google/wiki40b huggingface dataset:
רב אחא בר אדא

רב אחא בר אדא הוא אמורא שחי בדור השני, השלישי והרביעי לאמוראי בבל.
הוא היה תלמידו של רב (כעדות בנו רב פפא שמסר אמרה משמו של אביו ששמע מרב), אך את עיקר תורתו קיבל מרב המנונא. זמן קצר עלה לארץ ישראל ומשם מסר עדויות לחכמי בבל, אחת מהן: במערבא פסקי לה להאי קרא לתלתא פסוקי (=בארץ ישראל חילקו מקרא זה לשלושה פסוקים: "וַיֹּאמֶר ה' אֶל-מֹשֶׁה הִנֵּה אָנֹכִי בָּא אֵלֶיךָ בְּעַב הֶעָנָן".
הוא האריך ימים וכתב ידו רטט. במסכת בבא בתרא מסופר כי רצו לזייף את כתב ידו הרוטט וחתימתו על שטר בטכניקה מסוימת, אך רבא גילה את המזימה מכיוון שהוא זכר שהוא לא חתם לפני רב אחא בר אדא על השטר מפני כבודו, שהיה זקן ממנו. עם זאת מכיוון שרבא היה גדול הדור, רב אחא שאל את שאלותיו לרבא.
אפץ

יהודי אפץ

יהודים התיישבו לראשונה במקום בתחילת המאה ה-19 בחסות בעל האחוזה המקומי. רובם התפרנסו ממסחר. תחילה השתייכו יהודי הכפר לקהילת פאסטו (Pásztó) ומשנת 1855 סונפו לקהילת הטני (Hetény (Szlovákia)) הקהילה הקימה חברה קדישא, שני בתי עלמין, בית כנסת, בית ספר ומקווה טהרה.
בשנת 1930 התגוררו במקום 116 יהודים ובשנת 1944 חיו במקום 124 יהודים
ב-9 במאי 1944 לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הובלו כל יהודי אפץ לגטו הטוון, וכעבור שבועות מספר שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו כ-15 משרידי הקהילה היהודית לכפר, אך לא הצליחו לחדש את החיים היהודיים. בניין בית הכנסת ניזוק קשה במהלך המלחמה וספרי התורה אבדו. בני הקהילה התפזרו תוך כמה שנים ובשנת 1962 כבר לא ישבו יהודים באפץ.
הידרוגנציה

הִידְרוֹגֵנַצְיָה (באנגלית: Hydrogenation, על פי האקדמיה ללשון העברית: מִמְנוּן) היא סדרה של תגובות חיזור שהתוצאות הסופיות של התגובות הללו הם הוספת שני אטומי מימן למולקולה.
המולקולות שלרוב עוברות תהליכי הידרוגנציה הן אלקנים ואמינים.
רוב תהליכי ההידרוגנציה בתעשייה הכימית כרוכים בהוספה ישירה של מולקולות מימן (H₂), לרוב גם עם נוכחות קטליזטורים, דוגמת רייני ניקל. 
כמה מתהליכי ההידרוגנציה אינם כרוכים במגע ישיר של מולקולות מימן, אלא, בתהליכים אלו עוברים אטומי מימן ממקום אחד במולקולה למקום אחר באותה מולקולה, תהליך הנקרא הידרוגנציית מעבר.
הדוגמה הקלאסית לתגובת הידרוגנציה היא הוספת מימן לקשרי מימן בלתי רווים באלקנים בין אטומי פחמן, תהליך אשר הופך את האלקנים לאלקאנים.
מספר של תהליכים חשובים מתעשיות התרופות והפטרוכימיקאלים מבוססים על תהליך זה.
בתעשיות המזון, חומצות שומן בלתי רוויות (שמן, בדרך כלל מהצומח) עוברות תהליך הידרוגנציה בתוספת קטליזטור (משטח פלטינה) ליצירת חומצות שומן רוויות (מה שמוכר כשומן צמחי מוקשה או "מרגרינה").
תהליכים אשר משיגים את התוצאה ההפוכה להידרוגנציה נקראים דיהידרוגנציות.

הידרוגנציות בתעשיית המזון

נעשה שימוש נרחב ביותר בתהליך ההידרוגנציה בתעשיות השמנים והשומנים. 
תהליך הידרוגנציה מלא של מולקולות השמן הבלתי רוויות מרסק אותן (את קשריהן הכפולים) למולקולות שומן רוויות (בעלי קשרים יחידים).
במציאות, תהליך ההידרוגנציה איננו מושלם עד סופו. 
בגלל שהשמנים המקוריים לרוב מכילים יותר מקשר כפול אחד למולקולה (קרי, המולקולות הללו הן רב-בלתי-מרוסקות), התוצאה שנקראת לתהליך ההידרוגנציה נקראת כ"שמני ירקות רווים חלקית"; כאשר חלק, אבל בדרך כלל לא כל הקשרים הכפולים עברו תהליך חיזור (הידרוגנציה).
לפעמים, יכולה להתרחש הידרוגנציה כפולה - הידרוגנציה בה קשר משולש (קרי, אלקין) עובר את תהליך ההידרוגנציה פעמיים ליצירת לקשר יחיד. אם דבר זה איננו רצוי, ניתן להימנע מכך על ידי זיהום משטח הפלטינה שבו משתמשים לזירוז התגובה. דבר זה גורם לכך שפחות אטומי מימן נספחים לפלטינה (ואחר כך יכולים בקלות יתרה לשבור את הקשרים הכפולים או המשולשים הנכחים ולהוריד את האנרגיה הפוטנציאלית הדרושה לביצוע השינוי הכימי וכך לזרז את התגובה), ולכן, הסיכוי לתהליך הידרוגנציה כפול יורד באופן ניכר.
השומן המתקבל מהידרוגנציה הוא מוקשה, ואינו צמיג. לכן נוח יותר לשמור אותו ולניד אותו. הוא גם זול יותר, ונשמר לתקופה ארוכה יותר. בגלל סיבות אלו יש לו שימוש רב בתעשיית המזון המוכן, והמזון להכנה מהירה. מרבית החטיפים, הממרחים, והממתקים התעשייתים, וכן מוצרי בצק או בשר להכנה מהירה, עושים בו שימוש. הוא גם מאפשר לקבל שומן רווי זול שהוא פרווה, ולכן שימושי מסיבות של כשרות. יחד עם זאת, בגלל ההשלכות הרפואיות, יש נטייה להקטין את השימוש בו.

השלכות רפואיות

התוצרים של התהליך ההידרוגנציה הלא מלא הם איזומרים של שרשראות פחמן בלתי רוויות ובלתי שבורות, לתוצרים אלו ישנן השפעות רפואיות לגוף האדם.
מבנה הציס של הקשרים הכפולים הללו הוא בדרך כלל המבנה השכיח בשומנים לא מעובדים ברוב מקורות השומן, אך כאשר השומן עובר תהליך הידרוגנציה לא מלא ממיר בחלקו את השומן הציס לאיזומר הטראנס שלו. נמצא קשר בין כמות הצריכה של איזומרים אלו לבין הסיכון לפתח מחלות של מערכת הדם (ראו שומני טראנס).
ברוקליין (מסצ'וסטס)

דמוגרפיה

בשנת 2010 התגוררו בעיר 58,732 אנשים, 24,891 משקי בית ו-12,233 משפחות. 73.3% מתושבי העיר הם לבנים, 3.4% שחורים 15.6% אסייתים, 5% היספאנים ו-2.7 % ממוצא אחר או ממספר מוצאים.
כ-14% מאוכלוסיית ברוקלין עשו דוקטורט מה שהופך אותה לעיר עם הכי הרבה דוקטורנטים בייחס לאוכלוסייה בכל ארצות הברית.
מתתיהו (יישוב)

הקמה

הגרעין החרדי-ציוני שהתיישב במתתיהו התגבש בארצות הברית ולאחר מכן במבוא מודיעין. עבודות התשתית של היישוב החלו בסוף 1977. הקבוצה הראשונה עלתה לישראל בשנת 1979 והתיישבה במבוא חורון. החטיבה להתיישבות התכוונה תחילה ליישב אותם באזור נחל שורק, אולם חברי הגרעין נאבקו להתיישב בחבל מודיעין וכך היה. ההתנחלות ממוקמת בסמוך לכפרים הערבים בלעין וחרבתא. 
לצורך הקמת היישוב נתפסו 600 דונם של אדמות פרטיות באמצעות צווים צבאיים. בעלי הקרקע  תושבי נעלין עתרו לבג"ץ שדחה את העתירה ביולי 1979 וקיבל את עמדת הצבא בעניין החשיבות הביטחונית ביישוב המקום.
בשנת 1981 הוקמה מתתיהו כמושב שיתופי. 30 יחידות דיור נבנו מכספם של העולים, אך לא נותר לחברי הגרעין כסף לתשתיות. חברי מבוא חורון סייעו בכל הקשור למעבר וציידו את המתיישבים הראשונים בגנרטור.

כלכלה

המושב היה בראשיתו שיתופי והתבסס על חקלאות, לולים וכרמים. התנאים לא היו קלים והקליטה איטית. לאחר מספר שנים עבר היישוב תהליך של הפרטה, צעד שהקל על הקליטה ביישוב וכן גרם לשגשוג כלכלי ולהעלאת מחירי הדירות.
כיום מגוון המקצועות בישוב רחב, מאברכים ועד חקלאים. בשנת 2008 נבנה ביישוב אזור תעשייה גדול.

אוכלוסייה

כיום (2012) ביישוב ישנם 83 משפחות. רוב תושבי היישוב ממוצא אנגלוסקסי, והשקפתם החרדית שונה מרוב הציבור החרדי בארץ.
ביישוב ישיבה תיכונית חרדית "ישיבת מערבא" (רשמית: מערבא מכון רובין), אחת מהבודדות בישראל המתאימות לחרדים אך משלבת לימודים לבגרות. 
רב היישוב הוא הרב זאב לף. בשנת 2012 קבע האדמו"ר מאלכסנדר את מעון הנופש שלו ביישוב.
ידוובנה

היסטוריה

ידוובנה מוזכרת לראשונה במסמכים היסטוריים בשנת 1455. היישוב קיבל זכויות עיר בשנת 1736 וכן את הזכות לקיים ירידי מסחר שבועיים ושנתיים. בשנים שלאחר מכן נבנתה בעיר כנסיית עץ קתולית, ובשנת 1770 נבנה בעיר בית כנסת, גם הוא מעץ. ב-1913 נשרף בית הכנסת העתיק של ידוובנה. מהגרים יהודים שהגיעו לארצות הברית בנו העתק של בית הכנסת הזה בלואר איסט סייד בניו יורק.
בסוף המאה ה-18 נפתח בעיר מפעל טקסטיל, וב-1851 היו בה 17 מטוויות, וידוובנה הייתה יצרנית הטקסטיל מספר 11 בגודלה בפולין. לאחר התקוממות ינואר 1863 נגד הרוסים, דיכאו הרוסים את תעשיית הטקסטיל הפולנית והיהודית בפולין, ובידוובנה בפרט. 
ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-2,500 תושבים.

יהודים

ב-1900 היו בעיר כ-1,900 יהודים. עקב ההגירה מפולין, בעיקר לארצות הברית, ירד מספרם לכ-1,000 לפני מלחמת העולם השנייה. 
ביוני 1941 כבשו הגרמנים את ידוובנה והחלו פרעות של פולנים מקומיים ביהודי היישוב.
בית הכנסת לואיס דה טורס

היסטוריה

בית הכנסת קרוי על שם לואיס דה טורס, מתורגמנו של כריסטופר קולומבוס במסע התגליות הראשון שלו, והיהודי הראשון שדרך על אדמת העולם החדש. בית הכנסת ממוקם על "דרך השמש העולה במזרח" (East Sunrise Highway), בין הכנסייה הלותרנית והכנסייה הקתולית "כוכב מרים שעל הים" (באנגלית: Mary Star of the Sea, בלטינית: Stella Maris; כינויה העתיק של מרים). המבנה בעל קומה אחת, צבוע לבן עם מגן דוד בחזיתו, כשמסביבו דקלים, אורנים ומרבדי פרחים. בית הכנסת פעיל בעיקר בחודשי הקיץ, כשהאות לפתיחתו מחדש לאחר הפסקת החורף הוא בסעודת ליל הסדר המשותפת של חברי הקהילה המקומית.
אופי הפעילות של הקהילה היהודית באיי בהאמה בין המאה ה-15 למאה ה-21 אינו ברור, אך נראה כי הייתה קהילה מגוונת (אשכנזים וספרדים), ונכון ל-2019 מונה הקהילה כ-50 חברים.
משה לנדאו

הרב משה (רבי משה'לה) לנדאו (1469~, בריסק - 1564, קרקוב) רב של כמה קהילות חשובות בפולין ובליטא, בהן קרקוב.
רבי משה לנדאו היה נצר למשפחת גאונים, בהם רבי יעקב לנדאו, מחבר ספר אגודת אזוב. היה מגאוני ליטא ופולין, ועוד בצעירותו קנה לו מוניטין של גאון. כבר בגיל 18 היה לרב של בריסק ולראש הישיבה בה, ומכאן קיבל את כינויו "רבי משה'לה" מאחר שהיה צעיר לימים בעת מינויו. נודע שהיה גם בקי בחכמות חיצוניות כמתמטיקה ובחכמת התכונה.
לעת זקנתו (1556) נתמנה לרבה הראשי של קרקוב, ותקופה מסוימת היה הרב הראשי כאשר כסגנו משמש רבי משה איסרליש, הרמ"א, ועמהם גיסו של הרמ"א רבי יוסף כץ. הרמ"א מצטט ממנו הלכה בהלכות אבלות בעניין תענית יאר צייט, בספרו "דרכי משה", וכך הוא מתאר אותו:
"...כן שמעתי מזקן, מופלג בחכמה ובזקנה, מורינו הרב ר' משה לנדא, שהמנהג כן"
נפטר בגיל 95 לערך, בקרקוב. את מקומו כרב הראשי תפס הרמ"א.
גבון

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בשלהי המאה ה-15 הקימו הפורטוגלים תחנות מסחר בגבון והאזור הפך למרכז לסחר בעבדים. באמצע המאה ה-19, התיישבו הצרפתים בגבון. 
גבון זכתה בעצמאותה מצרפת ב-17 באוגוסט 1960. מאז ידעה עליות ומורדות במצבה הפוליטי והכלכלי. כיום המשטר בה יציב יחסית לשכנותיה, ואף מקיים סממנים דמוקרטיים מסוימים, ומבחינה כלכלית, בעיקר הודות לרווחי הנפט, היא משגשגת ביחס לרוב מדינות אפריקה.

פוליטיקה

נשיאה השני של גבון, עומאר בונגו, שלט בה כשליט יחיד לאורך רוב שנות עצמאותה, מ-1967 ועד מותו ב-2009.
בשנים האחרונות לשלטון בונגו הותר מעט רסן השלטון והותרה להלכה פעילותן של מפלגות אופוזיציה. לאחר מותו של עומאר בונגו נבחר בנו עלי בונגו לנשיא. גורמי אופוזיציה טענו לזיוף רחב היקף בבחירות, ובעקבות טענות אלה החל גל מהומות במדינה.
ב-6 בינואר 2019, נכשל ניסיון הפיכה במדינה שתוכנן על ידי חיילים בצבא גבון.

כלכלה

התמ"ג לנפש בגבון נמוך אמנם משמעותית מרמתו במדינות המערב, אך הוא בין הגבוהים באפריקה, וגבוה פי ארבעה מהממוצע באפריקה שמדרום לסהרה. המקור העיקרי לשגשוג היחסי הוא הנפט, שהתגלה במים הטריטוריאליים של גבון בשנות השבעים של המאה העשרים. כיום הוא מהווה כ-81% מהיצוא של המדינה ו-43% מהתמ"ג. קודם לכן נשענה הכלכלה על ענפי העץ והמנגן. קיימים פערים גדולים מאוד בחלוקת העושר בגבון, כשקבוצת עלית מצומצמת של תעשיינים נוטלת לעצמה את רוב הרווחים ממחצביה הרבים של המדינה. שיעור האבטלה גבוה ועומד על כ-20%.

גאוגרפיה

גבון מצויה על חוף האוקיינוס האטלנטי, בקרבת קו המשווה. כ-85% משטח המדינה מכוסים יערות גשם. אורכו של הנהר הגדול ביותר במדינה, נהר האוגווה, כ-1200 ק"מ. עם המשאבים הטבעיים שבה נמנים נפט, מגנזיום, ברזל, זהב ואורניום.
בשנת 1972 התגלו באזור אוקלו ראיות לקיומם של כורים גרעיניים טבעיים קדומים, שתוארכו לתור הפרוטרוזואיקון. 
ב-2007 העניק אונסק"ו לפארק הלאומי לופה-אוקנדה, שבמרכז גבון, מעמד של אתר מורשת עולמית. בחלקו הצפוני מצויים השרידים האחרונים של סוואנת הדשא שנוצרה במרכז אפריקה במהלך עידן הקרח האחרון, לפני כ-15,000 שנים.

דמוגרפיה

גבון היא אחת המדינות דלילות האוכלוסין באפריקה, לאחר שמסיבות היסטוריות וסביבתיות קטנה אוכלוסייתה בין 1900 ל-1940. האוכלוסייה מוערכת ב-1.57 מיליון נפש (2011). התושבים הם ברובם הגדול בני בנטו, ומשתייכים ליותר מ-40 קבוצות שבטיות שונות, שהגבולות ביניהן מטושטשים יותר מאשר במדינות אפריקניות אחרות. השפה הצרפתית מהווה גורם מאחד, ומרבית ההשפעה התרבותית החיצונית באה מצרפת. מתוך 154,000 תושבים ממוצא אירופי החיים במדינה, כ-120,000 הם צרפתים.
הנצרות היא הדת העיקרית במדינה, ומעריכים כי 55% עד 75% מן האוכלוסייה הם נוצרים, ברובם קתולים. יתר התושבים הם אנימיסטים, מאמינים של דתות שבטיות מקומיות, ומוסלמים (כ-1%).
מריאמה הימה

תחילת דרכה

הימה נולדה בניאמיי בשנת 1951, ולמדה במוסדות השכלה מקומיים עד לקבלת תואר ראשון. ב-1973, היא עזבה לצרפת ולמדה אתנו-לינגוויסטיקה באקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז. היא סיימה את הדוקטורט שלה ב-1989 באוניברסיטת פריז X באנתרופולוגיה.

קריירה

בשנות ה-1980 וה-1990 היא עשתה חמישה סרטים תיעודיים, האישה הניז'רית הראשונה לעבוד כבמאית קולנוע.
באותה תקופה, הימה החלה לשמש כמשמרת במוזיאון הלאומי של ניז'ר בניאמיי, ובין 1992 ל-1996 כיהנה כמנהלת המוסד. ב-1990, היא מונתה כדירקטורית התרבות הלאומית.
ב-1996, התמנתה הימה לתפקיד מזכירת המדינה לקידום נשים והגנת ילדים על ידי הנשיא אברהים בארה מיינסרה. לאחר מכן, היא שימשה כשרה לפיתוח חברתי של ניז'ר.
ב-1997 מונתה הימה לתפקיד שגרירת ניז'ר לצרפת, האישה הראשונה לשמש כשגרירה בניז'ר. למרות מותו של מיינסרה ב-1999 במהלך ההפיכה הצבאית, היא נשארה השגרירה בפריז עד 2003.
הימה היא שבלייה וקצינה בכירה במסדר המצוינות הלאומי ומפקדת ב-Ordre des Palmes Académiques, שניהם מסדרי כבוד צרפתיים. נכון ל-2013, היא לא זכתה לכל אות או כבוד ניז'רי.
אופה (כדורגל)

היסטוריה

נשיא בשקיריה, רוסטם חאמיטוב החל לדון בצורך בהקמת מועדון כדורגל מקצועני מהעיר אופה כבר בקיץ 2010. אבל הקבוצה הוקמה רק בדצמבר 2010, על בסיס קבוצת בשינפורמסביאז ודינמו אופה שפורקו, והתמודדו בעבר בליגות הנמוכות.
למאמן הקבוצה מונה השחקן הרוסי אנדריי קאנצ'לסקיס. משחק הבכורה של הקבוצה היה נגד קבוצת "סיזראן-2003" במסגרת הגביע הרוסי, במשחק שהסתיים בהפסד 2:4 בפנדלים. משחק הבכורה בליגה הרוסית נערך באפריל 2011 כשהקבוצה גברה על טיומן 3:1. הקבוצה התבססה במרכז הטבלה והתמודדה בליגה השנייה במשך שנתיים עד שהעפילה לליגת המשנה הרוסית. בשנת 2012 מונה איגור קוליבאנוב למאמן הקבוצה.
בעונת 2013/14 הקבוצה התמודדה מול טום טומסק בטורניר העפלה לליגת העל הרוסית בו זכתה והבטיחה העפלתה לליגה הרוסית הבכירה לראשונה בתולדותיה. בעונת הבכורה שלה בליגה הבכירה (עונת 2014/15) הקבוצה הצליחה לסיים במקום ה-12 ולהישאר בליגה לעונה נוספת. בסתיו 2015 מונה יבגני פרברטאיילו למאמן. בעונת 2016/15 הקבוצה סיימה במקום ה-15 כשהיא נמנעת מהדחה לליגת המשנה אך הוחלט למנות מאמן חדש במקום ומונה סרגיי טומארוב, שאימן בעבר את קבוצת הנוער של אופה.
בעונת 2016/17 למאמן הקבוצה מונה הבלארוסי ויקטור גונצ'רנקו, שאימן בעבר את באטה בוריסוב, שהצליח למקם את הקבוצה במרכז טבלת הליגה, אך בסוף דצמבר גונצ'רנקו החליט לעבור לאמן את צסק"א מוסקבה. בעונת 2017/18 הקבוצה שיפרה את הישגה מהעונה הקודמת והגיעה למקום הששי, הפעם עמד על הקווים המאמן סרגיי סמאק שחתם בדצמבר 2017 כמאמן ראשי. בזכות מיקומה בליגה ובשל אובדן הרישיון של מחזיקת הגביע, טוסנו, להשתתף במפעלים האירופיים, אופה קיבלה את הזכות להתמודד בליגת אירופה.
אחד השחקנים הנודעים ששיחקו בשורות הקבוצה הוא השחקן אולכסנדר זינצ'נקו.

אצטדיון הקבוצה

מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון נפטיאניק בשכונת צ'רניקובקה בעיר אופה.
בפברואר 2012 הוקצה תקציב לשיפוץ המגרש, תוך תכנון להרחיב את קיבולת האצטדיון ל-16,000 איש. האצטדיון המשופץ נפתח באוגוסט 2015. בתקופת שיפוץ האצטדיון הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון דינמו בעיר שנבנה בשנת 1930 ובו קיבולת של 4,500 איש בלבד.
דרומון

דְרוֹמוֹן (ביוונית: δρόμων) היה דגם אוניית המלחמה הסטנדרטי בציי המלחמה הביזנטיים מהמאה ה-6 ועד סוף המאה העשירית לספירה לערך. זהו גם השם הגֶּנֶרִי בו השתמשו הביזנטים לציון ספינות הקרב שלהם, בלא התייחסות לסוג זה או אחר.
פירוש השם "דרומון" ביוונית הוא: "רָץ". הדרומונים הראשונים היו ספינות משוט חד-טוריות, חמושות באיל ניגוח ובחיילי צי; במרוצת הדורות הפכו לדו-טוריות, את איל הניגוח החליף חרטומן (beak), מעין גשרון השתלטות בחרטום, והן שמו את מבטחן בלוחמת סיפונים ובירי כלי קלע ו"אש יוונית" ולא עוד בניגוח אוניות האויב.
משתגעים על מרי

עלילה

טד סטרומן הביישן והמגושם (בן סטילר) מצליח להשיג את מלכת השכבה, מרי (קמרון דיאז), כבת זוג לנשף הסיום לאחר שהפגין חמלה וטוב לב כלפי אחיה הסובל ממוגבלות שכלית. לרוע מזלו הוא כלל לא זוכה להגיע לנשף, משום שלאחר שהוא הגיע לאסוף את מרי מביתה ונכנס לשירותים הוא רוכס בטעות את רוכסן המכנסיים על אשכיו, גורם לעצמו לפציעה חמורה ולמרבה המבוכה מובל משם לבית חולים באמבולנס לעיניהם של שכנים וחברים רבים. לאחר המקרה נותק הקשר בין טד למרי.
13 שנים מאוחר יותר תחושת ההחמצה לא מרפה מטד, שעדיין מאוהב במרי. בעצתו של חברו דום (כריס אליוט) הוא שוכר את שירותיו של הבלש הפרטי פיט היילי (מאט דילון) כדי לאתר את מרי. היילי מגלה שמרי אכן עדיין רווקה, שהיא מנתחת אורתופדית ושהיא גרה במיאמי. אלא שהיילי מתאהב גם הוא במרי ולכן הוא בוחר לשקר לטד אודות מרי ועובר בעצמו למיאמי וכובש את ליבה של מרי באמצעות שקרים ומניפולציות. בסופו של דבר זהותו האמיתית של היילי נחשפת על ידי טאקר, ידידה הנכה של מרי, אדריכל בעל מבטא אנגלי כבד. אולם לאחר מכן מתברר שטאקר הוא בעצמו מתחזה: הוא אינו אנגלי, אינו אדריכל ואינו נכה. הוא שליח פיצה אמריקאי שהתחזה כדי לזכות בקרבתה של מרי. טאקר מדיח יריבים פוטנציאלים על ליבה של מרי על ידי השמצתם, ובין השאר הצליח להפריד בין מרי לבין שחקן הפוטבול ברט פארב (שמשחק בתפקיד עצמו).
טד מסרב לוותר ומגיע למיאמי בעזרת חברו דום, שם הוא פוגש את מרי ונראה שהוא זוכה שוב באהבתה, עד שמכתב אנונימי מגיע אליה וחושף בפניה את הקשר בין טד להיילי. טד מתעמת עם טאקר והיילי ובמקביל מתברר שדום הוא "ווגי", חברהּ של מרי מהתיכון, שממנו נפרדה לאחר שהוא "נעשה מוזר בנוגע אליה". לדום כך מתברר יש אלרגיה קשה שמתפרצת כשהוא נמצא בקרבתה של מרי. טד מודיע שלדעתו מרי צריכה לחזור לזרעותיו של שחקן הפוטבול ברט פארב, מכיוון שהוא היחיד שהיה כנה איתה לגמרי.
לאחר האיחוד בין מרי לברט טד עוזב כשהוא ממרר בבכי, אך אז מרי רודפת אחריו ואומרת לו שהיא בוחרת בו - היא לא יכולה להיות עם ברט מכיוון שהיא אוהדת הפורטי ניינרס.
קרל שוורס

ראשית חייו

קרל שוורס נולד בעיר נורשפינג שבמחוז אסטרייטלנד כבנם של בעל בית החרושת לטבק אריק שוורס ושל רעייתו אליסבת פורסגרן. לאחר שהשלים את לימודיו באוניברסיטת אופסלה ובאוניברסיטת בון, הוא שב לנורשפינג כדי לקחת חלק בניהול עסקי המשפחה. הוא לקח חלק בחיי עירו וכן בחיי התרבות שלה. בין השנים 1912 – 1917 הוא היה בין השאר יושב ראש מועצת המנהלים של הבנק המרכזי של שוודיה.
בתקופת כהונתו כשר האוצר הוא יישם מספר רפורמות, כולל הנהגתם של מס הכנסה ורכוש משולבים שהיו למיסים פרוגרסביים. עם התמזגותן של מפלגות האגף הימני של הבית התחתון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי), היה שוורס לחבר במועצה הפנימית של המפלגה הלאומית החדשה.

מלחמת העולם הראשונה

בשנות מלחמת העולם הראשונה היה שוורס דמות מפתח בריקסדאג בתוקף תפקידו כיושב ראש הוועדה לענייני אספקה בשנים 1915 – 1917. עם נפילת הממשלה הבלתי-מפלגתית בראשותו של יילמאר המרשלד עקב לחצים חיצוניים ועקב עימותים פנימיים, קרא המלך גוסטב החמישי לשוורס לקבל על עצמו את תפקיד ראש הממשלה. שוורס קיבל את הצעת המלך יותר מתוך חוש אחריות מאשר מתוך שאיפה אישית לקבל את התפקיד. משימתה החשובה ביותר של ממשלת שוורס הייתה להרגיע את הרוחות בקרב חוגי הבורגנות בהקשר לשמועות על כך שמהפכת פברואר ברוסיה תתפשט לשוודיה.
באופן כללי נחשב שוורס לשמרן מתון ובעל היגיון. הוא אסר על מיליציות פרטיות של הבורגנים לנקוט בפעולה לקראת הפגנות האחד במאי 1917 על סמך הבטחתה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לדאוג לשמירת הסדר. ללא הסכמה זו, העימותים היו עלולים להסלים במהלך חודש מאי ולגרום למשבר פוליטי פנימי בשוודיה.
אי שביעות  הרצון נבעה בעיקר מהעובדה שהעם השוודי חי באותה תקופה על סף רעב. מהומות על רקע הרעב, יותר מאשר הדרישה הפוליטית לזכויות הצבעה, היו בראש מעייניהם של המפגינים. המצב החל להירגע עם תחילת עונת איסוף תפוחי האדמה בראשית הקיץ אותה שנה. עד מהרה הגיע שוורס גם להסכמה עם מדינות ההסכמה המשולשת, במיוחד עם בריטניה, על פתיחת ייבוא מזון מהמערב, צעד שהמרשלד מנע.
הסוציאל-דמוקרטים ניצלו את מהומות הרעב כדי להטיל לחץ על ממשלת הימין ודרשו בין השאר מתן זכות בחירה אוניברסלית וזכות בחירה לנשים. הממשלה הייתה חלוקה בסוגיות אלו. מנהיג האגף השמאלי של הריקסדאג, השר לעניינים אזרחיים, אוסקר פון סידוב, ושר האוצר, קונרד קרלסון, הסכימו עם הצעותיהם של הסוציאל-דמוקרטים והליברלים. הם איימו להתפטר במידה ושוורס יקבל את דרישתו של שר החוץ, ארביד לינדמן לשמור על הסטטוס קוו. שר האוצר זכה לגיבוי של המגזר התעשייתי שרצה לשים קץ לאי השקט. שוורס גילה הססנות וחש תחת לחץ ממתנגדיו והפתרון מבחינתו היה להמתין לבחירות באביב. היה זה צעד היסטורי: הוא היה הראשון מבין מנהיגי השמרנים בשוודיה שהלך לאור עקרון הדמוקרטיה הפרלמנטרית, שהעם ולא המלך, צריכים להיות אלו שיבחרו את הממשלה.
גוסטב החמישי השתדל להימנע במשך זמן רב ליצור פריצת דרך לכוון משטר פרלמנטרי, אך רצונו לאפשר לשוורס להמשיך בתפקידו, למרות הצלחתן של מפלגות הימין בבחירות של 1917, התערער בעקבות מעורבותו של בנו של שוורס בשערוריית שוק שחור והפרה של חוקי הצנע שהיו נהוגים אז.

משפחתו מותו ומורשתו

ב-1886 נשא שוורס את דגמר לונדסטרום לאישה. יחד הם הביאו לעולם שלושה ילדים. קרל שוורס מת ב-6 בספטמבר 1926 בסטוקהולם. בנוסף לפעילותו הפוליטית הארצית, הוא היה דמות בולטת בחיי עירו. ב-1912 הוא תרם את "וילה שוורס" לעיר נורשפינג שתשמש כמקום משכן לספרייה ומוזיאון.
סופיה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס

ביוגרפיה

סופיה נולדה ב-23 ביוני 1654 בהאלה שהשתייכה לארכיבישופות מגדבורג, לאוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ולמריה אנה ממקלנבורג-שוורין, בתם של אדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין ואנה מריה מפריזיה המזרחית.
ב-18 ביוני 1676 התחתנה סופיה עם קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו היו לה 3 ילדים. בשנת 1718 מת בעלה קרל, ובנה יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט עלה לשלטון במקומו. ב-31 במרץ 1724 מתה סופיה בצרבסט, ונקברה בכנסיית סנט ברתולומיאו בעיר, אולם פרידריך הראשון, דוכס אנהלט הורה על העברת ארונה לתחומי טירת צרבסט. לאחר חורבן הטירה בשנת 1945 בסוף מלחמת העולם השנייה, הועבר ארונה לקבורה מחדש בכנסיית סנט ברתולומיאו.
נכדתה של סופיה - אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, הייתה אמו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
חלקת לשון

חלקת לשון הוא כתב עת ישראלי לבלשנות עיונית ושימושית. נוסד כדי לענות על צורכי החינוך הלשוני במוסדות להכשרת מורים (המכללות לחינוך והחוגים לחינוך באוניברסיטאות). כיום הוא יוצא לאור על ידי איל"ש, האגודה הישראלית לבלשנות שימושית, בשיתוף אחד המוסדות להשכלה גבוהה (ברוטציה, למשל ב-2011 עברה מערכת כתב העת מהמכללה לחינוך ע"ש דוד ילין בירושלים לאוניברסיטת תל אביב).

היסטוריה

כתב העת נוסד ב-1990 על ידי קבוצת מרצים ללשון במכללה האקדמית בית ברל בראשות ד"ר צבי שראל, שחיפשו דרך לשמור על האיזון בין המסגרת האקדמית החדשה, שדרשה דפוסי למידה שונים, ובין הצורך להשקיע מחשבה בגישה דידקטית המתאימה לצורכיהם של סטודנטים המוכשרים להוראה.
המטרה המוצהרת של הגוף המייסד הייתה, כפי שהשתקפה גם בבחירת השם לביטאון, שהוסברה בגיליון הראשון שלו ב-1990: "ינסה נא כל אחד מאיתנו לטפח את 'חלקת אלהים הקטנה' שלו בתחום הלשון, ינכש את העשבים השוטים העולים כפורחת, תוך ידיעת מגבלותינו ואפשרויותינו, יחד עם ההכרה בחשיבות הניסיון שצבר כל אחד ואחד, בחינת 'לא עליך המלאכה לגמור, ולא אתה בן-חורין ליבטל ממנה'".
בתחילת דרכו של כתב העת, היה חלקם של המאמרים הדידקטיים גדול משל המאמרים העיוניים בבלשנות, אך ככל שכתב העת התבסס בתודעתם של חוגים רחבים, כן הלכו ותכפו המאמרים שעסקו במחקרי לשון לתחומיה השונים; גדל והתרחב חוג המתעניינים בכתב העת והמעוניינים בפרסום הגותם הלשונית בו, וגיליונותיו גדלו והתרחבו בכמות ובאיכות. בזכות השיפוט הקפדני של המאמרים על ידי מערכת של מומחים, הפך "חלקת לשון" לכתב עת שפיט, שהפרסום בו מובא בחשבון לצורך קידום המחברים במסלול האקדמי. הביקוש הגובר לפרסום בכתב העת ניכר ברשימה המגוונת של מרצים במוסדות ההשכלה הגבוהה, בארץ ומחוצה לה, המבקשים לקבל את פרי עטם לפרסום.
עד לשנת 2011 התפרסמו ארבעים ושלושה גיליונות, וגיליונות מיוחדים הפכו לעת מצוא גם לספרי יובל.
בד בבד עם התפתחותו של כתב העת, נוצר צורך בגיוס משאבים לכיסוי ההוצאה לאור. משרד החינוך היה בין הראשונים שנרתמו למשימה, ושותפים למימון הם המכללות לחינוך בית ברל, לוינסקי ודוד ילין, וגופים נוספים שפרסומיהם התמקדו בחינוך הלשוני ובמחקרי לשון עיוניים (כמו "סקריפט" - האגודה הישראלית לאוריינות; איל"ש – האגודה הישראלית לבלשנות שימושית); ומשנת 2011 גם אוניברסיטת תל אביב.
ריק הול

חייו המוקדמים

נולד בחווה חקלאית בצפון-מזרח אלבמה. בגיל 4 אירעה בחצר ביתו תאונה נוראה כאשר אחיו הצעיר בשנה נפל תוך כדי משחק לדלי מי כביסה רותחים שהונח במקום על ידי אמם. האח נפטר כעבור ימים אחדים והאם עזבה את המשפחה. שמועות מאוחרות דיווחו שעבדה כפרוצה. הול נותר להתגורר עם אביו בעוני ולימד את עצמו לנגן בגיטרה. כאשר בה העת להתגייס למלחמת קוריאה סירב הול להתגייס כסרבן מצפוני וכתחליף הוצב כנגן במשמר כבוד של הארמייה הרביעית. בשנת 1957 אירעו לשול שתי טרגדיות בזו אחר זו. אשתו מזה שנה וחצי נהרגה בתאונת דרכים, שעה שהול נהג ושבועיים לאחר מכן נהרג אביו בהתהפכות טרקטור. עקב כך שקע הול בדיכאון קליני ואלכוהוליזם. את זמנו הקדיש רק לכתיבת שירים. את שיריו ביצעה להקה בה היה שותף גם ביל שריל, הול ניגן בלהקה בגיטרה בס. ב-1959 הקימו שריל והול, יחד עם חבר בשם טום סטאפורד, אולפן הקלטות בעיר פלורנס, הסמוכה למאסל שולס. לאולפן הם קראו Florence Alabama Music Enterprises ובקיצור: FAME. את היוזמה עודד המפיק סם פיליפס, שהיה אף הוא יליד האזור. אולם עד מהרה נוצר קרע בין הול לבין שני שותפיו, על רקע הפרפקציוניזם של הול. לפיכך פרש הול מהשותפות והקים את האולפן במבנה מחסן טבק נטוש.
פרקי רבי יוסי

פרקי רבי יוסי הוא ספר שיוחס לתנא רבי יוסי בן חלפתא, ומכיל דברי אגדה משמו של רבי יוסי, שהובאו במסכת שבת
הספר ידוע לנו מכתביהם של בעל היחוסי תנאים ואמוראים ותלמידו הרוקח אך אינו בידינו כיום.
TMC

היסטוריה

הערוץ הוקם בשנת 1954 ונחנך על ידי רנייה השלישי, נסיך מונקו והוא אחד מערוצי הטלוויזיה הפרטיים הראשונים באירופה, שידוריו הראשונים עסקו בעיקר במשפחת המלוכה של המדינה. בעקבות הסכם בין הנסיך לבין נשיא צרפת פרנסואה מיטראן ניתן היה לשדר את הערוץ גם במונפלייה ובכך הגדיל משמעותית את מספר צופיו.
ב-1987 הפך הערוץ זמין ברחבי צרפת, בין תוכניות הערוץ נמנית התוכנית "Monacoscope" המביאה חדשות אודות הפוליטיקה והספורט של מונקו.
הערוץ נמצא בבעלות משותפת של חברת המדיה הצרפתית "TF1 Group", חברת "Mediawan Thematics" וממשלת מונקו.
עד לשנת 1995 היה הערוץ חבר באיגוד השידור האירופאי כחלק מתחנת השידור של "Radio Monte Carlo".