google/wiki40b huggingface dataset:
הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו

הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו (באנגלית: GNU Free Documentation License, ובקיצור GNU FDL או GFDL) הוא רישיון מבית היוצר של GNU, המגן על זכויות היוצרים של יצירה כלשהי בצורה שונה ו"חופשית" יותר מזכויות היוצרים הסטנדרטיות, ובכך למעשה מסומנת יצירה זו כ"תוכן חופשי". מטרת הרישיון היא להגדיר מדריך, ספר או מסמך תפקודי ושימושי כלשהו כחופשי, כלומר: להבטיח לכל אחד את החופש לשכפל ולהפיץ את המסמך, עם או בלי שינויים, למטרות רווח או שלא למטרות רווח (אך תוך עמידה בתנאי הרישיון). מטרה נוספת של רישיון זה היא לשמור על זכותם של הכותבים והמוציא לאור לקבל הכרה והערכה בעבודה שעשו, מבלי להטיל עליהם את האחריות לשינויים שנעשו על ידי אחרים. 
GNU FDL הוא מקרה פרטי של copyleft.
בשנות ה-2000 נודע הרישיון בשל השימוש בו על ידי קרן ויקימדיה ברוב מיזמיה (ובכללם ויקיפדיה); כל תרומה לוויקיפדיה (מלבד חלק מהתמונות) שוחררה תחת רישיון זה עד ליום 15 ביוני 2009. החל מיום זה חלק מהתרומות זמינות תחת רישיון GFDL ואילו הרוב מפורסם תחת רישיון של Creative Commons.
ב-2018 הוחלט שהחל מ-14 באוקטובר אותה שנה, לא ניתן יהיה להעלות למיזם "ויקישיתוף" קבצים המוגדרים כבעלי רישיון זה בלבד (ניתן יהיה להעלות קבצים ברישיון GFDL בתנאי שלצידו יוצג רישיון נוסף הקביל במיזם). זאת למעט טקסטים, סמלילים וצילומי מסך, שמקורם בתוכנות ברישיון GFDL.
קיבוץ גלויות (אוניית מעפילים)

קיבוץ גלויות הייתה אוניית מעפילים שאורגנה על ידי המוסד לעליה ב' של "ההגנה". הובילה כ-7,600 מעפילים. הפליגה יחד עם אוניית המעפילים "עצמאות" בפרשת הפאנים, שבה שימשה אוניית הפיקוד.

תולדותיה

נבנתה ב-1901 כאוניית משא בעלת נפח של 4,750 טון. שמה הקודם היה פָּאן יוֹרק (Pan York).
לאחר שנרכשה על ידי אנשי המוסד לעליה ב', הם העניקו לה את שם הצופן: "האחות".
הצוות כלל 35 ספרדים ו-4 אמריקאים. רב החובל היה גד הילב, והקצין הראשון היה אסטבן הרננדורנה ("קפטן סטיב"). מפקד מסע "הפאנים" היה יוסי הראל, מפקד האונייה היה איש הפלי"ם, ניסן לויתן ולצדו זלמן פרח, ישי גבע-עקיבא, נמרוד אשל ושאול אהרונוב. לרשותם עמדו מכשירי קשר שהיו מותקנים באונייה. 
7,600 המעפילים בה, באו מאתרים שונים ברומניה, וכן 400 צעירים מבולגריה. רובם היו סוחרים, עורכי דין, רופאים ובעלי מקצועות חופשיים אחרים, חברי תנועות הנוער והמפלגות: "השומר הצעיר", "החלוץ", אחדות העבודה, מפא"י, "העובד הציוני ורוויזיוניסטים; ביניהם תינוקות, צעירים, מבוגרים וקשישים. בין אוגוסט לאוקטובר 1947 התנהל רישום להפלגה באונייה בבוקרשט. המעפילים נאספו במחנות הדרכה בערי מגוריהם. הדרכתם לקראת השייט ושיגורם בוצע על ידי צוות של הפלמ"ח בראשות אליעזר ליף. הם הוסעו ברכבות מאתרים שונים. ההסעה אורגנה על ידי צוות מיוחד של אנשי המוסד וה"הגנה" באירופה. מה-20 בדצמבר התאספו והוסעו ברכבות לקונסטנצה. ב-23 בדצמבר התברר כי לא ניתן להפליג מקונסטנצה בגלל התנגדות ממשלת רומניה. על כן שונתה התוכנית, ולאחר השגת הסכם עם בולגריה באמצעות שייקה דן, תמורת תשלום, הוסעו המעפילים ברכבות ב-24 בדצמבר. מעבר הגבול היה ללא תקלות, והם הגיעו לבורגס ב-26 בדצמבר בבוקר. שלטונות הנמל סייעו, והעלייה לספינה התבצעה בגלוי על הרציף בנמל. מכל רכבת שהגיעה לנמל עלו ישר לספינה. ההעמסה התבצעה במשך כל שעות היום כ-17 שעות. 
 לאחר שעלו לאונייה המעפילים חולקו לקבוצות בנות 60 נפש, שבראשן אחראי, ואורגנו פעילויות חברתיות. כן התמנו סדרן עבודה וניקיון, קצין רפואה, קצין קשר, אחראי על חלוקת מזון. הספינה חולקה לשלושה אזורים ובהם יחידות פיקוד. כשעברו שתי הספינות ("קיבוץ גלויות" ו"עצמאות") מהים השחור לים התיכון הן נתקלו במשחתות בריטיות. בהוראת בן-גוריון, שחשש לגורל הנוסעים הרבים, החל משא ומתן בין הבריטים לבין מפקדי הספינות ולאחר שהושג הסכם, עלו חיילים לא חמושים על הספינות וכיוונו אותן לקפריסין. 
לאחר קום המדינה שונה שמה של האוניה ל"קוממיות".
ביולי 1948 יצאה האוניה מנמל חיפה לפמגוסטה בקפריסין כדי להביא לארץ 4100 מעצורי המחנות הבריטיים בקפריסין
ארגון לגננות ולנוף בישראל

ארגון לגננות ולנוף בישראל הוא ארגון ישראלי שנוסד בשנת 1952, בתחילה כדי לייצג את גנני המגזר ההתיישבותי וכיום מייצג את כלל העוסקים בגינון ונוי בישראל.
הארגון פועל לקידום הגינון הנוי והנוף בישראל, לשיפור הרמה המקצועית והניהולית של העוסקים בתחום, לקידום המודעות לגינון מקצועי בקרב חבריו והציבור בכלל, ולייצג את ענף הגינון והעוסקים בו בפני המוסדות הפוליטיים, הציבוריים  והמקצועיים של המדינה.
הארגון חבר בפורומים ציבוריים וממשלתיים, ומקושר עם גופים וארגונים ירוקים אחרים הפועלים לטובת הנוי והנוף בישראל.
אפונסו השני, מלך פורטוגל

חייו

אפונסו השני נולד בקוימברה בפורטוגל ב-23 באפריל 1185, לסנשו הראשון, מלך פורטוגל ודולסה מאראגון, בתם של רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה ופרונלה, מלכת אראגון.
בשנת 1211 מת אביו סנשו הראשון, מלך פורטוגל, ואפונסו עלה במקומו לשלטון. שלא כקודמיו אפונסו הגיע להסכם שלום עם ממלכת קסטיליה, ודאג בעיקר לחזק את שלטונו בתוך הממלכה. בנוסף דאג אפונסו לטפח את המסחר עם המדינות השכנות. אפונסו הסתכסך עם האפיפיור הונוריוס השלישי, כתוצאה מניסיונותיו להחליש את כוח הכנסייה בממלכה, ובעקבות כך נודה על ידי האפיפיור.
ב-25 במרץ 1223 מת אפונסו השני, ובנו סנשו השני, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
ג'ורג' השני, מלך בריטניה

קורות חיים

ג'ורג' נולד כגאורג אוגוסט ב-10 בנובמבר 1683, בשלוס הרנהאוסן, בהנובר, לגאורג לודוויג, הנסיך הבוחר מהנובר מבית בראונשווייג-לינבורג, ולימים מלך בריטניה, ולסופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה. בשנת 1705 קיבל אזרחות בריטית, ובשנת 1706 קיבל את התואר "אביר מסדר הבירית" מן המלכה אן זהו המסדר האנגלי הבכיר ביותר ופטרונו הוא המלך עצמו. לאחר מכן הוכתר בתארים בריטיים רבים נוספים. כאשר קיבל אביו את כס המלוכה כמלך ג'ורג' הראשון הוכתר לדוכס מקורנוול, והדוכס מרות'סיי. בשנת 1714 הכתיר אותו אביו כנסיך מוויילס, תואר השמור ליורש העצר של בית המלוכה הבריטי. בעת הכתרתו לנסיך מוויילס היה ג'ורג' בן שלושים, נשוי לנסיכה קרולינה מברנדבורג, והיו לו חמש בנות ושלושה בנים.
לג'ורג' השני היו יחסים גרועים עם אביו. בנו הבכור, פרדריק, יורש העצר, היה ביחסים גרועים עמו. אחרי מותו של ג'ורג' הראשון הסתבר שזה זמם לשלוח את בנו הסורר לגלות במושבות.
ג'ורג' לא היה אדם תרבותי או אינטליגנטי. לעומת זאת אשתו, קרוליין, הייתה כזו. היא הפעילה את השפעתה הפוליטית באמצעות ידידות עם ראש הממשלה רוברט וולפול, והדבר תרם להרגעת הרוחות הסוערות בבית הנובר, אפילו לאחר סכסוך עם המלך ג'ורג' הראשון, שהסתיים בכך שהנסיך והנסיכה מוויילס (כתוארם דאז) הושלכו מארמונותיהם המלכותיים. קרוליין הייתה העוצרת, והמלכה בפועל, בפעמים הרבות בהן היה ג'ורג' בביקורים באחוזותיו הנרחבות בגרמניה.
ג'ורג' השני קיבל את כס המלוכה עם מות אביו בשנת 1727, ומיד החל במריבות עם בנו פרדריק, שהחליפו את המריבות שהיו לג'ורג' עם אביו. מריבות אלו הסתיימו רק עם מותו של פרדריק בשנת 1751. בנו הבכור של פרדריק, יהיה לימים המלך ג'ורג' השלישי, והוכתר עם מות אביו פרדריק כנסיך החדש מוויילס. אשתו של פרדריק המשיכה לסכסך בין המלך ובין יורש העצר לאחר מות בעלה.
ג'ורג' השני זכור בתולדות בריטניה כשליט הבריטי האחרון אשר הוביל את אנשיו לקרב, בקרב דטינגן. הקרב נערך כנגד הצרפתים כחלק מסכסוך אירופי מסובך שנקרא "מלחמת הירושה האוסטרית". על אף שסוסו של ג'ורג' החל לנוס משדה הקרב, ירד ג'ורג' מסוסו, ובחרב שלופה הוביל את אנשיו אל הניצחון בקרב, כנגד כוחות צרפתים עודפים. בקרב זה נלווה אליו בנו הצעיר, הנסיך ויליאם אוגוסטוס, דוכס קמברלנד, שהוכיח אף הוא כישורים צבאיים.
האירוע החשוב ביותר בשלטונו של ג'ורג' השני היה המרידה היעקוביטית ב-1745 שכמעט הובילה להדחתו מכס המלוכה לטובת הטוען לכתר מבית סטיוארט הנסיך צ'ארלס אדוארד סטיוארט המוכר גם בכינוי "הנסיך היפה צ'ארלי". מרידה יעקוביטית זו, שנתמכה על ידי סקוטים הגרים בהרים, הגיעה לשיאה בקרב קלודן בו השמידו כוחות הנובר בהנהגת ויליאם אוגוסטוס, דוכס קמברלנד, בנו של ג'ורג', את כוחות המורדים ושמו קץ לתביעות בית סטיוארט לכתר האנגלי. היה זה הקרב האחרון בו לחמו כוחות יבשתיים באי הבריטי.
אף על פי שהיה נשוי באושר, תמיד גילה ג'ורג' עניין בנשים אחרות, והיו לו פילגשים רבות. בשנת 1737, על ערש דווי, ביקשה ממנו המלכה קרוליין שיינשא בשנית לאחר מותה. הוא השיב לה כי יהיו לו פילגשים. הוא מת ב-25 באוקטובר 1760 מטמפונדה לבבית על רקע בתירת אבי העורקים שבה לקה בעת שישב בשירותים. הוא נקבר בכנסיית וסטמינסטר.
חנניה דהן

ביוגרפיה

דהן נולד בשנת 1915 בעיר סלא שבמרוקו. בשנת 1921 למד בחדר וקיבל חינוך מסורתי דתי. בשנת 1927 למד בבי"ס אליאנס. בשנת 1933, בגיל 17, נכלא בעקבות פעילות ציונית. בתקופת היותו מזכיר הקהילה במרוקו בשנת 1943הקים את בית הספר העברי הראשון "תלמוד תורה". זהו בית הספר הראשון שבו היה שילוב של לימודי קודש עם לימודי חול והוא שימש כמנהלו. בבית ספר למדו לימודי עברית, תורה, דקדוק, היסטוריה וספרות. בשנת 1942 נישא לאסתר.
בשנת 1943 הקים דהן מועדון ציוני חברתי בשם "בוגרי אליאנס". במועדון פעלה מקהלה לשירים בעברית. בשנת 1946 ייסד את התנועה הציונית "מזרחה" בעיר סלה והרחיב את פעילות התנועה לעיר וזאן. בשנת 1947 הפך לאסיר ציון במרוקו בעקבות פעילות התנועה. בשנים אלו דהן היה חבר בפדרציה הציונית במרוקו ושימש יו״ר תנועת הנוער בוגרי כי״ח.
בשנת 1948 עלה דהן למדינת ישראל דרך מחנה במרסיי, צרפת. משם עבר למחנה עולים ברעננה שם התמנה לסגן המחנה. עם העברת העולים ליפו, איתר אורווה נטושה והפך אותה לבית כנסת "אורחות חיים" הקיים עד היום.
"נתקלתי במציאות איומה וראיתי את הניכור בכל מה שקשור ליהודי מרוקו. מי שלמד היסטוריה יודע כמה סופרים, משוררים ורבנים הקימה יהדות זו. מתוך חוסר הידע של הישוב הגעתי למסקנה שהקהילה שלנו לא תוכל להיקלט במדינה אלא אם תדע לתת את תרומתה לתרבות המתחדשת של עם ישראל".
— עיתון מעריב 9.5.1979

פעילותו הציונית

בשנת 1949 התמנה להיות מנהל הקליטה והעלייה במפלגת מפא"י. בתפקיד זה ניהל מסע הסברה לעולים החדשים וקלט אותם עם הגעתם ליישובים שונים ברחבי הארץ. בתפקיד זה כיהן במשך 17 שנה. דהן הועמד לבחירות לכנסת השלישית בשנת 1955 בתפקיד מנהל מחלקת מרכז מפא"י. דהן שימש גם מרצה מטעם מרכז התרבות והחינוך של ההסתדרות ומטעם מחלקת ההסברה של הסוכנות היהודית. היה פקיד במחלקת הקליטה של מרכז מפא״י, מנהל המחלקה לעדות המזרח ומרכז המדור ליוצאי צפון-אפריקה. פעמיים שימש ציר לקונגרס הציוני מטעם מפא"י: ב־1956 בקונגרס ה-24, וב־1961 בקונגרס ה-25. אז גם נבחר כחבר הוועד הציוני העולמי.
דהן הקים עם הח"כ לשעבר אשר חסין את התאחדות יוצאי צפון אפריקה בישראל. בשנת 1952 הקים בקול ישראל את הערוץ לדוברי ערבית מוגרבית ובמשך עשור שידר פרשנויות שונות לאירועי השבוע בשפה זו.
בשנת 1976 נבחר למזכיר מפלגת העבודה בבת ים, תפקיד בו שירת 20 שנה. בשנת 1986 פרש לגמלאות ועסק רק בכתיבה ומחקר. ב־1989 תרם אוסף תשמישי קדושה ממרוקו למוזיאון ארץ ישראל בתל אביב אשר מוצגים בתערוכה "בפאתי מערב". בשנת 1998 נפטר והותיר אחריו חומר בעל ערך היסטורי שנתרם על ידי בני המשפחה למכון בן צבי. לאחר מותו משפחתו הוציאה לאור את הספר "עין רואה ואוזן שומעת".
טמגוצ'י

טָמָגוֹצִ'י (ביפנית: たまごっち - "ביצה בתוך שעון") הוא צעצוע דיגיטלי קטן שפותח ביפן ב-1996. למכשיר שלושה כפתורים בדרך כלל, ניתן "לגדל" (על הצג) יצור דיגיטלי שזקוק למזון, לחינוך, לניקיון, לחיבה ולבריאות (הצרכים משתנים בהתאם למכשיר). בטמגוצ'י עשויות להיות דמויות שונות; ישנם טמגוצ'ים עם ילדים, עם כלבים, עם דרקונים, עם ציפורים ועוד.
ב-23 בנובמבר 1996 המשחק הופץ ברחבי יפן, ההפצה לשאר העולם החלה במאי 1997. במהרה הטמגוצ'י הפך לאופנה חולפת  והוא אחד מהסמלים המפורסמים של סוף שנות התשעים. נכון לשנת 2010, 76 מיליון יחידות של צעועי טמגוצ'י נמכרו ברחבי העולם.
אם הטמגוצ'י אינו מקבל את צרכיו, הוא מצפצף כדי להסב את תשומת הלב של בעלי המכשיר. אם בכל זאת הוא לא מטופל, הוא עשוי לעזוב או למות, אך ניתן ליצור דמות דיגיטלית חדשה. הגרסאות הראשנות של הטמגוצ'י היו בשחור לבן. עם התפתחות הטמגוצ'י הגיעו גם גרסאות בצבע,
בגרסאות מתקדמות יותר של טמגוצ'י, ניתן להכניס את הטמגוצ'י למצב שקט.
עם יציאתו נעשה הטמגוצ'י פופולרי מאוד בקרב ילדים, אף שיועד תחילה למבוגרים.
עם השנים חלה ירידה בפופולריות של הטמגוצ'י, אך ייצורו עדיין נמשך. נכון לשנת 2009 יצאו 44 גרסאות של המשחק.
מקור השם מגיע משילוב המילים tamago - ביצה, ו-watch - שעון, או wocchi בהגייה יפנית. השילוב יוצר את המילה הממוצאת tamagocchi, שכוונתה "ביצה בתוך שעון". בישראל השתרשה ההגייה /tamagutši/.

גרסאות המשחק

ארבעים וארבע גרסאות טמגוצ'י הוצאו לחנויות בין שנת 1996 ל-2009, בהן טמגוצ'ים יפנים. הגרסאות כוללות טמגוצ'י רגיל, מהדורות מיוחדות ומכשירים המסוגלים לתקשר ביניהם. שני הדורות האחרונים של הטמגוצ'י יכולים לתקשר אחד עם השני, "להתחתן" אחד עם השני או בעזרת השדכנית ואף להביא ילדים.
דיאמגנטיות-על

דיאמגנטיות-על (או דיאמגנטיות מושלמת) היא תופעה המתרחשת בחומרים מסוימים בטמפרטורות נמוכות, ומוגדרת על ידי היעדרות מוחלטת של פרמיאביליות מגנטית (כלומר, הסוספטיביליות המגנטית היא 1-) ומניעת השדה המגנטי הפנימי. דיאמגנטיות על היא מאפיין של מוליכות על. היא זוהתה בשנת 1933, על ידי וולטר מייסנר ורוברט אוכסנפלד (אפקט מייסנר).
דיאמגנטיות על ביססה את הטענה שמוליכות על של חומר היא שלב של מעבר פאזה. הרחפה מגנטית של על מוליכות היא בגלל דיאמגנטיות על, שדוחה את המגנט הקבוע, וקיבוע השטף המגנטי, שמונע מהמגנט לצוף הלאה.

תאוריה

פריץ והיינץ לונדון פיתחו את התאוריה שמניעת השטף המגנטי נגרמת על ידי "מטענים ממסכים" חשמליים שזורמים על פני השטח של המתכת העל מוליכה ויוצרים שדה מגנטי שמבטל במדויק את השדה החיצוני שמופעל בתוך המוליך על.
זרמים ממסכים אלו נוצרים כאשר מתכת על מוליכה מובאת לתוך שדה מגנטי. ניתן להבין דבר זה באמצעות העובדה שהתנגדותו של מוליך על היא אפס, כך ש"זרמי מערבולת", המושרים על ידי תנועת המתכת בתוך השדה המגנטי, לא ידעכו. פריץ, בחברה המלכותית בשנת 1935, הצהיר שהמצב התרמודינמי ניתן לתיאור על ידי פונקציית גל אחת בלבד.
"זרמים ממסכים" מופיעים גם במקום שבו מתכת מוליכה, נורמאלית בהתחלה, מונחת בתוך שדה מגנטי. ברגע שטמפרטורת המתכת יורדת מתחת לטמפרטורת המעבר המתאימה, היא נהפכת למוליכת על. זריקה זו של השדה המגנטי בעקבות קירור המתכת לא מוסברת רק על ידי ההנחה של התנגדות אפס והיא נקראת אפקט מייסנר. היא מראה שמוליכות העל לא תלויה בהיסטוריה של ההכנה, ורק בערכים הנוכחיים של טמפרטורה, לחץ ושדה מגנטי, ולפיכך היא מצב תרמודינמי אמיתי.
דניאל הבר

קריירה

הבר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קורנל במדיה כבש 17 שערים ובישל 8 שערים במשך שנתיים בהם שיחק בקבוצה.
ב-6 בינואר 2013 חתם לשנתיים וחצי במכבי חיפה. בשלושת החודשים הראשונים שלו בישראל הבר לא זכה לדקות משחק, אך שותף ב-4 משחקים לקראת סיום העונה בהם כבש שני שערים.
ב-24 ביוני 2013 חתם הבר באפולון לימסול הקפריסאית. ב-28 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-2 נגד אלקי לרנקה.
לאחר שלא היה מרוצה ממעמדו בלרנקה, ב-25 ביולי 2014 הושאל לאיה נאפה בה היה שותף ב-30 משחקים בהם כבש רק 3 שערים.
ב-22 ביולי 2015 חתם בהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית.
בינואר 2016 עזב את המועדון וחתם בוייטקאפס 2, קבוצת המילואים של מועדון ה-MLS ונקובר וייטקאפס.
ב-23 במאי 2013 הבר זומן לראשונה לסגל נבחרת קנדה לקראת המשחק נגד קוסטה ריקה. 5 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד קוסטה ריקה בו הפסידה קנדה 1-0.
מועדון הכלבים הקנדי

מועדון הכלבים הקנדי (באנגלית: Canadian Kennel Club, ראשי תיבות CKC) הוא מרשמת הגזע המרכזית לאילנות יוחסין של כלבים גזעיים בקנדה. מעבר לשמירה על רישום אילנות היוחסין, מועדון הכלבים הקנדי גם מקדם אירועים כמו תצוגות התאמה ואימוני משמעת לכלבים גזעיים ומעניק אליפויות ותארים בהתאמה, משמעת ותחרויות דומות.
מועדון הכלבים הקנדי הוא ארגון לאומי, מבוסס חברים וללא כוונות רווח, המאוגד תחת פעילויות ארגון שושלות החיות של קנדה (Animal Pedigree Act of Canada). המועדון נוסד בשנת 1888, הוא מספק שירותי רישום לכל 174 גזעי הכלבים המוכרים כרגע על ידיו ומפקח על כל התערוכות, המבחנים והאירועים שאושרו על ידיו. מועדון הכלבים הקנדי מספק הודעות ומידע לחבריו באמצעות קשריו עם המגזין החודשי כלבים בקנדה.
על מנת שכלב יוכל להירשם במועדון הכלבים הקנדי, הוריו צריכים להיות רשומים במועדון ככלבים מאותו הגזע כמו הכלב הנרשם והגורים מההמלטה בה הכלב נולד גם צריכים להירשם במועדון. כלבים ילידי מדינות אחרות יכולים להירשם במועדון כשהם מיובאים על ידיו רק אם הם נרשמו במרשמת גזע המוכרת ומאושרת על ידי מועדון הכלבים הקנדי וזוהו בהתאם לתקנונו.
מועדון הכלבים הקנדי אינו המרשמה הקנדית לכלבים גזעיים היחידה, אך הוא אחת המרשמות המוכרות ביותר על ידי קנדים. ארגון שושלות החיות של קנדה קבע שיכולה להתקיים רק מרשמה רשמית אחת לכל גזע, וגזעים שאינם מוכרים על ידי מועדון הכלבים הקנדי מוכרים על ידי מרשמות אחרות, כמו פדרציית הכלבנות של קנדה (Canine Federation of Canada) וארגון כלבי העבודה של קנדה (Working Canine Association of Canada). חברי מועדון הכלבים הקנדי יכולים להרבות רק גזעי כלבים אשר אושרו על ידי המועדון והם נדרשים להתחייב שלא לקנות, למכור או להרבות כלבים שאינם גזעיים (כלבים גזעיים מוגדרים כזכאים להרשמה בעת ההרשמה למועדון).

חסרונות ההרשמה

כמו ברוב מועדוני הכלבים, ההרשמה מציינת רק שהכלב הוא כלב גזעי מאחד מהגזעים המוכרים על ידי מועדון הכלבים הקנדי - זוהי אינה ערובה לכך שהכלב בא ממשפחה בריאה או בעלת איכות תצוגות. זוהי אינה גם השתקפות של איכות המגדל הוא הדרך בה הכלב גודל. ביסודו של דבר, ההרשמה מספקת מעקב אחר שושלות כלבים מפורסמות כפי שהמגדל תיאר בעת הרשמת כל כלב, ולכן קיימת היכולת של שירותים הקשורים באילנות היוחסין של הכלבים. לעיתים קרובות, אפשר לחזור אחורה מאה שנים, שמייצגים בדרך כלל 13 דורות ומעלה, בשושלות גזעיות.
ההרשמה הכרחית לכלבים שייקחו חלק בתצוגות התאמה או שישומשו להרבעה של כלבים גזעיים. רוב המגדלים מעדיפים לרשום את גוריהם הזכאים להרשמה, אפילו אם הם אינם בעלי איכות תצוגות, גם מכיוון ששוק הכלבים הרשומים טוב יותר וגם מכיוון שיכול להיות שלגור יש מאפיינים פיזיים שיכולים להניב מלאי אליפויות אם תתקיים תוכנית גנטית זהירה.
כוחם של חז"ל להחיות ולהמית בדיבורם

הכוח להחיות ולהמית מיוחס לחכמים אחדים בכמה מאגדות התלמוד ובמדרש. לעיתים הפעולה היא פסיבית, בעוד דמויות החכמים בסיפורים אינם מתכוונים לכך ישירות, ולעיתים היא אקטיבית ומכוונת לתוצאה המבוקשת.
אף שהדבר אינו מצוין בסיפורים בדרך כלל, הפרשנות המקובלת לאור גישת היהדות לכשפים היא שאין הכוונה לכוח עצמאי של חכמים העוסקים במעשי כשפים ובאמצעותם מחיים וממיתים; אלא שהאל, שהוא היחיד שמסוגל להמית ולהחיות, מייחס משקל רב לתפילותיהם ולמחשבותיהם של צדיקים.
ברוב האגדות העוסקות בהשבה לחיים, טכניקת ההשבה לחיים זהה: החכם מבקש רחמים על המת, ותפילתו נענית והמת חוזר לחיים. הכוח להחיות הוא כוחו של הקב"ה, שאליו מופנות תפילותיהן של חכמים, וכאשר חכם מתפלל להשיב את המת לחיים, תפילתו נענית (אך כדברי רבי זירא, אין לסמוך על הנס - "לא בכל שעתא ושעתא מתרחיש ניסא"). בעוד שהבקשה להשבה לחיים היא בקשה מפורשת שמפנה החכם לאל, ההמתה מתרחשת בלא שתהיה בקשה מפורשת להמית - התלמוד אינו מציג את החכמים כצמאי דם הגורמים למוות במחשבתם. ההמתה היא לעיתים תגובת האל לצערו וכאבו של החכם - האל גוזר מיתה על מי שפגע בכבודם של חכמים.

פירוש רבי אברהם בן הרמב"ם

לדעת רבי אברהם בן הרמב"ם בספרו "מאמר על דרשות חז"ל" (חלק המעשיות, החלק השלישי) אין מדובר במקרים אלה במיתה של ממש, אלא בהתעלפות או בפגיעה גופנית אחרת, וחז"ל דברו בלשון גוזמא וקראו לזה "מיתה". בדבריו משתקפת גישתו הרציונליסטית של אביו - הרמב"ם, שאין לפרש את אגדות חז"ל כפשוטן, כשמשמעותן הפשוטה נוגדת את השכל הישר או את המציאות.
אגם טאקלה

לקריאה נוספת

• Paul Schiarizza and Don MacIntyre, EOLOGY OF THE BABINE LAKE - TAKLA LAKE AREA, CENTRAL BRITISH COLUMBIA
מונמורנסי

היסטוריה

מונמורנסי נזכרת לראשונה בשנת 993 בשם הלטיני Mons Maurentiacus, לאמור "הר מאורנטיאקוס". ה"הר" הוא גבעה החולשת על העיר שעליה הוקמה טירה – טירה שהייתה מעוזה של משפחת בית מונמורנסי עד הריסתה בידי האנגלים במהלך מלחמת מאה השנים.
בשנת 1793, בשיאה של המהפכה הצרפתית, שונה שם העיר, אשר הזכיר יותר מדי את "המשטר הישן" (המלוכה והאצולה) ל-אמיל (Émile) על-שם ספרו של ז'אן-ז'אק רוסו, שנמלט אל העיר מ"פריז הרועשת" ושהה בה בין אפריל 1756 לדצמבר 1757.
ב-1813, עם הרסטורציה שונה שם העיר לאנגיאן (Enghien), כשם הדוכסות שהוענקה לבית מונמורנסי, אולם היחס לעיר נשאר תמיד כאל "מונמורנסי". ב-1830 הוחזר השם מונמורנסי כשמה הרשמי של הקומונה.
לפי מפקד האוכלוסין של 1999 כוללת הקומונה 20,599 איש.
גינאה המשוונית במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של גינאה המשוונית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה המשלחת הגדולה ביותר שגינאה המשוונית שלחה עד כה. המשלחת כללה 21 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. נבחרות הנערות בכדורגל זכתה במדליית כסף. בענף האתלטיקה ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפים: אתלטיקה וטאקוונדו. המשלחת סיימה במקומות האחרונים והשתתפותה היא סמלית.
אסותא מרכזים רפואיים

אסותא מרכזים רפואיים

במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 השתלטה חברת "כלל" בהדרגה על מניות בית החולים. בשנת 1994 רכשה קופת חולים מכבי את בית החולים "אסותא" מידי "כלל", ואיחדה אותו עם בית החולים רמת מרפא שהיה בבעלותה, תחת חברה בשם "אסותא מרכזים רפואיים בע"מ". עם העברת הבעלות על אסותא למכבי שירותי בריאות החלה אסותא בתהליך צמיחה מואץ שבמסגרתו נפתחו סניפים נוספים כמו גם רשת מכונים רפואיים. אסותא פועלת כחברה עסקית המספקת שירותי רפואה בתחומים שונים לכ-800,000 מטופלים מדי שנה, מהם חברים בקופות החולים השונות ובעלי ביטוחים רפואיים פרטיים. בשנת 2005 כאשר ד"ר אורנה אופיר הייתה המנהלת הרפואית, השרות התרחב גם לחולים אונקולוגיים.

ביקורת ציבורית

בכירים במערכת הבריאות הציבורית ביקרו לאורך השנים, ובמיוחד עם מעבר אסותא למשכנו החדש, את העובדה שכספי ציבור משמשים למימון טיפולים רפואיים באיכות גבוהה ו"בתנאי לוקסוס של מלון" לא לכלל הציבור בישראל, אלא רק לאלה שיכולים להרשות לעצמם, תוך פגיעה קשה, לטענתם, בשוויוניות הרפואה הציבורית בישראל.

בתרבות הפופולרית

חנוך לוין הזכיר את בית החולים אסותא, ואף את כתובתו (רחוב ז'בוטינסקי), בשירו "הילדה חיותה רואה ממותה".
בריק (מזון)

נקרא גם: בוריק או בריקה בערבית: بريك, بريكة, תעתיק מדויק: בריכ, בריכה) הוא מאכל תוניסאי ולובי. בוריק מורכב מעלה דק של בצק, המכונה ווארקה, ממולא בביצה ו/או תפוחי אדמה ומטוגן בשמן עמוק. בגרסה הטבעונית מוחלפת הביצה בחביתת חומוס או חביתת עדשים עם תפוחי אדמה או בלעדיהם. 
מאכל הנפוץ בערים נתניה וחדרה בהם רבים יוצאי תוניסיה ולוב, הוא בריק בפיתה עם סלט ירקות ותבלינים.

עלה הבצק - ווארקה

העלה מיוצר באמצעות הדבקת בצק דליל יחסית, בנגיעות למשטח חם ועגול. כל נגיעת בצק חופפת למעגל שהולך ונוצר וכך מתהווה עלה עגול של בצק דק. הבצק נאפה זמן מה על המשטח ומקולף ממנו כאשר הוא הופך לבן ובטרם יתקשה. ניתן להשתמש כתחליף בבצק הסיגר המרוקאי אך לא בבצק עלים או בצק פילו.
רפאל פנחסי

ביוגרפיה

פנחסי נולד בקאבול באפגניסטן, למשפחת פנחסוב, משפחה מסורתית מהעדה הבוכרית, שהיגרה לאפגניסטן בשנות ה-30, ולאחר מכן עלתה לישראל ב-1950 וקבעה את מושבה בבני ברק. הוא למד בתלמוד תורה רבי עקיבא בבני ברק, בישיבת היכל התלמוד בתל אביב ובכולל חזון איש בבני ברק.
שירת בצה"ל כסמל דת במחנה צריפין, עד שהשתחרר בדרגת סמל. 
פנחסי ניהל חברה לעיבוד יהלומים והיה מקורב לרב חיים שאול גריינימן. בבחירות למועצת עיריית בני ברק בשנת 1973 הוא התמודד במקום השני ברשימת "נאמני תורה - עדות המזרח" שזכתה בשני מנדטים מתוך 15 במועצה. בבחירות למועצת עיריית בני ברק בשנת 1978 הוא רץ במשותף עם אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל ברשימת "למען בני ברק התורתית", הוצב במקום הרביעי, ונבחר לכהן במועצת העיר. לקראת הבחירות בשנת 1983 הוא התמודד בראש רשימת "נאמני תורה - עדות המזרח" שקיבלה שלושה מנדטים מתוך 21 מקומות במועצה וכיהן כסגן ראש העיר. 
היה ממייסדי ש"ס וכיהן כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה.
בכנסת ה-12 היה סגן יו"ר הכנסת ובכנסת ה-14 כיהן כיו"ר ועדת הכנסת וסיעת ש"ס.
בממשלות ה-21 וה-22 כיהן כסגן שר העבודה והרווחה, בממשלה ה-23 היה סגן שר הפנים, בממשלה ה-24 היה שר התקשורת ובממשלת יצחק רבין כיהן תחילה כסגן שר האוצר ואחר כך כסגן שר הדתות.
בשנת 1993 פנה היועץ המשפטי לממשלה, יוסף חריש, לכנסת בבקשה להסיר את חסינותו של פנחסי. הכנסת קיבלה את הבקשה ביום 17 במרץ, אך פנחסי עתר לבג"ץ והביא לביטול ההחלטה, שכן לא הוצג בפני חברי הכנסת במליאת הכנסת כתב האישום המפורט, וכן לא הוצגו בפניהם פרוטוקול הדיונים בוועדת הכנסת בנוסף ופרוטוקול הדיונים במליאה, ורבים מהמצביעים במליאה לא היו נוכחים בכל מהלך הדיון בנושא שנערך בה. לכן נקבע שיש לחזור על הדיון במליאה ועל ההצבעה בה.
ביום 29 ביולי 1993 דנה הכנסת פעם נוספת בנושא והחליטה לא ליטול את חסינותו. עתירות נגד ההחלטה נדחו, אך עתירה להפסקת תפקידו כסגן שר התקבלה ב-8 בספטמבר (יחד עם עתירה דומה נגד אריה דרעי). פנחסי התפטר מתפקידו כסגן שר ב-14 בספטמבר, עם פרישת ש"ס מהממשלה.
בשנת 1997 הרשיע בית משפט השלום את פנחסי בגין העברת כספים שלא כדין, וגזר עליו 12 חודשי מאסר על תנאי וקנס. כתב האישום הוגש לכנסת להסרת החסינות בזמן היותו סגן שר, וגזר הדין נפסק בזמן כהונתו כחבר כנסת וכיושב ראש ועדת הכנסת, אך פנחסי המשיך לכהן בתפקידים אלו ולא פרש.
פנחסי כיהן כמזכיר מועצת חכמי התורה של ש"ס משנת 1999 ופרש ממנה בשנת 2013
צבי קפלן (ראש ישיבה)

קורות חייו

נולד לרבי ירוחם בנו של רבי ישראל חיים קפלן.
למד בישיבת פוניבז', ואחר כך בישיבת בריסק אצל רבי אברהם יהושע סולובייצ'יק.
היה נשוי לרות הופמן ממונסי. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים. רות נפטרה ממחלה בגיל 28. לאחר מכן נישא לבתו של רבי יחיאל מיכל פיינשטיין, להם נולדו 4 ילדים.
הרב קפלן עומד בראשות "ישיבת קדשים" לבחורים מחוץ לישראל, ברחוב אבן האזל בשכונת עזרת תורה בירושלים.
חידושיו של הרב קפלן אינם מודפסים באופן רשמי, כמנהג בית בריסק, אך כתבי תלמידיו מועתקים בידי תלמידים.
Rivers of Babylon

Rivers of Babylon (מאנגלית: נהרות בבל) הוא שיר בסגנון הספיריטואלז שנכתב על ידי ברנט דאו וטרוור מקנוטון מלהקת המלודיאנס (The Melodians) בשנת 1970. השיר מבוסס על מזמור קל"ז בספר תהילים, המבטא את כמיהתם של היהודים היושבים בגולה לאחר חורבן בית המקדש הראשון והכיבוש הבבלי של ירושלים בשנת 586 לפני הספירה. נהרות בבל המתוארים במזמור הם נהר כבר ונהר הפרת. השיר מכיל גם מילים ממזמור תהילים י"ט פסוק ט"ו.
הגרסה הפופולרית ביותר של השיר הופקה על ידי להקת בוני אם ב-1978. השיר יצא כסינגל ונשאר בפסגת מצעד הפזמונים של בריטניה במשך חמישה שבועות. בבריטניה, השיר מכר מעל ל-1,985,000 עותקים ובכך הפך קיבל תואר "פלטינה משולשת".