google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב אשר

ביוגרפיה

אשר נולד וגדל ברמת גן. למד בישיבת משכן יעקב בחיפה ובישיבת גרודנא באשדוד. למד בכולל בית יהודה בבני ברק. שירת מספר חודשים בצה"ל במסגרת "שלב ב'". בשנת 1990 החל אשר לעבוד בעיריית בני ברק במגוון תפקידים. תחילה היה עוזרו של סגן ראש העיר אליהו סויסה. בשנת 1992 מונה למנהל לשכתו של ראש העיר ירחמיאל בויאר. בשנים 1996–1998 היה עוזר למנכ"ל העירייה ולאחר מכן מנהל אגף החינוך.
לקראת הבחירות הראשונות באלעד, שהתקיימו בספטמבר 2000, עבר אשר לעיר והתמודד בראשות רשימת "חן ביחד" המזוהה עם יהדות התורה, מול ראש המועצה הממונה צוריאל קריספל שהתמודד על התפקיד מטעם ש"ס. אשר זכה ב-914 קולות והפסיד לקריספל שזכה ב-974 קולות. הוא נכנס למועצה וכיהן כממלא מקום ראש המועצה. ראש המועצה ביקש להדיחו מהמועצה בטענה שהוא אינו מתגורר באלעד והוא עובד עבור עיריית בני ברק, אולם הצעד נמנע על ידי בית המשפט. אשר פעל להקצאת מבנים למוסדות המקורבים ליהדות התורה ואף פנה לשם כך מספר פעמים לבית המשפט.
בשנת 2003 שב לעיריית בני ברק ונבחר למועצה כנציג הראשון של דגל התורה ברשימה המאוחדת שלה עם אגודת ישראל, "הרשימה התורתית המרכזית", וכיהן כממלא מקום ראש העיר ישכר פרנקנטהל וכממונה על אגף ההנדסה. לקראת הבחירות לעיריית בני ברק בשנת 2008 היה אשר למועמד של דגל התורה לתפקיד ראש העיר, שניתן לדגל התורה מתוקף הסכם רוטציה בין דגל התורה ואגודת ישראל. אשר הוכרז כראש העיר בלא שהתקיימו בחירות, מאחר שהיה המועמד מטעם הרשימה היחידה שהתמודדה, "הרשימה התורתית המרכזית", שכללה נציגים של יהדות התורה, ש"ס והבית היהודי.
בתקופת כהונתו קידם אשר מיזמי בנייה של מגדלי מסחר רבי קומות בצפון בני ברק, ובהם פרויקט BBC - בני ברק ביזנס סנטר.
עד לכהונתו כחבר הכנסת היה חבר בדירקטוריון מפעל הפיס, דירקטוריון פארק אריאל שרון ודירקטוריון החברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב במקום השביעי ברשימת יהדות התורה, כנציג השלישי של דגל התורה, ונבחר מטעמה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הוצב שוב במקום השביעי ברשימה, אך לא נכנס לכנסת כיוון שיהדות התורה קיבלה רק שישה מנדטים ומונה למזכ"ל דגל התורה. ב-24 במאי 2016, לאחר הפסקת חברותו בכנסת של סגן שר החינוך מאיר פרוש מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי (סעיף 42ג לחוק יסוד: הכנסת), נכנס אשר במקומו. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב במקום השישי ברשימה. רשימת יהדות התורה זכתה בבחירות לשמונה מנדטים והוא נכנס לכנסת.
נשוי למירי ואב לשבעה ילדים.
נשיא גרמניה

הנשיא ברפובליקת ויימאר

ברפובליקת ויימאר נבחר הנשיא בבחירות ישירות ואישיות לתקופת כהונה של שבע שנים כאשר אין הגבלה על מספר הכהונות שכל נשיא יכול לכהן בהם. הנשיא אינו תלוי ברייכסטאג ובחירתו בבחירות ישירות הציבה את הנשיאות כגוף שווה ערך לפרלמנט, בסמכות הנשיא היה למנות ולפטר את הממשלה הגרמנית ואת הקאנצלר, לפזר את הפרלמנט ולהתערב בהליכי חקיקה אם דרישה כזאת הועלתה במשאל עם. סעיף 48 בחוקה הגרמנית נתן בידי הנשיא את הכוח להכריז מצב חירום "כדי לשמור על הסדר הציבורי" ולבטל את כוחו של הפרלמנט. על סמך סמכות זאת טען חוקר מדע המדינה קרל שמיט שמכיוון שהנשיא יכול להכריז על מצב חירום שהופך לחלוטין את הסדר הקיים ומבטל את כוח הפרלמנט שהוא בעצם הגוף הריבוני במדינה ולא הפרלמנט כפי שגורסת התפיסה הליברלית.
היסטוריונים רבים רואים בכוחותיו הנרחבים של הנשיא ובמיוחד באלו שבאו לו כתוצאה מסעיף 48 את אחד מהגורמים לנפילתה של רפובליקת ויימאר, משנת 1930 הנשיא פאול פון הינדנבורג עשה שימוש בכוחותיו כדי לכונן ממשלות ללא תמיכה פרלמנטרית שמשלו מכוח צווים נשיאותיים והיה בכך משום חזרה למצב ששרר בזמן הקיסרות כאשר הקייזר היה בוחר את הקאנצלר ושניהם לא היו מחויבים לפרלמנט.

הנשיא בגרמניה הנאצית

לאחר בחירותו של אדולף היטלר לתפקיד הקאנצלר המשיך פאול פון הינדנבורג לכהן כנשיא והיה המחסום האחרון בפני השתלטות טוטאלית של המפלגה הנאצית על המדינה הגרמנית. לאחר מותו בשנת 1934 זויפה צוואתו שבה הוא טוען שהוא רואה את היטלר כיורשו אף על פי שבמציאות הוא העדיף את החזרת המונארכיה על ידי מינוי של אחד מנסיכי בית הוהנצולרן לקייזר. היטלר הפך לראש המדינה, ביטל את משרת הנשיא ואיחד אותה עם תפקיד ראש הממשלה בתפקיד שנקרא "פיהרר ורייכסקאנצלר".
לאחר התאבדותו של היטלר נוצרה משרת הנשיא מחדש כמשרה נפרדת מזו של הקאנצלר. היטלר בחר את האדמירל קרל דניץ לכהן כנשיא והוא מינה את לוץ שוורין פון קרוסיגק כקאנצלר שלו והקים את ממשלת פלנסבורג שחבריה נאסרו זמן קצר לאחר כניעת גרמניה.

גרמניה המערבית

עם הקמתה של גרמניה המערבית משרת הנשיא נוצרה מחדש, אולם בשונה מבעבר הנשיא המערב גרמני לא נבחר ישירות על ידי העם אלא על ידי הצבעה חשאית של האספה הפדרלית של גרמניה, גוף המתכנס אחת לחמש שנים במטרה לבחור את הנשיא ומורכב מכלל חברי הבונדסטאג וממספר שווה של נציגי הפרלמנטים של מדינות גרמניה. כהונת הנשיא היא בת חמש שנים. תפקיד הנשיא הוא בעיקר ייצוגי והוא נעדר כוח פוליטי ממשי, הוא זה שמטיל על מנהיג המפלגה שזכתה ברוב בבחירות את תפקיד הקאנצלר והמשימה להרכיב ממשלה.
בספטמבר 1949 נבחר תיאודור הויס לנשיא הראשון של גרמניה המערבית.

גרמניה המזרחית

בגרמניה המזרחית מונה וילהלם פיק לתפקיד הנשיא, תפקיד שבו כיהן עם הקמת הרפובליקה בשנת 1949 עד מותו בשנת 1960. כמו מקבילו המערבי תפקידו של הנשיא המזרח גרמני היה בעיקר ייצוגי וסמלי והוא נעדר כוחו פוליטי ממשי. עם מותו של פיק בשנת 1960 בוטלה המשרה ולא נוצרה מחדש עד שהרפובליקה חדלה מלהתקיים.

הנשיא כיום

בדומה לתפקידו של נשיא גרמניה המערבית, תפקיד נשיא גרמניה המאוחדת (מאז 1990) הוא תפקיד בעל ערך טקסי וייצוגי בלבד והוא נבחר על ידי האספה הפדרלית אחת לחמש שנים.
ב-12 בפברואר 2017 נבחר פרנק-ואלטר שטיינמאייר לנשיא. הוא החל את כהונתו ב-19 במרץ 2017.
דאודה קוליבאלי

חייו

נולד וגדל במרסיי לאב שנולד במאלי ולאם שנולדה בקונאקרי - בירת גינאה. אחרי שסיים לימודי כלכלה ועבד בעריכה בטלוויזיה, החליט להפוך לבמאי. הושפע מבמאי הקולנוע המאלי, סולימאן סיסה.
במידה רבה, קוליבאלי הוא תוצר של פרויקט של Focus Features  (חברה בת של סרטי יוניברסל), שיזמה תוכנית שנמשכה שש שנים ונקראה "Africa First". התוכנית הציעה מימון, ליווי מקצועי וסיוע בהפצה ליוצרים אפריקאים בראשית דרכם. התוכנית, שהעניקה 10,000 דולר להפקת סרט קצר, סייעה לקוליבאלי ולמעל ל-20 יוצרים קולנועיים חדשים מהיבשת לקבל חשיפה על הבמה הבינלאומית.
במהלך 2008 יצר את סרטו הקצר הראשון: "Il était une fois l'indépendance" (היה הייתה עצמאות)  שהתבסס על מעשיה עממית מאלית ויצא לאור ב-2009.  ב-2010 ביים את סרטו הקצר השני, "Tinye So" . הסרט הציג בפסטיבל הקולנוע האפריקאי בניו יורק , בפסטיבל הסרטים של לונדון, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי  וזכה בפרס הסרט האפריקאי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של אפריקה, אסיה ואמריקה הלטינית במילאנו (צר').
ב-2011 החל לעבוד על סרטו הראשון באורך מלא, וב-2016 יצא הסרט למסכים: "וולו", שעסק בעלייתו של צעיר ממאלי בעולם סחר הסמים באפריקה. הסרט, בכיכובו של איברהים קומה (צר'), הושווה על ידי מפיציו ל"פני צלקת" האפריקאי, הוצג בפסטיבלי קולנוע רבים ברחבי העולם וזכה לביקורות חיוביות, אך נכשל כליל בקופות וירד מהמסכים לאחר זמן קצר.
קוליבלי חי עם משפחתו, כולל שני ילדיו, במשך ארבע שנים במאלי וחזר ב-2015 לחיות בצרפת, בין היתר, בגלל פריצת מגפת האבולה ואירועים אלימים במאלי בעקבות מלחמת האזרחים במדינה.
ג'ון פנקו

ביוגרפיה

פנקו נולד בסנט לואיס שבמיזורי. הוא השישי במשפחה בת תשעה ילדים. אחיו הגדול הוא נגן הטרומבון והמלחין ג'יימס פנקו, ממייסדי להקת הרוק "שיקגו". פנקו גדל בפארק רידג' שבאילינוי, ולמד בבית הספר התיכון Maine South High School, אחר כך באוניברסיטת נורת'איסטרן אילינוי. הוא שייך למשפחה קתולית ממוצא גרמני ואירי.
פנקו מופיע על במות התיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. הוא שיחק במשך שבע עונות בתפקיד איירה בוכמן בסיטקום "משתגעים מאהבה" של רשת NBC. עוד הופיע בתפקיד קבוע בסדרה "אפיזודס" של רשת שואוטיים וה-BBC, בה גילם דמות של מפיק טלוויזיה אמריקאי בשם מרק לפידוס. פנקו שיחק בתפקיד הסוכן ג'ון ווקוביץ' בסרט "לחיות ולמות בלוס אנג'לס" לצדם של ויליאם פיטרסן ווילם דפו.

חיים אישיים

ב-1985 התחתן פנקו עם השחקנית קריסטין סאתרלנד.
הנסיך רנדיאן

חיים אישיים

רנדיאן (ששמו מלידה אינו ידוע) נולד ללא ידיים וללא רגליים בדמררה, גיאנה הבריטית. הוא היה בן דת ההינדואיזם ודיבר הינדי, אנגלית, צרפתית וגרמנית. אשתו נודעה בשם הנסיכה שרה, ונולדו להם ארבע בנות ובן אחד. הוא ואשתו התגוררו ברחוב ווטר 174 בפטרסון, ניו ג'רזי, עד מותו.

המופע שלו

במופע שלו, לבש רנדיאן בגד כותנה שהיה צמוד לגופו, ושיווה לו מראה של זחל או נחש; הוא התנייע על הבמה על ידי הזזת מותניו וכתפיו, כבתנועת נחש. כישרונו הידוע ביותר היה הדלקת סיגריות וגלגולן בפיו בעזרת שפתיו בלבד, אך הוא ידע גם לצייר ולכתוב על ידי החזקת מברשת או עט חרט (סטיילוס) בשפתיו, ולהתגלח על ידי החזקת סכין גילוח בתוך קופסת עץ. את כל אביזרי המופע שמר בקופסת עץ שנאמר כי הוא בנה אותה, צבע אותה והתקין לה את המנעול.
בסרט "פריקס" של MGM מוצג טריק גלגול הסיגריה שלו.

מותו

ב-19 בדצמבר 1934 מת רנדיאן, זמן קצר לאחר הופעה ב-Sam Wagner's 14th Street Museum. הוא היה בן 60 במותו.
בית הכנסת האשכנזי בסרייבו

המבנה

ב-1893 נרכשה חלקת קרקע סמוך לגדות הנהר מיליאצקה, לצורך הקמת בית הכנסת. תכנון המבנה הוטל על האדריכל קארל פאז'יק וב-1895 הושלמה התוכנית האדריכלית. ב-30 בספטמבר 1902 נחנך בית הכנסת האשכנזי המרכזי ולצידו הוקם תלמוד תורה. הבניין נבנה בסגנון אדריכלי נאו-מורי. הוא בנוי בצורה מלבנית ובתוכו משולבות קשתות. בכל אחת מארבע פינות המבנה ניצב מגדל ועליו כיפה. הקירות והתקרה מעוטרים. בכניסה לבית הכנסת ניצבת מנורת שבעת הקנים לציון 400 שנות התיישבות יהודית בבוסניה. מעל הכניסה מצוי חלון רוזטה ובו ויטראז' אשר במרכזו מגן דוד.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע המבנה וניזוק קשות. לאחר המלחמה וחידוש הפעילות הקהילתית, שוקם המבנה והפך מרכז הפעילות של יהודי סרייבו משתי העדות. בית הכנסת חולק לשתי קומות. בחלקו התחתון הוקם אולם כנסים ואירועים ובחלקו העליון התקיימו התפילות. במהלך מלחמת בוסניה נפגע שוב בית הכנסת ולאחריה בוצעו בו עבודות שיקום וחידוש נרחבות אשר הושלמו ב-2007. בית הכנסת הוא היחיד שפעיל באופן מלא בעיר סרייבו ומשרת את הקהילה המאוחדת שמורכבת מאשכנזים ומספרדים. במקום קיימת ספרייה מרכזית לקהילה. המקום הוכרז כאתר מורשת לאומית של בוסניה והרצגובינה.
גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס

תולדות חייו

גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס היה יליד פרגמון ובן למשפחה מלכותית.  הוא נולד בפרגמון בשנת 67 לספירה, והיה חלק מהמעמד החברתי השולט של העיר והפרובינקיה. הוא היה הבן של גאיוס יוליוס באסוס, פרו-קונסול של ביתיניה בשנת 98. הוא התחתן עם נסיכה מקיליקיה, יוליה (בשנת 80 לספירה), הבת של המלך גאיוס יוליוס אלכסנדר.
הכתובות המזכירה את נציבותו ביהודה כוללת תפקידים רבים, כמעט ללא תקדים, בשירות האימפריה הרומית. התפקידים הרבים אותם מילא מביאים להנחה שלא היה כמעט רווח זמן בין תפקיד לתפקיד. בתחילת הקריירה שלו שירת כטריבון צבאי של הלגיון השלוש עשר גמינה (בשנים 87-89), אחראי על המטבעות ברומא (שנת 90), קוואסטור של הפרוקונסול בפרובינקיה כרתים וקירנאיקה (שנים 92-95), אידיל (שנת 95), ופראייטור, בשנת 98. תפקידו הראשון כפרו-פרייטור היה מפקד הלגיון האחד-עשר קלאודיה בשנים 99-101, במלחמה הדאקית הראשונה 101-102, הוא שירת כמפקד בלגיון הרביעי סיקיתה, הלגיון השנים עשר פולמינטה, ולגיון נוסף לא ידוע, על שירותו במלחמה קיבל מטראיאנוס את אות הטריומף.
משנת 102 עד 105 לספירה שימש כנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. בשנת 105 לספירה התמנה לקונסול. לאחר הקונסולאט מונה לתפקיד פונטיפקס, מושל הפרובינקיה קפדוקיה-גלטיה, במלחמות הפרתיות של טראיאנוס פיקד על יחידות מהלגיונות: הלגיון השלישי גאליקה, הלגיון הארבעה עשר גמינה ועוד 2 לגיונות לא ידועים במלחמות הפרתיות של טראיאנוס. הוא היה מושל פרובינקיית סוריה בשנים 114-117, ומושל פרובינקיית דאקיה בשנת 117. מינויו כנציב דאקיה לאחר היותו נציב סוריה מהווה צעד יוצא דופן, המציין את חשיבותו והכרת יכולתו הצבאית על ידי טראיאנוס. הוא מצא את מותו בדאקיה בזמן כהונתו כנציב, לאחר מותו נישא על ידי חייליו לפרגמון ושם נקבר.
קארינהאל

קארינהאל (בגרמנית: Carinhall) היה שם אחוזתו של הרמן גרינג שפוצצה בסיום מלחמת העולם השנייה.

רקע היסטורי

לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 קיבל גרינג ממשלת פרוסיה שטח של 1200 דונם ביער שורפהיידה (Schorfheide), ‏ 65 ק"מ צפונית לברלין. נוסף לזה הייתה לו אחוזת צייד ברומינטן (Rominten) בפרוסיה המזרחית, דירת שרד בברלין, בית באוברזלצבורג ושתי טירות באוסטריה שאותן "ירש" מסנדקו ומיטיבו הרמן פון אפשטיין.
גרינג בחר את המקום כי היה קרוב לברלין ואיפשר לו להמשיך בתחביבו - ציד. הוא הטיל את מלאכת תכנון ובניית בית אחוזת הציד על הארכיטקט הגרמני ורנר מארך, מתכנן האצטדיון האולימפי של ברלין. הוא החליט לקרוא למקום קארינהאל על שם אשתו המנוחה קארין (1888 - 1931) שעזבה למענו את בעלה ובנה, התחתנה איתו, וסעדה אותו לאחר פציעתו הקשה בפוטש בבית הבירה, כאשר היה מכור למורפיום, מרושש, מדוכא ולאחר ניסיון התאבדות.

קארינהאל

בית הציד היה עשוי מחומרים טבעיים מהאזור, עצים וסלעים. הבנייה הושלמה ב-אפריל 1934. בקומת הקרקע היה אולם קבלה גדול עם פוחלצים וקרניים של חיות, תבליט של היטלר ומעליו נשר. בקומה השנייה היה חדר עבודתו של גרינג כשציור שמן גדול של קארין תלוי על הקיר ומרפסתו משקיפה על אגם דלן.
גרינג הקים בשטח האחוזה מערת קבר לאשתו וביוני 1934 הוצאו עצמותיה מקברה בשוודיה והועברו לקבורה בקארינהאל בטקס ממלכתי בו השתתפו היטלר, הימלר ושאר הצמרת הנאצית.
ב-10 באפריל 1935 נישא גרינג לשחקנית אמי זוהנמן (1893-1973), בטקס נישואים ממלכתי בברלין. לאחר נשואיהם החליטו לגור באופן קבוע בקארינהאל ולהפוך אותה למעונו הרשמי והייצוגי של גרינג. לאחוזתו בפרוסיה המזרחית הוא קרא על שמה: "אמיהאל".

הרחבת קארינהאל

ב-1936 החלה הפיכת קארינהאל למעון ייצוגי של גרינג והוא נחנך ביולי 1937. המבנה הישן נבלע בתוך מבנה חדש גדול ממדים בן שתי קומות. במבנה החדש היה אולם קבלת פנים גדול. במרתף היה בית קולנוע, מתקני ספורט וסאונה. נבנה אגף לצוות העובדים. באגף מיוחד מוקמה מערכת רכבות מיניאטוריות עם פסי רכבת באורך של 600 מטר מתנת מדינת פרוסיה לגרינג שנהנה להפעיל אותה לאורחים מועדפים.
אורחים רבים ביקרו בקארינהאל וביניהם: הרברט הובר, צ'ארלס לינדברג, הדוכס מווינדזור ואשתו, בניטו מוסוליני, וילי מסרשמידט, מלכי בולגריה, רומניה, יוגוסלביה ועוד.
7 ק"מ מקארינהאל נבנה מבנה דמה של האחוזה כדי לבלבל את מפציצי האויב.
לאחר כשלונות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה החל גרינג לנתק עצמו מהפיקוד והסתגר בקארינהאל ביחד עם אשתו ובתו אדה. הוא נהג להשתעשע עם שני גורי אריות שהוחלפו מדי פעם כאשר גדלו. גרינג החרים אלפי יצירות אמנות ואחסן אותם בקארינהאל, שם תכנן לבנות מוזיאון גדול על שמו שיכיל את יצירות האמנות השדודות, ולחנוך אותו ב-12 בינואר 1953, ביום הולדתו ה-60.

החרבת קארינהאל

עם התקרבות החזית הרוסית החל גרינג לפנות את יצירות האמנות לאוסטריה. ב-20 באפריל 1945 עזב בפעם האחרונה את קארינהאל עם אשתו ובתו כדי להשתתף בחגיגת יום ההולדת של היטלר. לאחוזה נכנסה יחידת חבלה של הלופטוואפה שקבלה הוראה לפוצץ אותה. ב-21 באפריל 1945 פוצצה אחוזת קארינהאל. מה שנשאר עומד נהרס על ידי שלטונות מזרח גרמניה בשנות ה-50. שרידים שנמצאו ליד מערת הקבר של קארין גרינג הוברחו לשוודיה ושם נקברו. עם התפוררות גרמניה המזרחית התחדשו החיפושים במקום ונמצא שלד. בדיקות DNA של השלד והשוואה עם זה של בנה אישרו כי מדובר בעצמותיה של קארין והן נקברו שוב.
השריד היחיד לאחוזה כיום הוא שער הכניסה.
רזולוציה

המשמעות המילולית של המילה רֶזוֹלוּצְיָה היא כושר הפרדה או כושר הבחנה. המונח נמצא בשימוש בתחומים מקצועיים רבים, כגון תורת המדידות, צילום, דפוס, מוזיקה, מיפוי, צג ועוד רבים. ערך זה מתייחס לשימוש במונח רזולוציה ביחס לתמונות – דיגיטליות ומודפסות.

רזולוציית תמונה

הפרדת (רזולוציית) תמונה מתייחסת למרחק בין האלמנטים המרכיבים תמונה, בתצוגה על המסך או בהדפסה. המונח מתייחס לתמונות דיגיטליות, תמונות פילם, וסוגים נוספים של תמונות. ככל שההפרדה (רזולוציה) גבוהה יותר, כך התמונה תהיה מפורטת יותר.
רזולוציית תמונה נמדדת בדרכים שונות. בעיקרון, רזולוציה מודדת מהו המרחק הקטן ביותר בין קווים, בו הם עדיין מובחנים זה מזה. יחידות רזולוציה יכולות להימדד באלמנטים ליחידת מידה או שטח (נקודות למילימטר, זקלמ"מ, קווים לאינץ', פיקסלים לאינץ' וכו'), או ביחס לתמונה כולה (קווים לגובה תמונה, הנקראים גם קווי TV).

צפיפות פיקסלים (Pixel resolution)

מקובל להשתמש במונח רזולוציה ביחס לכמות הפיקסלים בתמונות דיגיטליות.
כשמתייחסים לרזולוציה ככמות פיקסלים בתמונה, מקובל לתאר את צפיפות הפיקסלים כשני מספרים שלמים, כשהראשון הוא מספר הטורים (גובה), והשני מספר השורות (רוחב), לדוגמה: 480×640. צורה מקובלת אחרת היא לציין רזולוציה כסכום כל הפיקסלים בתמונה, מה שנהוג לכנות מגה-פיקסל - תוצאת ההכפלה של כמות הפיקסלים לרוחב התמונה, וכמות הפיקסלים לאורכה, חלקי מיליון. לדוגמה, תמונה שלה 1600 פיקסלים לרוחב, ו-1200 פיקסלים לאורך, היא תמונת 1.92 מגה-פיקסל. צורות אחרות הן תיאור כמות הפיקסלים ליחידת אורך, או ליחידת שטח, כמו למשל פיקסל לאינץ' (ppi), או פיקסל לסנטימטר.
דיפלו

ביוגרפיה

דיפלו נולד במיסיסיפי, גדל באזורים שונים בדרום ארצות הברית והושפע מתרבויות מקומיות רבות. הוא החל את לימודיו באוניברסיטת מרכז פלורידה ואז עבר לפילדלפיה לטובת לימודי המשך באוניברסיטת טמפל. במהלך לימודיו שם צבר מוניטין כ-DJ, והוציא את האלבום הראשון שלו, "פלורידה", בשנת 2004.
לאחר ששמעה את אחד משיריו בשנת 2004, פנתה M.I.A. לדיפלו בזמן שתקלט במועדון "פאבריק" בלונדון לאחר שבמקרה הוא ניגן בזמן שהיא נכנסה למועדון את הסינגל שלה "Galang", אותו השיג מעובד במגזין המוזיקה הלונדוני "i-D". 

בהתייחסם לפגישתם הראשונה, אמרו השניים: 
M.I.A: היה במוזיקה שלו משהו חסר בית. היא לא השתייכה לאף ז'אנר מסוים, שזה מה שאנשים כל הזמן אמרו לי על המוזיקה שלי: השירים שלך לא מתאימים לשום מקום. לכן יצאתי למשימה משוגעת למצוא אנשים נוספים כאלה, כי כך נוכל להקים יחד בית.
דיפלו: מלבד זה שאני בחור לבן מפילדלפיה והיא בחורה סרי לנקית מלונדון, כל השאר היה זהה; שנינו בוגרי לימודי קולנוע, נהגנו להאזין לאותה המוזיקה כאשר היינו ילדים, אנחנו הולכים באותו כיוון ביצירה המוזיקלית שלנו כרגע. זה היה מדהים.
השניים החלו בקשר רומנטי שנמשך תקופה מסוימת, ויצרו שיתוף פעולה במיקסטייפ "Piracy Funds Terrorism Vol. 1". מאז יציאתו של המיקסטייפ הם ערכו שיתופי פעולה נוספים בשירים אחדים, ודיפלו תקלט במהלך סיבוב ההופעות של אלבומה "Arular" בשנת 2005. ב-2007 התעמתה M.I.A. עם אמצעי התקשורת סביב מה שהרגישה כמניעים נסתרים של עיתונאים להפיץ מידע שגוי אודות חלקו של דיפלו בתקליטיה.
הסגנון המוזיקלי ביילה פאנק (המכונה גם "פאנק קריוקה", "פאבלה פאנק" או "פאנק דו ריו") היה תחום שעניין את דילפו במיוחד. הוא נחשף אליה לראשונה כאשר תקלט במסיבה פרטית יחד עם צוות "Hollertronix" ומאז השתמש בסימפולים וקטעים מהשירים הללו במספר גדול של הפקות. דיפלו נחשב לאחד האישים המרכזיים אשר ייבאו את הביילה פאנק מברזיל לארצות הברית, ולאחר שביקר בריו דה ז'ניירו ב-2004 הוא הוציא מספר מיקסים אשר הציגו את הסגנון לראשונה למאזינים בצפון אמריקה. בנוסף, הסגנון בא לידי ביטוי באופן בולט בעבודתו המשותפת עם M.I.A. על האלבום "Piracy Funds Terrorism Vol. 1". במטרה למשוך תשומת לב נוספת לביילה פאנק, הפיק דיפלו בשנת 2009 סרט דוקומנטרי על הסגנון תחת השם "Favela on Blast".
דיפלו ערך שיתופי פעולה עם אמנים נוספים מפילדלפיה, כגון סנטוגולד, ספאנק רוק, אמנדה בלאק ומלוצ'ה, וכן עם ההרכב הצרפתי ג'אסטיס. בשנת 2006 הוא הקים חברת תקליטים משלו בשם "Mad Decent" ובה החתים את הרכב הביילה פאנק בונדה דה רול ואת הראפר "Blaqstarr" מבולטימור. בשנת 2009 חנך שיתוף פעולה עם הדיג'יי סוויטץ', אותו הכיר דרך העבודה על M.I.A., תחת השם מייג'ור לייזר (Major Lazer) ואלבומם הראשון תחת שם זה הוקלט בג'מייקה.
ב- 3 במאי 2018, הוציאו לראשונה הרכב בשם "LSD" את השיר "Genius", ההרכב היה מורכב מ- דיפלו, סיה, ו- לברינת'.
כשבוע לאחר מכן בתאריך 10 במאי ההרכב הוציאו שיר נוסף בשם "Audio" 
בתאריך 8 באוגוסט ההרכב הוציאו שיר בשם "Thunderclouds"
אלכסנדר קלשצ'נקו

קריירת מועדונים

מ-2012 עד 2013, הוא שיחק בקבוצת הנוער של אלאניה וגם שיחק משחק אחד בגביע הרוסי. בשנים 2013-2014, הוא שיחק במועדון אלאניה-ד' באליפות ה-PFL ושיחק 17 משחקים. 
באוגוסט 2014 הוא עבר לקובאן כשבעונת 2014/15 הוא שיחק 29 משחקים והבקיע 3 שערים עבור נבחרת הנוער של הקבוצה מקרסנודאר. 
את הופעת הבכורה שלו בהרכב הקבוצה הבוגרת בקובאן עשה ב-23 בספטמבר 2015 במשחק הגביע נגד שיניק ירוסלבל ואת הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג הרוסי ערך ב -24 באוקטובר, כשעלה כמחליף במקומו של סרגיי טקאצ'יוב בדקה ה -76 של המשחק מול מורדוביה . בעונת 2015/16 הוא השתתף בחמישה משחקים בקובאן בליגת העל הרוסית בכדורגל . 
בעונה הבאה הועבר לקבוצת המילואים של "קובאן" — "קובאן-2 ". בעונת 2016/17, הוא שיחק בעיקר באליפות ה-PFL, אבל הוא גם לקח חלק בחמישה משחקים של הקבוצה הבוגרת באליפות FNL . בעונת 2017/18, הושאר בקבוצה הבוגרת ושיחק עבורה 28 משחקים, עד לפירוק הקבוצה. 
בקיץ 2018 הוא עבר למועדון הכדורגל "טום", כשהוא חתם על חוזה לשנתיים. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו במדי טום ב-17 ביולי 2018 במשחק נגד פאקל וורונז'.
בתרונות

בִּתְרוֹנוֹת – אדמת זִיבּוּרִית (באנגלית: badlands), אזור בעל מדרונות תלולים אשר נחרץ ובותר על ידי מים.
בתרונות נוצרים באזורים אשר הסלעים המרכיבים אותם הם סלעי משקע רכים וחוליות שאינם מלוכדים היטב, נוטים לבליה ואין עליהם די צמחייה שתעגן את הקרקע. מקומות אלה הם בדרך-כלל צחיחים ונוטים לשטפונות, ומעט הגשמים היורדים עליהם הם גשמי זעף.
בתרונות קיימים באזורים נרחבים בקנדה ובארצות הברית. אחד המקומות הידועים ביותר הוא הפארק הלאומי בדלנדס (Badlands National Park) במדינת דרום דקוטה שבארצות הברית (ראו תמונה), ובו 982 קילומטר רבוע של הרים חרוצים ופסגות חדות.
בארץ ישראל ניתן למצוא בתרונות בערבה ובאזור ים המלח, וכן במישור החוף הדרומי. באזור זה נמצאות שמורת בתרונות רוחמה בסמוך לקיבוץ רוחמה ושמורת בתרונות בארי בסמוך לקיבוץ בארי.
רומן קונסמן

ביוגרפיה

נולד בלנינגראד שבברית המועצות (כיום סנקט פטרבורג) בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. אביו נפטר כשהיה בן חמש. אמו חינכה אותו וזיהתה את המוזיקליות שלו מגיל צעיר. כלי הנגינה הראשון עליו ניגן היה כינור. בגיל 15 החל לנגן בסקסופון. במהלך לימודי מוזיקה קלאסית ניגן בהרכבי ג'אז מחתרתיים וקנה לו שם בקרב הקבוצה שהאזינה ויצרה מוזיקה זו, שלא זכתה לעידוד בברית המועצות. את השכלתו קנה בין השאר תוך האזנה לילית לתחנות רדיו מערביות כגון קול אמריקה. בהמשך ניגן בפסטיבלי ג'אז במדינות הבלטיות, שאיפשרו יותר חופש אמנותי. ב-1968 ניגן עם הסקסופוניסט האמריקאי צ'ארלס לויד, שהופיע בפסטיבל טאלין (אסטוניה).
בשנת 1970 עלה לישראל והתיישב בירושלים. הוא ליווה את יהורם גאון והופיע במועדון סורמלו הירושלמי, שם שמע אותו המתופף אהרלה קמינסקי, שהתרשם ממנו עמוקות. קונסמן הביא עמו גוף ידע וניסיון בג'אז שהיה נדיר בישראל של אותה תקופה. קימנסקי התבקש על ידי אריק איינשטיין לגבש להקת ליווי שתלווה אותו בהופעותיו. קונסמן היה החבר הראשון שגייס קמינסקי ללהקה, שנקראה להקת הפלטינה (ובה ניגנו גם יצחק קלפטר, אלונה טוראל ואחרים). בנוסף להיותה של הלהקה להקת ליווי, היא פיתחה גם גוף יצירה עצמאי ולאחר סיום מסע ההופעות עם איינשטיין הופיעה כלהקה עצמאית. קונסמן היה המעבד המוזיקלי של הלהקה וחיבר את רוב החומר המקורי שלה. בשיאה, בשנת 1973 (חודשים ספורים לפני מלחמת יום הכיפורים) הקליטה הלהקה שני תקליטים, אחד מהם, "חירות", כלל יצירה ארוכה ומורכבת פרי עטו של קונסמן. אחד מהישגיה המקצועיים המשמעותיים של הלהקה היה בשנת 1974, כשקיבלה הזמנה להופיע באחד מאירועי המוזיקה החשובים בתחום הג'אז, פסטיבל הג'אז ניופורט, בארצות הברית. 
ב-1976 הקליטה הלהקה את עיבודו ליצירתו של קלוד דביסי, "הנערה בעלת שיער הפשתן", אך תקליט זה נגנז וראה אור רק לאחר מותו של קונסמן, כמחווה מחבריו. 
כמלחין כתב את המוזיקה לסרט "עזית הכלבה הצנחנית" ואת שיר הפתיחה לתוכנית הטלוויזיה הלימודית, "רגע עם דודלי".
קונסמן, שהיה לדברי קמינסקי "אדם רוחני מאוד, אשר טען שמוזיקה, כשהיא טובה, היא כמו חוויה דתית", חזר בתשובה ב-1976, דבר שהביא לפירוקה של להקת הפלטינה. הוא נסע לניו יורק ולאחר מכן שב לישראל. הוא לא הפסיק ליצור ולנגן, אך עשה זאת בצנעה. בשנותיו האחרונות התגורר במושב בית גמליאל.
אנטון פרטוריוס

אנטון פרטוריוס (בגרמנית: Anton Praetorius; ‏1560 בליפשטאדט - 6 בדצמבר 1613 בלאודנבאך(גר')) היה כומר פרוטסטנטי. הוא היה תאולוג בכנסיית ז'אן קלווין וסופר. נאבק נגד משפטי מכשפות ועינויין.
אנטון נולד בליפשטאדט ב-1560, לאביו מתס שולצה (Matthes Schulze). בגיל 20 שינה את שם משפחתו לפרטוריוס, מהמילה הלטינית Praetor שמשמעותה ראש וראשון.
ב-1586 ילדה אשתו מריה את בנם יוהנס.
ב-1595 כתב פרטוריוס פואמה בנושא חבית הבירה של היידלברג.
ב-1596 קיבל את משרת השליט בבירשטיין (בקרבת פרנקפורט על נהר מיין). ב-1597 מחה פרטוריוס על שימוש בעינויים במהלך משפט נגד מכשפה. השופט החליט לסיים את המשפט ושחרר את הנאשמת. בשל כך, איבד פרטוריוס את משרתו ככומר.
ב-1598 קיבל פרטוריס את משרת הכומר בלאודנבאך. באותה שנה פרסם את הספר "דווח בנושא כישופים ומכשפים", שבו הוא מוחה נגד רדיפת מכשפות ועינויין. את הספר הוא פרסם בשם העט "יוהנס סקולטטוס" (שם בנו). הספר יצא במהדורות נוספות בשנים 1602, 1613 ו-1629. בשנים 1602 ו-1613 פרסם את הספר תחת שמו. ב-1629, לאחר מותו, הובא ספרו "דווח בנושא כישופים ומכשפים" בפעם הרביעית לדפוס.
לורנצו אינסינייה

קריירה

אינסינייה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של נאפולי, וב-24 בינואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון לאחר שעלה כמחליף במקומו של חרמן דניס במשחק נגד ליבורנו. לאחר כמה שבועות הושאל לקאבסה.
בעונת 2010/2011 הושאל לפוג'ה ובמהרה הפך לשחקן מוביל בקבוצה, כאשר במדיה כבש 19 שערים בעונה זו. בעונה שלאחר מכן מונה מאמן פוגיה דאז זדנק זמאן למאמנה של פסקארה והחליט לקחת עמו את אינסינייה. אינסינייה היה אחד השחקנים המשמעותיים באותה עונה שבסופה העפילה פסקארה לסרייה א', ונבחר גם לשחקן העונה בסרייה ב'.
בתחילת עונת 2012/2013 חזר אינסינייה לנאפולי, ובעונה זו כבש חמישה שערי ליגה. בעונת 2013/2014 כבש שלושה שערי ליגה, ובגמר הגביע האיטלקי כבש צמד שערים מול פיורנטינה והוביל את קבוצתו לזכייה בגביע.

נבחרת איטליה

ב-6 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי איטליה עד גיל 21, בה גם כבש בניצחון 2-7 על ליכטנשטיין. אינסינייה נכלל בסגל הנבחרת הצעירה למשחקי אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל ביוני 2013, וכבש שער אחד במשחק הראשון נגד אנגליה.
ב-11 בספטמבר 2012 ערך הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת מלטה. את שער הבכורה שלו בנבחרת הבקיע ב-14 באוגוסט 2013, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה. אינסנייה נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014.