google/wiki40b huggingface dataset:
מוזיאון מסילות הברזל הרוסיות

היסטוריה

בשנת 1974 האיגוד המקצועי והנהלת רכבות אוקטיאברסקאיה החליטו להקים מוזיאון לעובדי המפעל. התערוכה הראשונה נפתחה בשנת 1978 והיא הייתה ממוקמת במרכז לנינגרד, בשדרות ליטייני. מאוחר יותר הציעה קבוצה קטנה של עובדי רכבת נלהבים לשמר את החלקים ההיסטוריים. הצעתם נתקלה בהתנגדות הנהלת הרכבת שסיפקה אתר בפאתי העיר הדרומיים כדי לאחסן ולתקן קטרים וקרונות. המוזיאון בשושרי נפתח לציבור בשנת 1991 ותחנת הרכבת הקרובה "הקילומטר השישה עשר" ששימש את המבקרים להגיע למוזיאון שינתה את שמה ל"מוזיאון הקיטור" (על שם הרכבת הראשונה שנוצרה ברוסיה). המוזיאון חלש על שטח בגודל 7,500 מטרים רבועים והציג 40 תערוכות, כולל 18 קטרים מסוגים שונים.
בחודש מאי 2001 נסגרה תחנת הרכבת ורשבסקי בסנקט פטרבורג לשירותי הנוסעים המתוכננים, והחלק היקר ביותר באוסף המוזיאון בשושרי הונח על גבי הרציפים של התחנה. בחודש אוגוסט 2001 נפתח האתר החדש של המוזיאון לציבור. על פני 20,000 מ"ר הוצג מלאי של 80 פריטים היסטוריים. לאחר שהאוסף הועבר לחלק המרכזי של העיר, מספר המבקרים גדל מאוד והמוזיאון הפך לאחד המקומות הפופולריים ביותר מסוגו. המבקרים יכלו גם לעשות מסע ברכבת שמונעת על ידי קיטור רטרו. עם זאת, מאחר שתחנת ורשבסקי סופק באופן בלעדי לשימוש מסחרי, למוזיאון לא הייתה תערוכה מקורה. חוץ מזה, היה צורך בהסרת מסילות התחנה הישנה כדי לפנות שטח לבנייה מתוכננת של קומפלקס מגורים; כך שבשנים 2007–2012 הפרויקט להקצאת אתר חדש למוזיאון נדחה עד סוף שנת 2017 משהושלמה בנייתו של מבנה חדש.
ב-30 באוקטובר 2017 נפתח האתר המחודש של מוזיאון הרכבת הרוסית בבניין המשוחזר של תחנת הקטר לשעבר של תחנת הרכבת בלטייסקי. המוזיאון נחנך במלאת 180 שנה לרכבות רוסיה והוא כולל תערוכות פנים וחוץ לאחסון ובסביבות 35 אלף חפצים היסטוריים, כולל 118 פריטים של מלאי מתגלגל ותערוכות מתחלפות. זהו אחד ממוזיאוני הרכבת הגדולים ביותר באירופה ובשנת 2019 המוזיאון היה מועמד לפרס המוזיאון האירופי של השנה מטעם פורום המוזיאון האירופי.

סקירה כללית

רוב התערוכות הוצגו בעבר במוזיאון רכבות אוקטיאברסקי בתחנת הרכבת ורשבסקי לשעבר. עם זאת, עוד תערוכות נוספו לאוסף וחלק גדול של אוסף המוזיאון הוא תחת הגג. כל הסיפור של הרכבת מוצג מתקופת ריצ'רד טרביצ'יק ועד היום. שני דגמי רכבות HO נמצאים גם הם. דגם אחד הוא של רכבת הנוסעים הראשונה של רוסיה - רכבת צארסקויה סלו והרכבת השנייה של תחנת ולדיווסטוק. ניתן לראות גם את רכבות הטילים מדגמי RT-23 Molodets ו-Obukhovskii 12"/52 ועליו תותח רכבת שחונה מחוץ לאזור התערוכה הפתוחה. אחת היצירות הייחודיות היא רכבת TEP-80, רכבות דיזל אשר קבעה שיא עולם למהירות של רכבת דיזל - 271 קמ"ש - בשנת 1993. המוזיאון כולל את קטר הדיזל הראשון שנבנה ברוסיה הסובייטית בשנת 1924 על פי צו של לנין. רכיבים אינטראקטיביים כגון סימולטור של רכבת TEP-70 (ТЭП-70) זמינים. המוזיאון מספק אולמות הרצאה וחינוך ופרויקטים לילדים.
רוב הקטרים והקרונות ניתן לצפות בהם רק מבחוץ, אבל יש כאלה שניתן להיכנס לתוכם. סביבת המוזיאון ידידותית לנכים ונגישה לכיסאות גלגלים. תיאורים והסברים מלאים של התערוכות ניתנים הן ברוסית והן באנגלית. סיורים מודרכים הם כרוכים בתשלום נוסף.
יחסי יפן–צרפת

היחסים בין צרפת ליפן כיום

לאחרונה צרפת הייתה מעורבת מאוד ביוזמות חילופי סחר ותרבות עם יפן. יש אנשים הרואים בכך תוצאה מכך שראש ממשלת צרפת לשעבר, ז'אק שיראק, היה יפנופיל. שיראק ביקר ביפן 40 פעמים, ככל הנראה יותר מכל מנהיג עולמי אחר מחוץ ליפן, והוא מומחה למדינה. צרפת החלה את קמפיין קידום הייצוא Le Japon, c'est possible, ואת תוכנית חילופי אנשי הקשר הבינלאומית JET.
ביוני 1996, בליון, במסגרת פסגת ה-G7 שהתקיימה בזכות התפקיד המכריע שמילא הקונסול הכללי של יפן, לואי מיכללט, רוטרו האשימוטו וז'אק שיראק החליטו לארגן את "שנת יפן בצרפת", מאפריל 1997 עד מרץ 1998 על מנת לתקן את ההבנה השטחית ולעיתים לא מדויקת של התרבות היפנית.  תחילת אותה השנה חפפה עם חנוכת בית התרבות של יפן בפריז. "שנת צרפת ביפן" התקיימה אחרי "שנת יפן בצרפת", השילוב של שני האירועים הללו שחנכו את היחסים בין צרפת ליפן למאה ה-21. 
צרפת ויפן פעלו גם יחד כדי לשפר את מצבי הבריאות הקשים כתוצאה מ-HIV ומפיתוח כושל בג'יבוטי, מדגסקר, אוגנדה ומדינות אחרות.
יפן וצרפת ידועות גם כי הן חולקות זו את זו רעיונות בתחום האמנות והבישול. יפן הושפעה מאוד מהמטבח הצרפתי בעשורים האחרונים, כפי שניתן לראות בתוכנית הטלוויזיה "איירון שף". אנימה ומאנגה פופולריים בצרפת: המנגה מייצגת 1,400 מתוך 4,300 פרסומי הספרים השנתיים ו-40% ממכירות הקומיקס (95 מיליון אירו בשנת 2008). הסרט אינטרסטלה 5555 היה תמונת קולנוע בשיתוף פעולה עם סופר האנימות היפני, לייג'י מטסומוטו ולהקת הבית הצרפתית, דאפט פאנק. דמויות ותפאורות היסטוריות צרפתיות מתקופות ימי הביניים, הרנסאנס, נפוליאון ומלחמת העולם שימשו דוגמות לסיפורים פופולריים מסוימים בבידור יפני. טוהר הציור והאיור היפני, כמו גם המודרניות והאלגנטיות של אמנות חזותית צרפתית, הביאו לסגנונות היברידיים בתחומי היצירה ההם.
שתי המדינות משתפות פעולה הדוק בתחום ייצור האנרגיה גרעינית. בספטמבר 2013, שנתיים לאחר האסון הגרעיני בפוקושימה, קיבלה יפן רשמית עזרה מצרפת לצורך הפירוק של הכורים בפוקושימה.  מיצובישי תעשיות כבדות, תאגיד יפני וערבה הצרפתית החלו לשתף פעולה בהקמת כור גרעיני בטורקיה בשנת 2013. 
ביוני 2005, צרפת ויפן הודיעו על שיתוף פעולה לבניית הדור הבא של המטוסים המסחריים העל-קוליים, ממשיכי דרכו של הקונקורד. שירות מסחרי לא צפוי עד 2050.  
לורן פביוס, שר החוץ הצרפתי, נפגש עם ראש ממשלת יפן שינזו אבה בשיחת נימוסין במהלך ביקור ביפן מה-5 באוקטובר ועד 6 באוקטובר 2014.  בפגישה כלל אבה את תנחומיו על עריפת ראשו של התרמילאי הצרפתי הרווה גורדל על ידי המדינה האסלאמית, ושניהם סיכמו על פגישות עתידיות בנושא שיתופי פעולה ביטחוניים והתמודדות עם התחממות כדור הארץ. 
ב-8 בדצמבר 2014, במהלך טקסים ציבוריים בנוכחות הרשויות  יפן הכירה באנדרטת ניסן איצ'י ריו , המזכירה את ההיסטוריה ואת הקשר בין יפן לצרפת.

נציגויות דיפלומטיות

יפן מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-7 קונסוליות בבורדו, לה האבר, ליל, ליון, מרסיי, שטרסבורג וטולוז. מאידך, צרפת מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-4 קונסוליות בפוקואוקה, הירושימה, קיוטו, נגסאקי, נגויה, נהה, ניגאטה, סאפורו וסנדאי.
מחוגה

היסטוריה

המחוגה הייתה בשימוש כבר בעת העתיקה. אוקלידס הקדיש את ספרו לצורות שניתן ליצור בעזרת סרגל ללא סימונים ומחוגה. במוזיאון הבריטי ישנן מחוגות מימי הרומאים.

מבנה

המחוגה מורכבת משני מוטות, הנקראים "רגלי המחוגה", שבקצה האחד מהם מחט ובקצה השני - עיפרון או כלי כתיבה אחר; קצותיהם השניים של רגלי המחוגה מחוברים יחד על ידי מפרק. על-מנת לשרטט מעגל, נועצים את המחט לתוך הנייר, ומשרטטים עם העיפרון. רדיוס המעגל המשורטט נקבע על פי המרווח בין הרגליים, שאותו ניתן לשנות בטווח מסוים, שנקבע על ידי מידות המחוגה.

בגאומטריה

בגאומטריה הסרגל חסר המדידה והמחוגה הם הכלים היחידים שניתן להשתמש בהם לפתרון בעיות בנייה. נדגיש שהסרגל והמחוגה של הגאומטריה אינם כלים מוחשיים אלא כלים אידיאליים, המקיימים את הנחות היסוד של הגאומטריה, כפי שהן משתקפות באקסיומות שלה, (למשל ההנחה שלקו אין רוחב, הנחה שלא ניתן לממש בסרגל מוחשי או במחוגה מוחשית). היטיב לבטא זאת הפילוסוף ברטרנד ראסל, בספרו "היסטוריה של הפילוסופיה המערבית", באומרו: "הגאומטריה עוסקת במעגלים מדויקים, אך אין עצם מוחשי שהוא מעגל מדויק. ככל שנדייק בשימוש במחוגה שלנו, תמיד יתגלו פגמים וסטיות".

בשימוש במפה

מחוגה משמשת לשם מדידת מרחקים על מפות. לשם כך קובעים את המרווח בין רגלי המחוגה כך שייצג מרחק ידוע (לפי קנה המידה של המפה), ואז סופרים כמה פעמים נכנס מרווח קבוע זה במסלול שאת אורכו רוצים למדוד.

כסמל

מחוגה בדרך כלל משמשת כסמל לדיוק ואבחנה. בין היתר ניתן למצוא את המחוגה בלוגו של הבונים החופשיים ובצלמיות מחשב.
מנהל רפואי

לקריאה נוספת

סילבוס ההתמחות
מולדובה במשחקים האולימפיים

היסטוריה

בשש אולימפיאדות הקיץ בהן השתתפו, צברו הספורטאים המולדובנים 6 מדליות. 
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו צמד חותרי הקאנו ניקולאי יורבסקי וויקטור רנייסקי במדליית כסף במקצה ל-500 מטר, והמתאבק סרגיי מורייקו זכה במדליית ארד. באולימפיאדת סידני (2000) זכה הקלע אולג מולדובן במדליית כסף בירי במטרה נעה, והמתאגרף ויטלי גרושאק זכה במדליית ארד. באולימפיאדת אתונה (2004) איש מהספורטאים המולדובנים לא זכה במדליה. השניים שהיו קרובים ביותר לכך היו מרים המשקולות אלכסנדרו בראטאן שסיים במקום הרביעי והג'ודוקא ויקטור ביבול שסיים במקום החמישי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה המתאגרף ויאצ'יסלב גוז'אן במדליית ארד. באולימפיאדת לונדון (2012) הייתה מרימת המשקולות כריסטינה יובו לאישה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית לזכות מולדובה, מדליה זו נשללה ממנה ב-2016 בעקבות הרשעה באמרוץ. מרים משקולות נוסף, אנטולי צ'יריקו, זכה אף הוא במדליית ארד, אף היא נשללה ממנו ב-2016. עוד בלטו במשחקים אלו האתלטים זלינה מרגייבה שסיימה במקום השמיני ביידוי פטיש ויון לוצ'יאנוב שסיים במקום העשירי בריצת 3000 מטר מכשולים. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה חותר הקאנו סרגיי טרנובסקי במדליית ארד במקצה ל-1000 מטר אך זו נשללה ממנו ב-2017 לאחר הרשעה באימרוץ. זלינה מרגייבה סיימה במקום החמישי ביידוי פטיש, ואחיה הצעיר, סרגיי מרגייב, סיים במקום העשירי. מרים המשקולות אלכסנדר שפאץ סיים במקום החמישי וסרגיי צ'קיר סיים במקום השישי.
אף ספורטאי עוד לא זכה במדליה לזכותה של מולדובה באולימפיאדות החורף. להישג הגבוה ביותר הגיעה הביאתלטית נטליה לבצ'נקובה, שסיימה במקום השמיני באולימפיאדת טורינו (2006).
ביתן לונדון

ביתן לונדון (באנגלית: London Pavilion) הוא מבנה בפינת שדרת שפטסבורי ורחוב קובנטרי, בפינה הצפונית של כיכר פיקדילי בלונדון שבאנגליה. כיום משמש המבנה כמרכז קניות ובילויים ומהווה חלק ממרכז טרוקדרו.

היסטוריה

המבנה נבנה בשנת 1859 ושימש כאולם מוזיקה וקונצרטים. בשנת 1885 נבנתה בקרבתו שדרת שפטסברי, ולצורך בנייתה נהרס המבנה ונבנה מחדש.
בשנת 1923 הוקם שלט פרסומת חשמלי על צד המבנה הפונה לכיכר פיקדילי.
ב-1934 נערכו במבנה מספר שינויים והוא הפך לאולם קולנוע. ב-1986 נהרס המבנה, למעט חזיתו ששופצה, והפך למרכז קניות. לאחר בנייתו ועד ספטמבר 2001 שימש כאתר תערוכות של בובות שעווה מעשי ידי מוזיאון מאדאם טוסו. התערוכה הציגה בעיקר דמויות של מוזיקאים מתחום הרוק והפופ.
בשנת 2000 שופץ הבניין והפך לחלק ממרכז טרוקדרו.
מוסד יצחק ברויאר

מוסד יצחק ברויאר הוא מכון להוצאת ספרים אשר נוסד בשנות ה-50 על ידי פרופ' מרדכי ברויאר.

המוסד ופעולותיו

נוסד על שמו של הרב יצחק ברויאר על ידי בנו, פרופ' מרדכי ברויאר, בראשיתו נקרא "מוסד יצחק ברייער של פועלי אגודת ישראל". 
המוסד ערך ותרגם מגרמנית לעברית רבים מספריו של הרש"ר הירש. בשנת תשכ"ו הוציא לאור את פירושו של הרש"ר הירש על התורה, ובשנת תשע"ו יצאה לאור מהדורה חדשה לפירוש זה. המכון הוציא לאור עוד עשרות ספרים. כתב עת המעין יצא לאור על ידו משנת תשי"ג עד שנת תשס"ז, כיום יוצא כתב העת המעין בשיתוף פעולה בין המוסד לישיבת שעלבים.
לאחר פטירת מייסד המכון בשנת תשס"ז, עבר המכון לניהולו של בנו הרב שלמה ברויאר.
ממשלת ישראל העשרים ושמונה

הקמת הממשלה

הבחירות לכנסת ה-15, בשנת 1999 כללו גם בחירות אישיות לראשות הממשלה בנוסף לבחירות לכנסת. בבחירות האישיות ניצח ברק ברוב גדול ונבחר להקים את הממשלה העשרים ושמונה. עם זאת, בעקבות שיטת 2 הפתקים, ניזוקו שתי המפלגות הגדולות, ישראל אחת והליכוד, אשר זכו יחד ל-45 מנדטים בלבד, בניגוד לכ-65-80 מנדטים בכנסות הקודמות לה. מצב זה יצר תלות מוגזמת של מפלגת השלטון במפלגות הקטנות, ואילץ את ברק להקים קואליציית שמאל-דתיים בעייתית, עובדה שגרמה לקשיים רבים בהתנהלות הממשלה, והביאה בהמשך לנפילתה. לאחר הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001 בוטלה שיטת הבחירה הישירה.

מדיניות כלכלית

עם תחילת כהונת הממשלה נראה היה כי מצבה הכלכלי של ישראל איתן, ומגזר ההיי טק הישראלי המתפתח תרם רבות לשגשוג. אך המשבר הכלכלי העולמי והתפוצצות בועת ההיי-טק, לצד פריצת האינתיפאדה גרמו למיתון שהתפתח בארץ; הצעת הממשלה לרפורמה רדיקלית במיסוי הכוללת מס על רווחי הון מתוכניות חיסכון והשקעות בבורסה ומיסוי על עיזבונות לא אושרה והופעלה בגרסה מצומצמת.

התפוררות הקואליציה

יהדות התורה פרשה מן הממשלה בספטמבר 1999 בעקבות סכסוך סביב העברת משחן  (חלק מטורבינה של חברת החשמל) בשבת. מרצ פרשה כשנה לאחר מכן, ביוני 2000 לאחר סכסוך בין שר החינוך יוסי שריד לבין סגנו מטעם ש"ס משולם נהרי ותמיכת ראש הממשלה ברק בעמדת ש"ס. על אף פרישתה מן הממשלה, המשיכה מרצ לתמוך בה. כחודש לאחר מכן, עם יציאת ברק לוועידת קמפ-דייוויד, פרשו מן הממשלה גם ישראל בעלייה, גשר וש"ס, מותירים את הממשלה עם פחות מ-61 חברי כנסת בקואליציה.
מפלגת המרכז היא השותפה הקואליציונית היחידה שלא הכריזה פרישה מהקואליציה (למעט מימד, אשר הייתה חלק מסיעת ישראל אחת), אם כי יו"ר המפלגה, סגן ראש הממשלה ושר התחבורה יצחק מרדכי הסתבך בפרשת הטרדות מיניות ונאלץ להתפטר ב-30 במאי 2000. מאז החלה מפלגת המרכז להתפורר עד כדי התפטרות רבים מנציגיה בכנסת ופרישת חברים אחרים מהסיעה. עוד בשלב מסוים הפסיקו חברי כנסת רבים מהקואליציה, בכללם חברים מסיעת ישראל אחת, להצביע בהתאם להחלטות הנהלת הקואליציה ובפועל הפרו את המשמעת הקואליציונית.
בדצמבר 2000 הודיע ראש הממשלה ברק בנאום בכנסת על מוכנותו לבחירות כלליות לכנסת השש עשרה ולראש הממשלה: "אתם רוצים בחירות?, אני מוכן לבחירות!", אולם מאוחר יותר התפטר מתפקידו, דבר שהביא לבחירות מיוחדות לראשות הממשלה תוך 60 יום, ללא פיזור הכנסת, בהתאם לסעיף מיוחד בחוק יסוד: הממשלה שהיה אז בתוקף. בבחירות ניצח אריאל שרון, והממשלה סיימה כהונתה עם השבעת ממשלת ישראל העשרים ותשע.
יהודה אריה לייב לוין

יהודה אריה לייב (לייבל) לוין (1912 – 1978) היה סופר ועורך חרדי. מייסדו ועורכו הראשון של העיתון "המודיע".

קורות חייו

נולד בפולין לרב יצחק מאיר לוין, מנהיג אגודת ישראל, שהיה חתנו של האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר. הוא נקרא על שם אבי סבו, האדמו"ר רבי יהודה אריה לייב אלתר, בעל ה"שפת אמת". בשנת 1940 עלה עם אביו לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
בסוף שנות ה-40 סייע לאביו ביסוד עיתון "המודיע", והיה עורכו הראשון במשך עשרות שנים. באותה תקופה היה "המודיע" היומון המרכזי בציבור החרדי, ועקב כך הייתה ללוין עמדת כוח משפיעה על דעת הקהל החרדית. באותן שנים כתב תחת שמות עט רבים, בהם א. אבי שפר, גור-אריה ועוד.
בשנות ה-50 יסד את הוצאת נחליאל, במסגרתה תורגמו לעברית ספרים רבים של גדולי סופרי היידיש בפולין. לתרגום הספרים גייס מתרגמים צעירים ובהם ישראל שפיגל ומאיר צבי פרוש. לוין עצמו פרסם ספרים שונים, רובם עוסקים בתנועת החסידות בפולין ואדמו"ריה, בעיקר חסידות קוצק וחסידות גור.
בסוף שנות ה-60 הוציא לאור במקביל להמודיע, מגזין בשם 'הפלס' (על שם כתב עת בשם דומה שהוציא הרב אליהו עקיבא רבינוביץ מפולטובה שייסד גם את 'המודיע' הקדמון). 'הפלס' הופיע משך כשנה והתפרסמו בו מאמרים הגותיים רבים לצד זיכרונות אביו הרב יצחק מאיר לוין.
אשתו הראשונה, נכדת הרב פנחס מנחם אלעזר יוסטמן, האדמו"ר מפילץ, נרצחה בשואה יחד עם בנם.
בתו היא הסופרת וחוקרת השואה רות ליכטנשטיין מניו יורק, הידועה בשם העט ר. ל-ן..
נפטר בכ' בכסלו תשל"ט ונקבר ב"מערת גור" בבית הקברות בהר הזיתים.
בשנת תשע"ה, 2015 הקים לזכרו, נכדו יחיאל ליכטנשטיין את קרן 'להבין ולהשכיל', שמטרתה עידוד שינון הגמרא והמשנה בין תלמידי ישיבות גור.
You'll Always Find Your Way Back Home

פיתוח

טיילור סוויפט הייתה מעורבת בהפקה המוזיקלית של הסרט כאשר יוצרי הסרט ביקשו ממנה אישור להשתמש במוזיקה שלה. סוויפט הסכימה והיא הופיעה עם השיר "Crazier" בסרט, בנוסף היא כתבה שירים לסרט עם להקת בויז לייק גירלז ומרטין ג'ונסון. בראיון לערוץ MTV, ג'ונסון תיאר את העבודה עם סוויפט כמדהימה. הוא אמר שהיא אחת מהכותבות המוכשרות שעבד איתן, ושבשביל נערה כל כך צעירה, היא מאוד יצירתית ומוקפדת.
השיר משמש כשיר הסיום של הסרט, כאשר סיירוס מבצעת אותו בתור האנה מונטנה על הבמה במופע גיוס כספים בכדי להציל את עיר הולדתה. בסצנה של השיר הופיעו יותר מ-2,000 ניצבים.

קליפ

קליפ לקידום השיר צולם במהלך הסרט. הקליפ מתחיל כשסיירוס והרקדנים שלה מופיעים על במה. סיירוס לבושה כמו האנה מונטנה בחליפה עסקית. כשסיירוס התחילה לשיר, היא והרקדנים עשו כוריאוגרפיה מורכבת. לאחר מכן משולבים קטעים מתוך הסרט, ביניהם הורדת הפאה של האנה והפגישה של מיילי עם טארביס ברודי, אהובה בסרט ששיחק לוקאס טיל. באמצע הקליפ, סיירוס והרקדנים יוצאים מהבמה דרך דלת אחורית וחוזרים עם בגדים מערביים. ככל שהקליפ מתקדם, רואים שמיילי מתעוררת ומבינה שהכל היה פשוט חלום.
הארגז

היסטוריה

הארגז נוסד ב-18 באוגוסט 1932 כקואופרטיב עובדים לייצור ארגזים לפירות הדר. הוא הוקם בסיוע חברת "יכין" שהייתה הלקוחה הראשונה של הארגז. בית החרושת הראשון של קואפרטיב הארגז נוסד ב-1 במאי 1933 בתל אביב, רחוב סלומון - פינת הגר"א. לאחר כשלושה חודשים של פיתוח והקמת בית החרושת הוכנסו למפעל מכונות חדישות והחלו בעבודה סדירה. במהלך שנת 1933 חיפשו מייסדי המפעל תעסוקה נוספת ויצרו קשר עם חברת "המומחה" שעבודתה העיקרית הייתה פיתוח וייצור מרכבים מעץ לאוטובוסים. ב-15 בספטמבר 1933 החלה הקמת מפעל נוסף ל"הארגז" בנווה שאנן בתל אביב. בעת הגשמים העזים בנובמבר 1938 חדרו מים למפעל בנוה שאנן והפועלים עמלו במשך שעות רבות להציל את חומרי הגלם. בשנות ה-40 ייצרה החברה גם רהיטי מתכת משרדיים.

סיוע למאבק היישוב

במהלך שנת 1936 חבר המפעל לארגון "ההגנה" משום שהיה על קו החזית. במפעל ייצרו משוריינים ועמדות מגן שסייעו לשמירה בלילות. כמו כן שימש מחסן העצים העצום של המפעל כמחסן סודי לנשק הארגון (סליק).
במהלך מלחמת העולם השנייה התרחב המפעל וקלט עובדים שכירים רבים. בעקבות זאת הוחלט בשנת 1945 להסב את הארגז לחברה שמחציתה בבעלות חברת העובדים של ההסתדרות וחציה בבעלות עובדי הקואפרטיב.
דגם ליילנד טייגר (כונה: סוחוי) מודל 1949, נבנה בבית החרושת "הארגז" בעבור קואופרטיב שחר ושובץ לעבודה בסניף נהרייה.

לאחר קום המדינה


 
בשנת 1949 בעלי חברת "הארגז" החליטו לקחת על עצמם לייצר ג'ריקנים, קסדות ומגוון ציוד לוגיסטי למען צה"ל שהוקם אך לפני זמן קצר. בעקבות ההצלחה החליטו מנהלי "הארגז" ליזום פרויקטים נוספים כגון שיתוף פעולה עם חברת "אמפא", הסוכנת הבלעדית לייבוא מקררי "פילקו" מארצות הברית. שיתוף פעולה זה הביא להקמת חברת "אמקור" בית חרושת של מקררים חשמליים בשכונת ביצרון. שבסמוך לו הוקם גם מפעל חדש ל"הארגז".

מכירת החברה

בשנת 1996, החליטה חברת העובדים של ההסתדרות למכור את החברה במכרז, שבו זכתה קבוצת משקיעים מארצות הברית, אך המכירה לא יצאה לפועל. בשנת 1998, התדרדר מצבה הכספי של החברה והוחל ביישום תוכנית הבראה שכללה חיסול פעילויות מפסידות, ומכירת חלק משטחי נדל"ן שבידי החברה. כמו כן יושם הסדר הנושים ועורך דין פנחס רובין מונה כנאמן.
בינואר 2000 נרכשה החברה מידי ההסתדרות על ידי אנשי העסקים יצחק תשובה ושלום חגי המכהן כיו"ר הקבוצה. בעקבות שינוי הבעלות עברה קבוצת הארגז תהליך התייעלות כולל, ונכנסה לתחומי פעילות חדשים. ב-2004 רכשה החברה את מפעל טכנופח שבאזור התעשייה ברקן. המפעל נוסד ב-1980 ועוסק בייצור מארזים לתחום התקשורת, ארונות, שולחנות בקרה וארגזי אחסנה לציוד. ב-2007 רכשה החברה את מפעל "תדיטל אוטומוטיב אלקטרוניקס", המייצר בקרים אלקטרונים לרכב. מפעל "תדיטל הוקם ב-1997 בעומר על ידי קבוצת תדיראן. אחר כך עבר לבעלות התעשיין גד פרופר.
בעשור השני של המאה ה-21 "הארגז" הוא אחד מספקי האוטובוסים הראשיים של חברות אגד, דן, וחברות אוטובוסים ציבוריות ופרטיות נוספות בישראל. מפעל הארגז הוא יצרן המרכבים השני בגודלו בישראל, אחרי חברת "מרכבים" (העוסקת גם היא בייצור מרכבים לכלי רכב ותחבורה ציבורית). אך ספקים סינים השתלטו על כ–50% משוק האוטובוסים הישראלי.
ג'י פאנק

מאפיינים

ג'י פאנק (שהוא פאנק (Funk) במפעם מלאכותי משתנה) משלב סינתיסייזרים רב-שכבתיים ומלודיים, גרוב איטי ומהפנט, בס עמוק, קולות רקע נשיים, סימפול נרחב של צלילי פי פאנק ופורטמנטו של סינתיסייזר. תוכן השירים תלוי באמן המבצע ויכול להיות, למשל, סקס, סמים, אלימות, ונדליזם ונשים, אך גם תוכני אהבה לעיר או לחבר, או טקסטים מרגיעים שונים. הסגנון מקושר גם לדרך "עצלה" או "חלקלקה" של ראפינג שמטרתה להדגיש מילים מסוימות או להישאר בקדנצה.
בשונה מסגנונות ולהקות ראפ מוקדמים יותר שהשתמשו גם הם בסימפולים של קטעי פאנק, בג'י פאנק ישנו שימוש מועט יותר בסימפולים. חוקר המוזיקה אדם קרימז תיארו כ"סגנון של ראפ חוף-מערבי ששיריו כוללים לרוב מכשור חי, שימוש רב בקלידים ובבס, עם סימפול מועט (לעיתים אינו קיים), ולרוב התקדמות הרמונית הדרגתית". ד"ר דרה, אחד ממייסדי הז'אנר, משתמש לרוב במוזיקאים בהופעותיו החיות כדי לחזור על המוזיקה המקורית של ההקלטות המסומפלות. דבר זה מונע ממנו את השימוש בצליליו שלו בהופעות, ויותר מכך, גם את השימוש בעותקים המקוריים של שיריו.

מקורותיו

השם "ג'י פאנק", שניתן לסגנון על ידי Laylaw מהפקות לווהאוס (Lawhouse Production), הפך סגנון היפ הופ פופולרי בשנת ה-90. אף על פי שהוא הומצא בלוס אנג'לס, סגנון הג'י פאנק הושפע רבות מהסגנון המוזיקלי "מוזיקת מוב" מאזור מפרץ סן פרנסיסקו, שמייסדיו היו ראפרים מאוקלנד, דוגמת טו שורט ואי-40 . טו שורט התנסה רבות בשימוש בסימפולים של פי פאנק ובס כבד בהקלטותיו מאמצע עד סוף שנות ה-80. עם זאת, בשונה ממוזיקת המוב ממפרץ סן פרנסיסקו, בז'אנר הג'י פאנק, מדרום קליפורניה, ישנו שימוש רב יותר בפורטמנטו של סינתיסייזרים ופחות מכשור חי. סגנון ההגשה האיטי והעצל של טו שורט השפיע גם הוא על מוזיקאי ג'י פאנק מאוחרים, כמו סנופ דוג.
ישנה מחלוקת על זהות "אבי הג'י פאנק". ד"ר דרה בדרך כלל מזוהה כממציא הז'אנר, אך Cold187um וחבריו לקבוצת Above the Law טוענים להמצאת הז'אנר גם הם. Cold187um טוען שד"ר דרה לא הודה להם על תרומתם להתפתחות הז'אנר כשהוציא את אלבומו הראשון בדת' רואו רקורדס, The Chronic. שניהם הוציאו אלבומים ברות'לס רקורדס קודם לכן. וורן ג'י וסנופ דוג עבדו עם Cold187um לפני שהחלו לעבוד עם ד"ר דרה.
השימוש המקודם ביותר בסינתיסייזרים בסגנון ג'י פאנק ובגרובים בסגנון פרלמנט-פאנקדליק  בעבודתו של ד"ר דרה הוא ב-Alwayz into Somethin', סינגל של N.W.A מהאלבום Niggaz4Life‏ (1991). כשב-1992 יצא האלבום The Chronic, הוא הפך במהירות לפופולרי והפך את סגנון הג'י פאנק לסגנון היפ הופ פופולרי.
מייסד נוסף לז'אנר הוא DJ Quik, שהשתמש בצלילי פי פאנק כבר ב-1991, באלבומו Quik Is the Name, אך סגנון הג'י פאנק בולט במיוחד באלבומו מ-1995, Safe + Sound.
זמרים ואמנים נוספים שמזוהים עם הז'אנר הם Bone Thugs-n-Harmony, טופאק שאקור, נייט דוג, מאק דרה, גטו בויז, ספייס 1, B.G. Knocc Out, דרסטה, Rappin' 4-Tay, 3X Krazy ווורן ג'י. אלבום הבכורה של וורן ג'י אף נקרא Regulate...G Funk Era, ואירח את נייט דוג, שקרא לעצמו "מלך הג'י פאנק".
קניון לב חדרה

היסטוריה

הקניון ניצב במרכז העיר בין הרחובות רוטשילד והגיבורים. הוא משתרע על פני 3 קומות וכולל כ-500 מקומות חנייה. הקניון נפתח בשנת 1988 על ידי האחים רויכמן שהיו בעלי חברה לבניית תשתיות, והיה לקניון הראשון בעיר. עם פתיחתו נקרא באופן רשמי "קניון לב חדרה ע"ש פייגה רויכמן", שהייתה אם המשפחה. לצורך בנייתו נהרסו בית גורביץ ובית גולדנברג שהיו בתים בסגנון אקלקטי, ונבנו בשנת 1924 על ידי משפחות ממייסדי חדרה.
כשנה לאחר פתיחת הקניון נפתח בו מתחם של בתי קולנוע, אך הוא נסגר בהמשך. אולפני רדיו אמצע הדרך שכנו אף הם במרפתי הקניון אך הועברו לנתניה.
בעקבות סכסוך שפרץ בין האחים חולקו נכסיהם בין עסקי התשתיות והקניון, ושניים מן האחים זכו בקניון. בהמשך נמכרה מחצית מהקניון לחברת בריטיש ישראל
בשנת 2011 רכשה בריטיש ישראל מקבוצת מליסרון שבשליטת חברת אחים עופר נכסים, את המחצית השנייה בבעלות על הקניון בסכום של 260 מיליון שקלים. בכך השיגה קבוצת קניוני עופר בעלות מלאה על הקניון, ושמו שונה ל"קניון עופר לב חדרה".
וידאופילם אינטרנשיונל

וידאופילם אינטרנשיונל הם אולפני דיבוב ישראליים, שהוקמו על ידי אמי בכר ב-1988.

החברה

האולפנים שהוקמו בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 שוכנים בבית דוד ברמת גן.
הסרט הראשון שדובב בווידאופילם היה "אנסטסיה" משנת 1997. בהמשך הפיקו את לאסי, מגלים עם דורה, דרגון בול, נווה עצלנות, מרטין על הבוקר וסרטים נוספים.
אולפני וידאופילם אינטרנשיונל הם ספקי הדיבוב של חברת פוקס המאה ה-20 ושל חברת הבת שלה Blue Sky Studios.
ב-2002 החלו אמי בכר וגילי בכר להיות אחראיים על סרטי וידאופילם. ב-2011 דן שצברג הצטרף כמדבב ובמאי ומפיק דיבוב עד היום.

מפיקי דיבוב

במשך השנים הפיקו את פעילויות האולפן: נינה אמיר (1988–2001); אלן אזגי (1988–2001); עינת לב =-רן (2001–2003); קרן עוז (2002–2004); איילת צ'ינסקי (2002–2008); אלה אלדר (2004–2006); נעמה ליס (2005–2006); מיכל בשירי (2006–2009); יונית עוזרי מנחם (2005–2012); יעל אללוף (2010–2019); אמי בכר (2002–היום); גילי בכר (2002–2014) ; דן שצברג (2012–2019); ליאור ידידיה (2016–2018); מיה שחר (2018–היום); רעות גדות (2019–היום); עדי לנדר (2019–היום)
OTR-21 טוצ'קה

תיאור

ה-OTR-21 היא מערכת ניידת לשיגור טילים שעוצבה לשירות בשדה הקרב. המערכת יוצרה כתחליף לטילי הפרוג-7, הגדולים בהרבה, והדורשים זמן רב להכנה לשיגור. מערכת OTR-21 היא קומפקטית וניתן היה להכין אותה לשיגור בזמן קצר.
הטיל עצמו נועד לפגוע במטרות קטנות כמו גשר, עמדה צבאית קטנה, מקומות אחסון, בסיסים קטנים ושדות תעופה. היו כמה אפשרויות לחימוש ראש הקרב של הטיל: קונבנציונלי או ראש קרב כימי, ביולוגי או אטומי (אב"כ). הדלק המוצק עשה את ההכנה שלו ואת השיגור שלו קל אף יותר.
טילי ה-OTR-21 היו מוצבים בדרך כלל כחטיבה, בכל חטיבה 18 משגרים, בכל משגר 2 עד 3 טילים. ה-OTR-21 היה אמפיבי לחלוטין. מהירות המשגר על הכביש הייתה 60 קמ"ש ו-8 קמ"ש בעת צליחת מעברי מים. הוא היה מוגן מפני נשק אב"כ.
פיתוח המערכת החל בשנת 1968 במשרד לתכנון מערכות בעיר קולומנה, נוצרו 3 גרסאות.
פירוש המילה הרוסית Точка ("טוצ'קה") – "נקודה".

היסטוריית מלחמות

הOTR-21 השתתף גם מלחמת צ'צ'ניה הראשונה וגם מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
דוחות לא רשמיים האומרים כי צבא אוקראינה משתמש בכלים מסוג זה במלחמת האזרחים באוקראינה.
הצבא הרוסי השתמש בטוצ'קה במלחמה בגאורגיה, העיתונאי הישראלי צדוק יחזקאלי נפצע כתוצאה של פגיעה של פצצונות מצרר בגרוזני.
צבא סוריה ירה טיל אחד על המורדים בסוריה במהלך מלחמת האזרחים בסוריה בשנת 2014.
בחודש אוקטובר 2015 ירה הצבא הרוסי לפחות שלושה טילי טוצ'קה בסוריה. בחודש נובמבר נעשה הירי של טוצ'קה ליומיומי כשמידי יום נורה לפחות טיל אחד ובדרך כלל יותר.
ב-23 ביולי 2018 שיגרה סוריה שני טילים מסוג זה במסגרת מלחמת האזרחים. על סמך הערכה שיפלו בשטח ישראל שוגרו לעברם שני מיירטי קלע דוד. שני הטילים נפלו בשטח סוריה.
חותרים למגע

חותרים למגע הייתה תוכנית בידור רדיופונית ישראלית ששודרה בגלי צה"ל. את התוכנית יצרו והגישו הקומיקאים שרון טייכר וערן זרחוביץ'.

רקע

התוכנית שודרה בגלי צה"ל מדי יום חמישי במשך שעתיים החל מיוני 2010 (למעט פגרות) עד לינואר 2015. התוכנית היוותה המשך ל"תוכנית הערב" של המגישים ברדיו תל אביב, וטייכר וזרחוביץ' חזרו לתחנה זו לאחר סיום שידורה בגל"צ. 
בכל תוכנית ביצעו השניים מספר מערכונים בהם הם גילמו את רוב הדמויות, בסיועם של מבצעים אורחים שהבולטת בהם היא השחקנית ליאת הר לב. המערכונים בוצעו כתסכיתים וכיכבו בהם על פי רוב דמויות קבועות, מהן חיקויים ומהן דמויות פיקטיביות. רבים מהמערכונים ומהחיקויים בתוכנית מתבססים על שדרני ותוכניות רדיו, מגלי צה"ל ומתחנות אחרות. לעיתים הגיבו המערכונים לאירועים אקטואליים אך ככלל אופי התוכנית היה בידורי בלבד.
תוכניות סיום העונה נערכו במתכונת חיה בפני קהל.
חלק מהמערכונים ומהדמויות שנוצרו בתוכנית היוו בסיס למערכונים בתוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת", בה משתתפים טייכר וזרחוביץ' ככותבים וזרחוביץ' והר לב כשחקנים.