google/wiki40b huggingface dataset:
הדרקון הראשון שלי

תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בעולם בו חיים דרקונים, ומתמקדת בנער ויקינגי בשם היקאפ (בעברית: שיהוק) נער קטן למדי ובכלל לא שרירי, שאביו הוא מנהיג השבט החזק. היקאפ חי באי ברק, שתושביו עוסקים בלחימה בדרקונים. היקאפ מצטרף לחבורת ויקינגים צעירים שמתאמנים לקראת מלחמה בדרקונים, ומצליח ללכוד דרקון שחור מזן שהכחידו הקרוי בפי הוויקינגים "זעם לילי" (Night Fury).
היקאפ בניסיון להוכיח כי הוא כמו שאר הוויקינגים מתקשה להרוג את הדרקון ומחליט לשחרר אותו.
הדרקון מתקשה לעוף גבוה ולצוד וזאת עקב פגיעה בזנב הנגרמה עקב לכידתו. היקאפ מאכיל אותו בדגים וכך מתיידד עם הדרקון, שאותו הוא מכנה "שום שן" (במקור: Toothless - "חסר שן"), ומחליט להפסיק להלחם בדרקונים. כדי לעזור לדרקון הוא מכין חצי זנב מלאכותי מעור ומרכיב לדרקון במקום החסר, אך עדיין הדרקון מתקשה לעוף ללא עזרת רוכב. בשלב הבא היקאפ בונה אוכף ומצליח לרכוב עליו. לאט לאט הוא לומד ממנו עובדות על דרקונים ומיישם אותם בבית הספר,אבל אחד האנשים בכפר גילה את סודו של היקאפ וזו אסטריד, אסטריד מגלה שהיקאפ התיידד עם דרקון והולכת להלשין לאבא שלו היקאפ חוטף את אסטריד ואחרי כמה היתאלויות של שום שן היא מגלה שהדרקון באמת מיודד מה שהופך אותו לגיבור, אולם כשהוויקינגים "מעניקים" לו כבוד להרוג דרקון הוא מסרב. הדרקון האדום מרגיש מאוים על ידי אנשי הכפר ומנסה להרוג אותו, אבל שום שן שחש באיום בא ומציל אותו. הוויקינגים מבינים שהיקאפ חבר לדרקון השחור ומנדים אותו. כשהם משתמשים בחוש של שום שן הם שטים לעבר קן הדרקונים כדי להשמיד אותם. ילדי בית הספר עוזרים להיקאפ לשחרר את הדרקונים הכלואים בזירה והם עפים לעבר הקן, שם בני האדם והדרקונים מתאחדים נגד מלכת הדרקונים. בסוף הסרט האי שלהם מתמלא בהרבה דרקונים והוויקינגים מתיידדים עמם ורוכבים עליהם, היקאפ ואסטריד מתנשקים בפעם הראשונה והם הופכים לזוג.

מקור השם בעברית

הספר הראשון יצא בארצות הברית בשנת 2003, והוא עסק בלימודיו של היקאפ בבית הספר לוויקינגים - שם הוא לומד לאלף דרקונים, לכן מחברת הספר קראה לספר "How to Train your Dragon" (תרגום מילולי: "איך לאלף את הדרקון שלך"). גם כשיצרו את הסרט המבוסס על הספר קראו לו באנגלית "How to Train your Dragon" - אף על פי שבסרט היקאפ לא נדרש לאלף את הדרקון, אלא להרוג אותו. כשהובא הסרט לישראל, החליטו לתרגם את השם של הסרט ל"הדרקון הראשון שלי". הואיל והסרט נקרא בעברית "הדרקון הראשון שלי", החליט המו"ל של הספר שגם על כריכת הספר בעברית יופיע השם "הדרקון הראשון שלי", במקום "איך לאלף דרקון".
לואי ארמנד הראשון, נסיך קונטי

ביוגרפיה

פרנסואה לואי נולד ב-30 באפריל 1661 במלון "דה קונטי" בפריז, והיה בנם של ארמנד דה בורבון, נסיך קונטי ואן מארי מרטינוזי, בתו של ג'רולמו מרטינוזי ואחייניתו של הקרדינל מאזארן, דרך אמה.
באוגוסט 1679 הוא שימש כשליחו של קרלוס השני, מלך ספרד בנישואיו עם מארי לואיז ד'אורליאן. בשנת 1680 הוא התחתן עם מארי אן דה בורבון, בתו הלא חוקית של המלך לואי הארבעה עשר, מפילגשו הראשונה, לואיז דה לוואלייר. החתן והכלה היו בני 18 ו-13 בהתאמה, באותו זמן. מאחר שהם לא הונחו למה לצפות בלילה הראשון שלהם יחד, זה נגמר באסון, והנסיכה הצעירה נמלטה בייאוש. כתוצאה מכך, הנסיך לא רצה לחלוק את המיטה שלו שוב עם אישה.
הוא שירת בהצטיינות בפלנדריה בשנת 1683, ולאחר מכן, נגד רצונו של המלך, הלך להונגריה, שם הוא עזר לאוסטרים להביס את הטורקים בגראן באותה שנה. פרנסואה לואי מת ב-9 בנובמבר 1685 בטירת פונטנבלו, מאבעבועות שחורות, בהם הוא נדבק מאשתו. בזמן שהיא התאוששה לאחר כמה זמן, הנסיך נכנע למחלתו תוך חמישה ימים. מאחר שלא היו לו צאצאים, ירש את תאריו אחיו הצעיר, פרנסואה לואי, נסיך קונטי.
משפחת היראיאמה

משפחת היראיאמה היא כל אחת מחמש משפחות אסטרואידים שנתגלו על ידי האסטרונום היפני קיוצוגו היראיאמה.
היראיאמה זיהה תחילה את משפחות קוֹרוֹניס, אֶאוֹס ו תֶמִיס ואחר-כך את משפחות פלורה ומריה.
לוס אנג'לס דודג'רס

היסטוריה

לברוקלין היו מספר קבוצות בשנות ה-50 של המאה ה-19. שמונה מתוך 16 הקבוצות של הליגה הראשונה (National Association of Base Ball Players) הגיעו מאזור ברוקלין. ברוקלין עזרה בהפיכת משחק הבייסבול למסחרי, בין זה שלושה משחקי אול-סטאר בין ניו יורק לברוקלין שהיוו את המשחקים הראשונים אליהם נדרש תשלום על-מנת להיכנס. הדודג'רס שיחקו בשני אצטדיונים בדרום ברוקלין (וושינגטון פארק והפארק המזרחי) לפני שעברו ב-1913 לאצטדיון אבטס-פילד השוכן בקראון הייטס.
בשנת 1947 רשמה הקבוצה היסטוריה, כשלראשונה בתולדות הליגה פתח בשורותיה שחקן אפרו-אמריקאי, ג'קי רובינסון. רובינסון זכה באותה שנה בתואר רוקי השנה, ובשנים הבאות זכה עם הקבוצה שש פעמים באליפות הנשיונל ליג ובוורלד סיריס ב-1955.
הקבוצה היא אחת הקבוצות העשירות והמצליחות במייג'ור ליג, 18 פעמים היא העפילה לוורלד סיריס וזכתה באליפות שש פעמים, האחרונה בהן ב-1988.  
הקבוצה הודיעה ביוני 2011, על הליכי פשיטת רגל (צ'פטר 11) בשל סכסוך עם הנהלת הליגה. ב-2012 נקנתה הקבוצה תמורת סכום שיא של 2 מיליארד דולר על ידי קבוצת משקיעים, בשם Guggenheim Partners, LLC, הכוללת את כדורסלן העבר ארווין "מג'יק" ג'ונסון. הייתה זו הרכישה היקרה ביותר בהיסטוריה של מועדון ספורט מקצועני, מאז רכישת מנצ'סטר יונייטד תמורת 1.5 מיליארד דולר, על ידי מלקולם גלייזר, ב-2005. על פי דירוג מגזין פורבס מ-2017 הקבוצה מדורגת במקום השני מבחינת שוויה הכלכלי בין כל קבוצות הבייסבול, ושוויה הוערך בכ-2.75 מיליארד דולר.
מוזיקה בברית המועצות

בברית המועצות היו ז'אנרים רבים של מוזיקה, והמוזיקה הוקלטה בתקופות שונות. רוב המוזיקה נחשבה לחלק מהתרבות הרוסית, אבל תרבויות מעמים אחרים של רפובליקות ברית המועצות תרמו רבות גם כן. המדינה הסובייטית תמכה במוסדות מוזיקה, אבל צינזרה את המוזיקה. לפי לנין, "לכל אמן, לכל מי שמחשיב את עצמו כאמן, יש הזכות ליצור לפי האידיאל שלו, עצמאי מכל דבר. למרות זאת, אנחנו קומוניסטים ואסור לנו לשבת בחיבוק ידיים ולתת לכאוס להתפתח לפי מבוקשו. אנחנו צריכים להנחות את התהליך הזה וליצור את תוצאתו."

מוזיקה קלאסית של ברית המועצות

המוזיקה הקלאסית של ברית המועצות התפתחה מהמוזיקה של האימפריה הרוסית. המוזיקה התפתחה לאורך זמן מניסויים של תקופת המהפכה, עד לקלאסיציזם שהיה המועדף אצל סטלין. רבים מהאמנים הקלאסיים בתקופה הסובייטית נהיו מהאמנים המובילים בעולם, כגון סטרוויסקי, פרוקופייב, שוסטקוביץ', חצ'טוריאן ועוד.

פסקולי סרטים

פסקולי סרטים היו חלק גדול מהמוזיקה הסובייטית הפופולרית, וגם מהמוזיקה הניסיונית.

תקופות מוקדמות

בתקופות המוקדמות של ברית המועצות, המוזיקה הפופולרית הייתה בעצם מוזיקה רוסית. אחד השירים הפופולרים ביותר, "קטיושה" (שבין היתר תורגם לעברית), קרוב מאוד למלודיה, הרמוניה והקיצביות של המוזיקה הרוסית במאה ה-19.

1920-1960: ג'אז סובייטי

מוזיקת ג'אז הונהגה בברית המועצות בשנות העשרים של המאה העשרים, אך בשנות הארבעים סווגה המוזיקה כ"מוזיקת בורגנות". בשנות השישים הז'אנר נהיה מעט פופולרי.

1960-1970: מוזיקת משוררים בודדים ולהקות וקאליות ואינסטרומנטליות

בשנות השישים התחילו להופיע בברית המועצות להקות ווקאליות ואינסטרומנטליות רשמיות. הלהקות נוצרו על ידי המדינה ולרוב ביצעו שירים שהלחינו אותם מנצחים של ברית המועצות.
תנועת הזמר-יוצר בברית המועצות, או המשורר הבודד, הייתה פופולרית מאוד ונחשבה לתחלופה למוזיקת הלהקות הוקאליות ואינסטרומנטליות.

שנות השמונים: מוזיקת רוק

לא כמו הלהקות הוקאליות ואינסטרומנטליות בשנות השישים והשמונים, להקות רוק לא הורשו לפרסם את יצירותיהם ונשארו לא במיינסטרים. בשנות השמונים, הצנזורה פחתה, מועדוני רוק נפתחו במוסקבה ולנינגראד, ורוק נכנס במהרה למיינסטרים.
אצטדיון סאו ז'נואריו

היסטוריה

האצטדיון, אשר נקרא על שם הרחוב שאליו פונה חזיתו, נפתח באופן רשמי ב-21 באפריל 1927, במסגרת משחק בין ואסקו דה גאמה לבין לקבוצת סנטוס.
בטרם נפתח אצטדיון המרקנה לקראת טורניר מונדיאל 1950 שהתקיים בברזיל, היה זה אצטדיון הכדורגל המרכזי בריו דה ז'ניירו ובמשך שנים אירח האצטדיון משחקים רשמיים של נבחרת ברזיל, כשמשחקה הראשון של נבחרת ברזיל באצטדיון נערך ב-15 בינואר 1939 במסגרת גביע רוקה. האצטדיון אירח גם משחקי ידידות, משחקים במסגרת הקופה אמריקה וטורנירי כדורגל שונים גם לאחר שהמרקנה נפתח. מלבד זאת אירח האצטדיון גם הופעות וכנסים. שיא המבקרים באצטדיון נשבר בהופעתה של הלהקה מפוארטו ריקו "Menudo" ב-1985 ומוערך בין 80,000 איש לבין 130,000 איש. באותה הופעה אירע אסון כששני צעירים נמחצו למוות בשל הדוחק והצפיפות. 
ב-1943 ו-1945 אירח האצטדיון גם את מצעד בתי הספר לסמבה.

מאפיינים

האצטדיון מתאפיין בחזית ארכיטקטונית מיוחדת בסגנון ניאו קלאסי ובמבנה פרסה בצורת U. יציעי האצטדיון מקורים באופן חלקי. האצטדיון הוותיק נמצא ברשימת "אתרי המורשת הברזילאית באדריכלות, אומנות והיסטוריה". ב-2007 הוקם באצטדיון על הדשא מאחורי אחד השערים פסל ברונזה בגודל טבעי של הכדורגלן רומאריו, ששיחק בקבוצה כחלוץ, וזאת לאחר שהבקיע את הכדור ה-1,000 במדיה. מלבד זאת, בסביבת האצטדיון הוקמו מתקנים נוספים כמו מתחם בריכות שחייה אולימפיות, חדרי כושר, מתחם מנוחה והתכנסות לספורטאים בסגנון מלונית בוטיק, חדר גביעים גדול שמציג בעזרת יותר מ-8,000 פריטים את הישגי הקבוצה וסמליה ומרכז אימון לספורטאים צעירים. 
מלבד זאת נפתחה במתחם ב-15 באוגוסט 1955 קפלה על שם "מריה גבירתנו של הניצחונות" שחשובה מאוד לקבוצה ואוהדיה ולכן נמנעים מלהורסה אף על פי שהיא מפריעה להרחיב את האצטדיון ולבנות לו יציע רביעי.
אצטדיון הכדורגל היה אמור לעבור שיפוץ והסבה לתקופת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לאירוח טורניר הרוגבי שביעיות האולימפי שנכלל לראשונה במשחקים האולימפיים. אולם האצטדיון לא גיבש בזמן את תוכניות האירוח שלו ולכן הוחלט להעביר את טורניר הרוגבי שביעיות האולימפי ל"אצטדיון דאודורו", מתקן ספורט זמני המכיל 15,000 מקומות שהוקם בשכונת דאודורו עבור טורניר ה"קרב חמש" האולימפי ויארח גם את טורניר הרוגבי שביעיות האולימפי.
דרוסקינינקאי

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
למרות שבמקורות הכתובים הוזכרה העיר בפעם הראשונה רק בתחילת המאה ה-17, אנשים מתגוררים באזור זה כבר מתקופת האבן. 
במאה ה-18, הייתה דרוסקינינקאי כפר ליטאי רגיל, עד שסטניסלב אוגוסט פוניאטובסקי, הדוכס הגדול של ליטא, מלך פולין, הוציא צו והכריז על דרוסקיניקאי ככפר נופש, ב-20 ביוני 1794. 
בשנת 1837, כאשר איגנצי פונברג, פרופסור באוניברסיטת וילנה, ניתח את ההרכב הכימי של המים המינרליים הזורמים בנהר הניימן המתפרש לרוחב העיר, ופרסם את התוצאות, אישר הקיסר ניקולאי הראשון את פרויקט הנופש בדרוסקינינקאי.
מאוזוליאום אוגוסטוס

היסטוריה

המאוזוליאום הוא אחד המבנים הראשונים שאוגוסטוס הורה על בנייתם לאחר ניצחונו בקרב אקטיום בשנת 31 לפנה"ס.
במאוזוליאום נקברו מרקוס קלאודיוס מרקלוס, מרקוס ויפסניוס אגריפה, אוקטביה, דרוסוס, לוקיוס קיסר, גאיוס קיסר, אוגוסטוס, גרמניקוס, דרוסוס הצעיר, ליוויה, נירון יוליוס קיסר, אגריפינה, טיבריוס, קלאודיוס, בריטניקוס, פופיאה סבינה, נרווה ויוליה דומנה (שני האחרונים לא השתייכו לשושלת היוליו-קלאודית).
בשנת 411 בזזו הגותים את המאוזוליאום.
במהלך ימי הביניים בוצר המבנה והפך לטירה של משפחת קולונה, עד גירושה מרומא בשנת 1167, אז נהרסה הטירה.
במהלך המאה ה-19 שימש המבנה זירה לקרבות שוורים. רק בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו לבצע במקום חפירות ארכאולוגיות, במסגרת השאיפה של השלטון הפשיסטי לחדש את הדרה של רומא.

תיאור המבנה

המאוזוליאום מעגלי בצורתו, וכלל מספר מעגלים של לבנים ואדמה שבה היו נטועים עצי ברושים. במרכז המאוזוליאום היה (ככל הנראה) גג חרוטי, או פסל של אוגוסטוס. בתוך המבנה היו חדרי הקבורה.
שני אובליסקים עשויים גרניט ורודה עמדו בפתח המבנה. כיום הם ניצבים בפיאצה דל'אסקווילינו ובמזרקת הקווירינל. מסדרון הוביל מפתח המבנה לעבר חדרי הקבורה במרכזו.
קוטרו של המבנה היה 90 מטרים, וגובהו 42 מטרים.
בשנת 2016 אושר תקציב לשיקום המבנה וסביבתו כדי לאפשר גישת הציבור.
סיפורו של הטוחן

סיפורו של הטוחן (באנגלית: The Miller's Prologue and Tale) הוא השני בסיפורי קנטרברי שחיבר הסופר האנגלי בן המאה ה-14, ג'פרי צ'וסר. הסיפור מובא מפיו של טוחן מבושם על מנת "להפטר" מסיפורו של האביר. זהו 'פבליאו' (Fabliau - סיפור קצר) גס, המוני וסאטירי העומד בניגוד מוחלט לקורות אהבה הנאצלת הנשקפת מסיפורו של האביר.

הפרולוג של הטוחן

הפרולוג של הסיפור נכתב בצורת דו-שיח הנערך בין הארי ביילי (בעלי פונדק הטאבארד בו מתאחרת החבורה) לטוחן, העונה לשם רובין. בעוד שהפונדקאי מבקש תחילה לשמוע עוד מעללי גבורה נשגבים בעקבות סיפורו של האביר, הוא ניאות לבסוף להתיר לטוחן (ולו כדי לסכור את פיו) לגולל את סיפורו.
הטוחן מתואר כשתוי וצעקני, וקולו מזכיר את זה של פונטיוס פילטוס במחזות מסתורין (שורה 16). האפסנאי מפציר בטוחן לבל ישים לצחוק את מקצועו; אך האחרון משיב כי אין בכוונתו להעליב נגרים ככלל, או לתארם כבעלים נבגדים, וממשיך בסיפורו. כך, הסיפור הבא אחריו הוא זה של האפסנאי, המנסה לאזן את סיפורו של הטוחן בטווית-עלילה ובה כמה נערים העושים צחוק מטוחן חמדן ונכלולי.

סיפורו של הטוחן

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: סלנג ("חינגה", "שכל בקודקוד"), ציטוטים מאנגלית של ימי הביניים.
"סיפורו של הטוחן" עוסק בצעיר העונה לשם ניקולס, המנסה לשדל את אשתו הצעירה (אליסון) של הזקן הקנאי - בעל-הבית בו הוא מתגורר, להעביר עמו את הלילה. לבסוף, מאמציו נושאים פרי והצמד מתכנן כיצד לתנות אהבים על ידי הולכת ג'ון, בעל-הבית, שולל, באמצעות מזימה מורכבת שבמסגרתה משכנעו ניקולס כי הוא גילה, בזכות הכרתו את תורת האצטגנינות, כי שטפון בממדים תנ"כיים עומד להחריב את המקום. ביטחונם תלוי, כך מתריע בפניו ניקולס, בהעברת לילותיהם בגיגיות אישיות שתתלנה מהתקרה, ובעת שהשטפון בוא יבוא, יהא צורך לנתקן מהחבלים. הוא מוסיף ומזהיר את בעל-הבית כי אם הלה יגלה את דבר השטפון הממשמש ובא לחבריו, כי-אז הם יחשיבוהו למטורף (בעוד שלמעשה מטרת הדברים אינה אלא להבטיח כי איש לא יכניס טיפת שכל בקודקודו של בעל-הבית). מהתלה מבדחת זו פותחת בפני אליסון וניקולס את חלון-ההזדמנויות לו ציפו בדריכות, ולאחר שקיעת-החמה, משבעל-הבית נרדם בגיגיתו, חומקים השניים אל מחוץ לגיגיותיהם ומבצעים את זממם זה בזו.
בעת שניקולס ואליסון שוכבים זו בצד זה, לבלר הקהילה הגנדרן והאיסטניסי, אבשלום (אבסולון), הנמשך לאליסון ומעריך שבעלה אינו שוהה בביתו באותה העת, מופיע וכורע ברך תחת פתח השפכים של חדר השינה ("shot-wyndowe") ומבקש את אליסון כי תנשקהו. באפלה, היא מגישה בפניו את ישבנה והוא "kiste hir naked ers ful savorly", בחודלו רק כאשר חש בשערות. הוא תופש כי נפל קורבן למתיחה אכזרית ונוטש את המקום בזעם רב. הוא שואל מחתה לוהטת מנפח משכים קום ובשובו לבית אליסון, הוא מבקשה בשנית לנשקו, בכוונתו לגרום לה כוויה. אך בפעם הזו, ניקולס, שבדיוק קם מהמיטה על מנת להטיל את מימיו ומחליט להצטרף אף הוא לחינגה, תוחב את ישבנו לאשנב ומשחרר נפיחה רמה היישר לפניו של אבשלום. המחזר הנזעם משלח את המחתה היישר "amidde the ers" וגורם לניקולס לכוויה קשה. בייסוריו, זועק ניקולס למים על מנת לצנן את הכוויה, וזעקותיו אלו מעירות את בעל-הבית ג'ון הסובר כי הנה הגיע השטפון. הוא נתפש לפאניקה, חותך את החבל המחזיק את הגיגית באוויר, נשמט לרצפה ושובר את זרועו. כתוצאה מהבוקה והמבולקה, נעורה כל העיירה משנתה ומתגודדת במקום, וכך, מוטל בגיגית, נמצא ג'ון. הוא מנסה להסביר את מעשיו, ועד מהרה, כפי שניקולס חזה מראש, הוא נתפש כמטורף (וגם כבעל מקורנן).
עקרון העונג

עקרון העונג (או עקרון ההנאה) הוא עקרון שפיתח זיגמונד פרויד בפסיכואנליזה שלו. את המונח "עקרון העונג" (גרמנית: Lustprinzip) לא טבע פרויד, אלא לפניו גוסטב פכנר. לטענת פרויד, העקרון מניע את האדם להגיע להנאה מקסימלית ולכאב מינימלי. לפעולה לפי עקרון העונג אחראי האיד, שהוא חלק מהלא-מודע שבנפש. ההנאה שמדבר עליה פרויד היא הנאה ביולוגית-גופנית, ובעיקר הוא הדגיש את ההנאה המינית.
על פי התאוריה הפרוידיאנית, תינוקות פועלים על פי עקרון העונג בלבד (לא מסוגלים לדחות סיפוקים, מעוניינים בסיפוקם במהלך השלב האוראלי של התפתחותם). במהלך החיים, מתפתח מ"עקרון העונג" גם עקרון המציאות, שבו אדם אמנם מחפש סיפוקים ונמנע מכאב, אך מוכן לדחות סיפוקים במידת הצורך. ההתנגשות בין הרצון לסיפוק והצורך לדחות סיפוקים הוא שורש הקונפליקט שבין האדם לחברה.
במספר מחקרים דווח, כי הסובלים מבעיות במוח, למשל מתסמונת קורסקוף, מאבדים את "עקרון המציאות" וחוזרים להתנהגות המונעת מדחפים לא-מודעים.
בתי דין דתיים בישראל

בתי דין דתיים הם מוסדות שקיבלו סמכות שפיטה מטעם המדינה לדון בענייני מעמדם האישי של האזרחים, כדוגמת נישואים, גירושים, ירושה, אפוטרופסות, אימוץ ועוד. בשיטת המשפט בישראל, לכל עדה דתית המוכרת על ידי המדינה: יהדות, אסלאם, נצרות והדת הדרוזית בית דין משלה, הדן על-פי דיני הדת.

בתי דין נוצריים

הכנסיות של כל עדה נוצרית מוכרת בישראל (מזרחית (יוונית), לטינית, גרגוריאנית ארמנית, ארמנית קתולית, סורית קתולית, כשדית קתולית (אוניאטית), מלכיתית יוונית-קתולית, מארונית, סורית אורתודוקסית, ואוונגלית אפיסקופלית) מספקות לבני עדותיהן שירותי דת שונים, ובכללם גם בתי דין נוצריים. פסיקות אלה מוכרות על ידי המדינה.

חוקים המקנים סמכויות עזר לבתי הדין הדתיים

בתי הדין נהנים מסמכות שיפוט המוכרת על ידי המדינה בחוק יסוד: השפיטה.
על מנת לאפשר לבתי הדין הדתיים לבצע תפקידם נחקקו במהלך השנים חוקים שונים בעניין סמכויות הנתונות לבתי הדין. בין אלה ניתן למנות את חוק בתי דין דתיים (כפיית ציות ודרכי דיון), התשט"ז-1956 ואת חוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה), התשכ"ה-1965.
קפריסיה מרשל

ביוגרפיה

קפריסיה מרשל נולדה בקליבלנד בשנת 1964 למשפחה ממוצא קוראטי-מקסיקני. היא בוגרת תואר מאוניברסיטת פרדו לאמנוניות ומדעי המדינה. בהמשך היא למדה משפטים באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב והוענק לה תואר שלישי במשפטים.
בשנת 1990 קפריסיה מרשל החלה לעבוד במערכת המבחירות של ביל קלינטון. לאחר בחירתו היא עבדה בצוות של הילרי קלינטון בבית הלבן. בשנת 1997 היא מונתה למזכירת לעניינים החברתית של הבית הלבן (במקום אן סטוק). היא עבדה בתפקיד זה עד לשנת 2001. לאחר מכך קפריסיה מרשל עבדה אצל ביל קלינטון כיועצת בכירה.
בשנת 2006 קפריסיה מרשל עבדה במערכת הבחירות של הילרי קלינטון. החל משנת 2009 היא עבדה במחלקת המדינה של ארצות הברית וסיימה את התפקיד בשנת 2013.
היא מתגוררת בוושינגטון די. סי. עם בעלה ובנה.
סמהורודוק

תולדות היישוב

העיירה נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-17, וסבלה ממאבקי כוחות בין הפולנים והקוזקים. בסוף המאה ה-17 נכבשה העיירה בידי הטורקים.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.

יהודי סמהורודוק

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 יהודים, כשליש מתושביה. במרץ 1919 נערך בעיירה פוגרום, בו נרצחו 4 משפחות יהודיות.
ב-22 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת תשלום סכומי כופר.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. ב-4 ביוני 1942 נרצחו כ-500 מיהודי הגטו בבור ירי בסמוך לעיירה. כ-50 בעלי מלאכה שעברו סלקציה נשלחו לעיר קוזיאטין, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
התיאטרון המלכותי הלאומי

התיאטרון המלכותי הלאומי (באנגלית: Royal National Theatre) הוא בניין ולהקת תיאטרון באזור סאות' בנק שבלונדון.
הבניין נמצא מזרחית לגשר ווטרלו ונמצאים בו שלושה אולמות תיאטרון - אולם על שם לורנס אוליבייה, המנהל האומנותי הראשון של התיאטרון; אולם ליטלטון (על שם סר אוליבר ליטלטון, היו"ר הראשון של התיאטרון) ואולם קוטסלו (על שם לורד קוטסלו - ראש מנהלת התיאטראות של סאות' בנק בעת הקמת התיאטרון).
את המבנה תכנן האדריכל דניס לאסדון והוא נפתח לקהל בשנת 1976 בשם "התיאטרון הלאומי". השם "התיאטרון המלכותי הלאומי" ניתן לו בשנת 2000.
אולם אוליביה בנוי בסגנון התיאטרון היווני העתיק שבאפידאורוס, והוא מסוגל להכיל 1,160 צופים. אולם ליטלטון מסוגל להכיל 890 צופים ואולם קוטסלו מסוגל להכיל 300 צופים.
בתיאטרון מוצגים מחזות קלסיים של שייקספיר ושל מחזאים אחרים, וכן מחזות מודרניים ומחזות זמר.
תרגומי מגילת אסתר לארמית

תרגומי מגילת אסתר לארמית הם שני תרגומים (הקרויים "תרגום ראשון" ו"תרגום שני") הכוללים, בנוסף לתרגום המילולי גם חומר מדרשי ואגדי רב. זמן ומקום חיבורם אינו ידוע, אך הוא מאוחר לתרגום יונתן, שלא תרגם את המגילות. רב האי גאון (המאה ה-10) מעיד על קיומם של לפחות שני תרגומים לאסתר, כלומר זמן חיבור התרגומים הוא בין המאה ה-5 ל-10.
התרגום אינו מכיר את האסלאם ולפיכך ככל הנראה קדום לעליית האסלאם במאה השביעית.]
התרגום השני נוצר ככל הנראה במאה ה-8.
קלארנס הובנר

ראשית חייו

הובנר נולד ב-24 בנובמבר 1888 בבאשטון, קנזס, ובשנת 1910 התגייס לצבא ארצות הברית. הובנר שירת ברגימנט הרגלים ה-18, ובשנת 1916 קודם לדרגת סמל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם הובנר כחלק מרגימנט הרגלים ה-28, שהשתייך לדיוויזיה ה-1, ולחם עמו בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון. במהלך הקרבות נהרג מפקד הגדוד ה-2 של הרגימנט, והובנר מונה למחליפו. על פעולותיו בקרבות קיבל הובנר את עיטורי צלב השירות המצוין (2 פעמים), מדליית השירות המצוין וכוכב הכסף.
לאחר המלחמה מילא הובנר תפקידי מטה והדרכה שונים, ובין השנים 1929–1933 פיקד על פורט-לינוורת'.

מלחמת העולם השנייה

בשנת 1943 מונה הובנר למפקד הדיוויזיה ה-1, לאחר שמפקדה טרי אלן הודח בשל חוסר משמעת בדיוויזיה. הובנר שיקם את המשמעת בדיוויזיה, והוביל אותה במהלך הפלישה לנורמנדי בלחימה בחוף אומהה. לאחר מכן פיקד הובנר על הדיוויזיה במהלך מבצע קוברה, בקרב על אאכן ובקרב יער הורטגן. בינואר 1945 מונה הובנר למפקד הקורפוס ה-5 במקום לאונרד ג'רואו, ופיקד עליו במהלך פלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, וכוחותיו היו הראשונים שיצרו קשר עם הצבא האדום על נהר האלבה.

לאחר המלחמה

במהלך שנת 1949 היה הובנר מפקד כוחות הכיבוש האמריקנים בגרמניה, ובשנת 1950 פרש מהצבא. לאחר מכן מונה למפקד ההגנה האזרחית בניו יורק, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1961.
ב-23 בספטמבר 1972 מת הובנר בביתו בוושינגטון די.סי., ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, וירג'יניה, יחד עם שתי נשותיו.
ליאור כפיר רפאל

חיים אישיים

רפאל נשוי ואב לארבעה ילדים. מתגורר עם משפחתו בזכרון יעקב.
אינה צימבאליוק

ביוגרפיה

צימבאליוק נולדה בצ'רנוביץ לאם מורה ואב שעוסק בתיירות.
היא למדה ניהול ותיירות בינלאומית באוניברסיטה הלאומית בקייב לתרבות ואומנויות (Kyiv National University of Culture and Arts).
מ-1998 ועד 2005 השתתפה בשמונה תחרויות יופי שונות.
היא נבחרה ל"מיס תבל אוקראינה" 2006, בתחרות מיס תבל בלוס אנג'לס עלתה ל-20 המתמודדות הסופיות בחצי הגמר.
תמונותיה הופיעו בשלל מגזינים באוקראינה.
ב-2007 שיחקה בסדרה "Серцю не накажеш" שהיא הפקה משותפת לערוץ 5 וערוץ 1+1.
ב-2008 ו-2009 הגישה שתי תוכניות בערוץ 1+1, היא הגישה תוכנית בערוץ "ICTV", בנוסף עבדה גם בערוץ ה-MTV האוקראיני.
ב-2009 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Ryabiny grozdya alye".
ב-2012 שיחקה בסרט רז'בסקי נגד נפוליאון.
היא דובבה את בובת הברבי בדיבוב האוקראיני של צעצוע של סיפור 3.
היא המייסדת של מותג הביגוד "MyShuShu".
מופלטה

מופלטה היא מאכל מתוק מהמטבח היהודי-צפון אפריקאי, המאפיין בעיקר את חגיגות המימונה. 
המופלטה עשויה בצק שאותו מכינים במהירות במוצאי חג הפסח. תהליך הכנתה כולל מתיחת הבצק על פני מגש משומן באמצעות ידיים משומנות. את המופלטה המתוחה מניחים על מחבת ייעודית, ולאחר שטוגנה משני צדדיה, מניחים מופלטה אחרת תחתיה. על המחבת נוצרת ערימה של מספר מופלטות, אשר שומרות על חום המופלטה התחתונה מחד, וממשיכות להיעשות מאידך.
בצק המופלטה מכיל מים וקמח, ובתהליך ההכנה נוסף לו שמן. היעדר הצורך בהתפחה וזמן ההכנה הקצר הם שמאפשרים את הכנת המופלטות מיד עם צאת החג, ללא צורך בעיסוק בחמץ במהלך החג, ולכן מתאים מאכל זה לחג המימונה.
נהוג לאכול את המופלטה עם ממרחים מתוקים כדוגמת דבש, ריבה או שוקולד למריחה.
צבעה של המופלטה הוא בדרך כלל צהבהב-בהיר, ונוטה לחום בהיר.
אצטדיון ויסנטה קלדרון

היסטוריה

העבודות להקמת האצטדיון החלו בשנת 1961 והסתיימו כחמש שנים לאחר מכן. בעת פתיחתו הכיל האצטדיון 62,000 מקומות ונקרא "אצטדיון מנסנרס", על שם נהר המנסנרס שעל גדותיו הוא ממוקם. משחק הפתיחה של האצטדיון נערך ב-2 באוקטובר 1966 בין אתלטיקו מדריד לוולנסיה והסתיים בתוצאה 1-1. הדרבי של מדריד, בין אתלטיקו לריאל מדריד, נערך לראשונה באצטדיון ב-16 באפריל 1967 והסתיים בתיקו 2-2. ב-1971 שונה שם האצטדיון לשמו הנוכחי, על שמו של הנשיא לשעבר של אתלטיקו מדריד, ויסנטה קלדרון.
לקראת מונדיאל 1982 שנערך בספרד עבר האצטדיון שיפוצים ובמהלך התחרות אירח את שלושת משחקי בית ד' בשלב השני. ב-2003 העניקה אופ"א לאצטדיון דירוג 5 כוכבים המאפשר לקיים בו משחקי גמר אירופים.
ב-28 במאי 2017 התקיים באצטדיון משחק פרידה לפני הריסתו (בחסות האפיפיור) בהשתתפות כוכבי כדורגל מהעבר ובהווה. יום לפני כן התקיים בו המשחק הרשמי האחרון במסגרת גמר גביע המלך הספרדי לעונת 2016/17, שבו ניצחה ברצלונה את אלאבס.
האצטדיון צפוי להיהרס לטובת הקמת פארק.