פשעים אחרים, על מנת להביא לענישתם על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
עם תחילת המלחמה הקרה, לאחר מלחמת העולם השנייה, השתמשו מדינות המערב במדענים נאצים לשעבר, על מנת לשלבם במחקרים שונים (למשל במבצע פייפרקליפ). פעמים רבות נהנו הנאצים מהגנה מדינית בתמורה לשירותים אותם העניקו לה. נאצים רבים נמלטו מאירופה, ושהו במדינות רחוקות לרבות מדינות דרום אמריקה, עובדה שהכריחה את ציידי הנאצים לחפש בכל רחבי העולם.
כעבור שנים, בעקבות לחץ רב שהפעילה מדינת ישראל ופעילים נוספים, מדינות רבות יותר שיתפו פעולה עם ציידי הנאצים. לקראת סוף המאה ה-20, עם התמעטותם של מספר הנאצים החיים, ירדה הפעילות בלכידתם.
ציידי נאצים ידועים הם שמעון ויזנטל, ביאטה וסרז' קלרספלד, מישל תומאס, אפרים זורוף וטוביה פרידמן.
אופרה מיני

מאפיינים

שלא כמו דפדפן רגיל, אופרה מיני מקבל את דפי ה-HTML לאחר שהם עוברים קידוד מחדש בשרת ייעודי של חברת אופרה. השרת משכתב את רוחבם של דפי האינטרנט על מנת שיתאימו למסכים קטנים בעזרת אלגוריתם תרגום מיוחד. התוכן מועבר לטלפון בשפה ייעודית בשם OBML ‏(Opera Binary Markup Language), שבהיותה בינארית ולא טקסטואלית, מתאפיינת ביעילות העברת נתונים גבוהה ומתאימה ליכולת העברת הנתונים האיטית יחסית של התקשורת הסלולרית.
אופרה מיני היא תוכנה בעלת ממשק משתמש פשוט וכוללת רק אפשרויות חיוניות. סימניות, שדה חיפוש, רשימת היסטוריה וכפתורי קדימה ואחורה. בהתאם לבחירת המשתמש, ניתן להקטין את הפרדת התמונות המועברות לדפדפן ובהתאם להקטין את נפח הנתונים המועבר, או למנוע לחלוטין את הצגתן ובכך לחסוך אף יותר תעבורת נתונים.

היסטוריה

אופרה מיני יצא לראשונה בנורווגיה בשיתוף עם חברת TV 2 ב-10 באוגוסט 2005. ב-20 באוקטובר אותה שנה הוציאו לשוק גרסת בטא לקהל במדינות סקנדינביה. אחרי תקופת הפצה קצרה במספר מדינות באירופה, הדפדפן יצא בגרסת הפצה עולמית ב-25 בינואר 2006. גרסאות מאוחרות יותר הוסיפו לגרסה המתקדמת תכונות כמו הורדת קבצים לזיכרון המכשיר הנייד, אפשרות לשינוי המראה, שדה חיפוש נוסף לשימוש במנועי חיפוש נוספים, גלישה מאובטחת, אפשרות קבלת שדות RSS, העלאת תמונות, ואפשרות מיון תוכן והצגה נוחה (קיפול רשימות, כלומר צמצום הצגת רשימה ארוכה של לינקים, דבר שמצוי בסרגלי ניווט וכדומה, לשורה אחת בלבד, עם האפשרות לפרוס את הרשימה כדי להשתמש בלינק ספציפי).
ב-8 בינואר 2007 הכריזו חברת Opera Software ויאהו! על שיתוף פעולה, שבעקבותיו כל הגרסאות החדשות של אופרה מיני יגיעו עם חיפוש של יאהו! מותקן כברירת מחדל באתר הבית המובנה. ברירת המחדל הקודמת הייתה מנוע החיפוש גוגל. 
מהדפדפן נעדרות תכונות הנפוצות בדפדפנים אחרים, בשל מגבלות טכנולוגיות. אין אפשרות לשמור דפים לגלישה לא מקוונת, לפתוח באופן מקומי דפי HTML או תמונות, להציג דפים הכוללים קוד AJAX ומכיל תמיכה מוגבלת מאוד בשליטה במאפייני הדף על ידי קוד CSS.

אופרה מיני 4

ב-19 ביוני 2007 הושקה גרסת בטא של אופרה מיני 4 וכינויה "מֵמַד" (אנגלית: Dimension). גרסת הבטא כוללת את אפשרות להצגת דפי אינטרנט באופן דומה לאופן הצגתם בדפדפן רגיל, על ידי פונקציית הזום ופונקציית המראה הכללי. באפשרות "מראה כללי" המשתמש יכול לעשות זום החוצה בדפי אינטרנט מסוימים, ואז לעשות זום פנימה לתוך חלק כלשהו מדף האינטרנט ולראות את אותו הקטע במצב חלק על כל המסך. פונקציה זו דומה לפונקציה בדפדפן אופרה מבוסס ממשק נינטנדו. ב-7 בנובמבר 2007 הושקה גרסה סופית של אופרה מיני 4.
גרסת הדפדפן למכשירים ניידים שלה אופרה מיני 4 כוללת פונקציית "עכבר וירטואלי" שמקלה בהרבה את הגלישה במכשירים ניידים, כמו כן היא כוללת סינכרון למשתמשים הרשומים באתר אופרה ופונקציית חיוג מהיר הקיימת בדפדפן לשולחן העבודה. הדפדפן גם מאפשר מבט מלא על דף האינטרנט שלא כמו בדפדפנים תומכי מכשירים ניידים אחרים. דפדפן אופרה למכשירים ניידים זמין להורדה חינם.
בירה בישראל

הבירה בישראל מיוצרת בעיקר על ידי שני מבשלות גדולות: טמפו משקאות ומבשלות בירה ישראל. במהלך העשור האחרון מבשלות בוטיק רבות הוקמו ברחבי ישראל. פסטיבלי בירה מתקיימים מדי שנה בישראל, אחד הגדולים שבהם הוא בירושלים.

היסטוריה

אף על פי שבתרבויות שכנות במזרח הקדום לבירה היה מקום חשוב, הבירה לא תפסה מקום נרחב בארץ ישראל. ייתכן שבשל מקומם הנרחב של ענבים ושל יינות מקומיים. בעניין זה, קיים ויכוח במחקר האם הבירה קדמה ליין או להפך. אחרי גלות היהודים לבבל במאה השישית לפנה"ס, הם התחילו לייצר בירה וכמה רבנים אף החלו להקים מבשלות. שתי מבשלות יהודיות בבבל היו של האמוראים רב חסדא ותלמידו רב פפא שעסקו בייצור שיכר מתמרים. (אחד מהם העיד על עצמו שאף התעשר מעסק זה). שניהם התגוררו באזור סורא במאה הרביעית.
בשנים 35–1934 ייסד ג'יימס רוטשילד, בשותפות עם חברת פיק"א וחברה בנקאית צרפתית בראשותו של גסטון דרייפוס, את תעשיית בירה א"י בע"מ (Palestine Brewery Ltd), או בשמה הידוע יותר בירה נשר. המבשלה הוקמה בראשון לציון והייתה מבשלת הבירה המסחרית הראשונה בארץ ישראל. רוטשילד זיהה את הדרישה לבירה מצד חיילי חיל המצב הבריטי בארץ ישראל, והמתכון פותח בסגנון הפילזן הצ'כי האהוב על חיילי המנדט. בהמשך סופקה בירה נשר גם לחיילי הכוח האימפריאלי האוסטרלי השני בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1942 המבשלה נאלצה להרחיב את המפעל כדי שתוכל לענות על הביקוש הגובר שנוצר על ידי צרכנים צבאיים ואזרחיים כאחד.
הבנייה של מה שהייתה אז מבשלת הבירה הגדולה ביותר במזרח התיכון, מבשלת שיכר לאומית, החלה באפריל 1952 בעיר נתניה, והיא נוסדה על ידי קבוצת משקיעים בראשות לואיס הרצברג מניו יורק. עם השלמתה במאי 1953, עמד כושר הייצור השנתי במבשלה הלאומית על כ-400,000 חביות. ב-1954 המבשלה ייצאה את מה שהיה אז "המשלוח הגדול ביותר אי פעם של בירה מיובאת לארצות הברית" - 180,000 בקבוקים של בירה אביר שלה. המבשלה הארצית התמזגה עם מבשלת ארץ ישראל ומבשלת הגליל ב-1973, ויחד שלטו החברות ב-90% משוק הבירה הישראלי. החברה נרכשה בשנת 1976 על ידי היזם הקנדי מוריי גולדמן תמורת 8 מיליון דולר. ב-1980 נמכרה במצרים בירה משומרת עם תווית המציינת את מוצאה כמבשלת הבירה הלאומית בנתניה, על אף החרם המצרי על מוצרים ישראליים. תחת המותג O.K. beer, הבירה הוכיחה את עצמה כפופולרית אף יותר מהייניקן וטובורג, ונצרכה בברים בקהיר ובמקומות אחרים במצרים, גם כשמנהיגים דתיים שמרנים אסרו על מכירת משקאות אלכוהוליים במדינה. לאחר כניסתה להסכם רישיון עם חברת אנהאוזר-בוש האמריקאית בשנת 1983 לייצור הבירה האמריקאית הראשונה בישראל, החלה חברת הבירה הלאומית לייצר את באדוויזר בשנת 1984.

מבשלות

מאז שנות ה-50, תעשיית הבירה הישראלית נשלטת על ידי לא יותר משתי חברות מדי תקופה. החל משנות ה-90, עם הקמתה של חברת מבשלות בירה ישראל, היא וחברת טמפו שולטות ב-70% משוק הבירה בישראל. טמפו מייצרת את המותגים גולדסטאר ומכבי, ואילו מבשלות בירה ישראל מייצרת את קרלסברג וטובורג הדנים. בנוסף, פועלות במדינה כ-24 מבשלות בוטיק מורשות.
טמפו, הממוקמת בנתניה, היא מבשלת הבירה הגדולה ביותר בישראל. ב-1999 היו בירות גולדסטאר ומכבי של טמפו כ-60% מנתח מכירות הבירה בארץ. טמפו גם מייבאת את המותגים הייניקן ואמסטל ההולנדיות. מבשלות בירה ישראל נכנסה לשוק בשנים 1991–1992 כשותפות בין קבוצת קרלסברג לזכיינית קוקה קולה המקומית (החברה המרכזית לייצור משקאות קלים). ב-1996 החלה החברה לשווק את בירה גינס. מבשלות בירה ישראל מפעילה מרכז מבקרים באשקלון.
בירה טייבה, המיוצרת במבשלת בירה פלסטינית בכפר הנוצרי טייבה הסמוך לרמאללה, הוקמה על ידי פלסטינים נוצרים בשנת 1994.
וילי ליברמן פון ואלנדורף

קורות חיים

סבו, יוזף ליברמן (1783–1860), ייסד בגרמניה את המפעל הראשון להדפסה על גבי כותנה, והביא להתעשרות המשפחה. אביו זכה בתואר אצולה על פועלו כאספן אמנות.
ליברמן למד כימיה באוניברסיטאות וירצבורג וגיסן, שם פרסם את עבודתו על "השאלה הנוגעת להגדרה של כמויות קטנות של שומן במרגרינה". הוא המשיך את מחקריו בתחום המזון וכמו כן היה מעורב במס' מיזמים תעשייתיים. ליברמן היה בעל אחוזה, התפרסם כפרש וכצלף מצטיין והיה חבר באגודות סייף ומועדונים יוקרתיים.
ב-1887 שירת בצבא הפרוסי בגדוד עילית והיה מועמד לקצונה אולם נדחה בשל מוצאו היהודי, בתגובה הזמין את הקצין האחראי לדחייה מקנזן לדו-קרב של כבוד. מקנזן כיוון לראשו של ליברמן והחטיא אך במעט, ליברמן פגע ברגלו והפך אותו לנכה לצמיתות. הוא נשפט ונידון למאסר אולם שוחרר לאחר כתשעה חודשים בלבד.
ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, נאלץ לגלות לאנגליה, ושם כתב את זיכרונותיו תחת הכותרת "מאבקי" ("מיין קאמפף" – כשם ספרו הנודע של אדולף היטלר). נפטר בגלות כעבור שלוש שנים. זיכרונותיו פורסמו בשנת 1988 תחת השם "זיכרונותיו של יהודי גרמני 1863–1936" (Erinnerungen eines deutschen Juden 1863-1936).
אלחנן אשכנזי

רבי אלחנן אשכנזי (תע"ד, 1713 - כ"ב באלול ה'תק"מ, ספטמבר 1780) היה רבה של העיר דנציג, פולין, נודע על שם ספרו סדרי טהרה.

ביוגרפיה

נולד בשנת תע"ד והתחנך אצל אביו הרב שמואל זאנוויל, שהיה רבם של הערים בון, קלן (נקראה גם קולוניה), מינסטר וארנסברג בגרמניה.
לאחר מכן למד בהלברשטאדט בישיבתו של רבי צבי הירש חריף מחבר "כוס ישועות" ובבפפד"מ בישיבתו של רבי יעקב פופרש (כ"ץ), מחבר ספר 'שב יעקב' אותו מרבה רבי אלחנן להביא בספרו סדרי טהרה, ולעיתים חולק עליו.
בשנת 1731 נתמנה לכהן כרבה של פארדאן, (הסמוכה לפוזנן שבפולין). משם עבר להתיישב בעיירה 'שוטלנד', ונתמנה לאב"ד של איגוד הקהילות 'שו"ל' (בזמן איסור ישיבת היהודים בעיר דנציג, ישבו היהודים בעיירות 'שוטלנד', 'וינברג' ו'לנגפור', אשר הרכיבו יחדיו את קהילת 'שו"ל').
בשנת 1767 עם פטירת אביו, נתבקש למלא את מקומו ברבנות בגרמניה. אך אשתו השנייה לא רצתה לעזוב את מקומה בפולין, לאחר שכבר שלח את ספריו, ויצא לדרכו, באמסטרדם, שב למקומו הראשון, אולם בגלל התחייבות ראשי קהילת בון לאביו המנוח על מינויו לאב"ד, כינוהו בשם זה למרות שלא כיהן בפועל בתפקיד, אולם בפרשת הגט מקליווא, נאלץ ליטול את מעמדו כאב"ד בון מקום מגורי הכלה, וצידד בהתרת הגט, כנגד רבני פרנקפורט.
נפטר בכ"ב באלול ה'תק"מ (1780). נקבר בבית הקברות היהודי בדצניג, לידו קבורים ממלא מקומו רבי מאיר פוזנר מחבר הספר 'בית מאיר', ורבי ישראל ליפשיץ מחבר פירוש תפארת ישראל.
בשנת 2009, נמצאו שברי המצבות של קברו וקבר רבי מאיר פוזנר וחודשו על ידי הוועד להצלת בתי עלמין באירופה וארגון אבותינו, ולצידם הונחו מצבות חדשות.
בניו היו: משה, נפטר בחייו כבן 28, את שמו כלל ברמז, בשם ספרו. יהודה לייב, מוציא לאור של כתבי אביו, יואל.
מצפה גליל

מצפה גליל - שכונה עתידית בעיר עכו.
קריית מגורים חדשה בה יוקמו במסגרת הסכמי הגג כ-21,348 יח״ד למגורים עד לשנת 2021, הצפויה לאכלס למעלה מ-50,000 תושבים. 
על פי הסכמי הגג שנחתמו בשנת 2017 במעמד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שר האוצר משה כחלון, שר הבינוי והשיכון יואב גלנט, ראש מטה הדיור באוצר אביגדור יצחקי ומנהל רשות מקרקעי ישראל עדיאל שמרון, יושקעו בפיתוח הקריה סך של 3 מיליארד ש״ח.
בקריה יוקמו 121 גני ילדים, 538 כיתות לימוד, 52 כיתות חינוך מיוחד, 12 מעונות יום, 8 בתי-כנסת, 3 מקוואות, 3 מתנ"סים, 3 ספריות, 7 אולמי ספורט ומוזיאון מקומי.
בקריה החדשה הוקצו כ-86 דונמים עליהם ייבנו בנייני מגורים בגובה של עד 26 קומות, כאשר שטח הדירה הממוצע יעמוד על 120 מ״ר, מה שעשוי להביא להתיישבותה של אוכלוסייה אמידה ומבוססת. בתווך, יוקמו מבנים ומוסדות ציבור על פני 55 דונמים, כ-90 דונמים כפארקים ירוקים וכ-13.5 דונמים עבור שטחי מסחר ומבני משרדים - מחצית מהם, מיועדים להקמת קניון הקריה ומעונות סטודנטים, בסמוך למכללה האקדמאית גליל מערבי, המהווה את השלוחה הצפונית של אוניברסיטת בר-אילן.
הקמת הקריה תכלול נטיעת עצים מסיבית ושימור שדרת האקליפטוסים הנמצאת לאורך כביש 4 (כביש נהריה-עכו) וכחלק מתכנון מערך התחבורה יוקמו קו מטרונית, שבילי אופניים וגשר שיחבר את הקריה אל כיוון מערב, בואכה אל חופי הים התיכון.
רוזה פאפו

קורות חיים

רוזה פאפו נולדה בסרייבו. היא למדה רפואה באוניברסיטת זאגרב ועם סיום לימודיה הועסקה כרופאה במספר בתי חולים באזור סרייבו. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, הצטרפה רוזה פאפו ליחידות הפרטיזנים של טיטו. היא הייתה ראש מערך הרפואה במספר אוגדות פרטיזנים ובהמשך התקדמה עד לתפקיד מנהלת בית החולים של גיס הפרטיזנים ה-3.
לאחר המלחמה המשיכה פאפו בשירותה הצבאי והתמחתה במחלות זיהומיות ובאפידמיולוגיה. היא ניהלה את המרפאה המרכזית למחלות זיהומיות של צבא יוגוסלביה בדרגת גנרל-מאיור. בכך, הפכה רוזה פאפו לאישה הראשונה ביוגוסלביה שזכתה לדרגת גנרל. לתקופה מסוימת הייתה רוזה פאפו נשואה לפרופסור איזידור פאפו. היא הלכה לעולמה בבלגרד ב-1984 והיא בת 70 שנים.
מייקל מדסן

קורות חיים

מדסן נולד ב-1957 בשיקגו, אילינוי. ילדם השני של קלוין מדסן, ממוצא דני, ואיליין לבית מלסון, ממוצא אירי, סקוטי, אנגלי, גרמני ואינדיאני. האב היה כבאי במקצועו ואילו האם מחזאית, מפיקת טלוויזיה (בעיקר ברשת הציבורית האמריקאית - PBS), סופרת, שחקנית ומשוררת, שזכתה בפרס אמי. מדסן הוא הבן היחיד במשפחה. אחותו הבכורה שריל, שיחקה בסרט קולנוע אחד (בלבד) וכיום היא בעלת מסעדה בוויסקונסין. אחותו השנייה, הצעירה ממנו בכארבע שנים, היא השחקנית וירג'יניה מדסן. ההורים התגרשו ב-1968.
מדסן נישא לראשונה לשחקנית ג'ורגן ל'פייר (אחותה של הזמרת והשחקנית הידועה שר), המבוגרת ממנו בכשש שנים. הוא התגרש ונישא בשנית ב-1991 לשחקנית ג'נין ביסיגננו, המבוגרת ממנו בכחצי שנה, התגרש ב-1995 שוב, וב-15 באפריל 1996 נישא בשלישית, לשחקנית דיאן מורגן, לה הוא נשוי עד היום. יש לו שני בנים מאשתו השנייה ושניים מהשלישית וכמוכן בן חורג, בנה של אשתו השלישית, מנישואיה הראשונים.

שחקן בסרטי קולנוע וטלוויזיה

מדסן למד משחק אצל ג'ון מלקוביץ', בשיקגו. הוא הופיע לראשונה ב-1982 בסרט Against All Hope. לאחר מכן הופיע בשורת סרטי קולנוע וטלוויזיה בתפקידים קטנים יחסית, עד שזכה לראשונה לפרסום ב-1989, כששיחק בתפקיד הרוצח המופרע וינס מילר בסרט Kill Me Again. לאחר מכן, ב-1992, הוא התפרסם עוד יותר, בתפקיד די דומה, כרוצח הסדיסט "מר בלונד" בסרטו של קוונטין טרנטינו - Reservoir Dogs - כלבי אשמורת. 
כדי שלא לקבע את עצמו בתפקידים מעין אלה, שיחק מדסן בהצלחה רבה גם בשני סרטי המשפחה "לשחרר את ווילי" (1993, 1995), בתפקיד האב המאמץ גלן גרינווד. כמו כן, הוא הופיע בסרטי מדע בדיוני כמו מין מסוכן (1995) ובקומדיות כמו מת לצעוק 4 (2006). עם זאת, במקביל הוא המשיך להופיע בסרטים שונים בתפקיד "האיש הרע", כמו למשל בשני סרטי "להרוג את ביל" (2003, 2004) (שוב עם קוונטין טרנטינו), עיר החטאים (2005) ועוד. בין לבין שיחק מדסן בשורה ארוכה נוספת של סרטי קולנוע וטלוויזיה, ביניהם ידועים ומצליחים מאד, כמו תלמה ולואיז (1991), סדרות טלוויזיה כמו "24", ועוד.
גאורג פייפר

קריירה מוקדמת

פייפר נולד ב-5 במאי 1890 בונדסן, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית, לקרל פייפר, שהיה מנהל מפעל סוכר, ולאנה לבית ברנדאל. בשנת 1908 התגייס פייפר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-4 (מגדבורג), ובשנת 1912 הועבר לרגימנט הארטילריה ה-20 (לאוונבורג), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אוברלוטננט, וב-27 בינואר 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה פרש פייפר מהצבא, והצטרף למשטרת הביטחון בבראונשווייג, שם מילא תפקידי פיקוד ומטה. בתחילת שנות ה-30 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לראש מטה המחוז הצפוני של המשטרה. ב-1 באוקטובר 1935 הוא הצטרף לוורמאכט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה הכבדה ה-64 בברסלאו. ב-1 באוגוסט 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוגוסט 1937 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-23 בפוטסדאם.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה פיקד פייפר על רגימנט הארטילריה ה-23, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה ה-23. ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד אגד הארטילריה ה-105, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת, וב-1 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 בספטמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-94, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו בתחילה בעתודת הOKH כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן תחת פיקוד הארמייה ה-17, עמה לחם בגזרה הדרומית. ב-1 ביוני 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך מבצע מקרה כחול הוא לחם עם הדיוויזיה בתחילה כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. בהמשך לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית בקרב סטלינגרד, וב-11 בדצמבר 1942 הוא הוטס אל מחוץ לכיס סטלינגרד, ומונה במקביל גם למפקד הדיוויזיה ה-306. פייפר לחם עם כוחותיו במהלך מבצע סופת חורף כחלק מפלגת הארמייה הולידט, וב-16 בינואר 1943 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-29 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ה-94 לכוחות הסובייטים, וב-1 במרץ אותה שנה הוא מונה להקים את הדיוויזיה מחדש. בדצמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה כחלק מהארמיות העשירית וה-14, ובכלל זה בקרב מונטה קאסינו. ב-1 במאי 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-6, וב-20 במאי 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. פייפר פיקד על הקורפוס במהלך מבצע בגרטיון, וב-28 ביוני 1944 נהרג במתקפה אווירית במהלך מתקפת מוהילב.
תחביר ויקי

תחביר ויקי (באנגלית: Wikitext language או Wiki markup) היא שפת תגיות המשמשת לכתיבת דפים באתרי ויקי, כגון ויקיפדיה, אשר למעשה היא גרסה מופשטת של שפת HTML. מערכות הוויקי השונות ממירות את קוד תחביר הוויקי ל-HTML על מנת שזה יפעל כיאות בדפדפני האינטרנט השונים.
המטרה העיקרית לכך שמערכות הוויקי השונות מבוססות על תחביר הוויקי במקום על HTML הוא משום ששפת HTML מורכבת בהרבה ובשל כך אנשים רבים אינם יודעים להשתמש בה או שנרתעים מלהשתמש בה. בשל הפשטות של תחביר הוויקי העורכים במערכות הוויקי השונות, ובוויקיפדיה בפרט, מסוגלים ליצור תוכן מורכב בקלות רבה יחסית.
יאצק קז'ינובק

קריירת מועדונים

קז'ינובק גדל במועדון הנוער של שאנוביצה מפולין, ובשנת 1994 החל לשחק בליגת העל הפולנית בקבוצת RKS רדומסקו, ובהמשך בראקוב צ'נסטוחובה ובקבוצת GKS בלחטוב. בשנת 1999 עבר קז'ינובק לליגת הבונדסליגה השנייה, כאשר חתם בנירנברג. קז'ינובק הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, ובעונת 2000/01 רשם עליית ליגה עם נירנברג מהמקום הראשון בבונדסליגה השנייה. בעונת 2002/03 נשרו קז'ינובק ונירנברג בחזרה לבונדסליגה השנייה, כאשר קז'ינובק החמיץ משחקים רבים בגלל פציעה. קז'ינובק נשאר במועדון עונה אחת נוספת, 2003/04, בסיומה העפילה הקבוצה שוב אל הבונדסליגה, כאשר קז'ינובק הבקיע 12 שערים. בתום עונה זו, קז'ינובק עזב את המועדון לאחר חמש עונות, בהן צבר 142 הופעות ליגה והבקיע 28 שערים. 
לקראת עונת 2004/05 חתם קז'ינובק בבאייר לברקוזן, והיה חלק מטריו התקפי איכותי שכלל את אנדריי וורונין ודימיטאר ברבטוב. קז'ינובק שיחק בבאייר לברקוזן במשך שתי עונות, בהן הבקיע תשעה שערי ליגה ב-52 משחקים. בקיץ 2007 עזב קז'ינובק את באייר לברקוזן וחתם בוולפסבורג, שם העביר שתי עונות מלאות והיה שחקן הרכב קבוע, בקבוצה ששמה לעצמה מטרה להיבנות כדי לתקוע יתד בצמרת הכדורגל הגרמני. את עונת 2008/09, שבסיומה זכתה וולפסבורג באליפות היסטורית, החל קז'ינובק בוולפסבורג, אך עבר במהלכה להאנובר 96. בעונת 2009/10 נשאר קז'ינובק בהאנובר, ובסיומה פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

קז'ינובק החל לשחק בנבחרת פולין בשנת 1998, ולאורך העשור הראשון של המאה ה-21 היה לאחד השחקנים הדומיננטיים ביותר של הנבחרת, שהעפילה לשלושה טורנירים גדולים אחרי שנות ה-90 השחונות. קז'ינובק השתתף במונדיאל 2002, מונדיאל 2006 ויורו 2008. בשלושת הטורנירים היה שחקן הרכב, אך נבחרת פולין לא צלחה בהם את שלב הבתים. לקז'ינובק 96 הופעות במדי נבחרת פולין, בהן הבקיע 15 שערים.