google/wiki40b huggingface dataset:
החבלה בייצור המים הכבדים בנורווגיה

החבלה בייצור המים הכבדים בנורווגיה הייתה סדרה של פעולות שבוצעו על ידי אנשי המחתרת הנורווגיים במהלך מלחמת העולם השנייה במטרה לוודא שפרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית לא תשיג מים כבדים (תחמוצת דאוטריום) אשר יכלו לשמש את גרמניה הנאצית כדי לייצר נשק גרעיני. בשנת 1934, בווהמורק (Vemork) שבנורווגיה חברת "Norsk Hydro" הקימה את המפעל המסחרי הראשון שמסוגל לייצר מים כבדים כתוצר לוואי של ייצור דשנים. המפעל ייצר בסביבות 120 ק"ג מים כבדים בשנה. במהלך מלחמת העולם השנייה בעלות הברית החליטו להרוס את מפעל המים הכבדים בנורווגיה על מנת למנוע מגרמניה הנאצית מלפתח נשק גרעיני.
לפני הפלישה הגרמנית לנורווגיה ב-9 באפריל 1940, אנשי המודיעין הצבאי הצרפתי (Deuxième Bureau) הסירו 185 ק"ג של מים כבדים מהמפעל בווהמורק שבנורווגיה. מנהל המפעל, אוברט, הסכים להשאיל את המים הכבדים לצרפת במהלך כל המלחמה. הצרפתים העבירו את המים הכבדים בחשאי לאוסלו, ומשם לפרת' שבסקוטלנד, אחר כך לסקוטלנד, ולבסוף לצרפת. בשלב הזה המפעל עדיין היה מסוגל לייצר מים כבדים. בעלות הברית נותרו מודאגות מכך שכוחות הכיבוש הנאצים ישתמשו במתקן לייצור מים כבדים לצורך פיתוח נשק גרעיני. בין 1940 ל-1944, רצף של פעולות חבלה במפעל על ידי אנשי תנועת ההתנגדות הנורווגית (אשר כונו Grouse, Freshman, ו-Gunnerside) - כמו גם הפצצות של בעלות הברית - הבטיחו בתחילת 1943 את חורבן המפעל והפסקת ייצור המים הכבדים במפעל.
במבצע "Grouse" שהוצא לפועל באוקטובר 1942 מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית (ה-SOE) הצניחה בהצלחה ארבעה אזרחים נורווגיים כצוות ראשוני שיימצא באזור רמת הרדנגר מעל המפעל. במהלך מבצע "Freshman" הכושל בחודש הבא חיילים בריטים ניסו להגיע לקרבת המפעל באמצעות דאונים. החיילים הבריטים היו אמורים להיפגש עם הנורווגים שהוצנחו במבצע "Grouse" ולהמשיך משם למפעל ווהמורק. ניסיון זה נכשל כאשר הדאונים הצבאיים התרסקו, וכמו כן התרסק גם מפציץ מסוג הנדלי פייג' הליפקס. מפציץ ההנדלי פייג' הליפקס השני חזר לבסיס אך כל יתר המשתתפים נהרגו בתאונה או נתפסו, נחקרו והוצאו להורג על ידי הגסטאפו. הנאצים הבטיחו לשבויים כי הם שבויי מלחמה ויועברו לגרמניה למחנה שבויים. הם כמובן לא קיימו הבטחה זו.
בפברואר 1943 צוות קומנדו נורווגי אשר אומן בידי ה-SOE הצליח להרוס את מתקן ייצור המים הכבדים במהלך הניסיון השני לעשות כן במסגרת מבצע "Gunnerside", אשר הוערך מאוחר יותר על ידי מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית כפעולת החבלה המוצלחת ביותר בכל מלחמת העולם השנייה. בעקבות פעולות החבלה הללו בעלות הברית הפציצו את האתר. הגרמנים בחרו להפסיק את פעולתם במקום ולהעביר לגרמניה את שארית המים הכבדים, אך כוחות ההתנגדות הנורווגיים הצליחו לגרום למעבורת שנשאה את המים הכבדים לשקוע באגם טין (Lake Tinn).
ג'ינס קרוע

ג'ינס קרוע הוא מכנס ג'ינס שנקרע בכוונה או כתוצאה מבלאי.
יש  מספר סוגים של ג'ינס קרוע: ג'ינס ישן שהופך בלוי, ג'ינס שנקרע בכוונה על ידי הלובש וג'ינס שנקרע בתהליך הייצור. בדרך כלל הג'ינס קרוע בברכיים אך יש ג'ינס הקרועים בכל מיני מקומות.
הזוג הראשון של ג'ינס רגיל תוכנן על ידי לוי שטראוס. המכנסיים תוכננו כך שיתאימו לאיש עובד בצבע כחול כהה. הג'ינס הפך לבגדיו של דור ה-50 וה-60. הג'ינס הקרוע הופיע רק בשנות השבעים עם עליית זרם הפאנק. הקרעים סימלו מרד: הפאנקיסטים קרעו ג'ינס כמחאה פוליטית.
לפני שנות ה-70 ג'ינס קרוע היה נחלתם של המעמדות העובדים, שהג'ינס שלהם הפך לבלוי. לאחר מכן, הג'ינס הקרוע הפך לאפנתי בעיקר אצל הצעירים שטוענים שהוא מבטא את הייחוד שלהם ואת זהותם. גם בתצוגות אופנה של מעצבים מפורסמים, כמו דיור, ניתן לראות את הג'ינס הקרוע.
כוכבי רוק עזרו להפוך את הג'ינס הקרוע לפופולרי (כמו מדונה) היצרנים החלו לייצר ג'ינס קרוע. מעצבים כמו דיזל ובאלמין הציגו מכנסי ג'ינס קרועים בתצוגות, וחנויות כמו הארודס החלו למכור אותם. כיום ג'ינס קרוע - רווח.
ישנן טכניקות שונות לקריעת ג'ינס. קורעים את הג'ינס ביד או בלייזר.
מילוס (אוניית מעפילים)

תולדותיה

האנייה נבנתה במספנת D. & W. Henderson & Co. - Glasgow והושקה ב-1920. עד שנת 1941 הייתה בבעלות חברת הספנות היוונית "אבגרינוס", והפליגה בשם "מילוס" תחת דגל פנמה.

אניית משא בשימוש אזרחי

לאחר שנתפסה בידי שלטונות המנדט הבריטי, נרכשה מילוס ב-1941 במכירה פומבית על ידי חברת "לויד ימי ארץ ישראלי" ושימשה כאניית משא. החברה רשמה את האנייה בשמה העברי "אצילה" בנמל חיפה, שיפצה אותה שטחית והיא הפליגה תחת דגל צי הסוחר המנדטורי. 
אצילה הפליגה לפורט סעיד במצרים כדי לטעון מטען בוטנים  לקפריסין. ב-8 בנובמבר 1941, תוך כדי טעינת כמות גדולה של שקי בוטנים על הסיפון, איבדה אצילה את יציבותה, התהפכה וטבעה ללא אבדות בנפש. אצילה הוכרזה כאבדן כללי ונמחקה מהרשומות ב-1945.
סם אורבאום

סָמוּאֶל "סַאם" אוֹרְבָּאוּם (Sam Orbaum;‏ 22 במאי 1956 - 9 בדצמבר 2002) היה עיתונאי ישראלי ובעל טור ב"ג'רוזלם פוסט", הומוריסט ומחברם של ספרים ומאמרים. הוא ידוע גם בקהילת השבץ נא בישראל ובעולם כשחקן מקצועי וכמקימו של מועדון הסקראבל הירושלמי.

ביוגרפיה

סאם אורבאום נולד באנגליה אך בילה את ילדותו במונטריאול, קנדה. בשנת 1981 עלה לישראל, ובשנת 1989 נישא לוונדי אלימן. לזוג נולדה שלישיית בנות. אורבאום נפטר בירושלים ממחלת הסרטן בשנת 2002, בגיל 46.

עבודתו העיתונאית והספרותית

ב-1983 החל אורבאום לעבוד בג'רוזלם פוסט, תחילה במחלקת המודעות ואחר כך כעיתונאי, עורך וכותב טור. הוא החזיק במשרה זו עד יום מותו. סגנון הכתיבה השנון וההומוריסטי שלו קנה לו במהרה קוראים רבים. כלב בן דוד, עורך הג'רוזלם פוסט, אמר עליו: "סאם אורבאום ביטא בעזרת הומור את התלאות שעוברים עולים מארצות דוברות אנגלית, ובה בעת גם את המחויבות הציונית שלהם. הוא היה מרצה מבוקש בכל אירוע או טקס של קהילה זו". בעקבות מותו הפתאומי של אורבאום הוצף הג'רוזלם פוסט במכתבי קוראים שביקשו להביע את רגשותיהם ואת הערכתם. מקצת ממכתבים אלה נכללו במוסף מיוחד שהעיתון הקדיש לזכרו של אורבאום בשנת פטירתו.

מועדון השבץ נא הירושלמי

כאשר הגיע סאם אורבאום לישראל הוא היה כבר שחקן שבץ נא מקצועי בעל דירוג בינלאומי. כשגילה שאין בישראל מועדוני שבץ נא, ארגן בשנת 1983 את טורניר השבץ נא הראשון של ישראל, ובעקבותיו קמו 11 מועדונים ברחבי המדינה. אורבאום עצמו שיחק במועדון הירושלמי, הטוען מאז ועד היום לתואר מועדון השבץ נא הגדול בעולם. לאחר מותו של אורבאום הוסב שם המועדון הירושלמי ל"מועדון הסקראבל הירושלמי על שם סאם אורבאום". מדי שנה נערך בישראל טורניר שבץ נא על שמו.
מאיר הלוי אבולעפיה

ביוגרפיה

הרמ"ה נולד למשפחת חכמים מכובדת. הוא ואביו, רבי טודרוס בן יוסף, עברו לטולדו ושם הקימו ישיבה. אביו הוכתר בתואר "נשיא", תואר שעבר לבנו מאיר לאחר מותו בשנת 1225. בשנות השלושים לחייו התמנה הרמ"ה על ידי הקהילה לכהן כדיין בבית הדין הרבני של העיר. חבריו לבית הדין היו רבי יצחק מאיר אבן מיגאש (בנו של יוסף אבן מיגאש) וראב"ן הירחי. הרמ"ה נחשב מגדולי הפוסקים בספרד ורבים פנו אליו בשאלות, ביניהם חברו הרמב"ן וחכמי לוניל שחיו בפרובאנס - רבינו יהונתן הכהן מלוניל ור' אהרן בר משולם.

עמדתו של הרמ"ה בפולמוס נגד הרמב"ם

בשנת 1200 לערך, בהיותו צעיר, קיבל הרמ"ה לידיו את ספר משנה תורה, וגילה כי בהלכות תשובה, הרמב"ם מתאר את העולם הבא כעולם "שאין בו גוף וגויה", לדעתו היה בכך משום הכחשת לאמונה בתחיית המתים. הרמ"ה גם התנגד לפרשנות האלגורית העולה מכתבי הרמב"ם לאגדות חז"ל. 
הרמ"ה ערך את השגותיו על כתבי הרמב"ם, באיגרת ששלח לחכמי פרובנס שבדרום צרפת, ובראשם לרבינו יהונתן הכהן מלוניל, כדי שהללו ישלחו לרמב"ם עצמו כדי להוכיח אותו. חכמי לוניל, שהעריצו מאד את הרמב"ם, לא קיבלו את דברי הביקורת של רבי מאיר, ורבי אהרון בן משולם מלוניל אף החזיר לו איגרת תשובה נוזפת בה האריך להשיב על השגותיו, דבר שהוביל לחליפת איגרות שלמה ביניהם הנקראת "כתאב אל רסאיל" (פאריס תרל"א), ונכללה ב"ספר האיגרות" של הרמ"ה (ראה להלן). בסופו של דבר הוא נכשל בגיוס חכמי דרום צרפת כנגד הרמב"ם, ועורר עליו זעם רב מצידם.

גם אצל חכמי ספרד עוררו דבריו כנגד הרמב"ם כעס, ואחד מחכמי ספרד אף כתב: 
"שְׁאָלוּנִי יְדִידַי: אֵיךְ יְכֻנֶּה בְּשֵׁם מֵאִיר, וְהוּא הוֹלְךְ חֲשֵׁכִים?
הֲשִׁיבוֹתִים: כְּבָר קָרְאוּ חֲכָמִים לְלַיְלָה אוֹר – וְהוּא מִן הַהֲפְכִים".
— רבי ששת בנבנישתי, ברצלונה.
הרמ"ה לא שקט ושלח את חליפת האיגרות כולה למרכז הרוחני הראשי של צפון צרפת, הבסיס לפעילותם של בעלי התוספות; הוא מיען את המכתב לראשי חכמי צרפת, ובראשם גדולי הדור - האחים רבינו שמשון משאנץ והריצב"א, מבעלי התוספות, וביקש מהם להכריע בוויכוח בינו לבין חכמי לוניל. רוב הרבנים אליהם מוען המכתב נמנעו מלהשיב כפי הנראה, אך הר"ש משאנץ תמך בדעתו של הרמ"ה לגבי תחיית המתים ושלילת הפרשנות האלגורית; עם זאת, סירב להצטרף למלחמה כנגד הרמב"ם, בהיותו רוחש לו כבוד רב. 
מאוחר יותר פרסם הרמב"ם את "איגרת תחיית המתים" שלו, בה התנער לחלוטין מן הפרשנות שייחס לו הרמ"ה בנושאים הרגישים הללו.
עם כל זאת, רחש הרמ"ה לרמב"ם כבוד רב ואף כתב קינה למותו. עם השנים הצטננה ביקורתו של הרמ"ה כנגד הרמב"ם, ושלושים שנה לאחר מכן, בשנת 1232 כשהתלקח בשנית הפולמוס על תורת הרמב"ם ורבי שלמה מן ההר ותלמידו רבי יונה גירונדי הנהיגו חרם על חלק מספריו של הרמב"ם ונענו בחרם נגדי עליהם ועל חסידיהם - נשאר הרמ"ה נייטרלי.
אוניברסליזם אוניטריאני

אוניברסליזם אוניטריאני (באנגלית: Unitarian Universalism; תרגום מילולי: אחדות אוניברסלית; ידועה בכינויה UU), היא תנועה דתית ליברליסטית ופלורליסטית, שלה שורשים בנצרות הפרוטסטנטית ובזרם האוניטריאניזם. הכנסייה האוניברסליסטית נוסדה ב-25 במאי 1961 בצפון אמריקה בעקבות המיזוג בין "הארגון האוניטריאני האמריקאי" (נוסד ב-1825) ו"הכנסייה האוניברסליסטית האמריקאית" (1866 לערך).

אודות

הכנסייה האוניברסליסטית משקפת איחוד מוסדי בין זרם האוניטריאניזם המבוסס על הנצרות, שבבסיסו האמונה באחדות האל תוך התנגדות לדוקטרינה של השילוש הקדוש, ובין זרם האוניברסליזם, המבקש לראות בכל בני האדם שווים, ללא גדרות והבחנות של שוני תרבותי; וכראויים להאצלת כללי מוסר וערכים דומים, ובכך, עומד ביחס של ניגוד ישיר לפרטיקולריזם. שם הארגון שנוצר כתוצאה מהמיזוג הוא "Unitarian Universalist Association" - ‏ UUA.
על התנועה נמתחה לעיתים ביקורת הן מבחוץ והן כתוצאה מדיאלוג פנימי בתנועה, על כך שאין בה די תוכן דתי ושפה דתית. לאורך שנות קיומה פעלה התנועה גם למען מטרות פוליטית, כולל מעורבות בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, התנועה לזכויות הומוסקסואלים, התנועה לצדק חברתי, התנועה הפמיניסטית וכן היא מפרסמת הצהרות לפעולות בנושאים כמו ההסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לפי הערכות מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, מספר חברי התנועה נע בין 120,000 ל-600,000 בעולם. בארצות הברית ישנן כ-1000 קהילות, ובהן כ-150,000 חברים, כאשר חלק גדול מהם מרוכזים בניו אינגלנד ובסיאטל שבוושינגטון. הקהילה בקנדה מונה 49 קהילות ו-5,000 חברים. לתנועה גם עשרות קהילות קטנות ברחבי העולם. עם חברי התנועה בעבר נמנה השחקן כריסטופר ריב.
עירית אלטמן

עירית אלטמן-לוין (נולדה ב-1960) היא דוגמנית ישראלית.

ביוגרפיה

אלטמן השתתפה בתחרות מלכת היופי בשנת 1980, שם זכתה בתואר נערת ישראל, אחרי אילנה שושן וענת זמיר. היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס אינטרנשיונל. לאחר מכן עבדה רבות כדוגמנית ודגמנה, בין היתר, לגוטקס.
ב-1982 נבחרה ל"דוגמנית השנה" בטקס שנערך במלון הילטון תל אביב.
ב-1990 לקחה חלק במשלחת של אופנה ישראלית במוסקבה שברוסיה.
יקבי ראשון לציון (שיר)

יִקְבֵי רִאשׁוֹן לְצִיּוֹן ("כְּשֶׁנָּמוּת יִקְבְּרוּ אוֹתָנוּ ...") הוא פזמון עברי המתבסס על שיר השתייה הצרפתי הנודע "Chevaliers de la table ronde" ("אבירי השולחן העגול"), ולחנו הוא כלחן השיר המקורי. מחבריו אלמוניים, והוא חובר כבר בתקופת העלייה הראשונה.
מילות השיר מכריזות בעליזות על היקב שנקרא "כרמל" במושבה ראשון לציון, המלא וגדוש בחביות ובקבוקי יין אדום, המוגש כביכול לעוברים ושבים על ידי עלמות ועלמים בכוסות ובגביעים; ולכן בשל זמינות היין הֶערב ומגישיו החינניים, כדאי להקבר ביקב בראשון לציון, באופן מטאפורי, כלומר לשכון בו לתמיד.
חשיבותו הכלכלית של היקב בראשון לציון בחברה היישובית הקטנה (כחמישים אלף נפש בשנת 1900), והיותו מקור לפרנסתו של מגזר יצרני רחב, אשר כלל משפחות איכרים ופועלים רבים; תרמו לצירופו של השיר "יקבי ראשון לציון" אל מחרוזת השירים הנהוגה על המפעל הציוני בארץ ישראל. נהגו לשיר אותו במסיבות, תהלוכות וחגיגות ביישוב והוא זכה לביצועים רבים, בדרך כלל מקהלתיים. בתקופת מלחמת העצמאות חוברה גרסה מקאברית למילות השיר ולחנו, שהתייחסה לאבדות הרבות שספגו שיירות האספקה לירושלים הנצורה, וכוחות "ההגנה" וחטיבת הראל של הפלמ"ח.
גאולה גדישביץ

ביוגרפיה

גדישביץ התאמנה בקבוצת הפועל חדרה בהדרכתו של שורה רפפורט.

שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה במכון וינגייט בתחילת פברואר 1962 קבעה גדישביץ בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 5.48 מטר, שיפור ב-9 ס"מ לשיא הישראלי בן השנתיים של אילנה קרשיק (5.39 מטר).

אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1962 זכתה גדישביץ לראשונה בקריירה שלה, במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.24 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1963 היא הגנה על תוארה לאחר שזכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש של 5.52 מטר, לפני סמדר מודעי (5.47 מטר) וא. פונדיק (5.17 מטר).

אלופה ושיאנית המכביה

בתחרות הליגה באתלטיקה שנערכה בחדרה בתחילת אפריל 1965 קבעה גדישביץ בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 5.53 מטר, שיפור ב-1 ס"מ לשיאה. בתחרות שנערכה במסגרת מחנה אימונים שנערך במכון וינגייט במאי אותה שנה היא שיפרה את שיאה הישראלי בקפיצה לרוחק והעמידה אותו על 5.56 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.41 מטר, לפני סמדר מודעי (5.33 מטר) וחנה סמוך (5.14 מטר). חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-7 שנערכה בסוף אוגוסט היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש ובשיא מכביה חדש של 5.61 מטר, לפני סמדר מודעי (5.53 מטר) וחנה סמוך (5.45 מטר). שיא זה החזיק מעמד 4 חודשים ונשבר על ידי חנה סמוך (5.69 מטר).
דינה פאוול

ביוגרפיה

פאוול נולדה בקהיר שבמצרים, בתם של הומה סולימאן וחוסני חביב, ששירת כקצין בצבא מצרים. משפחתה היא נוצרית קופטית. בגיל ארבע היגרה עם משפחתה לארצות הברית וגדלה בדאלאס שבטקסס בה הקימו הוריה מינימרקט ועבדו בו בצוותא. היא למדה בתיכון הפרטי "Ursuline Academy" בדאלאס וסיימה תואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטת טקסס באוסטין. בתקופת לימודיה עבדה כעוזרת משפטית בסנאט של טקסס. לאחר הלימודים התמחתה אצל הסנאטורית הרפובליקנית קיי ביילי האצ'יסון, לאחר מכן שימשה עוזרת של חבר הקונגרס דיק ארמי שכיהן כמנהיג הרוב בבית הנבחרים של ארצות הברית. בתפקידה הבא עבדה בוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית בוושינגטון די. סי. ועסקה במינויי חברי המפלגה לתפקידים בממשל.
לאחר היבחרו של ג'ורג' ווקר בוש לנשיא ארצות הברית עבדה תחת עוזר הנשיא לענייני כוח האדם והמינויים של הממשל קליי ג'ונסון וב-2003 החליפה את ג'ונסון בתפקידו והייתה בכך האדם הצעיר ביותר לכהן במשרה זו. היא שימשה שליחה של הנשיא למשימות שונות במזרח התיכון. בעקבות המלצתה של ליז צ'ייני מונתה ב-2005 לעוזרת לענייני חינוך ותרבות של מזכירת המדינה קונדוליזה רייס וכן שימשה עוזרת לתת-מזכירת המדינה לענייני דיפלומטיה ציבורית ויחסי ציבור קארן יוז. היא דוברת ערבית ושימשה נציגת המחלקה לקירוב מדינות ערביות לממשל האמריקאי.
ב-2007 הצטרפה לחברת גולדמן זקס וב-2010 מונתה לשותפה בחברה. היא עמדה בראש המחלקה להשקעות חברתיות ולפיתוח סביבתי. כמו כן כיהנה כנשיאת קרן גולדמן זקס, פיקחה על שני פרויקטים מרכזיים של הקרן לתמיכה בנשים יזמיות ובעסקים קטנים בינוניים ועל מיזמים פילנתרופיים נוספים.
היא כיהנה כחברה במועצה ליחסי חוץ , בוועד המנהל של היוזמות החברתיות של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, בוועד המנהל של האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, ושל המכינה לנשים נייטינגייל-במפורד בניו יורק.
פאוול מקורבת לאיוונקה טראמפ וייעצה לה בתחום העסקי ובמעורבות ביוזמות פילנתרופיות.
בינואר 2017 מונתה יועצת לענייני יוזמות כלכליות לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, במרץ מונתה בנוסף גם למשנה לענייני אסטרטגיה ליועץ לביטחון לאומי. היא כיהנה בתפקיד עד פרישתה ב-12 בינואר 2018. לאחר פרישתה חזרה לעבוד בגולדמן זקס.
ב-9 באוקטובר 2018 אמר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי הוא שוקל למנותה לשגרירת ארצות הברית באו"ם לאחר פרישתה של ניקי היילי. בהמשך דווח כי פאוול דחתה את ההצעה ואמרה כי ״תשמח להמשיך לייעץ לממשל טראמפ באופן בלתי רשמי״.
היא הייתה נשואה לריצ'רד פאוול ולזוג שתי בנות. ב-2018 התארסה לדייוויד מק'מורמיק, מנכ"ל משותף של קרן ההשקעות ברידג'ווטר.
אברהם שמואל פנט

הרב אברהם שמואל פנט (תרל"ט, 1879 – י"ג בסיוון תשכ"ז, 1967) היה רבה של הקהילה היהודית האורתודוקסית בקרלסבורג למעלה מארבעים שנה.

חייו

בנו של הרב יעקב פנט, רבה של העיירה רטיאג שליד דז' שבטרנסילבניה, מצאצאי הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל". נישא לברכה, בתו של הרב מנשה שמחה פרידמן, רבה של העיירה סאבראנץ. לאחר נישואיו התגורר בקלויזנבורג.
בראשית המאה ה-20 התמנה לרבה של הקהילה האורתודוקסית בקרלסבורג ושימש ברבנות למעלה מארבעים שנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה שהה בצרפת. בשנת תשי"א (1951) עלה לישראל והתיישב בתל אביב. בנו הוא הרב חיים אלתר פנט, שכיהן כרבה של שכונת רמת אביב ושייך מוניס.
בה"ד 15

בה"ד 15 הידוע גם כבית הספר למודיעין הוא בסיס ההדרכה המרכזי של חיל המודיעין, אשר משמש כמרכז חילי בין-תחומי להכשרת מקצועות המודיעין, הטכנולוגיה ותומכי המודיעין.
בה"ד 15 ממוקם במחנה גלילות שבסמוך לרמת השרון. מפקד הבסיס הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.
קורס הקמ"נים הראשון הוכשר בבה"ד 3. בה"ד 15 בית הספר למודיעין הוקם במסגרת הארגון מחדש של חיל המודיעין בנובמבר 1951, מלאכת ההקמה הוטלה על סא"ל אברהם כהן, והמקום הנבחר לבית הספר נקבע בין צריפין לרמלה, במקום בו שכנה לשעבר מפקדתו של חסן סלאמה. בשנים 1952 - 1954 פיקד על הבה"ד סא"ל יצחק ערן (וכמן)ב-1955 תחת פיקודו של סא"ל איתן (אוטו) רון עבר הבסיס למחנה גלילות אך בסוף אותה שנה עבר שוב לבה"ד 3 במחנה דורה בנתניה כענף מודיעין קרבי. לאחר מלחמת ששת הימים עבר  בה"ד 3 למחנה חווארה בסמוך לשכם. ב-1969 הוקם מחדש בה"ד 15 במשכנו הנוכחי במחנה גלילות.
בסוף שנת 2016 הוחלף השם מ"בית הספר למודיעין" ל"מערך ההדרכה למודיעין ולסייבר", כאשר בה"ד 15 משמש כבסיס האם של המערך ולו שלוחות כדוגמת: מפרשית - טירונות והכשרות, בית פלדמן - הכשרות טרום צבאיות וסייבר, אשלים - הכשרות סייבר].

קורסים והכשרות

בבה"ד 15 מועברים קורסים שונים בהם מקבלים חיילי חיל המודיעין הכשרה ראשונית בתחומי המחשבים, אלקטרוניקה, ערבית, ביטחון מידע, תרגום, מחקר והאזנות. החיילים מגיעים לבה"ד לאחר שעברו טירונות בסיסית ובעקבות איתורם במיונים קדם-צבאיים מקיפים לחיל ולאחר שעברו תחקיר ביטחוני. כמו כן, בבה"ד 15 נעשית ההשלמה החילית של קורס קמ"נים, מפותח בו תחום ההדרכה של סגלי הקורסים ומתקיימים בו קורסים בכירים ומתקדמים שונים.
ליד שער הבסיס שוכנים המרכז למורשת המודיעין ואתר ההנצחה לחללי קהילת המודיעין.

מחנה מפרשית

במרכז הנגב, סמוך לניצנה, נמצא מחנה "מפרשית". המחנה הוקם בידי ארצות הברית, כחלק מהסכם השלום עם מצרים, שכלל פיצוי אמריקאי תמורת ויתור על שטחי האימונים והבסיסים בסיני. הפיצוי כלל הקמה של מספר בסיסי הדרכה שרובם בנגב הדרומי, כגון: מחנה מגן סיירים, מחנה שיזפון, וכן מפרשית, במרכז הנגב.
במחנה זה, הוקמה שלוחה של בה"ד 15. בשלוחה זו מתקיימת הטירונות הכללית לכל ענפי אמ"ן, שמועברת לחיילים על ידי סגל מפקדים ממערך מגל בלבד. בנוסף, מתקיימות בה הכשרות מודיעין.
בבסיס מתקיימות גם הכנה לקצונה של אמ״ן המיועדים לתפקידים מודיעיניים וגם הכנה לקצונה של קמ״נים המיועדים ללהב.
מפקד הבסיס הוא קצין מודיעין בדרגת סא"ל וסגנו הוא בדרך כלל יוצא מערך מגל.
מסובך

מאפייני הסדרה

הסדרת עוקבת אחר דורון אדר, גבר בן 40, כותב מנוסה, המתגורר בתל אביב. דורון אדר (רן שריג) הוא גרוש פעמיים ואב לשלוש בנות. יש לו שתי בנות גדולות מגרושתו הראשונה, העיתונאית הפמיניסטית אילנה (עירית לינור) ובת נוספת מגרושתו השנייה רונית (סנדי בר). הוא מנהל רומן עם גבי (מור חן) בחורה צעירה שמתגלה כסטנדאפיסטית בתחילת דרכה שמוכנה לעשות הרבה מאמצים על מנת להתקדם בתחום הבמה. דורון נתמך כלכלית על ידי אימו (ציפי פינס) אבל לא חוסכת ממנו את דעתה על בחירותיו הגרועות.
הסדרה עוקבת אחר אירועים בחייו של דורון שמתמודד עם קשיי פרנסה, חינוך וזוגיות. בסדרה יש ביקורת חברתית על הורות ועל גירושים מורכבים. בכל פרק מתמודד גיבור הסדרה עם דילמות, ושואל את עצמו שאלות הקשורות לחייו ולחייהם של הסובבים אותו: האם קשר רומנטי זוגי בין אישה צעירה, רווקה שמעולם לא נישאה, וגבר גרוש פעמיים המטופל בשלוש בנות יכול להצליח? ואם כן אז איך ובאילו תנאים? איך לנהל קשר שוטף עם הנשים לשעבר? כיצד לחנך את הילדות בצורה עצמאית ובד בבד בהתאם לקווים המנחים של ההורה האחר? ועוד שאלות רבות.
התוכנית מציגה גוונים רבים האופייניים לחברה הישראלית, בין היתר מאבקים יומיומיים בנושאי חינוך ילדים, קשיים כלכליים ומשפחות מורכבות.

שידור הסדרה

הסדרה משודרת בערוץ 10. פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-29 באוקטובר 2016 והשיג 11.2% אחוזי רייטינג. ממוצע הצפייה של העונה הראשונה הוא 7.7%.
נתונים ליום שידור הפרק האחרון של העונה הראשונה:
העונה הראשונה של מסובך רשמה כ-180,000 צופים והגדילה את ממוצע רצועת השידור בערוץ 10 ב-17%. למעלה מ 430,000 צפיות נרשמו לתוכנית בדיגיטל 10, והיא מדורגת כאחת התוכניות הנצפות ביותר באתר ובאפליקציית ערוץ 10 ברבעון האחרון של 2016.
מסובך היא סדרת הדרמה הישראלית המדוברת ביותר ברשתות החברתיות נכון לשנת 2016. (מתוך קומוניקט לתקשורת של ערוץ 10).
כרגע צפויות עונות נוספות וצוות ההפקה הודיע על כך שצפויה עונה שנייה עליה יתחילו לעבוד בקרוב.
משלים (מתמטיקה)

בתורת הקבוצות, משלים של קבוצה G (באנגלית: complement of set G) הוא קבוצה אחרת, אשר מכילה את כל האיברים שאינם נמצאים ב-G. זאת ביחס לקבוצה U כלשהי שהיא "הקבוצה האוניברסלית" - קבוצה שבהקשר הנוכחי של הדיון, כל קבוצה שעליה נדבר היא תת קבוצה של U.
על-פי הגדרה זו, האיחוד של קבוצת G והמשלים של G הוא הקבוצה U, ואילו החיתוך ביניהן הוא קבוצה ריקה.

הגדרה פורמלית

תהא  קבוצה, ותהא  קבוצה חלקית שלה. אז המשלים של  ב יוגדר כך: . סימונים מקובלים נוסף למשלים הם . עם זאת, הסימון  מתנגש לעיתים עם שימושים אחרים של הסימון בקו עליון, ולכן מקובל להימנע ממנו.

דוגמה

תהא קבוצה N המכילה את כל המספרים הטבעיים 1,2,3,....
תהא קבוצה A המכילה רק את המספרים הטבעיים הזוגיים 2,4,6.... הקבוצה B היא המשלים של A ביחס ל-N אם היא מכילה את המספרים המוכלים ב-N אך לא ב-A, כלומר את המספרים הטבעיים האי זוגיים 1,3,5....
ניתן לראות כי החיתוך של A עם B נותן קבוצה ריקה, בעוד שאיחודן יוצר את הקבוצה N.

תכונות בסיסיות

, כלומר המשלים של המשלים של קבוצה הוא הקבוצה עצמה.
, כלומר, חיתוך קבוצה והמשלים שלה שווה לקבוצה הריקה.
, כלומר, איחוד קבוצה והמשלים שלה שווה לקבוצה האוניברסלית.
, כלומר המשלים של הקבוצה האוניברסלית הוא הקבוצה הריקה.
, כלומר המשלים של הקבוצה הריקה הוא הקבוצה האוניברסלית.
סנאטוס קונסולטום

סנאטוס קונסולטום (בלטינית: senatus consultum - צו הסנאט) הוא צו שהיה מוציא הסנאט הרומי. המונח התגלגל גם לעת החדשה ונעשה בו שימוש גם בקיסרות הצרפתית הראשונה והשנייה.

תקופת הרפובליקה

מבחינה משפטית בתקופת הרפובליקה הרומית (509 לפנה"ס - 44 או 27 לפנה"ס) סנאטוס קונסולטום היה בעל תוקף של המלצה בלבד. הצו הביע את עמדתו של הסנאט על הצעות חוק שהונחו בפניו על ידי הקונסולים והפראיטורים. הלכה למעשה, אף על פי שהצו לא היה בחזקת חוק, הוא היה בעל משקל רב. קבלת הצו הייתה מנהג מחייב לפני הבאת החוק להצבעה וצו עוין היה מבטל בדרך כלל את כל יוזמת החקיקה. אם הצו התנגש עם חוק קיים כלשהו, גבר החוק הקיים והצו בוטל.
יחד עם זאת, כל חוק היה יכול להתבטל בעזרת הווטו של טריבון הפלבס. כל ביטול כזה נרשם ברשומות כ"סאנטוס אוטוריטס" (senatus auctoritas - רצון הסנאט) וכל חוק שעבר נרשם בסופו של דבר כסנאטום קונסלטום.

תקופת האימפריה

בתקופת האימפריה הרומית (44 או 27 לפנה"ס עד המאה ה-5 לספירה) האסיפות הוותיקות שחוקקו את החוקים ברומא נוטרלו הלכה למעשה וכל הכח החקיקתי עבר לסנאט. לאחר שינוי זה, קיבל סנאטוס קונסלטום תוקף של חוק מחייב דה יורה ולא רק דה פקטו. כוחו של הסנאט פחת במאה ה-3 והרשות המחוקקת הפכה לחזקתו הבלעדית של הקיסר.
אילונה וינצה-קראוס

אילונה וינצה-קראוס (בהונגרית: Ilona Vincze-Kraus‏; 1902 – אוגוסט 1998) הייתה פסנתרנית ומורה ישראלית נודעת לפסנתר.

קורות חייה

אילונה קראוס נולדה בבודפשט בירת הונגריה, שם למדה באקדמיה המלכותית למוזיקה. בין מוריה היה המלחין בלה ברטוק. בשנת 1923 זכתה בפרס ליסט ויצאה למסעות רסיטלים ברחבי אירופה.
בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל עם בעלה, הצ'לן לסלו וינצה ועם בנם, והייתה לפרופסור בקונסרבטוריון בירושלים. בשנת 1944 הצטרפו אילונה ולסלו וינצה לחבורת מוזיקאים תל אביביים, ביניהם הכנרים לורנד פניבש ואליס פניבש, אחותו, הוויולן עדן פרטוש והמלחין בוסקוביץ'  להקמת אקדמיה למוזיקה בתל אביב. בין תלמידיה היו ברוך ארנון, אריה ורדי, נועה בלאס, יוכבד קפלינסקי, רפי קדישזון, נעמי שמר, וחנה אייגנר (בראון). כמו כן העבירה סדנאות למורי נגינה בארצות הברית. בשנת 1972 מונתה לפרופסור באוניברסיטת תל אביב. 
בשנת 1973 זכתה בפרס הרצל מטעם "התאחדות יוצאי הונגריה בישראל". בנוסף זכתה בדיפלומות "הזהב", "היהלום" ו"הברזל" של האקדמיה המלכותית בבודפשט (1974, 1985, 1989).   
אילונה וינצה-קראוס הלכה לעולמה בישראל בשנת 1998.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1943 בצרפת, על בסיס יחידות מדיוויזיית פאנצר אס אס העשירית. הדיוויזיה נקראה על שם הגיבור הגרמני גץ פון ברליכינגן, והועמדה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר אס אס השביעי, ולמפקדה מונה ורנר אוסטנדורף. הדיוויזיה התאמנה בצרפת, וב-10 באפריל 1944 אף זכתה לביקור של היינריך הימלר. בסוף אפריל 1944 הועברה הדיוויזיה לעתודת הOKW, על אף שלא סיימה את אימוניה.
ביוני 1944 מיד לאחר פלישת בעלות הברית לצרפת, הועברה הדיוויזיה לנורמנדי, ואף נטלה חלק חשוב בקרב על קרנטן. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב סן-לו ובמבצע קוברה, וספגה אבדות כבדות במבצע ליטיך - מתקפת הנגד לעבר מורטן. בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרב פאלז, שממנו נחלצו רק 1,500 מאנשי הדיוויזיה, ולאחר מכן נסוגה הדיוויזיה לעבר הסן. במשך סתיו 1944 לחמה הדיוויזיה במץ ובחבל הסאר, ובינואר 1945 השתתפה הדיוויזיה במבצע נורדווינד, שבו ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגרמניה, ובסוף המלחמה נכנעו שרידיה בפרנקוניה לבעלות הברית.
אנדרטת ויקטוריה (ליברפול)

מבנה

מרכזה של האנדרטה הוא פסל ברונזה בגובה 4.42 מטר של המלכה ויקטוריה, הנמצא בתוך מבנה פתוח בסגנון נאו גותי העשוי מאבן פורטלנד ומעליו כיפה תלויה. על הכיפה ארבעה פסלי דמות המסמלים ארבע תכונות המאפיינות את המלכה: צדק, חכמה, צדקה ושלום. בראש הכיפה פסל נוסף של דמות מכונפת המסמלת תהילה. מסביב לאנדרטה יש ארבעה פסלי ברונזה נוספים העוסקים בתחומים בהם התבלטה תקופת שלטונה של המלכה ויקטוריה: חינוך, תעשייה, חקלאות ומסחר. הפסל העוסק בחינוך מציג את דמותו של פרופסור סר אוליבר לודג' שהיה פיזיקאי ומתמטיקאי באוניברסיטת ליברפול ומאוחר יותר המנהל הראשון של אוניברסיטת ברמינגהאם. דמותו של לודג' אוחזת גירוסקופ.
מערכת פסלי הברונזה כולה, ובה בסך הכל 26 דמויות, נבנתה על ידי הפסל צ'ארלס ג'ון אלן. הנחת אבן הפינה לאנדרטה התקיימה ב-11 באוקטובר 1902 וחנוכתה התקיימה ב-27 בספטמבר 1906. אנדרטת המלכה ויקטוריה בליברפול היא מונומנט זיכרון חשוב של המלכה ויקטוריה ונחשבת לבניין רשום בדרגה שנייה על ידי ממשלת בריטניה. 
בשנת 2002 בעת פסטיבל האמנות הדו שנתי של ליברפול תחם האמן היפני, טאסורו באשי, את שטח האנדרטה והפך אותו למלון לו קרא: "וילה ויקטוריה". אורחים יכלו ללון באנדרטה בזמן הפסטיבל תמורת תשלום.