google/wiki40b huggingface dataset:
עלי בן חוסיין, נסיך ירדן

ביוגרפיה

עלי נולד בעמאן, בנם של חוסיין, מלך ירדן ורעייתו השלישית עאליה. אמו נהרגה בהתרסקות מסוק כשהיה בן כשנה. הוא למד באנגליה ובפנימייה בקונטיקט שבארצות הברית. לאחר לימודי התיכון עבר לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה, שירת בצבא ירדן וסיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ב-1999. בשובו לירדן שירת בכוחות המשמר המלכותי עד 2008 והוא בעל דרגת בריגדיר. 
משנת 1999 הוא מכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הירדנית. ב-2000 ייסד את פדרציית הכדורגל של מערב אסיה (WAFF) המאגדת התאחדויות כדורגל בדרום-מערב אסיה ומכהן כנשיאה. ב-2011 נבחר לסגן נשיא פיפ"א מטעם קונפדרציית הכדורגל של אסיה. ב-2015 התמודד על נשיאות פיפ"א מול יוזף בלאטר אך פרש לפני סיבוב הבחירות השני. לאחר התפטרותו של בלאטר הודיע כי יתמודד שוב על התפקיד. 
במהלך השנים זכה לעיטור מסדר השמש העולה מיפן ובלגיון הכבוד הצרפתי. 
הוא נישא ב-2004 לרים, בתו של לחדר ברהימי ולזוג שני ילדים.
People Are People

הופעות קודמות של השירים

כל שירי האלבום נכללו באחת או יותר מן ההוצאות הקודמות של הלהקה:

People Are People

ב-12 במרץ 1984 יצא הסינגל People Are People בבריטניה. לאחר שהוא הצליח גם ברדיו האמריקאי, החליטה Sire (חברת התקליטים של הלהקה בארצות הברית) להוציא את אלבום האוסף People Are People. הסינגל עצמו, יצא רק ב-12 ביולי 1984, מעט אחרי יציאת האלבום.
מודל (טקסטיל)

מוֹדָל הוא סיב המיוצר מתאית עץ האשור ומשמש בתעשיית הטקסטיל.

תכונות

כושר הספיגה של מודל ליחידת נפח גדול ב-50% מזה של כותנה, הוא נוח לצביעה בדומה לכותנה.
בד עשוי מודל אינו מתכווץ, צבעו אינו דוהה, הוא רך וחלק מאשר כותנה ממורצרת, עלול לפתח עליו כדוריות קטנות. כביסתו היא בטמפרטורה נמוכה.

שימושים

מודל משמש, לבדו או יחד עם סיבים אחרים, לייצור מגבות ומצעים. יחד עם לייקרה הוא משמש לייצור גרביים
הוא גם משמש לייצור פיג'מות.

ייצור

"לנצינג מודל" הוא סימן מסחר רשום של חברת לנצינג האוסטרית והוא מיוצר בלעדית על ידי חברה זו. המודל מיוצר מנוזל צמיג המיוצר מתאית. ייצור המודל דורש כמויות גדולות של מים, כימיקלים ואנרגיה, ועל כן הועלו חששות שהייצור עלול להיות מזהם, למרות שבאופן כללי המודל מוגדר כידידותי לסביבה.
בוב בר

רוברט לורנס "בוב" בר הבן (באנגלית Robert Laurence "Bob" Barr, Jr; נולד ב-5 בנובמבר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקני. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג ג'ורג'יה מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1995–2003. היה מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות ב-2008, וקיבל כ-0.4% מן הקולות. 
ב-2014 ניסה להתמודד שוב לנציגות ג'ורג'יה לקונגרס האמריקני מטעם הרפובליקנים, לאחר מספר שנים בהן לא כיהן בתפקיד רשמי. הוא הפסיד לבארי לאודרמילק. מאז הוא מכהן כדירקטור במספר ארגונים.
קווינטוס קאיקיליוס מטלוס נומידיקוס

מטלוס כמנהיג האצולה

אופיו הלא מתפשר של מטלוס, מעמדו הגבוה, קשריו המשפחתיים הענפים, והישגיו המרשימים כמצביא ומדינאי, העמידו אותו בראש מפלגת האופטימטים, וכמנהיג הנוביליטאס, צמרת האצולה הרומית. מטלוס נאבק באופן חסר פשרות, אם כי ללא הצלחה יתרה, במנהיגי הסיעה הפופולרית, ובראשם גאיוס סרביליוס גלאוקיה, לוקיוס אפוליוס סטורנינוס, וגאיוס מריוס. בשנת 102 לפנה"ס נבחר למשרת הקנסור המכובדת, וניסה, ללא הצלחה, להוציא את סטורנינוס וגלאוקיה מהסנאט הרומי.
בשנת 100 לפנה"ס היה מטלוס ראש המאבק נגד קבלת החוק האגררי של מריוס, שהבטיח חלוקה של אדמות חקלאיות לחיילים הוותיקים של מריוס. לאחר שהחוק עבר, וסטורנינוס הכריח את כל הסנטורים להישבע אמונים לחוק, היה מטלוס הסנאטור היחיד ששמר על כבודו, ובחר לצאת לגלות מאשר להישבע לחוק אשר לא האמין בו. שנה לאחר מכן, לאחר מותו של סטורנינוס, חזר מטלוס לרומא, והחזיר לעצמו את מקומו כמנהיג האצולה. אויבו הוותיק מריוס העדיף לא להיות ברומא בשעת חזרתו של יריבו, ונעדר במופגן מהעיר.
המאבקים ההולכים וגדלים בין הפופולרים לאופטימטים, שהיו תקדים למלחמת האזרחים המתקרבת, גבו את חייו של מטלוס. הוא נרצח בשנת 91 לפנה"ס, מורעל ככול הנראה על ידי יריביו הפוליטיים.
חואן, רוזן מונטיסון

ביוגרפיה

חואן נולד ב-15 במאי 1822 במדריד, לאינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ולמריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד.
בשנת 1830 נולדה לדודו פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, אביו קרלוס. אביו לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אמו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחה משפחתם במרץ 1833 לפורטוגל.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של קרלוס גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של דודו מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלטה משפחתם לאנגליה, ומשם עברו לצרפת. באותה שנה מתה אמו, ובאוקטובר 1838 התחתן אביו עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה.
במאי 1845 ויתר אביו על זכויותיו לכס ספרד לטובת אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין, ובשנת 1847 פרצה המלחמה הקרליסטית השנייה שנמשכה עד לשנת 1849. ב-6 בפברואר 1847 התחתן חואן עם מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ממנה נולדו לו שני ילדים. בתחילה התגוררו השניים במודנה, אולם לאחר מהפכות 1848 באיטליה עברו השניים לאוסטריה, ומשם ללונדון, שם פיתח חואן נטיות ליבליות. חואן נפרד מאשתו שחזרה למודנה עם ילדיהם, ומכיוון שהיה צלם פעיל הוא הצטרף בשנת 1853 כחבר מייסד של החברה המלכותית לצילום.
בשנת 1861 מתו אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין והאינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה במפתיע בטרייסטה, ומכיוון שלא היו לקרלוס ילדים, הוכר חואן כחואן השלישי, מלך ספרד. בשל דעותיו הליברליות לא היווה חואן יריב לאיזבלה השנייה, מלכת ספרד למרות הירידה הדרסטית בפופולריות שלה, ובעקבות כך דרש ממנו בנו קרלוס, דוכס מדריד לוותר לטובתו על תאריו. ב-3 באוקטובר 1868 ויתר חואן על תאריו לטובת בנו, ובעקבות כך פרצה המלחמה הקרליסטית השלישית שבה תמך חואן בבנו.
לאחר הוויתור על תאריו חי חואן בעיקר באנגליה בעיירה וורת'ינג, תחת השם צ'ארלס מונפורט. הוא חי עם אישה אנגלייה, אלן שרה קרטר, ממנה היו לו בן ג'ון מונפורט (1861–1929) ובת הלן (1859–1947).
בשנת 1883 מת גיסו אנרי, רוזן שאמבור ללא ילדים, ומכיוון שחואן היה הצאצא הזכר הבכיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הוא הוכר על ידי המפלגה הלגיטימית כז'אן השלישי, מלך צרפת ונווארה. רוב המלוכנים בצרפת לא קיבלו את טענתו של חואן, ותמכו בפיליפ, רוזן פריז מבית אורליאן כטוען לכתר הצרפתי. ב-18 בנובמבר 1887 מת חואן בברייטון, ובנו קרלוס, דוכס מדריד ירש אף את תאריו הצרפתיים.
חנות הספרים האחרונה

חנות הספרים האחרונה (באנגלית: The Last Bookstore) היא חנות ספרים עצמאית מהגדולות בעולם ולפי פרסומי בעליה, הגדולה ביותר בקליפורניה. היא ממוקמת ברחוב ספרינג 453 בדאון טאון של לוס אנג'לס.

היסטוריה

החנות הוקמה על ידי ג'וש ספנסר ב-2005, כחנות שמכרה ספרים משומשים, תקליטי ויניל ופריטים נוספים ברשת האינטרנט בלבד. בהמשך התמקד העסק בספרים ותקליטים פיזיים, שם החנות רומז למחאה על חדירת המדיה הווירטואלית ודחיקת רגלי המדיה הישנה, ספרים ותקליטים.
משכנה הנוכחי של החנות הוא במגדל ספרינג לאמנויות, בדאון טאון לוס אנג'לס. היא מכילה 22,000 מטרים רבועים של תצוגת ספרים באולם ענק ובו עמודים הנמתחים לגובה 25 מטרים, בהם מוצגים 250,000 ספרים חדשים ומשומשים, מדור ספרים נדירים, עשרות אלפי רומנים גרפיים ועשרות אלפי תקליטי ויניל.
התצוגה שימשה תפאורה לצילומי אופנה של המגזין "אסקווייר".
רבי יוחנן בן נורי

נאמנות

רבי יוחנן בן נורי היה נאמן למוסד הנשיאות. הגמרא מספרת כי לאחר פטירתו של רבן גמליאל, נכנס רבי יהושע לבית המדרש ורצה לבטל הלכות שנקבעו על ידי רבן גמליאל בחייו; קם רבי יוחנן בן נורי על רגליו, ואמר: "כל ימיו של רבן גמליאל, קבענו הלכה כמותו, עכשיו אתה מבקש לבטל דבריו? יהושע, אין שומעין לך! שכבר נקבעה הלכה כרבן גמליאל", ולא היה אדם שערער על דבריו.

גנותו של הכעס

חז"ל גינו אנשים כעסנים, וכך נאמר במסכת שבת בשמו של רבי יוחנן בן נורי: "המקרע בגדיו בחמתו, והמשבר כליו בחמתו, והמפזר מעותיו בחמתו, יהא בעיניך כעובד עבודה זרה, שכך היא אומנתו של יצר הרע, היום אומר לו עשה כך, ולמחר אומר לו עבוד עבודה זרה, והולך ועובד" .

דאגה לממונם של ישראל

רבי יוחנן חס על ממונם של ישראל, ופסק הלכות בהתאם ליכולתם הכלכלית. המשנה מבררת בנושא נרות שבת ויום טוב "במה מדליקין, ובמה אין מדליקין", ועונה המשנה: "חכמים מתירין בכל השמנים בשמן-שומשמין, בשמן-אגוזים, בשמן-צנונות, בשמן-דגים, בשמן-פקועות, בעטרן, ובנפט". רבי טרפון אומר: "אין מדליקין אלא בשמן זית בלבד". עמד רבי יוחנן בן נורי על רגליו ואמר לרבי טרפון: "מה יעשו אנשי בבל שאין להם אלא שמן שומשמין? מה יעשו אנשי מדי שאין להם אלא שמן אגוזים? מה יעשו אנשי אלכסנדריה שאין להם אלא שמן צנונות? מה יעשו אנשי קפודקיא, שאין להם לא כך ולא כך, אלא נפט? אלא אין לך אלא מה שאמרו חכמים"; כלומר: אל תחמיר מעבר למה שפסקו חכמים.
יעקב בריט

רבי יעקב בַּרִיט (לעיתים: באריט או ברי"ט, כונה גם: רבי יעקב קובנר; כ"א באלול תקנ"ז, 12 בספטמבר 1797 - ליל כ"ז באדר א' תרמ"ג, 5 במרץ 1883) היה רב וראש ישיבה ומדינאי יהודי-ליטאי.

נעוריו, לימודיו ונישואיו

נולד בעיירה סימנה  הסמוכה לסובאלק לאסתר ולרב יהודה לייב. הוא התפרסם כילד פלא, ובגיל שמונה כבר ידע על-פה את התנ"ך ואת ששה סדרי המשנה. זקן אחד למד עמו בבית המדרש המקומי גמרא, והוא רכש ידיעה בכמה מסכתות בתלמוד.
הוא התייתם מהוריו בגיל צעיר; בהיותו בן עשר נפטרה אמו, ושנתיים לאחריה, בי"ד בכסלו תקס"ט, 3 בדצמבר 1808, עוד בטרם נהיה לבר מצווה, נפטר אביו. יהודים מבני העיירה גידלו אותו במשך כשנתיים, ובהיותו בן 14 נסע לפרוור הקובנאי סלובודקה, בו מצא ישיבה, נבחן על ידיעותיו בתלמוד והתקבל כתלמיד מן המניין. בישיבה בסלובודקה למד שלוש שנים, ובהגיעו לגיל 18 קנה לו ידיעה רחבה בתלמוד.

פטירת שתי נשותיו הראשונות

הוא נישא לבתו של אדם עשיר מקובנה, ממשפחת ברי"ט, וכונה מאז ואילך על שם משפחתה של אשתו. חמיו פירנס אותו, ובמשך חמש שנים ישב ולמד בקובנה. אך בשנת תק"פ (1820) בהיותו בן 23, נפטרה אשתו והותירה אותו עם בתם. חמיו חפץ להשיאו לבתו הקטנה יותר, אך הוא לא רצה להמתין עד שתגיע לגיל הנישואים, ובחודש חשוון תקפ"ב, עזב את קובנה ונסע לווילנה, בה נישא לנכדת הרב יצחק מקלווריה, קרובת משפחתו של רבי אבלי פאסוועלער. הוא קבע את מקום לימודיו ב"בית המדרש של ר' לייב'לי ר' בער'ס", לצד כמה מלומדי וילנה המופלגים.

התחלות חדשות: נישואיו בשלישית והשתקמות כלכלית

אשתו השנייה נפטרה אף היא בשנת תק"ץ (1830) והשאירה אחריה בן ובת. זמן קצר אחרי פטירתה נישא בשלישית לבתו של אהרן טויבער (פריידק'ס), אדם אמיד שפירנס אותו שנים רבות. בשנות שהותו בבית חמיו, התיידד עם אדם בעל השכלה רחבה שהיה מבאי ביתו, מפיו למד מתמטיקה והיסטוריה, וכמה שפות: רוסית, גרמנית וצרפתית.
לבני הזוג נולדו בנים ובנות, אשתו עבדה כשכירה בבית עסק, והוא השקיע בתעשיית המשקאות החריפים בה היה מעורה חותנו. כתוצאה מהשקעה זו הם התעשרו, אך מצבם זה נמשך רק עד 1845, אז נאסר על יהודים להחזיק בעסקים בתחום האלכוהול, העסק נסגר ובני הזוג נאלצו להתקיים ממשכורתה של האשה.

ראש ישיבה בווילנה

כמה שנים מאוחר יותר, בשנת תר"י (1850), הקים רבי חיים נחמן פרנס בבית המדרש "ר' לייב'לי ר' בער'ס", ישיבה; ומינה את רבי יעקב בריט לכהן כראש הישיבה. ישיבה זו שימשה הלכה למעשה ככולל אברכים, וקיבלה לשורותיה רק אברכים שקנו ידיעה מקיפה בתלמוד ובמפרשיו. בשיעוריו בישיבה, לימד הרב בריט את דברי הטור, הבית יוסף והשולחן ערוך, עם דברי הפרשנים המאוחרים שלהם, וחידושיו שלו. הוא המשיך להעמיד תלמידים בישיבתו עד פטירתו.

השבץ, שיתוקו ופטירתו

בהיותו בן 76, בי"ד בכסלו תרל"ג, 14 בדצמבר 1872, לקה בשבץ מוחי ונעשה משותק בפלג גופו הימני. רופאיו הצליחו לייצב את מצבו, אך הוא נותר משותק בחצי גופו, עד פטירתו בליל כ"ז באדר א' תרמ"ג, 5 במרץ 1883, והוא בן 86.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי בווילנה, ועל מצבתו נרשם:
מצבת רב יעקב בארי"ט ז"ל לפ"ק
הוא הגאון הגדול החכם המדיני

הרביץ תורה לתלמידים מובהקים

הנבחר פעמים לנסוע עיר מלוכה

לעמוד לפני שרי מעלה, להשיבם

על שאלות עצומות בדת היהדות

גם מצא חן בעיני שר צבא עירנו, ובדבריו הנמלצים פעל טובות רבות וכו'
לאחר פטירתו, הדפיס בנו משה יהודה, את תולדות חייו ופעילותו הציבורית בספר "תולדות יעקב" (וילנה תרמ"ג).
טפרי באנטי

קורות חייו

באנטי נולד בכפר סמוך לעיר אדיס אבבה, ורבים חושדים שהשתייך לעם האורומו, דבר אשר הוא עצמו הכחיש. באנטי התגייס לצבא האתיופי בגיל 20 ולמד באקדמיה הצבאית אואלטה ולאחר מכן שירת בחטיבות השנייה, השלישית והרביעית. בערב של ה-23 בנובמבר 1974, ראש הדרג אמן אנדום שהיה במראקים עם חברי החונטה נרצח לאחר חילופי אש בביתו. בזמן שמקרה זה קרה באנטי פיקד על החטיבה הרביעית שהוצבה בעיר אסמרה. לאחר מותו של אנדום מילא את מקום ראש החונטה מנגיסטו עד לבחירתו של באנטי לשליט אתיופיה.
בריגדיר גנרל (תת-אלוף) טפרי באנטי נבחר לראש החונטה ושליט אתיופיה ב-28 בספטמבר 1974 ברוב קולות, המעשה הראשון אשר עשה הוא ששינה את האיות של שם משפחתו כדי שישמע אמהרי יותר, על מנת להדגיש את מוצאו החבשי. במהלך כהונתו הוא הכריז ונשא נאומים רבים על מנת להדגיש שהחונטה היא לטובת העם והיא תקים מפלגה הדומה למפלגה הקומוניסטית הסובייטית. טפרי נרצח במהלך פגישה בארמון מנליק השני, על ידי שליחים שנשלחו על ידי סגנו מנגיסטו היילה מריאם יחד עם עלמיו היילה, מוגס וולדה מיכאל ואסרט דסטה. לאחר רצח באנטי התמנה במקומו רוצחו, מנגיסטו.
גיא פינס

ביוגרפיה

גיא פינס נולד ברמת השרון, וגדל בתל אביב, בנה של מנהלת תיאטרון בית לסין ציפי פינס ושל דן פינס, מראשוני תעשיית המחשבים בישראל. הוריו התגרשו כשהיה בן תשע. פינס שיחק כילד הן בסרטים (הפחדנים של אבי נשר) ובסדרות טלוויזיה, והן בהצגות של התיאטרון הלאומי "הבימה".
את שירותו בצה"ל עשה במחלקת התרבות של גלי צה"ל, שם שימש ככתב, כמגיש וכעורך. הוא השתחרר מצה"ל לאחר שירות קבע בן שש שנים.
לאחר שיחרורו משירות הקבע, שימש עורך התרבות של המקומון השבועי "העיר". בקיץ 1994 עבר לטלוויזיה, לרצועת השידור "שעון קיץ" בערוץ 3 החדש של הטלוויזיה בכבלים, שם הגיש את הפינה "בידור הערב", שבהמשך הפכה לתוכנית בפני עצמה, ששודרה במתכונת של מגזין שבועי. פינס היה עורכה הראשי של התוכנית, והנחה אותה יחד עם השחקנית יעל אבקסיס. הוא הפך בהדרגה לאחת הדמויות הבולטות בערוץ 3 ובעולם הבידור הישראלי, ששמח לספק שפע של הזדמנויות סיקור וסיפורים, שלא הייתה להם עד אז במה, שאיננה מדורי התרבות הגבוהה מצד אחד, ומדורי הרכילות מצד שני. גם אחרי שאבקסיס עזבה את התוכנית, כדי לקדם את קריירת המשחק שלה, המשיך שידורה של "בידור הערב" במתכונתה השבועית, בהגשתו ובעריכתו של פינס.

עיסוקים נוספים

בתחילת שנות האלפיים הקים פינס את "גיא פינס תקשורת", בשותפות עם המפיק, בעל הערוצים והיזם, אביב גלעדי, והפך למפיק עצמאי, אשר מספק להוט את תוכניתו שלו, ומפיק במקביל תוכניות לערוצים אחרים כגון תוכנית הפנאי "In&Out" בערוץ 2 בזכיינית "רשת", חדשות תרבות ובידור שמותאמות לצעירים בשביל ערוץ הילדים, ותוכניות הראיונות "שניים" בהוט בידור ישראלי.
פינס הפיק וערך חמש תוכניות: "עשר", "ערב טוב ספורט", "אחת שיודעת" בהגשת לירון ויצמן, "שעת הדרקון" בהגשת דורין אטיאס ו"הכל טוב עם גיא פינס" (ששודרה בערוץ הילדים).
במקביל לעיסוקו בטלוויזיה, כתב עם אשתו טור ביקורת מסעדות שבועי בעיתון "העיר" בין השנים 1999–2002, והגיש עמה תוכנית רדיו שבועית בגלי צה"ל.
פינס הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות במדע המדינה. הוא נשוי לרותי רודנר, אחותו של הזמר חמי רודנר, שבעבר הייתה מנהלת הפיתוח של "שידורי קשת" וכיום כותבת ומפתחת תוכן לטלוויזיה ומדיה דיגיטלית. לזוג שלושה ילדים.
פאלי

פאלי היא שפה הודו-איראנית המפורסמת בעיקר עקב היותה השפה הליטורגית  בה נכתבו הכתבים הבודהיסטים הראשונים. כתבים אלו, הידועים גם בשם הקאנון הפאלי או בשפת הפאלי טי-פיטאקה (שלושת הסלים), הועלו על הכתב בסרי לנקה במאה הראשונה לפנה"ס. הפאלי נכתב במגוון של מערכות כתב, החל מהברהמי, דוואנגרי ומערכות כתב הודיות אחרות, וכלה בצורה הכתובה באלפבית לטיני שפותחה על ידי המלומד הבריטי רהיס דייוידס מאגודת הטקסט הפאלי. 
המלה "פאלי" פרושה "שורה" ומציינת את שורות המקור של הטי-פיטאקה בניגוד לפרשנות המסורתית המאוחרת המתלווה אליהם ומכונה אַטְּהַקַטְהַא . במקור, אם-כן, המלה לא ציינה שפה מסוימת אלא אוסף כתבים מסוים ורק מאוחר יותר החלה המלה לציין את שפת הכתבים. מחקרים אטימולוגיים מצביעים על כך שפאלי אינה השפה בה דיבר הבודהה, אלא היא תוצר שילוב בין כמה שפות מדוברות אליו נוספו שינויים ו"תיקונים" במאות השנים אחר מותו  אחת התופעות הלשוניות האלה מכונה "סנסקריטיזציה" ובמסגרתה שונו מילים מסוימות כך שדמו בהגייתן ובצורתן למילים בסנסקריט. למרות שהשפה הפאלית היא תוצר תהליכי עיצוב ממושכים, נראה שהיא אחת הדוגמאות המקורבות ביותר לשפת הדיבור בחבל מגדה בה ככל הנראה חי גאוטמה הבודהה ושם פיתח ולימד את תורתו.
דרגות הצטיינות בלטינית

דרגות הצטיינות בלטינית הם מונחים בשפה הלטינית הבאים לציין מידה של הצטיינות בהשלמת הדרישות לתואר אקדמי. שימוש בדרגות הצטיינות בלטינית נהוג במערכת האקדמית בארצות הברית, מדינות רבות באירופה וחלק ממדינות אסיה. קיימות מדינות בהן תורגמו דרגות ההצטיינות מהשפה הלטינית לשפת המקום. מונחים אלה אינם באים לציין תואר כבוד, אשר אין בצידו חובות לימודים.
בדרך כלל מוסד אקדמי קובע תנאים ברורים בהם צריך התלמיד לעמוד כדי שיצוין באחת מדרגות ההצטיינות, השגת ממוצע ציונים גבוה, הגשת עבודת תזה הזוכה להערכה גבוהה או השתתפות בתוכנית למצטיינים. כל אוניברסיטה עצמאית לקבוע אמות מידה משלה לקבלת דרגת הצטיינות ומכיוון שאמות מידה אלה עשויות להיות שונות במידה משמעותית בין מוסד לימוד אחד לאחר, לא ניתן להשוות בין מקבלי דרגות הצטיינות ממוסדות שונים, או להסיק מן הדרגה את מאפייני ההצטיינות. דרגות הצטיינות בלטינית מוענקות בדרך כלל רק לתלמידי תואר ראשון ולעיתים נדירות לתלמידי תארים מתקדמים. בדרך כלל נכתבת דרגת ההצטיינות על תעודת התואר שאותה מקבל הבוגר.
מאין באנו (ספר)

המלכת אל

תושבי כנען המקוריים האמינו בפנתיאון האלים הכנעני, בראשו עמד אבי האלים אל וזוגתו אשרה. כאשר הגיעה לכנען הקבוצה הגדולה של הפליטים מחרן, הביאו עימם את הפולחן הנהוג במולדתם. אולם כפי שקורה לקבוצות מהגרים רבות, אימצו המהגרים מחרן את האלים המקומיים, כאשר את האל הראשי של חרן דגן זיהו עם אל. קבלתו של "אל" הכנעני על ידי הפליטים משתקפת בשם שאימצו לעצמם - ישראל, שמשמעותו "ישלוט אל" כאשר הקידומת "ישר" באה מהפעל "שרר" (כמו למשל בספר שופטים ט' 22: "וישר אבימלך על ישראל"). כך מתפרשת קריאתו של יעקב על המזבח בשכם: "אל אלוהי ישראל" (בראשית ל"ג 20) - אל הכנעני מתקבל כאלוהי הקבוצה שמתכנה מעתה ישראל.

הגעתו של יהוה והשתלבותו באמונה

קבוצת הלויים אשר הגיעה לכנען מאוחר יותר, "אימצה" במהלך מסעה במדבר את האל יהוה, כנראה בעקבות המגע שנוצר ביניהם לבין המדיינים ואשר בא לידי ביטוי במקרא בסיפורים אודות יתרו וצפורה. קנוהל טוען כי גם בקרב המדיינים היה מקובל איסור לייצוג האל בפסל - איסור שמצא את דרכו לאמונה הישראלית הקדומה. קבוצה זו שהושפעה מאוד מהמונותאיזם של אחנתון מביאה עמה גם תפישה של אל יחיד, המנוגדת לפוליתאיזם שהיה מקובל בכנען.
כאמור, בשל הגעתם המאוחרת של הלויים נמנע מהם לקבל נחלה כשבט, מה שאילץ אותם לעבוד בפולחן. מעמדם זה איפשר להם להפיץ ולחזק את פולחן יהוה. בתחילה, נתפס יהוה כאחד מבניו של אל, ועם הזמן הלך ותפס מקום כחשוב שבהם ואף זוהה עם אל עצמו.
יחד עם זאת, נטישת הפולחן המקובל של אלי כנען הרבים, ובמיוחד פולחנים הקשורים בפריון "הצמידו" ליהוה בת זוג. הדים לכך ניתן למצוא בממצאים ארכאולוגיים ("יהוה ואשרתו"), בסיפור הכנסת צלם האשרה למקדש על ידי המלך מנשה וכן בשמות כגון "ענתיהו" - שילוב של ענת ויהוה.

נושאים נוספים

נושאים נוספים אליהם מתייחס הספר הנם פרשת ברית שכם, אשר לטענת קנוהל הייתה הברית המקורית שנערכה בין הישראלים ללויים, ובה התקבל יהוה כאל של הישראלים, מהותה של "אמונת משה" ומקורותיה המצריים, ומקורות הדרישה לאמונה קנאית באל.

ספר ההמשך

בשנת 2012 הוציא קנוהל ספר חדש, השם, בו שינה את עמדתו בחלק מקביעותיו בספרו "מאין באנו". בפרט, קנוהל קובע כי הגרעין המצרי שממנו צמח שבט לוי מקורו בשבויים מצריים, ולא בעבדים שמיים שברחו ממצרים. לפי מחקר מאוחר זה של קנוהל, מקורו של סיפור יציאת מצרים אינו באירוע בריחה זה, אלא בנדודיהם של פליטי חרן במדבר הסורי והיתקלותם בצבא מצרי שנלחם שם באותה תקופה, סמוך לקרב קדש, ובשחרור ארץ כנען מעול השליטה המצרית שבא בעקבותיו. עם זאת, כמה רעיונות עיקריים משותפים לשני הספרים: ראיית עם ישראל כתוצאת גיבוש של מספר קבוצות אתניות, שהמרכזית שבהן הגיעה מאזור חרן; חשיבות התוהו ובוהו הגאו-פוליטי של המאות ה-12-13 לפנה"ס כרקע להתגבשות זו; והתפתחות האמונה הישראלית כסינתזה של מספר יסודות שונים.
NTV Plus

היסטוריה

החברה הוקמה באמצע 1996 והייתה לשירות הטלוויזיה בלוויין הראשון ברוסיה. השידור האנלוגי החל ב-1 בספטמבר 1996. את שידורו חנך ראש ממשלת רוסיה דאז ויקטור צ'רנומירדין ואחד המנויים הראשונים היה נשיא רוסיה דאז, בוריס ילצין. עד סוף 1996 היו לחברה 17,000 מנויים.
בסוף 1997 מספר המנויים הגיע ל-133,000 והחברה סיפקה ששה ערוצים: ערוץ קולנוע מקומי, ערוץ קולנוע זר, ערוץ ספורט, ערוץ מוזיקה, ערוץ ליילי וערוץ ילדים. באוקטובר 1997 החברה חתמה על הסכם עם חברת Hughes Space & Communications International האמריקאית לבניית הלוויין "Bonum-1", עבודות שהושלמו בתוך שנה. הלוויין שוגר ב-22 בנובמבר 1998 ואז החלו שידורי הטלוויזיה בלוויין. באותה שנה גם נחנך אתר האינטרנט הרשמי.
בפברואר 1999 החברה עברה משידור אנלוגי לשיטת שידור דיגיטלית ובתוך שנה נוספו 30 ערוצים חדשים, כדוגמת =Eurosport, Hallmark (כיום — Diva Universal), MTV, VH1, Nickelodeon, Fox Kids (אחר כך — Jetix, כיום — Disney Channel), Discovery Russia ו-Animal Planet, Euronews והוקו 2 ערוצים חדשים: ערוץ NTV Plus Futbol לשידור משחקי כדורגל וערוץ סרטי אקשן בשם NTV Plus Boevik.
בינואר 2000 נוספו גם הערוצים Discovery — Travel & Adventure‏, Sci-Trek (היום — Science) ו-Civilization (היום — Discovery World). באותן שנים גם הופצו שידורי הערוצים הפדרליים RTR, NTV, TNT, MTV-Russia וערוץ הרדיו Sport FM. לאחר שריפה שפרצה באוסטנקינו נוספו גם הערוצים ORT, TVC ו-TV6.
במאי 2000 שוגר הלוויין Eutelsat W4 שהפך לפלטפורמה העיקרית דרכו החברה סיפקה את שידורי לשטחי רוסיה האירופית.
לאחר החלפת הבעלים וסילוקה של חברת מדיה-מוסט, החברה עמדה בפני סכנת סגירה, אך בנובמבר 2001 החברה ניצלה לאחר שנרכשה מידי "מדיה-מוסט" על ידי תאגיד גזפרום-מדיה.
לקראת סוף 2001 מספר המנויים ומשקי הבית המשתמשים ב-NTV Plus הגיע לכדי 200,000.
במאי 2002 החברה הקימה מחלקה לביטחון כלכלי שנועדה להיאבק בשימוש פיראטי (אחת ההצלחות הראשונות הייתה ניהול התיק המשפטי נגד חברת כבלים מקומית ברוסיה שנתבעה על שידור לא חוקי של ערוצי NTV Plus במרץ 2003) ובאותו חודש נכללו בתוכניות השידורים גם הערוצים REN-TV ו-STS מוסקבה (СТС-Москва).
לקראת סוף 2003 היו לחברה 260,000 מנויים ושנה לאחר מכן הגיע מספר המנויים ל-360,000 לאחר שהכניסה לשידוריה בשנת 2004 ערוצי ספורט וערוץ מוזיקה פופולרי.
באוקטובר 2005 שידורי האודיו של כמה ערוצים הועבר לפורמט Dolby Digital 5.1. באותה שנה נחנכה חברת חדשה לטלוויזיה בכבלים בשם "טריקולור" שהחלה להתחרות בה.
במרץ 2006 החלו שידורי החברה לסיביר ולשטחי המזרח הרחוק הרוסי באמצעות הלוויין "Bonum-1". בסוף אותה שנה הגיע מספר המנויים ל-500,000. באפריל 2007 החלו לראשונה שידורי ערוצים באיכות HD.
בנובמבר 2008 NTV Plus נכנסה לשוק האוקראיני והחלה להפעיל שידורי טלוויזיה בלוויין גם במדינה זו. 
בפברואר 2010 אתר האינטרנט של החברה החל בשידור בתשלום של שידורי ספורט. במאי אותה שנה החברה הייתה הראשונה לשדר משחק ספורט בשידור חי באיכות 3DTV.
בנובמבר 2015 החברה החליטה להפסיק את שידורי הספורט העצמאיים. הושק ערוץ Match TV שהופעל ישירות על ידי גזפרום-מדיה וכונה ערות הטלוויזיה הספורטיבי הלאומי (Национальный спортивный телеканал).
בשנת 2017 החברה החלה בשידורים באיכות 4K.
יחסי סלובניה–צרפת

היסטוריה

צרפת הכירה בסלובניה לאחר הכרזת עצמאותה בשנת 1991, ועד מהרה כוננה עמה יחסים דיפלומטיים. כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, והן משתפות פעולה במגוון תחומים.

נציגויות דיפלומטיות

סלובניה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליות בסנט אטיין ובסטרסבור. מאידך, צרפת מחזיקה בצרפת שגרירות בליובליאנה בלבד.
אנדראס כריסטנסן

קריירת מועדונים

כריסטנסן נולד בלילרוד שבדנמרק. הוא גדל במחלקת הנוער של ברונדבי, וכבר בגיל צעיר זכה להתעניינות מצד קבוצות אירופאיות בכירות.

צ'לסי

ב-7 בפברואר 2012 חתם כריסטנסן בצ'לסי בהעברה חופשית. עם הצטרפותו למועדון אמר כריסטנסן: "בחרתי בצ'לסי כי הם משחקים את הכדורגל שאני אוהב". ב-28 באוקטובר 2014 ערך כריסטנסן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-1 נגד שרוסברי טאון בגביע הפוטבול ליג. ב-24 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשהחליף את ג'ון אובי מיקל 12 דקות לסיום בניצחון 3-1 נגד סנדרלנד.

ההשאלה לבורוסיה מנשנגלדבך

ב-10 ביולי 2015 הצטרף כריסטנסן לבורוסיה מנשנגלדבך בהשאלה ל-2 עונות. ב-15 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות במשחק הליגה בו הפסידה בורוסיה מנשנגלדבך לבורוסיה דורטמונד בתוצאה 4-0. כריסטנסן שיחק בגלדבאך שתי עונות, בסיומן חזר לצ'לסי.

קריירה בינלאומית

ב-8 ביוני 2015 ערך כריסטנסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, כשהחליף את פייר הויביירג בדקה ה-69 במשחק הידידות נגד נבחרת מונטנגרו שהסתיים בניצחונה של נבחרת דנמרק בתוצאה 2-1.
יצחק אורון

ביוגרפיה

אורון נולד בטרויבורג שבפרוסיה המזרחית, בנם של יונה אריה לואי ומרתה סוקולובסקי. הוא עלה לארץ ישראל באוגוסט 1939. הוריו, אחותו ובני משפחה נוספים נשארו באירופה ונספו בשואה. אורון התגורר בכפר פינס והיה ממייסדי קיבוץ בארות יצחק. 
במלחמת העצמאות שירת כקצין מודיעין בגדוד השני של הפלמ"ח וחטיבת הנגב. הוא עסק בין השאר במגעים עם הבדואים באזור הנגב. בהמשך שירותו שירת במחלקת המחקר של אגף המודיעין, הוא שימש ראש ענף מצרים וסגן ראש המחלקה. 
ב-1959 ייסד עם ראובן שילוח ויהושפט הרכבי את מכון שילוח ושימש מנהלו הראשון. מטרת המכון הייתה לעסוק בהיסטוריה מודרנית של מדינות המזרח התיכון ואפריקה. אורון ריכז במכון אוספים של עיתונות ערבית וארכיון עשיר ונדיר. ב-1966 עבר המכון לפעול תחת אוניברסיטת תל אביב ואורון המשיך לפעול במכון כחבר ועדת מחקר.
ב-1967 החל לשרת במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. אחרי מלחמת ששת הימים ביצע מחקר על בסיס תחקורי שבויי מלחמה מצרים במטרה לעמוד על מצבה החברתי והמדיני של מצרים. בעקבות המלצת ועדת אגרנט לחקר נסיבות פריצתה של מלחמת יום הכיפורים להקים יחידת מחקר במוסד, מונה אורון לעמוד בראש אגף המחקר החדש. 
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, מונה כציר-יועץ לענייני חקלאות בשגרירות ישראל במצרים ופעל להרחבת שיתופי הפעולה החקלאיים וסיוע בהקמת חוות חקלאיות במצרים. 
ב-1982 מונה על ידי מנכ"ל משרד החוץ דוד קמחי, עמיתו מהמוסד, למנהל המרכז למחקר מדיני וכיהן בתפקיד עד 1985. ב-1989 מונה ליועץ לוועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים של הכנסת ושימש בתפקיד במשך כעשור. 
אורון היה נשוי לזהבה ואב לשלושה ילדים.