google/wiki40b huggingface dataset:
שמחה בונם אורבאך

קורות חיים

אורבאך נולד בוורשה (אז תחת שלטון אימפריה הרוסית) לחיים ברוך הכהן אורבאך, צאצא למשפחת אדמו"רים, ולשרה הענא לבית נפרסטק. למד בישיבת מיר ובבית המדרש לרבנים "תחכמוני" ונסמך לרבנות. לאחר מכן למד באוניברסיטת בורדו בצרפת, ובתום לימודיו חזר לוורשה. היה יושב ראש תנועת הנוער "הבונה" בוורשה ועורך השבועון החרדי "דער נייער רוף". בשנת 1935 נישא לרייזל זילברשטיין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח לווילנה. אשתו וכל משפחתו נספו בשואה. אורבאך עצמו הצליח לברוח ליפן, ומשם דרך דרום אפריקה הגיע בקיץ תש"א לארץ ישראל. השלים את השכלתו האקדמית בתחום הפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים תש"ו–תש"ט היה רבו של מושב שדה יעקב, ולאחר מכן נבחר לרבה של קריית טבעון, תפקיד בו שימש עד שנת 1967. שימש שליח הסוכנות היהודית.
במקביל למשרתו הרבנית התמחה בפילוסופיה יהודית, והחל משנת תשי"ז (1957) שימש כפרופסור באוניברסיטת בר-אילן ומרצה בכיר בחוג לפילוסופיה. בשנת תשט"ו זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית (בקטגוריית ספרי מחקר ועזר תורניים) על ספרו הגדול "עמודי המחשבה הישראלית", ששני חלקיו הראשונים ראו אור עד אותה שנה. מנימוקי השופטים: הספר "הוא ניסיון ראשון במינו לתת למשכיל העברי בדורנו תמונתם של גדולי הפילוסופיה הישראלית, שהטביעו את חותמם על אמונת ישראל ועל מחשבתו הדתית לכל זרמיה... מחברו השקיע בו עבודה רבה ומרוכזת, ולהט פיוטי דתי מורגש בכל פרקיו". בשנת 1962, לאחר צאת הכרך השלישי, קיבל את פרס ירושלים לספרות תורנית. פרסם מאות מאמרים ומסות בבמות שונות, בהן "הצופה", "שבילין" ו"מאזנים".
בסתיו 1957 התאלמן מאשתו לאה. בשנת 1967 עבר לגור בתל אביב. נפטר בג' באייר תשל"א, בגיל 57, ערירי. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו.

מחקריו

אורבאך חקר את גדולי הפילוסופים היהודים, ובהם רבי סעדיה גאון, רבי יהודה הלוי, הרמב"ם, רבנו בחיי ורבי חסדאי קרשקש, ולאורך השנים פרסם את מחקריו. סמוך למותו ריכז את מחקריו והחל בהוצאתה לאור של המהדורה המחודשת של סדרת ספריו המונומנטלית "עמודי המחשבה הישראלית". זמן קצר לאחר הוצאת הכרך הראשון נפטר. שאר הכרכים יצאו לאחר מותו, על ידי המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית.
It Won't Be Soon Before Long

רקע

האלבום כולל 12 שירים ו-7 שירי בונוס בגרסה המלאה. בראיונות שונים, סיפרה הלהקה שלאלבום יש צליל שונה מהאלבום הראשון, Songs About Jane. האלבום לא מבוסס על מערכת יחסים אחת, והוא נוטה לכיוון אלקטרוני יותר. סולן הלהקה אדם לוין סיפר בראיונות כי באלבום הזה היה לו יותר ביטחון עצמי בכתיבת המילים, וכי האלבום מושפע מאמנים כמו מייקל ג'קסון ופרינס.
ב-8 ביולי 2008 יצאה מהדורה מיוחדת של האלבום, הכוללת את כל שירי האלבום, שירי הבונוס,
הופעה חיה ואת כל הקליפים.

הצלחה במצעדים

האלבום יצא ב-16 במאי 2007, והסינגל הראשון מתוכו היה Makes Me Wonder. הסינגל שבר את שיא כל הזמנים במצעד הבילבורד, שיא הקפיצה הגדולה ביותר למקום הראשון, כאשר השיר קפץ למקום הראשון ממקום 64. בנוסף, השיר זכה בפרס גראמי על "הופעת הפופ הטובה ביותר על ידי להקה".
הסינגל השני מהאלבום, Wake Up Call, הגיע למקום ה-33 במצעד הבריטי ולמקום ה-13 במצעד האמריקאי. הסינגל השלישי מהאלבום, Wont Go Home Without You, הגיע למקום ה-44 במצעד הבריטי ולמקום ה-48 במצעד האמריקאי. הסינגל הרביעי מהאלבום, If I Never See Your Face Again, בשיתוף פעולה עם הזמרת ריהאנה, הגיע למקום ה-28 במצעד הבריטי ולמקום ה-51 במצעד האמריקאי. הסינגל האחרון מהאלבום, Goodnight Goodnight, יצא ב-21 באוגוסט 2008.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי, ומכר כ-429,484 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו.
דניאל דיאס (שחיין)

דרבן 2006

כשהיה בן 18 התחרה דיאס לראשונה באליפות העולם בשחייה לנכים שנערכה בדרבן, דרום אפריקה בשנת 2006, וזכה בשלוש מדליות זהב, ושתי מדליות כסף (קטגוריה S5). הוא זכה במדליית הזהב במקצה ל-100 מטר בסגנון חופשי עם תוצאה של 1:16.33 דקות, במדליית זהב נוספת במקצה ל-200 מטר מעורב עם שיא עולם של 3:02.88 דקות, ומדליית זהב קבוצתית במשחה ל-4X50 בסגנון מעורב עם שיא עולם נוסף של 2:36.32 דקות.
על שלוש מדליות הזהב הוסיף דיאס למאזנו שתי מדליות כסף - במשחה ל-50 מטרים גב עם תוצאה של 37.54 שניות, כשנכנע לשיא עולם של ג'וּ'נְצְ'וֵ'אן חֶה הסיני עם 36.75 שניות, ובמשחה ל-50 מטר בסגנון פרפר עם תוצאה של 38.00 שניות, כשנכנע לשיא עולם נוסף של רוי פרקינס האמריקאי עם 36.81 שניות.

איינדהובן 2010

באליפות העולם בשחייה לנכים שנערכה באיינדהובן זכה דיאס בתשע מדליות, מהן שמונה מדליות זהב, ומדליית כסף אחת. הוא זכה במדליית הזהב במקצים ל-50 מטר חופשי, 50 מטר פרפר, 50 מטר גב, 200 מטר מעורב, 200 מטר חופשי, 100 מטר חזה, 100 מטר חופשי ובמשחה הקבוצתי 4X50 מעורב, ובמדליית הכסף במשחה הקבוצתי 4x100 בסגנון חופשי.

בייג'ינג 2008

במשחקי אולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) זכה דיאס בתשע מדליות פאראלימפיות. הוא זכה במשחה ל-100 מטר בסגנון חופשי (קטגוריה S5) עם שיא עולם של 1:11.05 דקות, ובמשחה ל-200 מטר בסגנון חופשי עם שיא עולם נוסף של 2:32.32 דקות. במשחה ל-200 מטר בסגנון מעורב הוא קבע שיא פאראלימפי במקצה המוקדמות של 2:59.04 דקות, אותו שבר והעמיד במקצה הגמר שיא עולם של 2:52.60 דקות, ובמקצה ל-50 מטר חזה קבע במקצה הראשון שיא עולם של 36.46 שניות, שיא שנשבר במקצה המקביל כשהי ז'ונקואן הסיני העמידו על 35.04 שניות. במקצה הגמר ניצח דיאס עם תוצאה של 35.28 שניות, ואילו ז'ונקואן סיים עם מדליית הכסף בתוצאה של 35.43 שניות.
על ארבע מדליות הזהב, הוסיף דיאס שלוש מדליות כסף אישיות. במקצה ל-100 מטרים חזה עם תוצאה של 1:40.39 דקות, ונכנע לשיא עולם של 1:36.61 דקות של השחיין הספרדי ריקרדו טן. במקצה ל-50 מטר בסגנון פרפר סיים עם 36.25 שניות, שני רק לרוי פרקינס האמריקאי שקבע שיא עולם של 35.95 שניות. 
בנוסף לשלוש מדליות הכסף האישיות, זכה דיאס גם במדליית כסף קבוצתית במשחה ל-4X50 בסגנון מעורב עם תוצאה של 2:39.31 דקות, כשנבחרת ברזיל נכנע לשיא עולם של הנבחרת הסינית עם תוצאה של 2:33.15 דקות, ומדליית קבוצתית נוספת במשחה ל-4X50 בסגנון חופשי עם 2:30.17 דקות.

לונדון 2012

באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכה דיאס בחמש מדליות זהב פאראלימפיות. במדליית הזהב במקצה ל-50 מטר חופשי הוא זכה כשקבע שיא עולם של 32.05  שניות, לפני הספרדי סבסטיאן רודריגס שסיים בתוצאה של 33.44  שניות והאמריקאי רוי פרקינס שהגיע שלישי עם 33.69 שניות. גם במקצה ל-200 מטר חופשי זכה דיאס במדליית הזהב עם שיא פאראלימפי של 2:27.83 דקות, לפני רודריגז (2:43.11 דקות) ופרקינס (2:43.14 דקות) במשחה ל-100 מטר חזה הוא קבע שיא עולם נוסף של 1:32.27 דקות, ובמשחה ל-50 מטר בסגנון גב זכה במדליית זהב רביעית עם שיא עולם שלישי של 34.99 שניות. דיאס הוסיף מדליית זהב חמישית במשחקים כשקבע שיא עולם של 34.15 שניות במשחה ל-50 מטרים בסגנון פרפר.
זמן אחזור

זמן אחזור (אנגלית: Memory latency) בזיכרון מחשב (או באופן כללי באמצעי לאחסון מידע) הוא הזמן שעובר מרגע שניתנה פקודה להבאת נתון מהזיכרון ועד לקבלת נתון זה. ניתן להבדיל בין מספר סוגי זמן אחזור (למשל זמן אחזור CAS, המתואר להלן).
זמן אחזור יכול להימדד בשניות (בדרך כלל בננו-שניות) או במחזורי שעון, וככל שזמן האחזור נמוך יותר כך הרכיב מהיר יותר. זמן האחזור הוא שיקול מרכזי בתכנון מחשבים ומערכות אלקטרוניות אחרות.

זמן אחזור CAS

זמן אחזור CAS (ראשי תיבות של Column Address Strobe) בזיכרון מחשב מסוג DRAM, הוא הזמן במחזורי שעון שלמים שעובר עד שמידע מאוחזר מעמודה בהתקן הזיכרון.
בעת גישה לזיכרון ,DRAM ראשית יש לבחור בנק זיכרון, לאחר מכן שורה (Row Address) ולאחר מכן עמודה (Column Address). רק אז נקרא תוכן התא שנבחר.

זמן אחזור CAS הוא מספר מחזורי השעון שחולפים מרגע שנשלחה בקשת CAS, כלומר בחירת העמודה, ועד שהמידע נשלח על ידי הזיכרון אל המעבד. אם המידע מגיע באמצע מחזור שעון, אז המספר מעוגל כלפי מעלה. כך למשל, אם המידע הגיע תוך שניים וחצי מחזורי שעון אז זמן אחזור CAS הוא 3.
בעת בחירת רכיבי זיכרון למחשב, רכיבים בעלי ערך CAS Latency נמוך יותר נחשבים לרכיבים מהירים יותר. ערכים מקובלים הם בין 3 ל-5 מחזורי שעון, כאשר רכיבים בעלי זמן אחזור של 2 מחזורים נחשבים למהירים במיוחד.
עירית פרנק

ביוגרפיה

פרנק היא בוגרת מגמת התיאטרון בתיכון תלמה ילין. בהמשך למדה משחק בבית צבי וסיימה את לימודיה בשנת 1982. כבר באותה שנה השתתפה בסרטו של ג'אד נאמן "מגש הכסף" ובדרמת הטלוויזיה האמריקאית "זכרונות אהבה" של NBC בכיכובו של קירק דגלאס, תפקיד שעליו הייתה מועמדת לפרס אמי האמריקאי.
בשנת 1983 לוהקה לתפקיד הראשי בסרט "בחינת בגרות", שם גילמה את אורנה, תלמידת תיכון המנהלת רומן עם בן שכבתה (דן תורן) ונכנסת להיריון.
בשנת 1984 שיחקה בסרט "עדות מאונס" לצד מוסקו אלקלעי, ענת עצמון, נתן דטנר, אורי גבריאל, אושיק לוי ודליק ווליניץ ובאותה שנה השתתפה בסרט הקצר "קירות עץ דקים" לצד אבי קושניר.
בשנת 1985 השתתפה בסרטו של נדב לויתן "בנות" לצד חנה אזולאי הספרי, ענת טופול, חלי גולדנברג, קרוליין לנגפורד ואחרים. באותה שנה השתתפה גם בדרמה האמריקאית "לא בדיוק גן עדן" לצד קווין מק'ינלי ואחרים.
בתחילת שנות השמונים עסקה פרנק גם בהוראת משחק בעיר לוד ובכלא הנשים נווה תרצה, הקימה את אחד הבוטיקים הראשונים ברחוב שינקין בתל אביב ועסקה בפעילות ציבורית. לאחר שנישאה וילדה את בתה ובנה עסקה בהפקה ושיווק הצגות, ערכה וביימה הצגות ילדים ("עלילות מיקי מהו", "פיט-פט-טו") ושימשה כעוזרת הפקה.
בשנת 1993 גילמה את ליאורה בסרטו עטור הפרסים של אסי דיין "החיים על פי אגפא".
בהמשך השתתפה בסרט הווידאו "המהפכה" (1995), בסרט הקצר "זכרונות מאפריקה" ובמספר סדרות טלוויזיה, בהן "החבר'ה הטובים", "טיפול נמרץ" ו"סיטי טאוור".
משנת 1998 ועד שנת 2008 שימשה פרנק כמנכ"לית וכמנהלת אמנותית של תיאטרון הסמטה. פרנק התפטרה מהתפקיד עקב דרישת האוניברסיטה העממית בתל אביב, שמינתה אותה כמנכ"לית לאחר התפטרותה.
בשנת 2007 התמנתה לתפקיד מנכ"לית האוניברסיטה העממית, ממנו פרשה כעבור שלוש שנים ושבה אל ניהול תיאטרון הסמטה.
מכהנת בנוסף כחברת הנהלת אמ"י וכחברה בפורומים שונים המייצגים את מוסדות התרבות בישראל.
פרדריק ריינפלט

ביוגרפיה

ריינפלט נולד בכפר אסטרהניניה במחוז סטוקהולם, חבל סדרמנלנד, כבנם של ברונו ריינפלט, פוליטיקאי שמרני, ובירגיטה, פסיכולוגית ויועצת למנהל עסקים. יש לו שני אחים - מגנוס והנריק. 
ריינפלט גדל במקומות שונים, בהם ברומסטן, לונדון, ספונגה וסטוקהולם. בצעירותו שיחק כדורסל בקבוצת טנסטה טייגרס. כמו כן הוא שיחק בקבוצות של תיאטרון חובבים (מסוג ספקס ו"רוויאר"). החל משנת 1976 התיישבו עם המשפחה בעיר טבי.
הוא הצטרף לליגת הצעירים של מפלגת המתונים ב-1983, ולמד מדעי המדינה באוניברסיטת סטוקהולם, שם סיים לימודי כלכלה ב-1990. הוא נבחר כחבר הריקסדאג - הפרלמנט השוודי, בבחירות הכלליות ב-1991.
מ-1992 עד 1995 כיהן כיו"ר המשמרת הצעירה במפלגתו, לאחר שהחליף את היו"ר הקודם, אולף קריסטרסון, בוועידת המפלגה, שנערכה במלון בלפלנד וכונתה "קרב ליקסלה" על שם העיירה המארחת. בעימות שהתקיים ייצג ריינפלט את השמרנים מול בר-פלוגתו הליברלי.
תחת הנהגתו של ריינפלט מוקמה המפלגה בענייני המדינה בחלק המרכזי של המפה הפוליטית. הוא ביקש להוריד ולקצץ מסים מאוכלוסיות מעוטות יכולת ומהמעמד הבינוני. ריינפלט הוא פחות ביקורתי בנושא רווחת אזרחי שוודיה מאשר המנהיגים שקדמו לו.
ב-25 באוקטובר 2003 הוא נבחר לתפקיד מנהיג המפלגה. בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-17 בספטמבר 2006 הביסה מפלגתו את גוש השמאל בהנהגתו של ראש הממשלמה המכהן מ-1996, יראן פרסון. ריינפלט נבחר לתפקידו כראש הממשלה על ידי הפרלמנט החדש ב-5 באוקטובר, ולמחרת הציג את ממשלתו. ריינפלט המשיך לכהן כראש ממשלה גם לאחר בחירות 2010, אולם לאחר בחירות 2014 חזרה מפלגתו לאופוזיציה.
ריינפלט מתגורר בטבי, אב ל-3 ילדים. גרושתו פיליפה היא פוליטיקאית בכירה במועצת טבי.
מגדלי שמירה בריטיים (ראש העין)

מגדלי השמירה הבריטיים בראש העין הם מגדלי שמירה שבנו הבריטים בתקופת המנדט הבריטי על מנת לשמור על מחנה צבאי שהקימו. נכון ל-2015 חלק מהמבנים הבריטים עדיין קיימים בתחומי היישוב ראש העין וביניהם 5 מגדלי שמירה שהוגדרו כאתרי מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. חלקם שופץ ויוצב על מנת למנוע את קריסתם.

היסטוריה של המגדלים

בתקופת המנדט הקימו הבריטים בסיס צבאי גדול ממזרח למסילה המזרחית ולתחנת ראש העין בשם "ראס אל-עין". בסיס תחזוקה זה נתן שירותים לוגיסטיים לשאר הבסיסים הבריטים באזור. על מנת לשמור על המחנה הקימו הבריטים כ-8 מגדלי שמירה בהיקף המחנה. ב-1948, עם הכרזת סיום המנדט, נטש הצבא הבריטי את המחנה וב-1949 התיישבו במקום עולים מתימן שייסדו את ראש העין ואיכלסו את המבנים הנטושים. מתוך כל המגדלים שהוקמו 5 שרדו. לגבי 4 מהם נראה שיש ניסיון לשמר אותם. המגדל החמישי נמצא בתחומי מפעל תעשייתי, אינו בר גישה ונראה שאין לגביו פעילות שימור.

מבנה המגדלים

המגדלים מרובעים. גובהם כ-8 מטר (כבניין של 3 קומות) והם בנויים מבטון וחלקם מצופים בלבני סיליקט. המגדלים פתוחים ובראשם מבנה חצי פתוח ששימש לשומרים כשראשו כוסה בפח. ההגעה לראש המגדל נעשתה בעזרת סולמות ברזל שחלקם עדיין קיים.
יום העגונה

יום העגונה הוא יום הזדהות עם נשים עגונות בתענית אסתר, שיזמה הקואליציה הבינלאומית למען זכויות העגונה (ICAR, "עיקר").
קואליציה ICAR נוסדה ב-1992 וחברים בה ארגונים כמו יד לאישה, התנועה המסורתית, נאמני תורה ועבודה, קולך, עמותת עתים, מרכז צדק לנשים ועוד. היום מצוין בישראל ובקהילות יהודיות ברחבי העולם, לרוב לפני תענית אסתר עצמה.
מטרת יום העגונה להגביר את המודעות למצוקותיה של העגונה, ולהגיע לפתרונות על פי ההלכה.
הבחירה בתענית אסתר, נובעת מכך שאסתר המלכה כמו העגונות, מצאה עצמה כלואה בתוך קשר נישואים בלתי רצוי. 
לקראת יום העגונה בשנת 2007 פירסמה יעל לוין תפילת "מִי שֶׁבֵּרַךְ לְהַתָּרַת עֲגוּנוֹת וּמְסֹרְבוֹת גֵּט" שחיברה, ולדבריה היא נאמרת בקהילות רבות בארץ ובחו"ל בשבת שלפני התענית.
ב-2010 הגישה חברת הכנסת אורית זוארץ הצעת חוק שנוסחה על ידי קואליציית ICAR, לציון יום העגונה, בין היתר בבתי ספר, תנועות נוער ומחנות צה"ל, ובקיום דיון מיוחד בכנסת. ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה להתנגד להצעה והיא לא התקבלה.
אינאס מסאלחה

ביוגרפיה

מסאלחה נולדה בכפר דבורייה שבגליל התחתון, למשפחה שלרבים מחבריה הייתה נטייה מוזיקלית. הוריה שגדלו במשפחות עניות, השקיעו רבות בחינוך ילדיהם. הם העניקו לאינאס שיעורי פסנתר החל מגיל חמש, וליוו אותה לאולפנה למוזיקה בקיבוץ מזרע. השכלתה המוזיקלית היא מערבית-קלאסית. היא למדה באקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים. במהלך לימודיה הופיעה בתפקיד מז'נקה באופרה הכלה המכורה מאת בדז'יך סמטנה, והקליטה שלושה שירי תהילים (מאת אהרון חרל"פ) לתחנת קול המוסיקה.

קריירה מוזיקלית

מסאלחה זכתה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל. היא נרשמה לתחרויות האביב, זכתה בהן ואז הוזמנה ל"אופרה סטודיו", תוכנית של האופרה הישראלית החדשה לצעירים, שם שהתה כשנתיים.
באחת מהופעותיה ברמאללה שמע אותה המנצח דניאל בארנבוים, והזמין אותה במפתיע לשיר עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, כבר ביום שלמחרת. היא הגיעה להופעה של הפילהרמונית, עם מלווה בפסנתר שהצליחה להשיג בהתראה קצרה. זו הייתה הופעה חגיגית לציון 75 שנה לתזמורת, והקונצרט שודר בטלוויזיה. בסוף הקונצרט התבקשה לשיר אל מול מצלמות, ללא חזרה. בעקבות הופעתה הציע לה ברנבוים להופיע בסטודיו של האופרה של ברלין ("שטאטס-אופר").
בברלין קיבלה תפקיד מרכזי, פפגנה באופרה חליל הקסם. לאחר מכן שרה את תפקיד האישה הצבעונית בהמהמר, תפקיד אותו שרה גם בלה סקאלה במילאנו, בניצוחו של דניאל בארנבוים. כמו כן, היא ביצעה תפקידים באלקטרה וב"אביר הורד" מאת ריכרד שטראוס, טוסקה, קנטטת הקפה, ועוד. היא שרה את תפקיד הציירת בבכורה עולמית של האופרה "חצי ירח" מאת מיכאל שנהב. כמו כן היא שרה את תפקיד הנסיכה באופרה "הסולטנה מקאדיס" מאת חואן אריאגה בהפקת בכורה עולמית שבוצעה ברמאללה.
מסאלחה למדה מספר שנים בניו יורק. אחרי קריירה קצרה באירופה ובניו יורק, היא החליטה לחזור להופיע בישראל ובפלסטין. לדבריה, באופרה היא חשה זרות תרבותית, ולעומת זאת יש לה משיכה לתרבות שבה גדלה ולקשר קרוב יותר לקהל. היא החליטה להופיע בפני קהל ערבי, בין היתר כדי להכיר לו את המוזיקה האופראית. למרות חששותיה, הקהל אהב את שירתה והיא החלה להופיע באופן קבוע.
בשנים האחרונות הופיעה בתוכנית "תפילה ושיר" עם הפסנתרן חגי יודן, אותה ערכה והפיקה, במסגרת הפרויקט The Sopranos. היא יצרה פרויקט בשיתוף אנסמבל סולני תל אביב, ובמרכזו יצירה מאת נועם סיוון בשם "מוות ולידה".
מסאלחה הנחתה כיתת אמן לילדים יהודים ופלסטינים בעכו, ולימדה פיתוח קול לילדים פלסטינים לקראת השתתפותם במחזמר הפלסטיני "Fwanis". היא מלמדת פיתוח קול ושירה לילדים באולפנה במזרע, בה למדה בעצמה. בעבודתה החינוכית, מסאלחה מקדמת ערכים של פתיחות כלפי שונות תרבותית, דתית ומגדרית. היא גם קוראת למאזיניה היהודים ללמוד את השפה הערבית, כאמצעי להבנה בין הקהילות השונות.

הופעות ומלגות

בנוסף להופעותיה באירופה, מסאלחה הופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית הרצליה, והסינפונייטה הישראלית באר שבע.
הופיעה בפסטיבל זלצבורג עם דניאל ברנבוים בפסנתר, בפסטיבל טאנגלווד, בפסטיבל ונטו באיטליה, ובפסטיבל פליציה בלומנטל בישראל.
זכתה במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן רונן (ביוזמת יפה ישראלי), אפל היל, מלגת IVAI, ומלגות מקרן קטאן, קרן סעיד-ברנבוים וקרן ליז מון.
מצחיקונת (סרט)

עלילה

הסרט מתרחש בניו-יורק שלאחר מלחמת העולם הראשונה. סיפור חייה של ברייס מסופר בפלשבק. ברייס, הכוכבת הגדולה שפלורנץ זיגפלד המגולם על ידי וולטר פידג'ן, מפיק ברודוויי אגדי מוכן לחכות לה, נזכרת בהתחלה כשחלומה הגדול היה להיות אחת מנערותיו של זינגפילד.
פאני ברייס באה מבית יהודי, מרחוב הנרי במנהטן. היא מקבלת את ההזדמנות הראשונה שלה בתיאטרון הוודויל, שם היא מצחיקה ומקסימה את הקהל וגם את ניק ארנסטין (עומר שריף), מהמר מקצועי מוכר ברחבי ניו-יורק, שבא לפגוש אותה מאחורי הקלעים אחרי המופע. ברייס מתאהבת בו מיד.
הצלחתה של ברייס מתרחבת וחלומה מתגשם, היא מקבלת לביתה הזמנה מפלורנס זינגפילד לקחת חלק במופע שלו. ברייס מככבת במחזה וכובשת את הקהל עם הכישרון וההומור שלה. בינתיים היא ממשיכה להיפגש לסירוגין עם ארנסטין, עד שארנסטין מודיע לה שהוא נאלץ לעזוב את הארץ לזמן מה כי הוא רוצה להמשיך במשחקי ההימורים שלו על ספינה מחוץ לגבולות ארצות הברית. ברייס מחליטה בלי לחשוב, ללכת אחרי הלב שלה והולכת אחרי ארנסטין ועוזבת את סיבוב ההופעות של נערותיו של זינגפילד.
ברייס רוצה להינשא לו, אך ארנסטין מציב כתנאי לנישואיהם 'מכה גדולה' שהוא רוצה לעשות במשחק פוקר גדול. ארנסטין זוכה ואכן הם מתחתנים. נושא הכסף וההימורים ילווה את נישואיהם עד סופם.
לברייס וארנסטין נולדה בת. היא חוזרת להופיע וארנסטין ממשיך להמר אך הפעם מפסיד ומכניס את המשפחה לחובות. כשברייס מגלה זאת, היא מנסה לעזור לו, אך פוגעת בכך בגאוותו. בסופו של דבר מסתבך ארנסטין במעילה ונעצר על ידי המשטרה. ברייס ההמומה יוצאת בהודעה לתקשורת שהיא מאמינה בחפותו, אך ארנסטין מודה באשמה ונכנס לבית הכלא. 
בסיום הסרט מחליטים ברייס וארנסטין שהספיק להשתחרר מהכלא, להיפרד.

הצלחת הסרט

בנוסף לזכייתה של סטרייסנד בסרט בפרס השחקנית הטובה ביותר, היה הסרט מועמד לשבעה פרסי אוסקר נוספים, בהם: פרס הסרט הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר (לקיי מדפורד). הסרט זכה לשלל ביקורות טובות והעלה את קרנה של ברברה סטרייסנד בהוליווד ואת זכרה של פאני ברייס בכלל.
לכיש (מושב)

הקמת היישוב

עד למלחמת העצמאות, ההתיישבות העברית באזור זה, החופף את חבל לכיש כיום, הייתה מעטה: נגבה במערב וגת, גלאון, קדמה וכפר מנחם מצפון מערב. המושב הוקם תחילה כהיאחזות נח"ל בשנת 1955, על אדמות הכפר הערבי אל-קוביבה, שנכבש במלחמת העצמאות על ידי גדוד 89 של חטיבה 8, ורק מאוחר יותר הפך למושב. הגרעין המייסד של המושב היה של בני מושבים וקיבוצים באזור ספר ויישובו היה בסדר הקדימויות הראשוני באתגר ההתיישבות הציוני של אותם ימים.

חקלאות

בלכיש 66 משקים חקלאיים, כולם פעילים, ובנוסף עוד כ-70 משפחות של בנים ממשיכים או תושבים, המתגוררים ברובם בשכונת הבנים ובחלקם הגדול עובדים במשק ההורים.
האגודה מספקת שירותי ארגון ושיווק ללא מימון או התערבות בפעילות הכלכלית של החבר. הענף המשותף היחיד הוא גידולי בעל (פלחה) שפרושים על שטח של יותר מ-13,000 דונם של חיטה, חימצה, אבטיח, חמניות וכו'. כמו כן מופעל עדר בקר (פרטי) על שטחי המרעה שבאזור. בנוסף מרכזת האגודה את נושא המים, ניהול המשאבים (קרקעות), הדרכה, שיווק וארגון כללי.
בסך הכל נטועים בלכיש כ-5,000 דונם מטעים, ברובם המכריע כרמים. בנוסף, נטועים בשטח המושב כ-800 דונם פרחי שדה, בעיקר "פרח שעווה" לייצוא וכן חלקות נוספות של חממות, בתי רשת וכדומה. במשק מספר לולים, רפת חלב, משק דבש, משק בקר ועוד ענפים חקלאיים שונים.

חיי הקהילה

בלכיש פועלת אגודה קהילתית שאחראית על פיתוח וארגון חיי הקהילה ובכלל זה: חינוך, תרבות, תשתיות ופיתוח ועוד.
בנוסף פועלת במושב תנועת הנוער בני המושבים.
אופוס המגזין למוזיקה קלאסית

פסטיבל אופוס

פסטיבל אופוס הוא פסטיבל קונצרטים המתקיים מדי שנה באולמות הקונצרטים שבמוזיאון תל אביב לאמנות והנרי קראון שבתיאטרון ירושלים, בדרך כלל במהלך חודש אפריל. 
במסגרת הפסטיבל מתארחים בקונצרטים מדי שנה, אמנים מהשורה הראשונה בתחומם, ביניהם: הכנרים גיא בראונשטיין, ודים גלוזמן, קוליה בלאכר ושלמה מינץ, החלילן עמנואל פהו, נגן קרן היער ראדק באבורק, נשפני הפילהרמונית של ברלין, זמרת הסופרן לורה קלייקום ואחרים. 
מרבית הקונצרטים משודרים בשידור חי בכאן קול המוסיקה. בנוסף לקונצרטים מקיימים חלק מהאמנים כיתות אמן בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב. הפסטיבל החל את דרכו ביולי 2015 בשיתוף עם הקאמרטה הישראלית ירושלים. 
הפסטיבל נערך ומופק על ידי המגזין האינטרנטי "אופוס" ומנהלה המוזיקלי של הפסטיבל הוא המנצח אלכסנדר ברנשטיין.
יארליס באריוס

ביוגרפיה

באריוס הגיעה להישגה המשמעותי הראשון במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בקרטחנה ב-2006, כשזכתה במדליית כסף. בשנת 2007 זכתה במדליית כסף באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשיא אישי חדש של 63.90 מטר, מדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל ומדליית זהב באוניברסיאדה שנערכה בבנגקוק, תאילנד.
בשנת 2008 זכתה במדליית זהב במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה. בהמשך השנה זכתה במדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג נשללה ממנה ב-1 בספטמבר 2016 על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי עקב שימוש בחומרים אסורים. בטורניר שנערך בלייריה, פורטוגל באותה שנה שיפרה את שיאה האישי, והעמידה אותו על 66.13 מטרים.
בשנת 2009 שמרה על תוארה במשחקי מרכז אמריקה והקריביים, שנערכו באותה שנה בהוואנה, קובה. כן זכתה במדליית כסף שנייה באליפות העולם שנערכה בברלין. ב-2010 זכתה במדליית הכסף במשחקים האיברו-אמריקאיים שנערכו בסן פרננדו, וב-2011 זכתה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בשיא אישי חדש של 66.40 מט ובמדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה.
באליפות קובה שנערכה בשנת 2012 קבעה באריוס שיא אישי חדש של 68.03 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה באריוס במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.38 מטר. באוגוסט 2015 נשללה מדריה פישצ'לינקובה הרוסייה מדליית הכסף בה זכתה לאחר שנכשלה בבדיקת סמים. מדליית הכסף הועברה ללי יאנפנג מסין (67.22 מטר) ומדליית הארד הוענקה לה. במדליית הזהב זכתה סנדרה פרקוביץ' מקרואטיה (69.11 מטר).
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכתה באריוס במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.96 מטר, אחרי סנדרה פרקוביץ' (67.99 מטר) ומלינה רוברט-מישון מצרפת (66.28 מטר).
החד-קרן הוורודה הבלתי נראית

החד־קרן הוורודה הבלתי נראית (באנגלית: Invisible Pink Unicorn) היא דמות פרודית של אלה. הדמות מלעיגה טיעונים דתיים שמסתמכים על אי יכולת בני אדם להפריך או להוכיח קיומם של אלים, כדי להוכיח שאלים קיימים. כמו שאי אפשר להוכיח או להפריך את קיומו של אלוהים, אי אפשר להוכיח או להפריך את קיומה של אלה שהיא חד־קרן בלתי נראה. לרוב ממחישים את הדמות באמצעות ציור של חד־קרן ורוד שנמצא בשלבי היעלמות, או על ידי משטח ריק.
אתאיסטים וספקנים משתמשים לפעמים בדמות כדי להגחיך טיעונים דתיים, על ידי החלפת המילה "אלוהים" בביטוי "החד־קרן הוורודה הבלתי נראית".
ההיגיון מאחורי הדמות הוא שמכיוון שאי אפשר לראות אותה, ידוע שהיא בלתי נראית, וששאר תכונותיה מבוססות על אמונה.

היסטוריה

ההתייחסות הראשונה לדמות הייתה בקבוצת הדיון alt.atheism ב־7 ביולי 1990, אך היא פותחה על ידי קבוצת סטודנטים ב־ISCA בין השנים 1994–1995, ואיתה פותחה אמונה דתית אבסורדית שמפורטת במניפסט.
המניפסט מציין תכונות נוספות של הדמות, כגון חיבה ללחם עם צימוקים, ובמשך הזמן תכונות נוספות הוספו לדמות בוויכוחים הומוריסטיים, כגון הענשתה את הלא־מאמינים על ידי דקירתם בקרנה - דבר שמזכיר עקיצת יתוש, וקיומו של שטן לדמות זו - הצדף הסגול של האבדון, אחד מעבדיה של החד־קרן שגורש מהמרעה שלה לאחר שחטא, כשניסה לשכנע את קהל מאמיניה כי היא אוהבת פיצה עם פפרוני ופטריות יותר משהיא אוהבת פיצה עם אננס וירך חזיר.
בנוסף, במשך השנים נוצרו ציורים שלה "מתגלה" במקומות שונים, ונוצר לוגו לדת פרודית זו.

אימוץ הדמות

בשנת 1996 אומץ רעיון דומה לחד־קרן הבלתי נראית כאמצעי לימוד במחנה הקיץ הראשון לחשיבה חופשית בארצות הברית. אחת מהמשימות שקיבלו המחנאים, הייתה לנסות להוכיח שחד־קרניים בלתי נראים, שמשמשים כמטאפורה לאלים, אינם קיימים.
ריצ'רד דוקינס, בספרו "יש אלוהים?", התייחס לדמות באומרו שהיא החביבה ביותר על פילוסופים מבין שאר הטיעונים כנגד הדת.
סרגיי באלחנין

קריירה

שיחק בעמדות הקשר והחלוץ במועדונים סק"א רוסטוב, רוסטלמאש (כיום רוסטוב), קובאן קרסנודאר (שם הוא שיחק משחק אחד בגביע הסובייטי ו-4 משחקים בהרכב השני בהם כבש שער) ובקאיחה הפינית.
באלחנין הוא שיאן ההופעות ברוסטוב עם 424 משחקים במדי הקבוצה מרוסטוב על הדון. הוא שיחק בה במשך 15 עונות (מ-1979 עד 1995).
היה מאמן בתפקידים שונים ברוסטוב מ-1995 עד 2000. מאמן ראשי בקבוצה מדצמבר 2000 עד אפריל 2001, מאוגוסט 2002 עד דצמבר 2003, מאפריל 2004 עד דצמבר 2004, מאז יולי 2011 הוא המאמן הנוכחי של המועדון. ההישג הגבוה ביותר שלו הוא העפלה לגמר הגביע הרוסי 2002/03.
נשוי ויש לו בן.
אחיו הבכור גם מאמן כדורגלן עבר (שוער) וכיום מאמן שוערים בקבוצת הנוער של רוסטוב.
פיר

היסטוריה

פיר נוסדה בשנת 1880 על נהר המיזורי בגדתו המערבית של הנהר, אל מול פורט פייר.
בשנת 1889 הפכה העיר לבירת המדינה.

גאוגרפיה

שטחה של העיר הוא 33.7 קמ"ר. העיר שוכנת על גבעות בסמוך לנהר המיזורי, במרחק קילומטרים ספורים מאגם אואהה - אגם מלאכותי, מהגדולים בעולם, המשמש כאתר דיג פופולרי.

תחבורה

שדה התעופה האזורי פיר מקשר את העיר לדנוור שבקולורדו, לווטרטאון שבדקוטה הדרומית ולברוקינגס שבדקוטה הדרומית.
כביש בינמדינתי 90 הנמצא כ-49 ק"מ דרומית לעיר הוא הכביש הבינמדינתי הקרוב ביותר לעיר.

תקשורת

היומון המקומי היוצא לאור בעיר פיר הוא ה"קפיטל ג'ורנל" (Capital Journal).

אזכורים תרבותיים

בשירו של שין אלטמן, "Capital" שבוצע על ידי של להקת רוקאפלה מוזכרות כל ערי הבירה של מדינות ארצות הברית למעט פיר. בסיום השיר אומר אחד הזמרים "פְּיֵיר, פְּיֵיר, שכחנו את פייר". בעקבות ביקורת על השיר, נוסף לאלבום הלהקה נאום של ראש עיירת פיר באותה עת, גארי דרוז, המבקר את הלהקה על כך שהם לא רק שכחו את פיר, אלא אף הגו את שמה לא נכון.