google/wiki40b huggingface dataset:
המומינים בריביירה

תקציר העלילה

המומינים יחד עם מאי הקטנה וסנורקה יוצאים למסע בים, שם לאחר שנתקלו בסופות הם הגיעו לריביירה הצרפתית. בריביירה הצרפתית הדמויות עוברות הרפתקאות שונות ומצחיקות שמעמידות את האחדות שלהם במבחן.

הפקה

סרט זה הוא הסרט הראשון של המומינים המבוסס על גיליון קומיקס מתוך רצועת הקומיקס "מומינטרול".
לדברי סופיה ינסון, האחראית על רצועות הקומיקס "מומינטרול", החברה הייתה זהירה עם מתן זכויות על סרט חדש של המומינים. כאשר חברת "Telescreen" ביקשה להשתתף בזכויות, סופיה ינסון התעניינה ברעיון ליצור סרט אנימציה המבוסס על קומיקס מתוך רצועת הקומיקס. המפיקה האנה המילייה, שהיא חברה טובה של סופיה, סיפרה לבמאי חבייאר פיקארד על יצירת הסרט. חבייאר התעניין ביצירת הסרט ויחד הם יצרו קשר עם Picard, וייצור הסרט החל בצרפת בשנת 2010. הסרט הוא באנימציה מסורתית, והוא ציור ביד בשביל לשמור על המשכיות הקומיקס. חברת Pictak Cie עבדה על הפיתוחים החזותיים של הסרט. הסטודיו הסיני Sandman Animation צייר 120,000 ציורים עבור הסרט, ו-Handle Productions הפיקה את הסרט. הסרט הוא סרט הבכורה של חבייאר פיקארד. חבייאר לא היה מודע לדמויות המומינים לפני שגילה אותן ביפן לפני 20 שנה. הוא הוקסם במיוחד מהקומיקס והצהיר שהוא רוצה להפוך את הקומיקס לאנימציה. הקול הפיני והמקורי של הסרט אושר בחודש אוגוסט בשנת 2014, והוא מציע את קולה של מריה סיד כמומינאמא. הסרט הולחן על ידי מלחינים פיניים וצרפתים רבים, ביניהם ז'אן דה אגיאר, פאנו אלטיו, טימו לאסי, מילה וילג'מא ואנה קארין קורחונן. הסרט נשאר נאמן לסיפור המקורי למרות שהוספו לו מספר דמויות ועלילות, למשל: צוות ההפקה הוסיף סיפור צדדי בתחילת הסרט בשביל להציג את מקום המגורים של המומינים עבור הקהל הבינלאומי. סופיה ינסון אישרה את השינוי.

הפצה

הסרט הופץ לראשונה בפינלנד ב-10 באוקטובר 2014 כדי לחגוג את יום הולדת המאה של טובה ינסון. הסרט הופץ פעם נוספת ב-31 באוקטובר 2014 בשוודיה. בצרפת הסרט הופץ ב-4 בפברואר 2015. חברת Indie Sales רכשה את זכויות ההפצה של הסרט עבור פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ובנוסף הסרט נמכר למדינות אחרות, ביניהן שווייץ ויפן. הסרט הופץ בבריטניה ב-11 באוקטובר 2014 בפסטיבל הסרטים של לונדון. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ yes 5 ב-20 באוגוסט 2016.
מהדורות DVD ו-Blu-ray של הסרט הופצו בפינלנד ב-11 בפברואר 2015. ב-28 בספטמבר 2015 הסרט הופץ ב-DVD בבריטניה.

ביקורות

מאט מיקוצ'י מ-CineCola שיבח את התסריט והפסקול של הסרט, ואמר שהסרט חכם ומפתיע. שרה סטיינסיג מ-gbtimes הייתה נלהבת לקראת הסרט, למרות שאמרה שההנגאובר המכאיב שקיבלה מומינאמא לא היה מתאים לילדים, והקהל הצעיר אינו יכול להבין את הדבר.

רווחים

נכון ל-26 באוקטובר 2014, הסרט הרוויח 1,381,862 דולר בפינלנד. בשבוע הראשון של הסרט צפו בו כ-28,500 צופים.

מועמדות

במאי הסרט, חבייאר פיקארד, היה מועמד לפרס גביע הזהב בקטגוריית סרט האנימציה הטוב ביותר.

המשכים

באוקטובר 2014 פורסם מאמר ב-Screendaily בו סופיה ינסון רמזה שיש דיונים ליצירת סרטי אנימציה נוספים. דבר זה הוביל ליצירת סדרת הטלוויזיה "עמק המומינים" ששודרה לראשונה בשנת 2019.
אורלי קסטל-בלום

ביוגרפיה

אורלי קסטל נולדה בתל אביב למשפחה יהודית שעלתה ארצה ממצרים בשנת 1949, אב שעבד בחברת "אל על" ואם שעבדה בבנק אגוד. פטירתו של אביה, סלבו קסטל, ממחלת הסרטן באה לידי ביטוי בספרה "דולי סיטי".
קסטל-בלום דוברת צרפתית מגיל צעיר. אחרי לימודי תיכון בגימנסיה הרצליה שירתה בצה"ל כמש"קית ת"ש בסיני. למדה שנה אחת קולנוע באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן עוד שנה בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי ברמת גן.
נישאה לגדי בלום, אותו הכירה בעת לימודיה בבית צבי, ולזוג נולדו שני ילדים. התגרשה בשנת 1999. מתגוררת בתל אביב.

יצירתה

התחילה לפרסם את יצירתה בשנת 1987. היא "התגלתה" על ידי העורך הספרותי חיים פסח, שעבד אז בהוצאת עם עובד, שם פורסם קובץ הסיפורים הראשון, "לא רחוק ממרכז העיר". את פריצתה הגדולה לזירת הספרות המקומית עשתה עם פרסום הרומן "היכן אני נמצאת". ספר נוסף שזכה להערכה רבה הוא הרומן "דולי סיטי", שעוסק באמהות בישראל.
חוקר הספרות גרשון שקד ראה באורלי קסטל-בלום סופרת אשר שינתה את פניה של הספרות העברית בחדשנות תוכנם של ספריה.
דוד גורביץ' תיאר את יצירתה כפוסטמודרנית:
אחת היוצרות המרכזיות של הדפוס הפוסטמודרני בספרותנו היא ללא ספק אורלי קסטל-בלום. סיפוריה של קסטל-בלום, שפורסמו החל מאמצע שנות השמונים, הביא לחלל הספרותי שלנו מציאות אלימה ופופולרית שלא הכרנו קודם לכן. סגנונה הפרבולי, הג'אזי, הג'סטה "הרעה" והמרושלת שבה בחרה לכתוב, האופן העצבני והסוריאליסטי שבו טיפלה ביסודות המסורתיים של הסיפורת – מוטיבציה, דמות, אינטגרציה, פסיכולוגיה – יכלו בדין לעורר תגובות נסערות. כנגד הליטוש המצופה "מסיפורת עשויה היטב" קיבלנו חספוס מתריס; כנגד מעמקים (פסיכולוגיים, או היסטוריוסופיים-לאומיים) קיבלנו את פני השטח העירומים. כנגד לשון שאמורה לייצג עולם קיבלנו עולם המשקף, כבמראה הפוכה, לשון "מופרעת", "עצובה", פיוטית, המסתופפת בין כתליו.
חוקר הספרות אורי ש. כהן כתב:
אורלי קסטל-בלום היא אחת היוצרות המרכזיות בישראל מאז שנות התשעים, ובוודאי אחד הקולות החשובים שהופיעו בה מסוף שנות השמונים. יחד עם אחרים היא תרמה לגיבושה של תופעה חדשה בספרות העברית, שהוגדרה בתורה כביטוי של הפוסט-מודרניות הישראלית, הגדרה שלא החזיקה מעמד זמן רב - כמו המציאות הפוסט-לאומית שבה הייתה כרוכה.
מבקר התרבות יונתן גת הגדיר את כתיבתה של קסטל-בלום בתוכניתו "גיבור תרבות" באופן הבא: 
זוהי כתיבה תחת השפעת 'האנג-אובר' ותחושת מיגרנה. המיקוד והדיוק מופנים לפרטים הלא חשובים ואילו הפרטים החשובים אינם רלוונטים לרצף הסיפורי. ודווקא אי השפיות - היא זו שמחלצת את הסופרת מהאבדון. השיגעון הוא הפיתרון הרציונלי ביותר למקרים אליהם נסחפים גיבוריה של קסטל-בלום.
מיה לאב

ביוגרפיה

לאב נולדה בברוקלין שבניו יורק, בתם של ז'אן ומרי בורדו. הוריה נמלטו מאימת הטונטון מקוט, המשטרה החשאית של האיטי, לארצות הברית ב-1973. בגיל חמש עברה עם משפחתה לקונטיקט שם סיימה לימודי תיכון ותואר ראשון באמנות הבמה באוניברסיטת הרטפורד. עבדה כדיילת אוויר בקונטיננטל איירליינס, כמדריכת כושר ובמוקד שירות.
בעקבות אחותה הצטרפה לכנסייה המורמונית, היא עברה ליוטה ב-1998 והכירה שם את בעלה.
ב-2003 נבחרה למועצת העיר סרטוגה ספרינגס ביוטה, ב-2010 נבחרה לראשות העיר וכיהנה בתפקיד עד סוף 2013. ב-2012 התמודדה בבחירות לבית הנבחרים האמריקאי, היא ניצחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית אך הפסידה בבחירות הכלליות לאחר שיריבה זכה ברוב זעום של 0.31% (768 קולות). ב-2014 התמודדה שוב ונבחרה לתפקיד לאחר שזכתה בבחירות ברוב של קצת יותר מ-50% לעומת 46.75% ליריבה מהמפלגה הדמוקרטית. בכך הייתה לאישה השחורה הראשונה מהמפלגה הרפובליקנית שנבחרה לקונגרס. בבחירות 2018 הפסידה ליריבה מהמפלגה הדמוקרטית בפער של פחות מ-500 קולות.
דידייה אוריול

ביוגרפיה

אוריול הוא יליד מונפלייה. הוא היה נהג אמבולנס לפני שהחל להתחרות במירוצי ראלי והשתתף באליפות העולם בראלי במהלך שנות התשעים. הוא הפך לאלוף העולם בראלי בשנת 1994, הראשון מארצו שעשה זאת. הוא היה נהג של היצרנים לנצ'יה, טויוטה ופיג'ו, לפני שאיבד את מקומו בסקודה בסוף 2003.
בגיל 21, אוריול התחיל להתחרות בראלי בסימקה 1000. הוא נהג בסימקה שנתיים, מאוחר יותר השיג רנו 5 טורבו, עם מכונית זו הוא התחרה באליפות צרפת בראלי והשתתף לראשונה באירועי אליפות העולם בראלי קורסיקה של 1984 אותו לא סיים בגלל תקלה בטורבו. גם בשנת 1985 השתתף באירוע בודד באליפות העולם, שוב בקורסיקה, הפעם עם רנו 5 מאקי טורבו. גם את אירוע זה לא סיים עקב תקלה מכנית. בשנת 1986 הוא התחרה במטרו 6R4 איתה זכה באליפות צרפת הראשונה שלו. הוא התמודד שוב באליפות בשנה שלאחר מכן, הראשונה שהתקיימה בקטגוריה A, בפורד סיירה RS קוסוורת' ועם מכוניתו היה אלוף הראלי הצרפתי של 1987 ו־1988.
הניצחון הראשון של אוריול באליפות העולם היה בראלי קורסיקה של 1988, עם פורד סיירה RS קוסוורת' של הקבוצה הרשמית. זו הייתה הפעם היחידה באותה העונה בה לנצ'יה הוכתה במאבק ישיר, והצוות של לנצ'יה החתים אותו לשנה שלאחר מכן. הוא נשאר עם הקבוצה במשך ארבע עונות, נוהג בשלוש גרסאות עוקבות של הלנצ'יה דלתא אינטגרלה הדומיננטית. בשנת 1992, כשהוא נוהג בגרסה האחרונה של המכונית, הוא ניצח בשישה אירועים בעונה אחת (שיא ניצחונות שהחזיק 13 שנים עד שנשבר על ידי סבסטיאן לב בשנת 2005), אך עם תוצאות לא טובות בסבבים אחרים ופרישה באירוע האחרון של העונה בבריטניה, מסר את אליפות העולם לקרלוס סאינס.
בשנת 1993 עבר אוריול לטויוטה, וזכה באירוע הראשון שלו בקבוצה, ראלי מונטה קרלו. הוא לא ניצח שוב באותה העונה, אך בשנה שלאחר מכן הוא ניצח בקורסיקה, ארגנטינה וסן רמו והגיע לסיבוב האחרון בבריטניה כשהוא שוב בקרב צמוד עם סאינס על האליפות. למרות מרוץ לא מוצלח זכה אוריול באליפות לאחר שהנהג הספרדי עף מהכביש ביום האחרון. בשנת 1995 הוא זכה בניצחון הראשון עם המכונית החדשה, הסליקה GT-4 ST205 בקורסיקה. עם זאת, בהמשך אותה עונה, בראלי קטלוניה, נמצא כי טויוטה השתמשה בתוספת בתצורה בלתי חוקית של מגדש הטורבו כדי להגביר את עוצמת המנוע. מטויוטה ומנהגיה נשללו נקודות האליפות ונאסר על הקבוצה להשתתף באליפות של השנה הבאה. ב־1996 התמודד אוריול רק בשני אירועים של אליפות העולם. הוא נהג בסובארו בשוודיה ובמיצובישי בסן רמו. ב־1997 הוא השתתף במונטה קרלו עם פורד פרטית ונהג בכמה מירוצים עם הקורולה WRC החדשה של טויוטה.
אוריול נהג עבור טויוטה בשנתיים הבאות, וזכה בשני ניצחונות. כשטויוטה פרשה מאליפות העולם בראלי לאחר 1999, עבר אוריול לסיאט עם הקורדובה WRC E2 . עם ניסיונו של אוריול, סיאט הצליחה לתפוס את המקום השלישי בראלי ספארי בקניה, ומאוחר יותר באותה עונה להשיק את הגרסה השלישית של הקורדובה. עם זאת בסוף עונה זו פרש היצרן הספרדי מאליפות העולם. בעונת 2001 התחרה אוריול עם פיג'ו, אך רק באירועי האספלט בהן הצליח אוריול להיות מהיר יותר מחברו לקבוצה, מרקוס גרונהולם. הניצחון היחיד של אוריול באותה השנה היה בקטלוניה. ב־2002 לא השתתף אוריול באליפות העולם אך הוא חתם חוזה עם צוות סקודה לשנת 2003. אוריול היה שותף לפיתוח של הסקודה פאביה WRC.
הישג בולט נוסף של אוריול הוא היותו זוכה שש פעמים בראלי קורסיקה, שבו אפילו עד 2001 הצליח להשיג מקומות על הפודיום.
קוסמודרום פלסצק

קוסמודרום פלסצק (רוסית: Космодром Плесецк) הוא אחד מנמלי החלל החשובים ברוסיה, ונמצא בטייגה, במחוז ארכנגלסק שברוסיה, כ-800 ק"מ ממוסקבה. במקור יועד האתר לשיגור טילים בליסטיים בין-יבשתיים, אך לאחר שנחשף קיומו, שונה ייעודו מבסיס לטילים בליסטיים לאתר שיגור לחלל. בנייתו של האתר החלה בשנת 1957 ומאז 1992 משמש כאתר השיגור המרכזי של חיל החלל הרוסי.
מסילת הברזל של היישוב פלסצק שימשה כדי להוביל חלקי טילים וציוד נוסף לקוסמודרום. ליד קוסמודרום פלסצק הוקמה עיירה בשם מירני שתפקידה היה לשרת את צורכי אתר השיגור (תחזוקה, ביצוע שיגורים, בקרה וכו'). רק ב־1983 הודתה ברית המועצות באופן רשמי בקיומו של האתר. עד 1997 התבצעו באתר יותר מ־1500 שיגורים לחלל, יותר מבכל אתר שיגור בעולם. האתר משמש בעיקר לשיגור לוויינים צבאיים. עקב שיפור המצב הכלכלי ברוסיה יש כיום עלייה במספר השיגורים לחלל מהקוסמודרום. 
בני אדם אינם משוגרים מקוסמודרום פלסצק אלא מקוסמודרום בייקונור, או מנמל החלל ווסטוצ'ני (בתכנון עתידי).
מכניקה אנליטית

עקרון הפעולה המינימלית

במכניקה הקלאסית תנועת גופים מתוארת על ידי משוואות תנועה בהם התאוצה של כל גוף בכל רגע נתון נתונה על פי מיקומיהם ומהירויותיהם של הגופים, בהתאם לכוחות הפועלים עליהם (חוקי ניוטון). מכאן שבהינתן מצב מסוים והכוחות הפועלים ניתן לחשב את מצב המערכת בכל רגע עתידי.
הפורמליזם של המכניקה אנליטית מכליל את משוואות התנועה תוך שימוש בגישה שונה. הנחת היסוד היא עקרון הפעולה המזערית, הקובע שהאינטגרל של הלגראנז'יאן בזמן יהיה סטציונרי. כלומר, המסלול בו נעה המערכת הוא זה עבורו שינוי קטן מספיק במסלול, לא יגרור שינוי בפעולה. במקרים רבים מדובר במסלול עבורו הפעולה מינימלית. עבור תנועת קרני אור, לדוגמה, העיקרון מיתרגם לעיקרון הזמן המינימלי: מסלול האור בין שתי נקודות היא תמיד זה עבורו זמן המעבר הכולל הוא מינימלי (באופטיקה גאומטרית, מיתרגמת עובדה זו לחוק סנל).
קולין הנקס

ביוגרפיה

נולד בשם קולין לואיס דילינגהאם (Colin Lewes Dillingham) בסקרמנטו שבקליפורניה, בנו הבכור של השחקן טום הנקס ואשתו הראשונה, המפיקה/שחקנית סוזן דילינגהאם (נודעה בשם הבמה סמנתה לואיס) שנפטרה מסרטן ב-2002. שם משפחתו שונה ל"הנקס" לאחר שהוריו נישאו ב-1978. יש לו אחות קטנה משני הוריו, אליזבת, ושני אחים-למחצה מנישואיו השניים של אביו לריטה ווילסון, צ'סטר וטרומן. 
הוא למד באוניברסיטת צ'פמן שבעיר אורנג', ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת לויולה מרימאונט (LMU) שבלוס אנג'לס.

קריירה

ב-1996 קיבל תפקיד קטן בסרטו הראשון "מה שאת עושה לי" בו כיכב אביו, טום הנקס.
בשנים 1999–2001 שיחק בסדרה "רוזוול" בתור אלכס וויטמן/קפטן שירדן קביט.
ב-2002 כיכב בסרט הדרמה הקומי "מחוז אורנג'" בתור שון ברומדר.
ב-2005 כיכב בתור ג'וני בסרט "Rx" שביים אריאל ורומן. לאחר מכן שיחק בסרט "קינג קונג" בעיבודו החדש, בתור פרסטון.
ב-2008 כיכב בסרט האינדי "באק הווארד הגדול" בתור טרוי גייבל, לצד אביו טום הנקס וג'ון מלקוביץ'. אחר כך כיכב בסרט המתח "ללא עקבות" בתור גריפין דווד. בנוסף, כיכב בסרט "החבר החדש של אמא שלי" בתור הנרי דוראנד. בהמשך גילם את אוליבר בסרט הקומדיה "בית השפנפנות".
ב-2010 שיחק בסרט הקומדיה "תיכון בראש טוב" בתור ברנדון אליס.
ב-2011 שיחק בעונה השישית של הסדרה "דקסטר" בתור טראוויס מרשל.
בשנים 2014–2015 שיחק בתור גאס גרימלי בסדרה "פארגו". 
בשנים 2015–2017 כיכב בתור גרג שורט בסדרה הקומית "במשפחות הכי טובות".

חיים אישיים

ב-2009 התארס לאשת יחסי הציבור סמנתה בריאנט. הם נישאו ב-2010. יש להם להם שתי בנות, שנולדו ב-2011 וב-2013.
ג'ורג' גיפארד

תחילת דרכו

גיפארד נולד ב-27 בספטמבר 1886 בסארי. הוא למד בבית הספר רוגבי, ובשנת 195 התגייס לצבא בריטניה ולמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. הוא הוצב בתחילה ברגימנט המלכותי של המלכה (מערב סארי), בשנת 1913 הועבר לשרת ברובאי המלך האפריקנים. הוא שרת במזרח אפריקה הבריטית, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 השתתף בפלישה למזרח אפריקה הגרמנית. את כל המלחמה הוא לחם במערכה במזרח אפריקה, במרדף חסר טעם אחר כוחותיו של פאול פון לטו-פורבק. במהלך המלחמה הוא נפצע, קיבל את אות השירות המצוין, ואוזכר בשדרים (mentioned in despatches) ארבע פעמים. 
בשנת 1920 הועבר לחיל הספר המלכותי במערב אפריקה, ובשנת 1927 שרת בחיל המשלוח לשאנגחאי. שנה לאחר מכן הוצב כמדריך לשוני במכללת קימברלי, וב-1931 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט המלכותי של המלכה. בשנת 1933 הוצב במטכ"ל של הדיוויזיה ה-2. בשנת 1936 מונה למפקח חיל הספר המלכותי במערב אפריקה, ובשנת 1938 מונה למפקח הכוחות הקולוניאליים במערב אפריקה.

אחריתו

לאחר התפטרותו מילא בצבא תפקידים שוליים בלבד. הוא פרש לביתו ב-1946. הוא מת בווינצ'סטר ב-17 בנובמבר 1964 בגיל 78.
בנו ארבל

ביוגרפיה

נולד ברומניה. הוא החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת בוקרשט. עלה לישראל בשנת 1961 והמשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים תואר ראשון במתמטיקה-פיזיקה ב-1963. סיים תואר שני במתמטיקה באפריל 1965 בהדרכתו של פרופ' אריה דבורצקי. התגייס לצה"ל במאי 1965 ושירת בחיל האוויר. סיים את עבודת הדוקטורט בשנת 1987 באוניברסיטת תל אביב בהדרכתו של פרופ' מרצל הרצוג. נושא הדוקטורט: "אסטרטגיות אלמנטריות לפתרון בעיות ומחקר מתמטי". לימד באוניברסיטת תל אביב, מכללת סמינר הקיבוצים, מכללת בית ברל ובמכללה האקדמית תל אביב יפו.
מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 שימש כראש התוכנית לתלמידים צעירים (תלמידי בית ספר תיכון) מצטיינים הלומדים במקביל לבית הספר גם לימודי מתמטיקה או מדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2013 קיבל תעודת הוקרה על מפעל חיים מדקאן הפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת תל אביב על פועלו.
ארבל היה נשוי ליוהנה, ואב לשניים. הוא נקבר בקבורה אזרחית בבית העלמין מנוחה נכונה כפר סבא.
אוניברסיטת תל אביב הקימה תוכנית על שמו למצטיינים במתמטיקה להנצחתו.
חשיפה לצפון

העלילה

פליישמן, רופא צעיר מניו יורק שלשם מימון לימודיו התחייב לעבוד באלסקה, מגיע לעיירה הזעירה סיסלי כנגד רצונו, שם הוא פוגש במגוון דמויות תימהוניות, חביבות וכובשות.
הסדרה עסקה בסוגיות פילוסופיות, הפניות ספרותיות ואזכורים של נושאים סוציולוגיים ופסיכולוגיים.
הסדרה צולמה בפועל בעיר רוזלין בוושינגטון, ומדי שנה מתקיים פסטיבל המוספסט למעריצי התוכנית בעיר זו.
לורה מרנו

ביוגרפיה

לורה מרנו נולדה ב-29 בנובמבר 1995 לדמיאנו, פרופסור במכללה ממוצא איטלקי ולאלן, בעלת תיאטרון לילדים. מרנו שיחקה לראשונה בתיאטרון של אמה. בגיל 5, היא כבר הביעה עניין במשחק מקצועי. גם אחותה הגדולה, ונסה מרנו, משחקת בסדרה הוחלפו בלידתן.
בשנת 2012 התחילה לצאת עם השותף שלה לתוכנית אוסטין ואלי רוס לינץ והשניים נפרדו בשנת 2015 בגלל סיבות מקצועיות.

משחק

מרנו התחילה לעסוק במשחק בגיל 5 ומאז עבדה עם במספר הפקות תיאטרון. היא גם הופיעה בתפקידים קטנים בסדרות כגון: דקסטר, הלוחשת לרוחות ועוד. תפקידה הגדול של מרנו היה בסדרה ללא עקבות יחד עם אחותה ונסה.
היא שיחקה בסרטים בתור הגרסה הקטנה של אחת מהדמויות הראשיות סופרבאד - חרמן על הזמן והג'קט.
לורה מרנו השתתפה גם בתוכנית "אתה חכם יותר מתלמיד כיתה ה'?" בתור מנטורית.
לורה מרנו שיחקה גם בכמה פרקים של תוכניתה של שרה סילברמן.
ב-2011 מרנו התחילה לשחק בסדרת הטלוויזיה אוסטין ואלי בתפקיד אלי, ילדה ביישנית שכותבת שירים.
בשנת 2015 שיחקה מרנו את מוניקה בסרט "שיער ביום רע", סרט מקורי של ערוץ דיסני. באותה שנה שיחקה בסרט האנימציה "אלווין והצ'יפמאנקס 4" שם גילמה בייביסיטר בבית מלון.
בשנת 2019 שיחקה מרנו בסרט "הדייט המושלם" בתפקיד ראשי את "סיליה"
ובנוסף, בסרט "סיפור סינדרלה: משאלת חג מולד" בתפקיד ראשי, יחד עם גרג סולקין .

שירה

ב-2015 לורה מרנו חתמה בחברת התקליטים Big Machine Records.
ב-11 במרץ 2016, הוציאה מרנו את הסינגל הראשון שלה, "Boombox".

קמפיינים

באוגוסט 2013, מרנו הייתה חלק בקמפיין בשם "trick or treat for UNICEF" שבו תורמים בקופסאות הטריק אור טריט המיוחדת של UNICEF כסף כדי לעזור לילדים שאין להם חינוך, מים נקיים לשתייה ועוד.
באוגוסט 2014, מרנו השתתפה בקמפיין של דיסני ו-Birds Eye Vegetables בשם "Step up to the plate" שנועד להגדיל את מספר הילדים שאוכלים ירקות בארצות הברית.
ברק'ה וולף

שלום דובער וולף (כונה בֶרְקֶ'ה; כ"א באב תש"ד, אוגוסט 1944 - ל' בתשרי תשס"א, 28 באוקטובר 2000) היה דובר חב"ד בישראל.

ביוגרפיה

נולד בירושלים לפסיה ולאפרים וולף, מראשי חסידות חב"ד בישראל ומנהל מוסדותיה. לאחר שלמד במרכז חב"ד העולמי - 770 החל לסייע לאביו בניהול המוסדות. במקביל הקים את ארגון דוברות חב"ד בארץ ישראל, שלקח על עצמו בין היתר לפרסם את דברי הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד בתקשורת הישראלית (במעין מקבילה לדוברות חב"ד העולמית בהנהלת הרב יהודא קרינסקי). שימש גם כלוביסט למען מטרות יהודיות ומטרות תנועת חב"ד בכנסת.
בשנת ה'תש"ן (1990) פרש מתפקידו כדובר חב"ד עקב מעורבותו בתרגיל המסריח.
נפטר לאחר מחלה בשבת פרשת בראשית, ל' בתשרי ה'תשס"א, ונקבר בהר המנוחות.
ירוק-העד

הצגת המשחק

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[White "אדולף אנדרסן"]
[Black "ז'אן דיפרן"]
[EventDate "1852"]
1. e4 e5 2. Nf3 Nc6 3. Bc4 Bc5 4. b4 Bxb4 5. c3 Ba5 6. d4 exd4 7. O-O d3 8. Qb3 Qf6 9. e5 Qg6 10. Re1 Nge7 11. Ba3 b5 12. Qxb5 Rb8 13. Qa4 Bb6 14. Nbd2 Bb7 15. Ne4 Qf5 16. Bxd3 Qh5 17. Nf6+ gxf6 18. exf6 Rg8 19. Rad1 Qxf3 20. Rxe7+ Nxe7 21. Qxd7+ Kxd7 22. Bf5+ Ke8 23. Bd7+ Kf8 24. Bxe7 1-0
מערכת דינקין

משפט π−λ

משפט: תהי  קבוצה ותהי  מערכת-π. אזי .
נשים לב שכל סיגמא-אלגברה היא בפרט גם מערכת-λ, ולכן ברור כי לכל משפחה של תתי-קבוצות  מתקיים . משפט π−λ מוסיף כי אם  היא מערכת-π, אז  היא למעשה סיגמא-אלגברה.

שימוש יסודי

משפט π−λ מספק כלי חזק לזיהוי של מידות ולאפיונן. מידה היא סיגמא-סופית אם המרחב מהווה איחוד בן-מניה של קבוצות בעלות מידה סופית.
טענה: תהי  מערכת-π על מרחב X, ויהי  המרחב המדיד הנוצר על-ידה. תהי  מידה סיגמא-סופית על המרחב הזה. אזי המידה  נקבעת ביחידות על כל , על-פי ערכיה על .
בפרט למשל עבור המרחב  יחד עם סיגמא-אלגברת בורל שלו, מידה נקבעת באופן יחיד באמצעות ערכיה על התיבות. כלומר, קיימת מידה יחידה  על  שמקיימת:
לכל  עבור .
הוכחה: יהיו  זוג מידות המזדהות על המערכת-π . נקבע  המקיימת . נסמן . ניתן להראות כי זו מערכת-λ המכילה את , ולכן ממשפט π−λ נובע כי היא מכילה את . כעת השוויון הכללי לקבוצה מדידה כלשהי  נובע מסיגמא-אדיטיביות ומרציפות המידות, תוך שימוש בשרשרת המכסה את המרחב:
עורקי המעי העקום

עוֹרְקֵי הַמְּעִי הֶעָקֹם (TA: arteriae ileales) הם קבוצת עורקים בבטן המסתעפים מעורק מתלה המעי העליון ומספקים דם למעי העקום.
העורקים מסתעפים מעורק מתלה המעי העליון ועוברים בין שתי שכבות מתלה המעי, שם הם יוצרים קשתות עורקיות, המכונות גם קשתות ריולאן. מקשתות אלה יוצאים עורקים ישרים לעבר המעי העקום. לעומת עורקי המעי הריק, עורקי המעי העקום יוצרים קשתות מרובות, אך קשתות אלו קטנות יותר.
שליש (צבא)

שליש יחידה

בכל יחידה בצה"ל יש גורם האחראי על ענייני כח אדם ביחידה. ברוב היחידות ממלא את התפקיד קצין שעבר הכשרה של חיל השלישות. 
כמו בשאר הצבא, גם תחום זה מנוהל בצורה היררכית, כך שעל כל קצין שלישות ממונה קצין שלישות האחראי על מסגרת רחבה יותר. כך בחטיבות הלוחמות לכל גדוד יש שליש גדודי, העובד בקשר ובכפיפות עם השליש החטיבתי, ובדומה השליש החטיבתי בקשר דומה עם שליש האוגדה. 
השליש אחראי על המחלקות ביחידה העוסקות בכח אדם: מחלקת כח אדם, מחלקת תנאי שירות, מחלקת דת-רבנות-כשרות, מחלקת חינוך ומחלקת משמעת.
עבודתו השוטפת של השליש הגדודי כוללת בעיקר ראיונות שיבוץ וויסות כח אדם, מענה לבעיות המתעוררות במחלקות שתחת אחריותו וטיפול בחלק מתחומי השלישות הנתונים לטיפולו האישי, בין אם הם מוגדרים כנושאי טיפול של שליש היחידה ובין אם הם נושאי טיפול שאינם בדווקא מטופלים על ידו אך הוא בחר לטפל בהם באופן אישי. 
תחומי שלישות המטופלים רבות על ידי שליש יחידה: טיפול באנשי קבע, טיפול בשיבוצים ומעברים, טיפול בענייני כספים ביחידה, עיסוק בחריגים מסוגים שונים: נפקדים, חסרי שיבוץ, בעיות אי התאמה לשירות וכדומה. 
כאשר השליש היחידתי נמצא בחופשה או בתפקיד מחוץ ליחידה, ממלאים את מקומו קצינים או נגדים מהמחלקות השונות שתחת פיקודו. על פי רוב יש ביחידה איש קבע המשמש כנגד משאבי אנוש ונקרא גם פק"ר- פקיד רישומת. הפק"ר עוסק בתחומים הקרובים לתחומי העיסוק של השליש ועל כן משמש כממלא מקומו ברוב המקרים. מכיוון שנגדים ממעטים להיות בבסיסים בסופי שבוע (אינם סוגרים שבת בעגה צה"לית) הנציגים לענייני שלישות בזמנים אלו הם קציני וחיילי מחלקות השלישות. כך למשל, קצינת ת"ש, או מש"קית שלישות, תהיה אחראית לענייני שלישות במהלך סופי שבוע בהם נעדר השליש מהיחידה.
בלשאצר

בלשאצר במקורות הבבליים המאוחרים

בלשאצר הוא בנו של נבונאיד, מלך בבל, אשר אחרי שלוש שנות שלטון בלבד, הלך אל נווה המדבר תימא והקדיש את עצמו לעבודת אל הירח סין ואת בלשאצר מינה בשנת 553 לפני הספירה לשליט מחליף, על מנת להגן על בבל בהיעדרו.
בשנת 540 לפני הספירה חזר נבונאיד מהמדבר, בתקווה להגן על ממלכתו מפני פלישתם של הפרסים. בשנת 539 לפני הספירה הוצב בלשאצר בעיר בבל על מנת להגן על הבירה, בעוד נבונאיד צועד עם חייליו צפונה על מנת להילחם בכורש. יומיים לאחר מכן, כבש הצבא הפרסי את העיר בבל.

בלשאצר במקורות הקלאסיים

הרודוטוס מתייחס למלך האחרון של בבל בשם "לבינטוס" וטוען שזה היה גם שמו של אביו. הרודוטוס אומר כי אמו של לבניטוס הצעיר יותר הייתה המלכה ניטוקריס אותה הוא מתאר כשליטה הדומיננטית. רבים סבורים כי היא הייתה בתו של נבוכדנצר.
לגבי מקורו של השם "לבינטוס" סבורים החוקרים כי הוא שיבוש של השם נבונידוס (כינוי של נבונאיד אצל הסופרים הקלאסיים). לבינטוס הצעיר, כך נהוג לחשוב, הוא ככל הנראה בלשאצר. הדעות לגבי עניין זה חלוקות, ויש הטוענים שלבינטוס הצעיר המוזכר בכתביו של הרודוטוס, הוא למעשה נבונאיד המלך, אביו של בלשאצר.
יוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס) מתייחס אף הוא לבלשאצר, אך מציין כי הוא נודע על ידי הבבלים בשם "נבואנדלוס". חוקרי התנ"ך ראו בזה שיבוש של "נבונידוס". יוסף בן מתתיהו מתייחס למלכה באותה תקופה כסבתו של בלשאצר. אזכור זה מהווה תמיכה לדעה, כי לבינטוס הצעיר היה אכן נבונאיד, בנה של ניטוקריס ואביו של בלשאצר.

בלשאצר בתלמוד ובמדרש

הסדר הכרונולוגי של שלושת מלכי בבל מובא בתלמוד (מסכת מגילה דף י"א, עמודים א-ב) באופן הבא: נבוכדנצר מלך 45 שנים, אוויל מרודך 23 שנים ובלשאצר שלט בבבל במשך שנתיים, עד שנהרג בתחילתה של השנה השלישית לשלטונו, באותו לילה בו נפלה בבל בידי הפרסים.
ההתייחסויות של התלמוד והמדרש לבלשאצר מדגישות את הדיכוי הרודני שלו כלפי מי שהיו מבני ישראל. מספר פסוקים בספרי נביאים מפורשים בהתייחסות לבלשאצר וקודמיו. לדוגמה, בפסוק "כאשר ינוס איש מפני הארי ופגעו הדב .." (ספר עמוס, פרק ה', פסוק י"ט) האריה, לפי אחד הפרושים, מייצג את נבוכדנצר, והדב, האכזרי כמו האריה גם אם לא חזק כמותו, מייצג את בלשאצר.
שלושת המלכים הבבליים, מוזכרים לעיתים קרובות יחד, באופן שיוצר רצף של מלכים הנוהגים בעריצות כלפי בני ישראל ובחוסר כבוד כלפי אלוהי ישראל, ועל כן נדונו מראש לחורבן ולביזוי.
פרשנות נוספת שמתייחסת למלכים אלו היא לפסוק בספר ישעיהו: "וקמתי עליהם נאם ה' צבאות והכרתי לבבל שם ושאר ונין ונכד נאם-ה'" (פרק י"ד, פסוק כ"ב). אחת הפרשנויות לפסוק זה, בהקשר הזה, היא ש"שם" הוא נבוכדנצר, "שאר" הוא אויל מרודך, "נין" הוא בלשאצר ו"נכד" מתייחס לושתי. המלה "נין" לא מובאת כאן במשמעות של בן הנכד כי אם במשמעות של בן.
המדרש מתייחס בפרוט רב יחסית לאופן שבו מת בלשאצר. לפי המדרש כורש ודריווש המדי הועסקו כשומרים בשער הארמון המלכותי. בלשאצר, שהיה נסער בשל הכתובת המסתורית שהופיעה לפתע על קיר ההיכל וחשש שמישהו בתחפושת עשוי להיכנס אל הארמון על מנת לרצוח אותו, הורה לשומרי שער הארמון לערוף את ראשו של כל מי שמנסה להיכנס בכח אל הארמון, אפילו יהיה זה מישהו הטוען כי הוא המלך עצמו.
בלשאצר, שחש ברע, עזב את הארמון במהלך הלילה, מבלי שאף אחד יבחין, מהכניסה האחורית. כאשר חזר סירבו השומרים להכניס אותו. בלשאצר טען שהוא המלך עצמו, אך השומרים אמרו לו: "האם אין זה המלך אשר הורה לנו להרוג כל מי שינסה להיכנס בכח לארמון, אפילו אם יטען שהוא המלך עצמו?" כורש ודריווש אחזו בקישוט כבד שהיה חלק מפמוט ובאמצעותו ניפצו את גולגלתו של המלך.
לינדה זיסקויט

לינדה שטרן זיסקוויט (Linda Stern Zisquit; נולדה בבאפלו שבניו יורק) היא מתרגמת ומשוררת ישראלית הכותבת בשפה האנגלית.
זיסקוויט למדה באוניברסיטת טאפס ולאחר מכן בהרווארד וב-SUNY. עלתה לישראל בשנת 1978 ומתגוררת בירושלים. כיום מלמדת שירה, ספרות עברית ותרגום באוניברסיטה העברית, וכן מלמדת בתוכנית לימודים של אוניברסיטת ווסליאן-בראון בישראל. זיסקוויט פרסמה שלושה קובצי שירה ועסקה בתרגום שירים עבריים לאנגלית, ובהם שירי יונה וולך. במשך כעשר שנים שימשה כעורכת הספרותית של Tikkun וכיום משמשת כעורכת הספרותית של Maggid: A Journal of Jewish Literature.
נשואה לעורך הדין דונלד זיסקויט ואם לחמישה ילדים. היא בעלת גלריה ארטספייס במושבה הגרמנית בירושלים.