google/wiki40b huggingface dataset:
מרידות בגטאות

מרידות התרחשו בעשרות גטאות שהוקמו במהלך שואה על ידי הנאצים ועוזריהם.

מניעים

בדרך כלל פרצו המרידות בתגובה לשילוחם של היהודים מהגטאות למחנות השמדה. לעיתים מידע חלקי על גורלם של יהודים שגורשו באקציות קודמות הוא שהיווה גורם מניע ומדרבן למרד. לעיתים הביאה למרד דווקא העובדה שלא התקיים מידע כזה: העובדה שלא הגיע כל מידע ממגורשים קודמים, החשש לגורלם של אותם מגורשים, והחשש לגורלם של יתר יושבי הגטו, אם יבוצע גירוש נוסף.

תזמון

מרידות יהודים בגטאות החלו באמצע 1942 אם כי התארגנויות מחתרתיות בגטאות אלה קדמו לעיתים בחצי שנה ויותר למרידות עצמן. חלק מהמרידות היו מאורגנות מראש, וחלקן היו ספונטניות, בתגובה לניסיונות של הגרמנים ועוזריהם לגרש יהודים מהגטו גירוש מלא או חלקי. מקרים ספונטניים של התנגדות יהודים בגטאות לרציחות שביצעו הגרמנים ובעלי בריתם קרו כבר בקיץ 1941, עם פלישת גרמניה לברית המועצות, למשל בפוסבול שבליטא (באוגוסט 1941), אך אלה היו מקרים בודדים, שהצלחתם הייתה אפסית והידיעות עליהם היו מעטות.

המורדים

בחלק גדול מהמרידות או מניסיונות המרד באו המורדים מקרב שורותיהן של תנועות נוער יהודיות - ציוניות, סוציאליסטיות ורוויזיוניסטיות ואחרות, וכן מקרב מפלגות יהודיות וארגונים פוליטיים יהודיים. ברוב המקרים נהרגו במרד רוב משתתפיו ובכל המקרים דוכא המרד.

אוקראינה וטרנסניסטריה

באזורים משמעותיים באוקראינה לא היה סיכוי למרידות בגלל האופי של הדיכוי. בחלק מהמקרים, הרומנים הכובשים בטרנסניסטריה שבאוקראינה לא רצחו יהודים אלא ריכזו אותם בגטאות ושם היהודים חלו ומתו ברבבותיהם. האויב לא היה חיילים אלא הקור, הרעב והמחלות, ובעיקר הריחוק - לעיתים מאות קילומטרים - מכל מקום יישוב. בתנאים כאלה לא הייתה אפשרות ולא טעם בארגון התנגדות, שכן לא היה גורם נגדו אפשר היה למרוד. גם מי שהיה יוצא מהגטו באזורי טרנסניסטריה היה נדרש לחצות מאות קילומטרים, במזג אוויר קשה, בסביבה שוממת, ללא מזון או אמצעי קיום, ובקרב אוכלוסייה שלרוב הייתה עוינת. בתנאים אלה לא התאפשרו מרידות בגטאות טרנסניסטריה.

מקורות למידע על המרידות

בחלק מהמקרים נהרגו כל משתתפי המרד והגטו הושמד כליל בשרפה או בהפגזה, או שנמחה מעל פני האדמה על ידי מדכאי המרד. על כן המידע על עצם קיומו של המרד קיים רק בשל תיעודו במקורות לא יהודיים, כגון מסמכים גרמניים של כוחות הצבא, המשטרה והיחידות המיוחדות הגרמניות שדיכאו את המרידות, וכן רישומי יומן או תיעוד אחר של בני המקום - פולנים, אוקראינים, בלרוסים ועוד - שהיו שותפים לדיכוי המרד או צפו בו מהצד. במקרים מעטים העניקו מחתרות אנטי גרמניות אחרות סיוע למורדים היהודים, למשל הארמייה לודובה במרד גטו ורשה, וחברים בארגונים אלה תעדו את הסיוע ואת הלחימה היהודית במרידות בגטאות.
הימטיון

הימטיון (מיוונית עתיקה hi-MA-tee-on",ἱμάτιον") הוא סוג של בגד, של גלימה או של כיסוי אותו נהגו ללבוש תושבי יוון העתיקה, גברים ונשים כאחד.

ההיסטוריה של ההימטיון

השימוש בהימטיון החל במהלך התקופה הארכאית  והתקופה ההלניסטית (30- 750 לפנה"ס). גברים ונשים יווניים נהגו ללבוש אותו.
על אף מגוון המידות השונות שהיו בשוק היווני, ההימטיון היה עשוי מחיבור פיסות אריג מלבניות במידות שונות ונלבש  כשהוא עוטף את הגוף. ההימטיון עשוי מצמר עבה הקשור אל הגוף באופן רפוי.  אף לא שריד אחד נמצא כיום, אך פסלים ועיטורים בצורתו שנמצאו על כלי חרס רומזים שבגד זה לעיתים קרובות היה צבוע בגוונים בהירים ומכוסה בתבניות מורכבות שנארגו על הבד או צוירו עליו.

שימושים בעבר

ברוב המקרים ההימטיון נלבש מעל קיטון (בגד בסיסי שכיסה את פלג הגוף העליון וחלקים שונים של הרגליים כמו שמלה קצרה) ו/או הפפלוס (הלבשה תחתונה). הוא הוכן מאריג כבד ושימש גלימה או צעיף.
בדרך כלל לבשו הגברים את ההימטיון לבדו, אף כי אחדים לבשו אותו מעל קיטון קצר. כשגברים לבשו את ההימטיון, הם הקפידו במיוחד לשמור היטב על קצותיו שלא ייגררו אחריהם על הקרקע. אילולא הקפידו על כך, היו נתפסים על ידי שאר הקהילה כמתרשלים בלבושם. באותה תקופה גברים אופנתיים רבים דאגו לעטוף בקפידה את כתף שמאל, דבר שנתפס אופנתי ותרבותי באותה תקופה. ההימטיון היה פופולרי באופנה הגברית עד סוף התקופה הארכאית, בסביבות 500 לפני הספירה, ומאז ההימטיון הפך ללבוש עיקרי לנשים בעיקר.
נשים יווניות לבשו הימטיון בפומבי כמעיל חם על גבי הקיטון הדק. הן לבשו הימטיון במגוון רחב של סגנונות ידועים, כמו "ההימטיון הסימטרי" ו" ההימטיון הרחב". ההימטיון הסימטרי היה פיסת בד מלבנית על גבי הכתפיים כמו צעיף הנעטף על הראש כדי לכסות אותו, בדומה לחיג'אב. הימטיון רחב הפך לפופולרי כאשר לבשו אותו מעל קיטון יווני. הוא יוצר מבד מלבני כאשר מרכזו משוך למותן השמאלית של הלובש, וקצוותיו התחברו יחד על גבי הכתף הימנית וחוברו בסיכה. אחת הדרכים הנפוצות ביותר שנשים נהגו ללבוש את ההימטיון הייתה לעטוף אותו סביב כל גופן- החל מקצה הבד שהונח על גבי הכתף השמאלית, ומשם הועבר מסביב לגב ומתחת ליד הימנית (או שכיסה לחלוטין את היד הימנית ). לאחר מכן עבר על החזה לכיוון הכתף השמאלית (או שכיסה את כל הכתף השמאלית). כדי לחזק את ההימטיון כך שלא יפול, הנשים היווניות קיפלו את הבד לתוך קפל החגורה שלהן- שהיה כרוך סביב מותניהן ומוחזק בעזרת מחרוזת מיוחדת. לעיתים רחוקות נשים כרכו את ההימטיון סביב הירכיים שלהן להגנה טובה יותר ממזג האוויר. נשים היו מכסות את עצמן לגמרי  בהימטון ומעבירות את הבד על גבי הראש שלהן ומכסות את פניהן ושתי זרועותיהן.
ההימטיון המשיך להיות בשימוש גם בתקופה הביזנטית, בעיקר כ-"לבוש איקונורפי" (הסמלה חזותית) שהשימוש בו נעשה באומנות ואפילו נלבש על ידי ישו, מריה הבתולה ודמוית תנ"כיות אחרות.

שימושים בהווה

עד היום ההימטיון משמש כביגוד אקטואלי במיוחד על ידי גברים מבוגרים בעלי סטטוס נמוך יחסית. ההימטיון הוא נושא למחקר ביחס לשימושו הרחב ולסוגי הבדים מהם הוא נוצר על ידי היוונים.
אנטואן לאחד

ביוגרפיה

לאחד נולד בכפר קטרה, שברכס הרי השוף, למשפחה מארונית. התגייס לצבא לבנון. בתחילת דרכו בצבא היה לאחד קצין ב"משרד השני" - המודיעין הצבאי הלבנוני. מאז התקדם בסולם הדרגות, בין השאר בשל היותו מקורב לנשיא הלבנוני כמיל שמעון. בשנת 1958 היה לאחד בין קציני המודיעין הלבנוני שפיקחו על קבלת משלוחי נשק חשאיים מישראל עבור משטרו של נשיא לבנון דאז כמיל שמעון.
בין השנים 1972–1973 למד לאחד במכללה לפיקוד ומטה של צבא צרפת. בשהותו שם התוודע לשותפו לספסל הלימודים מנחם עינן. מבין הקצינים הערבים במכללה באותה תקופה, היה לאחד הקצין הערבי היחיד שיצר קשר כלשהו עם התלמיד מישראל.
ב-1984, לאחר שהפסיד בהתמודדות על תפקיד רמטכ"ל צבא לבנון, פנו אליו ראשי מערכת הביטחון הישראלית והציעו לו להתמנות למפקד צבא דרום לבנון (צד"ל), במקום רס"ן סעד חדאד שנפטר ממחלת הסרטן. באותה העת שימש לאחד כמפקד כוחות צבא לבנון באזור העיר ג'וניה. בטרם הסכים לקבל על עצמו את התפקיד התייעץ לאחד עם שני האנשים הקרובים אליו ביותר: אביו, ופטרונו הפוליטי כמיל שמעון. שני האישים הללו, בהסתייגות מסוימת, המליצו לו לקבל על עצמו את המשימה. לאחד גם קיבל, לפי דרישתו, הצהרה משר הביטחון דאז משה ארנס שלישראל אין עניין לא באדמת לבנון ולא במקורות המים שלה.
במהלך כהונתו כמפקד צבא דרום לבנון פעל להפיכתו ממיליציה נוצרית לארגון צבאי שמתיימר לייצג את כלל תושבי דרום לבנון. בשנות השמונים פעל לאחד תחת הסכמה שבשתיקה של ממשלת לבנון לפעילות צד"ל. עד אמצע שנות התשעים שילמה ממשלת לבנון את משכורותיהם של אנשי צד"ל שהצטרפו לארגון בשנות השמונים והשבעים מתוך שורות צבא לבנון. בסוף שנות השמונים אף ניסה לאחד לתווך, בלא הצלחה, בין ממלא מקומו של נשיא לבנון, גנרל מישל עאון, ובין מפקד הכוחות הלבנוניים דאז, סמיר ג'עג'ע.
בנובמבר 1988 נפצע קשה בניסיון התנקשות בחייו, לאחר שנורה מטווח קצר על ידי צעירה לבנונית בשם סוהא בשארה, בלשכתו שבמארג'-עיון, כנראה בשליחות ארגון קומוניסטי לבנוני.
לאחר שהות בת חודשיים וחצי בבית החולים רמב"ם חזר לביתו בדרום לבנון.
לאחר נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון בלבנון בשנת 2000, הצטרף, בניגוד לרצונו, לאשתו ולילדיו שהתגוררו בפריז. משם עברו לתל אביב, בה פתח מסעדה לבנונית. בנוסף לפעילותו במסעדה, היה לאחד פעיל בהקמת מזקקת ערק אלנמרוד בגליל העליון.
בראיונות עמו הביע את תקוותו לחזור לארץ מולדתו. כמו כן מתח ביקורת קשה על נסיגת הבזק של צה"ל מלבנון, ועל התנהלותו של ראש הממשלה דאז, אהוד ברק.
בשנת 2004 פרסם לאחד אוטוביוגרפיה בשם "בעין הסערה" בהוצאת ידיעות אחרונות. בספרו הוא מתאר את תולדות חייו במשולב עם ניתוח מצבה המורכב של לבנון כמדינה המורכבת ממיעוטים ועדות שונות.
לאחד נפטר בפריז, היה נשוי ואב לשניים. הובא לקבורה בכפר הולדתו קטרה.
קלפורניה

קַלְפּוּרְנִיָה (בלטינית: Calpurnia) הייתה אשתו השלישית והאחרונה של יוליוס קיסר. היא נולדה בשנת 75 לפני הספירה ללוקיוס קלפורניוס פיסו קייסונינוס (קונסול 58 לפנה"ס).

נישואיה ליוליוס קיסר

קלפורניה התחתנה עם קיסר בשנת 59 לפני הספירה. מקורות מתארים אותה כאישיות ביישנית וצנועה. לאחר שנרצח יוליוס קיסר ב-44 לפני הספירה, היא העבירה את יומניו וכתביו אל חברו הטוב ובעל בריתו של קיסר, מרקוס אנטוניוס. במהלך נישואיהם לא ילדה קלפורניה ילדים לקיסר, ולאחר מותו לא התחתנה שוב.
לפי המקורות, הייתה לקלפורניה תחושה שנשקפת סכנה לביטחונו של קיסר בסנאט הרומי, והיא ביקשה ממנו לא ללכת. קיסר לא שעה לעצתה והלך היישר אל אויביו.
אנירוד ג'וגנת

קריירה פוליטית

ג'אגנת מילא תפקידים פרלמנטריים באופן רצוף (פרט לתקופות 1995-2000 ו-2012–2014) מ-1976.
בין השנים 1976 ו-1982 שימש כמנהיג האופוזיציה.
הוא נבחר לראשונה לראש הממשלה בשנת 1982, תפקיד אותו שמר עד 1995 ושוב בין השנים 2000 ו-2003.
ב-2003 נבחר לתפקיד נשיא המדינה עד שנת 2012.
בעקבות זכיית מפלגתו מחדש בבחירות בשנת 2014, נתבקש לחזור לתפקיד ראש הממשלה בפעם השישית.
בשנת 1983 הקים את התנועה הסוציאליסטית של מאוריציוס (MSM) בעקבות ויכוחים חוזרים ונשנים עם חברי מפלגתו הקודמת (MMM). בהמשך זכה בפרס פראבאסי בראטיה סמאן עבור תמיכתו ופיתוח הקשרים עם הודו.
תאי סמייל

היסטוריה

ב-20 במאי 2011 הכריזה הנהלת תאי איירווייז אינטרנשיונל על הקמת חברה לטיסות חסך שתהיה חברת בת של תאי אירווייז ותפעיל 11 מטוסי איירבוס A320 לכ-10 יעדים בתאילנד ובמזרח אסיה עד שנת 2013.
שם החברה נבחר מתוך כ-2,229 הצעות. על פי הערכות החברה תרוויח תוך שנתיים סכום הקרוב ל-5 מיליון באט.

מחלקות בטיסות החברה

מטוסי החברה יהיו בעלי מחלקה אחת בלבד (תיירים) וב-5 השורות הראשונות (30 מושבים) יהיה מרווח גדול יותר לרגליים (מיועד לנוסעי "סמייל פלוס") ותחולק להם ארוחה קלה, חטיף ושתייה.
שאר נוסעי המטוס מקבלים חטיף ובקבוק אחד של שתייה.
בנוסף תציע החברה שירות הנקרא "סמייל קפה", שבו יהיה ניתן לרכוש ארוחה חמה, חטיפים ושתייה.
עיסוי ארוטי

עיסוי ארוטי הוא סגנון עיסוי המבוסס על עיסוי קלאסי המשלב מגע בעל נופך מיני בגוף, על פי סגנון המתואם בין המטופל למטפל.
עיסוי ארוטי נכלל במסגרת העיסויים בתחום הרפואה המשלימה. הוא יכול להתבצע במספר אופנים, למשל כחלק מעיסוי קלאסי (כמו עיסוי שוודי או עיסוי משולב), כחלק מעיסוי טנטרי, כעיסוי בפני עצמו ללא הקדמות, או בשילוב של עיסוי מסוג אחר.
העיסוי מתבצע בדרך כלל על גבי מיטת טיפולים סטנדרטית. לרוב, המטופל או המטופלת שוכבים בתחילת הטיפול על בטנם, וראשם מונח בתוך שקע הבנוי במיטה, כאשר פניהם כלפי מטה; בהמשך הטיפול נשכבים המטופלים על גבם, או על צדם. על פי רוב הם לבושים בתחילת הטיפול בתחתונים בלבד, ומכוסים במגבת או כיסוי קליל אחר לשם יצירת תחושת הגנה אישית כך שאינם חשופים מדי בפני המטפל הזר; רק בשלב מתקדם של הטיפול, ובהסכמת המטופל, ניתן להישאר בעירום מלא. ניתן להתחיל את הטיפול בשיחה קצרה בין המטפל למטופל, כדי ליצור קרבה ולהעניק תחושת ביטחון למטופל.
המטופלים חייבים לדעת ולקבל הסבר מדויק לגבי הטיפול שהם עומדים לחוות, באילו חלקים מגופם המטפל מתכוון לגעת ובאילו אמצעים (ידיים, לשון, כפפות, ויברטורים וכו'), ומתקיים תיאום ציפיות באשר לכך. מטפלים מוסמכים מצופים לדעת את הכללים בטיפולי גוף, ההבדלים בין עיסוי רפואי לבין הטרדה ותקיפה מינית (שהן עבירות פליליות), ושמירת הגבולות המותרים בטיפולים רפואיים.
עיסוי ארוטי נועד להקנות למטופלים הרגשה של מגע גוף עדין, גס או משולב, בהתאם לציפיות המטופלים ולפנטזיה שלהם. לעיתים יפנו לטיפול זה מטופלים שיש להם חוסר במגע וחום אנושי, או המחפשים מגע ופורקן מיני. 
מרבית העיסויים הארוטיים כיום נעשים תחת הכותרת של עיסוי טנטרי או טיפולי טנטרה, וזאת מכיוון שעל פי החוק בישראל ובמדינות נוספות בעולם המערבי, אסור לפרסם עיסוי ארוטי הכולל מגע מיני.
בישראל מטפלים הנחשבים מוסמכים הם לרוב בעלי תעודה מוכרת של איגוד המעסים, שלמדו במסגרת הכשרתם תחומים כגון אנטומיה, ביולוגיה ופתולוגיה, ביצעו התמחות בעיסוי במספר סגנונות, וצברו שעות לימוד מעשיות, זאת לצד לימודים והתנסות מעשית בעיסוי ארוטי.][מפני ש...]
עודד שעשוע

קורות חייו

שעשוע גדל בהפועל גבעתיים אך כבר כנער עבר למכבי רמת גן, עימה זכה גם באליפות ליגת הנוער. במקביל היה השחקן המוביל בנבחרת הכדורסל של תיכון בליך.
עונת הפריצה שלו באה בעונת 2001/2002, במדי עירוני רמת גן, כשאת הקבוצה אימן ארז אדלשטיין. כבר בתחילת העונה ביסס את מעמדו כשחקן שישי, וכשרכז הקבוצה, ליאור ליובין, נפצע לקראת סיום העונה, מילא את מקומו בהצלחה רבה ובביטחון שהפתיע רבים. באותה עונה הגיעה רמת גן עד לגמר הפליי אוף, ושעשוע נבחר ל"תגלית העונה".
ב-2004 ירדה רמת גן לליגה הלאומית. שעשוע עזב את הקבוצה, ומאז שיחק בהפועל תל אביב למשך עונה אחת, באליצור אשקלון למשך עונה אחת, ובמכבי ראשון לציון למשך 3 עונות. ב-2009 הצטרף לקבוצת, עירוני נהריה, וירד עמה לליגה הלאומית בסוף העונה.
שעשוע שיחק בנבחרת הנוער שזכתה במקום העשירי באליפות אירופה בשנת 2000, ובנבחרת העתודה שזכתה במקום העשירי בשנת 2002.
שעשוע נחשב לשחקן בעל אוריינטציה הגנתית, לשומר ולחוטף טוב, אך אחוזי הקליעה שלו אינם גבוהים.
רפאל דוברובסקי

רפאל דוברובסקי (דצמבר 1916 - אוקטובר 2014) היה תעשיין ישראלי, מייסד ומנהל של מפעל "דפרון" למחברות ולמעטפות.

ביוגרפיה

רפאל דוברובסקי נולד בדצמבר 1916 ביקטרינוסלב שבאימפריה הרוסית (היום באוקראינה). בית הדפוס של אביו הולאם בידי הבולשביקים בשנת 1922. כעבור שנתיים עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. הוא למד בבית הספר התיכוני למסחר. אביו הקים בית דפוס בשכונת מונטיפיורי, וגם רפאל עבד בו.
בשנת 1939, לאחר שהוריו נפטרו, התחתן והוא ואשתו, אהובה, החלו לייצר מחברות בבית הדפוס, שבהמשך פעילותו עבר לרמת גן.
כחבר האצ"ל נעצר ב-1946 בחשד שהדפיס דברי תעמולה נגד שלטונות המנדט. הוא שוחרר בעקבות השתדלותה של אשתו. במלחמת העצמאות שירת בהג"א. ב-1955 קרא למפעלו "דפ-רון" ובהמשך "דפרון". ב-1961 רכש מכונה חדשנית לייצור מחברות, ותפוקת דפרון עלתה פי ארבעה. בשנת 1973 עבר המפעל לפתח תקווה, והחל לייצר גם מעטפות. בניהם של רפאל ואהובה דוברובסקי הצטרפו אף הם לעבודה במפעל, וכך גם בעלה של הבת. בתחילת שנות ה-90 פגע במפעל ייבוא גובר של מחברות מסין, ופעילותו הצטמצמה בהדרגה. 
רפאל דוברובסקי נפטר בשנת 2014, בגיל 98.
דן רומן

קריירה

רומן החל את הקריירה שלו בקבוצת הבוגרים של הפועל ירושלים בעונת 1999/2000, ואת הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון על בני יהודה. בהפועל ירושלים שיחק במשך שש עונות שלאחריהן הושאל להכח רמת גן שעלתה אז לליגת העל. במדי הכח הציג רומן יכולת טובה אך בסיום העונה קבוצתו ירדה לליגה הלאומית, ובקיץ 2007 עבר רומן למכבי תל אביב.
בקיץ 2009 עבר רומן למכבי פתח תקווה, ובמדיה שיחק 28 משחקים וכבש שער אחד. בתחילת עונת 2010/2011 לא הצליח רומן למצוא קבוצה ולא שיחק, עד שב-13 בדצמבר 2010 חתם בהפועל רמת גן, ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית.
בשנת 2011 חתם רומן בקבוצת וינדאם מליגת המשנה ההולנדית, וכעבור שנה חזר לישראל חתם בבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית.
בשנת 2013 לקח רומן חלק פעיל בהקמת ועד השחקנים החדש שהוקם יחד עם ההסתדרות, ועם הקמתו היה לראש הוועד הראשון.
ביוני 2013 חתם רומן שוב בהפועל רמת גן, לאחר שירדה לליגה הלאומית. בחלון ההעברות של ינואר 2014 שוחרר מהקבוצה וחתם בהפועל קטמון ירושלים. רומן כבש ארבעה שערים עד תום העונה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגה א'.
ב-1 באוקטובר 2014 הצטרף רומן למכבי שעריים מליגה א', ובתום עונת 2014/2015 פרש ממשחק פעיל.

לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק פעיל בשנת 2015 הצטרף רומן לצוות האימון במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
משנת 2016 שימש אנליסט במחלקת הסקאוט של קבוצת דינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה, שבאחריותו שלוש הליגות הבכירות בגרמניה.
ביוני 2018 מונה רומן למאמן קבוצת נערים ב' של הפועל תל אביב. ב-5 בדצמבר 2018, לאחר מינויו של אופיר חיים למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, מונה רומן לעוזר מאמן הקבוצה.
רומן בעל תואר ראשון בסוציולוגיה, תואר שני בפילוסופיה והיסטוריה ותואר שני נוסף בניהול כדורגל.
צ'רבונוהראד

היסטוריה

העיר הוקמה ב-1692 בשם קריסטינופול על ידי פליקס-קאזימיר פוטוצקי, הוא קראה לה כך על שם אשתו קריסטינה.
ב-1772 קריסטינופול יחד עם כל גליציה אחרי חלוקת פולין עברה לידיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחרי זמן קצר משפחת פוטוצקי עזבה את העיר והיא עברה לבעלות מלאה של האימפריה. ב-1878 בעיר נבנה כביש, ב-1884 נבנתה מסילת רכבת.
אחרי מלחמת העולם הראשונה העיר חזרה לידיה של פולין. ב-15 בפברואר 1951 פולין מסרה את קריסטינופול וסביבתה לברית המועצות, אז שונה שמה לצ'רבונוהראד. בתמורה קיבלה פולין את אוסצ'יקי דולנה וסביבתה. מהלך זה נעשה כתוצאה מהימצאות מצבורי פחם בסביבת צ'רבונוהראד ונפט בסביבת אוסצ'יקי.
ב-1990 צ'רבונוהראד הפכה לעיר הראשונה בברית המועצות שבה הרסו את פסלו של ולדימיר לנין.

יהודי העיר

יהודים ישבו בעיר עם היווסדה, ובאמצע המאה ה-18 נמנו בה 759 משלמי מס יהודים. בשנת 1880 נמנו בעיר 2,747 יהודים, רוב מוחלט בקרב תושביה. רוב יהודי העיר נמנו בתקופה זו על חסידות בלז.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה ערכו הקוזקים פוגרום ביהודי העיר, תוך רצח 5 יהודים, הרס וביזת רכוש רב ואונס של כ-30 נשים. לאחר מכן, הוצא צו גירוש לגברים היהודים מהעיר. מאורעות המלחמה, כמו גם השפל הכלכלי שנלווה לה, הביאו רבים מיהודי העיר לעזוב אותה. בין מלחמות העולם נמנו בעיר 2,086 יהודים מתוך 2,805 תושבים, והתקיימה בה פעילות ציונית.
בתחילת מלחמת העולם השנייה עברה העיר מיד ליד בין הפולנים, הרוסים והגרמנים, ובזמן זה נרצחו בה כ-20 יהודים. בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב נקבעה העיר בתחום הכיבוש הגרמני בפולין, וכמעט כל יהודיה נמלטו ממנה בשלב זה לשטח השליטה הסובייטי.
קרלוס גרוזמן

קרלוס גרוזמן הוא רופא ישראלי מומחה בטיפול נמרץ ובהרדמה. מכהן כמנהל מרכז רפואי קפלן והמרכז הרפואי הגריאטרי הרצפלד.

ביוגרפיה

גרוזמן סיים לימודי רפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בואנוס איירס. הוא בעל תואר שני במינהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
עלה לישראל ב-1977 ועבד כסטאז'ר במרכז רפואי מאיר. שימש ראש מדור החייאה בבית הספר לרפואה צבאית וראש מדור החייאה במפקדת קצין רפואה ראשי בצה"ל, רופא ביחידה לטיפול נמרץ כללי "שיבא", תל השומר, מנהל היחידה לטיפול נמרץ כללי במרכז רפואי רבין, קמפוס גולדה ומנהל לשעת חירום. בהמשך שימש סגן מנהל המרכז הרפואי קפלן, מנהל המחלקה לשירותי אשפוז באגף הרפואה של חטיבת בתי חולים, שירותי בריאות כללית, מנהל בית החולים השרון וסגן מנהל המרכז הרפואי רבין.
משנת 2015 משמש דר' גרוזמן כמנהל המרכז הרפואי קפלן ובית החולים הגריאטרי שיקומי הרצפלד. 
ד"ר גרוזמן השתתף, במסגרת פעילותו הניהולית במשלחות רפואיות רבות מחוץ לישראל. ביניהן, כמנהל רפואי של מוקד חירום בפנמה, ראש משלחת מד"א לוועידה ה-28 של הצלב האדום הבינלאומי בז'נבה, מנהל בית חולים שדה לאחר רעש האדמה באדאפזרי שבטורקיה, ראש המשלחת לאריתראה לבניית יחידה לטיפול נמרץ באריתראה וחבר משלחת ההצלה הרפואית הישראלית לקמרון. בנוסף, שימש יועץ לממשלת פנמה בנושא היערכות בתי חולים לשעת חירום.
הוצאת ספרים קה"ת

קה"ת (ראשי תיבות: קרני הוד תורה) היא הוצאת הספרים הרשמית של חסידות חב"ד. היא נוסדה בשנת ה'תש"ב (1942) על ידי האדמו"ר מחב"ד רבי יוסף יצחק שניאורסון. ההוצאה פועלת כאגף של המרכז לענייני חינוך.

הוצאת הספרים

ההוצאה נקראה קה"ת במשמעות כפולה: ראשי תבות של "קרני הוד תורה" וכן חילוף האותיות של תק"ה, שנת הלידה של מייסד חסידות חב"ד, הרב שניאור זלמן מליאדי. ההוצאה מוציאה את ספרי חסידות חב"ד ומטרתה הפצת תורתה של חסידות זו. עם זאת, בכמה מקרים הדפיסה קה"ת ספרים אחרים. כך למשל בשנת תשי"א, הדפיס הרבי מלובביץ', לפי הוראת חותנו, את סדרת הספרים שדי חמד עם הוספות. בתשמ"ח, הדפיסו על־פי הוראת הרבי את ספרו של הרב מאיר בן גבאי - דרך אמונה.
ההוצאה הוציאה ספרי יהדות בשפות הבאות: עברית, יידיש, אנגלית, רוסית, ספרדית, צרפתית, איטלקית, פורטוגזית, הולנדית, גרמנית, פרסית וערבית.

מערכת ההוצאה לאור

קה"ת מפעילה מערכת המכונה "אוצר החסידים", חברים בה קבוצת תלמידי חכמים הבקיאים בפרט בתורת החסידות, העורכים לדפוס את ספרי אדמו"רי חב"ד וספרי חסידות שונים. בספרי אדמו"רי חב"ד מתאפיינת עבודת חברי המערכת בפיענוח כתבי היד העתיקים, ציון מראי-מקומות, הערות ותיקונים, מפתח עניינים והוספות שונות הקשורות לתוכן הספר. גוף דברי האדמו"ר נותר כמות שהוא. כמו כן, מוציאה המערכת ספרי ביאורים לתורת החסידות וספרי חסידים בנושאים שונים העוברים עריכה תוכנית מלאה.
הרבי מליובאוויטש מונה על ידי חותנו אדמו"ר הריי"צ למנהל הוצאת הספרים. מתוקף תפקידו זה עסק הרבי בעריכת הספרים לדפוס, ואף לאחר שהתמנה לאדמו"ר והפסיק לערוך ספרים באופן פעיל ומלא, השתתף רבות במלאכת העריכה, אם בהכנת מפתחות לספרים, בהגהת עבודת חברי המערכת ועוד. הרבי היה מוסר הוראות לחברי המערכת אודות ספרים וכתבי־יד מסוימים שברצונו שיכינו אותם לדפוס, לעיתים הוא אף קבע תאריך יעד קצוב להשלמת הפרויקט, לא פעם אירע שזמן העבודה הוקצב לשבועות ספורים, והמערכת התגייסה לעבודה מאומצת. את "ספר המפתחות לתורת אדמו"ר הזקן" ערכו חברי המערכת בתוך שלשה שבועות. גם כיום נמשכת העבודה בעריכת הספרים והוצאתם לאור.
החנות המרכזית של הוצאת הספרים נמצא בשכונת קראון הייטס מול בניין 770, משרדי קה"ת נמצאים בבניין המשרדים שמעל 770. מנהל ההוצאה הוא יוסף ברוך פרידמן, חתנו של הרב יהודא קרינסקי. את הסניף בישראל, השוכן במרתף בניין 770 בכפר חב"ד, מנהל מנחם מענדל וולף.
מנזר הצלב

היסטוריה

על פי המקורות  נאמר כי בתחילת המאה הרביעית, נינו הקדושה, המסיונרית שעל פי האמונה ניצרה את הגאורגים, עמדה במקום זה כדי להתפלל, ובנתה צלב על ההר הגבוה ביותר באזור מצחתה. 
הכנסייה הראשונה, שהייתה קטנה יחסית, הוקמה בסביבות שנת 545 ונקראה כנסיית ג'ווארי הקטנה (כנסיית הצלב הקטנה). כנסייה גדולה יותר, שנקראה כנסיית ג'ווארי הגדולה (כנסיית הצלב הגדולה), נבנתה בקרבת מקום בין השנים 586 לבין 605. מבנה הכנסייה מייצג היטב את הארכיטקטורה המרובעת שהייתה נפוצה בכל דרום הקווקז. הסגנון האדריכלי של הכנסייה שימש מודל להרבה כנסיות אחרות בגאורגיה. חזית הכנסייה עוטרה בתבליטים שונים ובלתי רגילים. החשיבות של מתחם ג'ווארי עלתה במשך הזמן ומשכה צליינים רבים. הכנסייה הגדולה עדיין משמשת לחגיגות דתיות חשובות, וחלק מהצלב שנינו הקדושה בנתה נותר במקום גם בימים אלה. 
במהלך השנים ספג מבנה המנזר נזקים מסחיפה ואחזקה לקויה. ב-2004 הוא סווג בין 100 האתרים המצויים בסיכון הגבוה ביותר.
לוטרה ימית

מאפיינים

הלוטרה הימית היא מהקטנות שבלוטרות, אף שהמין לוטרה חסרת טופר אסייתית קטנה ממנה. אורכה בין 83 ס"מ ל 113 ס"מ ומשקלה בין 3 ק"ג ל 8 ק"ג.
הפרווה של הלוטרה הימית הוא חום כהה וחום בהיר על הבטן.
הפרווה של הלוטרה הימית היא קשה יותר מהפרווה של לוטרת הים.
לסתותיה התחתונות כוללות שמונה זוגות שיניים והעליונות כוללות תשעה זוגות.
הלוטרה הימית שוכנת על קו חוף סלעי בדרך כלל והטרף העיקרי שלהן הוא סרטנים, שרימפס, דגים ורכיכות.
הלוטרה חיה באזורים קרובים לחופי דרום-אמריקה - בחופי דרום פרו, כל צ'ילה, וגבול תפוצתם הדרומי הוא ארגנטינה. הלוטרה הימית נצפית לעיתים גם באזורים מרוחקים כמו איי פוקלנד.
דו הצורתיות הזיווגית של הלוטרה הימית כוללת הבדלים מעטים, והזכר והנקבה דומים.
הלוטרה הימית מוגנת תחת חוק בצ'ילה, פרו וארגנטינה, אך עדיין נצודות באיי פוקלנד ובאופן לא חוקי בארגנטינה.
קונספסיון דל אורוגוואי

היסטוריה

ב-1782 חואן חוסה דה ורטיס אי סלסדו, המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, רצה להגביר את הנוכחות הספרדית באזור, והטיל על תומאס דה רוקמורה לרכז אנשים מכפרים באזור ליישובים גדולים יותר. אחד היישובים שנוסדו על ידי רוקמורה היה ויז'ה דה נואסטרה סניורה דה לה אינמקולדה קונספסיון דל אורוגוואי ב-25 ביוני 1783. השם קוצר בהמשך לקונספסיון דל אורוגוואי, אם כי יש גרסאות לפיהן השם היה מלכתחילה "רק" קונספסיון דל אורוגוואי.
תושבי העיר תמכו במהפכת מאי שפרצה ב-1810 והובילה למלחמת העצמאות של ארגנטינה. במהלך המלחמה התקיימו מספר קרבות באזור העיירה, וכן במהלך הכיבוש הפורטוגזי של בנדה אוריינטל (כיום אורוגוואי) ב-1816.
ב-29 בספטמבר 1820 פרנסיסקו רמירס, מושל פרובינציית אנטרה ריוס, הקים בשטחי הפרובינציה ובשטחי פרובינציית קוריינטס את רפובליקת אנטרה ריוס העצמאית, וקונספסיון דל אורוגוואי נבחרה להיות בירתה. עם זאת כעבור שנה, זמן קצר לאחר מותו של רמירס, הרפובליקה התפרקה ושטחיה חזרו להיות חלק מהפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה.
ב-1826 חוסטו חוסה דה אורקיסה, שהיה אז נציג העיירה בקונגרס של הפרובינציה, קידם הצעת חוק שהעניקה לקונספסיון דל אורוגוואי מעמד של עיר. בעשורים שלאחר מכן היו ניסיונות להעביר את בירת הפרובינציה מפרנה לקונספסיון דל אורוגוואי, אך ב-1883 הבירה נקבעה סופית בפרנה.

כלכלה

בקונספסיון דל אורוגוואי יש נמל נהר, שהיה גורם מרכזי בכלכלה המקומית עוד מהמאה ה-19. הנמל משמש בעיקר לייצוא סחורות מהאזור. בנוסף הכלכלה מסתמכת על תעשייה, בעיקר תעשיות עיבוד המזון והמתכות.

חינוך

בקונספסיון דל אורוגוואי שוכנות האוניברסיטה הלאומית של אנטרה ריוס ואוניברסיטת קונספסיון דל אורוגוואי, וכן פקולטות של האוניברסיטה האוטונומית של אנטרה ריוס ושל האוניברסיטה הטכנולוגית הלאומית.

תחבורה

קונספסיון דל אורוגוואי מקושרת לעיר פרנה דרך מסילת רכבת העוברת בבסווילבסו.
העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 14, המקשר בין פרובינציית מיסיונס ודרום פרובינציית אנטרה ריוס.
ציון אבן דנאן

קורות חיים

נולד בפאס שבמרוקו. כיהן כדיין במשך 40 שנה, ישב על כיסא אביו הרב משה אבן דנאן, וסבו הרב שלמה אבן דנאן מחבר שו"ת 'אשר לשלמה' ו'ביקש שלמה'. היה הדיין האחרון בשושלת 23 דיינים במשפחה זאת. למד אצל רבו - הרב מאיר ישראל, ובגיל 35 קיבל סמיכה לדיינות.
שימש כמוהל, שו"ב, וכיהן כספרא דדיינא בבית הדין הרבני שבפאס. בשנת ה'תש"ה מילא את מקום אביו בדיינות בית הדין. כיהן כראב"ד באוג'דה ולאחר תקופה עבר לכהן ברבאט. בגיל 76 יצא לגמלאות והתיישב בפריז. נקבר בהר המנוחות בירושלים.