google/wiki40b huggingface dataset:
הרכס האנטארקטי

הרכס האנטארקטי (באנגלית: Antarctic Convergence הוא עיקול המקיף בקביעות את אנטארקטיקה, שבו מים קרים מאנטארקטיקה הזורמים צפונה פוגשים את המים החמימים יותר, באופן יחסי, של תת-אנטארקטיקה. המים האנטארקטיים משתלטים על הזרימה ושוקעים מתחת למים התת-אנטארקטיים, בעוד אזורים קרובים של ערבוב ועליית מי העומק יוצרים אזור פורה מאד בחיים ימיים, בייחוד לקריל אנטארקטי. הקו הזה, כמו קו העצים הארקטי, הוא גבול טבעי ולא מלאכותי בדומה לקו רוחב. לא זו בלבד שהוא מבדיל בין שני מחוזות הידרולוגיים, אלא גם בין אזורי התאגדויות נבדלות של חיים ימיים ושל אקלימים שונים. אין לו מקבילה שוות-ערך באזור הארקטי, בשל כמות היבשה המקיפה את מחוז הקוטב הצפוני.

היסטוריה

הראשון לחצות את הרכס האנטארקטי היה אנתוני דה לה רושה בשנת 1675 והראשון לתאר אותו היה סר אדמונד היילי בשנת 1700.

מיקום

הרכס האנטארקטי הוא אזור שרוחבו 48 ק"מ בקירוב, בקו רוחב משתנה במידת מה בהתאם לעונה ובקווי אורך שונים, המשתרע על פני האוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי בין המקביל ה-48 דרום והמקביל ה-61 דרום של קו הרוחב הדרומי. אף כי התחום הצפוני משתנה, הרי למטרות הוועידה לשימור משאבי החי הימי 1980, הוא מוגדר כ- "50°S, 0°; 50°S, 30°E; 45°S, 30°E; 45°S, 80°E; 55°S, 80°E; 55°S, 150°E; 60°S, 150°E; 60°S, 50°W; 50°S, 50°W; 50°S, 0°". אם כי מדובר באזור נייד, הוא איננו מתרחק בדרך כלל יותר מחצי מעלת רוחב ממיקומו הממוצע. המיקום המדויק בכל מקום וזמן נתונים ניכר בבירור על ידי הצניחה הפתאומית בטמפרטורת המים מצפון לדרום של 2,8° צלזיוס בממוצע, מ-5.6° לפחות מ-2° צלזיוס.
סיריוס

היסטוריה

סיריוס ניתן לצפייה כמעט מכל המקומות הניתנים ליישוב על כדור הארץ (למעט אזורים מצפון לחוג הקוטב הצפוני) ובשל בהירותו הרבה היה מוכר לרוב התרבויות העתיקות. הוא מופיע בכתבים ממצרים העתיקה ונקרא "סותיס" כאשר הוא מזוהה עם האלה איזיס. המצרים בתקופה ההיא יחסו לו חשיבות רבה והופעתו בשמי הבוקר לפני זריחת השמש בישרה את היפוך הקיץ ואת עונת ההצפות של הנילוס, אירוע חשוב ביותר מבחינה חקלאית. בצו קנופוס שפורסם על ידי תלמי השלישי, המלך מפרסם רפורמה בלוח השנה בהתבסס על מחזורו של כוכב סותיס.
ביוון העתיקה בישרה הופעתו של סיריוס בדמדומי הבוקר את תחילת התקופה החמה והיבשה, שנקראה ימי הכלב או ימי הכלבים. בשל בהירותו הגדולה של הכוכב יוחסו לו גלי החום והיובש של הקיץ והוא נחשב לבעל השפעה שלילית על הצומח והחי, ופרוש שמו בלטינית הוא "חורך".
תלמי, קיקרו, גרמניקוס, סנקה ועוד אנשים בעת העתיקה תיארו את סיריוס ככוכב אדום, בדומה לארקטורוס, אלדברן, אנטארס וביטלג'וז, זאת למרות שכיום הכוכב הוא בעל גוון לבן - כחלחל. אין כיום שום הסבר מקובל לשינוי הצבע של הכוכב בתוך מאות שנים מאדום ללבן וחיפוש אחר שרידים של ערפילית פלנטרית, שתעיד על הפיכת סיריוס B מענק אדום לננס לבן, לא העלה דבר. עם זאת, בשל עוצמתו, סיריוס נוטה לנצנץ יותר מכוכבים אחרים כאשר הוא קרוב לאופק ואז אורו נראה לעיתים כמשתנה בין אדום, לבן וכחול.

גילוי הכוכב המשני

קיומו של סיריוס-B, הננס הלבן, המכונה גם "הכלבלב", נחזה עוד בשנת 1844 על ידי פרידריך בסל, על סמך תצפיות בסיריוס ושינויים בתנועתו. הפעם הראשונה בה הוא נצפה בטלסקופ הייתה ב-31 בינואר 1862 על ידי אלבאן גראהם קלארק, כאשר בחן את הטלסקופ החדש בקוטר 18 אינץ', שבנה לאוניברסיטת דיירבורן.
קצאלטננגו

היסטוריה

בתקופה שלפני הכיבוש הספרדי העיר הייתה שייכת לאנשי מאיה ונקראה בשם שלחו. בעת הכיבוש הספרדי היא הייתה בת לפחות 300 שנים. באזור 1520 הקונקיסטאדור פדרו דה אלוואראדו כבש את העיר בעזרת בני ברית אינדיאנים, וקרא לעיר בשפתם, שפת נאוואטל, קצאלטננגו. למרות ששם זה הפך לשמה הרשמי של העיר, רבים, בעיקר האינדיאנים, המשיכו לקרוא לה בשמה המקורי.
בין 1838 ו-1840 העיר הייתה הבירה של מדינת לוס אלטוס, חלק מהרפובליקה הפדרלית של מרכז אמריקה. כשהאחרונה התפרקה, צבא גואטמלה בהנהגת רפאל קררה כבש את לוס אלטוס. ב-1850 היו בעיר כ-20,000 תושבים.
במהלך המאה ה-19 גידול קפה הפך לענף מרכזי בכלכלת המקום, אשר צמחה עקב כך.
העיר הייתה אמורה לארח ב-2018 את משחקי מרכז אמריקה והקריביים, אך בעקבות בעיות כספיות אירוח המשחקים הועבר לברנקייה בקולומביה.

כלכלה

קצאלטננגו היא מרכז כלכלי ותעשייתי חשוב בגואטמלה. בנוסף על התעשייה, כלכלת העיר מסתמכת על חקלאות משדות בסביבה, בהם מגדלים בין היתר קפה, תירס, שומשום ואורז.
אליזבת יונגמן

ביוגרפיה

אליזבת יונגמן נולדה בשלזיה שהייתה חלק של האימפריה הגרמנית וגדלה בבית יהודי מתבולל ביחד עם אחותה אווה רייכמן. בין משפחתה לרב הקהילה, ליאו בק, שררו יחסי ידידות. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה היא הייתה אחות בצבא הקיסרות הגרמנית.
לאחר סיום המלחמה אליזבת יונגמן עברה לגרמניה והייתה מזכירה ומתרגמת של גרהרט האופטמן בשנים 1922–1933. לאחר מכך היא הייתה קרובה לרודולף בינדינג והם אף תכננות להתחתן, אך לא יכלו לממש את הרצון בגלל חוקי נירנברג.
בשנת 1927 אליזבת יונגמן הכירה את משפחת מקס בירבום, קריקטוריסט וחקיין בריטי. הם נפגשו באופן קבוע בבית בירבום ברפאלו שבאיטליה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה אליזבת יונגמן עברה לבריטניה. במהלך המלחמה היא עבדה בארגונים היהודים בלונדון ובמשרד העורף. לאחר המלחמה היא המשיכה להתגורר בבריטניה.
היחסים הקרובים עם מקס בירבום נמשכו, כאשר בשנת 1951 אשתו נפטרה, אליזבת יונגמן עזרה לו בסידורים. החל מתקופה זו היא הייתה המזכירה של בירבום ועזרה לו בניהול הבית. ב-20 באפריל 1956 הם התחתנו ואליזבת יונגמן הייתה היורשת שלו ובעלת זכויות לכל יצירותיו כאשר הוא נפטר במאי 1956.
נפטרה בשנת 1958.
יבגני רויזמן

ביוגרפיה

רויזמן נולד ב-14 בספטמבר 1962 בעיר סברדלובסק למשפחה יהודייה. אביו ואדים פולביץ' (יליד 1936) היה מורה לספרות ושפה רוסית, אמו הייתה נינה פאבלובנה, אמנית.
לדברי רויזמן, הוא יצא מבית הוריו בגיל 14 ויצא לטיול מסביב למדינה. עבד במפעל אוראלמאש.
רויזמן התחנך באוניברסיטת אוראל בפקולטה להיסטוריה. לאחר לימודיו החל באיסוף אייקונות ותמונות והיה לחבר כבוד באקדמיה הרוסית לאומנויות. יחד עם ואדים צ'ורקין הקימו את חברת "בית המזכרות" (Ювелирный дом).
רויזמן כותב שירים והוציא לאור 3 ספרי שירה. בזמן לימודיו באוניברסיטה היה חלק מהקבוצה הפואטית "אינטרנציונל" וכן הוציא לאור את ספרו "עיר ללא סמים"
רויזמן ניהל ארגון חברתי במשך למעלה מעשור שעסק בסיוע לגני ילדים ובתי יתומים. בשנת 1999 הקים מוזיאון פרטי המוקדש לאייקונות שנוהג לאסוף.

עיר ללא סמים

רויזמן הקים את קרן "עיר ללא סמים" ב-1999 העוסקת במאבק בסחר בסמים ביקטרינבורג ובפרבריה. הקרן אחראית לניהול 5 מרכזים לשיקום מכורים לסמים.
באוגוסט 2011 רויזמן חנך את פרויקט "מדינה ללא סמים" כחלק מקרן 'עיר ללא סמים' למאבק בהתמכרויות לסמים בכל רחבי רוסיה.

קריירה פוליטית

מדצמבר 2003 עד דצמבר 2007 היה חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית מטעם מחוז המשנה אורדז'וניקידזה של מחוז סברדלובסק, משגרף 40% מקולות המצביעים. היה וחבר ועדת הביטחון הפרלמנטרית והוועדה לענייני צפון הקווקז. היה גם חבר בוועדה הממשלתית ללוחמה בסמים.
ב-2007 עמד בראש סניף יקטרינבורג של המפלגה הרוסית לחיים עד למיזוגה עם רוסיה הוגנת. בספטמבר 2007 הועמד בראש הרשימה המפלגתית של מפלגת רוסיה הוגנת במחוז סברדלובסק לקראת הבחירות לפרלמנט בדצמבר 2007. ברם, באוקטובר 2007 הוסר מהרשימה המפלגתית ונטל פסק זמן מהחיים הפוליטיים. ביולי 2011 מיכאיל פרוכורוב הזמין אותו להצטרף למפלגת "המעשה הנכון". אולם בספטמבר 2011 הוא ופרוכורוב עזבו את המפלגה והקימו את מפלגת "המצע האזרחי" שהריצה אותו כמועמד לבחירות לדומה העירונית של יקטרינבורג.

הבחירות לראשות העיר יקטרינבורג

ביולי 2013 רויזמן התמודד בבחירות לראשות העיר יקטרינבורג מטעם מפלגת "המצע האזרחי". בספטמבר 2012 זכה ב-26.5 אחוזי תמיכה בסקר שהציב אותו כמועמד עיקרי לזכות בבחירות ובבחירות לראשות העיר הצליח לזכות ברוב ומינויו לראש העיר יקטרינבורג אושר על ידי הדומה העירונית של יקטרינבורג ב-24 בספטמבר 2013.

ראש עיריית יקטרינבורג

לאחר כניסתו לתפקיד, רויזמן תלה במשרדו דיוקן של המשורר יוסף ברודסקי במקום לתלות את דיוקנו המסורתי של נשיא רוסיה.
בדצמבר 2013 הציע להעניק לעיר מעמד של עיר פדרלית, הצעה שזכתה לתמיכה של 82% בהצבעה שהתקיימה באתר Znak.com. בפברואר 2014 נטל חלק במחאות נגד הצנזורה הרוסית ובמעורבות הרוסית באוקראינה. במרץ 2014 נערך סקר בעיר ולפיו הפופולריות של רויזמן צמחה בשליש וחרף היותו נציג האופוזיציה לשלטון פוטין הוא זוכה לתמיכה רבה בקרב תושבי העיר על פעילותו החברתית. באפריל 2017 הכריז על כוונתו להתמודד לתפקיד מושל מחוז סברדלובסק, בבחירות שתתקיימנה בספטמבר 2017, אך לבסוף לא נבחר.
לקראת סוף כהונתו כראש העיר שלטונות מחוז סברדלובסק החליטו לבטל את הבחירות הישירות לראשות העיר, מתוך כוונה למנוע את ריצתו לקדנציה נוספת. מעתה ראש העיר נבחר בבחירות חשאיות בקרב חברי הדומה העירונית. זאת לאחר שבאפריל 2018 מושל מחוז סברדלובסק הגיש הצעת חוק לביטול הבחירות הישירות לראשות העירייה, הצעה שהתקבלה ברוב קולות באספה המחוקקת המחוזית. רויזמן מחה נגד שלילת זכותם הדמוקרטית של התושבים להחליט על עתידם והצהיר על התפטרותו, ב-21 במאי 2018, משום שאינו רוצה ליטול חלק בשלטון שכזה.
ספק טומאה

בהלכה, ספק טומאה הוא אחד מענפי הלכות הספיקות בהלכה, המתייחסים לספקות בהלכות טומאה וטהרה.

הכלל

הכלל הוא: "ספק טומאה: ברשות הרבים – טהור, ברשות היחיד – טמא". כלל זה הנו 'גזירת הכתוב', כלומר הוא לא הומצא מטעמים הגיוניים, אלא נלמד מהתורה שבכתב. כלל זה יצר את הפרדוקס ההלכתי: שני שבילין.

ספק טומאה ברשות היחיד

רבין מדיני ספק טומאה נלמדים מסוטה. בסוטה, אשת איש שנתייחדה עם אדם אחר שאינו בעלה לאחר שבעלה הזהיר אותה שלא להתייחד עימה, נאסרת על בעלה לעולם, כאילו היה ברור שזינתה, אלא אם כן נבדקה על ידי ה"מים המאררים" על ידי הכהן בבית המקדש, והתברר שלא זינתה. בטומאה, למדו חז"ל, שכל ספק טומאה ברשות היחיד דינו כוודאי. עם זאת, כשם שבספק סוטה, מדובר בטומאה שנעשית על ידי אדם בר דעת (האשה), שיכול לבוא ולישאל, ודווקא באדם כזה קבעה התורה שדין ספק - כוודאי, גם בהלכה הנלמדת מכך, אם אדם טמא פשט את רגלו בין ערימת חביות וקיים ספק אם נגע בחבית או לא, החבית טמאה מספק, אך בטומאה שנעשית על ידי שרץ שאין לו דעת, אין הטומאה שווה בדינה לסוטה, ולכן לא קיים בה הכלל של "ספק טומאה ברשות היחיד טמא". 
דין זה, שכל ספק טומאה ברשות היחיד דינו כוודאי, נאמר גם במקום שיש חזקה דמעיקרא לטהרה (כשם שבתחילה לא היה טמא, יש להניח שגם עכשיו אינו טמא). שהרי: בסוטה, אנו מוצאים שהתורה קובעת כי ברשות היחיד אין לחזקה משמעות, שהרי לפי כללי החזקה עלינו לומר שהיא ספק טמאה אבל לא בוודאי טמאה, (שהרי אין הוכחה ברורה שהיא טמאה, אלא רק "ריעותא" כתוצאה מכך שנסתרה עם גבר זר, וריעותא הקובעת כי יש מקום לספק), ולמרות זאת קובעת התורה כי היא טמאה בוודאי, ומכאן שספק טומאה  ברשות היחיד אין אנו מתחשבים עם כללי החזקה.

ספק טומאה ברשות הרבים

לעומת זאת, בדיני סוטה, אישה שהתייחדה יחד עם איש אחר לאחר אזהרת בעלה, במקום ציבורי שהוא רשות הרבים, אינה נאסרת על בעלה כלל אלא היא כוודאי טהורה, ולכן למדו מכאן חז"ל שגם גם ספק טומאה ברשות הרבים, גם אם יש מקום לספק, ספקו טהור. וכמו שאשת איש כזו טהורה למרות שאין לה חזקת כשרות כדי לומר שהיא טהורה, שהרי הורעה חזקתה החל מהרגע בו הסתתרה עם הגבר הזר, כך גם ספק טומאה ברשות הרבים טהור גם כאשר לא קיימת חזקת כשרות.

ספק בתרתי לריעותא

למרות זאת, כאשר יש "תרתי לריעותא", כלומר שתי סיבות המריעות עם חזקת הכשרות, הרי שאין ללמוד דין זה מספק סוטה בה אין "תרתי לריעותא", ולכן במקרה כזה חוזר דין הטומאה לדינו המקורי, והוא נחשב כספק.

ספק טומאה מדרבנן

בספק טומאה מדרבנן, לא קיים הכלל שספק דינו כוודאי, ולהפך, לפי הכלל של ספק דרבנן לקולא ניתן להקל מספק במקרה כזה. מסיבה זו, לפי הדעה שטומאת משקין היא מדרבנן באופן חלקי, או מלא, יש להקל בה מספק.
מיכאל ארנון

ביוגרפיה

ארנון נולד בווינה שבאוסטריה ועלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל 12. הוא למד בגימנסיה "בלפור" בתל אביב ולמד כלכלה בבית הספר הגבוה לכלכלה בלונדון. בשובו ארצה עבד במערכת "פלסטין פוסט" עד לפרוץ מלחמת העצמאות, עת התגייס לצה"ל והוצב בלשכת העיתונות הממשלתית.
לאחר המלחמה שירת ארנון כדובר משרד החוץ ולאחר מכן נשלח לשלוש שנים כנספח עיתונאות בשגרירות ישראל בלונדון. עם סיום שליחותו מונה למנהל לשכת העיתונות הממשלתית. במהלך שנות השישים יצא לשמש כיועץ הסברה בשגרירות ישראל בארצות הברית. בשל ידיעתו את השפה הגרמנית הוא מילא תפקיד מרכזי בשיחות שהתקיימו בין ישראל וגרמניה ונכח בפגישתם של דוד בן-גוריון וקונרד אדנאואר. לאחר מכן מונה לשמש שגריר ישראל בגאנה וקונסול ישראל בניו יורק.
בשנת 1968 סיים את תפקידו בשירות החוץ ומונה על ידי לוי אשכול לשמש מזכיר הממשלה. בתפקיד זה כיהן במשך שש שנים, בממשלותיה של גולדה מאיר ובמהלך מלחמת יום הכיפורים. לאחר התפטרותה של מאיר, בשנת 1974, מונה לנשיא ארגון הבונדס בניו יורק והיה לישראלי הראשון בתפקיד.
בשנותיו המאוחרות המשיך בפעילות המגזר הפרטי והעסקי, בהיותו יו"ר הרשות לניירות ערך (1980 - 1983), יו"ר הנהלת בנק קונטיננטל ונשיא "אמפל".
ארנון נפטר בגיל 79 מאירוע מוחי.
ברדלס מערב אפריקאי

מזון

עיקר טרפו של הברדלס המערב אפריקאי הוא צבי הנגב, ארנבות ועופות קרקע כגון חוגלות, קוראים ,שליווים וחוברה.  לעיתים הוא אף צד חיות משק ומכרסמים קטנים].

מקום מגורים וציד

הברדלס מערב אפריקאי נע וצד בדרך כלל בודד אם כי לעיתים ניתן לראותו בקבוצות, בדרך כלל של אם וגורים או קיבוץ של כמה זכרים לטווח קצר. טריטוריות המחייה של הנקבות יהיו בדרך כלל באזורים עשירים בציד.
קרחון סמית'סון

היסטוריה

הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם סקוט ב. סמית'סון (Scott B. Smithson), שהיה גאולוג בתחנת מקמרדו, בין השנים 1967-1968.
מלון אוויה

מלון אוויה (מלשון Aviation - תעופה) הוקם בראשית שנות ה-60 ביוזמת העיתונאי תאודור לויטה, אשר חבר לאיש העסקים גאורג טאוסיג מחברת אליטליה, קבוצת אנשי עסקים יהודים מקליפורניה וחטיבת המלונות של חברת רסקו, והיה למלון התעופה הראשון מסוגו במזרח התיכון. המלון נבנה על גבעה בקרבת מעברת יהוד והשקיף על מסלולי שדה התעופה לוד.

המבנה

המלון תוכנן בסגנון מודרני על ידי האדריכל דוד עקדי שהתמחה בתכנון בתי מלון, ואדריכל הפנים אורי אפנצלר במטרה להעניק למלון תדמית בינלאומית מודרנית המשולבת בטכנולוגיות מתקדמות.
מבנה המלון כלל קומת מסד בגובה כפול אשר בתוכה שכנו מסעדה, בר, לובי, חדרי קריאה וחנות דיוטי פרי. מעל קומת המסד נבנו ארבע קומות אשר כללו כ-100 חדרים ממוזגים ומאובזרים בשטיח מקיר לקיר, טלפון, ורדיו. על מנת למנוע רעש משדה התעופה הסמוך, צוידו החדרים בתקרות אקוסטיות וקירות מבודדים. ריהוט הפנים היה עשוי מפיברגלס לבן כמקובל בעולם התעופה.
חזית המלון הורכבה ממסגרות של בטון חשוף אשר בתוכן הוצבו רפפות בצבע אפרסק הניתנות להזזה לצורך יצירת הצללה. בחצר המלון נבנתה בריכת שחיה, ובקצה הגינה נבנה מנחת למסוקים.

פעילות

המלון נפתח בחודש מרץ 1961.
בשנותיו הראשונות זכה המלון לתפוסה גבוהה והיה יעד לינה מועדף על אנשי עסקים וצוותי האוויר של חברות התעופה הזרות. שירותי המלון פעלו ללא הפסקה לאורך כל היום והלילה כולל המסעדות ושירות ההסעה לשדה התעופה אשר יצא מדי חצי שעה. בדלפק הקבלה הותקן קו טלפון ישיר לבירור מעודכן של לוח הטיסות.
פרט לשירותי המלונאות שימש המלון גם כאתר התכנסויות לאירועים של אנשי החברה הגבוהה אשר זכו ליהנות מאווירה בינלאומית יוקרתית.
באמצע שנות ה-60 החלה נסיגה בפעילות המלון כאשר קהל היעד העיקרי שלו, אנשי העסקים וצוותי האוויר החלו להעדיף את מלונות תל אביב ותפוסת המלון דעכה. במשך השנים ניסתה הנהלת המלון לנקוט בצעדים שונים על מנת למשוך אליו קהל חדש תחליפי וכך נפתחו בו פאב, מועדוני לילה, אולם אירועים והבריכה שבחצר נפתחה לשימוש הקהל הרחב. הפעילות במלון התאוששה ובשנת 1969 המלון היה ריווחי. 
בשנת 1993 נמכר המלון לחברת נורפולק. בשנת 1999 נמכר המלון לחברת הנדל"ן א.דורי, שבתחילה הפעילה אותו כמלון בניהול רשת המלונות דורטל, אך בעקבות המשבר בתיירות בישראל בתחילת שנות ה-2000 הסבה אותו למרכז קליטה זמני עבור עולים מאתיופיה. לאחר תוכנית ההתנתקות בשנת 2005, שימש המלון לאירוח זמני של מפוני גוש קטיף, ובהמשך שימש המלון את האגודה למען החייל כמתקן נופש לחיילים. בשנת 2009 בקשה חברת א.דורי להקים במקום המלון מגדלי מגורים אך התוכנית לא יצאה אל הפועל בגלל התנגדות עיריית יהוד מונוסון. ב-2011 ננטש המבנה. עיריית יהוד שקלה תוכנית להפוך אותו למעונות סטודנטים בשילוב של מרכז תרבות, אולם ב-2013 הוא שופץ ונפתח מחדש כ"מלון אויה המחודש". חזיתו חודשה וחופתה זכוכית במקום חזית מסגרות הבטון והרפפות המקורית.
End Game

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט, מקס מרטין, אד שירן, פיוצ'ר ושלבאק והופק על ידי מרטין ושלבאק. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על סך מכירות של כמיליון עותקים בארצות הברית.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.

וידאו קליפ

בדצמבר 2017, אישר אד שירן כי צולם ווידאו קליפ עבור השיר. בינואר 2018, נודע כי הקליפ כבר מוכן והפרימיירה שלו תהיה בתוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב אמריקה". הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של סוויפט ב-11 בינואר 2011.
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-201 מיליון צפיות.
בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה

לימודים

בשנת 1939 היו בבית הספר שלוש פקולטות: משפטים, כלכלה ומסחר. בשנת 1950 כלל בית הספר פקולטה למשפטים ופקולטה לכלכלה, וכן מכון ללימודי ראיית חשבון וקורס לפקידים. הלימודים התקיימו בערבים לאחר שעות העבודה. בשנת 1952 נוספה פקולטה למדע המדינה. בשנת 1958 פעלו בבית הספר ארבע פקולטות: למשפטים, לכלכלה, למדע המדינה ולמנהל עסקים וראיית חשבון.
בשנת 1935 הרצו בבית הספר: ד"ר קפלינצקי (ערבית), ד"ר צידרוביץ (סטטיסטיקה), ד"ר בנימין זיו (קוניוקטורה), פרץ נפתלי (כלכלה מדינית), ובמשפטים: ד"ר שמואל אייזנשטדט, ד"ר פלטיאל דיקשטיין ומתתיהו (מקס) לזרסון וצבי קארל.
בין בוגרי בית הספר: שופטי בית המשפט העליון לשעבר יצחק זמיר, מנחם אלון, דליה דורנר, עדנה ארבל ושר המשפטים לשעבר יוסף לפיד. כן למד בבית הספר משה דיין.

הקמה, השתייכות והכרה

בית הספר נוסד ביוזמת קבוצה שבראשה עמדו המשפטן והפובליציסט ד"ר שמואל אייזנשטדט, הכלכלן ד"ר בנימין זיו, עורך הדין ד"ר פלטיאל דיקשטיין והמשפטן מתתיהו (מקס) לזרסון. ראש עיריית תל אביב, מאיר דיזנגוף, תמך ביוזמה זו. אספה של תלמידים לרישום לקראת פתיחת בית הספר התקיימה בינואר 1935.
במאי 1950, בעקבות הקמת הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, בקשה הכנסת לסגור את בית הספר הגבוה, כדי שעורכי הדין במדינת ישראל יהיו אקדמאים.
במשך עשור לאחר הקמת מדינת ישראל סירבה הממשלה להעניק לבית הספר הכרה כמוסד חינוך גבוה, למרות שהתואר שהוא העניק הוכר על ידי אוניברסיטאות רבות מחוץ למדינה, ובוגריו נדרשו להיבחן בבחינות לעורכי דין זרים. בשנת 1959 הועבר בית הספר לניהולה של האוניברסיטה העברית, והפך לשלוחה שלה בתל אביב (וכונה בהתאם "השלוחה"). בשנת 1965 השתלבה השלוחה באוניברסיטת תל אביב כפקולטה למשפטים.

מיקום

עם הקמתו, התקיימו הלימודים בגימנסייה הריאלית בלפור ברחוב מזא"ה בתל אביב.
זמן לא רב לאחר מכן עברו הלימודים לבית הספר תל נורדאו ברחוב פרישמן 28, בה התקיימו הלימודים עד שנות ה-50. עם התרחבות בית הספר התקיימו לימודים גם בבית ספר שבח ברחוב המסגר ובבית הספר הצרפתי ברמת אביב.
בשנת 1959 הושלמה בנייתו של משכן הקבע של בית הספר, בניין טורבוביץ, שבו שוכנת כיום הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. בתחילת שנת הלימודים תשכ"ב הוחל ללמוד בבניין טורבוביץ, משכן הקבע של בית הספר.
תפילה (עפרה חזה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי בצלאל אלוני והולחן על ידי הנרי ברטר. אלוני סיפר בראיון כי את מילותיו של השיר כתב עבור עפרה חזה וכי אם היה כותב אותו למישהו אחר, מילותיו היו שונות. על השיר החלו לעבור בקיץ 1980, כאשר הנרי ברטר, עולה חדש מצרפת, הגיע אל ביתו של אלוני. לאחר שהגיע לביתו, ביקש אלוני מברטר ליצור לחן מסוים עבור השיר בתוך כמה ימים אחדים.
ברטר סיפר בראיון כי החל ליצור את לחן השיר בזמן שנסע באוטובוס. בהמשך, הגיע ברטר אל ביתו של אלוני שוב, במטרה להשמיע לו את הלחן הסופי. אלוני תיאר את הלחן כ-"להיט פנטסטי" והחליט לבקש מחזה להקליט דמו שלו. את מילותיו של השיר החל לכתוב אלוני כאשר עלה במדרגות אל ביתו.
בנוסף לכך, סיפר אלוני כי השיר היווה כ-"שיר התפילה של עפרה חזה", והוסיף כי היא שרה אותו במלואו בכל פעם שחוותה משבר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לראשונה ליוטיוב ב-11 באוגוסט 2016. הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של כאן מוזיקה ובמקור לקוח מתוך פרק מתוכנית הטלוויזיה הישראלית "זהו זה!", אשר שודר לראשונה ב-30 ביולי 1981. הקליפ צולם בשחור-לבן ובו ניתן לראות את חזה על במה כשלהקת ליווי מאחוריה.
על גבי השיר, נתמך אלבום הווידאו האחרון של חזה תפילה: לשיר קריוקי משירי עופרה, שיצא בשנת 2007.

הופעה

בצלאל אלוני ועפרה חזה החליטו לשלוח את השיר לקדם-אירוויזיון 1981 לאחר ההצלחה הרבה לה הוא זכה באותה התקופה. לבסוף, נדחה השיר. מפיו של אלוני נאמר כי: "הם לא קיבלו את עפרה ואותי משום שאנחנו שחורים". לאחר מכן, קיבל אלוני הזמנה להופיע עם השיר בפסטיבל הזמר הבינלאומי שהתקיים בפורטוגל. אלוני נענה להצעה, והופעתה של חזה זכתה לשבחים ולביקורות חיוביות.
באותו פסטיבל הזמר הבינלאומי שהתקיים בפורטוגל, הגיעה חזה אל המקום ה-5.
שבוע השלום הישראלי

שבוע השלום הישראלי הוא אירוע שנתי שמצוין בקמפוסים ברחבי העולם, במטרה להציג את ישראל כמדינה החותרת לשלום ומעוניינת לדור בכפיפה אחת עם שכניה. האירוע מתקיים שבוע לאחר התאריך שבו מתקיימים בעולם אירועי שבוע האפרטהייד הישראלי, ומשמש כתגובת נגד, בעד ישראל. 
שבוע השלום הישראלי מאורגן באופן עצמאי על ידי סטודנטים בקמפוסים שבהם מתקיימת הפעילות. שנת 2010 הייתה השנה הראשונה בו צוין האירוע, ולדברי המארגנים הוא צוין ביותר מ-31 קמפוסים ברחבי העולם. על פי אתר האינטרנט של הארגון, בשנה השנייה הוא צוין ביותר מ-54 קמפוסים, ביניהם בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה.
מיד-לוולס

מיד-לוולס (באנגלית: Mid-levels - "רמת הביניים"; בסינית: 半山區 - "אזור אמצע ההר") הוא שכונת מגורים באי הונג קונג שבהונג קונג. השכונה ממוקמת במעלה פסגת ויקטוריה בין אזור סנטרל לאזור הפסגה עצמה.
אזור זה גובל בדרך בונהאם (Bonham Road), דרך קיין (Caine Road), דרך אלברט העליונה (Upper Albert Road), דרך קנדי (Kennedy Road) מצפון; דרך קונקואיט (Conduit Road) מדרום. במזרח מגיע אזור זה עד אוניברסיטת הונג קונג.
מדרום לאזור האדמירליטי מכונה האזור בשם "מזרח המיד לוולס" (East Mid-levels) ומדרום לאזור סנטרל, מכונה האזור בשם "מרכז המיד לוולס" (Central Mid-levels).
מהשכונה נשקף נוף של גורדי השחקים של אזור סנטרל ושל נמל ויקטוריה.
השכונה מאופיינת כשכונת מגורים, והתנועה הרבה של הולכי הרגל בין בתי השכונה לבין אזור העסקים סנטרל הביאה לבניתו של דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס - הדרגנוע הארוך בעולם. אורכו 800 מטרים והוא נע בשעות הבוקר במורד ההר (על מנת להביא את תושבי השכונה לעבודתם) ובשעות הצהריים והערב במעלה ההר.
בשכונה זו ממוקם פארק הונג קונג, גן החיות של הונג קונג והגן הבוטני של הונג קונג, פארק לונג פו שאן, וכן מבנים בעלי חשיבות ובהם בית פלגסטאף, המרכז לאמנות חזותית של הונג קונג, בית הכנסת אהל לאה ומקדש מאן מו.
חזקה דהשתא

בהלכה, חזקה דהשתא (השתא=עכשיו בארמית) היא אחת ממיני ההחזקות. בחזקה זו ידוע המצב בהווה, אך  קיים ספק לגבי המצב בעבר. על פי חזקה זו אנו מניחים כי המצב הנוכחי הוא גם המצב שהיה בעבר, עד שיוכח אחרת. חזקה זו היא החזקה ההפוכה לחזקה מעיקרא.  כך למשל, כאשר יש ספק אודות נערה ביום שמלאו לה שנים עשר וחצי שנה שבה היא הופכת לבוגרת האם הקידושין שנעשו על ידה חלים כי נעשו בעודה בוגרת או לא, קובע רב כי אם בשעה שבה דנים יש לה סימני בוגרת (שני שערות באותו מקום), מכיוון ש"הרי היא בוגרת לפנינו" כעת, יש להניח שגם קודם הייתה בוגרת. שמואל לעומת זאת, חלוק על רב וקובע שמדובר בספק ואין חזקה זו מכרעת את הספק. יש הסוברים שהשמואל סבור שאין לחזקה דהשתא כח הכרעה עצמאי.

מול חזקת הגוף

לחזקה זו אין תוקף מול חזקת הגוף (כלומר אנו מניחים שלגבי גוף האדם המצב המסופק בעבר, זהה למצב התקין בעת הלידה, כל עוד לא הוכח אחרת), אך בהלכות טומאה וטהרה החמירו חז"ל ולגבי טומאה שיש ספק על עברה קבעו את הכלל כל הטומאות כשעת מציאתן, ולכן, לדוגמה, מת שנמצא כעת במקום פרטי וישנו ספק אם היה שם גם בזמן עבר, אנו מניחים שהוא היה מוטל מת במקום גם בזמן עבר עד המועד שבו ידוע שהיה חי.
אולם כאשר ל-"חזקה דהשתא" מצטרפת חזקה נוספת (למשל חזקת כשרות או חזקת טומאה), הן גוברות ביחד על חזקה מעיקרא. לדוגמה, אדם שהיה טמא וטבל במקווה שנבדק לאחר מכן, ונמצא כי אין בו את כמות המים המינימלית הנדרשת למקווה כשר, עם זאת ידוע לנו בבירור כי בתאריך מסוים בעבר, היו במקווה דיי מים והוא היה כשר. במקרה זה עומדת חזקת דהשתא - לפיה המקווה אינו כשר, יחד עם חזקת הטומאה - לפיה האדם שהיה טמא, נשאר בטומאתו כל עוד לא מתברר שהוא נטהר, כנגד חזקה מעיקרא - לפיה המקווה שהיה כשר בעבר, נשאר בכשרותו עד זמן מינימלי קודם לבדיקתו. במקרה זה גוברות שתי החזקות על חזקה מעיקרא. כוח משותף זה נקרא בתלמוד "תרתי לריעותא".
מקרה נוסף בו יש לחזקה דהשתא, עדיפות על חזקה מעיקרא, הוא אם החזקה דמעיקרא לא הייתה מבוררת בשעתה. כלומר: רק בהווה אנו יכולים לדעת, שכבר בראשיתו של המקרה, הכול היה תקין, אבל בעבר לא ניתן היה לחזות זאת מראש.
דוגמה
כלל הלכתי קובע שבהמה טרפה אינה מסוגלת לחיות יותר מ-12 חודשים, לפיכך פרה אדומה בת יותר מ-12 חודש שנשחטת, ומתברר בשעת השחיטה שהיא טרפה, ברור לנו שהיא לא הייתה טרפה בשעת לידתה, שכן על פי הכלל, היא הייתה אמורה למות בגיל 12 חודשים.
אם כן היות שבשעת לידתה היא לא הייתה טרפה, הרי שכל רגע מזמן הלידה ועד המועד בו התגלה דבר היותה טרפה, היה עלינו להעמיד אותה בחזקת כשרות כפי שהייתה מעיקרא. 
קובע התלמוד שאין להעמיד אותה על חזקתה שהייתה כשרה, אף על פי שלאחר שחייתה למעלה משנים עשר חודשים, כבר ברור לנו שכאשר נולדה לא הייתה טרפה. הסיבה לכך היא מכיוון שמעולם לא הייתה שעה בה חלה החזקה ומעולם לא הוחזקה בחזקת כשרות, הרי שמעולם לא ניתן היה לדעת אם היא טרפה או לא, אלא רק כאשר חלפו 12 חודשים. לפי זה, פוסקים חכמי התוספות שגבינות שנעשו מחלב של בהמה שנשחטה והתברר שהיא טרפה, אין להתיר את הגבינות מכוח חזקה זו, אף על פי שברור שבשעת לידתה לא הייתה הבהמה טרפה