google/wiki40b huggingface dataset:
קתרינה מאלכסנדריה

קתרינה מאלכסנדריה, המכונה גם "קתרינה הקדושה של הגלגל" (ביוונית: ἡ Ἁγία Αἰκατερίνη ἡ Μεγαλομάρτυς), היא קדושה בנצרות. 
עובדת קיומה ההיסטורי של קתרינה אינה מוכחת, אבל היא נחשבת לאחת הקדושות החשובות בנצרות: קתרינה נחשבת לקדושה "מרטיר גדולה" בכנסיות המזרחיות; והכנסייה הקתולית מחשיבה אותה כאחת מארבעה-עשר הקדושים המסייעים, המסייעת נגד מוות פתאומי ובעיות לשון ודיבור.

אגדות ומסורות

על פי ההגיוגרפיה, קתרינה חיה בתחילת המאה ה-4 לספירה אך אין בסיס היסטורי לקיומה הממשי. לפי האגדות היא הייתה בתו של קוסטוס, מושל אלכסנדריה. בעקבות התגלות, החליטה לעבור לדת הנוצרית והוטבלה. לפי האגדה, היא פנתה לקיסר מקסנטיוס וניסתה לשכנע אותו להפסיק לרדוף את הנוצרים. היא נכשלה בכך אך הצליחה להעביר לנצרות את אשתו של הקיסר וחלק מיועציו. עקב כך היא נאסרה על ידי הקיסר אך גם בבית הסוהר המשיכה להעביר אנשים לחיק הנצרות. על כן נידונה למוות על גלגל העינויים. האגדה מספרת שכאשר נקשרה לגלגל, זה נשבר ועל כן נאלצו להוציאה להורג בעריפת ראש. כך הפכה קתרינה למרטיר של הכנסייה. בעקבות סיפור אגדה זה, גלגל העינויים "גלגל השבירה" כונה גם "גלגל קתרינה". האגדה ממשיכה לספר שמלאכי שרת ירדו מהשמיים והעבירו את גופתה להר סיני, שם הוקם מנזר על שמה במאה ה-6, מנזר סנטה קתרינה הקיים עד היום. על פי המסורת, ההר בו נמצאה גופתה הוא ג'בל קתרינה, ההר הגבוה בחצי האי סיני ובמצרים.
קתרינה הקדושה הוזכרה במשפטה של ז'אן ד'ארק בתחילת המאה ה-15 כאחד ה"קולות" שהדריכו את ז'אן במעשיה ועמדו לימינה. החרב ששמשה את ז'אן ד'ארק הייתה חרב שנמצאה באופן מסתורי תחת המזבח הראשי בכנסייה על שם קתרינה הקדושה בעיר רואן.

פולחן

הסמל של קתרינה הקדושה הוא גלגל שיניים, בעקבות גלגל העינויים שנשבר, ויום חגה בנצרות הקתולית הוא 25 בנובמבר. בגלל הספק בקיומה ההיסטורי שמה נמחק מלוח השנה של קדושי הכנסייה הקתולית ב-1969 אך הוחזר שוב לרשימה ב-2002.
קתרינה היא אחת הקדושות הנערצות ביותר בקתוליות, בייחוד בצרפת, שם פסלה מוצג ברוב הכנסיות. כנסיות וקפלות רבות בעולם מוקדשות לה.
היא נחשבת לפטרונית הנערות והתלמידות וזאת היות שיש הרואים בה את הבתולה החשובה ביותר בנצרות, אחרי מריה. בגלל גלגל השיניים המסמל אותה, רואים בה גם פטרונית של העוסקים במקצועות מכניים ושל החייטים. 
ברחבי העולם קיימים מספר אתרים המוקדשים לקתרינה הקדושה, ביניהם קתדרלת קתרינה הקדושה בגואה העתיקה (מכיוון שהפורטוגזים כבשו את העיר ביום חגה, ה-25 בנובמבר); ומנזר סנטה קתרינה בסיני. נטען כי שרידי גופה של קתרינה הקדושה נמצאים במנזר, לאחר שהובאו לשם על ידי מלאכים לאחר עריפת ראשה.
קרוקודיל (כתב עת)

קרוקודיל (ברוסית: Крокодил, תנין) היה כתב עת סאטירי סובייטי. סמלו היה תנין אדום על קלשון. כתב העת יצא לאור שלוש פעמים בחודש, ובשיא הפופולריות שלו עמדה תפוצתו על כ-6.5 מיליון עותקים.

היסטוריה

כתב העת נוסד כנספח ל"עיתון הפועלים" (Рабочая газета), והופץ במקביל לכתבי עת סאטיריים רבים שיצאו לאור בברית המועצות בתחילת שנות ה-20. ב-27 באוגוסט 1922 הופיע במקום נספח מס' 13 הגיליון הראשון של כתב העת החדש. בין חברי המערכת היה דמיאן בדני, שהיה מהמשוררים הבולטים של התקופה. לכתב עת היו מדורים קבועים, ובהם מכתבים למערכת בנושאים אקטואליים. תוך זמן קצר גדלה תפוצתו, ולקראת תחילת 1923 הגיעה ל-150 אלף עותקים. בפברואר 1923 החלה לצאת לאור "ספריית קרוקודיל", שבה רוכזו הכתבות המוצלחות וקריקטורות. בחודש מאי החלו עובדי הכתב העת להופיע מול קהל.
בתחילת שנות ה-30 הצנזורה ומדיניות הממסד הסובייטי הביאו לסגירתם של כל כתבי עת הסאטיריים למעט "קרוקודיל". האחרון הפך להיות מסונף למערכת העיתון "פראבדה" (ביטאונה הרשמי של המפלגה הקומוניסטית) אך המשיך להיות כתב עת עצמאי. בשנת 1934 הועמד בראש המערכת העיתונאי הסובייטי המפורסם מיכאיל קולצוב, שהיה מקורב למקסים גורקי שתמך בכתב העת וראה בסאטירה כלי חשוב לריסון השלטון. קולצוב הביא לכתב עת כותבים חדשים כמו אילף ופטרוב, ולנטין קטייב, מיכאיל סבטלוב, איליה ארנבורג ועוד. בין הציירים המרכזיים של "קרוקודיל" היו קוקריניקסי. בדצמבר 1938 נעצר קולצוב במהלך הטיהורים הגדולים, ולזמן-מה לא מונה במקומו ראש המערכת. למרות האירועים, תפוצתו של קרוקודיל נותרה גבוהה (275 אלף עותקים) והוא היה פופולרי מאוד.
בשנים 1948 ו-1951 ראשי השלטון מתחו ביקורת על "קרוקודיל", אך הוא שרד. החל משנת 1958 ובמשך כעשרים שנה עמד בראש המערכת מיכאיל סמיונוב, שהצליח לנווט את המערכת ולהמשיך בקו הסאטירי של כתב העת. הוא חידש מספר מדורים משנות ה-20 וניסה לחזק את הקו הסאטירי והביקורתי של כתב העת. רוב המקום בעיתון הוקדש לסאטירה על ענייני היום-יום של האזרח הסובייטי, כולל כתבות שטח ומכתבים למערכת. יחד עם זאת, מפעם לפעם הופיעו כתבות ובהן ביקורת על מנהלים מהדרג הנמוך ומדרג הביניים.
לאורך כל תקופת קיומו, תמכה המערכת בקו המדיני של המפלגה הקומוניסטית. כך היה בין היתר בהקשר למשפט הרופאים, המאבק נגד קוסמופוליטיות, בגנות לב טרוצקי והמדיניות האמריקאית. עם תחילת הפרסטרויקה, ירדה הפופולריות של כתב העת. למרות הירידה הגדולה בתפוצתו, המשיך כתב העת לצאת לאור עד שנת 2001. בשנת 2002 חודשה ההוצאה לאור אך בתפוצה מוגבלת, והיא הופסקה סופית בשנת 2008.
עקב מגבלות של מכונות דפוס שהיו בשימוש, עד לשנות ה-90 רק חצי מדפי "קרוקודיל" היו צבעוניים.
במקביל ל"קרוקודיל" בכל הרפובליקות הסובייטיות הופיעו כתבי עת בשפותיהן.
ברוך שטיינברג

ברוך שטיינברג (Baruch Steinberg;‏ 17 בדצמבר 1897, פרמישלן – 21 באפריל 1940, קאטין) היה רב פולני, אשר שימש כרב צבאי ראשי של הצבא הפולני בשנים 1936–1939.

חייו

ברוך שטיינברג נולד בעיירה פרמישלן שהייתה אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית (מאז פירוק ברית המועצות חלק ממחוז לבוב של אוקראינה). אביו היה הרב שמעיה שטיינברג, רב העיירה. סבו היה הרב אברהם מנחם הלוי שטיינברג מברודי. גם שלושת אחיו של ברוך שטיינברג היו לרבנים.
הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי בעיירת הולדתו. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזבה משפחת שטיינברג את פרמישלן ועברה לבירה וינה. במהלך שהותו שם עבר סמיכה לרבנות, ולאחריה חזר לפרמישלן.
עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית וכינון פולין העצמאית בנובמבר 1918, הצטרף שטיינברג אל שורות הארגון הצבאי הפולני ושימש כרב של הלוחמים היהודים בארגון. בשנת 1919 הוא השתתף בקרבות להגנת לבוב מפני כוחות הצבא של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה במהלך מלחמת פולין-אוקראינה.
בשנת 1922 התגייס באופן רשמי לשירות המילואים של הצבא הפולני. הצבא סירב לגייסו כקצין דת לשירות קבע בגלל שלא הייתה לו תעודת בגרות רשמית. הוא התקבל לצבא הקבע בשנת 1928, כאשר השלים את בחינות הבגרות והחל לימודי מזרחנות באוניברסיטת לבוב.
תחילה שירת כרב ראשי של גיס מס' 3 בהורדנה ולאחר מכן של גיס מס' 5 בקרקוב וגיס מס' 1 בוורשה. בשנת 1933 הועלה לדרגת "רב בכיר מדרגה שנייה" (המקבילה לרב-סרן בצבא) ומונה לתפקיד ממלא מקום הרב הצבאי הראשי. בשנת 1936 מונה באופן רשמי לתפקיד הרב הראשי של הצבא הפולני. 
לאחר הפלישה הנאצית לפולין מונה לתפקיד קצין דת ראשי של חיילים בני דתות אחרות (לא קתולים) של ארמיית קרקוב, בנוסף לתפקידו כרב צבאי ראשי. ב-17 בספטמבר 1939 פלש הצבא האדום למזרח פולין והרב שטיינברג נפל בשבי הסובייטי יחד עם שאר קציני המטה של הארמייה.
שטיינברג הוחזק תחילה במחנה מעצר סטרובלסק שליד לוהנסק. במהלך שהותו במחנה ארגן תפילות לעצירים היהודיים, בהן השתתפו גם עצירים לא-יהודיים. בליל חג המולד של 1939 נלקח מהמחנה ביחד עם שאר אנשי דת ונאסר בכלא בוטירקה במוסקבה. במרץ 1940 הועבר למחנה קוזלסק. ב-12 באפריל 1940 נרצח שטיינברג ביער קאטין יחד עם קצינים פולנים אחרים.
לאחר מותו, בשנת 2007, הועלה לדרגת לויטננט-קולונל על פי פקודתו של הרמטכ"ל צבא פולין.
לימפומה של העור

לימפומה של העור היא גידול סרטני של מערכת הלימפה אשר מקורו בעור. לימפומה של העור מתחילה בעור ולעיתים קרובות נשארת שם מבלי להתפשט לאיברים פנימיים. כ -5% מכלל סרטני הלימפה מתחילים בעור. לפעמים לימפומה שמתחילה להתפתח בבלוטת לימפה תתפשט ממנה לעור. במקרים אלה היא לא תוגדר כלימפומת העור אלא כלימפומה.

סיווג לימפומת העור

על פי ארגון הבריאות העולמי (WHO) והארגון האירופי לחקר וטיפול הסרטן (EORTC), מסווגות לימפומת העור בשתי דרכים. דרך אחת היא על פי אופן ההופעה שלהן תחת מיקרוסקופ, והשנייה, על ידי איתור של חומרים מסוימים המופרשים  על ידי תאי הלימפה המעורבים.
בני בתירה

משפחת בני בתירא, ובתלמוד הירושלמי זקני בתירא, היו חכמים שעמדו תקופה מסוימת בראש ההנהגה הדתית של עם ישראל, סמוך לתקופת חורבן בית שני, בתחילת תקופת התנאים. ממשפחה זו יצאו חכמים חשובים במשך מספר דורות. כמאה שנים לפני החורבן, העבירו חכמי המשפחה את ההנהגה להלל הזקן, שעלה מבבל ולמד אצל שמעיה ואבטליון. חכמי המשפחה נחשבו לגדולי הדור גם לאחר חורבן בית המקדש, ותפסו עמדה משמעותית בין חכמי יבנה. מספר תנאים מקובל לייחס למשפחה זו. הידוע שבהם הוא רבי יהודה בן בתירה (הראשון), שמקום מושבו היה בעיר נציבין שבמערב בבל.

ראשיתה של תקופת בני בתירה

ראשיתה של תקופת חכמי בני בתירא, על פי הנזכר במקורות, הייתה לאחר פטירתם של שמעיה ואבטליון, שהיו הזוג הרביעי מבין חכמי הזוגות. שורשי המשפחה אינם ידועים, ומן המקורות עולה שעם פטירתם של שמעיה ואבטליון מילאו חכמי המשפחה את החלל שנוצר בהנהגה הרוחנית של העם. כשהתעוררו שאלות הלכתיות הנוגעות לכלל הציבור נדרשו בני בתירא לפסוק בהן.
לדעתו של ההיסטוריון צבי גרץ, משפחת בני בתירא נקראה על שם העיר בטירא שלמרגלות הר החרמון, עיר שנוסדה על ידי קבוצת אנשי חיל שנשלחה לשם על ידי הורדוס. המשפחה, לפי השערה זו, יצאה מהעיר בטירא. יש מי ששלל טענה זו, מפני שאינה מסתדרת עם סדר הזמנים. לפי המקורות, בני בתירא, מסרו את ההנהגה להלל הזקן, והדבר היה כמאה שנים לפני חורבן בית שני. מקורות אלו סותרים, לשיטת השוללים, את השערתו של גרץ.

לאחר הוויתור על ההנהגה

בדיונים ההלכתיים כמעט ולא נזכר שמם של בני בתירה, ולא ידוע איזו עמדה תפסו חכמי המשפחה לאחר הוויתור על ההנהגה, שהיה כמאה שנים לפני חורבן בית שני. אחד מחכמי המשפחה, רבי יהודה בן בתירה הראשון, היה מחכמי ירושלים בדור שלפני החורבן, ובמשנה במסכת מקוואות מובאת עדות שלו על "שוקת יהוא". בשלב מסוים ירד לעיר נציבין שבבבל, וגם משם הייתה לו השפעה על הנעשה בירושלים.
מאיר הלוי לטריס

מאיר הלוי (מקס) לֶטֶריס (בכתיב יידי: לעטעריס; בלועזית: Max Letteris‏; 13 בספטמבר 1800 ז'ולקווה, גליציה – 19 במאי 1871, וינה) היה משורר וסופר עברי ועסקן ספרותי, איש תנועת ההשכלה בגליציה ובאוסטריה.

תולדות חייו

לגבי תאריך הולדתו יש עדויות שונות בין 1800 ל-1807, והוא עצמו העיד על 13 בספטמבר 1800. הוא נולד בז'ולקווה הסמוכה ללבוב, בגליציה תחת שלטון האימפריה האוסטרית. אביו ר' גרשום היה מדפיס, צאצא לשושלת ארוכה של מדפיסים ומוציאים לאור של ספרים עבריים, מיוצאי ספרד שלמדו את מלאכת ההדפסה באמסטרדם ועברו לפולין בסוף המאה ה-17. קיבל חינוך מסורתי מקובל, אך למורת רוח אביו קרא גם ספרי השכלה ומדע ולמד לשונות זרות. עוד בילדותו נפגש עם ר' נחמן קרוכמל (רנ"ק), ובהמשך השנים התחבר למשכילים רבים נוספים, ובהם שי"ר, ריב"ל, שלום הכהן ואחרים. במשך חייו נדד בין השאר בערים ברודי (1819), וינה (1820-1822), לבוב (1826–1830), שוב וינה (1830–1838, שם עבר בבית הדפוס של אנטון שמיד), פרסבורג (1839) ופראג (1840-1848). בסופו של דבר השתקע ב-1848 בווינה, שם גר עד פטירתו ב-1871, למעט נסיעות קצרות לצורך מכירת ספריו. 
רוב ימיו סבל מקשיים כלכליים, ונאלץ לקבל עליו משימות תרגום, עריכה והגהה של חיבורים שונים לצורך פרנסה. בין השאר כתב מאמרים אנציקלופדיים ומאמרי ביקורת בגרמנית, תרגם ספרי קודש עבריים (מחזורים, סידורים ועוד) לגרמנית והוציא הוצאות חדשות של חיבורים עבריים מימי הביניים על פי כתבי יד ודפוסים ראשונים. בשנותיו בלבוב, פראג ווינה גם למד באוניברסיטאות המקומיות ובסופו של דבר קיבל תואר דוקטור. כשהשתקע בווינה עבד תקופה קצרה בספריה הקיסרית ואף הרצה באקדמיה של וינה, אך אחר כך פוטר ממשרה זו והתפרנס ממכירת ספריו, ובשלב מסוים אף נזקק לכספי צדקה של הקהילה היהודית בווינה.
ב-1870 נחוג יום הולדתו השבעים, ובאותן שנים כבר הורע מצב בריאותו. הוא נפטר ב-19 במאי 1871. פורסמו עליו הספדים רבים, שהעריכו את דמותו כמשורר, כמתרגם וכמקדם הספרות והשירה העברית.
יחס אות לרעש

שיפור SNR בפועל

כל המדידות האמתיות מופרעות מרעש. הרעשים כוללים רעש אלקטרוני ואירועים חיצוניים המשפיעים על התופעה הנמדדת - רוח, כוח המשיכה של הירח, שינויי טמפרטורה וכדומה, תלוי במה שנמדד וברגישות של המכשיר המודד. לעיתים קרובות ניתן להפחית את הרעש על ידי שליטה על הסביבה. אם לא, כאשר תיאורו של הרעש מוכר ושונה מהאות אותו רוצים להעביר, ניתן לסנן את הרעש או לעבד את האות לאות הרצוי (כלומר לרוחב פס).
לדוגמה, לפעמים ניתן להשתמש במגבר נעילה כדי לווסת ולהגביל את האות בתוך רוחב פס צר מאוד ולאחר מכן לסנן את האות המתקבל לרוחב הפס הצר שבה הוא נמצא, ובכך לחסל את רוב הרעש שברוחב פס.
כאשר האות הוא קבוע או מחזורי ואות הרעש הוא אקראי, ניתן לשפר את ה-SNR על ידי ממוצע של מדידות. במקרה זה הרעש פוחת ביחס ישר לשורש הריבועי של מספר דגימות ממוצעים.
בנוסף, רעש פנימי של מערכות אלקטרוניות יכול להיות מופחת על ידי מגברי רעש נמוך.

בתקשורת אנלוגית

מדד זה הוא כלי חשוב אשר באמצעותו נבדק טיב האות בנקודות שונות בשרשרת RF המעבירה אות ממקום מסוים ליעדו; במוצא המשדר, אנטנת השידור, באנטנה הקולטת, בגלאי ועוד.
רעש נוצר בתווך השידור שבין כל אחד מהרכיבים (אוויר, כבל קואקסיאלי ועוד), כל רכיב יוצר בעצמו רעש ובנוסף עשוי להיות רעש נלווה לאות (למשל רעש שוט).

בתקשורת האופטית

המונח "יחס אות לרעש" משמש בתחום גלאי האור לתיאור כמותי של הרעש שהגלאי קולט.
צבא התחלופה

צבא התחלופה (בגרמנית: Ersatzheer, אֶרזַצהֶר) היה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, וחלק מהורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. פעילותו התבססה בגרמניה עצמה, והוא כלל יחידות מפקדה, מנהלה, כוחות אימון והכשרה וכוחות משמר. תפקידו העיקרי היה לספק מילוי-מקום ליחידות הלוחמות של הצבא הסדיר.

ברייך השלישי

צבא התחלופה התהווה במחוזות הצבאיים השונים בגרמניה, והוטלו עליו ביצוע גיוס החובה, הכשרת כוח האדם ומילוי מקום, כמו גם ניסויים בציוד צבאי חדש, תפקידי מנהלה, ואחריות ללוחמים הנמצאים בחופשת בית.
תוכנית המגירה של צבא התחלופה, מבצע ולקיריה, שונתה במסגרת קשר העשרים ביולי מתוך כוונה לנצל אותה לטובת התנקשות בהיטלר, השתלטות על ערים גרמניות, פירוק האס אס מנשקו ועצירת ההנהגה הנאצית. מפקד הצבא, גנרל-אוברסט פרידריך פרום, שלט בתהליכי הרכש והייצור הצבאיים ופיקד על כל הכוחות שנמצאו בגרמניה, ולכן היה לו כוח מספיק לשליטה על אדמת גרמניה. סירובו לשתף פעולה עם התוכנית להפיכה היוותה מכשול רציני לקושרי הקשר. לאחר כישלון ניסיון ההפיכה תפס הימלר אישית את הפיקוד על הצבא, כדי למנוע ניצול שלו לניסיון התנקשות נוסף.
קרב ג'יוליאנצ'נג

רקע

לאחר תבוסתו בקרב פיונגיאנג נסוג צבא בייאנג מקוריאה, חצה את נהר יאלו לתוך מנצ'וריה, והקים שם את מפקדתו בעיר ג'יוליאנצ'נג. בנוסף, הורה מפקד הצבא, סונג צ'ינג, לבצר קטע באורך 16 קילומטרים על גדת הנהר, באזור המתאים לחצייה, כהכנה להגעת היפנים. 
הארמייה היפנית הראשונה, תחת גנרל ימגטה אריטומו, הגיעה לאזור ב-23 באוקטובר.

הקרב

בשעות הבוקר המוקדמות של ה-24 באוקטובר חצה כוח יפני שמנה שבע פלוגות מרגימנט חיל הרגלים ה-18 את נהר היאלו. בתגובה, פתח עליהם המוצב הסיני באזור באש, ויחידה שמנתה 300 חיילים ו-60 פרשים נשלחה אחריהם, אך נהדפה. הכוח היפני הצליח להשתלט על המוצב הסיני ולקח שלל שני תותחים, תחמושת וציוד חורף. לאחר שקיבל את הידיעה על כיבוש המוצב, החליט אריטומו לפתוח במתקפה כללית ביום המחרת, ה-25 באוקטובר. 
במהלך הלילה בנה חיל ההנדסה היפני בחשאי גשר מפרקים מעל הנהר, מול הביצורים הסיניים בהושאן, ובשעה 04:30 ב-25 באוקטובר, חצתה אותו הדיוויזיה השלישית. בשעה 06:15 התפתח קרב בין הצדדים, ולאחר שעה וחצי של לחימה נסוגו הסינים מהביצורים, ונסו לכיוון ג'יוליאנצ'נג. כשהבין המפקד הסיני שחייליו נטשו את עמדותיהם והותירו ליפנים לחצות את נהר היאלו, שלח לקראתם חיילים רעננים. אך גם התקפה זו נהדפה על ידי היפנים, ובשעה 10:30 תם הקרב עם ניצחון יפני.
אריטומו תכנן לתקוף את ג'יוליאנצ'נג ב-26 באוקטובר, אך משהגיעו אליה גילו שהיא ננטשה במהלך הלילה.

תוצאות הקרב

הארמייה היפנית הראשונה רדפה אחרי הסינים הנסוגים, והתפצלה לשתי קבוצות בעושתה כן: קבוצה אחת דלקה אחרי חיל המצב של אנטונג צפונה ומערבה, ובדרכה כבשה את הערים פנגהְואנגצ'נג ושיויאן, דבר שתרם לבידודה של פורט ארתור. הקבוצה השנייה צעדה אף היא צפונה, אך לכיוון מוקדן, בירת מנצ'וריה. הכוחות הנותרים של גנרל סונג התמקמו בעיר ליאויאנג, בדרך למוקדן, על מנת לחסום את התקדמות היפנים. 
בנוסף, מאחר שיפן כבשה שטחים בהם התגוררה אוכלוסייה אזרחית סינית, הוקם מנגנון הנהגה אזרחי זמני באזורים שנכבשו במנצ'וריה.
ריצ'רד הק

תולדות חייו

הק נולד במסצ'וסטס בשנת 1931. הוא סיים לימודי תואר ראשון במדעים בשנת 1952 ודוקטורט בשנת 1954 באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא סיים שתי תקופות פוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של ציריך ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, לאחריהן החל בשנת 1957 לעבוד בתעשייה הכימית, בחברת Hercules במדינת דלאוור. מחקריו הפוריים בתעשייה הביאו להצעת עבודה במחלקה לכימיה ולביוכימיה באוניברסיטת דלאוור, שם החל לעבוד בשנת 1971. הק התקדם לדרגת פרופסור לכימיה באוניברסיטת דלאוור, ופרש מעבודתו בשנת 1989.
פיתוח "תגובת הק" החלה במחקריו של הק בשנות ה-60 על יצירת קשר כימי בין תרכובות אריל כספית עם אלקן בעזרת פלדיום כזרז. מחקריו פורסמו בסדרה של שבעה מאמרים עוקבים בירחון החברה האמריקאית לכימיה (JACS), בהם היה הק מחבר בודד.
בשנות ה-70 פרסמו הק ומיזורוקי בנפרד מאמרים על שימוש באריל האלידים, כמרכיב בתרכובת, חומר רעיל פחות מאריל כספית. במהלך שנותיו כחוקר הק המשיך לפתח את תוצאות מחקריו, אשר הפכו לשיטה מוכרת בתחום התרכובות האורגניות. ההכרה בחשיבות תוצאות מחקריו של הק הגיעה באופן הדרגתי בקהילה המדעית בתוכה פעל. בשנת 1982 כתב הק פרק בספר, תחת הכותרת "תגובות אורגניות", שבו סיכם ב-45 עמודים את הידע העדכני בתחום. בשנת 2002 נדרשו 377 עמודי ספר כדי לסכם את ישומי "תגובת הק". היום תגובת הק היא אחת מן השיטות הנפוצות ביותר כדי ליצור קשר פחמן-פחמן בתרכובות של כימיקלים אורגניים. תגובה כימית זו שימשה נושא למספר רב של מאמרים מדעיים וספרים.

פרישה והכרה בהישגיו

הק פרש מעבודתו באוניברסיטת דלאוור בשנת 1989 ונותר בה במעמד של פרופסור אמריטוס במחלקה לכימיה וביוכימיה. לאחר פרישתו זכה לפרסים ולהכרה באוניברסיטת דלאוור. בשנת 2006 זכה בפרס הרברט ס. בראון מטעם החברה האמריקאית לכימיה. בשנת 2010 הוכרז כזוכה פרס נובל לכימיה יחד עם אי-איצ'י נגישי ואקירה סוזוקי.
הק נפטר במנילה שבפיליפינים בגיל 84.
דוד דב לבנון

ביוגרפיה

נולד לישראל לבנון סגן ראש עיריית חיפה וראש המועצה הדתית, ולציפורה, בת האדמו"ר דוד פרידמן מפלוישט לבית רוז'ין.
למד בישיבת פרחי אהרון אצל רבו הרב ברוך אידלשטיין. לאחר מכן בישיבת חברון. למד במשך קרוב לעשור לימודי דיינות במכון אריאל. כיהן כר"מ במכון לב ובבית מדרש לתורה b.m.t.
ב-2 במאי 1995 התמנה לכהן כדיין בבית הדין הרבני באשקלון וב-1 ביולי 2011 התמנה לכהן כאב"ד. פסקיו המרכזים מבית הדין התפרסמו בכתב העת 'שורת הדין'.
כיהן כדיין, במינוי זמני, בבית הדין הרבני הגדול וכיום מכהן כדיין עמית בבית הדין הרבני בירושלים. 
מכהן גם כאב"ד בבית הדין לממונות שעל ידי הרבנות הראשית לירושלים. שנים רבות מכהן כרב בית הכנסת "קהילת נעם" בקריית משה.
נשוי לד"ר עליזה, בת אברהם שלמה פרידמן, מבעלי הוצאת לוין אפשטיין, ונינת הרב חיים זוננפלד. אחיותיה נשואות לרב יונה מצגר, לישראל וורצל ולנתן גרוסמן עורך עיתון הפלס. מתגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
מצנפת (בגד כהונה)

מצנפת (לכהן גדול) או מגבעת (לכהן הדיוט) היו פריטי לבוש שחבשו הכהנים לראשם בעת העבודה בבית המקדש ובמשכן. המצנפת והמגבעת לא כיסו את כל הראש, אלא השאירו לכהנים מקום להנחת תפילין של ראש.
המצנפת הייתה רצועה עשויה פשתן באורך 16 אמות (כ-8 מטרים), שלופפה לפיפה על גבי לפיפה, באופן שהותיר את צורתהּ קבועה. לעומת המצנפת, שהייתה מלופפת לרוחבהּ, המגבעת הייתה כעין "מגדל" – צרה למעלה ורחבה למטה.
רודי בוטום

חייו

רודי בוטום נולד בלוס אנג'לס. בגיל צעיר החל ללמוד לנגן על פסנתר. בגיל 18 עבר לסן פרנסיסקו ובגיל 20 עזר בהקמת פיית' נו מור. שימש כקלידן עד לפירוק הלהקה בשנת 1998.
בשנת 1994 ניגן עם הרכב צד בשם "אימפרייל טין". בוטום נחשב להומוסקסואל הראשון במטאל כאשר יצא מהארון בשנת 1993 והיה למודל לאלפי צעירים שלא ראו עצמם משתלבים בנוף הקוויר.
השיר הידוע של פיית' נו מור מהאלבום Angel Dust שנקרא "Be Aggressive" (היֵה אגרסיבי) שכתב בוטום, ובו הוא מספר על אהבתו למין אוראלי.
מלך (שיר)

הצלחה

השיר הגיע למקום השני במצעדים השבועיים של רשת ג' וגלגלצ. בנוסף, הוא הגיע למקום התשיעי במצעד השנתי של רשת ג' ולמקום ה-13 במצעד השנתי של גלגלצ.
השיר הופיע ברוב ההופעות של מסיקה מאז יציאתו ונחשב לאחד השירים המוכרים ביותר שלה.
השיר זכה ללמעלה מ-4,200,000 צפיות בYouTube.

אודות השיר

זה לא בא מהמקום שאין כלום קדוש, כי הרי יש לי תינוקת, אלא מקטע של לקדש את החיים ולא פרות קדושות. כלומר אל תפחד לחוות, לנסות ולחיות, כי אחר כך תגיד 'אוף, לא ניסיתי'. ומרב סימן טוב שכתבה את השיר והלחינה אותו אמרה שלזה בדיוק היא התכוונה - שהכל מוכר, אבל תנסה, תחווה, תהיה. גם אני למדתי לא לחיות את חיי מתוך פחד של מה יגידו ואיך זה יראה
— מירי מסיקה, ראיון לאתר mako
ברז'יצה

גאוגרפיה

ברז'יצה שוכנת במזרח סלובניה בעמק הסאווה התחתון, בקרבת הקצה המערבי של רכס גוריאנצי (Gorjanci), על הגדה השמאלית (הצפונית) של נהר סאווה.

תחבורה

ברז'יצה נמצאת על כביש A2 המחבר את ליובליאנה עם זאגרב.
רכבות ללובליאנה ולזגרב.
נמל התעופה הקרוב הוא נמל התעופה הבינלאומי של זאגרב הנמצא במרחק כ-50 ק"מ.
לואי סי. קיי.

ביוגרפיה

סי. קיי. נולד בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית. אמו, מארי לואיס סקיי (לבית דייוויס), היא מהנדסת תוכנה אמריקאית נוצרייה-קתולית ממוצא אירי. אביו, לואיס סקיי, הוא כלכלן יליד מקסיקו. סבו מצד אביו היה יהודי מהונגריה שהיגר למקסיקו ונישא לאישה מקסיקנית קתולית. כשהיה תינוק בן שנה, עברו הוריו עמו זמנית למקסיקו סיטי, שם הוא גדל עד גיל שבע. לאחר מכן עברה משפחתו לבוסטון שם התגרשו הוריו. אביו של לואי התגייר ונישא לאחר גירושיו לאישה יהודיה-אמריקנית אשר עמה הקים משפחה והפך ליהודי אורתודוקסי. לו שלוש אחיות.
בנעוריו הושפע סי. קיי. מהקומיקאים ביל קוסבי, ריצ'רד פריור וג'ורג' קרלין.

קריירה

בשנת 1984 החל לראשונה להופיע במועדוני סטאנד-אפ. הוא שימש כותב במספר תוכניות בידור, בהן אלו של קונאן או'בריין, דייוויד לטרמן, דיינה קארווי, כריס רוק, כשבמהלך עבודתו לצד רוק זכה עם צוות כותבי הסדרה בפרס אמי לשנת 1999.
בשנת 1998 ביים, הפיק וכתב הסרט הקומי "מחר בלילה" (Tomorrow Night), בהשתתפותם של  סטיב קארל וונדה סייקס. 
בשנת 2001 ביים וכתב את הסרט "פוטי טאנג", בהשתתפותם של ג'ניפר קולידג' וכריס רוק. 
בשנת 2006 כתב, ביים וכיכב בסדרת הסיטקום "Lucky Louie" ברשת HBO, אך הסדרה ירדה לאחר עונה אחת בלבד.
בשנת 2010 החל לכתוב, לערוך, לביים ולככב בתוכניתו "לואי", המשודרת ברשת FX האמריקאית.
כשחקן קולנוע הופיע בסרטים: "מודלים לחיקוי", "המצאת השקר", "יסמין הכחולה", "האיש הכי כועס בברוקלין", "חלום אמריקאי" ו"טרמבו". ב-2016 דיבב את הדמות הראשית בסרט ההנפשה הממוחשבת "החיים הסודיים של חיות המחמד".
ב-30 בינואר 2016 הוציא בכוחות עצמו את סדרת הרשת החדשה "הוראס ופיט". הוא כותב ומביים אותה ומככב בה לצד סטיב בושמי ואידי פאלקו. אף על פי שהצפייה בסדרה היא באמצעות תשלום אונליין, הפקת הסדרה גררה את לואי לחוב של 2 מיליון דולר.]
ב-2016 יצר עם פמלה אדלון את הסדרה הקומית "דברים טובים יותר". באותה שנה יצר יחד עם זאק גאליפנאקיס את הסדרה "הליצן העצוב", המשודרת כבר 3 עונות בFX Networks, וביוני 2019 תעלה עונתה הרביעית. 
ב-18 באוגוסט 2016 הגיע לישראל והופיע במופע הסטנדאפ שלו בהיכל ארנה בירושלים.
באפריל 2017 יצא לצפייה בנטפליקס מופע הסטנדאפ החדש שלו בשם "2017". בספטמבר באותה שנה יצא סרט הקומדיה "אני אוהבת אותך, אבא'לה" שם הוא משחק בתפקיד ראשי לצד קלואי גרייס מורץ.

חיים אישיים

בשנים 1995–2008 היה נשוי לאמנית-ציירת אליקס ביילי. להם שתי בנות.
סי. קיי. תומך בנישואין חד-מיניים. ב-2016, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית הוא מחה בצורה חריפה נגד טראמפ.
החל מ-2015 הופצו שמועות שלא הבשילו לכדי חקירה, על הטרדות מיניות של סי קיי כלפי נשים העובדות במחיצתו. הוא הכחיש את העניין. בנובמבר 2017 פורסמו ב"ניו יורק טיימס" עדויות של מספר קומיקאיות כי הטריד אותן מינית. לאור דיווחים אלו, נדחתה הפרמיירה של סרטו של סי קיי שהיה אמור לצאת באותם ימים. ב-10 בנובמבר 2017 הוציא הודעה לתקשורת, בה אמר כי המקרים שפורסמו בעיתון נכונים, ושהוא חש חרטה על מעשיו.
מאה (זמן)

מאה היא מושג המציין 100 שנים עוקבות. 
ברוב מערכות התאריכים, מאות ממוספרות באופן עוקב. אולם, המאה הראשונה של מסגרת זמן היא "המאה הראשונה" ולא "מאה 0".
מערכות התארוך העתיקות ביותר עשו שימוש בתאריך סידורי ולא יסודי. במערכות כאלו, ניתן לדבר על השנה הראשונה למלכותו של המלך ג'ון למשל. מאוחר יותר צצו מערכות תארוך שהחלו לתת תאריכים החל מיסודה של שושלת, עיר, או דת. מערכות אלה המשיכו להיות סידוריות. אב אורבה קונדיטה סופרת את השנה 1 כשנת היווסדה של רומא. ספירת הנוצרים רואה בשנת אחד כשנת חייו הראשונה של ישו, אם כי מבחינה היסטורית נראה שישו נולד לפחות ארבע שנים קודם לכן. הלוח המוסלמי רואה בשנת אחד כשנת ההג'רה. הלוח העברי רואה בשנה 1 את בריאת העולם.
בלוח השנה הגרגוריאני, לוח השנה הנפוץ ביותר בעולם, השנה הראשונה היא שנת הולדתו של ישו על פי האמונה הנוצרית. לפי הלוח לא קיימת "שנת אפס". לפיכך, המאה הראשונה מכילה את השנים 1-100 לספירת הנוצרים, המילניום הראשון את השנים 1-1000 לספירת הנוצרים וכך הלאה.
מערכות תארוך מודרניות יותר כמו מספור שנים אסטרונומי המשמשת אסטרונומים, מתחילות את הספירה מהשנה אפס. במערכות כאלה נעשה שימוש ב-0 עד 99 לציון המאה הראשונה.
השימוש בקו זמן כרונולוגי המבוסס על ספירת הנוצרים הצליח ליצור אחידות בדיווח על האירועים שונים מההיסטוריה האנושית. שימוש בשנים, עשורים, מאות ואף אלפים להגדרת תקופות היסטוריות מהווה קנה מידה למיקום האירועים מסוימים על ציר הזמן.
השימוש בשנים ובעשורים מתאר אירועים נקודתיים ומגמות לאורך מספר שנים. תקופות היסטוריה ארוכות יותר דוגמת מאות, נפוצו בתקופה המודרנית, תרומת בכך שהשימוש במאות מאפשר לתאר מהלכים היסטוריים ארוכי טווח דוגמת שלטונן של אימפריות שונות לאורך ההיסטוריה האנושית, מי שלט באילו שטחים לאורך ההיסטוריה האנושית ולאורך אילו תקופות היסטוריות ועוד. שימוש ביחידות זמן של אלפים שנים אינו נפוץ בקרב הקהל הרחב, אלא בעיקר בקרב היסטוריונים החוקרים בין השאר תנועת אוכלוסיות, שינויי אקלים, התפתחות והכחדת מינים וכדומה.
רפרן

רֶפְרֵן (refrain; בעברית: חִזּוֹרֶת) הוא מונח המציין חטיבה מוזיקלית אשר הייתה נפוצה בתקופת הבארוק ובתקופה הקלאסית המוקדמת במוזיקה המערבית, וכן מתאר "פזמון חוזר", בצורות מוזיקליות שבהן ישנה חטיבה החוזרת באופן קבוע ללא שינוי.
הרפרן היה נפוץ במוזיקה לריקודים בצרפת, ובעיקר בריקוד "רונדו" (שעל בסיס צורתו זו התפתח אחר כך הרונדו לצורה מוזיקלית מורכבת יותר). הרפרן מופיע גם בריקודים שהם "כרונדו" (בצרפתית: en rondeau). הרפרן הופיע בראשית הפרק, ולרוב הופיע פעמיים נוספות, אחרי כל "בית" (הנקרא "קופלה" couplet). העיקרון של הרפרן הוא, שהופיע תמיד באופן זהה לגמרי, אם כי קיימת האפשרות להוסיף לו קישוטים אחרי הופעתו הראשונה. גם כשהבית עבר לסולם אחר, נשאר הרפרן בסולם הטוניקה המקורי. בכך נבדל הרפרן מן הריטורנלו, אשר הופעותיו של האחרון אינן זהות לגמרי, ועשויות להופיע בסולם שאליו הובילה האפיזודה אשר לפניו.
הרפרן הגיע לז'אנרים אחרים במוזיקה, למשל לפרק האחרון של הקונצ'רטו הבארוקי, שגם הוא היה כתוב במתכונת של רונדו; כך, אותו רונדו היה כולל חטיבות בעלות מאפיינים של רפרן, ולאו דווקא של ריטורנלו.