google/wiki40b huggingface dataset:
יעל שטרנהל

ביוגרפיה

יעל שטרנהל נולדה וגדלה בירושלים, בתם של  פרופ' זאב שטרנהל, חתן פרס ישראל, וזיוה שטרנהל, מרצה לאדריכלות בבצלאל ומבקרת. עשתה את שירותה הצבאי ככתבת לענייני משטרה בגלי צה"ל ירושלים (1996-1994) בין האירועים הבולטים שסיקרה ככתבת - רצח רבין, גל הפיגועים של 1996, ומהומות מנהרת הכותל. מיד עם שחרורה החלה להגיש את התוכנית בוקר טוב ישראל של ערוץ 1 (1999-1997), אחרי כן הצטרפה לדסק הבחירות. אחרי הבחירות הגישה את תוכנית הראיונות "שבע וחצי" בשנים 2002-1999. בשלהי 2011 מגישה חלק מסדרת התוכניות "ינשופים מתחלפים" בערוץ 8.
בשנים 2001-1998 למדה שטרנהל לתואר ראשון בתוכנית המצטיינים של בית הספר להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 2008-2002 עשתה דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי; נושא העבודה היה: "חוויית התנועה במרחב במלחמת האזרחים האמריקאית", והיא עשתה אותו בהדרכתו של פרופסור ג'יימס מקפרסון . עשתה עבודת בתר-דוקטורט באוניברסיטת תל אביב במימון יד הנדיב בשנים 2008–2009. בשנת 2010 עשתה עבודת בתר-דוקטורט באוניברסיטה העברית. באוקטובר 2011 התמנתה למרצה להיסטוריה ולימודים אמריקאיים באוניברסיטת תל אביב, על בסיס מלגת אלון.
שטרנהל מתמחה בהיסטוריה של הדרום האמריקני במאה התשע עשרה ובהיסטוריה של חברות במלחמה. עבודת הדוקטורט שלה עוסקת בחווית התנועה במרחב בדרום בתקופת מלחמת האזרחים. הדוקטורט בוחן את משמעותה של תנועת בני אדם בתהליכים המרכזיים שהתחוללו בדרום במהלך המלחמה, כגון עלית הלאומיות הדרומית, התפתחות תרבות מלחמה, והמהפכה החברתית שהביאה לשחרור ארבעה מיליון עבדים. עבודת הדוקטורט שלה פורסמה באפריל 2012 כספר בהוצאת הספרים של אוניברסיטת הרווארד (Routes of War: The World of Movement in the Confederate South ‏ (Harvard, 2012)).
שטרנהל חברה במועצה של הקרן החדשה לישראל.

פרסומים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן ספרים, מאמרים חשובים, פרסים.
דובר הקרמלין

סמכויות

תפקידו העיקרי של הדובר הוא הצגת סדר יומו ועמדת של הנשיא בפני התקשורת, כמו גם ארגון מסיבות עיתונאים נשיאותיות. המידע הנמסר לתקשורת כולל תקציר של סדר היום של הנשיא, עם מי נפגש הנשיא באותו יום ועמדת הקרמלין בנוגע לאירועים שונים.
דובר הקרמלין אחראי להפקת אירועי תקשורת של שו"ת ומסיבות עיתונאים שנתיים של הנשיא המשודרים בשידור חי בטלוויזיה.
מזכירי העיתונות הנשיאותיים מתפקדים כשופר ההסברה של הנשיא הרוסי.
Jenny from the Block

וידאו קליפ

הקליפ לשיר הופק על ידי פרנסיס לורנס, בתחילת הקליפ רואים את לופז רוקדת על במה באמצע ניו יורק. לקליפ יצאו שתי גרסאות, האחת בשיתוף שני ראפרים מוכרים והשנייה בגרסה לבד. בקליפ ניתן לראות את לופז כשהיא מצולמת ללא הרף על ידי צלמי פפראצי שלא מניחים לה. בחלק מהקליפ ניתן לראות את לופז על יאכטה שטה בלב הים. לקראת סיומו של הווידאו קליפ, ניתן לראות את לופז שרה את השיר "Loving You" עד שבסוף מגלה שהיא מצולמת על ידי צלם פאפארצי. (השיר הוא אחד מתוך שירי האלבום "This Is Me... Then"). בן אפלק, שהיה באותה תקופה חברה של לופז, מופיע הופיע גם כן הוא בקליפ, כאשר ניתן לראותו בסצנות שונות.
משך עשיית הקליפ הייתה בפרק זמן של כפחות מחודש מהתאריך ה-1 באוקטובר, ועד ל-24 באוקטובר 2002. הקליפ לשיר נורה בפעם הראשונה בתוכנית ה-TRL של MTV ב-5 בנובמבר 2002. נכון ליוני 2017, השיר צבר קרוב ל-100 מיליון צפיות והוא אחד מהנצפים ביותר של הזמרת באותה תקופה.
זיג הייל

"Sieg Heil" ("זִיג הַייל") הוא ביטוי גרמני, שמשמעותו "הריעו לניצחון".
בגרמניה הנאצית נאמר הביטוי בשילוב הצדעה במועל יד.

בהיסטוריה

בגרמניה הנאצית היה ביטוי זה חלק בלתי נפרד ממפגשים, אסיפות ומפגנים פוליטיים. נהוג היה להשתמש ב"זיג הייל" באסיפות המוניות, ואילו במפגשים קטנים היו מצדיעים במועל יד ואומרים "הייל היטלר" ("Heil Hitler"). הביטוי הפך לסיסמה נפוצה שנכתבה על כרזות והוטבעה על סיכות. קבוצות מתנגדים לנאציזם באותה עת השתמשו בפרפרזות לביטוי זה: לדוגמה נערי הסווינג השתמשו בביטוי "Swing Heil" ("הריעו לסווינג").
אלסקה אפויה

אלסקה אפויה (ידועה גם כחביתה נורווגית וחביתת הפתעה) היא קינוח עשוי גלידה המוגשת חמה במעטפת בצק או עוגה.

אופן ההכנה

הגלידה הקפואה מונחת בתבנית מרופדת בפרוסות עוגת ספוג, רפרפת חג מולד או כל דבר דומה ומצופה במרנג. כל המנה מונחת לאחר מכן בתנור בחום גבוה מאוד ונשארת שם רק עד שהמרנג מתייצב.
המרנג הוא חומר בידוד יעיל, ובשל הזמן הקצר שאפיית המנה מצריכה, הוא מצליח למנוע חדירת חום לתוך הגלידה. בגרסאות קודמות השתמשו בבצק מאפה או פירורים.

היסטוריה

השימוש במרנג הוכר לראשונה ב־1804, על ידי הפיזיקאי האמריקאי בנג'מין תומפסון, לאחר שחקר את התנגדות חלבוני הביצים המוקצפים לחום. זה נקרא "אומלט סורפרייז" (אומלט הפתעה). המנה קיבלה את השם "אלסקה אפויה" בשנת 1876, כאשר במסעדת "דלמוניקו'ס" בעיר ניו יורק הוכנה המנה לכבוד האזור החדש שנרכש: אלסקה. הוא פורסם בכל רחבי העולם בזכות השף ז'אן ז'ירואה בשנת 1885 באוטל דה פארי, במונטה קרלו.
באחד הפרקים של עונת ה-VIP של מאסטר שף, נדרשו המתמודדים להכין את המתכון, אשר כונה בתוכנית "אלסקה בומב".
פנים מצחיקות

עלילת הסרט

ג'ו סטוקטון (המגולמת על ידי אודרי הפבורן) היא מוכרת ספרים ביישנית המתגלה על ידי צלם אופנה מפורסם (מגולם על ידי פרד אסטר). סטוקטון נלקחת לפריז ושם היא מתאהבת בצלם.
הפבורן שרה במהלך המחזמר שלושה שירים בקולה-שלה (בניגוד לסרט גבירתי הנאווה, בו שרה מארני ניקסון את תפקידי השירה של הפבורן), וכן היא רוקדת בדואט עם אסטר.

אזכורים תרבותיים

חברת האופנה גאפ השתמשה בקטעים מהסרט בפרסומותיה.
בפרק S'Wonderful S'Marvelous עונה 7, של הסדרה בנות גילמור, במהלך ערב רומנטי צופים לורליי גילמור וכריסטופר היידן בסרט.
בשנת 1990 קטע מהסרט מופיע בוידאו-קליפ של ויטני יוסטון - "I'm Your Baby Tonight".
אייקוויטס

אייקוויטס (בלטינית: Aequitas) המכונה גם אייקטיה (בלטינית: Aecetia) הייתה אלת המסחר וההגינות במסחר במיתולוגיה הרומית.
האלה תוארה כמחזיקה בידה מאזניים, המסמלים את השוויון וההגינות, וכן את קרן השפע, המסמלת את העושר שמתקבל במסחר.
בתקופת האימפריה הרומית היווה פולחן האלה חלק מפולחנו של הקיסר הרומי, מאחר שהקיסר נחשב למייצג את תכונותיה של האלה. במהלך פולחן זה כונה הקיסר "אייקוויטס אוגוסטי" - "הקיסר מביא ההגינות".
דנה ווינטר

קורות חיים

נולדה בברלין לאב שהיה כירורג. בילדות עברה לגור עם אביה בממלכה המאוחדת ובדרום אפריקה שם החלה בלימודי רפואה באוניברסיטת רודס בעיר גרהמסטאון. היא הייתה שם סטודנטית יחידה בין 150 גברים.
כבר בגיל צעיר נמשכה למשחק. לאחר שנת לימודים, חזרה לממלכה המאוחדת והחלה להופיע בתפקידים קטנים בסרטים.
לאחר מכן עברה לניו יורק והחלה להופיע בתיאטרון ובסדרות טלוויזיה.
ב-1955 התפתחה הקריירה שלה לאחר שהוחתמה על חוזה בחברת פוקס המאה ה-20. ב-1955 זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקן צעיר על משחקה בסרט "The View from Pompey's Head" לצידו של ריצ'רד איגן.
הסרט שפרסם אותה היה סרט אימה של המדע הבדיוני, "פלישת חוטפי הגופות" (1956), בו הופיעה בתפקיד בקי דריסקול.
ב-1956 כיכבה לצידם של רוברט טיילור וריצ'רד טוד בסרט "השישה ביוני".
ב-1958 כיכבה בסרט "Fräulein" לצידו של מל פרר.
ב-1960 כיכבה לצידו של קנת' מור בסרט "להטביע את הביסמרק!".
ב-1961 כיכבה לצידו של דני קיי בסרט "On the Double". ב-1970 שיחקה בסרט "נמל תעופה".
ב-1963 כיכבה בסרט "רשימתו של אדריאן מסנג'ר" לצידם של קירק דגלאס וג'ורג' ס. סקוט.
כן הופיעה בסדרות טלוויזיה כמו "מגנום, בלש פרטי" ו"הוואי חמש-אפס".

חיים אישיים

ב-1956 נישאה לעורך דין גרג בוצר. הם התגרשו ב-1981. ב-1960 נולד בנם מארק.
נפטרה ב-5 במאי 2011 מאי ספיקת לב.
Pre-mRNA

pre-mRNA (קיצור באנגלית של Precursor messenger RNA; בעברית: קדם RNA שליח) הוא חומצת גרעין חד-גדילית שהיא העתק של ה-DNA המצוייה בעיקר בתאים איקריוטיים. החומצה כוללת גם hnRNA, קיצור באנגלית של Heterogenous nuclear RNA‏, "RNA גרעיני הטרוגני", חומצות RNA אשר לא מגיעות לציטופלזמה ולא הופכות ל-mRNA בוגר ההופך לחלבון. 
ה-pre-mRNA קיים באיקריוטיים, אך לא נמצא בפרוקריוטיים (הכוללים בקטריות וחיידקים קדומים). מולקולות אלה מתקיימות זמן קצר מאוד קודם להפיכתן למולקולות mRNA בוגרות. pre-mRNA בנוי מאינטרונים ומאקסונים. האקסונים מהווים חלק מה-mRNA הסופי והם המקודדים לו, בעוד האינטרונים מופרדים בתהליך השחבור ואינם מקודדים לחומצות אמינו. האקסונים הם החלקים שמתורגמים בסופו של דבר לחלבון.
בתהליך השעתוק נוצר גדיל של pre-mRNA לפי תבנית ה-DNA. ה-pre-mRNA עובר שחבור באמצעות מבנה הקרוי ספלייסוזום, במהלכו מבוצע חיתוך של הגדיל, הסרת האינטרונים וחיבור האקסונים האחד לשני. לאחר השחבור, וכן לאחר מספר שינויים נוספים אשר מגבירים את יציבות ה-RNA (פוליאדנילציה, בין השאר), נחשב הגדיל ל-mRNA (או ל-"mRNA בוגר"). בעוד ה-pre-mRNA עדיין נמצא בתוך גרעין התא, ה-mRNA לאחר השחבור המולקולה עובר לציטופלזמה ולריבוזומים ושם הוא מתורגם לחומצות אמינו.
יום פורטוגל

יום פורטוגל (בפורטוגזית: Dia de Portugal, de Camões e das Comunidades Portuguesas) הוא היום הלאומי הרשמי של פורטוגל הנחגג מדי שנה בתאריך 10 ביוני. היום נערך לזכרו של גדול הסופרים הפורטוגזים לואיש דה קמואש שנפטר בתאריך זה בשנת 1580.
מוחמד בן טוגג' אל-איחשיד

מוּחמד בִן טוּגג' אַל-אִיחְ'שִיד או מוּחמד בֶן טַגג' אַל-אִיחְ'שִיד (בטורקית: Muhammet bin Toğaç, בערבית: محمد بن طغج الإخشيد)(882-946) היה מייסד השושלת האיח'שידית מטעם בית עבאס בסוריה ובמצרים משנת 935 ועד מותו.
בהיותו טורקי ממלוכי הוא קיבל את ניהול העיר רמלה ובהמשך דמשק מחליף אל-מקתדר. לאחר עלייתו של א-ראדי היה למשנה לו בסוריה, מצרים, מסופוטמיה וערי צפון חיג'ז וגם קיבל ממנו תואר "איחשיד" (בפרסית: נסיך - תואר השליט באושרושנה וטראנסאוקסאניה שם היו שורשיו) בין השנים 937–939.
בשנת 940 ניצח בקרב עם צבאו של החליף אך לפי הסכם משנת 945 איבד את מסופוטמיה וחלק מסוריה לבית חמדאן. נפטר שנה לאחר מכן.
שמואל גורן

ביוגרפיה


גורן נולד בשנת 1928 בעין חרוד. התגייס ל"הגנה". בגיל 17 נאסר על ידי שלטונות המנדט הבריטי לאחר שנתפס חמוש באקדח. לאחר שלושה ימים שוחרר.
במלחמת העצמאות השתתף בקרבות לטרון, בתפקידים של מ"כ ומ"פ. לקראת סוף הקרבות נפצע.
עם הקמת המדינה התגייס לצה"ל. שירת בגדוד 72, ומשם עבר לגדוד 89 בפיקודו של משה דיין.
בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים של המאה העשרים פיקד גורן על "מבצע להבה". בני זאבי קיבל את התפקיד אחריו.
בהמשך מונה גורן למפקד מרחב צפון ביחידה 505 (מפקד בסיס צפון של יחידה 154, באותם ימים).
בין השנים 1962–1968 היה גורן מפקד 504. במלחמת ששת הימים דרגתו הייתה סא"ל, בזמן שהיחידה הייתה קרויה "164".
בשנות הששים והשבעים התרחבה פעילות יחידות היומינט של אמ"ן (154) ושל המוסד ("צומת") . בספטמבר 1964, בעקבות ועידות הפסגה הערביות והקמת אש"ף, החליט ראש אמ"ן האלוף אהרון יריב על הערכת מצב מיוחדת עם רמ"ח האיסוף, אלי זעירא ומפקד יחידת היומינט, שמואל (שמוליק) גורן, ובה נקבע לראשונה כי נושא הפעילות החבלנית העוינת (פח"ע) ידורג ביומינט בעדיפות ראשונה, בעוד שקודם לכן ניתנה עדיפות לאיסוף מידע על צבאות ערב.
לאחר מלחמת ששת הימים התאחדה עם יחידה 560 שעסקה בחקר שבויים וקיבלה את המספר 504.
גורן שירת כנספח הצבאי בשגרירות ישראל בוושינגטון שבארצות הברית.
לאחר מכן גייס צבי זמיר את גורן ל"מוסד". גורן ניהל את המפגש הראשון עם אשרף מרואן. העיתונאי יוסי מלמן מציין: "ראש האגף באותה תקופה היה שמואל גורן. לזכות גורן, לזכות האגף שניהל ולזכות ד', הקצ"א שעליו הוטלה המשימה, אפשר לזקוף את הפעלתו של אשרף מרוואן, הסוכן הטוב ביותר שהיה עד אז לישראל במצרים. זה שהעביר לישראל את ההתרעה כי "מחר (בשבת) תפרוץ מלחמה"".
בהמשך מונה גורן לראש מוקד אירופה ב"צומת" (האגף שמגייס ומפעיל סוכנים), ובהמשך למפקד "קשת" (היום "נביעות").
גורן כיהן כסגנו של ראש המוסד, נחום אדמוני.
בשנים 1984–1991 שימש כמתאם פעולות הממשלה בשטחים, כולל בתקופת האינתיפדה הראשונה. הוא החליף בתפקיד את בנימין בן אליעזר.
גורן היה נשוי לחדוה (לבית תשבי) (1931–2017), אשר שירתה בפלמ"ח כקשרית בחטיבת הנגב והשתתפה בכיבוש באר שבע ואילת. לזוג שתי בנות.
הפועל קריית אונו

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1952 בשם "הפועל כפר אונו". לאחר שנתיים הקבוצה עברה איחוד ונקראה "הפועל בני ברק/קריית אונו" עד לסיום עונת 1956/1957, כשהעפילה לראשונה לליגה ב'. בסיום עונת 1962/1963 העפילה לראשונה לליגה א' (הליגה השנייה), בה שיחקה תשע עונות רצופות וירדה לליגה ב'. בסיום עונת 1976/1977 העפילה בחזרה לליגה א' שהפכה כבר לליגה השלישית ושיחקה בה עד עונת 1997/1998. הקבוצה ירדה וחזרה לאחר עונה אחת. 
בעונת 1990/1991 הגיעה הקבוצה עד למעמד חצי גמר גביע המדינה והפסידה 2–4 לקבוצת הפועל פתח תקווה. לזכות קריית אונו כבשו מיקי סנדרוב ואבי בן עזרא.
בשנת 2007 הוזכרה הקבוצה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה מסודרים כחלק מהעלילה. בסיום עונת 2014/2015 הייתה הקבוצה על סף עלייה לליגה א' כשהפסידה 0–2 למכבי יפו במשחקי המבחן.
מחלקת הנוער של המועדון הוקמה מחדש בשנת 1975, על ידי ישראל (ללה) שצ׳וצ׳ינסקי. ב-1976 הוקם במועדון בית הספר לכדורגל הראשון בישראל]. ב-1989 הוביל המועדון, יחד עם ועדת הנוער בהתאחדות לכדורגל, באמצעות ישראל שצ׳וצ׳ינסקי (אז מנהל נבחרת הנוער) ואמנון רז (מאמן נבחרת הנערים), את שיטת המשחקים לרוחב המגרש לשנתונים הצעירים.
פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-8 במאי 1460 באנסבך, לאלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ולאשתו השנייה אנה מסקסוניה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה, והיה אחיו למחצה של יוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. בשנת 1486 מת אביו, ופרידריך ירש את נסיכות אנסבך, ובשנת 1495 מת אחיו הצעיר זיגיסמונד, מרקיז ביירוית, ופרידריך ירש אף את מרקיזות ביירוית. 
בשל אורח החיים הבזבזני שלו, פרידריך הודח על ידי שני בניו הבוגרים, קזימיר וגאורג בשנת 1515, ונכלא על ידי בנו קזימיר בטירת פלסנבורג, למשך 12 שנים. מיד לאחר כליאתו, בנו קזימיר תפס את מרקיזות ברנדנבורג-קולומבאך, ובנו גאורג תפס את מרקיזות ברנדנבורג-אנסבך. עם זאת, הדחתו של פרידריך התקבלה בתרעומת גלויה על ידי בניו הצעירים. בעת ביקורו של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג בקולומבאך בעת מסעו לאאוגסבורג, הוא ביקש את שחרורו של פרידריך, אולם בקשתו לא התקבלה, ורק בשנת 1522 הוא שוחרר על פי דרישותיהם של בניו הצעירים.
לאחר שחרורו התגורר פרידריך באנסבך, עד מותו ב-4 באפריל 1536.
לימור שרייבמן-שריר

לימור שרייבמן-שריר (נולדה בשנת 1954) היא סופרת ורופאה ישראלית. מלכת היופי של ישראל לשנת 1973 וסגנית רביעית למיס תבל.

קורות חיים

לימור שריר נולדה וגדלה בתל אביב, בת יחידה לאנשי חינוך ואקדמיה. אביה אליעזר שרייבמן היה מחנך, מנהל בית ספר ומרצה למשפטים.
סיימה את לימודיה בתיכון עירוני א' בתל אביב במגמת ביולוגיה בו הייתה תלמידה מצטיינת. בשנת 1972 התגייסה לצה"ל, ובשנת 1973 זכתה במקום הראשון בתחרות מלכת היופי. בתחרות מיס תבל שהתקיימה ביוון החזיקו מחבלים בני ערובה בדרישה לסילוקה מהתחרות, אך שריר המשיכה בהתמודדותה ונבחרה לסגנית רביעית למיס תבל. בסיום התחרות חזרה לישראל להמשך שירותה הצבאי כפקידתו של שמואל גונן, אלוף פיקוד הדרום.
עם סיום שירותה הצבאי החלה את לימודי הרפואה באוניברסיטת לה ספיינסה ברומא שבאיטליה והמשיכה את לימודיה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, שם הוענק לה התואר דוקטור לרפואה.
עבודת הדוקטורט שלה הוצגה בכנס בינלאומי בניו יורק, ופורסמה בכתב-העת Journal of Thoracic Cardiovascular Surgery. את הסטאז' עשתה במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר שם גם עבדה מספר שנים. כיום היא מתנדבת בארגון רופאים לזכויות אדם. החל משנת הלימודים תשע"א היא מרכזת קורס חדש, שתוכנן על-ידה במיוחד לסטודנטים לרפואה, המשלב לימודי ספרות ורפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
היא חברה בחברה הישראלית לחינוך רפואי.
שריר שימשה בעבר כיועצת בתחום הפרוזה בהוצאת כרמל. כמו כן, מכהנת כיום (2014) כחברה במועצה הישראלית לתרבות ואמנות, חברה במועצת "מאזנים", כתב העת של אגודת הסופרים העברים ועורכת מדור תרבות ורפואה באתר האינטרנט "רשת רפואה", זכתה בתחרות כתיבת סיפורים קצרים מטעם ההסתדרות הרפואית בפברואר 2017. כותבת בלוג אישי באתר "דוקטורס אונלי".
מתגוררת בתל אביב ואמא לילדים.
ספרה "אלוהים ואלווירה" פורסם ב-2012 גם באיטליה, בשפה האיטלקית.
ג'ק בלאק

ביוגרפיה

בלאק נולד ברדונדו ביץ', קליפורניה לג'ודית' לאב (לבית כהן) ולתומאס ויליאם בלאק. אמו יהודיה ממוצא רוסי, ואביו נולד כנוצרי ממוצא בריטי והתגייר. בלאק למד בבית ספר עברי וחגג בר מצווה. כשהיה בן 10 התגרשו הוריו והוא עבר עם אביו לקאלבר סיטי וביקר את אמו תכופות. כשסיים את שנת לימודיו הראשונה במכללה, עברה משפחתו החדשה של אביו למדינה אחרת.
בלאק למד בבית הספר "קרוסרודס", שם הצטיין בדרמה, ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. כשהחליט בלאק לעזוב את אוניברסיטת קליפורניה ולהתחיל בקריירת משחק, הפסיק אביו לתמוך בו כלכלית.

קריירת משחק

לבלאק היו תפקידים משניים בסרטים "עולם המים", "התן", "אויב המדינה", "איש ההרס", "שמיניות באוויר", עד פריצתו בסרט "נאמנות גבוהה", בו שיחק את בארי, עובד בחנות תקליטים. משם הגיע במהרה לתפקידים ראשיים בסרטים כמו "רוק בבית הספר", "הפנטזיה של הל", "קינג קונג", "מפרט הגורל" ,"קונג-פו פנדה" ו"צמרמורת".
בשנת 2008 שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה "קדימה, תריץ אחורה" של הבמאי מישל גונדרי. בשנת 2011 שיחק בתפקיד עצמו בסרט "החבובות".
בשנים 2006, 2008 ו-2011 הנחה את טקס פרסי הילדים של ערוץ ניקלודאון.

קריירה מוזיקלית

בלאק הוא הזמר המוביל בלהקת הרוק הקומית טניישס די, בה חבר גם ידידו הטוב קייל גאס. שיריה של הלהקה, אותם כותב בלאק, הם לרוב הומוריסטים ולא שגרתיים. סגנון שירתו מתואר לפעמים כסקאט מוזר, אשר הוא מכנה "ונטרילי-סולו". בשירים רבים הוא מנסה לחקות בקולו נגינת גיטרה. בנוסף לקליפים של טניישס די, בלאק הופיע בקליפים של בק, פו פייטרס ועוד.
בלאק גם מוכר בזכות קולו המדויק, בזמן השירה הוא מדויק מאוד לגובה הצליל שהוא רוצה להגיע. אפשר לשמוע את יכולות אלו בשירים "Classico" ו-"Tribute".

חיים אישיים

בינואר 2006 בלאק ואמנית המוזיקה, טניה היידן, התארסו. במרץ באותה שנה הם התחתנו בסתר בביג סור, קליפורניה. לבלאק ואשתו שני בנים.
למרות שבלאק העיד בעבר שהוא לא מאמין באלוהים, כיום בתור אב הוא החליט לגדל את ילדיו כיהודים ואף מבקר איתם בבתי כנסת.
בלאק נחשב לליברטריאני או לדמוקרט. הוא היה תומך ידוע בג'ון קרי בבחירות של שנת 2004 בארצות הברית. כמו כן הוא מביע בשיריו את תמיכתו בלגליזציה של מריחואנה.
קרבו

היסטוריה

טירת קרבו, נבנתה במאה ה-14 על ידי הדוכס הגדול של ליטא גדימינאס. במהלך מלחמת האזרחים שהתרחשה בין 1381–1384, נכלא ונרצח בטירה קייסטוטיס, בנו של גדימינאס, על ידי צבא אחיינו יוגאילה.
בשנת 1386 נחתם בעיר הסכם קרבו, שייסד את האוניה הפרסונלית בין ממלכת פולין ובין הדוכסות הגדולה של ליטא. ההסכם התאפשר באמצעות נישואיו של יוגאילה לידביגה לבית אנז'ו, מלכת פולין ב-1386 בת ה-11, ועל ידי התנצרותו לדת הרומית-קתולית תחת השם ולדיסלב. 
בשנת 1387 התנצרה ליטא, ובעיירה הוקמה הכנסייה הראשונה במדינה, המוכרת ככנסיית מריה.
בתחילת המאה ה-16 ניסו הטטרים הקרימיים לכבוש את הטירה ללא הצלחה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נחרבה הטירה, בעקבות מיקומה בקו החזית בין הרוסים לגרמנים.

הקהילה היהודית

בין שתי מלחמות העולם חיו בעיירה כ-500 יהודים. בעיירה היו תלמוד תורה, בית ספר יידי, ובית ספר של רשת החינוך הציונית תרבות. 
בספטמבר 1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, פלשו הסובייטים למערב בלארוס, הפעילות היהודית נאסרה, ובית הספר העברי נסגר.
ביוני 1941 כבשו הגרמנים את קרבו, הקימו בה יודנראט, הגבילו את תנועת היהודים, וגייסו רבים מהם לעבודות כפייה.
בסוף 1941 ריכזו הגרמנים את יהודי העיירה בגטו שהכיל כמה בתים דלים, הצפיפות והרעב גרמו להתפשטות מחלות מידבקות. כל היהודים מגיל 12 ומעלה חויבו בעבודות כפייה. בינואר 1942 הוליכו הגרמנים קבוצת גברים יהודים אל מחוץ לעיירה, ומאז נעלמו עקבותיהם.
הגטו חוסל באוקטובר 1942, ותושביו הועברו לגטו וילנה ולגטו אושמיאנה.
אוגנדה במשחקים האולימפיים

היסטוריה

הוועד האולימפי האוגנדי הוקם ב-1950, והוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1956. באותה שנה כבר שלחה אוגנדה, אז מושבה בריטית, את שלושת נציגיה הראשונים למשחקים, שלושתם אתלטים. המצליח שבהם היה הקופץ לגובה פטריק אטולו שסיים במקום ה-12.
ההישגים המשמעותיים הראשונים הגיעו באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), בה זכה המתאגרף לאו רוואדבוגו במדליית ארד. יום למחרת זכה מתאגרף נוסף, ארידאדי מוקוואנגה, במדליית כסף. רוואדבוגו שיפר את הישגו באולימפיאדת מינכן (1972), בה זכה במדליית כסף, אך באותם משחקים בלט ספורטאי אחר, האתלט ג'ון אקיאי-בואה, שזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות.
לאחר החרם על אולימפיאדת מונטריאול, שבה אוגנדה והשתתפה באולימפיאדת מוסקבה (1980). באותם משחקים זכה המתאגרף ג'ון מוגאבי במדליית כסף. בשלוש האולימפיאדות הבאות לא הגיעו הספורטאים האוגנדים להישגים משמעותיים, עד שבאולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה דייוויס קמוגה במדליית ארד בריצת 400 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) היה בוניפייס קיפרופ טורואיטיץ' קרוב להגיע להישג דומה, כשסיים במקום הרביעי בריצת 10000 מטר, במרחק של פחות מ-3 שניות מהאריתריאי זרסניי טדסה שסיים במקום השלישי. טורואיטיץ' הוביל לאורך 8,000 המטרים הראשונים, אך האט בהמשך. יחד עם זאת, הקדים את האלוף האולימפי היוצא, היילה גבריסלאסי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב סיים אתלט אוגנדי במקום הרביעי, מוזס קיפסירו, בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סטיבן קיפרוטיץ' במדליית הזהב בריצת המרתון, והיה לספורטאי האוגנדי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית לאחר 40 שנה. מוזס קיפסירו סיים במקום העשירי בריצת 10000 מטר ובמקום ה-15 בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הגיע ג'ושוע קיפרוי צ'פטגיי להישגים הגבוהים ביותר, כשסיים במקום השישי בריצת 10000 מטר ובמקום השמיני בריצת 5000 מטר. סולומון מוטאי סיים במקום השמיני בריצת המרתון, ואילו קיפרוטיץ', שאיבד את תוארו, סיים במקום ה-14.
אהוד בן טובים

ביוגרפיה

בן טובים הוא מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים, וזכה עימה בגביע המדינה בשנת 1981. במשך הקריירה שלו הוא הבקיע 91 שערים ב-350 משחקים בליגה הבכירה, ובסך הכל כבש במדי הקבוצה 166 שערי ליגה ו-12 שערים בגביע המדינה. לבן טובים שתי הופעות בינלאומיות במדי נבחרת ישראל.
בשנת 1978 הושאל לקבוצת אוקלנד סטומפרס מליגת ה-NASL האמריקאית, במדיה שיחק משחק אחד. בשנת 1979 היה בן טובים על סף מעבר לבית"ר ירושלים, אך לאחר מחאות רבות מצד אוהדי בני יהודה חזר לבסוף לשחק בבני יהודה. בן טובים אף הפך למאמן הקבוצה לזמן קצר, אך כשנתעורר החשש שהקבוצה תרד ליגה החליטו פרנסיה להחזירו למגרש, בו הצטיין, ולהביא את גיורא שפיגל להחליפו בעמדת המאמן. הקריירה של בן טובים דעכה לבסוף וההתקשרות בינו לבין בני יהודה נסתיימה בצליל צורם על רקע סכסוכי שכר בינו לבין הנהלת הקבוצה. בעונתו האחרונה בקריירה שיחק בהפועל ראשון לציון.
בשנת 2009 נבחר כחבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
ירמוך

מי הנהר

הנחל הוא נחל איתן וזורם בכל ימות השנה. בנהר זורמים כ-460 מיליון מטר מעוקב מים בשנה בממוצע, כמות המתקרבת לספיקת הירדן. חלקה הגדול של כמות המים זורם בשטפונות החורף. במקום בו נשפך הירמוך לירדן הוקם בשנת 1930 על ידי פנחס רוטנברג מפעל חשמל. לצורך הפעלתו הוקם סכר על הנהר וכך הוקם סכר נהריים.
כיום רוב מי הנחל ויובליו נאגרים במפעלי מים של סוריה, ומיעוטם במפעלים של ירדן וישראל. ניצול מי הנהר מבוסס על הסכמים שנעשו בתיווך ארצות הברית. הירדנים היטו מערבית לחמת גדר חלק מהמים של הירמוך למנהרה באורך 900 מטר (מהכביש לחמת גדר אפשר להבחין בפתח המנהרה) אל תעלת הע'ור הירדנית, המשקה את בקעת הירדן. סוגיית ניצול מי הירמוך מהווה מוקד לסכסוכים בין ירדן לסוריה.
לפי ההסכמים, ישראל זכאית ל-25 מיליון מטר מעוקב בשנה. מים אלה מוזרמים בצינור לכנרת ופורצים החוצה ב"מזרקות מי הירמוך" בשטח המים מול בית גבריאל. מים אלה משמשים להשקיית אדמות עמק הירדן ועמק בית שאן.

דרך הירמוך

למרות שהנחל חתור בתוך קניון עמוק, עברה בקניון אחת הדרכים הראשיות שעלו מארץ ישראל המערבית לאזורי הגלעד, הבשן והחורן. עברה בו גם הדרך המרכזית מהחורן לגלעד, כפי שמתואר בספר בראשית פרק ל"א פסוק כ"א, שם הוא מופיע, בלי אזכור שמו, בפעם היחידה בתנ"ך: 
וַיִּבְרַח הוּא וְכָל-אֲשֶׁר-לוֹ, וַיָּקָם וַיַּעֲבֹר אֶת-הַנָּהָר; וַיָּשֶׂם אֶת-פָּנָיו, הַר הַגִּלְעָד.
כלומר, יעקב בורח מחרן, דרך שבעת ימים, דרומה לכיוון הגלעד, ובדרך הוא עובר את "הנהר". הנהר היחיד שמתאים למסלול הזה הוא הירמוך.
בשנת 636 פרצו דרכו צבאות המוסלמים לארץ ישראל. בקרב הירמוך הכו הם את צבא הביזנטי. בכך באה לידי סיום שליטת האימפריה הביזנטית על ארץ ישראל והחלה תקופת השליטה הערבית.
בשנת 1905 בנו מהנדסים גרמנים באפיק הירמוך את הקטע המזרחי של רכבת העמק, אשר שרידיה נראים לאורכו גם כיום. הקטע חיבר את חיפה לדרעא בעבר הירדן עם מסילת הרכבת החיג'אזית, שפעלה בין העיר דמשק שבסוריה לבין העיר מדינה שבחיג'אז, ערב הסעודית.
מסילה זו הייתה בשימוש עד ליל הגשרים בשנת 1946, בו פוצץ על ידי ההגנה גשר הרכבת אל-חמה הנמצא מערבית לחמת גדר, במטרה להקשות על הקשר בין המדינות השכנות לבין ארץ ישראל למורת רוחם של השלטונות הבריטים.
במלחמת העצמאות פלשו צבאות סוריה ועיראק לעמק הירדן דרך ערוץ הירמוך.
מטפחת

מטפחת היא פיסת בד מרובעת, אותה נוהגים לשאת בכיס, לרוב למטרות היגיינה כקינוח האף, או מחיית זיעה, אך גם כפריט אופנתי, במיוחד לגברים, הנוהגים לשאת את המטפחת כשהיא מקופלת, ומבצבצת מכיס החזה של החליפה, או אצל הנשים, הנוהגות לכסות בה את הראש. עם התגברות השימוש בממחטות נייר המאפשרות שימוש חד פעמי, בניגוד למטפחת, אותה יש לכבס לשימוש חוזר, התמעט השימוש במטפחת לצורכי היגיינה, ועיקר השימוש בה הוא אופנתי. מטפחת קטנה, המשמשת רק לצורכי קינוח האף נקראת "ממחטה".
קיימות ראיות לכך שהמטפחת הומצאה על ידי ריצ'רד השני, מלך אנגליה.
קשר במטפחת שימש כרמז לכך שיש לזכור משהו. דוגמה לכך מופיעה בסיפורו של דוד פרישמן, "פסח": "מאחרי שכח-הזיכרון של אותו צעיר לא היה מצוין בייחוד, הלך ועשה לו קשר במטפחת כיסו לסימן".

שימושים ספרותיים

בימים עברו, לפי הספרות הרומנטית, כלל ציוד החובה של גבר חזק ומגונן מטפחת צחה ולבנה, מקופלת ומגוהצת למשעי, שאותה היה שולף מכיסו ברגע המתאים ומושיט לנערה הממררת בבכי, לבושתה ולכלימתה, משום שממחטות הנשים הזעירות, עטורות התחרה, נועדו רק למחות דמעה יחידה, אך לא לסכור שטף דמעות גואה. כהמשך טבעי להשתלשלות הדברים, הייתה היא מכבסת ומגהצת את המטפחת ומשיבה אותה לבעליה - תירוץ מצוין להמשך הקשר. יש מקום להניח, שהופעת ממחטות הנייר המעשיות וההגייניות שמה קץ למנהג הרומנטי הזה. מקומן של אלה בספרות על פי רוב על שולחנותיהם של יועצי נישואים/גירושין, עורכי-דין ופסיכולוגים - בדרך כלל באריזות גדולות וחסכוניות.
עוד תפקיד היה למטפחת הבד - בספרות המתח של הימים ההם, יכול היה השוטר (או הבלש החובב) לצפות למציאת ממחטה עטורת מונוגרמה בזירת הפשע. נראה שבזמנים ההם לא היה עבריין ראוי לשמו יוצא לעבודה בלי ממחטה רקומה כהלכה, שתישמט בדיוק ברגע המתאים מכיסו.
באותלו של ויליאם שייקספיר נכון למטפחת עקב תככיו של יגו תפקיד מכריע בהתפתחות העלילה ובמותה של דסדמונה.
בספר חלף עם הרוח מסגירה מטפחת גברית עטורת מונוגרמה את קשריו של רט באטלר עם בל ווטלינג, אשת התענוגות של אטלנטה, כשזו מסתייעת בתום ובטוהר הלב של מלאני כדי לתרום את חלקה למאמץ המלחמתי של הדרום - סכום כסף ראוי להתכבד בו, צרור בממחטה נושאת ראשי תיבות, שאת תאומתה השאיל רט לסקרלט לעטיפת צרור פרחים בטיול משותף. נשות אטלנטה הכבודות דחו את התרומה המפוקפקת בשאט נפש, אך לא כן מלאני.