google/wiki40b huggingface dataset:
אנדריאה ג'רמטי

קורות חיים

ג'רמטי נולדה בבודפשט. הוריה היו אלופים אולימפיים מפורסמים. אמה אווה סקלי שיאנית עולם ואלופה אולימפית בעצמה שימשה גם כמאמנת שלה. אביה דזו ג'רמטי אלוף אולימפי שלוש פעמים בכדורמים (נחשב לגדול השחקנים בעולם).
לראשונה השתתפה ג'רמטי באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) בהיותה בת 14 בלבד. היא סיימה במקום החמישי המכובד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.1 דקות. המנצחת במשחה הייתה השחיינית האמריקאית קיי הול שקבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 1:06.2 דקות. היא סיימה במקום החמישי גם במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.8 דקות, המנצחת במשחה הייתה השחיינית האוסטרלית לין מקלמנטס שקבעה תוצאה של 1:05.5 דקות. כמו כן הייתה שותפה למשחה השליחות 4x100 מטר חופשי וסיימה עם חברותיה במקום החמישי בתוצאה של 4:11.0 דקות, המנצחות היו השחייניות מארצות הברית שקבעו תוצאה של 4:02.5 דקות. בנוסף היא השתתפה גם במשחה השליחות 4x100 מטר מעורב וסיימה במקום השמיני בתוצאה של 4:42.9 דקות המנצחות היו האמריקאיות (4:28.3 דקות) בשלב המוקדמות הן שחו זמן של 4:41.2 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברצלונה בשנת 1970 זכתה ג'רמטי בשתי מדליות זהב אחת ב-200 מטר גב בתוצאה של 2:25.5 דקות והשנייה במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.0 דקות. כמו כן היא זכתה בשתי מדליות כסף אחת במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.9 דקות והשנייה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.4 דקות, המנצחות ממזרח גרמניה קבעו שיא עולם חדש 4:00.8 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) קבעה ג'רמטי שיא אולימפי חדש במשחה ל-100 מטר פרפר בשלב המוקדמות 1:04.01 דקות. המתחרה שלה, שיאנית העולם מיפן מאיומי אאוקי שיפרה במאית אחת את השיא האולימפי הטרי. בהמשך, בשלב חצי הגמר קבעה ג'רמטי שיא עולם חדש 1:03.80 דקות. עד למשחה הגמר היא לא נוצחה במשחה זה 4 שנים. בגמר הסיפור היה שונה, היא אומנם קבעה תוצאה טובה יותר משיאה העולמי הטרי 1:03.73 דקות אך זכתה במדליית ארד בלבד, שתי מתחרות נוספות שחו מהר יותר. אאוקי ניצחה בשיא עולם חדש בתוצאה של 1:03.34 דקות לפני השחיינית ממזרח גרמניה רוסביטה באייר 1:03.61 דקות. במשחה ל-100 מטר גב היא הצליחה יותר, היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 1:06.26 דקות, אחרי השחיינית מארצות הברית מליסה בלוט שקבעה זמן של 1:05.78 דקות. במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי היא וחברותיה סיימו במקום הרביעי המכובד בתוצאה של 4:00.39 דקות, תוך שהיא יורדת מגבול הדקה כשחיינית ראשונה ושוחה זמן של 59.32 שניות. האמריקאיות ניצחו בתוצאה של 3:55.19 דקות. בנוסף היא שחתה 200 מטר גב בתוצאה של 2:25.81 דקות וסיימה במקום ה-20 הכללי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1973 זכתה ג'רמטי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:22.48 דקות ומקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.54 דקות.

חייה האישיים

ג'רמטי הייתה נשואה למיהאי הס אלוף אולימפי בקאנו. ג'רמטי היא רופאה אורתופדית לילדים.
דוד (ורוקיו)

תיאור היצירה

הפסל מתאר את דוד באופן ריאליסטי כנער צעיר, והוא קטן מגודל טבעי. מבעד לשריון שעוטה הדמות מסתמן מבנה הגוף ובולטים הצלעות ושרירי החזה. למרות הדגשת השרירים, דמותו של דוד לא נראית כגיבור חסון אלא כנער צעיר במבנהו. הידיים והרגליים מעוצבות בתנוחת קונטראפוסטו - יד אחת רפויה ויד אחת מתוחה, ומולן בהצלבה רגל אחת מתוחה ורגל אחת רפויה. עיצוב זה יוצר תחושה נינוחה, ומושפע מהפיסול הקלאסי. ורוקיו עיבד בדיוק רב את קישוטי החזה, הכתפיות והחגורה, וייתכן כי הושפע בכך מעיסוקו כצורף.

הוויכוח אודות מיקום ראשו של גלית

מיקום ראשו של גלית היווה מקור לוויכוח בקרב היסטוריונים של האמנות. כאשר הפסל הוצג בגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה, וכן כאשר הוצג בברג'לו (מקומו הקבוע), מוקם הראש בין רגליו של דוד. עם זאת, מספר היסטוריונים טענו כי הפסל ורוקיו התכוון למקם את ראשו של גלית לימינו של דוד, ותרצו זאת בקומפוזיציה האלכסונית שמיקום זה יוצר.

הקשר הרעיוני בין הפסל לבין העיר פירנצה

נהוג להתייחס לפסל כאל דימוי לעיר פירנצה עצמה, כיוון ששניהם חזקים יותר מכפי שהם נראים, וכיוון שפירנצה - כמו הנער הצעיר שהפך למלך - מייצגת כוח עולה.
פלורה קאדאר

קורות חייה

נולדה בשנת 1928 בעיר בודפשט.
בשנת 1953 פלורה קאדאר סיימה לימודיה באקדמיה לתיאטרון בבודפשט.
התחתנה עם פיטר פישר.
בשנת 1957 הופיעה על במת תיאטרון בעיר סגד.
Your Song (שיר של ריטה אורה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי הפזמונאי אד שירן והמפיק המוזיקלי סטיב מאק. השיר מבוצע במפתח סי במול מינור עם קצב של 118 פעימות לדקה. השיר בדומה לשאר שירי האלבום, הוא שיר בסגנון האלקטרופופ.
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד פלטינה כפולה באוסטרליה על סך מכירות של 140 אלף עותקים.

הופעה

עם השיר הופיעה אורה לראשונה ב-25 במאי 2017, בפסטיבל הקולנוע בקאן. בהמשך ביצעה אותו בהאל, בתוכנית "The One Show" של BBC One, ובתוכנית "טונייט שואו עם ג'ימי פאלון".
בין היתר, הופיעה עם השיר בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה, ובטקס פרסי אקו, שם ביצעה גם את "Anywhere" ו-"For You" עם ליאם פיין.

וידאו קליפ

טרם יצא הוידאו קליפ של השיר, פורסם קליפ המילים שלו. קליפ המילים צבר למעלה מ-68 מיליון צפיות. הקליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ריטה אורה ב-22 ביוני 2017. הקליפ בוים על ידי מייקל האוסמן וצולם בונקובר.
נכון לנובמבר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-36 מיליון צפיות.
משה אריה לייב שפירא

הרב משה אריה לייב שפירא (תרמ"ט, 1889 – י' סיוון תשל"ב, מאי 1972) היה ראש ישיבת תורת אמת בירושלים ורב ומו"ץ בשכונת בית ישראל בעיר.

תולדותיו

נולד בירושלים, בנם של הרב מאיר בנימין וגינעשא, בת הרב חיים יוסף דוד אזולאי (המכונה 'בכור אזולאי', מצאצאי החיד"א). בצעירותו למד בישיבת עץ חיים. בנערותו היה מראשוני תלמידי ישיבת תורת אמת שנוסדה אז בחברון. נמנה עם מלוויו של האדמו"ר מחב"ד הריי"צ בביקורו בארץ ישראל בשנת תרפ"ט (1929).
בשנת תש"א (1941) התמנה לכהן כראש ישיבת תורת אמת בירושלים, ושימש בתפקידו שנים רבות. כמו כן שימש כרב ומו"ץ בשכונת בית ישראל בעיר.
היה מעורכי כתב העת התורני "אהל תורה", יחד עם עמיתיו הרב גרשון לפידות, הרב שמשון אהרן פולונסקי ועוד. בשנת תשי"ז זכה בפרס הרב קוק על ספרו "טבעות זהב".
מתלמידיו: הרב שמואל אלעזר היילפרין, שמילא את מקומו בראשות ישיבת תורת אמת חב"ד בירושלים וברבנות בשכונת בית ישראל בעיר.
חתניו הם: הרב שמעון יוז'וק ופנחס יוסף רבינוביץ, בנו של הרב מנחם נחום רבינוביץ, מחבר הספר מחשבת נחום ואב"ד בחיפה.
חוברה מדברית

מאפיינים

אורך גופה של החוברה הוא 60 ס"מ, ומוטת כנפיה היא 140 ס"מ. גבה של החוברה חום בהיר, בטנה לבנה ולצידי צווארה נמתח פס שחור. במעוף, ניתן להבחין באזורים שחורים וחומים על נוצות הכנף. הזכר והנקבה דומים אך הנקבה קטנה במעט וגבה אפור. לזכר ציצת ראש מפוארת, הזוכה לבלטה בתקופת החיזור. לחוברה אין קול (היא אילמת). לכל זכר טריטוריה מוגדרת, המתפרשת על פני קילומטרים רחבים.
מנהגי החיזור של החוברה מפותחים ובאביב יוצאים הזכרים בריקוד כלולות מיוחד, שבו הם רצים מרחקים ארוכים תוך שהם מתופפים ברגליהם, מניפים ראשם לאחור ומנפחים את נוצות החזה. אורחותיה של החוברה אינם ידועים לחלוטין.
החוברות אינן בררניות במזונן והוא כולל זרעים, חרקים וגם חולייתנים קטנים.

תפוצה

החוברה המדברית מקננת בצפון אפריקה ובמזרח התיכון החוברה מעדיפה סביבה מדברית או חולית צחיחה בה היא מוסווית היטב בסביבתה.
ההערכה היא כי בישראל נותרו כ-500 חוברות, המרוכזות במספר אזורי קינון בנגב ובערבה. במהלך העשור האחרון הצטמצמה אוכלוסיית החוברות בכ-20 אחוז, והיא נמצאת עתה בסכנת הכחדה חמורה. החוברות נמצאות בנסיגה בכל תחומי תפוצתן בעולם, והוכרזו לאחרונה כמין בסכנת הכחדה עולמית.
הסיבות להיעלמותה קשורות בעיקר לציד לא חוקי, ולצמצום משמעותי בשטחי המחיה והקינון שלה. בנייה מואצת, הרחבת השטחים החקלאיים ושטחי המרעה, ותנועה מוגברת של רכבי שטח באזורי המחיה שלה. גורמים אלה אחראיים גם להתרבות האויבים הטבעיים שלה, בעיקר עורבים שחורים, תנים ושועלים, החיים בסמוך לאזורים מיושבים.

בתרבות

במרץ 2007 מוסף הארץ הכריז על החוברה כקמע החדש שלו.
ברברה פים

ביוגרפיה

פים זכתה לחינוך פרטי בבית-ספר לבנות בעיירת הולדתה, אוסווסטרי. בגיל 12 החלה ללמוד בפנימיה בליברפול. היא למדה ספרות אנגלית בקולג' סיינט הילדה באוניברסיטת אוקספורד. בזמן מלחמת העולם השנייה שירתה בחיל הנשים הימי המלכותי.
פים לא נישאה, אבל קיימה מספר מערכות יחסים רומנטיות עם גברים. עליהם נמנו, בתקופת לימודיה באוקספורד, ג'וליאן אמרי, וסטודנט בשם הנרי הארווי. לימים קיימה מערכות יחסים עם סי. גורדון גלאבר, מפיק ב-BBC,, וסוחר עתיקות בשם ריצ'רד רוברטס.
לאחר שיצאה לגמלאות, עברה לעיירה פינסטוק באוקספורדשייר, להתגורר עם אחותה הצעירה הילרי. ב-11 בינואר מתה פים ממחלת סרטן השד, בגיל 66. לאחר מותה, המשיכה הילרי לקדם את יצירת אחותה, ובשנת 1993 הקימה את אגודת ברברה פים. הילרי הלכה לעולמה בשנת 2005. על "בארן קוטג'", הבית שבו התגוררו, הוצב לוח זיכרון כאתר היסטורי, בשנת 2006.

קריירה

מאז 1946 ובמשך 17 שנה, עבדה פים במכון האפריקאי הבינלאומי בלונדון, כמשנה לעורך כתב העת האקדמי אפריקה. מעיסוק זה שאבה דמויות של אנתרופולוגים בחלק מהספרים שחיברה.
לאחר כמה שנים שבהן שלחה סיפורים לכתבי עת המיועדים לנשים, פרסמה רומן ראשון, בשם Some Tame Gazelle, בהוצאת ג'ונתן קייפ, בשנת 1950. היא המשיכה לפרסם אחד עשר רומנים נוספים; שניים מהם פורסמו לאחר מותה.
על אף ההצלחה של ספריה המוקדמים, נתקלה קריירת הכתיבה שלה במחסום בשנת 1961, כאשר הוצאת ג'ונתן קייפ, המוציאה לאור שלה, החלה לדחות את כתבי היד שלה, היות שלדעתה סגנונה של פים היה מיושן. פים פנתה למו"לים אחרים, אשר דחו אף הם את כתבי היד.
נקודת המפנה אירעה בשנת 1977, כאשר המשורר פיליפ לרקין והביוגרף דייוויד ססיל קשרו לה את כתר "הסופרת הבלתי-מוערכת שלא בצדק ביותר של המאה ה-20" במאמר משפיע במוסף הספרותי של הטיימס הלונדוני. פים קיימה חליפת מכתבים עם לרקין במשך 17 שנה.
לאחר התחדשות העניין ביצירתה, נבחרה פים כחברה באגודה המלכותית לספרות. באותה שנה, הצליחה להוציא לאור רומן בשם Quartet in Autumn, אשר היה מועמד לפרס מאן בוקר, ויצירתה מצאה דור חדש של קוראים, גם בצפון אמריקה. לאחריו פרסמה שני רומנים נוספים, The Sweet Dove Died, ו-An Academic Question, אשר זכו לשבחי מבקרים.

יצירתה

ספריה של פים זכו לשבחים בשל סגנונם ובשל הדמויות שיצרה, יותר מאשר בשל עלילתם. על פני השטח, הרומנים שחיברה נראים כמתארים פכים קטנים מחיי הכפר והפרבר האנגליים של תקופתה, וכקומדיית הליכות, ובמיוחד תיאור מערך הפעילות החברתית סביב הכנסייה האנגליקנית.
עם זאת, בעיון מעמיק יותר ניכר עיסוק בהיבטים ביחסי גברים-נשים, בדגש על אהבה נכזבת. פים אף נמנית עם ראשוני הסופרים שכתבו באהדה על דמות שהייתה חד-מינית בבירור (A Glass of Blessingsבמיוחד בספר ). היא התעמקה בשכבות החברתיות השונות של החברה הסובבת את הכנסייה, דרך תיאור אירועים בכנסייה. הדיאלוגים ביצירתה רוויים אירוניה.
יומניה פורסמו בשנת 1985, לאחר מותה, בשם A Very Private Eye.
עד כה, לא תורגמה יצירתה לעברית.
אומוטו

אוֹמוֹטוֹ או אוֹאוֹמוֹטוֹ (ביפנית: 大本. מילולית: "בסיס" או "יסוד") היא דת יפנית המסווגת לעיתים כפלג של דת השינטו, אם כי יש בה גם יסודות מהבודהיזם. הדת נוסדה בשנת 1892 בידי נאו דגוצ'י. מנהיגי הדת היו לרוב נשים. מנהיגת התנועה הנוכחית (החמישית במספר) החל משנת 2001 היא קורנאי דגוצ'י.
מזמנו של המנהיג השני, אוניסבורו דגוצ'י, שפת אספרנטו מילאה תפקיד חשוב באומוטו. החל בשנת 1924 ועד היום מפיצה הדת ספרים ומגזינים באספרנטו. כמעט כל 45,000 המאמינים למדו את השפה, וכאלף שולטים בה ברמת שפת אם.
בין 1925 ל־1933 החזיקה הדת מיסיון בפריז.  משם יצאו מסיונרים לכל רחבי אירופה והפיצו את תורתם, לפיה אוניסבורו דגוצ'י הוא המשיח שיאחד את כל העולם.
בין 1935 ל־1942 נרדפה הדת ביפן, והיא חזרה להתקיים בפועל רק ב-1950.
לאומוטו שני מרכזים בקרבת קיוטו: מקדש באיאבה לצרכים דתיים, ומיסיון בקמאוקה הכולל משרדים, בתי ספר, הוצאה לאור ומקדשים.
לאמנות מקום חשוב באומוטו. המאמינים מנסים לייפות את העולם באמצעות האמנות ומאמינים שהאמנות מקרבת את האדם לאלוהות.
באומוטו מאמינים בכמה אלים, שהחשובים ביניהם: אואוקוניקוטצ'י, אושיטורה והיצוג'יסרו. אליעזר לודוויג זמנהוף, ממציא שפת האספרנטו, נחשב גם הוא לאל. עם זאת, כל האלים נחשבים לאספקטים שונים של אל יחיד.
אחד המאמינים המפורסמים של אומוטו הוא מוריהי אואשיבה, ממציא אמנות הלחימה אייקידו, אשר הצטרף לדת בשנת 1919 והיה לתלמידו הרוחני של המנהיג באותם ימים אוניסבורו דגוצ'י. בהשפעת הדת ובעידודו של דגוצ'י, שינה אואשיבה את סגנון האייקידו מסגנון לוחמני, לסגנון הרמוני החותר למיזוג הרמוניה ושלום. סגנון זה מאופיין בין היתר, בצמצום הפגיעה ביריב למינימום האפשרי ומהווה עד היום את הזרם המרכזי באייקידו המכונה אייקיקאי.
דני מנקין

ביוגרפיה

דרכו המקצועית של מנקין החלה ב-1994, עת הצטרף לערוץ הספורט בתור כתב.
ב-1995 עבר לערוץ 2, בתור במאי וכתב ספורט בהדקה ה-91 עם יורם ארבל.
בין השנים 1998-2004 ביים כתבות דוקומנטריות ב"עובדה" עם אילנה דיין. בין הפרויקטים שלו, שזכו לרייטינג גבוה במיוחד במסגרת "עובדה", ניתן למנות את "על השוער יהודה בוארון" (1999), "תחנות הסמים ברמלה לוד" (2000) ו"מייקל ג'ורדן היהודי" (2001). 
ב-2002 היה יועץ-סופרווייזר לאילן הייטנר בצילומי הסרט העלילתי "חכמת הבייגלה", שמבוסס על הספר רב-המכר של הייטנר.
באותה שנה ביים סדרת הרפתקאות דוקומנטרית עבור ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
ב-2005 פתח חברת הפקות עצמאית בשם "Hey Jude Productions" וביים את סרטו התיעודי הראשון "18 קילו של אהבה". בהפקת הסרט השתתפה רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO, והסרט נכלל בין תוכני שידוריה. על "18 קילו של אהבה" זכה מנקין בפרס אופיר בקטגוריה הדוקומנטרית והיה בין המועמדים הסופיים לאוסקר באותה קטגוריה. 
ב-2011 יצא סרטו העלילתי הראשון, "ז'ה טם איי לאב יו טרמינל". הסרט, שצולם בפראג, זכה בפסטיבל יוסטון הבינלאומי ובפסטיבל דה ביוק.
ב-2012 ביים והפיק יחד עם יונתן ניר את הסרט  הדוקומנטרי "הדולפין". הסרט מספר את סיפור השיקום של הנער מוראד בריף הדולפינים באילת. הסרט, שצולם בחלקו מתחת למים, זכה במספר פרסים ברחבי העולם וכן הוקרן ברשתות רבות ביניהן ארטה הצרפתי-גרמני וצ'אנל 4 הבריטי. הסרט נקנה על ידי אולפני דיסני והוא עתיד לעבור עיבוד לסרט עלילתי בארצות הברית.   ב-2014 כתב וביים את הסרט "האם זו את ?"(ע"פי סיפור של אשכול נבו) קו-פרודוקציה ישראלית-אמריקאית בכיכובו של אלון אבוטבול.
דן נדיב

ביוגרפיה

נדיב נולד בישראל, התגייס לצה"ל ושירת כמש"ק תחזוקה. לאחר קורס קצינים שירת כעוזר קצין אספקה בחטיבת גולני וכקצין אספקה בעוצבת ראם. ב-1976 מונה לקצין אספקה בחטיבה 7 ושנתיים אחר כך לקצין תחזוקה בחטיבה. ב-1982 מונה לעוזר קצין תחזוקה של פיקוד הצפון, ב-1984 מונה לקצין התחזוקה של עוצבת נתיב האש ב-1985 לסגן קצין תחזוקה של פיקוד הצפון וב-1987 מונה לקצין תחזוקה של אוגדה 36. ב-1990 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לקצין התחזוקה של פיקוד הצפון וב-1993 מונה לראש מחלקת ארגון וכוח אדם במפקדת קצין תחזוקה ראשי. שירת כקצין תחזוקה ראשי בשנים 1995 עד 1998. 
לאחר שחרורו מונה באפריל 1999 למנכ"ל רשות הדואר ושירת בתפקיד עד סוף 2001. בתקופת כהונתו פרסם מבקר המדינה דו"ח על אי סדרים שהתגלו בנושא מינויים פוליטיים של בכירים ברשות, מקורביו של שר התקשורת בנימין בן אליעזר. עבד כיועץ לוגיסטי בחברת מפרם, כיהן כדירקטור חיצוני בחברת התכוף ("כארמור" של היום) בשנים 2004-2010 ומכהן כמנכ"ל "צוות - ארגון גמלאי צה"ל". 
נדיב בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בלוגיסטיקה מאוניברסיטת פלורידה.
לוק פרי (פילוסוף)

ביוגרפיה

לוק פרי נולד בעיר קולומב (פרבר של פריז). למד פילוסופיה בסורבון ובאוניברסיטת היידלברג בגרמניה. כתב את עבודת הדוקטור שלו על הפילוסוף הגרמני יוהאן גוטליב פיכטה, וב-1979 הוסמך כפרופסור לפילוסופיה. ב-1981 קיבל תואר דוקטור במדע המדינה. שימש כפרופסור למדעי המדינה ולפילוסופיה מדינית במכון למדעי המדינה שבעיר ליון (1982–1988), ובאוניברסיטה של קאן (1989–1995). החל ב-1996 שימש כפרופסור לפילוסופיה בסורבון.
ב-2002 התמנה על ידי ז'אק שיראק, נשיא צרפת, לשר הנוער, החינוך והמחקר בממשלת צרפת - תפקיד ששימש בו עד 2004. במסגרת תפקידו זה הציע דרכים כדי ליישם את החוק הצרפתי האוסר על שימוש בסמלים דתיים בבתי הספר. ב-2005 שב לתפקידו כפרופסור לפילוסופיה בסורבון, וניהל שם סדרת הרצאות בנושא "מהי פילוסופיה?" ב-2006, כחלק של סדרת הרצאותיו שאורגנו על ידי מרכז התרבות הצרפתי בשיתוף עם המוסד הבינלאומי לחקר השלום באוסלו, ביקר בנורווגיה וקיים שם סמינר בנושא "החילוניות וחופש המחשבה". ספרו "ללמוד לחיות" (2006) מבוסס על הרצאותיו בסמינר זה.

משנתו הפילוסופית

לוק פרי כתב למעלה מחמישה עשר ספרים, אך כבר אחד מספריו הראשונים - 'המחשבה של 68 ' - הביא לפרסומו בציבור. בספר זה, המתייחס למרד הסטודנטים ב-1968, הוא מותח ביקורת על מספר אנשי רוח צרפתים ובהם מישל פוקו, ז'אק דרידה, פייר בורדייה וז'אק לאקאן כמייצגי המחשבה המרקסיסטית ומחשבות רדיקאליות אחרות שעמדו מאחרי מרד זה. הוא טוען כי מסורת הפילוסופיה המערבית נשארה אבן פינה שעליה ניתן לייסד את רעיון זכויות האדם המותאם לחברה המודרנית. בספרו 'הסדר האקולוגי החדש' הוא טוען נגד הרעיונות הפילוסופיים המונחים ביסודה של התנועה האקולוגית. בספרו 'ללמוד לחיות: חיבור פילוסופי לשימושם של הדורות הצעירים', שעמד בראש רשימת הספרים רבי המכר בצרפת, הוא מנסה לפתח תורת גאולה כדי לפתור את מה שלדעתו מהווה את בעייתה הגדולה של הפילוסופיה - הפחד מן המוות.
צ'ארלי פטון

תולדות חייו

נולד וחי כל חייו בדלתא של מיסיסיפי להורים שהיו אריסים, ככל הנראה היו בין אבותיו בנוסף על אפרו-אמריקאים גם סבתא מאומת הצ'רוקי. שנת לידתו אינה יעודה והוצעו שנים שונות בין 1887 ל-1891. הוא ניגן גיטרה מנערותו והופיע בפני קהל פועלים מזדמן. ב-1900 לערך עברה משפחתו לחוות קטיף כותנה ליד העיירה רולוויל (Ruleville), מיסיסיפי. שם הכירו אותו מאוחר יותר מוזיקאים כג'ון לי הוקר, רוברט ג'ונסון והאולין וולף, שיהיו למעצבי סגנון הדלתא בלוז.
המוזיקה שלו קדמה לבלוז 12 תיבות והיה לה עדיין קשר חזק למוזיקה אפריקאית, ספיריטואלס ושירי קריאה ותגובה. הוא ניגן שירים רבים משלו ומשל אחרים, תוך ביצוע להטוטים עם הגיטרה כגון נגינה מאחורי הגב, מאחורי הראש או בין הרגליים (להטוטנות שהופגנה שנים רבות לאחר מכן על ידי ג'ימי הנדריקס) ושר בקול בעל עוצמה למרות ממדי גופו הקטנים (גובהו היה כ-165 סנטימטר). עקב כך היה ממוזיקאי נודד למוזיקאי שקיבל הזמנות להופיע בפני קהל בירידים כפריים, בפני פועלים בשולי השדות ובברים.
פטון החל להקליט מאוחר יחסית, רק ב-1929. בין השירים שכתב ניתן למנות את "Pony Blues", "Banty Rooster Blues", "Mississippi BoWeavil" ו-"Down The Dirt Road". ב-1934 נפטר ממחלת לב.

הוקרה והערכה

בשנת 1980 נמנה עם קבוצת האמנים הראשונה שנבחרה להיכל התהילה של הבלוז.
אסופת הקלטותיו "Screamin' and Hollerin' the Blues: The Worlds of Charley Patton" מ-2003 זכתה בפרס גראמי לאסופה ההיסטורית הטובה ביותר לאותה שנה.
בוב דילן הקדיש את שירו "(High Water (For Charley Patton" מתקליטו "Love and Theft" מ-2001 לפטון.
אוונג'לין לילי

תולדות חייה

לילי נולדה בפורט ססקצ'ואן, אלברטה שבקנדה למשפחה נוצרית אדוקה. לה שתי אחיות.
היא התנדבה מאז גיל 14 בפרויקטים למען ילדים. בגיל 18, טסה לפיליפינים למשימה מיסיונרית למשך שלושה שבועות. לילי למדה יחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה הבריטית שבקנדה.
בעברה היא עבדה כדיילת אוויר. היא דוברת אנגלית וצרפתית.

קריירה

סוכנות הדוגמנות "פורד מודלס" גילתה את לילי בקלונה, קולומביה הבריטית. כדי לממן את הוצאות לימודיה באוניברסיטה, היא חתמה עם הסוכנות על חוזה דוגמנות. לפני פריצתה לתודעה הציבורית כקייט ב"אבודים", היא שיחקה בכמה פרסומות, כניצבת בסרט "פרדי נגד ג'ייסון", הופעה קטנה בפרק של סמולוויל והופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "Kingdom Hospital" של סטיבן קינג ב-2004.
כאזרחית קנדית לא היה ללילי אישור עבודה בארצות הברית ולכן נערכו אודישנים לשחקניות אחרות. לאחר כ-20 אודישנים התקבל אישור העבודה של לילי, והיא לוהקה בדמותה של קייט.
עם פריצתה לתודעה דורגה במקומות גבוהים ברשימות "100 הנשים הסקסיות בעולם" בצהובונים רבים בארצות הברית.
בעונה הראשונה של אבודים הרוויחה לילי 80,000‏$ לפרק. לילי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2007. בשנת 2010 שיחקה בסרט זוכה פרס האוסקר "מטען הכאב" של הבמאית קתרין ביגלו. בשנת 2011 שיחקה לילי בסרט פלדה אמיתית. בשנת 2013 שיחקה לילי בתפקיד האלפית טאוריאל בסרט "ההוביט: מפלתו של סמאוג" (דמות שאיננה קיימת בספר עליו מבוסס הסרט) את אותה הדמות בסרט ההמשך "ההוביט: קרב חמשת הצבאות".
משנת 2015 מגלמת לילי את דמות הצרעה/הופ ואן דיין  ביקום הקולנועי של מארוול, ובפרט בסרטים "אנטמן" (2015), "אנטמן והצרעה" (2018) ו"הנוקמים: סוף המשחק"(2019).
בשנת 2017 שיחקה בקומדיה "שטן קטן" בכיכובו של אדם סקוט.

חיים אישיים

כינויה של לילי הוא "אווי" (Evi). חבריה לסט הצילומים של אבודים מכנים אותה בשם "קופה" (Monkey) הודות למיומנותה יוצאת הדופן בטיפוס על עצים, מיומנות שגם באה לידי ביטוי בגילום דמותה של קייט אוסטן. היא ידועה כנוצרייה מאמינה.
בשנים 2003–2004 היא הייתה נשואה לשחקן ההוקי הקנדי מוריי הון. בשנים 2004–2009 הייתה בזוגיות עם השחקן הגרמני-אנגלי דומיניק מונאהן (עמיתה ל"אבודים"). מאז 2010 בזוגיות עם נורמן קלי, ב-2011 נולד בנם הראשון וב-2015 נולדה בתם השנייה.
בקיץ 2006, יחד עם ג'וש הולווי, השתתפה בהפקת קלטת וידאו אמריקנית המלמדת צעירות להתמודד עם חוטפים ואנסים (Just Yell Fire).
ב-2014 עוררה סערה תקשורתית אחרי שהתראיינה להופינגטון פוסט והביעה דעות אנטי-פמיניסטיות נחרצות. בין היתר אמרה; "אני גאה להיות אישה, אך אינני מסוגלת לסבול אפילו את השם פמיניזם בגלל שזה נשמע כמו בנות שמתחזות לגברים, ואני לא מעוניינת להתחזות לגבר".
החריץ המרכזי

החריץ המרכזי או החריץ על שם רולנדו הוא שקע בקליפת המוח של בעלי חוליות.
הבליטה שקדמית לחריץ המרכזי נקראת הפיתול הקדם-מרכזי (Precentral gyrus) והבליטה שאחורית ביחס אליו נקראת הפיתול הבתר-מרכזי (Postcentral gyrus).
במוח האנושי החריץ המרכזי מפריד בין האונה הקודקודית לבין האונה המצחית.
האזור המוטורי העיקרי נמצא בקדמת החריץ המרכזי באונה המצחית.
ז'אק דובושה

קריירה

בשנת 1962, דובושה החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת לוזאן שבשווייץ וב-1967 קיבל תואר בהנדסה פיזיקלית. בשנת 1969, קיבל תעודה מאוניברסיטת ז'נבה על לימודיו בביולוגיה מולקולרית, לאחר מכן הוא החל ללמוד את המיקרוסקופיה האלקטרונית ב-DNA. בשנת 1973, דובושה השלים את התזה שלו בביופיזיקה באוניברסיטת ז'נבה ובאוניברסיטת בזל.
משנת 1978 עד 1987, ז'אק דובושה היה מנהיג צוות במעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית  שבהיידלברג, אז חלק מגרמניה המערבית. משנת 1987 עד 2007, היה פרופסור באוניברסיטת לוזאן. בשנת 2007, בגיל 65, בחר להפסיק את עבודתו ולצאת לפנסיה, והפך לפרופסור לשם כבוד באוניברסיטת לוזאן.
במהלך הקריירה שלו, ז'אק דובושה פיתח טכנולוגיות במיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני ובטומוגרפיית אלקטרונים קריוגנית. טכנולוגיות אלה משמשות לדימות של מבנים ביולוגיים אינדיבידואלים כמו חלקיקי וירוס ועוד. בלוזאן הוא לקח חלק ביוזמות שונות כדי להפוך את המדענים מודעים יותר לבעיות חברתיות.
בשנת 2014, קיבל דובושה את 'פרס לנהארט פיליפסון' מהמעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית. בשנת 2015, פרופסור גארת' גריפית'ס, הקולגה של דובושה במעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית הסביר: "לז'אק היה חזון. הוא מצא דרך להקפיא שכבות דקות של מים כל כך מהר שלקריסטלים לא היה זמן לקבל צורה [שיכלה לפגוע בדגימות], עם הזמן הטכניקה הפכה לחשובה יותר ויותר עבור לימודי מדעי החיים וכיום ברור שזה שווה פרס נובל".

חיים אישיים

לצד הקריירה המדעית שלו, ז'אק דובושה היה קצין בצבא השווייצרי. דובושה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית השווייצרית וחבר בפרלמנט של העיר מורגס, שם הוא מחזיק במושב בוועדה המפקחת.
ז'אק דובושה נשוי לכריסטין והוא אב לשני ילדים. יש לו דיסלקסיה.
קבוצת הלסינקי

קבוצת הלסינקי (ברוסית: Московская Хельсинкская группа, МХГ) - ארגון זכויות האדם הוותיק ברוסיה. הארגון הוקם על ידי יורי אורלוב ב-12 במאי 1976 ופעל עד לשנת 1982. הוא הוקם מחדש בשנת 1989.

הקמה מחודשת של הארגון

בשנת 1989 בעקבות תחילת מדיניות הפרסטרויקה פעילות הקבוצה חודשה. יושב ראש החדש הייתה לריסה בוגורז שכיהנה בתפקיד זה עד לשנת 1994. אחריה היה קרוניד לוברסקי ומשנת 1996 בתפקיד היו"ר מכהנת ליודמילה אלכסייבה.
הקבוצה הודיעה על כך שמקבלת מימון מגורמים הנמצאים מחוץ לגבולות רוסיה.
הקבוצה פרסמה מספר רב של פרסומים בהקשר למצב שמירות זכויות האדם ברוסיה. בשנת 2003 הארגון הוציא הודעת גינוי לתחילת מלחמת עיראק. בשנת 2009 לראשונה ברוסיה פורסם דוח מפורט על מצב להט"ב במדינה.
בשנת 2006 הארגון הואשם בקבלת תמיכה מארגוני ביון בריטיים. ליודמילה אלכסייבה פנתה לבית המשפט אך הבקשה לא הועלתה לדיון והחלטה זו אשורה גם בבית המשפט העליון של רוסיה.
חוף לארס כריסטנסן

גילוי החוף ומקור שמו

אזור זה של חוף אנטארקטיקה התגלה על ידי ציידי לווייתנים נורווגיים שהיו מועסקים על ידי לארס כריסטנסן, מסאנדאפיורד שבנורווגיה. כריסטנסן עצמו השתתף בחלק מהמשלחות וחקר את האזור בין השנים 1937–1926.
חקר ומיפוי של הצד הדרומי-מערבי של מדף הקרח הושלמו על ידי משלחות חקר אוסטרליות במהלך שנות החמישים של המאה ה-20.
MotorSport

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קוואבו, טייקאוף, אופסט, קארדי בי, ניקי מינאז', שיין לינדסטרום, טים גומרינגר וקווין גומרינגר, והופק על ידי מורדה ביץ וקוביץ.
כאשר יצא השיר, לקארדי בי היו שני שירים בעשיריה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100 (Bodak Yellow, ו-No Limit), ולאחר מכן השיר הזה נכנס אל העשירייה גם כן, ובכך הפכה קארדי בי לאמן השלישי בהיסטוריה שעשה זאת, כשקודמיה היו הביטלס ואשנטי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר צולם ובוים על ידי ברדלי, פאבלו וקוואבו, והוא פורסם באפל מיוזיק ב-6 בדצמבר 2017. הקליפ מציג את כולם כשהם רוקדים לצלילי השיר, וברקע ניתן לראות מכוניות ספורט. כל אחד מתוכם לבוש בבגדים שעוצבו עבורם.
נכון לנובמבר 2018, עומד מונה הצפיות של הקליפ על יותר מ-400 מיליון צפיות.
הסחוס הטבעתי

מבנה

הסחוס הטבעתי נמצא מתחת לסחוס התריס (Thyroid cartilage) בגרון, והוא מחובר לרצועת הסחוס הטבעתי וסחוס התריס (Ligamentum cricothyroideum) על ידי מפרקי הסחוס הטבעתי וסחוס התריס (Articulatio cricothyroidea). מתחת לסחוס הטבעתי נמצאים סחוסי הקנה (Tracheal cartilage), שלהם צורת פרסה (צורה של האות C) על מנת לאפשר לוושט להתרחב על חשבון הקנה בזמן אכילה. אל סחוסי הקנה, מחובר הסחוס הטבעתי באמצעות רצועה הנקראת cricotracheal ligament. הסחוס הטבעתי מקושר לבלוטת התריס. למרות מיצר התריס המפריד ביניהם, שתי אונות של בלוטת התריס מתארכות לשני צדדיו של הסחוס הטבעתי. חלקו האחורי של הסחוס רחב יותר מחלקו הקדמי ונקרא לוחית (Lamina) חלקו הקדמי של הסחוס נקרא קשת (Arch).
על גבי הסחוסי הטבעתי יושבים סחוס התריס ושני הסחוסים הקיתוניים (Arytenoid cartilage). הסחוס הטבעתי הוא הסחוס המקובע מבין הסחוסים האלו. בזמן בליעה הוא זז מעט, ובזמן דיבור אינו זז.