google/wiki40b huggingface dataset:
דוד הלוי חמדי

רבי דוד הלוי חמדי היה פרשן מקרא והלכה ומגדולי חכמי תימן במאה החמש עשרה.

תולדות

נולד לישע (גיאת'), בן לשלמה. חי בעיר חמדה שבצפון תימן ומכאן כינויו "אלחמדי". נדד בתימן לרוב, הן כדי ללמוד תורה והן לצורכי פרנסה. הגיע עד העיר עדן שבקצה הדרומי של תימן ומכאן כינויו הנוסף "אלעדני".
חמדי היה מאחרוני האסכולה הקדומה של חכמי תימן, אשר הושפעה מהאסכולה הערבית-יהודית מימי הביניים, ועסקה רבות במדעים ובפילוסופיה בהשפעת ספרות חז"ל והגאונים, ובעיקר רב סעדיה גאון והרמב"ם. הוא חיבר כ-14 חיבורים במקצועות התורה בהם ניכרת בקיאותו הרבה במקרא, במשנה, בתלמוד ובמדרשי חז"ל השונים. מלבד זאת, הייתה לו בקיאות באסטרונומיה ובפילוסופיה ערבית ויהודית.
בקיאות גדולה הייתה לו בכתבי הרמב"ם והוא חיבר שני ספרים מילוניים על פירוש המשניות לרמב"ם ועל משנה תורה לרמב"ם, במילונים אלו הוא ביאר מילים קשות ומושגים שהיו פזורים בשני ספרים אלו של הרמב"ם. בכמה מחיבוריו הסתיר את שמו בכינויים שונים כמו "אלואל בן ורינאן" שבגימטריה במספר קטן עולה שמו דוד בן ישע. רבי דוד חי חיי עוני, והוא הוצרך לנטוש את ביתו ואת שבעת ילדיו ולעבוד כמלמד תינוקות.
אוהב גר לוצאטו

קורות חיים

אוהב גר לוצאטו נולד לשמואל דוד לוצאטו ובלהה בת שבע (לבית סגורה) בני משפחת לוצאטו המפורסמת, בשנת 1829. את שמו, שלקוח מפסוק שמתאר את תכונות אלוהים: "עֹשֶׂה מִשְׁפַּט יָתוֹם וְאַלְמָנָה וְאֹהֵב גֵּר לָתֶת לוֹ לֶחֶם וְשִׂמְלָה" (דברים, י', י"ח), נתן לו אביו על שם מחקר על תרגום אונקלוס בו עסק באותם ימים.
למד בבית המדרש לרבנים בפדובה, שנוהל על ידי אביו, וכבר בגיל 15, החל במחקריו בתחום השפות השמיות והסנסקריט. בין השאר עסק בפיענוח כתובות על מצבות בבית הקברות היהודי בפדובה. חלק ממחקריו בתחום זה, יצאו לאור על ידי אביו בספרו "כוכבי יצחק". כמו כן עסק אוהב גר בשאלת מוצאם ומנהגיהם של יהודי אתיופיה וניהל חליפת מכתבים ארוכה עם כהני העדה. כבר בהיותו כבן עשרים, נודע אוהב גר לוצאטו בקרב הקהילה המדעית באירופה.
חלק מחייו חי בפריז, שם התגורר אצל יהודי עשיר בשם אברהם הכהן שעזר לו מאוד, ואחר כך עזר גם לאביו שד"ל להוציא לאור חלק מספריו. בתקופה זו לקה אוהב גר לוצאטו במחלה קשה, ולאחר חצי שנה החלים מעט וחזר לבית אביו לפדובה. לאחר תקופה קצרה חלה שוב, וכעבור כחצי שנה נפטר, בגיל 24 שנה בלבד.
פרץ חן

הרב פרץ חן (ה'תקנ"ז, 1797 - כ"ו באייר ה'תרמ"ג, יוני 1883. מוכר בחב"ד בכינוי "פרץ חן הגדול" מאחר שרבים מצאצאיו נקראו על שמו - שיקל להבדילו מהם) היה רב הערים - בישנקוביץ, נוול וצ'רניגוב. מחשובי רבני חב"ד במאה ה-19. היה מהגורמים למינויים של ה"צמח צדק" והמהר"ש מליובאוויטש, וכן היה החברותא בלימוד של האדמו"ר המהר"ש.

קורות חייו

נולד בשנת 1797 בעיר סמיליאן שברוסיה לאלחנן חן שהתקרב לחסידות חב"ד על ידי האדמו"ר הזקן. בילדותו ביקר מספר פעמים אצל האדמו"ר הזקן. בשנת ה'תקע"ג (1813) נפטר רבו, והוא נהיה לחסידו של בנו, האדמו"ר האמצעי. בשנת ה'תקפ"ג (1823) מונה לרב העיר בישנקוביץ בהשתדלות רבו, רבי דובער. רעייתו בזיווג שני הייתה מרים לבית משפחת יפה. בט' בכסלו ה'תקפ"ח נפטר האדמו"ר האמצעי ורבי פרץ פעל להתמנות חתנו, רבי מנחם מנדל כאדמו"ר.
בשנת ה'תר"ח (1848) עבר להיות רב העיר נוול, ובשנת ה'תרכ"ו (1866) פעלו אנשי העיר דווינסק שיתמנה לרב עירם - אך הצמח צדק שלחו לשמש רב העיר צ'רניהיב. באותה שנה בי"ג בניסן נפטר רבו הצמח צדק, ורבי פרץ נתמנה לחבר בית-דין שחילק את ירושתו בין בניו. הוא קיבל עליו את מרותו של בנו רבי שמואל.
בי"ג בתשרי ה'תרמ"ג (1883) נפטר גם המהר"ש, רבי פרץ ראה בהתמנות בנו הרש"ב, ואת בנו, שלימים נתמנה לאדמו"ר הריי"צ - ראה בהיותו פעוט בעריסתו. אשר על כן רבי פרץ הוא האדם שראה את הכמות הגדולה ביותר מאדמו"רי חב"ד, את כולם מלבד האחרון. הוא נפטר באותה שנה בכ"ו באייר בגיל 86. בנו הרב דוד צבי מילא את מקומו ברבנות העיר צ'רניהיב.
מבנה ליגות ספורט

ברוב המדינות ברחבי העולם, ישנן מספר ליגות ספורט, המרכיבות מערכת ליגות היררכית שלמה. בכל מדינה ישנה ליגה עליונה, ומתחתיה מספר ליגות נמוכות יותר. לרוב, קבוצה אשר מסיימת בראש הליגה שלה, עולה לשחק בעונה שלאחר מכן בליגה בדרגה הגבוהה יותר, בעוד כל קבוצה שמסיימת בתחתית הליגה שלה יורדת לשחק בעונה שלאחר מכן בליגה בדרגה הנמוכה יותר. המיקום הנדרש לעלייה או ירידה בין ליגות שונה ממדינה למדינה, ולעיתים אף בין ליגות מסוימות בתוך אותה מדינה. הדבר תלוי במספר הקבוצות המשחקות בליגה — לרוב במדינות החזקות ישנו מספר קבוצות גדול יותר, ובהתאם לכך מספר קבוצות גדול יותר עולות ויורדות בין ליגות. לדוגמה, כאשר יש 20 קבוצות בליגה ושלוש קבוצות עולות ויורדות, הקבוצות המסיימות במקומות 1, 2 ו-3 עולות לליגה הגבוהה יותר, ואילו הקבוצות שמסיימות במקומות 18, 19 ו-20 יורדות לליגה הנמוכה יותר. הקבוצה שמסיימת במקום הראשון בליגה העליונה בארצה, זוכה ב"אליפות המדינה". ההחלטה על מספר הקבוצות המשחקות בליגה ומספר העולות והיורדות נמצאת בידי התאחדות הספורט של אותו ענף ספורט באותה המדינה.
המיקום בליגה המקומית משפיע גם על ההשתתפות בטורנירים היבשתיים — בכל מדינה נדרש מיקום שונה מסוים בסיום העונה על מנת להשתתף בתחרויות היבשתיות, המאורגנות על ידי ההתאחדות היבשתית, בעונה הבאה. ניתן להעפיל דרך הליגה לטורניר יבשתי גבוה יותר ולטורניר נמוך יותר; וכמו כן ניתן להיכנס לשלב גבוה או נמוך יותר באותו טורניר. לדוגמה: בפרמייר ליג, ליגת הכדורגל האנגלית הבכירה, שלוש הקבוצות העליונות מעפילות אוטומטית לשלב הבתים של ליגת האלופות (טורניר הכדורגל האירופי החשוב ביותר), כאשר הקבוצה המסיימת במקום הרביעי נכנסת לליגת האלופות בסיבוב הפלייאוף, ואילו הקבוצה שמסיימת במקום החמישי מעפילה לליגה האירופית (הטורניר השני בחשיבותו). בליגת העל הישראלית בכדורגל, האלופה נכנסת לשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות, והקבוצות במקומות השני והשלישי נכנסות לשלב המוקדמות השני או הראשון בהתאמה של הליגה האירופית.
יחסי גרמניה–סן מרינו

יחסים כלכליים

סן מרינו ייצאה לגרמניה בשנת 2012 סחורות בשווי 7.5 מיליון אירו וייבאה ממנה סחורות בשווי 31.5 מיליון אירו. בין גרמניה לסן מרינו נחתם הסכם מניעת כפל מס בשנת 2011. לא דרושה ויזה כדי לעבור בין שתי המדינות.
אוליבר לוקר-למפסון

עד מלחמת העולם הראשונה

נולד בבלגרביה שבלונדון. אביו היה המשורר פרדריק לוקר-למפסון ואבי-סבו היה ויליאם לוקר, קומודור בציו של הוריישו נלסון. התחנך באיטון קולג' ובטריניטי קולג' (קיימברידג'). בעת לימודיו ערך את כתב העת גרנטה יחד עם אדווין מונטגיו. לאחר לימודיו השתלם בעריכת דין באינר טמפל, קיבל הסמכה ב-1907 אך לא עסק במקצוע ועבד כעיתונאי. 
ב-1910 נבחר לפרלמנט כשמרן-יוניוניסט וכיהן בבית עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה, על אף ששירת בשירות פעיל.

מלחמת העולם הראשונה

בדצמבר 1914 התנדב לשירות בצי הבריטי בדרגת לוטננט-קומנדר ובמינוי של הלורד הראשון של האדמירליות, וינסטון צ'רצ'יל כאחראי על הקמת יחידת שיריוניות יבשתית עבור שירות האוויר של הצי המלכותי. היחידה שלו (Royal Naval Air Service's Armoured Car Division, No. 15 Squadron) הוצבה בצרפת ובבלגיה ב-1915. בסוף אותה שנה הועבר לפקד על שלוש יחידות משוריינות שנשלחו לחזית מורמנסק, על מנת לסייע לצבא האימפריה הרוסית כ"חיל המשלוח המשוריין" (Armoured Car Expeditionary Force (ACEF) או "הדיוויזיה הרוסית המשוריינת" (Russian Armoured Car Division). היחידה לחמה גם בגליציה, רומניה ובקווקז. 
באותה עת הפך לוקר-למפסון למעורב בפוליטיקה ובציבוריות הרוסית, השתתף במאמצי השלטון נגד הכוחות המהפכניים וכתב דיווחים סוערים אודות מהפכת פברואר 1917.‏ לאחר מהפכת אוקטובר נסוג חיל המשלוח המשוריין מרוסיה, כאשר חלק מאנשיו עברו ללחום בחזית פרס וטורקיה. לוקר-למפסון עצמו עבר לתפקיד נציג משרד המודיעין לענייני רוסיה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה

ב-1919 יצא כעוזרו של שר החוץ הבריטי, אוסטן צ'מברלין (תפקיד אותו מילא עד 1921) לועידת השלום בפריז. 
לוקר-למפסון הפך להיות אחד הדוברים המרכזיים נגד הבולשביזם ונגד השפעה אפשרית שלו על העולם בכלל ובריטניה בפרט (כולל על פעילות קומוניסטית במושבות בריטניה כמו הודו הבריטית) בשנות ה-20  הנהיג הפגנות נגד קומוניסטים, חלקם בשיתוף גורמים פשיסטיים (כגון אנשיו של רותה לינטון-אורמן). ב-1930 ייסד מיליציה בשם "החולצות הכחולות" בדומה ל"חולצות השחורות" של בניטו מוסוליני באיטליה שחרתה על דגלה מאבק ב"אדומים". המיליציה צדה את עינו של האידאולוג הנאצי אלפרד רוזנברג שנפגש בלונדון עם לוקר-למפסון, בתיווכו של איש המודיעין הבריטי (ולימים מפקד פרויקט אולטרה), פרדריק ויליאם וינטרבותאם. אולם, הפגישה עם האידאולוגיה הנאצית זעזעה את לוקר-למפסון, שהפך מאז למתנגד נחרץ לפשיזם ולנאציזם.
כבר ביולי 1933 העלה לוקר-למפסון הצעת חוק פרטית להקניית אזרחות בריטית ליהודים נרדפים מגרמניה והקניית זכות שיבה לארץ ישראל ליהודים שאזרחותם נשללה מהם עקב גזעם בכל מקום בעולם, שלא הצליח להפוך לחוק. בספטמבר אותה שנה הציע מקלט לאלברט איינשטיין. בהמשך הגיש סיוע לנרדפים נוספים, בהם זיגמונד פרויד והיילה סלאסי. ב-1934 העלה הצעת חוק פרטית נוספת, שאף היא לא הצליחה להפוך לחוק, האוסרת על לבישת מדים פוליטיים ברשות הרבים. הצעה שכוונה נגד איגוד הפשיסטים הבריטי של אוסוואלד מוסלי. הצעה דומה הפכה לחוק ב-1936 ("חוק הסדר הציבורי (1936)" - Public Order Act).
ב-1935 ייסד לוקר-למפסון את "Focus", ארגון על-מפלגתי שהתנגד למדיניות הפיוס וההכלה של בריטניה כלפי גרמניה הנאצית. 
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת במשמר המולדת ותמך בוינסטון צ'רצ'יל. ב-1945 פרש מפעילות פוליטית.

משפחתו

אחוזתו של לוקר-למפסון הייתה במערב סאסקס. הוא נישא פעמיים. לאשתו הראשונה, ביאנקה ג'קלין פאגט (Bianca Jacqueline Paget) נישא ב-1923 והיה נשוי לה עד מותה ב-1929. ב-1935 התחתן עם ברברה גודאל (Barbara Goodall) ונולדו להם שני בנים, ג'ונתן וסטיבן.
תמר אבידר

ביוגרפיה

תמר רובינוביץ (רביב) נולדה ב-1930 בחיפה. למדה בבית הספר הריאלי העברי והייתה חברה ומדריכה בתנועת הצופים. פיקדה על תלמידים בבית ספרה במסגרת החג"ם. בשנת 1948 הצטרפה לפלמ"ח ושירתה בחטיבת יפתח. משנת 1954 עבדה כעיתונאית ועורכת בעיתונים "לאשה", "ידיעות אחרונות", "דבר" ו"מעריב". וכמו כן ערכה מספר ספרים.
הקימה את מוסף "סגנון" במעריב, ויחד עם טומי לפיד את הירחון "אַת".
אבידר פרסמה קרוב לשלושים ספרים, בעיקר בנושאי נשים וזוגיות. ספריה מכילים לרוב סיפורי חיים בעלי אופי משועשע-מריר. פרסמה גם ספרים המכילים ראיונות שערכה במהלך הקריירה העיתונאית שלה.
ב-1977 נשלחה מטעם משרד החוץ לשמש כנספחת לענייני נשים בארצות הברית ושירתה בתפקיד במשך שלוש שנים. חוויה זו תיעדה בספרה "אמריקה שלי".
נישאה למשה אבידר, ולאחר מכן הייתה נשואה במשך 30 שנה לאיש הטלוויזיה עמוס אטינגר, עד גירושיהם. היא אם לשלושה בנים, שניים מנישואיה הראשונים ואחד מנישואיה השניים – אבי אטינגר, שחקן וקומיקאי המזוהה עם ערוץ הבידור ביפ.
אבידר התגוררה בתל אביב. ב-2011 הוענק לה התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
אבידר נפטרה ב-2016, בגיל 86. נטמנה בבית העלמין ירקון.
פטר שפר (מדפיס)

פטר שֶׁפֶר (בגרמנית: Peter Schöffer; בשמו הלטיני: פטרוס שפר; C. 1425, גרנשהיים - C. 1503, מיינץ) היה מדפיס גרמני בראשית מהפכת הדפוס. צורף, עורך דין ומלווה בריבית.
שפר למד בפריז ועבד כמעתיק כתבי יד, התמחה במלאכת הדפוס המודרני בבית הדפוס של יוהאן גוטנברג והיה לעוזרו העיקרי. לאחר השלמת הדפסת התנ"ך של גוטנברג ב-1455 העיד שפר לטובת יוהאן פוסט במשפט שניהל נגד גוטנברג, ולאחר העיקול שהוטל לפי דרישת פוסט על בית הדפוס של גוטנברג, חבר לפוסט והקים עמו את בית הדפוס של "שפר ופוסט".
פטר שפר נישא לכריסטינה, בתו היחידה של יוהאן פוסט, ובניהם המשיכו אחריו במלאכת הדפוס לתוך המחצית השנייה של המאה ה-16.

הנצחתו

דמותו של שפר ניצבת לצד דמותם של פוסט וגוטנברג באנדרטת גוטנברג (גר') בפרנקפורט. בעיר מולדתו גרנסהיים , הוצב פסל בדמותו, נושא בחיקו ספר. מותג הבירה "שפר-הופר" (Schöfferhofer) נקרא כך על שם ביתה הראשון של מבשלת השיכר המייצרת אותו ששכנה בביתו של שפר במיינץ (Mainzer Schöfferhof), דמותו של שפר משמשת למיתוג המוצר.
הרומן "שולייתו של גוטנברג" ("Gutenberg's Apprentice") של אליס כריסטי מ-2014 עוסק בגניבת קניינו הרוחני של גוטנברג בהמצאת הדפוס המודרני.
מיכאל רבין (כנר)

חייו

רבין החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שבע. אביו, ג'ורג', כנר בפילהרמונית של ניו יורק, עמד על כשרונו. גם אמו, ז'אן, הייתה פסנתרנית שהשתלמה בג'וליארד. לילד נקבע שיעור אצל יאשה חפץ ורב-האמן יעץ לו ללמוד אצל איוון גלאמיאן.
רבין היה לתלמידו של גלאמיאן בניו יורק, וכן למד בבית הספר למוזיקה מדאואומאונט ובבית הספר למוזיקה ג'וליארד. הוא החל להופיע עם תזמורות שונות בארצות הברית וב-29 בנובמבר 1951, בגיל חמש-עשרה, ניגן לראשונה בקרנגי הול את הקונצ'רטו ברה מז'ור של פגניני, עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח דימיטרי מיטרופולוס. הופעת הבכורה שלו בלונדון התקיימה ב-13 בדצמבר 1954, בנגינת הקונצ'רטו של צ'ייקובסקי ברה מז'ור ברויאל אלברט הול, עם תזמורת רשות השידור הבריטית.
מיכאל רבין הקליט קונצ'רטי של מנדלסון, גלזונוב, פגניני (מס' 1 ברה מז'ור, שתי הקלטות), וייניאבסקי (מס' 1 בפה דיאז מינור, מס' 2 ברה מינור) וצ'ייקובסקי, כמו גם את הפנטזיה הסקוטית של ברוך ואת הסונאטות השלישית והרביעית לכינור סולו מאת אז'ן איזאיי וקטעים וירטואוזיים, בהם אלבום עם תזמורת הוליווד בואול.
רבין הרבה בסיורי קונצרטים וניגן בכל כרכי ארצות הברית, אירופה, דרום אמריקה ואוסטרליה. במהלך רסיטל בקרנגי הול איבד לרגע את שיווי משקלו וכשל קדימה, אות ראשון לפגיעה נוירולוגית, שהשפיעה באופן חמור על הקריירה שלו. הוא מת בגיל 35 מפגיעת ראש, שנגרמה בנפילה בדירתו בניו יורק.
רבין ניגן שנים רבות בכינור "קובליק" של גוארנרי דל ג'זו משנת 1735. רב-האמן בבניית כלי קשת, ג'וזפה גוארנרי, שבנה את הכינור הזה, נודע בשם דל ג'זו, משום שהתוויות ששם על כלי הנגינה שבנה נשאו את ראשי התיבות I.H.S. ‏ (In Hoc Signo) וצלב נוצרי.
צ'יינה סאות'רן איירליינס

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1989 והחלה לבצע טיסות פנימיות בסין. בשנת 1996 החלה להפעיל גם טיסות בינלאומיות כשהטיסה הראשונה התבצעה בקו גואנגג'ואו-בייג'ינג-אמסטרדם. בשנת 1997 הונפקה החברה בבורסאות בניו יורק והונג קונג. בשנת 2003 קנתה החברה את חברת צ'יינה נורת'רן איירליינס. בשנת 2007 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה SkyTeam ובאותה שנה הפכה החברה לגדולה באסיה מבחינת כמות הנוסעים.
בינואר 2019 פרשה החברה מברית החברות SkyTeam.

פעילות החברה בישראל

באוקטובר 2018 התפרסם שהחברה הגישה בקשה למשרד התיירות הסיני להפעלת קו בין גואנגז'ו לתל אביב. 
הקו התעתד לפעול ב-2 באפריל 2019, אך הקו בוטל במרץ 2019.]
אקרוטאטוס הראשון

אקרוטאטוס הראשון (ביוונית: Ακρότατος; המאה ה-4 לפנה"ס) היה נסיך מצביא ומדינאי ספרטני.

ביוגרפיה

אקרוטאטוס היה בנו של קלאומנס השני, מלך ספרטה מהשושלת האגידית. היה לו אח צעיר בשם קלאונימוס.
לאחר קרב מגלופוליס, הוא התנגד להצעה לנדות את הספרטנים ניצולי הקרב. לפיכך, כדי שלא ייתפס כמזלזל בחוקים, הוא העניש רבים אחרים שעברו על חוקים. מעשה זה הפך אותו למאוד לא פופולרי בעיר, והוא אף הוכה בידי קבוצת אנשים.‏ למזלו, בשנת 315/316 לפנה"ס, הגיעו שליחים מהעיר אקרגס שבסיציליה, אשר ביקשו עזרה ספרטנית במאבקם נגד סירקוסאי. אקרוטאטוס שש על ההזדמנות לשקם את כבודו האבוד, ויצא בראש כוח צבאי עם השליחים מאקרגס. לטענת דיודורוס סיקולוס, הוא אף לא קיבל אישור לכך ממועצת האפורים.‏
ספינותיו נסחפו אל הים האדריאטי, והוא עגן באפולוניה. באותו הזמן הותקפה העיר בידי האילירים, אולם אקרוטאטוס הצליח לתווך בין הצדדים, וביוזמתו הם כרתו ברית שלום. לאחר מכן הוא הפליג לאיטליה, ושם שכנע את העיר טאראנטום לשלוח עזרה צבאית לאקרגס. בעוד הטאראנטינים מתכוננים, אקרוטאטוס הגיע לאקרגס ומיד קיבל שם את הפיקוד על הצבא. בתחילה הוא זכה לפופולריות רבה, והבטיח להמוני העם השמדה כללית של האויב. עם זאת, בפועל הוא לא עשה דבר. יתר על כן, "הוא הפך להיות צמא דם יותר מכל העריצים... הוא נטש את צורת החיים של מולדתו והתמסר לתענוגות בלי מעצורים עד שהוא נראה פרסי יותר מאשר ספרטני".‏ בני אקרגס שמאסו בו, שללו ממנו את תואר המפקד, ומאוחר יותר ניסו להתנקש בחייו. מבועת, אקרוטאטוס נמלט בחזרה לספרטה. בהמשך, בתיווך קרתגו, הגיעו סירקוסאי ואקרגס להסכם שלום.‏
הוא מת בתאריך לא ידוע כשאביו עוד היה בחיים.‏ לאחר מותו של קלאומנס בשנת 309 לפנה"ס נבחר בנו הצעיר אראוס הראשון למלך בידי מועצת האפורים, כשהם מדלגים בכך על אחיו הצעיר של אקרוטאטוס, קלאונימוס.‏
מאזהמטה

מאזהמטה (Masematte) הוא סוציולקט מהמאה ה-19, שאותו דיברו עניי העיר מינסטר שבצפון-מערב גרמניה. מקור השם במילה העברית "משא ומתן".
עם בניית התעלה שחיברה את העיר דורטמונד ואת נהר האמס שעברה בעיר מינסטר, נפתח במינסטר נמל מסחרי גדול למדי שהביא עמו סוחרים, עובדים זרים, תעלולנים וצוענים רבים. התערובת הזאת עם עניי העיר בשנות התשעים של המאה ה-19 הולידה את הסוציולקט מאזהמטה.
אוצר המילים של המאזהמטה מוצא את שורשיו בשפות הצוענים למיניהן, יידיש והרוטוֶולש (Rotwelsch), שפת הנוכלים של מדינות מערב אירופה. לצד שפות אלו קיימת השפעה של שפות השבטים הגרמאניים שאכלסו את וסטפליה והשפעות מהשפות הסלאביות והרומאניות.
עוד היום ניתן להבחין בהשפעת הסוציולקט על הניב של מינסטרלנד. דרכי האופניים בעיר מינסטר למשל מסומנות לרוב במילה "לֶצה" (Leeze) ולא במילה הגרמנית "פארראד" (Fahrrad). דוגמה להשפעת היידיש היא המילה "אכולן" (Acholin), שפירושה "לאכול".
אגודת המתרגמים בישראל

אגודת המתרגמים בישראל היא הארגון היחיד בישראל המאגד אנשי מקצוע מתחום התרגום והלשון. האגודה מקדמת באופן פעיל את מקצוע התרגום בישראל ומטפחת פורומים רבים למפגשים מקצועיים של מתרגמים, מתורגמנים ועורכים. האגודה חברה בארגון הגג להב (לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל).

הנהלת האגודה

אגודת המתרגמים בישראל מנוהלת על ידי ועד מנהל האחראי לכל ענייני האגודה.

מטרות האגודה

כדי לממש את חזונה ולהוציא אל הפועל את משימתה, הציבה לעצמה אגודת המתרגמים בישראל מספר מטרות פנימיות וחיצוניות:

הכנס השנתי

הכנס השנתי של אגודת המתרגמים בישראל הוא אירוע הדגל של האגודה, המכנס מאות מתרגמים מהארץ ומהעולם לשלושה ימים של סדנאות, הרצאות וקריאות תרגומיות.

מפגשים חודשיים

אגודת המתרגמים בישראל עורכת מפגשים חודשיים המעניקים לחבריה הזדמנויות ליצור קשרים הדדיים ולהתעדכן בתחומים שונים הקשורים למקצוע.

מערכת ההכרה

אגודת המתרגמים בישראל מעניקה לחבריה הזכאים לכך – מעמד של מתרגם/מתורגמן/עורך מוכר. זכאים למעמד זה רק חברי אגודה הרשומים בה שנה מלאה אחת לפחות ואשר עומדים בתנאים לקבלת מעמד זה על פי השכלתם וניסיונם התעסוקתי.
ארמיית שננדואה (הקונפדרציה)

היסטוריה

הארמייה גויסה על בסיס מיליציות מקומיות בווירג'יניה המערבית, כדי להגן על גבעת הרפרס פרי. המיליציות רוכזו בתחילה תחת פיקודו של תומאס ג'ונתן ג'קסון אשר קיבל את הפיקוד על כל אזור הרפרס פרי, עד שרוברט לי מינה את ג'וזף ג'ונסטון למפקד במקומו. הארמייה הוקמה רשמית בידי ג'ונסטון ב-15 במאי 1861, וכללה 5 בריגדות. באמצע יוני החלו כוחות של צבא האיחוד בפיקודו של רוברט פטרסון להתקדם לעבר אזור הרפרס פרי. ג'ונסטון בחר שלא להסתבך בקרב והחל בנסיגה אטית. למזלו, פטרסון פעל בזהירות מופרזת ולא המשיך להתקדם. לפיכך ג'ונסטון יכול היה למלא את הפקודות שקיבל וב-18 ביולי הועברה הארמייה כדי לתגבר את ארמיית הפוטומק בפיקודו של פ.ג.ט. בורגארד. שתי הארמיות השתתפו בקרב בול ראן הראשון. בקרב זה, מרבית הכוחות של ארמיית הפוטומק הוצבו בכנפה הימנית, בעוד הכוחות של ארמיית השננדואה הוצבו בכנפה השמאלית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של כוחות הקונפדרציה. ארמיית הפוטומק ספגה פחות אבדות מארמיית שננדואה, ולאחר הקרב הוחלט לפרק את ארמיית השננדואה ושתי הארמיות אוחדו תחת השם ארמיית הפוטומק. ג'ונסטון מונה כמפקד החדש של הארמייה, ובורגארד מונה כסגנו לפני שהועבר לחזית המערבית.
אחת הבריגדות של הארמייה, הייתה הבריגדה ה-1 שהייתה תחת פיקודו של תומאס ג'ונתן ג'קסון. במהלך קרב בול ראן, הכריז אחד ממפקדי הקונפדרציה: "הנה ג'קסון ניצב שם, כחומת אבן! התקבצו מאחורי בני וירג'יניה אלה!". מאז זכה ג'קסון לכינוי "סטונוול" ("חומת אבן"), והבריגדה לכינוי "בריגדת סטונוול".
נאווי פילאי

קריירה משפטית

פילאי נולדה בעיר דרבן שבדרום אפריקה למשפחה ממוצא הודי-טמילי. ב-1965 נישאה לעורך הדין גבי פילאי. נולדו להם שתי בנות. באותה שנה סיימה את לימודיה באוניברסיטת נטאל, שמומנו בעזרת תרומות מהקהילה שבה גדלה. ב-1982 סיימה לימודים לתואר שני בבית הספר הרווארד למשפטים וב-1988 קיבלה תואר דוקטור למשפטים ממוסד זה (הדרום אפריקאית הראשונה שעשתה זאת).
ב-1967 הייתה פילאי האישה הלא-לבנה הראשונה שפתחה משרד עורכי דין בפרובינציית נטאל – לדבריה, היות ששום משרד עורכי דין של לבנים לא היה מוכן להעסיקה. תחת חוקי שלטון האפרטהייד נאסר עליה להיכנס ללשכות השופטים בבתי המשפט. במהלך 28 השנים שבמהלכן שימשה כעורכת דין ייצגה מתנגדים של האפרטהייד, השתתפה בחשיפת עדויות על עינויים על ידי הממשל והיחס הירוד כלפי עצורים על רקע פוליטי. ב-1973 הצליחה להבטיח לאסירים ברובן איילנד לרבות נלסון מנדלה את הזכות להיפגש עם עורך דין. היא הייתה פעילה למען זכויות נשים וחברה במועצה הלאומית לנשים של דרום אפריקה. הייתה בין הפעילים שהצליחו להכניס לחוקת דרום אפריקה איסור על אפליה מטעמי גזע, דת ונטייה מינית.
בשנת 1995 מינה הנשיא מנדלה את פילאי לשופטת הלא-לבנה הראשונה בבית המשפט הגבוה (High Court) של דרום אפריקה.

כהונה בבתי דין בינלאומיים

כהונת פילאי כשופטת בארצה הייתה קצרה, שכן כבר ב-1995 היא נבחרה על ידי העצרת הכללית של האו"ם לכהן כשופטת בבית הדין הבינלאומי הפלילי לרואנדה. היא כיהנה בו במשך שמונה שנים, עד 2003; בארבע השנים הראשונות הייתה האישה היחידה בין שופטי בית הדין. בשנים 1999-‏2003 כיהנה כנשיאת בית הדין.
בשנת 2003 הייתה פילאי בין השופטים הראשונים שנבחרו לכהן בבית הדין הפלילי הבינלאומי, לתקופה של שש שנים. היא הוצבה במדור הערעורים של בית הדין. באותה שנה הייתה הכלה הראשונה של פרס גרובר לזכויות נשים (Gruber Prize for Women's Rights).

נציבת האו"ם לזכויות האדם

בשנת 2008, לפני תום תקופת כהונתה בבית הדין הפלילי הבינלאומי, היא פרשה ממנו לאחר שמונתה על ידי עצרת האו"ם לנציבת האו"ם לזכויות האדם. מועמדותה הוצעה על ידי המזכ"ל באן קי-מון. ארצות הברית התנגדה בתחילה למועמדותה בשל עמדותיה בנושאים שונים, לרבות הפלות, אך הסירה את התנגדותה בהמשך.
פילאי מונתה כנציבה לתקופה של ארבע שנים, ובשנת 2012 הוארכה כהונתה בשנתיים נוספות. היא סיימה את כהונתה כנציבה בספטמבר 2014.
לפילאי הוענקו תוארי כבוד מטעם מספר אוניברסיטאות בארצות הברית ובבריטניה. בשנת 2009 דירג אותה מגזין פורבס במקום ה-64 בדירוג מאה הנשים החזקות בעולם.
ביקורת הועלתה כנגד עמדותיה והתבטאויותיה של כנציבה, בטענה שהיא נוהגת באופן בלתי צודק ומוטה ביחס לנושאים שונים, לרבות היחס לישראל בהקשר של הפרת זכויות אדם. בין השאר נמתחה עליה ביקורת לאחר שטענה כי מדינת ישראל ביצעה פשעי מלחמה בעזה במבצע צוק איתן בכך שלא סיפקה ללוחמים הערבים את מערכת כיפת ברזל להגנה מפני רקטות, ולאחר שסיווגה את ממשלת פרובינציית קוובק בקנדה כמפרת זכויות אדם בנוגע לחופש ההפגנה וחופש הביטוי של סטודנטים.
אנה מלובה

ביוגרפיה

מלובה נולדה בעיירה במחוז ירוסלבל ובילדותה התאמנה בהתעמלות אומנותית. לאחר סיום השכלתה התיכונית, היא החלה ללמוד רפואה במוסד הרפואי בירוסלבל.
בשנת 1993 מלובה השתתפה בתחרות היופי דוגמנית העל של פורד רוסיה, תחרות הבוחרת את הדוגמנית שתייצג את רוסיה בתחרות דוגמנית העל העולמית הנערכה במוסקבה. באותה שנה מלובה הייתה בין המועמדות בתחרות היופי המקומית "מיס וולגה", תחרות שבמסגרתה היא נבחרה לסגנית ראשונה. ההישג זיכה את מלובה בהעפלה לתחרות מיס רוסיה, שבמהלכה היא זכתה בתואר סגנית ראשונה.
בשנת 1994 מלובה זכתה בתואר "מיס הים הבלטי" בתחרות שנערכה בפינלנד, וייצגה את רוסיה בתחרות היופי הבינלאומית של מיס עולם.
ב-1996 מולבה היגרה לארצות הברית, ושימשה כפרזנטורית של מספר חברות מסחרית שונות.
ב-2010 נעצרה על החזקת סמים. ניהלה מערכת יחסים עם הקומיקאי גארי שנדלינג.
מלחמת תאילנד–צרפת

הקשר

ב-12 ביוני 1940 הסיכמה ממשלת תאילנד לחתום עם צרפת על הסכם אי-התקפה, אבל אחרי קריסתה של ההגנה הצרפתית מול גרמניה הנאצית בשנת 1940, הבחין ראש הממשלה התאילנדי פיבון בהזדמנות לארצו להחזיר לעצמה את השטחים מקמבודיה שאיבדה לטובת צרפת בימי שלטונו של המלך צ'ולאלונגקורן, בשנים 1904 ו-1907. 
פיבון ביקש לנקום את ה"השפלות" שגרמה צרפת לארצו בשנת 1867 כשהשתלטה על ממלכת קמבודיה שהייתה עד אז בת חסות של תאילנד, ובשנת 1893 כשגם לאוס נלקחה מתחת החסות התאילנדית  וסופחה להודו סין הצרפתית 
החלשת המטרופולין באירופה עשתה את המשך השליטה הצרפתית בהודו סין קשה ורווית סכנות.אחרי הפלישה של יפן להודו סין ב-25-22 בספטמבר 1940 הממשל הקולוניאלי, חסר סיוע ותגבורות, נאלץ להסכים לנוכחות היפנית במושבה. ההתנגדות הצרפתית החלשה לפולשים שכנעה את משטרו של פיבון בבנגקוק כי עימות צבאי עם צרפת ישתלם.