שנג'ן

מנהל

שנג'ן מחולקת לשש מועצות: לואוהו (Louhu) (罗湖), פוּטְייֵן (福田) (Futian), נאנשאן (南山) (Nanshan), יֵנְטְייֵן (盐田) (Yantian), באואן (宝安) (Bao’an) ולונגגאנג (龙岗) (Longgang). האזור המנהלי המיוחד כולל בתוכו את לואוהו, פוטיין, נאנשאן וינטיין, אך לא את באואן ולונגגואנג.
עקב היות חוקי האזור המיוחד שונים מהאזורים הרגילים, המעבר בין באואן ולונגגאנג לשאר חלקיה של שנג'ן, היה כרוך בעבר בהצגת מסמכים רשמיים המאשרים מעבר בין האזורים. כיום נעשתה המערכת פשוטה הרבה יותר, ואין צורך כבר בהגשת מסמכים מיוחדים, אף על פי שנקודות הבדיקה עצמם עדיין קיימים.
לואוהו, במרכז שנג'ן ועל גבול הונג קונג, נודעת כמרכז מסחרי ופיננסי. שטחה 78.89 קמ"ר. פוטיין, בה שוכן המנהל העירוני, היא לבה של שנג'ן, ומשתרעת על פני 78.04 קמ"ר. 167.05 קמ"ר של תעשיית היי טק מסועפת במערב שנג'ן, מכונים נאנשאן. בצפון-מערב ובצפון-מזרח נמצאים באואן (712.95) ולונגגאנג (844.08). ינטיין (71.83) ידועה בעיקר בזכות הלוגיסטיקה שלה. נמל יאנטיין הוא הנמל השני העמוס ביותר בסין, והרביעי בעולם כולו (זה שלוש שנים ברציפות).

גאוגרפיה

שנג'ן נמצאת בין 113.46 ל-114.37 מעלות מזרח, ובין ה-22.27 ל-22.52 מעלות צפון. לפי נתוני אתר הממשל, שטחה הכולל הוא 1,952.84 קמ"ר, ושטח האזור הכלכלי המיוחד הוא 395.81 קמ"ר.
העיר נמצאת על הגבול עם הונג קונג, שחוצה את הנהרות סאם צ'אן, ושא טאו קוק. 160 קילומטרים מזרחית לגואנגג'ואו, 70 ק"מ דרומית לעיר התעשייתית דונגגוואנג, ו-60 ק"מ מערבית לג'וחאי.
שנג'ן מוגדרת בדרך כלל כמישור גלי, גובה הארץ קטֵן מהצד הדרום מזרחי למערבי צפוני. צדה המערבי הוא מישור חוף. בשנג'ן ישנם גם הרים רבים, והגבוה בהם הוא הר ווטונג (943.7 מ').
שנג'ן שוכנת גם על נהרות ואגמים רבים (יותר מ-160), אם כי רק חמישה נהרות ארוכים יותר מ-100 ק"מ. 800 קמ"ר מהשטח השייך לעיר הם ים.

סביבה

הפיכתה של שנג'ן לאזור פיתוח כלכלי, גרמה להתנגשויות מסוימות בין איכות החיים של תושביה, לתעשייה ההולכת ומתפתחת. ריבוי המפעלים באזור גרם בהכרח לזיהום סביבתי רציני. בעיות אלו הפכו ברורות יותר בשנות התשעים, אז הוחל במאמץ לשפר את איכות האוויר. ראשית היה נחוץ ליצור איזון מתקבל על הדעת, בין ההתפתחות התעשייתית ואיכות הסביבה. הוחלט להגן על פני העיר ולהפוך את הפעילות התעשייתית למתחשבת יותר בתושבים. כך הוחלט להגדיל את אזורי ההתיישבות במאמץ לשפר את המערכת האקולוגית. שנית הוחלט לכבד יותר צרכים עירוניים, נבנו תיאטראות, ספריות ומרכזי ספורט לתושבים. החלו להבנות מבני תרבות דוגמת "גלריית שאניוה". נבנו אזורים עם מרכזי פעילות חברתית, שכללו פעילויות לנוער, חדרי מוזיקה, ושאר מרכזי בריאות, דת, חינוך, ותרבות. בשלישית הוחלט להקים מרכזי קניות, בזארים, ורחובות שוק. ואף הועלו תוכניות ליפות את פני העיר על ידי הוספת עצים ואורות בשדרות בעיר.

דמוגרפיה

אוכלוסיית שנג'ן החלה לגדול במהירות לאחר ההכרזה על הפיכתה לאזור פיתוח כלכלי. בעוד שהנתונים הרשמיים מצביעים על אוכלוסייה של כ-10.5 מיליון בני אדם ההערכה היא כי בפועל גרים בה מיליונים רבים נוספים. שנג'ן התפתחה בקצב המהיר ביותר בסין בין 2004 ל-2006, עד כי נראה שקצב הפיתוח בה הוא המהיר בעולם. אחת הבעיות בהתפתחות נמרצת כל כך, היא העובדה השכיחה, כי רבים מהאנשים לא טורחים להוציא לעצמם הוקאו. בסין הקומוניסטית, לכל אחד נקבע באיזה אזור יורשה לגור, כך שאזרחים רבים שאינם תושבי המקום, ולא ניתנה להם הרשות להתגורר במקום, מעדיפים שלא להוציא לעצמם הוקאו, וכך קשה יותר על הממשל לשלוט באוכלוסייה. המעבר לתוך שנג'ן מערים אחרות בגואנגדונג חסום למרבית תושבי האזור על ידי מערכת ההוקאו. אחת הסיבות המרכזיות לכך היא, הפחד מפני כניסת מהגרים לשנג'ן וההשתקעות בה.
ההגירה לאזור הדרומי של מחוז גואנגדונג איננה חדשה. כבר מתקופת שושלת סונג הדרומית (1127-1279 לפנה"ס) החלו גלי הגירה לעבר האזור המכונה כיום שנג'ן, אולם המספרים עלו מאוד מאז ההכרזה על שנג'ן כאזור פיתוח כלכלי ב-1980. בגואנגדונג זוהי העיר היחידה בה מנדרינית היא השפה המדוברת ביותר – עקב הגירה מכל אזורי סין.
נכון ל-2006 הגיל הממוצע בשנג'ן הוא פחות מ-30. מתוך כלל התושבים, 8.49 אחוזים הם בטווח הגילאים 0 ל-14. 88.41% בטווח הגילאים שבין 15 ל-59. חמישית מהם בני 20 עד 25, ורק 1.22 אחוז כבר עברו את גיל 65.
גידול האוכלוסין מקטב בין שני ניגודים. תושבי העיר עצמה הם בדרך כלל בעלי השכלה גבוהה (ראו סעיף חינוך), אולם מן העבר השני רבים הם המהגרים לשנג'ן, ורמת השכלתם נמוכה.

כלכלה

ב-2001 הגיע המגזר העסקי בשנג'ן ל-3.3 מיליון עובדים. אף על פי שמגזר המוצרים גדול יותר (1.85 מיליון, גדל בקצב של 5.5%), מגזר השירותים מתפתח בקצב מהיר יותר (1.44 מיליון, גדל בקצב של %11.6) .
התמ"ג (ייצור וייצוא שנעשו בשנג'ן בשנה אחת, בניכוי מוצרים מיובאים) בשנג'ן בשנת 2005 רשם 492.69 מיליארד יואן, 15% יותר מאשר השנה שקדמה לה. מ-2001 ל-2005 התפתחה כלכלת שנג'ן בקצב של 16.3% לשנה, בממוצע. שנג'ן נמצאת בפסגת הפיתוח בקרב ערי סין, מבחינה כלכלית. והיא דורגה כרביעית מבחינת התמ"ג הכללי בשנת 2005. התמ"ג לנפש בשנת 2004, היה 59,271 יואן. הייצוא והייבוא בשנג'ן בשנת 2004 עמדו על 77.85 מיליארד דולר, והם מהווים שמינית מייצוא המדינה כולה.
"בניין ליום, שדרה כל שלושה ימים", הוא משפט נפוץ המתאר את שנג'ן מאז 1990. בשנג'ן עשרים גורדי שחקים שגובהם עולה על 200 מטר (לשם השוואה, שני המגדלים הגבוהים בישראל, מגדל עזריאלי שרונה בתל אביב ומגדל משה אביב ברמת גן, מתנשאים לגובה של 238.5 מטרים ו-235 מטרים, בהתאמה, והם היחידים בישראל שגובהם עולה על מאתיים מטרים), מתוכם בניין השאן הינג סקוואר (384 מטר) הידוע כבניין השמונה עשר הגבוה בעולם (נכון לשנת 2013), ובניין הקינגקיי 100 (441 מטר) שהוא הבניין התשיעי הגבוה בעולם (נכון לשנת 2013).
בזמן האחרון נשמעות טענות מצד גורמים אחדים, כי כלכלת סין בתהליך התכווצות, ולא התפתחות כפי שטוענת ממשלת סין. הם מדמים לראות זאת בשיעור האבטלה הגבוה, ביטולם של פרויקטים רבים, ומחאות אלימות שמתקיימות לעיתים קרובות מדי על ידי העובדים. טענות אלו התחזקו אחרי הודעתו של סגן יו"ר הפרלמנט הסיני, כי המניות הסיניות הן למעשה בועה כלכלית.

השקעות זרות

כמות ההשקעות הזרות בשנג'ן נמדדה בסוף שנת 2004 בכ-4 מיליארד דולר. כמות המשקיעים הזרים בעיר (מכתשעים מדינות ברחבי העולם) צמחה ב-28.6 אחוז לעומת השנה שעברה. כמאה חברות מתוך 500 חברות רשימת פורצ'ן השקיעו בשנג'ן בשנת 2004, מתוכם אפשר למנות את אינטל ענקית המחשבים, סמסונג, סוני, נסטלה, קודאק וחברות ענק רבות.
שנג'ן הייתה הראשונה מבין כל ערי סין, שנפתח בה בנק להשקעות זרות, חברה למניות, חברת ביטוח למלאי משותף, תקנות להמרות זרות, ומרכזי פיתוח אלקטרוניים.

היי טק

שנג'ן היא מרכז ייצור גדול, וביתן של כמה מחברות ההיי טק הגדולות של סין, כמו גם חברות היי טק עולמיות רבות אשר מחזיקות מפעלי טכנולוגיה בעיר. חברת פוקסקון (Foxconn) לדוגמה, מחזיקה בשנג'ן מפעל ייצור גדול, שבו היא מייצרת חלק נכבד ממוצרי חברת אפל. גם Huawei, יצרנית ציוד הרשתות והתקשורת הגדולה ביותר בסין ויצרנית ציוד התקשורת הסלולרית השנייה בגודלה (לאחר אריקסון) ממוקמת בעיר.
ייצור ההיי טק בשנג'ן בשנת 2004 נמדד בכ-326 מיליארד יואן (כ-177 מיליארד ש"ח), גידול של 31.6 אחוזים לעומת השנה הקודמת. 1,742 חברות הייטק פועלות בשנג'ן, ומהוות 56.7 אחוז מכלל הייצור בעיר.

בעיית המים

עקב ריבוי האוכלוסין, ומיעוט מקורות המים בשנג'ן (אין אפשרות להשתמש במי הנהרות, עקב זיהום רציני), נוצרה בשנג'ן בעיית חוסר מים. פתרון הבעיה יהיה כנראה התפלת מי הים, והפיכתם לראויים לשתייה. משלחת ישראלית שיצאה לשנג'ן סיכמה עם משרד המים הסיני, על שיתוף פעולה בפיתוח טכנולוגיות התפלת מים שיוכלו לפתור את מחסור המים בעיר.

חינוך

98% מכלל הילדים שבין הגילאים 3 ל-6 לומדים בבית ספר. יותר מ-92% מכלל בוגרי בית הספר ממשיכים לאוניברסיטה.
1324 בתי ספר קיימים בשנג'ן. נכון לשנת 2004, כ-949,600 תלמידים לומדים בכלל בתי הספר היסודיים שבעיר. 14,500 לומדים בתיכון, ו-14,432 תלמידים רשומים באוניברסיטת שנג'ן .
באוניברסיטת שנג'ן מלמדים 1100 מורים, 253 פרופסורים, ו-568 פרופסורים מייעצים. לאוניברסיטה ישנם 22 קולג'ים, המציעים 54 תוכניות לימודים לתואר ראשון, ו-66 תוכניות לימודים לתואר שני.

יחסים עם הונג קונג

שטחן הכולל של שתי הערים הוא בערך 3000 קמ"ר, בערך חצי מגודלה של שנגחאי. אולם שתי ערים אלו הן שערה המסחרי של סין לעולם. לאחר חזרתה של הונג קונג לסין בשנת 1997, החלו שתי הערים להתבסס יותר ויותר על תשתיות האחת של השנייה. הגבול כבר אינו מחסום בין שתי הערים, כלי תחבורה רבים נעים מדי יום בין שתי הערים, בהם נוסעים אנשים לעבודה, לקניות, או סתם בשביל הפנאי. התנועה הפכה כבדה יותר ויותר, ונוצר הצורך בכביש נוסף שיחבר בין שתי הערים (ראו פרוזדור מערבי הונג קונג-שנג'ן).
המרכז הגרעיני של שנג'ן מייצר כמות אנרגיה השווה לחצי מצרכיה של הונג קונג. למעלה מזאת, אפילו צרכים בסיסיים כאוכל, הפכו להיות מיובאים ברובם משנג'ן להונג קונג, כך במוצרים כגון חלב, אורז וכדומה. לאחר מתקפת הסארס על הונג קונג נתנה הממשלה אישורים רבים יותר לאזרחי סין לעבור להונג קונג, כדי להציל את הכלכלה המתמוטטת. ורוב נהגי המוניות בהונג קונג, הם למעשה תושבי שנג'ן. תושבים מהונג קונג פותחים בקשרי מסחר עם תושבי העיר הקרובה, ומעלים את כמות ההשקעות בעיר, מה שמחזק עוד יותר את הקשר הכלכלי בין שתי הערים.

יחסים עם ישראל

בשנת 2004 החלה ישראל במגעים עם הממשל בשנג'ן, וב-24 בספטמבר נחתם מזכר כוונות ראשון לשיתוף פעולה בין ישראל לשנג'ן. החל משנת 2005 ישנה בעיר נציגות ישראלית רשמית של מכון היצוא הישראלי, התומכת בפעילות חברות ישראליות במחוז גואנגדונג בכלל ובשנג'ן בפרט.
לשנג'ן אין היסטוריה יהודית, אך עקב התפתחות העיר וכניסת משקיעים זרים רבים לעסקים בשנג'ן, עברו לאחרונה גם יהודים וישראלים לגור בשנג'ן. בפברואר 2006 הוקם בעיר סניף חב"ד (סניף של חב"ד הונג קונג), כדי לתת מענה לצורכי קבוצה קטנה של יהודים הגרים בעיר, וקבוצה גדולה בהרבה של אנשי עסקים שמבקרים בשנג'ן לעיתים קרובות. לחב"ד שנג'ן שני סניפים בעיר אחד נמצא באזור העסקים לוהו (כ-5 דקות מהגבול) ומפעיל בית כנסת ומסעדה כשרה וסניף נוסף באזור שקו.