google/wiki40b huggingface dataset:
קובי אשרת

ביוגרפיה

אשרת נולד בחיפה בשם יעקב ונטורה, להורים שעלו מסלוניקי שביוון. החל את דרכו המוזיקלית בלהקת פיקוד צפון.
ב-1970 הצטרף כשחקן וזמר למחזמר הרוק "קרחת" (שכתב יהונתן גפן, והלחינו אלונה טוראל ומישה סגל). לצד אשרת שיחקו במחזמר קובי רכט, שולה חן ואברהם מור. המחזמר ירד מהבמות תוך פרק זמן קצר, אך אשרת חבר שוב לקובי רכט, וביחד הקימו את צמד "הקוביות". הצמד הוציא את התקליטון "מה עכשיו" שהפך ללהיט ברדיו. עוד באותה שנה חברו השניים לחנן יובל והקימו את שלישיית "שובבי ציון". אלבומה היחיד של הלהקה יצא ב-1971 והניב 2 להיטים גדולים: "איש גדול" ו"נוגה".
בתחילת 1973 החל לעבוד עם גבי שושן על אלבום הבכורה שלו "נער שחור עיניים", שיצא בהמשך השנה. אושרת עיבד את כל שירי האלבום, כשצידו האחד הכיל שירים בעברית, וצידו השני - שירים ששושן שר באנגלית. האלבום הניב 2 להיטים גדולים בעברית: "שש עשרה מלאו לנער", ו"בראשית". להקלטות גייס אשרת את הרכב הנגנים "או שכן או שלא" (איציק ברנס בגיטרה, יוסי אטיאס בתופים, ואבי סרוסי בס), שהמשיכו לשתף עימו פעולה גם באלבומים נוספים שעיבד והפיק.
בשנת 1974 השתתף בתוכנית הטלוויזיה לילדים "ראש כרוב" לצידם של מנחם עיני, גלי עטרי, רותי נבון, אלי מגן וחנה לסלאו והלחין חלק משירי הסדרה.
הוא הלחין את השיר "הללויה" (למילים של שמרית אור) אשר זכה במקום הראשון בתחרות אירוויזיון 1979 שבאותה עת היה המנצח של תזמורת האירוויזיון. השיר בוצע על ידי גלי עטרי ולהקת חלב ודבש.
אשרת הרבה להלחין שירי פופ, לרוב בשיתוף פעולה עם הפזמונאים אהוד מנור ושמרית אור, שבוצעו על ידי מיטב האומנים: גלי עטרי ("נסיך החלומות" -ולנטינו, "דרך ארוכה"), חלב ודבש ("אולי עוד קיץ", "יחד", "גלגל ענק"), רותי נבון ("גשם בעיתו"), עוזי פוקס ("ילדונת", אין לך מה לדאוג), גבי שושן ("שש עשרה מלאו לנער"), ירדנה ארזי ("היא רוקדת") ועוד. כמו כן הלחין שירי מולדת כמו "בת שישים" לגבעטרון, "חלק בעולם" ו"בללייקה" לאילנית. הוא זכה להצלחה גם בתחום שירי הילדים שרובם בוצעו במסגרת פסטיבל שירי ילדים, בהם "גלי", "ידידי טינטן", "היפו היפי", "ילד פלא" ו"אמת או חובה".
ב-1982 כתב את המוזיקה לסרט "אהבה אילמת" בבימויו של יואל זילברג.
בשנת 1985 הפיק וניהל מוזיקלית את שיתוף הפעולה ההיסטורי בין צמד הדודאים וצמד הפרברים שהונצח באלבומם המשותף "הדודאים והפרברים", בו גם ניגן אשרת על גיטרה בס וכלי הקשה וכן עיבד חלק מן השירים.
בשנת 1998 יצא אלבומו של שרעבי "כשאת נוגעת בי", עם עיבודים (מלבד שיר הנושא) והפקה מוזיקלית של קובי אשרת.
בין השנים 2000–2003 היה קונסול התרבות של מדינת ישראל בלוס אנג'לס.
אשרת בעל משרד הפקות פרטי ועוסק בהפקות מוזיקליות רבות. הוא נשוי בשנית ואב לשלושה. בשנת 2007, הלחין עבור דנה אינטרנשיונל את "Love Boy", שנכלל באלבומה הכל זה לטובה.
ב-2009 זכה בפרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום הזמר העברי.
בשנת 2010 יצא האוסף המרובע "דרך ארוכה" הכולל את מיטב להיטיו מכל הזמנים כולל שירי ילדים ושירים מיוחדים.
בשנת 2011 השתתף בפאנל השופטים של התוכנית  היכל התהילה בערוץ 24. ב-2013 זכה בפרס מפעל חיים מטעם אמ"י.
מכהן נכון ל-2014 כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
באוגוסט 2018 הוציא את הדואט "ימי התום" עם קורין אלאל. אושרת הלחין ועיבד את השיר למילים של גילה לפידות.
בספטמבר 2019 חשף בראיון לידיעות אחרונות שהתגלה אצלו גידול באחת הכליות שלו וכי הוא מחכה להשתלת כלייה וזקוק לתורם.
אשרת נשוי לעדה. בנו, יוני, הוא די ג'יי ומפיק בעולם המוזיקה האלקטרונית המופיע תחת השם "Ace Ventura".
רגל האווז

דלקת אמתחת רגל האווז

דלקת אמתחת רגל האווז (pes anserinus bursitis) מאופיינת בכאב ובנפיחות בחלקה התיכון של הברך. הדלקת עשויה להופיע בעקבות הפרעות אחרות בברך, כגון דלקת מפרקים ניוונית של הברך או כאב ברך קדמי.
הטיפול בדלקת כולל שימוש במשחות של נוגדי דלקת לא סטרואידיים וטיפול פיזיותרפי.
תנועת זכויות האישה באיראן

תנועת זכויות האישה באיראן (בפרסית: جنبش زنان ایران) היא תנועה חברתית של נשים איראניות הפועלות למען זכויות האישה באיראן.
התנועה החלה את פעילותה לראשונה בשנת 1910, מספר שנים לאחר המהפכה החוקתית האיראנית. בין השנים 1972 ו-1978 נחלה התנועה הצלחות רבות, בהן מתן זכות בחירה לנשים בבחירות בשנת 1963, כחלק מהמהפכה הלבנה של מוחמד רזא שאה פהלווי. כמו כן הורשו נשים לעבוד במשרות ציבוריות ונוספו להן זכויות רבות בענייני משפחה ונישואין, ובוטלה חובת חבישת הרעלה. 
לאחר המהפכה האיראנית ב-1979, בוטלו רבות מזכויות אלו. זהו גם המצב כיום (שנות ה-10 של המאה ה-21), המונהג על ידי המשטר והחוק האיראני-איסלאמי, ובהתאם לכך ממשיכה התנועה להילחם באפליית הנשים. מיזם מפורסם שלה הוא מיזם מיליון החתימות (2006), שנועד לאסוף חתימות אזרחים למען שינוי חוקי האפליה באיראן.
ויקטוריה חנה

קורות חייה

ויקטוריה נולדה בירושלים למשפחה דתית, בתו של רב ספרדי חרדי, היא נקראת על שם שתי סבותיה.
למדה משחק בסטודיו של ניסן נתיב, ומאוחר יותר השתלמה במוזיקה הודית. 
ויקטוריה חנה נשואה לגיא בירן, עד לשנת 2017 המנהל האמנותי של הזירה הבין-תחומית, ולהם שלושה ילדים.
חלק ניכר מיצירותיה הוא בהשראת טקסטים עבריים עתיקים, כגון ספר הזוהר, ספר יצירה, שיר השירים, וחקר האותיות העבריות (פסאודו-מדע) כחומר גלם - קולי, מוחשי ורוחני. בעבודתה חוקרת את מרחבי הקול האנושי וגבולותיו, בצליל ובשפה. המרחב האומנותי שבו עוסקת ויקטוריה חנה נמצא בין עולם הראפ, היפ הופ, למוזיקה אלקטרונית.
היא זוכת הקרן למצוינות בתרבות לשנת 2009 ומלמדת בבית הספר לאמנויות המילה בירושלים.
ב-2017 הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה ״ויקטוריה חנה״, שכל כולו טקסטים עבריים עתיקים, בהפקת תמיר מוסקט ופרנק וואן דר ווי.
Te Lo Agradezco, Pero No

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, היה בבימויו של ז'אומה דה לאיגואנה. הקליפ צולם בברוקלין שבניו יורק, בשנת 2006, ופורסם לציבור הרחב ב-11 בינואר 2007. 
הקלים היווה כקליפ המשיכי לסינגל הקודם מן אלבומו של סאנס, "A la Primera Persona". צוות הצילום החליט כי הקליפ יצולם בצבעים כהים ועצובים שימחישו את עוצמת השיר. בקליפ ניתן לראות את סאנס כשהוא מתואר כנבגד בתוך מערכת יחסים של זוג. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את סאנס ושאקירה בתוך בית קודר ועצוב.
מילאנזית

מילאנזית, הידועה גם כלומברדית מערבית היא שפה רומאנית-גאלו רומאנית; ויש המחשיבים אותה כניב של הלומברדית. מקור השפה ודובריה  באיטליה, והיא קיימת באזורי לומברדיה ובעיקר בנפות מילאנו, מונצה-בריאנצה, וארזה, קומו, לקו, סונדריו ובחלק קטן מקרמונה (למעט קרמה וסביבותיה), לודי ופאביה; ובחלקים מפיימונטה (נובארה, ורבנו-קוסיו-אוסולה); בקנטון טיצ'ינו בשווייץ (ובחלקים מגראובינדן). לשפה מספר שמות, המתייחסים לאזור בו היא רווחת: מילאנזית (על שם דוכסות מילאנו) או אינזוברית (על שם אינזובריה והאינזובים), או צ'יזנבואנו ("בגדה הזו של נהר האדה"). 
השפה נחשבת מאז 1981 ל"שפת מיעוט" באיחוד האירופי ועל פי "הספר האדום", דו"ח אונסק"ו לשפות בסכנת הכחדה, לשפה הראוייה להגנה מפני הכחדה.
בעיני חלק מן האיטלקים, השפה נחשבת לניב של האיטלקית, אך זוהי למעשה שפה נפרדת. יש בה נקודות דמיון לצרפתית וניתן להבחין בין איטלקית ללומברדית המערבית, באוצר המילים, הפונטיקה והדקדוק. קיימים תת-ניבים רבים של לומברדית מערבית, בשל הגאוגרפיה ההררית באזור, כמו גם בשל היחידות הפוליטיות השונות להן היו שייכים האזורים והנפות.
בשר על גבי גחלים

בשר על גבי גחלים הוא חיבור אבוד בנושא הלכה, מאת מחבר לא ידוע. נשארו ממנו שרידים - עשרות תשובות ופסקים - במקורות שונים, בדפוס ובכתבי יד. נזכר לראשונה בחיבוריהם של חכמי אשכנז של המאה ה-11. מקורו של שם הספר הוא בפסיקה המובאת בתלמוד הבבלי, בקשר לשאלת בישולי גויים: "אמר רב יהודה אמר שמואל: הניח ישראל בשר על גבי גחלים, ובא גוי והפך בו - מותר" (עבודה זרה לח, א). מהרי"ל כתב "נקרא ספר בשר על גבי גחלים מפני שמה שכתוב בו יש סברא וטעם כבשר הנצלה על גבי גחלים" וכן כתב החיד"א.
גרנדה (כדורגל)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1931 בשם רקראטיבו דה גרנדה ושיחקה באצטדיון מקומי. בשנת 1934 נחנך האצטדיון "לוס קרמנס" והקבוצה עברה לשחק בו עד לשנת 1995 בה נחנך "אצטדיון לוס קרמנס החדש" (Estadio Nuevo Los Cármenes). הקבוצה העפילה לליגה העליונה לראשונה בשנת 1941 אך מעולם לא זכתה להישגים משמעותיים מלבד סגנות גביע הגנרל ב־1959 (גרנדה הפסידה במשחק הגמר לברצלונה בתוצאה 1-4) ופרס הפיצ'יצ'י לשחקן הקבוצה אנריקה פורטה ב־1972. אצטדיון המועדון אירח 3 משחקים רשמיים של נבחרת ספרד בכדורגל, ועוד 4 משחקי ידידות. בשנת 2009 נחתם הסכם שותפות בין גרנדה למועדון הכדורגל האיטלקי אודינזה, ולסגל גרנדה הצטרפו בהשאלה שחקנים רבים מאודינזה.
בין השנים 1968 ל־1976 שהתה הקבוצה 8 עונות רצופות בליגה העליונה, אך מיד לאחר מכן בילתה 35 עונות רצופות בליגות הנמוכות עד לעונת 11/12 בה חזרה לליגה העליונה. את עונת 09/10 סיימה במקום הראשון של הליגה השלישית ועלתה אוטומטית לליגת המשנה ואת עונת 10/11 סיימה במקום החמישי בליגת המשנה, אשר הוביל אותה למבחני עליה לליגה הראשונה בשיטת פלייאוף בית וחוץ. את השלב הראשון סיימה גרנדה בתוצאה מצטברת של 1:1 מול סלטה ויגו וניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין. בשלב השני שיחקה גרנדה מול אלצ'ה (אשר ניצחה את ויאדוליד בשלב הראשון) וסיימה שוב בתוצאה מצטברת של 1:1, אך עלתה לליגה הראשונה בעקבות חוק שערי חוץ, ובכך השלימה שתי עליות רצופות בשתי עונות.
גשר אריק

גשר אריק הוא גשר המתוח על פני נהר הירדן בסמוך לחופה הצפוני של הכנרת.
על פני הגשר עובר כביש 87, המוביל מן הגליל התחתון אל רמת הגולן.
הגשר הנוכחי הוא גשר קבע מבטון, שנבנה בראשית שנות האלפיים במקומו של הגשר המקורי, שהיה גשר ביילי.
הגשר המקורי הוקם בשנת 1972, עוד טרם סיום סלילת כביש 87. הוא ניצב עדיין בשלמותו (אך ללא שימוש) כ-30 מטרים מצפון לגשר הקבע. אורך הגשר המקורי היה 30 מטר ורחבו 4 מטרים.
הגשר נקרא על שמו של סגן אריה (אריק) שמיר, קצין צנחנים של גדוד 202 שטבע בתאריך 12 באוגוסט 1970 בסמוך למקום הגשר בזמן אימוני צליחה. זמן קצר אחר כך ביקר במקום אלוף פיקוד צפון מוטה גור שהחליט לקרוא את הגשר על שמו. שלטים בשתי הכניסות לגשר מציינים כי הוא הוקם לזכרו.
נגירסו

נגירסו, או גירסו, הייתה עיר שומרית קדומה ששכנה במרחק של 25 קילומטר צפון-מערבית לעיר לגש. כיום העיר נמצאת בתחומי ד'י קאר שבעיראק.

היסטוריה

ייתכן כי נגירסו יושבה עוד בתקופת עובייד, אך פעילות משמעותית בה החלה בתקופת השושלות הקדומה. בתקופת שלטונו של גודאה הפכה נגירסו לעיר הבירה של ממלכת לגש, והיא נשארה מרכז פולחני של הממלכה גם אחרי שהעיר לגש החליפה אותה כעיר בירה.
בתקופת אור 3 הייתה נגירסו מרכז מנהלי עיקרי בשומר. אחרי נפילתה של אור, ירדה חשיבותה של נגירסו, אך היא נשארה מיושבת עד המאה ה-2 לפנה"ס.

ארכאולוגיה

נגירסו הייתה האתר השומרי הראשון שנחפר בהרחבה, ראשית על ידי ארנסט דה סרזק בשנים 1877–1900, ולאחר מכן, בעקבות הצלחתו, על ידי גסטון קרו בשנים 1903–1909. החפירות חודשו בהנהלתו של האב אנרי דה ז'נוייק בשנים 1929–1931 ותחת הנהלתו של אנדרה פארו בשנים 1931–1933. בנגירסו נמצאו שברי אסטלת הנשרים.
במשך השנים סבל האתר מנהלי חפירות לא נאותים ושודדי עתיקות. עד היום נתגלו בו כ-50,000 לוחות טין נושאי כתב יתדות.
אוריין ש.מ.

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1953 על ידי אברהם למדן ז"ל, כחברה לעמילות מכס. לאחר הצטרפות הדור השני לניהול החברה, הורחבה פעילותה ובשנת 1984 החלה בפעילות שילוח מטענים וכיום היא אחת משלוש החברות הגדולות בתחום והיחידה בבעלות מקומית.
מדי שנה אחראית החברה על כ-40,000 משלוחים ימיים בכ-60,000 קונטיינרים, כ-95,000 משלוחים אוויריים במשקל כולל של כ-30,000 טון ולמעלה מ-3 מיליון חבילות לצד מאות אלפי משטחים. בין לקוחותיה בתעשיות ההיי-טק, הטקסטיל, הרכב והמזון נמנות: שטראוס גרופ, קרסו, התעשייה האווירית, פוקס, שופרסל, כלמוביל, קסטרו, זארה ועוד.
בשנת 1988 מונה כמנכ"ל חן למדן, בנו של אברהם, המשמש בתפקידו עד היום.
בשנת 2000 הפכה אוריין לנציגה הבלעדית בישראל של חברת  DB Schenker, אחת משלוש חברות ההובלה והלוגיסטיקה הגדולות בעולם עם מחזור מכירות של 18 מיליארד אירו.
בשנת 2007 נכנסה חברת אוריין לבורסה בתל אביב לאחר שהפכה לחברה ציבורית.
כיום החברה עוסקת בארבעה תחומי פעילות עיקריים: ניהול כולל של שרשרת האספקה לייבוא וייצוא טובין מישראל לרחבי העולם באוויר ובים; שירותי בלדרות והובלה פנים ארציים; שירותי אחסון וניהול מלאי; מימון ביניים בכל הקשור לשחרור ומיסוי טובין.
בשנת 2018 רשמה החברה מחזור פעילות של 622 מיליון ש"ח והיא מעסיקה בארץ כ-900 עובדים וכ-100 קבלני משנה.
בפברואר 2018 יצאה החברה למהלך של גיוס כ-124 מיליון ש"ח מהציבור באמצעות הנפקת אגרות חוב.
מרכז הניהול והלוגיסטיקה של החברה, "קריית אוריין", מוקם בפארק התעסוקה במודיעין בשטח של כ-32 דונם וצפויים לעבוד בו 400 עובדים. המרכז צפוי להיפתח בשנת 2020.

רכישות

בשנת 2004 רכשה אוריין את פעילותה של חברת אגיש, המתמחה בעמילות מכס. 
בשנת 2006 הפכה לבעלת שליטה מלאה במחסנים הלוגיסטיים SCG לוגיסטיקה בע"מ .
בשנת 2011 רכשה אוריין את חברת השילוח הבינלאומי והלוגיסטיקה י. ססובר.
בשנים האחרונות ביצעה אוריין רכישות משמעותיות נוספות: חברת אביב שיגור, הגדולה בישראל לשירותי דואר ובלדרות פנים ארציים; סופרין, המתמחה בעמילות מכס; קונספטליין המתמחה בשירותי הפצה והובלה של תרופות ומוצרים מבוקרי טמפרטורה.

הבעלות בחברה

בעל השליטה בחברה הוא המנכ"ל חן למדן (65.37%) ולצדו משקיעים מוסדיים (22.66%) ומניות שבידי הציבור (11.97%).
בשנת 2006 קרן פימי הצטרפה לבעלות החברה לצד למדן כאשר רכשה 40% ממניות החברה בשווי 10 מיליון דולר. בשנת 2019 מכרה את מניותיה ברווח של 33 מיליוני שקלים ולמדן הגדיל את אחזקותיו.
פיטר סטורמר

ביוגרפיה

נולד בשם רולף פיטר אינגבר סטורם (Rolf Peter Ingvar Storm) בקומלה, מחוז ארברו שבשוודיה למשפחה נוצרית. הוריו הם תאודולינדה ורנאטו סטורם. הוא למד בתיאטרון המלכותי לדרמה למשך 11 שנים.

קריירה

בשנת 1990 הוא לקח על עצמו את תפקיד המנהל האמנותי בתיאטרון טוקיו והשתתף במספר מחזות שייקספירים כולל "המלט". לפני עזיבתו לניו יורק ב-1993, התגלה סטורמר על ידי אינגמר ברגמן ושיחק בסרטו "In The Presence of a Clown". בסוף שנות ה-90 ובשנות ה-2000 כיכב סטורמר במגוון תפקידי אופי. ב-1996 שיחק ב-פארגו, בו זכה לשבחים על תפקידו כגייר גרימסוד, פושע אכזר ושקט.
ב-1997 שיחק בפארק היורה: העולם האבוד בתור דיטר סטארק, מנהיג צוות של ציידי דינוזאורים שנהרג ממתקפה של קומפסוגנתוסים.
בשנת 1998 שיחק בארמגדון" את הקולונל לב אנדרופוב. באותה שנה שיחק בסרט ביג לבובסקי של ג'ואל ואית'ן כהן.
ב-2002 שיחק בדו"ח מיוחד של סטיבן ספילברג בתור ד"ר סולומון אדי.
ב-2005 שיחק בסרט האחים גרים כמרקוריו קוולדי ובאותה שנה שיחק גם ב"קונסטנטין בתור לוציפר.
סטורמר השתתף בשתי עונותיה הראשונות של סדרת הטלוויזיה "נמלטים" כמאפיונר ג'ון אברוצי. בנוסף הוא תרם את קולו לארבעה משחקי מחשב ("שכירי חרב" והמשכו, "קווייק 4" ו-Command & Conquer: Red Alert 3) והוצע לו תפקיד בסדרה "אבודים", אך הוא סירב.
בשנת 1997 זכה סטורמר למועמדות בטקס פרסי MTV על משחקו בפארגו לצד סטיב בושמי, בנוסף למועמדויות לפרס על משחקו בסרט "שוקולד" ופרס שחקן המשנה על תפקידו בסרט "רוקדת בחשיכה".
סטורמר הוא גם מוזיקאי, ובעידודו של בונו מלהקת U2 הוציא אלבום בשנת 2002.
לסטורמר חברת תקליטים משלו שנקראת "StormVox".
בשנת 2011 לקח חלק בהנחיית מלודיפסטיבלן - תחרות קדם אירוויזיון בשוודיה.
בשנת 2013 שחק לצד ארנולד שוורצנגר בסרט "עומד אחרון".
בשנת 2017 גילם את דמותו של גונתר בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע".

חיים אישיים

סטורמר הוא נוצרי קתולי ומגדיר את עצמו מאמין חזק באלוהים.
בסוף שנות ה-90 קיבל סטורמר אזרחות אמריקנית.
בין השנים 1989 ל-2006 היה נשוי לשחקנית האמריקנית קארן סילאס. ב-2008 התחתן עם טושהימי, ממוצא יפני, וב-2009 נולדה בתם.
אנכי שנה-אמון

אנכי שנה-אמון (בהגייה אחרת: ענחס אן-אמון) (1348-1322 לפנה"ס) מלכת מצרים בשושלת פרעוני השושלת ה-18. השלישית משש הבנות הידועות של אחנאתון. הייתה נסיכה מצרית שבשלב כלשהו נישאה לתות ענח' אמון, כפי שאנו יודעים מממצאים בקברו: דיוקן שלה נמצא מצויר על כיסא הזהב שלו, וכן נמצאה תמונה מטקס נישואיהם. משמעות שמה במצרית: חייה הם של אמון. ייתכן שקיימה יחסי גילוי עריות עם סבה, פרעה עי, ממשיכו של תות אנך אמון, וכן עם אביה. בנעוריה נקראה אנכי שן-פתן.
בקבר KV63 שבקרבת קבר אחנאתון - ובעל סגנון דומה לקברו, נמצאו שני ארונות מתים, אחד מהם של אשה, חלקי בגדים ותכשיטים, וכן כתובת עם השם 'פתן'. מכאן יש המסיקים שזוהי קברה של אנכי שן-פתן, אולם הקבר נשדד, לא נמצאו מומיות ואין ממצא גנטי שיוכיח זאת.
בקבר תות נמצאו שני עוברים מהפלות. בבדיקות גנטיות הוכח שאלו בניו. בקבר KV21 שבעמק המלכים נמצאו שתי מומיות של מלכות מצריות. אחת המומיות היא אמה של אחד העוברים בקבר תות. אך מהממצא הגנטי בקבר זה, שנחקר החל מ-2010, נמצא שאביה של האשה אם העובר, אינו המומיה שנמצא ב-KV56 ושזוהה עד אז עם עכן-אתון. המסקנה היא אחת משלוש: או שזיהוי המומיה כפרעה עכן-אתון (אחנאתון) אינו נכון - ובמקרה זה המומיה היא של אחיו; או שאביה של אנכי אכן לא היה עכן-אתון, בניגוד לרישומים הידועים לנו ממקורות שונים; או שאשה זו - אשת תות והאם של בנם המשותף, היא מלכה לא ידועה, נוספת על אנכי שנה-אמון.
יש הקושרים את ה'שונמית' ו'שולמית' שבשיר השירים עם מלכה זו.

המומיה

דמותה של אנכי הונצחה בסרט המומיה משנת 1932, שנוצר לאחר הפרסום וההד הציבורי הרב בעקבות גילוי קברו של תות ענח אמון. שם אוית שמה כאָנך-אֵס-אֵן-אמוֹן.
דמותה של אנכי הונצחה בסרט המומיה משנת 1999 כאהובתו של אמחותפ, בבימויו ועל פי תסריטו, הבדוי, של סטיבן סומרס, שם היא גולמה על ידי פטרישה ולאסקז. הסרט מהווה מהדורה מחודשת לסרט הקודם בעל אותו השם, ודומה לו במידה רבה אך בעל שוני בעלילה ובדמויות. חלק מהסרט מציג התרחשויות שקרו במצרים בשנת 1290 לפנה"ס בעוד שאנכי חיה בשנים 1348 - 1322 לפנה"ס, דמויות נוספות בסרט לקוחות מתקופות שונות בהיסטוריה המצרית ללא התאמה ביניהן ונראה כי הדמויות אינן קשורות אלא באופן רופף להיסטוריה המצרית, לעיתים בשמן בלבד או בתפקידם. דמותה המשיכה להופיע גם בסרט ההמשך המומיה חוזרת. במהדורה זו אוית שמה כאָנָך-סוּן-אָמוּן או אָנָך-סוּ-נָמוּן.
אשבל (קיבוץ)

היסטוריה

ראשיתה של אשבל בהיאחזות נח"ל, שנקראה בתחילה "אשחר" שעלתה על הקרקע ב-30 באפריל 1979 וטקס רשמי של עלייה על הקרקע התקיים במאי 1979. בשנת 1980 הוחלט במוסדות המיישבים שאין היתכנות להקמת יישוב אזרחי במקום וחיפשו פתרון אחר להחזקת המקום. בתחילת 1982 הועברה המדרשה החינוכית-חקלאית של הנח"ל למקום, והיא התקיימה בו במקביל להמשך החזקת המקום על ידי גרעין נח"ל. בעקבות זאת, שונה שם המקום לאשבל. 
בדצמבר 1997 החליטה ממשלת ישראל להפוך את ההיאחזות ליישוב אזרחי. הממשלה שבה והחליטה על הקמת ישוב אזרחי באשבל בסוף שנת 2001 ולצורך כך קבלה החלטות מישנה שונות
שתכליתן ליישם הלכה למעשה את תוכניתה העקרונית. במסגרת זו פעל משרד הפנים לשינוי תוכנית המתאר לצורך הקמת אשבל כישוב בשטח עליו הוקמה קודם לכן ההיאחזות. עתירה לבג"ץ כנגד השינוי בתוכנית המתאר, שהוגשה על ידי עירית סח'נין בטענה לפגיעה בהתפתחות העיר, ועל ידי החברה להגנת הטבע, שהתנגדה להקמת יישובים חדשים, נדחתה על ידי בג"ץ. 
בינואר 1998 אוזרח המקום על ידי קבוצה של כ-30 צעירים בוגרי הנח"ל מתנועת הנוער העובד והלומד.

אופי המקום

אשבל הוא קיבוץ מחנכים בהגדרתו. חברי אשבל מייחסים חשיבות לתרומה לחברה בישראל, והם עוסקים בהפעלת מגוון פרויקטים חינוכיים בקרב בני נוער באזור ופנימייה- "חברת הנוער אשבל" בקיבוץ עצמו. כן פועל בקיבוץ המרכז לקיום משותף, הפועל למפגש ושיתוף פעולה בין יהודים לערבים, ובית הספר היסודי "גליל", בו לומדים תלמידים יהודים וערבים. בנוסף פועלים בקיבוץ אורווה חינוכית וכלביה חינוכית. לאחרונה הוקם בקיבוץ חניון לילה לבתי ספר, תנועות נוער ומשפחות.  
רבים מהפרויקטים החינוכיים של הקיבוץ נעשים בשיתוף עם קהילות מחנכים אחרות של תנועת דרור ישראל, כדוגמת קיבוץ רביד.
מעבר: שתי נשמות

תקציר העלילה

העלילה מתמקדת בג'ודי הולמס, אישה צעירה שמאז לידתה, מלווה אותה ישות על-טבעית בשם איידן. בילדותה, ג'ודי נלקחה למחלקה לחקר פעילות על טבעית בארצות הברית, DPA, על ידי צמד החוקרים, נתן דוקינס וקול פרימן, על מנת שיוכלו לחקור אותה.
המשחק מתחיל כשג'ודי מתחילה לעבוד כסוכנת CIA, תוך כדי שהיא מנסה להיזכר בעברה המסתורי, וכיצד היא נלקחה לבסיס הצבאי המוגן. כשג'ודי מתחילה לעבוד כסוכנת CIA. לאחר זמן מה, היא מחליטה לערוק ולהתחיל לחיות כפליטה. קודם לכן, ב-CIA, ג'ודי פוגשת את רייאן קלייטון, אותו היא שונאת בהתחלה, אך בהתאם לבחירתו של השחקן, היא יכולה להתאהב בו ואף להיכנס למערכת יחסים רומנטית איתו. לאחר שערקה מה-CIA, ג'ודי מתחילה במסע גורלי, בו היא תגלה שהיא למעשה אומצה וכי אימה הביולוגית אושפזה במחלקה אליו היא נלקחה, שאיידן, הישות העל טבעית שמחוברת אליה, הוא למעשה אחיה התאום שנהרג לאחר שחבל הטבור נכרך סביב צווארו בלידה ושכוונותיו ה"תמימות" לכאורה של נתן דוקינס הן למעשה אפלות ביותר.
השחקן יכול לשלוט בג'ודי ובהחלטותיה ובאיידן והכוחות שלו, והעלילה מתפתחת באמצעות נרטיב אינטראקטיבי, דילוג קדימה ואחורה בין נקודות שונות ומגוונות בחייה של ג'ודי, המכסות יותר מ-15 רגעים שונים ומקומות שג'ודי ביקרה בהם. העלילה מכסה פרקים רבים ושונים, בין היתר, ניתן למצוא: לחימה לצידו של רייאן בסומליה, התאקלמות במשפחה אינדיאנית ששולטת עליה ישות מרושעת בשם "ייטסו" (באנגלית- Yé'iitsoh), חילוץ בבית חולים מוכה ישויות מרושעות, חיים בתוך קבוצת הומלסים שנאבקים לשרוד את החורף, ויילוד תינוק.
בסוף המשחק, השחקן ייאלץ לבחור, האם ברצונו להשאיר את ג'ודי בחיים או להרוג אותה. אם יחליט להרוג אותה, ג'ודי תצטרף לאימה המתה ותיאלץ להשאיר את רייאן להתאבל עליה. ואם יחליט להשאיר אותה בחיים, ג'ודי תיאלץ לבחור האם ברצונה להמשיך לחיות את שאר חייה לבד, להתאקלם מחדש בקבוצת ההומלסים, לחיות יחד עם המשפחה האינדיאנית, או להינשא לרייאן ולנסוע איתו לירח דבש.

ביקורות

המשחק קיבל מספר ביקורות מעורבות. 

האתר "Digital Spy" נתן את הציון 10 בטענה ש: 
הסיפור ב-Beyond: Two Souls הוא  הסיפור הכי מרתק ומרגש שאי פעם נתקלתי בו בעולם הגיימינג והוא מסוגל לקחת את השחקן עד לאותו עומק בעלילה כמו בעולם הקולנוע או הספרות
— האתר "Digital Spy"
 
האתר "Playstation Universe" נתן את הציון 9.5 
Beyond: Two Souls הוא משחק ייחודי עם עלילה מרגשת וחזקה כך שקל לסלוח על הבעיות במשחקיות.
— האתר "Playstation Universe"

האתר "Gamespot" נתן את הציון 9/10 
חוויה מרתקת שמשלבת סיפור מעולה עם מכניקה מעולה
— האתר "Gamespot"

האתר "IGN" נתן את הציון 6 בטענה ש: 
לעולם לא הייתה לי תחושה כל כך חסרת חשיבות במשחק והבחירות שעשיתי מרגישות כמו הדובדבן והקצפת בעוגה עם המון שכבות. יאמר לזכות המשחק שלא אשכח אותו, והוא חוויה מעולה, אבל כמשחק הוא פשוט לא טוב. כשהגעתי לסוף המשחק והקרדיטים רצו, חשבתי שהיה הרבה יותר נחמד לראות סרט על המשחק
— האתר "IGN"
סוניק הקיפוד (דמות)

פיתוח

בשנת 1988 יצאה קונסולת הסגה מגה דרייב בארצות הברית וביפן. סגה ניסתה ליצור דמות שתזוהה עם החברה באופן אוניברסלי, על מנת ליצור ייחוד, בידול והזדהות עם הקונסולה. בשנת 1990 ערך האייאו נאקאיימה, הנשיא לשעבר של חברת המשחקים סגה, תחרות שמטרתה לקבוע את עיצוב הדמות החדשה לקונסולה. לגמר הגיעו שתי הצעות: ארמדיל שחור וקיפוד כחול; הקיפוד ניצח, והפך לסוניק.

מראה

לאורך השנים השתנו רבים ממאפייניו הפיזיים של סוניק, כולל הסגנון שבו הוא מעוצב. בעיצוב המקורי, אשר תוכנן על ידי נאוטו אושימה, הופיע סוניק כנמוך קומה, בעל מחטים קצרים, גוף עגלגל ועיניים ללא קשתיות. בעקבות יציאת המשחק "Sonic Adventure" לשווקים בשנת 1999, דמותו של סוניק עוצבה מחדש על ידי יוג'י אואקאווה. בעיצוב זה סוניק גבה במעט, רגליו התארכו, הוענק לו מבנה גוף פחות עגלגל, קוציו התארכו ועיניו נהיו ירוקות, וכמו כן הוא קיבל מראה יותר קשוח במעט. שינויים נוספים בדמותו של סוניק הוצגו במשחק "סוניק '06": סוניק הפך לרזה יותר וגבוה יותר. בשנת 2014, כשיצאו משחקי הספין-אוף וסדרת הטלוויזיה "סוניק בום", סוניק הפך להיות רזה יותר, גבוה מאוד, לבוש צעיף חום ותחבושות וקוציו התקצרו.
על אף שינויים קטנים במראהו, כמו למשל בגובהו, עיצוב הדמות לא השתנה רבות מאז.

משפחה

במשחקים לא מופיעים קרובי משפחה של הדמות, אך הן בקומיקס והן בשתי סדרות הטלוויזיה העוסקות בסוניק מופיע צ'אק - קיפוד כחול ומבוגר העובד כמדען מוביל ומוצג כדודו של סוניק. כמו כן מופיע מאטסקי, כלבו של צ'אק. בנוסף, בחוברות הקומיקס של ארצ'י קומיקס מתגלים הוריו החורגים של סוניק, ברנדט וג'ולז. בסדרה Sonic Underground, שמתרחשת ביקום מקביל, מופיע שוב צ'אק, וכן מופיעים אמו של סוניק, המלכה אלינה, אחותו סוניה ואחיו מאניק.
לייבלה השל

ביוגרפיה

נולד בארגנטינה למשפחה חרדית שהיגרה מהונגריה לאחר השואה. בתחילת שנות ה-70 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בבני ברק. בצעירותו השתתף בלהקת הילדים "שדה חמד" של אלי טייטלבוים. כשבגר נבחר על ידי חיים בנט לשמש כסולן באלבום של להקת "רננו חסידים", שכמה משיריו הפכו להיטים, ובהם "הנה אנוכי שולח לכם", "כה אמר ה'", "אבינו אב הרחמן". במהלך השנים שימש כסולן באלבומים שונים, ובהם אלבום של חסידות פיטסבורג שכלל לחנים של האדמו"ר מפיטסבורג, ובהם "ישמחו השמים", "והיה מדי חודש בחודשו".
השל נמנה עם הגל הראשון של הזמרים החסידיים שהפיקו אלבומי סולו והופיעו בפני קהל, ובראשם מרדכי בן דוד ואברהם פריד. בעקבות היכרותו עם משה לאופר, שהיה אז תלמיד ישיבה, החל שיתוף פעולה מוזיקלי פורה ביניהם. שירו הראשון של השל כזמר עצמאי היה "ויידע כל פעול", בלחנו של לאופר. לאופר הפיק ועיבד את אלבומיו של השל "מה אשיב" ,"עד בלי די" ו"מטל השמים", ובו שילב מלחניו של הרב אביעזר וולפסון. באלבום נכלל השיר "מה אשיב לה'" בלחנו של וולפסון, שהפך לנכס צאן ברזל במוזיקה החסידית. 
בשנות ה-80 היגר השל לארצות הברית, ואף הופיע פעם אחת במופע "האסק" השני, שם ביצע את הלהיט "אברהם יגל", שירו של הרב ברוך צ'ייט, שיר שביצע אברהם פריד באלבומו "אנחנו מוכנים". השל נפטר בשנות ה-30 לחייו בארצות הברית. בן דודו הוא החזן משה האשל.