קליפורניה

היסטוריה

קליפורניה יושבה כבר לפני 10,000 שנים, והייתה לאחד האזורים המגוונים תרבותית ומבחינה לשונית בתקופה הפרה-קולומביאנית. הערכות אחדות באשר לאוכלוסיית הילידים באזור באותה עת נעות בין 100,000 ל-300,000, אשר היוו כשליש מן אוכלוסיית הילידים במה שכיום ארצות הברית.
מגלה הארצות האירופי הראשון שחקר את אזור החוף של קליפורניה היה הפורטוגזי חואן רודריגס קבריו בשנת 1542. פרנסיס דרייק חקר את כל חוף המדינה ומיפה אותו בשנת 1579. החל מראשית המאה ה-18 החלו הספרדים להתיישב לאורך החוף. לאחר קבלת עצמאותה של מקסיקו מספרד במחצית הראשונה של המאה ה-19 היו המיסיונים בקליפורניה בשליטת ממשלת מקסיקו.
בשנת 1846, ערב מלחמת ארצות הברית מקסיקו, נוסדה רפובליקת קליפורניה. רפובליקה זו נכבשה על ידי ארצות הברית, כאשר ג'ון סלואוט הפליג לתוך מפרץ סן פרנסיסקו והכריז על קליפורניה כעל שטח השייך לארצות הברית. בעקבות המלחמה חולקה קליפורניה בין מקסיקו (שקיבלה את באחה קליפורניה) לבין ארצות הברית.
בשנת 1848 מרבית האוכלוסייה, כ-4,000 תושבים, הייתה ספרדית-מקסיקנית. עם גילוי הזהב במדינה ותחילת הבהלה לזהב, החלה הגירה מאסיבית של אזרחים אמריקאים לבנים ממזרח ומרכז ארצות הברית לקליפורניה, וכן של סינים ומהגרים אחרים, וכך החלה התיישבות גדולה בה. עיקר המהגרים היו חקלאים המערב התיכון ומדרום ארצות הברית, וכן גם כורי פחם ואנשי עסקים.
השפעות הבהלה לזהב היו משמעותיות. סן פרנסיסקו גדלה מיישוב קטן של 200 תושבים ב-1846 לעיר מתפתחת במהירות בעלת 36,000 תושבים בשנת 1852. כבישים נסללו, כנסיות ובתי ספר נבנו, וערים רבות נוסדו ברחבי קליפורניה. בשנת 1849 נכתבה חוקה למדינה, מושל ובית מחוקקים נבחרו, וקליפורניה הצטרפה בשנת 1850 כמדינה של האיחוד כחלק מפשרת 1850, ובה העבדות נאסרה, כך שהיא מנעה את התפשטות העבדות לחוף המערבי. ב-1854 נקבעה סקרמנטו כבירת קליפורניה.
המפלגה הדמוקרטית שלטה בפוליטיקה של קליפורניה בראשית דרכה, ועל אף שדרומיים דמוקרטים, שתמכו בפרישתה של המדינה מן האיחוד, היו מיעוט – הם היוו רוב בדרום קליפורניה ובמחוזות אחדים במרכזה. ב-1861, כשהחלה מלחמת האזרחים של ארצות הברית, ניסו תומכי הקונפדרציה של מדינות אמריקה להוביל לפרישתן של קליפורניה ואורגון מן האיחוד, ללא הצלחה. דרום קליפורניה, יחד עם תושבים דוברי ספרדית שלא היו מרוצים, כבר הצביעו עבור הקמת ממשלה חלופית ועצמאית וכן הקימו יחידות צבא, אך נמנעו מלממש זאת לאחר תקרית פורט סאמטר ולאחר שנשלחו למדינה כוחות צבאים פדרליים. עם המשך המלחמה שלחה קליפורניה בעיקר חיילים לצבא האיחוד, שהגיעו ברובם מן המחוזות התומכים בהישארותה שבצפון. עם פיצולה של המפלגה הדמוקרטית בצל המלחמה, בין תומכי האיחוד לבין תומכי הקונפדרציה, ניצלו זאת הרפובליקנים ותומכי לינקולן והשתלטו על הקונגרס של קליפורניה, וכן נשלחו כוחות על מנת לכבוש את האזורים הדרומיים תומכי הפרישה, כך שהותירו אותם ללא סמכות מעשית. עם זאת, כמה מתושבי הדרום הצליחו לחמוק מסיורי השמירה של האיחוד, ויצאו מזרחה על מנת להלחם עם צבאות הקונפדרציה.
בשנת 1869 נבנתה מסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלית הראשונה אשר קישרה את החוף המערבי עם החוף המזרחי והקלה על המעבר וההתיישבות בקליפורניה. החקלאות והחוואות התפשטו ברחבי המדינה כדי לספק את צורכי המתיישבים החדשים. המתיישבים גילו כי אקלים המדינה טוב במיוחד לחקלאות, והחלו לגדל מגוון רחב של פירות הדר (בעיקר תפוזים) וכרמי גפן. שיטות תחבורה חדשות פותחו כאשר ספינות קיטור החלו בשירות סדיר.
הגירה לקליפורניה הואצה עם תחילת המאה העשרים, עם השלמתם של כבישים יבשתיים מרכזיים רבים המקשרים בין המדינה לשאר ארצות הברית. משנת 1900 לשנת 1965 גדלה אוכלוסיית קליפורניה מקצת יותר ממיליון תושבים לכך שהפכה למדינה המאוכלסת ביותר בארצות הברית. לפי משאל האוכלוסין שנערך ב-1940, רובה המכריע של אוכלוסיית המדינה הייתה לבנה (89.5%) יחד עם מיעוט היספאני ואסייתי. לצד זאת, בשל המשיכה לאקלים ים-תיכוני המתון ששרר במדינה, לקרקע הזולה ולגאוגרפיה המגוונת שלה, יוצרי קולנוע הניחו את התשתיות לאולפני סרטים בהוליווד במהלך שנות העשרים.
לאחר קבלת החלטת Deportation Act בנוגע להגלייה מרצון של תושבים ואזרחים ממוצא מקסיקני בשנת 1929, הוגלו כ-400 אלף תושבי קליפורניה (מתוך סך של 500–700 אלף מוגלים בכל מדינות דרום ארצות הברית) בין השנים 1929–1944. בשנת 2006 הייתה למדינה הראשונה לפרסם התנצלות על הגירוש, ובשנת 2012 הוגדר יום זיכרון לגירוש התושבים בלוס אנג'לס.
אל העשור השני של המאה ה-21 נכנסה קליפורניה עם גירעון של כ-60 מיליארד דולר, אך לאחר שעשתה רפורמה מנהלית, שכללה שורה של קיצוצים בהוצאות המדינה, הצליחה להגיע נכון לשנת 2017 לעודף תקציבי של מיליארד דולר.
לאורך עשור זה, תחת כהונתו של ג'רי בראון, ניסתה למצב עצמה קליפורניה כאחת המדינות המובילות את החזית הליברלית והסביבתית בעולם בכלל ובארצות הברית בפרט, וכך בשנת 2014 קליפורניה הייתה המדינה הראשונה שאוסרת על חלוקה חינמית של שקיות פלסטיק במרכולים משיקולים סביבתיים, הפכה בשנת 2017 למדינה הראשונה בארצות הברית שמכירה במגדר שלישי, ובשנת 2018 למדינה הראשונה בארצות הברית שמחייבת תאגידים למנות נשים לדירקטורונים שלהם.
באוקטובר 2018 מדינת קליפורניה הציבה עצמה בעיצומה של סערה תקשורתית סביב ביטול נייטרליות הרשת של ארצות הברית, כאשר המדינה החליטה לא לכבד את ההחלטה הפדרלית, ולחוקק חוק מדינה שימשיך בה את נייטרליות הרשת. בעקבות החקיקה נתבעה קליפורניה על ידי ממשלת ארצות הברית.

גאוגרפיה

קליפורניה גובלת במערב באוקיינוס השקט, בצפון במדינת אורגון, במזרח בנבדה ואריזונה, ובדרום במדינת באחה קליפורניה במקסיקו. המדינה היא השלישית בגודלה מבין מדינות ארצות הברית, ושטחה 410,000 קמ"ר.
במרכז המדינה נמצא עמק מרכזי גדול, הסנטרל ואלי, אחד האזורים הפוריים ביותר לחקלאות בעולם, שבו כמה מאזורים החקלאיים המניבים ביותר בקליפורניה, אשר מצטיינת בכמות תוצר החקלאי שלה. הוא המוקף במערב בהרי החוף הפאסיפי ובמזרח ברכסי ההרים סיירה נבאדה (מרחבים מושלגים בספרדית), ברכס קסקייד בצפון ובהרי טהצ'אפי  בדרום. בסיירה נבדה נמצאת הנקודה הגבוהה בארצות הברית (למעט אלסקה) – הר ויטני שגובהו 4,421 מטר, ואזור זה כולל את עמק יוסמיטי ואת אגם המים המתוקים העמוק אגם טאהו, הגדול ביותר במדינה בנפחו, שגבול קליפורניה-נבדה עובר בו. ממזרח לסיירה נבדה שוכנים עמק אוונס ואגם מונו – אזור מרכזי לנדידת ציפורים. באזור הצפון-מערבי של המדינה שוכן אגם לייק, אגם המים המתוקים הגדול ביותר מבחינת שטח בקליפורניה. אף על פי שאגם טהאו גדול יותר, הוא מחולק בשטחו בין מדינת קליפורניה לנבדה.
בהרי סיירה נבדה נמצא הפארק הלאומי יוסמיטי, שבו שוכן הר הגרניט הגדול בעולם, ודרומית לו נמצא הפארק הלאומי סקוויה וכן העצים הגדולים בעולם, בהם העץ הכי גדול בעולם מבחינת נפח. דרומית לפארק זה נמצא הפארק הלאומי קינגס קניון. שלושת הפארקים מהווים רצועה אחת רצופה של רכסי סיירה נבאדה, אך כדי להגיע מיוסמיטי לסקוויה אין אפשרות לנסוע בתוך הפארקים, וכן ניתן למצוא חלק קטן מעצי הסקוויה ביוסמיטי ובאגם טאהו.
דרומית לעמק, בהרי טרנסוורס, נמצא האגם המלוח ים סלטון ודרומית לו מדבר מוהאבי ובו הפארק הלאומי עמק המוות. בעמק המוות נמצאת הנקודה הנמוכה ביותר והחמה ביותר בצפון אמריקה.
קליפורניה ידועה ברעידות האדמה התכופות הפוקדות אותה בשל שבר סן אנדראס. בקליפורניה מספר הרי געש פעילים ובהם הר מאמות' ופסגת לאסן אשר התפרץ בשנים 1914–1921.

אקלים

בקליפורניה ישנם אזורי אקלים שונים ביותר. ברוב שטחי המדינה ישנו אקלים ים תיכוני עם חורפים גשומים וקיצים יבשים, בשל השפעתו של האוקיינוס. ככל שמתרחקים מן החוף הופך האקלים לאקלים יבשתי, עם חורפים קרים וקיצים יבשים מאד. בצפונה של המדינה יורדים יותר גשמים מאשר בדרומה.
בצפון-מערב המדינה יש אקלים ממוזג (380–1020 מ"מ גשם לשנה). בעמק המרכזי של קליפורניה יש אקלים ים תיכוני, ובהרי סיירה נבאדה אקלים הררי עם חורפים מושלגים וקיצים ממוזגים.
בשל גובהם של ההרים המביא לאפקט מדבר צל גשם, ממזרח להרים נמצא אקלים מדברי. המדבריות ממזרח להרים הם מדבר סונורה ומדבר מוהאבי. חלקו הצפוני של מדבר מוהאבי הוא עמק המוות – המקום החם ביותר בחצי הכדור המערבי, בו נמדדו טמפרטורות של (56.7°C) (ב-10 ביולי 1913).
בתחילת 2013 החלה בצורת חריפה בכל רחבי קליפורניה. באוגוסט 2014 הוכרזו מעל 50% משטחה של קליפורניה תחת בצורת בדרגה החמורה ביותר.

אקולוגיה


העושר האקולוגי בקליפורניה הוא רב ביותר.
בקליפורניה מספר רב של מינים אנדמיים, המצויים בסכנת הכחדה בשל הכרייה, כריתת העצים והבנייה.

ממשל ופוליטיקה

קליפורניה היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת – מושל מדינת קליפורניה, מחוקקת – המורכבת משני בתים: האספה הלאומית והסנאט של קליפורניה, ושופטת, שבראשה עומד בית המשפט העליון של קליפורניה. המדינה מאפשרת התערבות ישירה של האזרחים על ידי יוזמה אזרחית, משאל עם, Recall Election ואישור חוק.
הרשות המבצעת בקליפורניה מורכבת מהמושל, סגן המושל, התובע הראשי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך. כל בעלי התפקידים נבחרים בנפרד לתקופה של ארבע שנים, ויכולים להיבחר לשתי קדנציות בלבד. ייתכן מצב בו ברשות המבצעת יושבים נבחרים ממפלגות שונות. הבחירות לתפקידים מתקיימות באותו הזמן. המושל הנוכחי הוא גווין ניוסם מהמפלגה הדמוקרטית. בבית המחוקקים 40 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-80 חברי אספה מחוקקת הנבחרים לתקופה של שנתיים. בחירות נעשות מדי שנתיים, ומחצית מחברי הסנאט מועמדים לבחירה בכל מערכת בחירות. למפלגה הדמוקרטית רוב בשני בתי בית המחוקקים במדינה. בבית המשפט העליון של קליפורניה שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים. שיטת המשפט היא שיטת המשפט המקובל האנגלי, אך ישנה השפעה של המשפט האזרחי הספרדי.
בירת המדינה הנוכחית היא סקרמנטו. בעבר שימשו כבירה מונטריי (1775–1849), סן חוזה (1849–1851), ואלחו (1852–1853), בניסיה (1853–1854) וסן פרנסיסקו בשנת 1862. בשנת 1852 הועברה הבירה זמנית לסקרמנטו מאחר שלא הספיקו לבנות את בית המחוקקים בואליחו. באופן רשמי עברה הבירה לסקרמנטו ב-25 בפברואר 1854, פרט לארבעה חודשים בשנת 1862 בהם הייתה בסן פרנסיסקו בשל הצפה של סקרמנטו.
במדינה ישנם 58 מחוזות. 27 ממחוזות קליפורניה הוקמו לראשונה בפברואר 1850. 16 מחוזות נוספים הוקמו בהמשך ב-1860, וארבעה מחוזות נוספים הוקמו ב-1865. עשרה מחוזות נוספים בסוף המאה ה-19, ולבסוף, מחוז הוקם אימפריאל בשנת 1907. הגדול שבמחוזות קליפורניה הוא סן ברנרדינו (52,070 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז סן פרנסיסקו (122 קמ"ר), שהוא למעשה עיר עצמאית, והמאוכלס שבהם הוא מחוז לוס אנג'לס (כ-9,818,605 תושבים). עיר הבירה, סקרמנטו, נמצאת במחוז סקרמנטו.
קליפורניה היא מדינה ליברלית באופייה, ומאז מערכת הבחירות של שנת 1992 היא מצביעה באופן קבוע למפלגה הדמוקרטית. קודם לכן נטתה להצביע למועמדים רפובליקנים. עם זאת, מאז גם נבחרו מושלים רפובליקנים, כגון ארנולד שוורצנגר. הפוליטיקאים הרפובליקנים בקליפורניה מתונים יחסית לרמה הארצית, וליברלים יותר בסוגיות חברתיות.
לקליפורניה 55 קולות (אלקטורליים) – 2 סנאטורים ו-53 חברי בית הנבחרים, בבחירות לנשיאות ארצות הברית. מאחר שלקליפורניה מספר התושבים הגדול ביותר בארצות הברית, זהו מספר האלקטורים הגדול ביותר ומספר הנציגים הגדול ביותר. כיום, מתוך 53 הנציגים, 38 הם חברי המפלגה הדמוקרטית ו-15 חברי המפלגה הרפובליקנית. הסנאטוריות המייצגות את המדינה הן קמלה האריס ודיאן פיינשטיין מהמפלגה הדמוקרטית, הראשונה ממוצא הודי וג'מייקני, והשנייה ממוצא יהודי.
בית המשפט העליון של קליפורניה ביטל את האיסור על נישואים חד מיניים במאי 2008, אך פסיקה זו בוטלה במשאל עם. עם זאת בית המשפט העליון של ארצות הברית החזירה ביוני 2013 – עוד לפני החלת נישואים אלו כזכות חוקתית בכל 50 המדינות בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס.

כלכלה

קליפורניה מייצרת 14% מהתל"ג של ארצות הברית. התוצר של קליפורניה הוא 2,622 מיליארד דולר אמריקאי (נכון ל-2016). ענפי הייצור העיקריים כוללים חקלאות (גידולי פירות, ירקות, מוצרי חלב ויין), המפיקים את התוצר הגבוה ביותר לענף מכל מדינה אחרת בארצות הברית; שירותי מקרקעין ושירותים ממשלתיים; תעשייה אווירית ותעשיית חלל, ענפי בידור (הוליווד – טלוויזיה ותעשיית הסרטים), וכן טכנולוגיה – תוכנה וחומרה למחשבים, בעיקר מעמק הסיליקון. יותר מ-50 חברות בדירוג ה-500 של דירוג החברות של כתב העת Fortune שוכנות במדינה. בקליפורניה יש מכרות בוראקס.
ההכנסה הממוצעת לנפש (2003) הייתה $33,403 (מקום 12 בארצות הברית). פערי השכר במדינה גבוהים במיוחד, כאשר מהגרים העובדים בחקלאות מקבלים פחות משכר מינימום.
אילו הייתה קליפורניה מדינה עצמאית, הייתה כלכלתה השישית בגודלה בעולם.

יהדות קליפורניה

באזור המטרופוליני של לוס אנג'לס חיים כ-620,000 יהודים, כמחציתם בעמק סן פרננדו. במחוז לוס אנג'לס ישנם יותר מ-200 בתי-כנסת מכל הזרמים הנפוצים בארצות-הברית. לב הקהילה היהודית הוא מחוז פרפקס. בעיר יוצא עיתון בעברית, הנקרא חדשות USA. בית הכנסת הראשון שהוקם באזור, קהילת בני ברית, הוקם על ידי הקהילה היהודית ב-1862 ונקרא היום בית כנסת שדרות ווילשיר.
בסן דייגו חיים כ-90,000 יהודים. הקהילה נחשבת לאחת הצעירות והדינמיות בארצות הברית. החיים היהודיים בעיר עשירים ומגוונים.

תרבות


תרבותה של קליפורניה היא מערבית, וכפי הנראה שורשיה נטועים בתרבות ארצות הברית, אך היא גם, היסטורית, בעלת שורשים היספנים רבים. כמדינת גבול השוכנת לחוף המערבי, הושפעה תרבות קליפורניה רבות על ידי מספר קבוצות אוכלוסייה שהיגרו אליה, ובפרט על ידי אלו מאמריקה הלטינית ואסיה.
המדינה היא מולדת תעשיית הקולנוע האמריקאית וכן של תרבות הנגד ההיפית. להקות כגון ביץ' בויז, האיגלס ורד הוט צ'ילי פפרז אפיינו את תרבות המוזיקה של קליפורניה.

תחבורה

שטחה הגדול של קליפורניה מרושת בכבישים מהירים רבים, בכמעט כולם הנסיעה חינם, ואינם כבישי אגרה. שדות התעופה העיקריים של קליפורניה הם נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס ונמל התעופה הבינלאומי סן פרנסיסקו, השוכן דרומה לעיר בסמוך לעמק הסיליקון. ישנם עוד תריסר שדות תעופה מסחריים קטנים במדינה.
למדינה שני נמלי ים גדולים – נמל לוס אנג'לס, דרכו עוברת רבע מתנועת המכולות של ארצות הברית, וכן נמל אוקלנד בצפון המדינה.
הערים מקושרות באמצעות רכבות אמטרק. הן ללוס אנג'לס והן לסן פרנסיסקו מערכת רכבת תחתית או רכבת מהירה בעיר, וכן מערך של חשמליות ורכבות קלות.