google/wiki40b huggingface dataset:
משחק סימולטני

בשחמט, משחק סימולטני או סימולטן הוא אירוע שבו שחקן (בדרך כלל אמן שחמט או רב אמן) משחק מספר רב של משחקים בו-זמנית נגד שחקנים ברמה נמוכה יותר (בדרך כלל ברמה נמוכה מרמת אמן. לעיתים אף מול חובבנים). עם זאת, ישנן דוגמאות למקרים אחרים, כמו משחק סימולטני עם שעוני שחמט שקיים גארי קספרוב מול 4 רב-אמנים שייצגו את ישראל בנבחרת האולימפית. במשחק סימולטני כפול ניצח גארי קספרוב 7.5-0.5.
בסימולטן רגיל לא נעשה שימוש בשעוני שחמט. האמן צועד משולחן לשולחן בצורה מסודרת. בדרך כלל הלוחות מאורגנים במבנה עיגול או מלבן. על המתמודדים להניע את הכלי כאשר האמן מגיע לשולחנם. האמן יכול להשתהות קמעה לפני שיגיב במסע משלו, אך השהיה תכופה או ארוכה מדי עשויה לגרום למשחק להימשך זמן רב. בדרך כלל סימולטן יהיה מול 20 לוחות או יותר. כאשר משחקים מסתיימים, בדרך כלל לא מתחילים במקומם אחרים, ומכאן שלקראת הסוף נותרים משחקים מועטים יחסית, ואז גדל יתרונו של האמן כאשר הוא מאלץ את יריביו לענות במהירות רבה יותר. ברוב המשחקים הסימולטניים האמן משחק בכלים הלבנים בכל משחקיו.
במשחקים סימולטניים עם שעונים כל המשחקים מתקיימים באותם תנאים המקובלים בתחרויות, פרט לעובדה שהאמן משחק מול יריביו בצד אחד ובכל המשחקים. משום שדוחק הזמן יכול להפוך לחמור מאוד, מקובל שישתתפו פחות שחקנים בסוג זה של סימולטן.
לעיתים משחקים האמנים משחק סימולטני עיוור. במקרה זה, האמן לא מסתכל על הלוחות, אלא שומר את כל המסעים בזכרונו. ליריביו יש לוח וכלים כמקובל, אך את המסעים הם צריכים לדווח בקול רם לאמן או למתווך מטעמו.
כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין

ביוגרפיה

כריסטיאן נולד ב-22 בינואר 1831 באוגוסטנבורג, לכריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וללואיזה סופיה אף דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו ויוהנה קאס אף מור.
משפחתו של כריסטיאן הייתה מיוחסת למשפחת המלוכה הדנית, ומשפחתו טיפחה את אחיו פרידריך על מנת שיהא בעתיד מלך דנמרק. אולם, מכיוון שמשפחתו הייתה גם ממוצא גרמני, העדיפו הדנים על פני אחיו את כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג בתור היורש. מאידך, בשלזוויג-הולשטיין הגרמנית הוכרה תביעתו של פרידריך, משום שנהג בהם החוק הסאלי. בשנת 1848 פרצה מלחמת שלזוויג הראשונה, שבה קיבל אביו כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג תמיכה מפרוסיה וממדינות הקונפדרציה הגרמנית, אולם בשנת 1851 חתמה פרוסיה על הסכם שלום עם דנמרק, ומיד לאחר מכן כבשו הדנים את הדוכסויות.
ב-8 במאי 1852 נחתם חוזה לונדון, שעל פיו נבחר כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג להיות היורש בכוח לכתר לאחר פרדריק השביעי, מלך דנמרק, ובנוסף נקבע פיצוי כספי לאביו כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג בתמורה לויתור על תביעותיו לשליטה בדוכסויות.
אחרי המלחמה למד כריסטיאן באוניברסיטת בון, שם התיידד עם פרידריך, נסיך פרוסיה. בספטמבר 1865 פגש כריסטיאן בעת ביקור בקובורג את הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה וויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ובדצמבר אותה שנה התארסו השניים. המלכה ויקטוריה נתנה את הסכמתה לנישואין, בתנאי שהזוג יתגורר בבריטניה. ב-5 ביולי 1866 התחתנו השניים בטירת וינדזור, ושבוע קודם לכן קיבל כריסטיאן את התואר "הוד מעלתו המלכותית". בני הזוג בילו את ליל כלולותיהם בבית אוסבורן, לפני שיצאו לירח דבש בפריז, אינטרלאקן וג'נובה. לאחר ירח הדבש הם התגוררו באכסניית קמברלנד שמחוץ לטירת וינדזור, ונולדו להם 6 ילדים.
כריסטיאן קיבל תואר אביר של מסדר הבירית, ואת תואר אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי. מיד לאחר נישואיו קיבל כריסטיאן דרגת מייג'ור גנרל בצבא הבריטי, בשנת 1874 קודם לדרגת לוטננט גנרל, ובשנת 1877 קודם לדרגת גנרל. כמו כן קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת אוקספורד, ומילא תפקידים ציבוריים יחד עם אשתו הלנה.
ביולי 1917 שינה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת את שמו של בית המלוכה לבית וינדזור, כאות התחשבות ברגש האנטי-גרמני החזק בציבור בתקופת המלחמה נגד גרמניה. כריסטיאן והלנה ויתרו גם הם על תאריהם הגרמניים, ונקראו מעתה רק "הנסיך המלכותי" ו"הנסיכה המלכותית" בהתאמה.
ב-28 באוקטובר 1917 מת כריסטיאן בארמון שומברג בלונדון, ונקבר בבית הקברות המלכותי שבפרוגמור.
ג'יימס פלטשר

שנותיו הראשונות - קריירה אקדמית

ג'יימס פלטשר נולד בניו ג'רזי בשנת 1919. הוא קיבל תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קולומביה ב-1940. לאחר שסיים את התואר הראשון, עבד כפיזיקאי חוקר בלשכה לתחמושת של הצי האמריקאי. ב-1941 היה לעמית מחקר במעבדת קרוף באוניברסיטת הרווארד. ב-1941 עבר לאוניברסיטת פרינסטון כעמית הוראה, ומאוחר יותר מונה למרצה וחוקר.
בעזרת מלגה של איסטמן קודאק למד לתואר דוקטור בפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, וקיבל את התואר ב-1948. בתום לימודיו, פנה למחקר והוראה באוניברסיטאות הרווארד ופרינסטון. ב-1948 התחיל לעבוד בחברת יוז איירקרפט כמנהל מעבדת התאוריה והניתוח בחטיבת האלקטרוניקה. לאחר מכן עבד בחטיבת הטילים המונחים של תאגיד ראמו-וולדרידג', שהייתה אחראית על כל הטילים הבין-יבשתיים של ארצות הברית.
ב-1958 ייסד את תאגיד ספייס אלקטרוניקס בגלנדייל שבקליפורניה, שהפך לתאגיד ספייס ג'נרל לאחר מיזוג עם חטיבת החלליות של אירוג'ט ג'נרל. לאחר מכן מונה לסגן נשיא למערכות בתאגיד אירוג'ט ג'נרל בסקרמנטו, קליפורניה.
ב-1964 מונה לנשיא אוניברסיטת יוטה, תפקיד בו החזיק עד שמונה למנהל נאס"א ב-1971.

ניהול נאס"א

ב-5 בינואר 1972 קיבל פלטשר מניקסון אישור להתחיל בפיתוח מעבורת החלל, ככלי התחבורה החללי העתידי של נאס"א. בנוסף, היה אחראי גם לתוכנית ויקינג, ששלחה חלליות בלתי מאוישות אל קרקע מאדים. בתקופתו גם בוצעו שתי משימות אל תחנת החלל האמריקאית סקיילאב, משימות שתוכננו עוד לפני כניסתו לתפקיד. הוא אישר גם את תוכנית וויאג'ר אל שולי מערכת השמש, ואת טלסקופ החלל האבל. הוא אישר גם את משימת אפולו-סויוז שבוצעה ב-1975, בה נפגשו בחלל לראשונה אסטרונאוטים אמריקאים וקוסמונאוטים סובייטים. אחד המניעים שלו לביצוע משימה זו היה ההשהיה הארוכה בין משימת אפולו האחרונה, ותחילת הטיסות במעבורת החלל, שתוכננה ל-1980

בין התקופות

לאחר שעזב את נאס"א עבד כיועץ עצמאי בווירג'יניה, והיה חבר סגל אוניברסיטת פיטסבורג. בתקופה זו יעץ גם לקובעי מדיניות בנושאי תכנון מדיניות חלל. בין היתר, היה חבר וועדת ייעוץ שעסקה ביוזמת ההגנה האסטרטגית.

קדנציה שנייה

לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר בשנת 1986 הוא נקרא לשוב לתפקיד מנהל הסוכנות, ופיקח על שיקום נאס"א מן התאונה. במשך שנתיים ביצעה נאס"א תיקונים במאיץ הדלק המוצק שכשל בעת שיגור הצ'לנג'ר, ושינתה את מבנה ההנהלה שלה. פלטשר ווידא שנאס"א תשפר את הליכי הבטיחות והאמינות שלה, ותבצע שינויים ארגוניים שישפרו את היעילות שלה. שינויים שבוצעו במעבורת בתקופתו שיפרו את הבטיחות שלה, והוא דאג לפיתוח מערכת יציאה מהירה מן המעבורת לשעת חירום. החלטה חשובה שביצע הייתה להגדיל את השימוש במשגרים חד פעמיים לשיגור לוויינים.

לאחר נאס"א - שנותיו האחרונות

ג'יימס פלטשר נפטר מסרטן ריאות בביתו שבפרברי וושינגטון די. סי., ב-1991.
שדה סקלרי

במתמטיקה ובפיזיקה, שדה סקלרי הוא פונקציה שמתאימה לכל נקודה במרחב ערך מספרי.

הגדרה

פונקציה  המתאימה לכל נקודה במרחב האוקלידי ה- ממדי מספר ממשי תיקרא שדה סקלרי.
פול זוקופסקי

ביוגרפיה

זוקופסקי נולד בברוקלין בשנת 1943. אביו הוא המשורר לואיס זוקופסקי, ואמו סיסיליה ת'או היא מוזיקאית ומלחינה. החל לנגן בגיל ארבע, וכשהיה בן שבע החל ללמוד כינור אצל איוון גלמיאן. בשנת 1956 הופיע לראשונה כסולן בקרנגי הול בניו יורק.
זוקופסקי ניגן, הקליט וניצח על יצירות של מלחינים מודרניים, בהם מילטון בביט, ג'ון קייג', אליוט קרטר, ג'ורג' קראמב, מורטון פלדמן, פיליפ גלאס, פטר מנין, וולטר פיסטון, ארתור שנאבל ואחרים. הוא הופיע בדמותו של אלברט איינשטיין באופרה "איינשטיין על החוף" מאת פיליפ גלאס.
לימד במחלקה למוזיקה בבית הספר ג'וליארד.
ספרו של אביו, "Little", משנת 1970, מתאר את הקריירה של בנו.
זון

סקירה כללית

מיקרוסופט הגישה בקשה ל-USPTO (רישום פטנטים וסימנים מסחריים בארצות הברית) על רישום המותג Zune.
 ב-15 בספטמבר 2006 מיקרוסופט ערכה מסיבת עיתונאים עם שיחרור הפרטים הרשמיים על נגן Zune.
 לנגן יהיה כונן קשיח בעל 30 ג'יגבייט, רדיו FM, מסך 3 אינץ' ורשת אלחוטית.
 הנגנים הראשונים שווקו בשלושה צבעים: שחור, חום ולבן. 
 הנגן ינגן מוזיקה ווידאו אשר תומכים בקודקים H.264, MP3, WMA, WMV, MPEG4, JPEG ו-AAC.
 מיקרוסופט תשתמש במערכת ניהול זכויות דיגיטלי להגנת התוכן במערכת Zune.
 הנגן אינו תומך ב-Microsoft PlaysForSure או במערכת ניהול הזכויות הדיגיטליות FairPlay.
מיקרוסופט הודיעה על חנות מוזיקה בשם Zune Marketplace שתשתלב בנגן Zune. החנות תכלול מיליוני שירים למכירה.
בספטמבר 2007 הוכרז הזון 2.0. הנגנים מסדרת זון 2.0 באו בשתי סדרות. הסדרה הראשונה הייתה נגן המבוסס על זיכרון פלאש שבא בנפחים של: 2, 4 ו-8 ג'יגה והסדרה השנייה הייתה נגן המבוסס על זיכרון דיסק קשיח הבא בנפח 30 או 80 ג'יגה.
בספטמבר 2008 הוציאה מיקרוסופט את נגני הזון 3.0 שבאים בנפחים של 4.8 ו-16 ג'יגה בייט, המבוססים על זיכרון פלאש, ונגני דיסק קשיח בנפחים של 80 ו-120 ג'יגה בייט.
הנגנים מגרסה 3.0 כוללים אפשרות להורדת שירים ישירות מה-WIFI דרך הZune Marketplace וכן שירים המושמעים ברדיו.
קמהדע

היסטוריה

חברת קמהדע נוסדה בשנת 1990 על ידי דוד צור, ראלף האן וחברת קמהפארם בע"מ, אשר הייתה בבעלות מלאה של קיבוץ בית קמה. קמהפארם עסקה עד אז בייצור אלבומין, ומתקני הייצור שלה נרכשו במלואם על ידי קמהדע. ב-1999 מכר קיבוץ בית קמה את מלוא מניותיו (35%) לחברה בבעלות ראלף האן ולמשקיע נוסף תמורת 2.5 מיליון דולר. ראלף האן ודוד צור עמדו בראש החברה עד תחילת 2013. החברה השלימה הנפקה ציבורית ראשונה בשנת 2005 בבורסה לניירות ערך בתל אביב. 
כיום מתמחה החברה בפיתוח, ייצור ושיווק של תרופות ייחודיות להצלת חיים, באמצעות טכנולוגיה ייחודית לטיהור והפרדת חלבונים. כמו כן, מתמחה קמהדע בפיתוח מוצרים לטיפול במחלות יתום (לדוגמה- אמפיזמה תורשתית).
החברה מייצרת כ-10 תרופות הניתנות בהזרקה והמשווקות ביותר מ-15 מדינות ברחבי העולם.
קמהדע נמנית עם מניות מדד ביומד בבורסה לני"ע בתל אביב, והחל מדצמבר 2012 נכללו מניותיה במדד תל אביב 100, אך יצאו ממדד ת"א 100 בדצמבר 2014. החל מ-2013 נסחרות מניותיה גם בבורסת נאסד"ק שבארצות הברית.
בשנת 2012 דורגה החברה במקום ה-456 מבין 500 החברות הצומחות ביותר באירופה על פי מדד Deloitte. דירוג החברות במדד זה נקבע על סמך ההכנסות בשנים 2007-2011. על פי אותו מדד, דורגה החברה במקום ה-15 בישראל באותה שנה.
במאי 2014 הודיעה החברה כי לא עמדה ביעד שקבעה לניסוי בתרופה לנפחת תורשתית באינהלציה. בעקבות כישלון הניסוי ירד שווי השוק של החברה תוך שנה מחצי מיליארד דולר ל-150 מיליון.

אלפא-1 אנטי טריפסין לעירוי (AAT IV)

מוצר הדגל של קמהדע הוא התרופה ®Glassia, שאושרה על ידי ה-FDA. המרכיב הפעיל בתרופה הוא חלבון אלפא-1 אנטיטריפסין (לטיפול בחוסר באלפא 1 אנטיטריפסין - AATD ) הניתן בעירוי למטופלים הסובלים מחסר גנטי בחלבון. ®Glassia הוא תכשיר מוכן לשימוש בדרגת ניקיון גבוהה וללא חומרים משמרים. לקמהדע הסכם אסטרטגי עם חברת בקסטר לשיווק, הפצה ורישוי של התרופה בארצות הברית.

ייצור אימונוגלובולינים

לצד יכולותיה בייצור חלבונים ייחודים, פיתחה החברה פלטפורמה טכנולוגית לייצור אימונוגלובולינים ספציפיים (IgG's). בין היתר מייצרת החברה נוגדן ספציפי נגד נגיף הכלבת, ומוצר לטיפול ב-HDN - מחלה המוליטית של היילוד ‏ (Hemolytic Disease of the Newborn) - מחלה הנגרמת מ Rh שלילי של האם מול Rh חיובי אצל העובר.
לחברה שיתוף פעולה עם משרד הבריאות הישראלי, במסגרתו הקימה מתקן בתקן GMP לייצור נסיוב נגד ארס נחשים. קמהדע מייצרת את הנסיוב לטיפול בהכשות של צפע מצוי ואפעה מגוון, נחשים ארסיים שהכשתם עלולה להביא למוות. המוצר מופק מסרום של סוסים היפר אימוניים . וניתן באמצעות עירוי

נוגדן לכלבת

לחברה הסכם אסטרטגי עם חברת התרופות קדריון (KEDRIEON) לפיתוח ושיווק מוצר האימונוגלובולין נגד כלבת – KamRab- בארצות הברית.
הדיבוק - אופרה ביידיש

הדיבוק – אופרה ביידיש (באנגלית: The Dybbuk – An Opera in Yiddish) היא אופרה מאת המלחין האמריקאי סולומון אפשטיין, על פי המחזה "הדיבוק" של ש. אנ-סקי שהוצגה בבכורה עולמית בישראל בשנת 1999. האופרה בבימוי ובהפקה של רחל מיכאלי ובניצוחו של רונן בורשבסקי עלתה בהצגות גאלה במרכז סוזן דלל ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומוקרנת מאז בעולם בגרסת די.וי.די. ככל הידוע זוהי האופרה הראשונה שנכתבה במקור ביידיש (בעבר הועלו בקהילות היהודיות אופרות ידועות בתרגום ליידיש). ההפקה הועלתה על ידי קבוצת יוצרים וזמרים צעירים, רובם לא הבינו יידיש לפני תחילת החזרות. 
המחזה הדיבוק משנת 1914 עלה במקור ביידיש, והעלאת האופרה, לקראת סוף המאה העשרים הייתה בין הסנוניות שבישרו על תחייתה של תרבות היידיש בקרב הדור הצעיר בישראל ובארצות הברית. 
קולו של הדיבוק, הבוקע מגרונה של לאה, הופך באופרה למשחק מתעתע של קולות. האופרה נאמנה בסגנונה המוזיקלי לתקופה שבה נכתב המחזה ברוח מלחינים כבארטוק ודביוסי, ומעניקה בד בבד מרחב מחיה למסורת המוזיקלית היהודית.
"הדיבוק - אופרה ביידיש" עלתה בגרסה בימתית קאמרית ומקוצרת. הגרסה המקוצרת מתמקדת באהבתה של לאה, ובתשוקה לחוש בתשוקה. לאה, בגרסתה של הבמאית רחל מיכאלי, נאחזת בדיבוק ומגוננת עליו במקום לשתף פעולה עם אלה המנסים לגרשו. 
ההפקה כללה צוות של שישה זמרים, שישה שחקני תנועה, בליווי הפסנתרנית אירית רוב-לוי. בתפקיד הראשי מככבת הסופרן השוודית קמילה גריסל. לצדה: יוסי ארידן (חנן), ברכה קול (פרידה), דוד זבה (ר' עזריאל), אבי יסינובסקי (חנוך) ומורי גרוס (סנדר), והשחקנים: דורית תלמי, מיקי אנגל, סמי פיוגלר, עודד גאון, אייל הראל וחזי שוחט. בצוות: איתן שמייסר (קורפטיטור), הדסה בן חיים (הדרכת זמרים ביידיש), רחל מיכאלי (עיצוב תפאורה) עפיף אדריס (עיצוב תאורה) ודבורי טופז (עיצוב תלבושות). 
בשל ייחודה, זכתה האופרה לסיקור בינלאומי נרחב. מגזין האופרה החשוב "Opera Magazine" כתב ב-1999: "זהו אחד הפרויקטים המקוריים והמעניינים ביותר שנעשו השנה". ב-2014 יצא לאור באיטליה ספרה של אלומה בארדי אודות הגלגולים המוזיקליים של ה"דיבוק". הספר, בהוצאת אוניברסיטת נאפולי, שתמונת הכריכה שלו לקוחה מן ההפקה, הקדיש פרק נרחב לאופרה ולהפקה.(Aloma Bardi, Esotismi musicali del Dibbuk, Università Napoli).
יחסי מדגסקר–ספרד

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מדגסקר לבין ממלכת ספרד הם יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים הדיפלומטיים שבין שתי המדינות כוננו ב-25 במרץ 1966.
תחומי שיתופי הפעולה העיקריים שבין שתי המדינות הם: עזרה בפיתוח מדגסקר של ספרד, וזאת אף על פי שמדגסקר אינה מדינה מועדפת בתוכנית הפיתוח הספרדית המיועדת לאפריקה, דיג, מכיוון שמדגסקר היא חלק מהדרך של הדייגים הספרדים באוקיינוס ההודי והמלחמה נגד הפיראטים.
ב-20 באפריל 2008, הספינה הספרדית "פלאיה דה באקיו", שחלק מהצוות שלה היה בעל אזרחות מדגסקרית, נתפסה על ידי פיראטים סומלים על יד חופי המדינה. מדגסקר ביקשה מספרד עזרה בשחרור הספינה, והיא שוחרר כעבור שבעה ימים (27 באפריל 2008). ב-2009, מקרה דומה קרה לספינה הספרדית "אלקרנה" והצוות שוחרר במלואו. ספרד מימנה עד 2012 הרצאות באוניברסיטת אנטננריבו.
מצנח זהב

מצנח הזהב כאמצעי התגוננות מפני השתלטות עוינת

בארצות הברית פורסמו בשנים האחרונות שורה של מקרים בהם ניתנו מצנחי זהב למנהלים בכירים, וזאת על אף ביצועים כושלים של החברות אותן ניהלו. כך למשל פרש הנרי מקינל, מנכ"ל חברת התרופות פייזר, על רקע נפילת ערכן של מניות החברה בכ-50 אחוז, אך קיבל מענק פרישה של 200 מיליון דולר. הדוגמה הקיצונית למצב זה היא כאשר מצנח הזהב נוצר מראש כתגובה להשתלטות עוינת על החברה. כאשר המשתלט מעוניין לרכוש את חברה הוא עשוי להירתע ולא לרכוש אותה כיוון שהחלפת ההנהלה תהיה יקרה מאוד עקב מצנחי הזהב.
חברי בית הנבחרים האמריקאי התבטאו כי "מדובר בדפוס שיצא מכלל שליטה", ולאחר מאבקים שניהלו קבוצות של בעלי מניות נגד החברות בהן השקיעו, אושרה בחודש אפריל 2007 ברוב גדול הצעת חוק הקובעת כי יש לערוך הצבעה בין בעלי המניות של החברה בכל מקרה שהיא מעניקה מצנח זהב במקביל לניהול משא ומתן למכירת החברה או רכישתה.
מערכת תלת-פאזית

מערכת תלת-פאזית (או תלת-מופעית) היא השיטה הנפוצה ביותר לייצור והולכת אנרגיה חשמלית. השיטה מבוססת על זרמי חילופין בתדר זהה הזורמים בשלושה מוליכים, כאשר בין הזרמים קיים הפרש מופע של 120°.

עקרונות פעולת המערכת

במערכת תלת-פאזית סימטרית, שלושה מוליכים נושאים זרם חילופין באותו תדר ואותה משרעת מתח ביחס לנקודה משותפת ("נקודת האפס"), אך עם הפרש מופע של שליש אורך הגל. הנקודה המשותפת מיוחסת בדרך כלל לקרקע ולעיתים קרובות למוליך נושא זרם הנקרא ניוטרל (או אפס). בשל הפרש המופע, המתח על כל מוליך מגיע לשיאו בשליש של מחזור לאחר אחד המוליכים האחרים ושליש של מחזור לפני המוליך האחר. עיכוב מופע זה יוצר הפרש מתחים קבוע בין המוליכים המאפשר הפעלת מכשירים חשמליים. זה גם מאפשר לייצר שדה מגנטי מסתובב במנוע חשמלי וליצור סידורי פאזה אחרים (חד/דו מופעי) באמצעות שנאים. המתח בין המוליכים נקרא "מתח שלוב", ואילו המתח בין המוליכים לנקודת היחוס נקרא "מתח פאזי".
מערכת שלושת השלבים הסימטריים המתוארת לעיל נקראת פשוט מערכות תלת-פאזיות, כי למרות שניתן לתכנן וליישם מערכות כוח תלת-פאזי אסימטריות (כלומר, עם מתח לא שווה או הפרשי פאזה לא סימטריים), הן אינן משמשות בפועל כי הן חסרות את היתרונות החשובים ביותר של מערכות סימטריות.
במערכת תלת-פאזית המזינה עומס מאוזן וליניארי, סכום הזרמים הרגעי של שלושת המוליכים הוא אפס. במילים אחרות, הזרם בכל מוליך שווה בגודלו לסכום הזרמים בשניים האחרים, אך עם סימן הפוך. נתיב ההחזרה של הזרם בכל מוליך פאזה הוא שני המוליכים האחרים.

כוכב

בחיבור דמוי כוכב נעשה שימוש לראשונה על ידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה.
עופר דיקובסקי

ביוגרפיה

דיקובסקי החל את הקריירה המוזיקלית שלו בתחילת שנות ה-90 כטכנאי קול וגיטריסט במסגרת אולפן הקלטות שהיה בבעלותו. ב-1994, במקביל לעלייתו המחודשת של הסאונד האלקטרוני בעולם, החל ליצור יחד עם שותפיו לאולפן, מרקו גורקן ואבי אלגרנטי, מוזיקת טראנס בסגנון גואה ויחד הקימו את ההרכב "אינדור" והוציאו ב-1995 את תקליטם היחיד "Progressive Trance" בחברת NMC. האלבום זכה לביקורות טובות בחוגי המוזיקה האלקטרונית.
לאחר תקופה קצרה שכללה מספר הופעות בעולם, דיקובסקי וגורקן המשיכו לבדם לפרויקט "Tandu" ויחד הוציאו ב-1997 את האלבום “Multimoods” בחברת פונוקול. האלבום נחשב לנקודת ציון ופורץ דרך במוזיקת הטראנס והשפיע רבות על המוזיקה באותן שנים. האלבום כלל את הקטע "Alien Pump" שנכתב על ידי דיקובסקי והפך לאחד מקטעי הטראנס הידועים ביותר.
במקביל להוצאת האלבום, החל דיקובסקי בקריירת סולו תחת השם "אופוריה" והוחתם בלייבל האנגלי Dragonfly Records שהיה בבעלותו של יות' – מרטין גלובר, אחד מהמפיקים המוזיקליים הידועים באנגליה (Killing Joke, The Verve, Paul mccartney).
ב-1998 הוציא בלייבל האנגלי את אלבומו "Delirious". האלבום זכה להצלחה בסצנת הטראנס. באותה שנה הוציא אלבום נוסף שהיה מעין פרויקט קונספט תחת השם "Pigs in Space" האלבום יצא בחברת פונוקול ונחל הצלחה רבה בסצנת הטראנס העולמית ונחשב לאחד מאלבומי הטראנס המשפיעים ביותר שנוצרו.]
ב-1998, מוזיקת הטראנס החלה לצבור פופולריות רבה בישראל והגיעה לממדי קהל של עשרות אלפים. התופעה הטרידה את משטרת ישראל וזו החלה בנקיטת מדיניות נוקשה כלפי סצנת הטראנס ואומניה. דיקובסקי היה בין מובילי המאבק נגד מדיניות זו.
המאבק נוהל על ידי קבוצת אמנים ומפיקים והגיע עד לוועדות הכנסת ואף לעצרת המונים שהתקיימה בכיכר רבין תחת הכותרת "תנו צ'אנס לטראנס" ובה נכחו כ-60,000 איש. המאבק לקיום חוקי של מסיבות צלח וכעבור זמן קצר התמתן יחסה של המשטרה כלפי חובבי הטראנס.
במהלך השנים הללו הוציא דיקובסקי קטעים רבים תחת שמות שונים שיצאו באוספים בישראל ובעולם ושיתף פעולה עם אומנים ישראלים כמו מיכה שטרית, ריקי גל, נועם רותם, מוש בן ארי וקרן אבראשי.
ב-2000 הוציא את אלבומו השני תחת השם אופוריה "Off the Ground" בחברת NMC. האלבום היה מאופיין בקו חדשני של סאונד והיה מהראשונים להגדיר את המונח "פול און" ששלט בקו המוזיקלי של סצנת הטראנס במשך שנים רבות לאחר מכן. בשנת 2002, הוציא את האלבום "Let it Beat" בחברת BNE. האלבום היה מאופיין בסאונד "רגוע" יותר מקודמיו ולא נחל הצלחה.
ב-2005 לאחר הפוגה של שלוש שנים הוציא דיקובסקי את האלבום "Hedead for Infinity" ושנה לאחר מכן את “Inner Twist” בחברת BNE. האלבומים החזירו אותו לקדמת הסצנה והאחרון כלל את הקטע "Return of the Machines" שנכתב יחד עם ברטין כץ “B-wicked”. השיר והווידאו קליפ שליווה אותו זכו להצלחה בסצנה האלקטרונית בעולם ובמקרים רבים אף חצו את הקווים והושמעו במשבצות מיין סטרים מובהקות. בשנת 2008 נכלל השיר בפסקול משחק הווידאו "Dance Dance revolution 3" של חברת KONAMI. אותו שיתוף פעולה הוליד את הפרויקט המשותף של דיקובסקי וכץ - OB1 – הרכב דאנס\רוק המשלב בשיריו מוטיבים אלקטרוניים קצביים ויחודיים. ב-2009 הוציאו את אלבומם הראשון Dream Dictionary. 
במהלך 2010, לאחר שהוציא את אלבומו יוצא הדופן Textures - Oforia, פנה דיקובסקי לתחום הטק/פרוגרסיב האוס במסגרת הפרויקט "Ofer Di".
ב-2015 חזר עופר דיקובסקי ליצור מוזיקת טראנס במסגרת הפרויקט העיקרי שלו "Oforia" ובנוסף, חזר לשתף פעולה עם אבי אלגרנטי "Space Cat" במסגרת ההרכב הוותיק שלהם "Indoor".
במקביל, הקים מחדש, יחד עם "DJ Dede" את לייבל הטראנס המיתולוגי "MDMA Music".
אברהם רונאי

קורות חייו

הוא נולד בשם אנדראש רונאי (András Rónai) בבודפשט שבהונגריה. בגיל 9 התקבל לתיאטרון הילדים ההונגרי ומגיל 10 החל להופיע שם בתפקידים ראשיים. התיאטרון נסגר בעקבות פלישת גרמניה להונגריה במרץ 1944 ורונאי הוסתר מן הנאצים על ידי הונגרים-נוצרים.
שימש כקשר בין קבוצות אנשי בית"ר במחתרת.
מאוחר יותר ניצל בזכות פועלו של האיטלקי ג'ורג'ו פרלסקה (שהתחזה למיופה הכוח הספרדי בבודפשט).
התיאטרון נפתח שוב ב-1945, לאחר שחרור הונגריה בידי הצבא האדום ורונאי שב להופיע בו. שם גם קיבל הכשרה דרמטית. בשנת 1946 נמנה עם השחקנים הראשיים בסרט הקולנוע המצליח "אי שם באירופה" (Valahol Európában) בבימויו של גזה רדבאני (Géza Radványi). הוא הופיע בעוד כמה סרטים, כשהבולט ביניהם היה "הדרך לחופש", ובמקביל המשיך להופיע גם בתיאטרון ובאופרטה.
ב-1949 עלה ארצה והתקבל לכפר החורש. כשהתגייס לצה"ל שירת בלהקת הכרמל ובהמשך שימש כקצין תרבות בקצין העיר תל אביב.
לאחר שחרורו שיחק בתיאטרון הקאמרי במשך שנה. ב-1951 עבר לתיאטרון "האוהל" שם שיחק במשך עשר שנים. ב-1961 עבר לתיאטרון הבימה שם שיחק עד שנת 1994. בשנתיים האחרונות לפני יציאתו לגמלאות, בשנת 1996, שיחק בתיאטרון חיפה. במהלך הקריירה שלו תיאטרון הופיע בעיקר בהצגות: "הכתובה", "סאלח שבתי", "פילומנה", "בית ספר לנשים", "אלדורדו", "ריצ'רד השלישי", "נשי וינדזור העליזות", "מעגל הגיר הקווקזי", "המלך מתיא הראשון", "אמא קוראז'", "גם הוא באצילים", "טרוילוס וקרסידה", "אדם הוא אדם", "דונה גרציה", "שוויק במלחמת העולם השנייה", "דרך הטבק", "רומולוס הגדול", "מארה סאד", "החתול והכנרית", "מתחת לגשר", "לעולם לא מאוחר", "האידיוטית", "עסק משפחתי", "חנות בפינת הרחוב", "בקץ הימים" (1972), "הבית" (1972).
תפקידו האחרון בתיאטרון היה בהצגה "12 המושבעים".
רונאי גם תרגם מספר מחזות והופיע בהצגות בהונגרית. במלחמת יום הכיפורים התנדב לצה"ל וצורף לצוות בידור מתנייע בו היו גם ריקי גל, מני בגר ויוני נמרי.
במקביל לתיאטרון השתתף רונאי בתסכיתים ברדיו, שאת חלקם גם תרגם, כמו כן שיחק בסרטים רבים ביניהם: "פיצוץ בחצות" (1966), "נס בעיירה" (1968), "תעלת בלאומילך" (1969), "מרגו שלי" (1969) "42:6 - בן-גוריון" (1970), "אריאנה" (1971), "שוד הטלפונים הגדול" (1972), "נורית" (1972), "שרית" (1974), "קזבלן" (1974), "חגיגה בסנוקר" (1975), "בדרנית בחצות" (1977), "מבצע יונתן" (1977) ,"לא לעלות יותר" (1979) וקומפוט נעליים (1985).
בתחום הציבורי נמנה רונאי על הנהלת תיאטרון האהל בשנים 1960–1963, היה חבר בנאמנות תיאטרון הבימה מ-1978 ועד 1994 וכן ייסד את אגודת הידידות ישראל-הונגריה ושימש בה כמזכ"ל.
אברהם רונאי נפטר ב-2005 בביתו ברמת גן לאחר מחלה ונטמן בבית העלמין ירקון.
הוא הותיר אחריו את רעייתו ליה, ששימשה כמזכירת תיאטרון הבימה. לזוג לא היו ילדים.
גשר עור

גשר עור בפין (באנגלית: Skin bridge) הוא מצב רפואי שבו חל חיבור של עור בין גוף הפין לעטרה. הגורם העיקרי לגשרי עור הוא הידבקויות עור הפין שהן אחד הסיבוכים הנפוצים ביותר של ניתוח מילה. בעוד שמרבית הידבקויות עור הפין חולפות עם הזמן או לחלופין באמצעות טיפול שאינו כירורגי, גשרי עור מחייבים טיפול בהליך כירורגי קצר שאינו מצריך אשפוז.

אטיולוגיה

לאחר ניתוח מילה עלול גדם העורלה להידבק לבסיס העטרה או לעטרה עצמה וליצור גשר עור יחיד, או כמה גשרי עור, שרוחבם נע בין מילימטר לשלושה סנטימטרים. גשרי העור הם סיבוך של הידבקויות עור בפין הנוצרות בעת ההחלמה מניתוח מילה. במרבית המקרים נפרדות הידבקויות העור בעקבות גיל, זיקפה, וכן ניקוי וטיפול קפדני של אזור הניתוח לאחר מילה. הסיכון להיווצרות הידבקויות עור עולה בבנים שבהם יש יותר שומן בקדמת עצם החיק אשר גורם לפין להיות חבוי בתוך השומן ומקשה על היפרדות ההידבקויות. בעוד שבפעוטות עם יחס גבוה של משקל לגובה יש סיכון רב יותר לפין חבוי ולהיווצרות הידבקויות עור, לא נמצא קשר בין יחס משקל לגובה בפעוטות להיווצרות גשרי עור. גשרי עור גם יכולים להיווצר במילה בפעוטות מפותחים יותר או במבוגרים שבהם חלה בעיה באופן תפירת הגדם.
במקרים נדירים יותר, הידבקויות וגשרי עור יכולים להיווצר גם בזכרים ערלים, בין העורלה לעטרה, בעקבות חבלה או דלקת.

תסמינים

במרבית המקרים גשרי עור מטופלים בעקבות חוסר שביעות רצון קוסמטית. בעת זיקפה, גשרי עור יכולים לגרום לחוסר נוחות, לכאב ואף עקמת הפין. אצל ערלים או במקרים של הידבקויות מרובות וגדולות תיתכן הצטברות סמגמה מתחת לגשר העור בעקבות קושי בניקוי.

טיפול

מקרים קלים שבהם גשר העור אינו גורם לאי נוחות או לבעיה קוסמטית, אינם מחייבים טיפול וביתר המקרים נעשה הטיפול בהליך כירורגי שאינו מחייב אשפוז. גשרי העור ניתנים לחיתוך ולהסרה בהליך המבוצע בהרדמה מקומית או בהרדמה כללית התלויים בגיל המטופל ובגודל גשרי העור ומספרם. את גשרי העור ניתן לסלק בחיתוך כירורגי באמצעות אזמל מנתחים או באמצעות צריבה חשמלית.
עדו דולב

עידו דולב (נולד ב-1970) הוא מעצב אמנותי לקולנוע וטלוויזיה. זוכה פרסי אופיר ופרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
דולב הוא בנם של ערן וליז דולב. נשוי לסוציולוגית יעל השילוני-דולב. בוגר תיכון אלון. למד במדרשה לאמנות ברמת השרון. בוגר מכון טכנולוגי חולון במגמת עיצוב.
נשוי לפרופסור לסוציולוגיה יעל השילוני-דולב ולהם שלושה בנים. בשנת 2003 פרסם עם אשתו את רב-המכר "תוצרת בית – מדריך משפחתי לפעילות יצירתית", שעובד בשנת 2012 למשחק קופסה.
Amor, Amor, Amor

רקע והפקה

את השיר הפיק אוסקרציטו, והוא נכתב על ידי לופז, מארק אנתוני, אוסקר הרננדז, ויסין והרננדז, בדומה לסינגל הראשון מתוך האלבום, "Ni Tú Ni Yo". השיר ועטיפתו הנלוות, הודלפו לאתרי האינטרנט ובין היתר גם ליוטיוב, כמה חודשים לפני שיצא כסינגל רשמי.

וידאו קליפ

יומיים לפני שיצא הווידאו קליפ המלא שצולם לשיר, הכריזה לופז בכל הרשתות החברתיות כי הקליפ עתיד לצאת ב-10 בנובמבר 2017, גם כן. בסמוך להכרזה זאת, העלתה לופז סרטון באורך של כשלושים שניות, המציג קטעים מתוך הקליפ.
בתחילתו של הקליפ ניתן לראות את לופז, כשהיא במנהרה של רכבת תחתית חשוכה. לאחר מכן היא מדליקה את האור, ובאחד מן שלטי החוצות שנמצאים שם נדלק שמו של השיר. בסמוך לכך ויסין מגיח מסופה של המנהרה אל לופז. לאחר מכן שניהם רוקדים אחד מול השני כשמאחוריהם ניתן למנות 4 רקדני רקע. בין לבין ניתן לראות קטעים שבהם אפשר לראות את לופז כשהיא ברכבת ביחד עם ויסין ורקדני ליווי נוספים.
הקליפ הועלה ב-10 בנובמבר 2017, לערוץ ה-Vevo של הזמרת, וב-24 השעות הראשונות שלו ביוטיוב צבר הקליפ למעלה מ-3 מיליון צפיות.