google/wiki40b huggingface dataset:
חכמת שלמה (ספר חיצוני)

חכמת שלמה הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, שנכתב ככל הנראה באלכסנדריה שבמצרים באמצע המאה הראשונה לספירת הנוצרים. לספר 19 פרקים.
במאה ה-18 תורגם הספר לעברית על ידי נפתלי הרץ וייזל, אשר לימים הרחיב תרגום זה לחיבור בשם "רוח חן". התרגום כתוב על טהרת העברית המקראית, נורמה שליוותה שנים ארוכות את העברית של תנועת ההשכלה.

שפת המקור

הדעות חלוקות בקשר לשפת המקור של הספר והאם היא עברית או יוונית. החוקר אברהם כהנא סבור כי לספר שלושה מקורות: חלקו הראשון של  הספר נכתב ככל הנראה בעברית, חלקו השני עובד ביוונית על פי מקורות עבריים ואילו חלקו השלישי נכתב ללא ספק במקורו ביוונית. בכל מקרה, המקור העברי אבד.

ספרים נוספים בשם זה

בספר הזוהר מוזכר כמה פעמים ספר "חכמתא דשלמה" ומובאים ציטוטים ממנו. ככל הנראה אין קשר בין ספרים אלו. והספר המוזכר בזוהר עוסק בסודות התורה.
פסמון

מאפיינים

הפסמונים הם פעילי יום, ופעילותם קשורה לטמפרטורת הסביבה; בעונות הקרירות פעילים מזריחה לשקיעה ובעיצומה של עונת הקיץ החמה, נמנעים מפעילות רוב שעות היום ופעילותם מתרכזת בשעות הבוקר הקרירות יחסית. לאחר שהשביעו את רעבונם בשעות הבוקר הם אוגרים את מזונם על ידי גיזום ענפים וגרירתם למחילה, ובימים חמים במיוחד הפסמונים יישארו במחילה ויאכלו את המזון האגור.
מזונם העיקרי של הפסמונים הוא צמחי מליחה מדבריים, רבים ממשפחת הסלקיים; מינים של מלוח, אכם, יפרוק המדבר, חמדה, מלחית ועוד. בהיותם ניזונים מהשיח מלוח קיפח, נמצא שמגרדים את שכבת המלח הנמצאת על גבי העלים עם הרגליים הקדמיות והשיניים. התנהגות אכילה דומה של צמחי מלוח נמצאה אצל מכרסם אמריקאי עכבר הקנגורו מהמין Dipodomys microps. כדי להתמודד עם ריכוזים כה גבוהים של מלחים המצויים במזונם, הפסמונים פיתחו כליות מפותחות ויעילות במיוחד שמסוגלות להיפטר מכמויות המלח הגדולות ולרכז שתן עד פי 4 לערך מכליית האדם. 
הפסמונים מתבססים תחת שיחי המלוח, וחיים תחתם במחילות. לכל פרט מערכת מחילות מסועפת הכוללת אפיקים לשינה, אגירת מזון ורבייה. לזכרים טריטוריות גדולות יותר, הכוללות לעיתים מספר טריטוריות של נקבות. 
הזכרים נפגשים עם הנקבות לצורך רבייה. לאחר ההזדווגות ההריון נמשך כ-25 יום נולדים 1-8גורים השוהים עם אימם במחילה. 
כאשר משתנה תזונתם הטבעית של הפסמונים, חלק מן הפרטים מפתחים תסמינים של מחלת הסוכרת ו\או השמנת יתר ולכן, כיום משמשים הפסמונים חיות מחקר חשובות בחקר התופעות הללו. ברם, החזקתם אינה קלה שכן תזונתם ייחודית, ולכן קיימות מושבות מחקר מעטות כיום.
ניתן לציין את ניצנה- בגבול ישראל-מצרים כקהילייה חינוכית בעלת תנאי שטח מגוונים, בהם ניתן לצפות במינים שונים בסביבת החיים הטבעית שלהם.

תפוצה

בישראל: נגב, מדבר יהודה, אפיקי נחלים, מלחות, מישורים חוליים.
בעולם: מדינות צפון אפריקה ועד חצי האי ערב.
טארטן

טארטן הוא דוגמה מסוימת של פסים אנכיים ואופקיים במספר צבעים, המזוהה עם האומות הקלטיות ובמיוחד עם סקוטלנד. לקילטים הסקוטים כמעט תמיד יש דוגמת טארטן.
הטארטן מוכן בעזרת חוטים צבעוניים מתחלפים הנארגים בשתי וערב בזוויות ישרות אחד לשני. חוטי הערב נארגים באריגה אלכסונית פשוטה - שניים מעל ושניים מתחת לחוטי השתי. כך נוצרים פסים אלכסוניים בהם צבעים שונים מצטלבים היוצרים אשליה של צבעים חדשים המעורבבים מהצבעים המקוריים. קטעי הצבע המתקבלים חוזרים על עצמם אנכית ואופקית בדוגמה ייחודית של ריבועים וקווים הנקראת סט.
בעידן המודרני טארטנים ספציפים מזוהים עם שבטים סקוטים או עם מוסדות הקשורים למורשת הסקוטית.

מקור

ניתוח בדים מקברים תוכארים במערב סין הראה דמיון לתרבויות האירופאיות של תקופת הברזל מהמאה ה-8 לפני הספירה, כולל דוגמאות טארטן הדומות באופן מפתיע לטארטנים קלטים מצפון-מערב אירופה. דוגמאות טארטן היו בשימוש באריגה הבריטית והאירית במשך מאות שנים. אחד הטארטנים העתיקים ביותר שנמצאו באיים הבריטים, הנקרא "סט פלקירק", מתוארך למאה השלישית לספירה והוא בעל תבנית משובצת בשני צבעים טבעיים, לבן וחום.
בדים הצבועים במספר צבעים היו בשימוש על ידי הקלטים מתקופה עתיקה, אך גיוון הצבעים היה תלוי במעמדו של הלובש. המלכים הקדומים לבשו בדים בעלי שבעה צבעים, הדרואידים שישה צבעים, והאצולה ארבעה. בסביבות תחילת המאה ה-18 הטארטנים החלו לשמש כזיהוי תושבים של מחוזות שונים. אולם הקישור בין טארטן לשבט מסוים התחיל בתקופה הרומנטית שפיארה את תרבות הרמה.

טארטנים שבטיים

מתן השמות והרישום של טארטנים שבטיים רשמיים החל ב-8 באפריל 1815, כש"אגודת הרמה של לונדון" ביקשה שכל ראשי השבטים יביאו דוגמאות של הטארטנים בהם משתמשים בשבט שלהם לצד שלטי האצולה שלהם (Coat of arms). רבים מהצ'יפים לא ידעו מה הטארטן שלהם אך כל כך רצו להשתתף באוסף שביקשו שיכינו להם טארטנים מקוריים, אותם הם רשמו בטארטנים שבטיים.
הטארטן של שבט סקוטי מסוים הוא רצף ייחודי של צבעים וגוונים המאושר על ידי אגודת השבט לשימוש על ידי חברי אותו השבט בקילטים, עניבות ופרטי לבוש וקישוטים אחרים. לכל שבט יש לפחות טארטן ייחודי אחד.
ארגייל היא דוגמת סריגה פופולרית של תבנית מעוינים, השואבת את השראתה מהטארטן של שבט קמפבל מארגייל שבמערב סקוטלנד.

טארטנים אחרים

בנוסף לטארטנים השבטיים ישנם טארטנים רבים הרשומים למשפחות, מחוזות, מוסדות ואפילו מפעלי הנצחה. בנוסף דוגמאות מסוימות שמורות לשימוש על ידי יחידות מסוימות בצבא הבריטי ובצבאות של חלק ממדינות חבר העמים הבריטי. יחידות המזוהות עם משפחת המלוכה הבריטית משתמשות ב"טארטן המלכותי של סטיוארט", ללא צורך בקשר דם עם שבט סטיוארט. זהו הטארטן הרשמי של בית סטיוארט וכן הטארטן הרשמי של המלכה אליזבת השנייה כצאצאית של המלך ג'יימס הראשון.
ישנם טארטנים מסוימים לכוחות צבא כמו חיל האוויר המלכותי, לחברות מסחריות, לקבוצות אינטרס כמו אמנסטי אינטרנשיונל, לתנועות דתיות כמו הרא קרישנה, לערים, לקבוצות כדורגל ולאזורים ברחבי העולם בהם מתגוררים אנשים ממוצא סקוטי.
ישנם גם טארטנים המשמשים באופנה שלא רשומים בסקוטלנד.
הכמורה הם בעלי המקצוע היחידים המיוצגים על ידי טארטן מיוחד. האגדה מספרת כי הם היו צריכים טארטן נפרד ללבוש במקום הטארטן המשפחתי שלהם כדי שלא יותקפו על ידי חברי שבטים יריבים.
במחוזות הקלטים של קורנוול וויילס הטארטנים והקילטים אומצו כחלק מההתעוררות הקלטית של המאות ה-19 וה-20. הטארטן של מחוז נורת'מבריה (הנקרא גם "טארטן הרועה"), אחד הטארטנים העתיקים ביותר בבריטניה, הוא שכיח ונלבש בעיקר בצפון אנגליה.
המילה "טארטן" משמשת גם כתואר המרמז על מוצא סקוטי. לדוגמה, הביטוי "צבא טארטן" מתייחס לאוהדי נבחרת סקוטלנד בכדורגל.
שמואל יהודה הירש

הרב שמואל יהודה שמעון הירש (23 באוקטובר 1872 – 11 באוגוסט 1941) היה רב ראשי במחוז אוברייסל שבצפון הולנד, שבירתו היא העיר זְווֹלֶה, במשך קרוב לארבעים שנה.

רקע משפחתי

נולד לר' שמעון עזריה הירש ואימו חנה שפיץ. משפחת שפיץ הייתה משפחה אמידה מאד, אשר ראו ברכה בעסקיהם (הם אף התגוררו בבית היסטורי - ביתו של הצייר ההולנדי הנודע רמברנדט, המוכר כיום כמוזיאון בית רמברנדט). אביה של חנה שפיץ ייסד את ארגון הצדקה "פקידים ואמרכלים" שהקימו בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים, ותמכו בעניי ארץ הקודש. אביו לא לקח חלק בעסקי המשפחה והקים בית-מדרש לבעלי בתים. בגיל שבעים הוכתר על ידי בנו בתואר "מורינו", תואר כבוד נדיר ביותר באותו תקופה.
אחרי לימודיו בתלמוד תורה המשיך בסמינר לרבנים אצל הרב יוסף צבי דינר, קיבל הסמכה לרבנות בגיל צעיר מאוד, וב-1902 עוד לפני נישואיו, נענה לקריאת קהילת זוולה, והתמנה לרבה הראשי.

פעולותיו כרב הקהילה

מיד עם מינויו לתפקיד פעל הרב הירש, בעידודו של אביו איתו ניהל קשר מכתבים יום-יומי, להגברת ההקפדה על קיום מצוות היהדות בקרב קהילתו.
הירש יזם את החזרת המחיצה בבית הכנסת, הכניס לתוקף דרישות קפדניות לשוחטים וקצבים. תחת הנהגתו הרוחנית, היה אובראייסל למחוז הראשון שכל נשות המורים, החזנים וכל העוסקים בקודש, כיסו את שערות ראשם – הלכה שהוזנחה בכל מערב אירופה באותו תקופה.
הירש השקיע מאמצים רבים על מנת לאפשר קיום מצוות גם ליהודים שחיו בקהילות קטנות. למשל, נועד עם מנהלי בתי ספר נוצריים, וסיכם עמם שלא יתקיימו שיעורים במקצועות חשובים ביום השבת, על מנת להוריד את הצורך מהתלמידים היהודיים הבודדים לחלל את יום השבת. פן נוסף של פעילותו היה מאבק הסברתי נגד ההתבוללות בקרב הלא-יהודים.

פעילות מול גופים לא יהודיים

השפעתו חרגה מתחום קהילתו ואף הגיעה אל כלל אוכלוסיית המדינה. בשנת 1920 פנה לשר המשפטים ההולנדי, והציג בפניו תוכנית שיקום אסירים על מנת שיוכלו לחזור לחיים אזרחיים הגונים, ולהתקיים בכבוד. הרעיון התקבל ובשנת 1921 קיבל על כך עיטור אבירות כבוד ממלכת הולנד וילהלמינה. 
לאחר פטירתו נקבע שם הרחוב שבו שוכן בית הכנסת על-שמו.
Google TV

תוכן

מערכת ההפעלה כוללת את דפדפן כרום של גוגל, כדי לאפשר גישה מלאה לאינטרנט, והיא תומכת בפלאש בצורה מלאה. המערכת מזהה ומנתחת את הרגלי הצפייה והשמיעה של המשתמש ומציגה בפניו תכנים מומלצים. מסך הבית של מערכת ההפעלה מאפשר גישה מהירה לתכנים האהובים על המשתמש, כגון סרטים ומוזיקה, ומספק המלצות לתכנים חדשים על בסיס תכנים שנצפו בעבר. מטרת מערכת ההפעלה היא לשלב בין צפייה רגילה בטלוויזיה לבין גלישה באינטרנט, וכך לאפשר התעדכנות בחדשות ובדיקת מזג האוויר מבלי להפסיק את הצפייה.
גוגל גם חתמה הסכמים עם חברות תוכן כגון אמאזון ונטפליקס כדי לספק שירותי VOD (וידאו לפי דרישה) דרך מערכת ההפעלה, הן בחינם והן בתשלום.
רולינג סטון

רולינג סטון (באנגלית: Rolling Stone) הוא מגזין אמריקאי העוסק בעיקר במוזיקה, בתרבות פופולרית וברוק. המגזין נוסד בסן פרנסיסקו בשנת 1967 על ידי יאן וונר - שהוא עודנו העורך והמוציא לאור של המגזין - ועל ידי מבקר המוזיקה ראלף ג'יי. גליסון (נפטר ב-1975). המגזין, שרואה אור אחת לשבועיים, ידוע מאז שנות ה-90 בתמיכתו בתרבות הפופ והוא נוטה לרוב לעטר את שעריו בכוכבים בינלאומיים, בהם ג'ון לנון ומייקל ג'קסון. מלבד כתבות, העיתון גם עורך רשימות המכונות "Best Ever Lists" המדרגות נושאים שונים בעולם המוזיקה.
What More Can I Give

רקע וכתיבה

במקור, שם השיר היה צריך להיות "Heal LA", בעקבות המהומות בשנת 1992, אשר היו מהומות חסרות תקדים, על רקע גזעי, שהחלו ב-29 באפריל 1992 ונמשכו שישה ימים, בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. 
הרקע למהומות היה מעצרו והכאתו של רודני קינג, אדם ממוצא אפרו אמריקאי, על ידי ארבעה שוטרים לבנים ממשטרת לוס אנג'לס, וזיכויים במשפט אליו הועמדו. לסיום, יצא השיר בשם, "What More Can I Give", ומשנת 1999, ועד היום מבצעים אמנים רבים מכל העולם גרסאות נוספות לשיר.
את השיר לא ביצע ג'קסון בעצמו כאשר יצא, אך במרוצת השנים בוצע השיר על ידי עשרות אמנים שונים בגרסה בשתי שפות; אנגלית וספרדית, ולבסוף בוצע גם על ידי ג'קסון בעצמו בשנת 2001.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא לשיר מציג בתוכו כמחצית מתוך האמנים אשר ביצעו את השיר. ביניהם ניתן למנות את שאקירה, מריה קארי, אן סינק, מייקל ג'קסון, גלוריה אסטפן, טליה, סלין דיון, ג'סטין טימברלייק וכדומה.
הקליפ צולם באולפן הקלטות, ובו ניתן לראות את האמנים שרים את השיר בתור שלהם, בתוך אולפן ההקלטות.
מתי אנג'ל

ביוגרפיה

אנג'ל נולדה בבולגריה ובשנת 1948 עלתה לישראל. בשנת 1956 התגייסה לצה"ל ושירתה בחטיבה 7. בתקופת מבצע קדש נפצעה קשה בתאונת ירי ונותרה משותקת (קוואדרופלגית) ורתוקה לכסא גלגלים. לאחר תקופת שיקום למדה משפטים, הוסמכה לעריכת דין ועבדה כשלושים שנים, עד צאתה לגמלאות, כפרקליטה בפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי).
בתקופת שיקומה הרפואי החלה לעסוק בספורט נכים במסגרת מרכז הספורט לנכים של איל"ן ומאוחר יותר בבית הלוחם בתל אביב. אנג'ל עסקה בשחייה ובטניס שולחן והשתתפה לאורך השנים בארבע אולימפיאדות נכים. בשנת 1960 השתתפה במשחקים הפאראלימפיים הראשונים ברומא, התחרתה בשחייה ובטניס שולחן וזכתה בשני התחומים במדליית כסף. באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) זכתה בשתי מדליות זהב בטניס שולחן ובמדליית כסף בשחיית 25 מטרים. לאחר מכן השתתפה גם באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972), בה זכתה במדליית ארד בטניס שולחן, ובאולימפיאדת הנכים ארנהם (1980).
אנג'ל נפטרה ב-27 ביולי 2012 והובאה למנוחות בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
מישל פורטל

קריירת משחק

פורטל עלה עם אימו מצרפת בתחילת שנות ה-50, ובתחילה התגורר עמה בצריף בקריית חיים. החל לשחק בהפועל קריית חיים המקומית כקיצוני ימני ולאחר מספר משחקים הועבר לעמדת השוער בעקבות פציעתו של השוער הקבוע בקבוצה, והציג יכולת טובה. בין השנים 1957–1960 עמד בשערה של הפועל חיפה ואף שיחק בנבחרת ישראל במסעה להודו למשחקי קדם של גביע אסיה בדצמבר 1959, בעקבות פציעתו של השוער הקבוע.
ב-1960 ניסה את מזלו בארץ הולדתו, צרפת, אך בעקבות הופעותיו בנבחרת ישראל ההתאחדות הצרפתית דרשה ממנו להיכנס ל"שנת הסגר" בה לא ישחק עבור הנבחרת או עבור מועדון ישראלי, תקופה שהסתיימה באוגוסט 1961 ובמהלכה התאמן עם הקבוצה המיועדת סטאד פראנסה פריז, כאשר לאחר מכן חתם בשורותיה ל-3 שנים. לאחר מכן שיחק עבור מועדון פריזאי אחר, מועדון כדורגל רד סטאר.
ב-1964 קיבל את מכתב השחרור מההתאחדות הצרפתית וחתם בשורות מכבי חיפה אך לא התאקלם בקבוצה, ובעונה העוקבת חתם בהפועל ירושלים שם שיחק עד 1967. ב-1967 לאחר שיחרורו מהפועל החל להתאמן עם בית"ר ירושלים עד שהוחתם לבסוף ואייש את עמדת השוער המחליף בבית"ר, שם שיחק כ-3 עונות וצבר 8 הופעות בלבד, ולאחר מכן פרש מכדורגל בגיל 35.

קריירת אימון

פורטל אימן את הנוער של בית"ר ירושלים החל מ-1970 וב-1974 הועלה לקבוצה הבוגרת ואימן אותה כעונה. עד להחלפתו על ידי ישראל חליבנר, אשר שימש אז בתור יועצו. פורטל השתתף בקורס מאמנים של המאמן עמנואל שפר בשנת 1974, לאחר מכן אימן את הפועל בית שמש.
בחלוף השנים שימש גם בתור מעסה של נבחרת הטניס של ישראל.
רובעי ניו יורק

רובעי ניו יורק הם חמשת הרבעים של העיר המהווים את היחידות המנהליות הראשיות שלה. הרבעים הם מנהטן, ברוקלין, קווינס, ברונקס וסטטן איילנד. כל אחד מרובעי ניו יורק הוא גם מחוז בפני עצמו כחלק מהחלוקה המנהלית של מדינת ניו יורק. הרבעים קווינס וברונקס מקבילים למחוזות בעלי שם זהה, ואילו מנהטן, ברוקלין וסטטן איילנד הם המחוזות ניו יורק, קינגס וריצ'מונד בהתאמה. ראשיתם של רובעי ניו יורק הוא בשנת 1898, אז הוחלט לאחד ארבעה מחוזות הסמוכים לניו יורק (מנהטן של ימינו) על מנת להרחיב את גבולות העיר.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

ממשל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

"הרובע השישי"

הרובע השישי הוא מנוח לתיאור מקומות שונים אשר אינם חלק מניו יורק אך מסיבות שונות יש שהחשיבו אותם בתור הרובע השישי של העיר. ביטוי זה דומה לתיאור ישראל או טריטוריות אחרות ברחבי העולם בתור "המדינה ה-51 של ארצות הברית" ("51st state"). אזורים אשר כונו הרובע השישי של ניו יורק זכו לכינוי זה בין השאר עקב הקרבה הגאוגרפית שלהם לעיר, התלות והקשר הכלכלי שלהם בה, וזיקה מיוחדת לעיר למשל עקב הימצאותם של יוצאי ניו יורק רבים המתגוררים בהם.
ג'רזי סיטי וערים נוספות השוכנות מול חצי האי מנהטן לאורך עברו השני של נהר ההדסון נחשבות לעיתים רבות בתור הרובע השישי כתוצאה מקרבתם הרבה לעיר. בתקופה הקולוניאלית תחת השלטון ההולנדי האזור אף היה נתון לשיפוט המנהלי של ניו אמסטרדם ממנהטן. כיום הערים הללו מחוברות למנהטן בשתי מנהרות (המנהרות לינקולן והולנד), בגשר אחד (גשר ג'ורג' וושינגטון), וכן במספר קווי רכבת ומעבורת. לאורך השנים אף עלו קריאות לשילוב האזור ברשת קווי הרכבת התחתית של ניו יורק. צירוף רשמי של האזור לעיר, אשר איננו עומד על הפרק, עלול להיתקל בבעיה חוקתית עקב שיוכו למדינה שונה, ניו ג'רזי.
לתקופה מסוימת רבים התייחסו אל ערים שונות במחוז וסטצ'סטר שמצפון לברונקס בתור הרובע השישי של ארצות הברית. משאל על צירוף יונקרס ומאונט ורנון לעיר נערך בשנת 1894 נדחה על ידי התושבים המקומיים. ניסיון מאוחר יותר לצירוף העיר יונקרס וקביעתה בתור רובע שישי של ניוי ורק נעשה בשנת 1934. הצעת חוק שהוגשה בנושא הרחבת העיר צפונה נדחתה לבסוף. גם בימינו תושבים מקומיים מתייחסים לעיתים קרובות אל חלקים ממחוז וסטצ'סטר בתור הרובע השישי עקב האופי העירוני הדומה ומספר המועסקים הגבוה מקרבם העושה מדי יום את דרכו לעבודה בניו יורק עצמה.
כחלק מתוכניות פיתוח עירוני חדשות, בשנת 2011, ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג, תיאר את הנמל, קווי החוף ואיי מפרץ ניו יורק העליון בתור הרובע השישי של העיר. היו שהחשיבו את איי העיר כרובע נפרד עקב הנתק התחבורתי בינם לשאר חלקי ניו יורק. באופן זה האי רייקרז השוכן באיסט ריבר בין ניו הברונקס לקווינס זכה לא פעם לכיוני הרובע השישי. מקומות בולטים מחוץ למטרופולין ניו יורק אזר זכו לכינוי הרובע השישי עקב נוכחות בולטת של תושבים ממוצא ניו יורקרי אפשר לכלול את פילדלפיה, מיאמי.
יעל חנין

ביוגרפיה

יעל חנין נולדה בכפר סבא. בוגרת תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב (1993). תואר שני (סיימה ב-1995) ותואר שלישי (בהנחיית פרופ' דן שחר, סיימה את התואר ב-1999) עשתה בפיזיקה במכון ויצמן למדע. את הפוסט-דוקטורט עשתה במחלקה להנדסת חשמל ובמחלקה לפיזיקה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל (2003), ארצות הברית, בתחום המשלב הנדסת חשמל ואפליקציות ביולוגיות. לאחר מכן חזרה לישראל והחלה לעבוד בפקולטה להנדסה של אוניברסיטת תל אביב. מפברואר 2012 מכהנת כראשת מרכז הננו-מדע וננוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב. במרכז המחקר פועלות 90 קבוצות מחקר בתחומים שונים.
חנין מתגוררת בקיסריה.
נורוז (חג בהאי)

נורוז (פרסית نو روز - "יום חדש") הוא ראש השנה בלוח השנה הבהאי, החל ביום השוויון האביבי בחצי הכדור הצפוני, ב-21 במרץ.

מקור ומשמעות

הנורוז הוא אחד מתשעת החגים הבהאים המוגדרים כימי מנוחה. מקורו של החג בנורוז, ראש השנה הפרסי הנוהג באיראן וברבות ממדינות מרכז אסיה, ובהאא אללה אימצו בעקבות הבאב כראש השנה הבהאי. למרות שיום השוויון האביבי עשוי לחול ב-20, 21 או ב-22 במרץ, קבע שוגי אפנדי כי "בינתיים" יחול ראש השנה הבהאי ב-21 במרץ באופן קבוע, ולמעט במזרח התיכון זהו היום בו הוא חל. בהתאם ללוח הבהאי ובדומה ללוח העברי, מתחילים הימים הבהאים עם השקיעה, ועל כן מתחיל החג עם רדת החמה ב-20 במרץ.
לתשעה עשר ימי החודשים הבהאים הוענקו שמות, וכיומו הראשון של כל חודש, גם הנורוז הבהאי מכונה "בהאא" ("זוהר" או "תהילה"). הנורוז הבהאי חל עם תום חודש "עַלַאאְ", החודש האחרון בשנה הבהאית שבמהלכו חל צום תשעה עשר הימים. החג מזוהה עם האל או "השם הגדול", ומסמל גם את הנבואה. לתחולתו באביב וביום השוויון נודעת משמעות של התחדשות, והנורוז הוא החג היחיד מבין החגים הבהאים שאינו מזוהה עם חייהם או מותם של הבאב, בהאא אללה או עבדול בהאא.

ציון החג

הנורוז מצוין בדרך כלל במפגשים ובתפילה מיוחדת לחג, או באירועי ריקוד ושירה, ומאחר והוא מסיים את חודש הצום, נהוג לקיים בו גם סעודה. לחג אין כללים מחייבים רבים, ועל כן הוא לובש צורות שונות במקומות שונים, הכל בהתאם למנהג המקומי. מאמינים ממוצא איראני עדיין שומרים על חלק ממנהגיו של הנורוז הפרסי, כמו הנוהג להכין את "שבעת הסמ"כים" ("האפט סין"), שבעה מאכלים ששמם בפרסית מתחיל באות סמ"ך ואשר משמשים בארוחת החג.
בורסת היהלומים הישראלית

בורסת היהלומים הישראלית היא חברה פרטית, בעלת אופי ציבורי, אשר מאגדת גורמים רבים העוסקים בענף היהלומים בישראל, לרבות יבואנים, יצואנים, מתווכים, סוחרים, בוקעים, מנקדים, ממיינים, מנסרים, מלטשים ומעבדים.
בורסת היהלומים הישראלית היא מרכז סחר היהלומים הגולמיים הגדול והחשוב בעולם, כאשר למעלה מ-60 אחוז מהמחזור העולמי נעשה על ידה. ענף היהלומים מהווה כרבע מהייצוא של הייצור התעשייתי במדינת ישראל.

היסטוריה


בין השנים 1905 ל-1936, נעשו ניסיונות שונים להקים ולפתח ענף יהלומים בארץ ישראל, אולם ניסיונות אלו לא הצליחו.
בשנת 1933, החלו מאמצים מול שלטונות המנדט הבריטי לביטול המכס על יבוא יהלומי גלם, ובשנת 1936 ביטלו השלטונות את המכס על יבוא זה. רק לאחר מכן החלה להתפתח תעשיית היהלומים בארץ בצורה בת קיימא. בשנת 1937 הוקמה מלטשת היהלומים הראשונה בתל אביב, וכבר בשנת 1956, לראשונה בתולדותיה של מדינת ישראל, נערך בה הקונגרס הבינלאומי של הפדרציה העולמית של בורסות היהלומים (WFDB).
ב-2014 יזמה ישראל את תערוכת הגלם הבינלאומית הראשונה ליהלומים. בעשור השני של המאה ה-21 נחשבת ישראל למרכז סחר היהלומים הגולמיים הגדול ביותר, וגם ליטושם של מרבית היהלומים נעשה בישראל או על ידי חברות ישראליות הנמצאות ברחבי העולם. ענף היהלומים בישראל, מהווה כרבע מהיצוא של היצור התעשייתי בה.

תולדות הבורסה ליהלומים בישראל

בראשית ימי המדינה שכנה בורסת היהלומים בשתי קומות ברחוב אחוזת בית 3 בתל אביב. ב-25 באוגוסט 1948, חל מיזוג בין שלושה גופים: "מועדון יהלומים א"י", "האגודה לפיתוח היהלום" ו"בורסת היהלומים". בעקבות המיזוג, קם גוף אחד מרכזי ומגובש לכל ענף היהלומים.
נעשו ניסיונות להקמת בורסות בנתניה ובירושלים. ניסיונות שלא צלחו.
בסוף שנות ה-40, עת שימשה נתניה כמרכז לתעשייה ומלטשות היהלומים בארץ, ובעיר היו כעשרים מלטשות ואלפי עובדים במלטשות, החליט עובד בן עמי, ראש העיר הראשון של נתניה ומזכירה הראשון של התאחדות בעלי מלטשות היהלומים, להקים בורסת יהלומים לעיר היהלומנים. באותה עת חל פילוג בהנהלת תעשיית היהלומים, והתעשיינים הגדולים החליטו להישאר בתל אביב העיר המרכזית וכך למעשה הבורסה בנתניה לא פעלה מעולם.
בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 החלו דיונים על הקמת בניין חדש לבורסת היהלומים, ולאחר שעיריית תל אביב הערימה קשיים על מהלך זה, הציע ראש עיריית רמת גן, אברהם קריניצי, שהבניין יוקם ברמת גן, וב-14 בנובמבר 1961 נחתם חוזה לרכישת מגרש בן 3.5 דונם למטרה זו. במאי 1963 הוחל בחפירת היסודות לבניין והוא נחנך ב-24 באוקטובר 1968 ונקרא "מגדל שמשון".
עם התרחבותה של בורסת היהלומים הוקמו בסמוך ל"מגדל שמשון" מגדלי משרדים נוספים לשימוש הבורסה: "מגדל מכבי" (לימים קניון די-מול) נבנה ב-1978 ומגדל יהלום (הגבוה מבין מגדלי בורסת היהלומים) נבנה ב-1989. במקביל התפתח המתחם, שזכה לשם "מתחם הבורסה", והוקמו בו מגדלי משרדים רבים שלא לשימוש הבורסה.
נכון ל-2014 מהווה קומפלקס בנייני הבורסה ליהלומים כ-100,000 מטר רבוע, ומשמש כ-1400 חברות יהלומים שונות.

מוזיאון היהלומים

בקומת הקרקע של מגדל מכבי נמצא "מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימר" ובו תערוכה קבועה ותערוכות מתחלפות על תעשיית היהלומים בארץ ובעולם.
ספיגה חוזרת (מערכת העצבים)

ספיגה חוזרת (Reuptake) היא הספיגה של מוליך עצבי מתוך סינפסה בידי חלבון נשא, חזרה לתוך תא העצב הקדם-סינפטי. 
ספיגה חוזרת היא מרכיב חשוב בתהליכים של הולכה עצבית, אשר מגביל ומווסת את העברת האותות בתוך מערכת העצבים.

מנגנון פעולה

העברת האותות בתוך מערכת העצבים מתבססת על דחפים עצביים, שהם פעימות של מתח חשמלי שמתקדמות לאורך אקסונים של תאי עצב. בקצה האקסון של התא הקדם-סינפטי, הדחף העצבי גורם לשחרור מולקולות של המוליך העצבי לתוך הסינפסה. כאשר מולקולות המוליך העצבי נקשרות לקולטנים על גבי התא הבתר-סינפטי, הן מעוררות או מעכבות (בהתאם לסוג הקולטן) יצירה של דחפים עצביים בתא זה, ובכך משפיעות על העברת האותות הלאה לאורך המסלול העצבי.
בתהליך של ספיגה חוזרת, מולקולות של המוליך העצבי מובלות חזרה לתוך תא העצב הקדם-סינפטי על ידי חלבון נשא שיושב על קרום התא. בדרך כלל החלבון פועל בצורה של הובלה פעילה שניונית: מולקולות של המוליך העצבי נקשרות ליוני נתרן שנעים לתוך התא, ובתהליך של הובלת-יחד הן נמשכות פנימה יחד עם יוני הנתרן. הנשאים הם ספציפיים למוליך עצבי מסוים או לקבוצה של מוליכים עצביים.
הספיגה החוזרת מפחיתה בהדרגה את כמות המוליך העצבי בסינפסה. בכך, הספיגה החוזרת מונעת ממולקולות המוליך העצבי להיקשר לתא הבתר-סינפטי, ומפסיקה את השפעתן על התא הבתר-סינפטי ועל המשך ההולכה העצבית. כמו כן, תהליך זה מאפשר שימוש חוזר במולקולות המוליך העצבי שהוכנסו חזרה לתוך התא.
המוליכים העצביים אינם תמיד עוברים ספיגה חוזרת. הדוגמה הבולטת היא המוליך העצבי אצטילכולין, אשר לאחר הפרשתו לסינפסה מפורק בידי האנזים אצטילכולין אסטראז.

השפעה על ספיגה חוזרת

השפעתם של סמים פסיכואקטיביים רבים נובעת מהקשר שלהם לתהליך הספיגה החוזרת:
מעכבי ספיגה חוזרת (Reuptake inhibitors) הם חומרים שמעכבים את פעולתם של הנשאים בקרום התא שמבצעים ספיגה חוזרת. בכך, הם מגדילים את ריכוז המוליך העצבי בסינפסה ומגבירים את ההולכה העצבית. לדוגמה, קוקאין הוא מעכב ספיגה חוזרת של המוליך העצבי דופמין.
חומרים משחררים (Releasing agents) מבצעים את הפעולה ההפוכה מספיגה חוזרת - הם הופכים את כיוון פעולתם של הנשאים כך שהם משחררים את המוליך העצבי מהתא הקדם-סינפטי לתוך הסינפסה. גם כאן, התוצאה היא עלייה בריכוז המוליך העצבי בסינפסה והגברת ההולכה העצבית. זהו אופן פעולתם של סמים ממשפחת האמפטמינים וכן אקסטזי (MDMA).

חשיבות מחקרית ורפואית

בדומה לתהליכים אחרים שמתרחשים במסגרת ההולכה העצבית, מנגנונים של ספיגה חוזרת מספקים צוהר למסלולים עצביים ומנגנוני פעולה בתוך המוח.
כאמור, חומרים פסיכואקטיביים שונים משפיעים על תהליך הספיגה החוזרת, ולכן גם על ריכוז המוליכים העצביים בסינפסות ועל משך השפעתו של אות עצבי. ההשפעות של עלייה או ירידה בריכוז של מוליך עצבי מסוים מלמדות על תפקידו של אותו מוליך עצבי במעגלים רגשיים, מוטוריים, קוגניטיביים וכו'.
תרופות פסיכיאטריות שונות מבוססות על חומרים שהם מעכבי ספיגה חוזרת. למשל, מעכבים סלקטיביים של ספיגה חוזרת של סרוטונין (SSRI) הם משפחה של תרופות נוגדות דיכאון.
מקס פאולי

ביוגרפיה

פאולי נולד ב-1 ביוני 1907 בוסלבורן, לבעל חנות לחומרי בנין, ולאחר סיום לימודיו הצטרף לחנותו של אביו. בשנת 1928 מת אביו, ופאולי ירש את החנות, ובאותה שנה הוא הצטרף למפלגה הנאצית. בשנת 1930 הוא הצטרף לאס אס, והיה אחד מהלוחמים הוותיקים. בשנת 1933 הוא הועלה לדרגת האופטשטורמפיהרר, ובשנת 193 הוא הועלה לדרגת שטורמבאנפיהרר. בשנת 1936 הוא מונה למפקד יחידת התקיפה ה-53 של האס אס, ובשנת 1937 הוא מונה למפקד היחידה ה-71 של האס אס, והועלה לדרגת אוברשטורמבאנפיהרר.
בספטמבר 1939 הוא מונה למפקד מחנה הריכוז שטוטהוף, ובספטמבר 192 הוא מונה למפקד מחנה הריכוז נוינגמה. בעת שפיקד על מחנה נוינגמה אירעו במחנה זוועות רבות, ביניהם עריכת ניסויים רפואיים על אסירי המחנה. בשנת 1944 הרופא הנאצי קורט הייסמאייר ערך ניסויים על עשרים ילדים במטרה למצוא תרופה לשחפת. ילדים אלו הובאו במיוחד מאושוויץ לצורך הניסוי הרפואי. הילדים והמלווים שלהם נרצחו בתלייה באפריל 1945 מווים שנתלו על קיר במרתף בית ספר בהמבורג. בית ספר זה היה תת-מחנה של מחנה נוינגמה הגדול.
פאולי הועמד לדין בגין פשעי מלחמה יחד עם עוד 13 נאשמים על ידי הבריטים בהמבורג. המשפט נמשך מיום 18 במרץ עד 13 במאי 1946. הוא נמצא אשם ונידון למוות יחד עם 11 מהנאשמים האחרים, וב-8 באוקטובר 1946 הוצא להורג בתלייה בכלא המלין.