מרסלה דטרויט

1970–1987: התחלות

דטרויט נולד בעיר דטרויט, בשם מרסי לוי. היא התחילה לנגן במגוון להקות בעיר מולדתה במשך שנות השבעים. ב-1972 התחילה לעבוד עם כוכב הרוק בוב סיגר, אשר החתים את להקתה של דטרויט, "גוליה", כמופע פתיחה בסבב הופעות שלו. היא שרה קולות רקע באלבום שלו, Back in '72, אשר הוקלט באולפן של ליאון ראסל, "גרנד לייק סטודיו". ראסל אז ביקש מדטרויט להצטרף אליו בסבב הופעות, והיא נאותה. מאוחר יותר, היא התבקשה על ידי אריק קלפטון לתור גם אתו. היא שרה קולות והרמוניה באלבום של קלפטון  There's One in Every Crowd, והמשיכה לעבוד איתו באולפן ובהופעות למשך ארבע השנים הבאות. במהלך העבודה עם קלפטון, היא שרה קולות רקע בכמה מן הלהיטים המוכרים ביותר שלו, כולל "Lay Down Sally" (אשר היא כתבה יחד עמו), "Promises", ו-"Wonderful Tonight". באותו זמן, דטרויט התחילה לעבוד על אלבום סולו הבכורה שלה עם המפיק דייוויד פוסטר בשנות ה-1970 המאוחרות, וחתמה חוזה הקלטות עם RSO רקורדס. מסיבות לא ידועות, האלבום נגנז ונשאר לא גמור. דטרויט ציינה מאוחר יותר שפוסטר הוא מפיק נפלא, אך שחברת התקליטים ניסתה "להכניס אותה למשבצת" אחת - או כזמרת יוצרת, או כאמנית R&B - ודטרויט היא גם וגם. דטרויט הפסיקה לעבוד עם קלפטון כדי להתמקד יותר בקריירת הסולו שלה. בזמן העבודה על אלבום הבכורה שלה, היא הקליטה וכתבה שירים עבור אמנים רבים כולל אריתה פרנקלין, ברט בכרך, קארול באייר-סייגר, סטנלי קלארק, צ'אקה קאן, בלינדה קרלייל, ואל ג'ארו.
דטרויט שרה דואט עם אליס קופר באלבום שלו משנת 1978 From the Inside בשיר "Millie and Billie". היא סיפקה קולות רקע בלהיט של ג'וני לי, "Lookin' for Love" (#5 במצעד הפופ ו - #1 במצעד הקאנטרי).
גם בשנת 1980, היא שרה עם רובין גיב את הדואט "Help Me!", אשר היה לחלק מהפסקול הרשמי של הסרט Times Square. השיר יצא כסינגל, והגיע מספר 50 בבילבורד הוט 100. היא גם שרה את הדואט "Where Do I Go" באלבום Sunrise של ג'ימי ראפין; וב-1981 השיר שלה "Somebody to Love" צורף לפסקול הרשמי של American Pop. במהלך תקופה זו, דטרויט הייתה חתומה עם אפיק רקורדס והוציאה את אלבום הבכורה שלה,  Marcella ב-1982. האלבום לא הופיע בשום מצעד להיטים, ולפיכך אפיק סירבו לספק לה תקציב לסבב ההופעות המתוכנן שלה עם ג'ון מלנקמפ, ואחר כך הלייבל גם שיחרר את דטרויט מחוזה. היא כתבה יחד עם ריצ'רד פלדמן את "Tangled in Love" ושרה קולות רקע, והשיר הופיע באלבומו משנת 1985 של אריק קלפטון Behind the Sun. בעקבות זאת, היא התבקשה על ידי קלפטון להתחיל לעבוד איתו שוב, והיא יצאה לשנה נוספת של הופעות לפני שפרשה כדי להמשיך לפתח את קריירת הסולו שלה. דטרויט שרה דואט עם מקס קארל, "Come and follow me" לסרט קצר חשמלי ב-1986 (מופיעה בקרדיטים כמרסי לוי); אך לא יצא אלבום פסקול לסרט. ב-1988 הופיעה דטרויט בפסקול הרשמי של Mac and Me, בשיר "You knew what you were doing".

1988–1993: Shakespears Sister

דטרויט פגשה את שבאן פייהי, חברה בלהקה Bananarama, דרך חברן המשותף ושותפה לכתיבה של דטרויט, ריצ'רד פלדמן. פייהי שקלה לעזוב את הלהקה כדי להתחיל בפרויקט סולו לו קראה Shakespears Sister. פלדמן הזמין את דטרויט להשתתף בכתיבת השירים של הפרויקט. פייהי הייתה זו שהציעה לדטרויט לשנות את שמה ממרסי לוי כדי לסמל התחלה חדשה והצלחות חדשות. דטרויט המשיכה לעבוד כ"שכירה" עד שבעלה של פייהי, דייוויד א. סטיוארט, הציע שהשתיים יקימו ביחד להקה, רעיון שיצא לפועל בגיבויים של פלדמן, חברת הניהול של פייהי, וחברת התקליטים שלה, לונדון רקורדס. הסינגל הראשון שהוציאו השתיים ביחד בתור להקה, "You're History" הגיע לטופ-10 בבריטניה, כמו גם אלבום הבכורה שלהן Sacred Heart, אשר הוסמך כאלבום זהב על ידי ה-BPI. עוד שני סינגלים יצאו מהאלבום, "Run Silent" ו-"Dirty Mind"; שניהם לא הגיעו לראש מצעד הטופ-50.
בסוף 1991, Shakespears Sister הוציאו את הסינגל הראשון מתוך האלבום השני שלהן Hormonally Yours, "Goodbye Cruel World", שגם הוא היה כישלון מסחרי, ולא העפיל לראש מצעד הסינגלים. הסינגל השני, לעומת זאת, "Stay", הגיע למקום הראשון, ונשאר שם במשך שמונה שבועות רצופים, ומצא הצלחה דומה במצעדים בינלאומיים. האלבום יצא חודש אחרי זה, והוסמך כפלטינה 2× על ידי ה-BPI. השתיים המשיכו לעוד הצלחות בסינגלים הבאים מאלבום זה, "I Don't Care" העפיל למקום שביעי, "Hello (Turn Your Radio On)" שהגיע למספר 14, והוצאה מחודשת של "Goodbye Cruel World" הגיע למקום 32.
בתקופה זו החלו להתפתח מתחים בין חברות הצמד, והופעה ברויאל אלברט הול בוטלה עקב הבעיות האישיות של פייהי, והשתיים החליטו לפרק את הלהקה זמנית, כדי לאפשר לדטרויט להוציא אלבום סולו ולפייהי לבלות זמן עם משפחתה. בזמן זה יצא הסינגל החמישי והאחרון מ-Hormonally Yours, "My 16th Apology", שגם הוא נכשל מסחרית בשל אי יכולתן של שתי החברות לקדם אותו, והוא הגיע רק למספר 63 במצעד הבריטי. דטרויט גילתה שפייהי פירקה את השותפות עמה בטקס פרסי אייבור נובלו ב-1993, כשהאלבום Hormonally Yours זכה בפרס "אוסף השירים העכשוויים הטוב ביותר". דטרויט ופייהי לא דיברנו או נפגשנו מאז.

1994–2001: קריירת סולו

לאחר שעזבה את Shakespears Sister ב-1993, דטרויט המשיכה את עבודת הסולו שלה עם לונדון רקורדס. אלבום האולפן הראשון שלה אחרי הפירוק, Jewel, יצא במרץ 1994, אחרי הסינגל הראשון ממנו, "I Believe", אשר הגיע למספר 11 במצעד הבריטי. האלבום עצמו הגיע למספר 15. שלושה סינגלים נוספים יצאו מאלבום זה: "Ain't Nothing Like the Real Thing" (דואט עם אלטון ג'ון), "I'm No Angel", ו-"Perfect World", אשר הגיע בשיאם למספרים 24, 33, ו-134 במצעדים, בהתאמה.
דטרויט עזבה את לונדון רקורדס במהלך שנת 1995. היא הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Feeler בספטמבר 1996 באמצעות לייבלים שונים במדינות שונות. בבריטניה הוא יצא מטעם AAA רקורדס. האלבום לא זכה להצלחה מיוחדת, חוץ מאשר הצלחה בינונית ביפן. אלבום הופעה חיה יצא ביפן ב-1996, "Without Medication Plus MTV Buzz Live". באותה שנה, היא הופיעה בשני פרקים של פשוט נהדרת בתפקיד מלאך. בפרקים אלה היו שזורים חמישה שירים מקוריים של דטרויט, אשר אחר כך נכללו בשנת 1999 באלבום פסקול הסדרה, Abfab Songs. גם ב-1999, דטרויט הוציאה את האלבום Demoz, דיסק אוסף כפול של דמואים שיצרה במהלך השנים. אלבום הסולו הרביעי שלה, Dancing Madly Sideways, יצא ביולי 2001 באמצעות הלייבל העצמאי שדטרויט הקימה, Banned Records, אשר מאוחר יותר שינה את שמו ל-Lofi Records.

2002–2008: להקת מרסי לוי

ב-2002, הקימה דטרויט להקת בלוז, הקרוי על שמה המקורי. חברי הלהקה כללו את מייקל פל על מפוחית, ג'וב סטריילס על גיטרה, ריק ריד על בס, ומקס בנגוול על תופים. דטרויט תיארה את פרויקט כ"חזרה לשורשים שלי, לדברים שנתנו לי השראה מלכתחילה. אז החלטתי לפנות לכל חברי הבלוז שלי, וליצור אלבום". EP הבכורה שלהם Button Fly Blues יצא בהוצאה מוגבלת באמצעות הנדמייד רקורדס. במהלך תקופה זו, היא תיירה עם קרלוס גיטרלוס, והתחילה לכתוב שירים לאמנים כמו שרלוט צ'רץ' ואלכס פארקס, בין היתר. אלבום האולפן הראשון של להקת מרסי לוי, The Upside of Being Down, יצא ביולי 2006 באמצעות Lofi Records. ב-2007 ו-2008 היא הופיעה בסינגלים של להקות אחרות, כמו Loverush ו-Vacuum.

2009 –

ב-2009, התפרקה להקת מרסי לוי. דטרויט הודיעה שהיא עובדת על שני אלבומי אולפן, אחד מהם בשם The Vehicle, והשני Skin I'm In, שזהו גם שם האוטוביוגרפיה שהיא כותבת. היא גם המשיכה להופיע באלבומים של יוצרים אחרים, דוגמת האלבום Rising from the Bushes של אלכס דיקסון. בינואר 2010 דטרויט השתתפו בסדרת הראליטי של הערוץ הבריטי ITV1  Popstar to Operastar, והגיעה לחצי הגמר. גם ב-2010, היא הוציאה סינגל בשם הכותרת "All is Forgiven", ובנובמבר 2011, דטרויט הוציאה את EP הכריסטמס הראשון שלה Happy Holiday.
במאי 2012, דטרויט הוציאה את הסינגל הראשון שלה מזה שנתיים, "Madison's Light", כמחווה לאחיינית שלה שנפטרה בגיל חמישה חודשים. חמישה חודשים לאחר מכן יסדה דטרויט את המלכ"ר "The Madison Morr Foundation", קרן למען ילדים נזקקים. דטרויט המשיכה להופיע ולעשות שיתופי פעולה עם אמנים אחרים במהלך 2012 ו-2013. בספטמבר 2012, היא הוציאה את הסינגל Love, Faith, and Hope", אשר היה מיועד להיות ההמנון הרשמי של פסטיבל הגאווה בבלגרד, אך הפסטיבל בוטל על ידי הממשלה הסרבית "בשל סיבות ביטחוניות". בנובמבר 2012, דטרויט הוציאה EP כריסטמס חדש, Holiday 2012.
 ב-2013 יצא האלבום The Vehicle, אלבום הסולו הראשון שלה מזה 12 שנים. בסוף 2013 יצאה באלבום באורך מלא לכבוד חג המולד, For the Holidays. ב-2015 יצא האלבום Gray Matterz.

חיים אישיים

דטרויט נשואה למוזיקאי לאנס אסטון, ולהם בן יחיד, מקסוול, שנולד בשנת 1991.