זה (דמות)

יצירה

ההשראה לדמותו של פניוויז הגיעה לקינג במהלך שנת 1978, כאשר נאלץ ללכת לבדו באופן רגלי במהלך השקיעה על מנת לאסוף את מכוניתו שתוקנה לאחרונה במוסך בקולורדו. קינג אמר בראיון כי במהלך המסע הוא החל לחוות תחושה של בדידות מוזרה, ושהוא היה מודע לצליל שמגפיו יצרו על פני גשר העץ שהוא נאלץ לחצות במהלך המסע. הצליל הזכיר לו את סיפור הילדים "Three Billy Goats Gruff", וקינג החל לתהות מה יעשה אם יתקל בטרול כמו הדמויות באגדה.

הדימוי השפיע והרשים את קינג עד כדי כך שבשנת 1981 החליט לכתוב רומן על יצור מרושע שמסתתר מתחת למקום בטוח לכאורה, והחליף את העיזים בילדים, הפך את הגשר לעיירת דרי, ואת הנחל שמתחת לתעלות הביוב שלו. קינג בחרלכתוב את דמות הליצן כצורתו העיקרית של "זה" מכיוון שקינג חשב שמדובר בדימוי שילדים מוצאים מושך ומפחיד כאחד.:
שאלתי את עצמי: מה מפחיד ילדים יותר מכל דבר אחר בעולם? והתשובה הייתה: ליצן! [...] אז, יצרתי את פניוויז הליצן.
— סטיבן קינג על יצירת דמותו של פניוויז

משמעות השם

במספר נקודות בעלילה, "זה" מתייחס לעצמו כ"אוכל העולמות" אך למרות זאת הוא נקרא בפשטות "זה" על ידי גיבורי הרומן.
על פי מגזין "Bustle", ייתכן ומקור השם פניוויז הוא מהפתגם הבריטי "Penny Wise, Pound Foolish" (זהיר בפרוטות, טיפש בפאונדים; בתרגום חופשי), המתייחס לאדם שנזהר באדיקות בעניינים של מה בכך אך מסכן את עצמו בענייני הרי-גורל. המגזין משער שהשם משמש כאזהרה לילדים שלא להתייחס לחייהם כמובנים מאליהם.

מקורו של "זה"

"זה" הוא ישות על-טבעית ועתיקה שמקורה אינו ידוע, שנולד יחד עם ישות נוספת בשם "מטורין הצב" הרבה לפני בריאתו של היקום. מטורין הצב משמש כאויבו הנצחי של "זה", ויריבותם של השניים נובעת מהניגודים ביניהם (יצירה מול צריכה). מהרומן עולה כי "זה", יחד עם הצב, הם בעצמם יצירות של יוצר נפרד, הכל יכול, המכונה "האחר" (ייתכן שמדובר בגאן, ישות עתיקה שאומרים עליה שהוא זה שיצר את היקומים השונים שבהם מתקיימים הרומנים של קינג). הרומן מעולם לא מפרש באופן ברור את טבעו האמיתי, ומתאר אותו כבלתי ניתן להגדרה על ידי האינטלקט האנושי. נראה כי הוא שוכן במתכונתו האמיתית בממד השוכן על גבולותיו של המקרו-וורס ומתואר כאי-אור המורכב מחושך צפוף שניתן לתאר כרשת צפופה ואינסופית של קווים אנכיים הדומים לכלוב. לא ברור אם דמותו של "זה" בעולם האמיתי הוא רק צל של צורתו האמיתית הממוקמת במקרו-וורס. עם זאת, מוזכר כי "זה" הגיע לעולמנו בתקופה פרהיסטוריות באירוע מסיבי וקטליסטי המזכיר פגיעת אסטרואיד, ונחת בנקודה המדויקת שבה תיווסד העיירה דרי מיליוני שנים לאחר מכן. עם היווסדה של דרי, "זה" הפך לחלק אִינְטֶגְרָלִי מהעיר וחיי תושביה השונים, ונכנס איתם למערכת יחסים סימביוזית.
"זה" נשאר במצב המזכיר תרדמה, ומתעורר כל 27 שנים על מנת להאכיל את עצמו. ההתעוררויות שלו מהתרדמות מסומנת תמיד בטרגדיות שונות שנוצרו כתוצאה מהשפעתו המניפולטיבית, כמו שריפת המועדון המכונה "הנקודה השחורה", פיצוץ מפעלי הברזל של קיצ'נר או היעלמותם של למעלה משלוש מאות מתיישבים מדרי בין השנים 43–1740. עם תחילת אירועי הרומן בשנת 1957, "זה" מתעורר במהלך סערה גדולה שמציפה חלקים מהעיר, ומתחיל שוב את מחזור הטרגדיות המושפעות ממנו עם רציחת אחיו של ביל, מנהיג מועדון הלוזרים, ג'ורג'י דנברו.
אף על פי שאין לו מעגל חיים אנושי, "זה", כמו הצב, כפוף לחוקי המקרו-וורס; עם זאת בהיותו שקרן ומניפולטור, אף פעם לא ברור מה, בין כל דבריו, תואם את האמת על טבעו או שקר על טבעו: למשל העובדה שהוא יכול להעניק הון ועושר אינסופי או חיים ארוכים, או העובדה שהוא טוען שהוא השורד האחרון של כוכב לכת גוסס.
אף על פי שאין לו מין ספציפי, ולאורך העלילה ההתייחסות אליו נעשית בלשון זכר, בשלב מתקדם של העלילה, מועדון הלוזרים מתחיל להאמין שייתכן ו"זה" הוא למעשה נקבה (בעיקר מפני ש"זה" לובש צורה של עכבישה גדולה). בנוסף, כשאודרה דנברו ראתה את "זה" בצורתו האמיתית, מתואר כי היא חושבת לעצמה: "הו, אלוהים אדירים! זה נקבה." למרות זאת, צורתו האמיתית של "זה" מעולם אינה ידועה באמת. בסוף הרומן, הצורה הפיזית הסופית ש"זה" לובש היא של עכבישה עצומה שלמעשה נמצאת בהריון, אבל זאת מכיוון שצורה זו היא הכי הקרובה למה שהמוח האנושי יכול להבין.

כוחות ויכולות

ל"זה" אין צורה אמיתית בעולם הפיזי, וברגעים המעטים שבהם הוא מתגלה בצורתו האמיתית, הוא מתואר כ"אורות המוות", כדורי אור כתומים והרסניים, שמי שפוגש בהם פנים אל פנים עם "אורות המוות" יכול ליפול לתרדמה קטטונית, לאבד את שפיותו או אפילו למות. האנשים הידועים היחידים שעמדו בפני "אורות המוות" ושרדו הן אשתו של ביל, אודרה דנברו, ובוורלי מארש.
כוחו של "זה" הוא בעיקר בקריאת מוחותיהם ורגשותיהם של כל היצורים ועיוות המציאות הסובייקטיבית בשלמותה על ידי השתלטות על מוחם של יצורים חיים: לפיכך "זה" מסוגל ליצור דימויים, צלילים, ריחות, טעמים ותחושות מישושיות ואף להופיע בכל צורה, פיזית או לא, אינדיבידואלי או קולקטיבי, באמצעות ביסוס כוחו על ידי שליטה במציאות קרבנותיו.
לאורך הרומן, מספר אירועים מתוארים דרך נקודת מבטו של "זה", דרכם הוא מתאר את עצמו כישות ה"עליונה", את הצב כישות ה"קרובה לעליונותו" ואת בני אדם כ"צעצועים" בלבד. בנוסף, "זה" מסביר כי אחת הסיבות שהוא מעדיף להרוג ולטרוף ילדים (אם כי הוא אינו בררן במיוחד), היא לא מצורך הטבע, אלא מכיוון שפחדיהם של ילדים קלים יותר למימוש פיזי וכך לילדים קל יותר לחוש אימה. "זה" מתאר את התהליך כדומה לתהליך המלחת בשר. יכולתו לשנות את המציאות באופן מנטלי שנמצאת בבסיס היכולת של "זה" ליצור אינטראקציה עם העולם מתגלה כחרב פיפיות, כאשר מועדון הלוזרים מבין שעל מנת להכניע אותו יש צורך לרדד ולהמעיט את הדימוי העצמי שלו.
אף על פי ש"זה" מופיע בצורות רבות שנשאבים בעיקר מרפרטואר דמיונם הרב-גוני של קרבנותיו הספציפיים ומפחדיהם הגרועים ביותר, דמותו של פניוויז הליצן המרקד היא צורתו האהובה והמועדפת ביותר על "זה", שמוצא את דמותו של פניוויז כאפקטיבית במיוחד. פניוויז, המכונה על ידי "זה" גם כ"בוב גריי" מתואר כליצן הדומה מאוד להכלאה בין בוזו הליצן לקלארבל הליצן, עם שני ציציות שיער כתומים מחודדים, לבוש בתלבושת משי גדולה וכסופה, עם עניבה כחולה, צווארון ופומפונים כתומים.

טקס הצ'וד

טקס הצ'וד זהו טקס מיסטי המשמש את המועדון הלוזרים, יחד עם סיועו של מטורין הצב, להביס את "זה" באופן סופי. טקס הצ'וד מתואר כקרב בין רצון אחד לשני.
בשנת 1958, חברי מועדון הלוזרים נכנסו לתעלות הביוב של דרי (שם הנמצא המקום המדויק בו "זה" נחת מיליוני שנים קודם לכן) והתגנבו למערה שלו, שם הם מצליחים ליצור קשר חזותי עם "זה" מבלי לאבד את דעתם בזכות הגנתו המובטחת של הצב, שאיפשר להם לראות את "זה" בצורה הרציונלית והקונקרטית ביותר שמוחותיהם יכלו לספק להם במעין מימוש יבשתי פיגורטיבי של מהותו, כלומר כעכבישה ענקית כהה עם עיניים שזרחו בניצוצות כתומים.
על ידי יצירת קשר חזותי עם "זה", ביל דנברו רואה את הנפש שלו ושל "זה" נזרקים למרחק של אלף מיילים לשעה דרך מרחב של חושך מוחלט אל קצה המקרו-וורס, שם הוא יכול לראות את מטורין הצב ולדבר איתו. לאחר שהגיע לקצה המקרו-וורס, ביל מצליח לתקוף את "זה" פסיכולוגית, ומשכנע את עצמו לנשוך שוב ושוב את לשונו; וגורם ל"זה" לכאב אדיר, שמאלצת אותו לקטוע את המגע הנפשי ביניהם ולחזור לכדור הארץ, ולסגת כשהוא פצוע אנושות אך טרם נהרג.
בשנת 1985, חברי מועדון הלוזרים (כעת מבוגרים) שבים לדרי ומבצעים שוב את הטקס על מנת להרוג את "זה", אך בשונה מהפעם הראשונה, "זה" מצליח להתנגד לביל בהתנגדות רבה יותר (בעיקר גם מכיוון שמטורין הצב שהגן עליו בילדותו נחנק מהקיא שלו). ריצ'י טוזייר מתגנב גם הוא לטקס, ובזכות עזרתו ביל מצליח לדחוק את "זה" ולגרום לו לסגת.
לאחר שרדף אחריו, ביל קורע את גופו של "זה" (הנמצא בצורת העכבישה), קורע החוצה את לבו וכותש אותו בידיו החשופות, בזמן שבן הנסקום דואג לרסק עם מגפיו את כל הביציות שנפלטו מגופו של "זה" שהוא היה יכול למצוא. לאחר שחברי מועדון הלוזרים עוזב את התעלות הביוב, סערה עצומה פוגעת במרכז דרי כסמל למותו של "זה".

מיני-סדרה (1990)

במיני הסדרה משנת 1990 דמותו של פניוויז הליצן המרקד גולמה על ידי השחקן טים קארי. לדברי התסריטאי לורנס ד. כהן, הוא כתב את התסריט ללא מושג ברור מי ייבחר לגלם את הדמות. לפני מעורבותו של טומי לי וואלאס במלאכת הבימוי, מלקולם מקדואל ורודי מקדואל היו מבין המועמדים לגילום הדמות.
לוחות הסיפור המקוריים תיארו את פניוויז עם עצמות לחיים בולטות, סנטר מחודד ומצח בולט. עיצוב זה, שדרש שימוש בתותבים ואפקטים מיוחדים, נדחה תחת התעקשותו של קארי שחש כי אלו רק יפריעו ליכולתו לגלם את הדמות. לבסוף, התותב היחיד בו נעשה שימוש היה הגולגולת המוגדלת, שנעשתה על ידי אמן האפקטים המיוחדים ברט מיקסון. לדברי מיקסון, ההשראה שלו לעיצוב דמותו של פניוויז היה לון צ'ייני בדמותו של אריק בסרט "פנטום האופרה". לצורך גוון העור של הדמות, נעשה שימוש בקרם איפור לבן על מנת לגרום לפניוויז להראות כמו "קריקטורה חיה". קארי העניק לפניוויז מבטא ברונקסי, על מנת שייראה כמו דמות מתוך קומיקס ישן.
ביצירת צורתו הסופית של "זה", אמר מיקסון שכיוון שהמראה דמויי עכבישה שלו היה רק הדבר הקרוב ביותר אליו המוח האנושי מסוגל להבין, הוא החליט להפוך אותו לחייזרי יותר, ולתת לו עור בשרני במקום בו שלד עכבישי. ברוב הסצנות, העכבישה יוצגה על ידי בובה באורך שלושה מטרים עם גפיים באורך מטר. לבובה הייתה ראש מכני שנשלט על ידי שלט רחוק. בתוך בובת העכבישה התמקם שחקן שתימרן את זרועות העכבישה.
עבור המיני-סדרה, לדמותו של "זה" נוצרה צורה חדשה: דמותו של קפטן הנסקום (בגילומו של סטיב מקאג').

סדרת טלוויזיה

בסדרת הטלוויזיה משנת 1998 דמותו של פניוויז הליצן מגולמת על ידי השחקן ההודי ליליפוט. לדמותו של "זה" נוצרה צורה חדשה עבור לסדרה: הילד הרקוב (בגילומו של פארזאאן דסטור).

עיבודים קולנועיים

בעיבודו הקולנועי ובעיבוד ההמשך של הרומן, דמותו של פניוויז הליצן גולמה על ידי השחקן השוודי ביל סקארסגארד. בשנת 2010, כשהסרט עוד היה בהליכי הפקה ראשוניים, התסריטאי דייוויד קייגניץ' אמר שהוא מתכוון לייצג את "זה" כ"פחות מודע לאירוניה ובעל סוריאליזם משלו", וכי לולא באסטר קיטון עוד היה בחיים, הו היה בוחר בו לגלם את דמותו של "זה". במאי 2015, כאשר הבמאי קארי פוקונאגה נבחר לביים את הפרויקט, הוכרז כי התפקיד יעבור יגולם על ידי השחקן ויל פולטר, לאחר שפוקאנאגה התלהב מהאודישן שלו. עם זאת, באפריל 2016, לאחר שפוקאנאגה עזב את הפרויקט, פולטר עזב אחריו בשל בעיות בלוח הזמנים שלו. כשסקארסגארד נבחר לגלם את דמותו של פניוויז בשנת 2017, הבמאי החדש אנדרס מוסקייטי התעקש כי השחקן לא יפגוש את הילדים שגילמו את חברי מועדון הלוזרים לפני הצילומים, מתוך כוונה לגרום לשחקנים לחוש אימה אמיתית כשיראו אותו לראשונה. בנוסף, הוחלט לא לשלב צורות מסוימות של "זה" המופיעות בספר, ובמיוחד אלה של מפלצות מסרטי שנות החמישים כמו איש הזאב, המומיה, מפלצת של פרנקנשטיין והרוזן דרקולה, ובחרו במקום לשנות אותן לצורות של טראומות ילדות.
ב-16 באוגוסט 2016, בראיון ל"בייטינג ויקלי", דיברה מעצבת התלבושות, ג'ייני בראיינט, על עיצוב התלבושת של פניוויז ועל ההשראות התקופתיות שעליהן התבססה בעיצוב התלבושת של פניוויז - בהן תקופת ימי הביניים, תקופת הרנסאנס, התקופה האליזבתנית והתקופה הוויקטוריאנית. בראיינט הסבירה כי התלבושת משלבת את כל התקופות האלו, מתוך כוונה להדגיש את הנקודה כי פניוויז הוא יצור שהגיע מזמן אחר. בתכנון התלבושת של פניוויז, בראיינט כללה תפירה של פורטוני, דבר שהעניק לתלבושת אפקט דמוי קרפ, על מנת להעניק לדמות מראה אורגני יותר.
בראיינט שיחקה עם תקופות מרובות כדרך לשקף את עובדת היותו של פניוויז ליצן אלמותי ונצחי, והוסיפה ללבושו של פניוויז "איכות בובתית וילדותית יותר" על ידי קיצור המכנסיים שלו ונתינת קו מותן גבוה מהרגיל לז'קט שלו. צבעו העיקרי של לבושו של פניוויז הוא אפור כהה, אבל עם מספר נגיעות של צבע, מה שנותן את ההרגשה כי פניוויז "דוהה" אל תוך הסביבה שלו.

ביל סקארסגארד, בתיאור גישתו לגילום הדמות, אמר:
[...] התחלתי ללמוד ביסודיות את הדמות, קראתי את הרומן וסימנתי כל חלק שנראה לי רלוונטי. למדתי ביסודיות כל רגע בו סטיבן קינג תיאר את קולו של הליצן, והוא עושה זאת בדרכים רבות ושונות. בשבילי זה היה חיוני למצוא את הטונים הנכונים שיהפכו אותו למפחיד. יצרתי את הפרשנות שלי לדמותו של פניוויז, ניסיתי לראות אותו במצבים שונים, בהשוואה לדמויות האחרות.
— ביל סקארסגארד על ההכנה לגילום דמותו של פניוויז.
סקאסגארד עוד ציין כי אף על פי שהיה מעריץ של הדמות בגילומו של קארי, הוא לא ניסה לחקות אותו, ובחר במקום לבסס את המימיקות שלו על התנהגות של בעלי חיים מסוימים ועל התנהגותו של אחיו הצעיר כשהיה בן שמונה.
עבור שני העיבודים הקולנועיים, לדמותו של "זה" נוצרו שלוש צורות חדשות: הנער חסר הראש, הקורבן השרוף מהתקרית של מפעלי "קיצ'נר" (בגילומו של קרטר מוסלמן), וג'ודית (בגילומו של טייטום לי); דמות שיצאה מציור שצויר בהשראתו של אמדאו מודיליאני. בנוסף, נרמז במפורש כי רוברט "בוב" גריי היה אמן אמיתי בקרקס נודד שהגיע לדרי בסביבות המאה ה-19 יחד עם בתו הקטנה תחת הפרסונה של פניוויז הליצן המרקד. עם זאת, לאחר הגעתם לדרי, נשמתו של בוב הושחרה והושחתה על ידי "זה", שניצל אותו למטרותיו הזדוניות. לאחר מכן, "זה" מצא את הפרסונה של בוב כפניוויז הליצן כאפקטיבית ושימושית והחל להעדיף את השימוש בצורה זו בקביעות על מנת לצוד את קרבנותיו.

ביקורת ומורשת

מספר כלי תקשורת כמו "הגרדיאן" ציינו את הדמות ודירגו אותה כאחד הליצנים המפחידים ביותר שקיימים בתרבות הקולנוע או הפופ. במגזין "The Atlantic" אמרו: "הדבר המפחיד ביותר בפניוויז הוא איך הוא מאמץ את פחדיהם העמוקים ביותר של ילדים, והופך למפלצות שהכי מצמררים אותם (משהו שג'יי קיי רולינג תחקה אחר כך עם אפיון דמותו של הבוגארט, יצור שביכולתו לחקות פחדים)." החוקרת הבריטית מיקיטה ברוטמן אמרה גם על פניוויס כי הוא "אחד המפחידים מבין הליצנים המרושעים המופיעים על המסך הקטן" וכי הוא "משקף כל אימה חברתית ומשפחתית המוכרת לאמריקה בת זמננו". מבקרים כמו מארק דרי יצרו קישורים בין דמותו של פניוויז הליצן ולרוצח הסדרתי ג'ון ויין גייסי, שהיה מתחפש למסיבות ילדים קהילתיות כ"פוגו הליצן"; דרי הצהיר כי הדמות "[גילמה] את הפחדים הראשוניים שלנו בדמותו של רונלד מקדונלד הסוציופתי שכולו נוטף ערמומיות מתקתקה". עם זאת, באתר האינטרנט שלו, קינג לא מזכיר את גייסי בדיון על ההשראה לדמותו של פניוויז.
להקת הפאנק רוק האמריקאית "פניוויז" לקחה את שמה מהדמות.