google/wiki40b huggingface dataset:
עיר מעורבת

עיר מעורבת הוא כינוי לעיר שבה יושבות לפחות שתי קבוצות אתניות, לשוניות או דתיות נבדלות. המונח נמצא בשימוש בעיקר בהתייחס לארצות שבהן חיות קבוצות הנוטות לשמור על הפרדה זו מזו (מרצון או מכורח), ולפיכך עיר שבה חיים תושבים משתי הקבוצות היא תופעה חריגה שיוצרת בעיות מיוחדות. בישראל המונח מתייחס לעיר שגרים בה יהודים וערבים.

ערים מעורבות בישראל

בישראל המונח עיר מעורבת מתייחס לעיר שבה חיים יהודים וערבים. ברוב היישובים בישראל אפשר לאפיין את האוכלוסייה כיהודית או כערבית, ולפעמים יש אפילו הפרדה פנימית בתוך הקהילות בין תת-קבוצות שונות. ההפרדה נובעת מכמה סיבות: אורח חיים שונה במידה משמעותית, מתח בין הקהילות עקב הסכסוך הישראלי-ערבי וגם מדיניות מכוונת (אם כי לא רשמית) של רשויות המדינה שמעודדת הפרדה בין הקהילות. על אף כל זאת, יש קבוצה של ערים מעורבות, אם כי גם בהן יש נטייה ליהודים ולערבים לחיות בשכונות נפרדות. בכל אחת מהערים המעורבות רוב האוכלוסייה היא יהודית, ושיעור הערבים בין תושבי העיר נע בין אחוזים בודדים לשליש. בתקופת המנדט הבריטי היה המצב שונה - ברובן רוב האוכלוסייה הייתה ערבית, ובכמה מהן כמעט שלא הייתה אוכלוסייה יהודית. השינוי בהרכב האוכלוסייה קרה בעקבות הנטישה ההמונית של התושבים הערבים במהלך מלחמת העצמאות מחד, ויישוב עולים חדשים בערים האלה לאחר קום מדינת ישראל מאידך. בשנים האחרונות נוצרו ערים מעורבות חדשות, בעיקר בצפון הארץ, עקב מצוקת דיור ביישובים הערביים ותהליכי עיור שמתחוללים במגזר הערבי - תהליכים אלה מביאים להגירה פנימית של ערבים לערים יהודיות חדשות שנבנו במהלך שנות ה-60 בסמוך ליישובים ערביים.
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפרסמת נתונים על הרכב האוכלוסייה בכל יישוב בישראל, בין היתר שיעור היהודים ושיעור הערבים ביישובים השונים, ושיעורם של בני דתות שונות באוכלוסיית היישוב. ברישומי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מסווג כל יישוב לפי דת (יישוב יהודי, מוסלמי, נוצרי, דרוזי ועוד). יישובים שבהם חיים בני דתות שונות מוגדרים כיישובים מעורבים. היישוב בעל אוכלוסיית המיעוט הקטנה ביותר שעדיין נחשב יישוב מעורב הוא תל אביב יפו שבו שיעור היהודים הוא כ-92% והיתר בני דתות אחרות. הנתונים שלהלן מעובדים על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2006.
אופטופון

האופטופון הוא מערכת חישה אלקטרואופטית המסוגלת לקלוט מגוון רחב של אותות כגון: דיבור, ציתות לשיחות טלפון, מדידת פרמטרים ביו-רפואיים חשובים של בני אדם ועוד, כל זאת ממרחק רב מאוד. ה"אופטופון" פותח בישראל על ידי פרופ' זאב זלבסקי, המהנדס יבגני ביידרמן מאוניברסיטת בר-אילן ופרופ' חבייר גרסיה מאוניברסיטת ולנסיה, ספרד.
האופטופון נבחר לאחד מ 45 ההמצאות הגדולות שפותחו בישראל על ידי מוזיאון המדע בירושלים
בשנת 2012 קיבל פרופ' זלבסקי את פרס החוקר הצעיר בתחום מדעי הננו והננוטכנולוגיה כאשר כחלק מהסיבות למתן הפרס ציינה הוועדה את מערכת האופטופון: "מערכת חישה אופטית שיכולה לחוש פרמטרים ביו-רפואיים שונים כדוגמת לחץ דם, דופק, לחץ פנים עיני, להעריך כמות אלכוהול וסוכר בדם וכל זאת ממרחק. בין היישומים הביו-רפואיים של המערכת שעברו בהצלחה ניסוי מעבדה ראשוני, נמצאים ניטור רמות הגלוקוז בדם, ניטור פעימות לב וניטור לחץ הדם באופן מתמיד. התגובות לפיתוח מהשווקים הביטחוניים והרפואיים היו נלהבות ביותר, והפוטנציאל העסקי מוערך בהיקף של מאות מיליוני דולרים".

מערכת האופטופון

המערכת כוללת מצלמה דיגיטלית מהירה ומכשיר לייזר שאיננו בתדר נראה, ומבוססת על עיקרון ההתאבכות בקרן הלייזר עצמה.
כאשר מאירים אזור מסוים, זהו האזור אותו אנו מעוניינים לחקור, נוצרים נקודות אור וחושך, הנובעות מהתאבכות עצמית (Speckle) של האור המתרחשות בתוך אלומת הלייזר בשל הפרשי פאזה במשטח לא-אחיד (מחוספס) שממנו מוחזר הלייזר הקוהרנטי מרחבי.
הנקודות נוצרות באופן אקראי, והן משתנות אקראית. אך ניתן להבין על ידי השתנות האקראיות בתזוזה את המבנה התלת ממדי של המשטח המוקרן, ועל ידי כך לדעת בדיוק ננו-מטרי את צורת התנועה התלת-ממדית של המשטח.
בין היישומים הביו-רפואיים נמצאים ניטור רמות הגלוקוז בדם, ניטור פעימות לב וניטור לחץ הדם באופן מתמיד.
המכשיר קטן מאוד, בגודל שעון יד בערך, שעוקב אחר הפרמטרים הדרושים.
אורפיזם (אמנות)

אורפיזם או קוביזם אורפי (על שם אורפיאוס) הוא זרם באמנות שהתפתח מתוך הקוביזם.
את המונח עצמו טבע גיום אפולינר ב-1912, כאשר ניסה למצוא הגדרה למכנים משותפים שמצא ביצירותיהם של רובר דלונה, פרנן לז'ה והאחים מרסל דושאן וריימונד דושאן-ויון. אפולינר הגדיר את האורפיזם כזרם המשתמש בצבעים עזים ובקשרי הגומלין ביניהם ליצירת צבעוניות מבנית, בצורה עדינה יותר מאשר עשה זאת הקוביזם.
חולדת קנים קטנה

מאפיינים

חולדת הקנים הקטנה היא קטנה מחברתה לסוג אך עדיין גדולה מאוד, מגיע לאורך של 38 ס"מ ולמשקל של עד 7.5 ק"ג. הם בעלי פרווה חומה וזנב עוגל ובעלי ראש גדול מאוד בעל אוזניים שחורות וקטנות. הזכרים גדולים וחזקים מהנקבות.
מכרסמים אלה חיים באזורים טרופיים סובטרופיים באזורי שיחים, ביצות וסוואנות לחות בקמרון, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אתיופיה, קניה, מלאווי, דרום סודאן, טנזניה, אוגנדה, זמביה, זימבבואה וכנראה גם במוזמביק. חולדת הקנים הקטנה יותר שורה למקווי מים מקרובתה והיא נמלטת לשם בעת סכנה.
חולדות אלה חיים במחילות בקבוצה קטנה ממנה הם יוצאים בלילות והם מתקשרים באמצעות צעקות אחד לשני או בתיפוף להשמעת סכנה. הם ניזונים בעיקר מעשב אך גם מזרעים, דגניים שונים, פירות, אגוזי אדמה, ירקות וכו'. הצמח העיקרי שהם אוהבים הוא עשב הפיל (Pennisetum purpureum).
החולדה הזו נפוצה פחות מקרובתה וכמעט לא נצפית בטבע. מצב שימורה הוא "ללא חשש".
ג'ייקוב פרג' רפאל ג'ייקוב

קורות חיים

ג'ייקוב פרג' רפאל ג'ייקוב נולד בכלכותה למשפחה יהודית בבלית שהיגרה להודו במחצית המאה ה-18. בשלהי 1941 התגייס ג'ייקוב פרג' לצבא הודו הבריטית. בעקבות הידיעות על שואת יהודי אירופה בחר בקריירה צבאית. לאחר שהוסמך לקצונה הוצב באזור כירכוכ ובהמשך הועבר לחזית בצפון אפריקה. הוא נטל חלק גם במערכה על בורמה.
לאחר המלחמה נשלח ללימודים צבאיים בבריטניה ובארצות הברית ולאחריהם שב לשורות הצבא ההודי ולחם במלחמת הודו-פקיסטן (1965) כמפקד אוגדה. ב-1969 מונה לראש המטה הכללי של פיקוד המזרח ההודי והועלה לדרגת מייג'ור גנרל. במהלך מלחמת הודו-פקיסטן (1971) ניצחו כוחות פיקוד המזרח ההודיים את צבא פקיסטן והביאו לקריסתו. פרג' רפאל זכה להערכה על תפקודו במערכה ונחשב לאחד מגיבוריה.
ב-1978 סיים את שירותו הצבאי והצטרף למפלגת העם ההודית. הוא כיהן כמושל גואה ופאנג'ב. הוא פעל להעמקת יחסי הודו-ישראל ולכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות. עוד פעל להעמקת שיתוף הפעולה הצבאי בין המדינות.
ג'ייקוב פרג' רפאל ג'ייקוב הלך לעולמו ב-2016 לאחר סיבוך של דלקת ריאות, והוא בן 92. הוא נקבר בבית העלמין היהודי בניו דלהי.
יוהאן אורב

ביוגרפיה

אורב נולד בטאלין שבאסטוניה. בגיל עשר לאחר גירושי הוריו עבר לפינלנד ביחד עם אמו ובעלה הפיני. בגיל שבע עשרה נסע לניו יורק שם מתגורר אביו, החל לפתח שם קריירת דוגמנות, ולאחר מכן למד בבית הספר למשחק של לי סטרסברג.
ב-2001 שיחק תפקיד קטן בסרט זולנדר ואחר כך הופיע גם בסרט 1408. 
בטלוויזיה שיחק תפקיד אורח בסדרות CSI: מיאמי והפמליה, ב-2006 שיחק בסרט "All In" לצד מייקל מדסן העוסק בסטודנטים לרפואה המנסים לנצח בתחרות פוקר.
הוא שיחק בדרמת הנעורים מגרש ביתי כבחור שברוק (סופיה בוש) יוצאת עמו.
ב-2007 שיחק במספר פרקים בסדרה "צהוב!" לצד קורטני קוקס, ב-2008 שיחק בקומדייה "Strictly Sexual" עם אמבר בנסון, ב-2009 החל לשחק תפקיד ראשי בסדרה איסטוויק.
סמדר כהן

קורות חיים

כהן רכשה את השכלתה באוניברסיטת תל אביב. היא סיימה תואר ראשון בכימיה וביולוגיה ב-1981, תואר שני בביוכימיה וביופיזיקה ב-1983, ותואר שלישי באותו תחום ב-1988. היא ביצעה את הפוסט-דוקטורט ב-MIT‏. המחקר שביצעה במסגרת הפוסט-דוקטורט התמקד בפולימר שישמש נשא לחיסונים ויקנה יתרונות משמעותיים: ללא צורך בקירור החיסון וכן שחרור מושהה של המנות, כך שאין צורך במספר מנות חיסון עוקבות. בסיום המחקר, ארגון הבריאות העולמי הקים תוכנית להכנסת חיסונים אלו לשימוש במדינות אפריקה.

מחקר

כהן עמדה בראש צוות שפיתח מוצר חדשני בתחום הטיפול במחלות לב המאפשר החלמה של רקמת לב פגועה. המוצר מורכב מרב-סוכר בשם אלגינט (Alginate) שמקורו באצות, היוצר מעין פיגום עליו צומחת רקמה חדשה. מטרתו היא לקדם את התאוששות הלב לאחר אירוע כמו התקף לב. המוצר נמצא כיום בבדיקות קליניות.
בנוסף כהן פיתחה תכשיר המורכב משתי שכבות הידרוג'ל גמישות, אשר מטרתו היא לעזור לסחוס להתחדש מהר יותר, במקרים של שחיקת סחוס עקב מחלה או פציעת ספורט.

פרסים והכרה

ב-2016 זכתה פרופ' סמדר כהן בפרס מפעל הפיס לאמנויות ולמדעים ע"ש לנדאו על סך 150 אלף ש"ח. ב-2010 כהן הייתה הראשונה לזכות בפרס ע"ש ברוך רפפורט בתחום הרפואה על סך 100 אלף דולר. ב-2009 זכתה בפרס ע"ש מייסדי חברת טבע למצוינות מדעית בתחום מדעי החיים והמקצועות הביורפואיים, על סך 200,000 ש"ח. ב-1993 הוענק לה פרס וולפסון למחקר.
כהן נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל לשנת 2013 על ידי מגזין ליידי גלובס.
גייל גודווין

ביוגרפיה

את קריירת הכתיבה שלה התחילה גודווין בשנת 1959, לאחר שסיימה את לימודיה לתואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ככתבת בעיתון מיאמי הראלד. בתקופת עבודתה בעיתון גם הייתה נשואה לזמן קצר לצלם עיתונות, שממנו נפרדה כשעזבה את העבודה בעיתון.
היא יצאה למסעות באירופה ותקופה זו, כפי שהיא מתוארת בכרך הראשון של יומניה, הכינה אותה להתחלה האמיתית של קריירת הכתיבה שלה. היא צברה חוויות, קראה בכתבי סופרים גדולים ואילצה עצמה להתמקד במלאכת הכתיבה. בין השנים 1962–1965 עבדה בשגרירות ארצות הברית בלונדון.
אחרי שובה לארצות הברית התקבלה לסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה. היא למדה שם לתואר שני והמשיכה לדוקטורט באנגלית. עבודת הדוקטורט שלה התפתחה לרומן הראשון שלה, שיצא לאור בשנת 1970,
The Perfectionists.
לאחר רומן ביכורים זה, כתבה עוד אחד-עשר רומנים, שני קובצי סיפורים ועבודה אחת שאינה סיפורת:
(Heart: a Personal Journey in it's Miths and Meanings (2001 היא זכתה בפרסים ותוארי כבוד שונים על עבודתה הספרותית. יחד עם חברה לחיים, המוזיקאי רוברט סטארר כתבה גייל גודווין עשר יצירות מוזיקליות, ביניהן אופרה קאמרית בשם הקול האחר, מבוססת על חיי הקדושה הילדה מוויטבי. הצגת הבכורה של האופרה הייתה בניו יורק בשנת 2001.
אחרי מותו של סטארר בשנת 2001, כתבה גודווין את הנובלה Evnings at Five, שאותה הגדירה "סונטת אבל", המבוססת על 30 שנות חייהם בצוותא.
אקשאיי קומאר

קריירה

קומאר, שלא שאף להיות שחקן בצעירותו, למד אמנויות לחימה בהונג קונג. כשפנה לתחום המשחק, שיחק רבות כגיבור פעולה וקיבל את הכינוי "ברוס לי ההודי" בשנות ה-90.
בתחילת הקריירה שלו, שיחק בעיקר בסרטי פעולה, אך גם במספר סרטים דרמטיים. תוך זמן קצר, קומאר זכה להצלחה רבה, וסרטיו, כמו "הלוחם" ו"אני לוחם אתה טיפש" אף עמדו בראש שוברי הקופות. כמו כן, קומאר שיחק בסדרה של סרטים בשם "קהילדי" (הלוחם), כאשר אחת למספר שנים הוא היה מוציא סרט חדש בסדרה, שהפך לשובר קופות.
את הפרס הראשון על תפקידו כשחקן קומאר קיבל על הסרט "אג'נאבי", שם שיחק את דמות הנבל וזכה לביקורות אוהדות. את הפרס השני קיבל על תפקידו הקומי בסרט "מזימות זדון".
בשנות ה-90 זכה לאהדה מצד מבקרי הקולנוע והטלוויזיה בסרט "משחק האהבה" לצד השחקנית קאג'ול. בסרט זה גילם דמות דרמטית, ולא דמות של לוחם כמו רבים מסרטיו האחרים והועמד באותה שנה לשחקן הטוב ביותר. בשנת 2000, סרטו "פעימות הלב" לצידה של שילפה שטי הפך לאחד הסרטים הכי מצליחים באותה שנה ונכנס לרשימה של רביעיית הסרטים הגדולים ברשימת שוברי הקופות. במהלך השנים הבאות, קומאר שיחק במגוון תפקידים דרמטיים ובסרטים המיועדים לכל המשפחה, פעמים רבות לצידו של השחקן אמיטאב באצ'אן.
מבין הסרטים המצליחים שלו ניתן למנות את "שחקני המשחק", "פעימות הלב", "השבועה" ועוד. מלבד זאת, רבים מסרטיו הגיעו לישראל ובהם "קשר משפחתי", "שוד בעיניים עצומות", "המרוץ נגד הזמן", "אשמת שווא", "הצעת נישואין", אהבה מדהימה" ועוד.

חייו האישיים

קומאר ניהל הרבה מערכות יחסים עם שחקניות רבות כמו ראווינה טנדון, שילפה שטי ורקהה. בשנת 2000 קומאר התחיל מערכת יחסים עם השחקנית טווינקל קהאנה, בתם של השחקנים ראג'ש קהאנה ודימפל קפדיה. בשנת 2001 קומאר התחתן עם קהאנה ובשנת 2002 נולד לזוג בנם הראשון רג'יב.
ובשנת 2012 נולדה לזוג בת
ברגין

תולדות היישוב

האזכור הראשון של ברגין היה בשנת 1147 בכרוניקה ההיפאטית . הסיבה לכך היא שברגין הייתה עיר חשובה בנסיכות קייב. בתאריך ה-1 בספטמבר 1924 נוסד מחוז המשנה ברגין. ב-9 ביוני 1927 סופח אזור זה למחוז הומל עד יוני 1930 ולאחר מכן בתאריך 15 בינואר 1938 סופח אזור זה למחוז פולסיה ולבסוף ב-8 בינואר 1954 סופח האזור חזרה להומל.

יהודי ברגין

בשנת 1648 החלה להתפתח בברגין קהילה יהודית. היהודים בברגין התפרנסו בעיקר מחקלאות. עד אמצע שנות ה-20 פעל בעיירה ארגון החלוץ. בשנת 1930 עם התחזקות האנטישמיות באירופה נסגר בית הכנסת של ברגין, ובבית הספר בו לימדו ביידיש עברו ללמד בבלארוסית. ב-22 ביוני 1941 החלו פעולות צבאיות של הצבא הגרמני על יד ברגין, כתוצאה מכך כשליש מהיהודים בעיירה ברחו לכיוון מזרח. הגברים גויסו לצבא האדום, ובעיירה נשארו נשים, ילדים וקשישים שלא הספיקו לברוח בזמן מהתקפה הגרמנית. בתאריך 28 באוגוסט 1941 כבשו הנאצים את ברגין מספר שבועות לאחר מכן בתאריך 12 בספטמבר 1941 הגיע גדוד אס אס לעיירה וכינס את כל יהודי העיירה (כ-300 איש) לפאתי העיירה, היהודים קובצו בעשר קבוצות ובכל קבוצה שלושים אנשים ושם נורו למוות בקבר אחים. כיום לא נשארו יהודים בעיירה, למעט אותו קבר אחים ופסל לזכר 300 יהודים שנרצחו בדם קר.
הינדנבורג (ספינת אוויר)

הצפלין LZ-129, הינדנבורג (גרמנית LZ 129, Hindenburg) הייתה ספינת אוויר גרמנית מתוצרת צפלין, שנשרפה לחלוטין בעת ניסיון נחיתה בניו ג'רזי שבארצות הברית, ב-6 במאי 1937. בשריפה נהרגו 36 בני אדם - 13 נוסעים, 22 אנשי צוות ואיש צוות קרקע אחד. 62 בני אדם נוספים שהיו על הספינה ניצלו. התאונה האיצה את קץ העידן של ספינות האוויר כאמצעי תחבורה עיקרי, ואת המעבר לעידן הטיסה במטוסים.
ההינדנבורג הייתה ספינת האוויר הגדולה ביותר שנבנתה מעולם (במקביל לספינה התאומה, LZ-130 - "גראף צפלין 2"), ונקראה על שם פאול פון הינדנבורג, נשיא גרמניה לשעבר.
התמונה של הספינה בוערת שימשה אחר כך כבסיס לכריכת האלבום Led Zeppelin של להקת הרוק הבריטית משנות ה-70 Led Zeppelin.

הספינה

הספינה נבנתה בשנת 1935, וטסה לראשונה במרץ 1936. גופה נבנה מאלומיניום, אורכה היה 245 מטר (פי עשרה מספינת אוויר ממוצעת), וקוטרה היה 41 מטר. היא הכילה 200,000 מטר מעוקב של גז מימן, ב-16 תאים נפרדים. היא הונעה בארבעה מנועי דיזל מתוצרת חברת מרצדס-בנץ, בעלי הספק של 1,200 כ"ס כל אחד. מהירותה המרבית הייתה 135 קמ"ש. היא נשאה 61 אנשי צוות, ו-50 עד 72 נוסעים.
הספינה תוכננה להכיל גז הליום, אך בעקבות סירובה של ארצות הברית למכור הליום למדינות זרות, היא מולאה במימן - גז דליק ביותר. אמצעי הבטיחות הרבים שהורכבו בה, איפשרו את התקנתו של חדר עישון מדוחס אוויר.
במהלך שנת 1936, השנה הראשונה להפעלתה, הספינה נשאה כ-2,800 נוסעים וכ-160 טון של מטען. היא טסה עשר פעמים לארצות הברית, ושבע פעמים לברזיל. ביולי 1936 רשמה שיא, כשהשלימה חצייה כפולה של האוקיינוס האטלנטי בפחות משישה ימים. ב-1 באוגוסט 1936 הופיעה בטקס הפתיחה של האולימפיאדה בברלין וטסה מעל האצטדיון עם הדגל האולימפי, כאות להגעתו של הקנצלר הגרמני אדולף היטלר למקום.

הנחיתה האחרונה

ב-6 במאי 1937, הספינה הגיעה לבסיס חיל הים האמריקני בלייקהרסט שבניו ג'רזי, בסיום הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה של שנת 1937. האירוע המיוחד משך עיתונאים רבים - לרבות צלמים וצוותי הסרטה. הקריין הרברט מוריסון שידר את האירוע בשידור מושהה ברדיו, בדיווח שזכור כאחד מהרגעים ההיסטוריים בתולדות הרדיו והעיתונות האלקטרונית כולה.
בעת ניסיון הנחיתה בשעה 19:21 החלה הספינה לבעור, ותוך פחות מדקה היא נשרפה לחלוטין. בשריפה נהרגו 13 נוסעים, 22 אנשי צוות וחייל אחד מצוות הקרקע. 23 נוסעים ו-39 אנשי צוות אוויר נותרו בחיים.
הגורם להצתה היה ככל הנראה ניצוץ של חשמל סטטי, אך הנסיבות המלאות של השריפה שנויות במחלוקת - ממשלת גרמניה טענה כי גז המימן היה החומר הראשון שבער, וחוקרים אחרים טענו כי בד דליק בער ראשון. 
עדויות שנאספו לאחרונה מצביעות, כי פנייה חדה שביצע קברניט הספינה גרמה להינתקות של מיתר בשלד הספינה, שכתוצאה מהמתיחות שלו קרע את דופן הספינה בדומה לאפקט של הצלפת שוט. כתוצאה מכך השתחרר גז מימן לאוויר.

ספינות אוויר נוטות להיטען בחשמל סטטי במהלך הטיסה, אך המטען מתחלק בצורה שווה בכל הספינה. עם הורדת כבלי העגינה הרטובים, הפוטנציאל החשמלי על השלד המתכתי התאפס. הפוטנציאל על חלקי הספינה הלא מתכתיים עם זאת, לא התאפס מיד, ובבקשו את הדרך המהירה ביותר להתאפס, ניצוץ נע בין גוף הספינה (הלא מתכתי) לשלד הספינה (המתכתי), תוך שהוא מצית את המימן הדולף.
אף שספינות האוויר נחשבו לאמצעי תחבורה בטוח מאוד מבחינה סטטיסטית (ורוב התאונות שלהן אירעו בגלל מזג אוויר גרוע) - הכיסוי התקשורתי הרחב של התאונה, לרבות סרטי הצילום ושידור הרדיו, הוביל לירידה חדה מאוד בביקוש לטיסה בספינות האוויר. למעשה, התאונה סימלה את קץ העידן של ספינות האוויר כאמצעי תחבורה עיקרי, ואת המעבר לעידן הטיסה במטוסים.
ארי קוטאי

ארי קוטאי (25 במאי 1900 - 6 באוקטובר 1980) היה שחקן תיאטרון ישראלי, חבר "הבימה" משנת 1933 עד מותו.

תולדות חייו

נולד באודסה, אוקראינה בשם אהרון אריה קוטאי, שם אביו היה יעקב. למד הנדסה ימית בפקולטה לבניין אוניות בפוליטכניקום בעירו. את הכשרתו הדרמטית קנה ב"סטודיה הדרמטית" בהנהלת אדאשב. בשנת 1921 עלה לארץ ישראל, עבד כפועל בניין בתל אביב והיה מבין מייסדי התיאטרון הארץ ישראלי ב-1923. בשנת 1927 הצטרף אל קבוצת שחקני "הבימה" בניו יורק, שם הופיע בהצגה "חלום יעקב" לפי הזמנתו של נחום צמח. 
בשנים 1927–1932 חי בניו יורק והופיע באנגלית על בימות ברודוויי ובתעשיית הסרטים שם.
בשנת 1933 התקבל ללהקת הבימה ובשנת 1946 היה לחבר הקולקטיב. בין תפקידיו הבולטים, ההצגות שבתאי צבי, בלשאצר, האב, האחים קרמזוב, המת החי, הדיבוק, רוחות, שלטון החושך, מירנדולה, החולה המדומה, בערבות הנגב, שאול, פנדרי הגיבור, על חטא שלא חטאו, כבלים, האם, בית התה של ירח אוגוסט, אנשי רוסיה, האדמה הזאת, לא אמות כי אחיה, בני ערובה, ברברה בלומברג, אנה פרנק, אוליבר! (הפקת 1966 של גיורא גודיק) ועוד. 
בקולנוע הופיע בסרט "שני קוני למל" בתפקיד אביו של מקס/קונילמל (מייק בורשטיין) (1966).
היה נשוי לשחקנית אהובה קוטאי, לזוג שני ילדים, איתמר ואלכס.
הנרי מקמסטר

ביוגרפיה

מקמסטר נולד ב-27 במאי 1947 בקולומביה שבקרוליינה הדרומית. עבד כעורך דין המתמחה בעיקר בענייני סמים. בשנת 1969 סיים תואר ראשון בהיסטוריה. בשנת 1973 סיים לימודי משפטים. באותן השנים הוא שירת כתקופה קצרה בשירות המילואים של צבא ארצות הברית.
ב-4 בנובמבר 2014 נבחר לשמש כסגן מושלת המדינה עם כ-58.8% מקולות הבוחרים. זו הייתה הפעם האחרונה בה מושלים וסגניהם נבחרו בנפרד במדינה. בשנת 2016 היה מקמסטר לתומך נלהב של המועמד לנשיאות ארצות הברית דונלד טראמפ. לאחר היבחרו, הכריז טראמפ כי בכוונתו למנות את היילי לשגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות, מה שגרם למינויו של מקמאסטר לתפקיד המושל. הוא ידוע בשל תמיכתו בזכות לשאת נשק.
ג'ו קוקר

ביוגרפיה

קוקר התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 15 בעיר הולדתו שפילד שבאנגליה. הופעתו הראשונה הייתה בהרכב מקומי אנונימי בשם "דה אוונג'רס" (The Avengers) תחת שם הבמה ונס ארנולד. בשנת 1963 הצטרף להרכב בלוז מקומי אחר בשם "דה ביג בלוז" (The Big Blues). שלוש שנים מאוחר יותר פרש מההרכב לטובת להקת "הגריז" (The Grease Band). בשנת 1969 התארח בתוכנית האירוח האמריקאית המצליחה של אד סאליבן המופע של אד סאליבן.
להיטו הראשון שזכה להצלחה מסחרית היה גרסת הכיסוי לשירם המפורסם של הביטלס "With A Little Help From My Friends" ("עם מעט עזרה מחבריי"). הגרסה ראתה אור באלבום הבכורה של קוקר שנשא את שם הלהיט, ניגן בה הגיטריסט ג'ימי פייג' והיא אף שימשה כשיר הנושא של הסדרה שנות הקסם.
האלבום יצא לחנויות בשנת 1969. עוד באותה שנה השתתף קוקר בפסטיבל וודסטוק המפורסם. קוקר המשיך במסורת גרסאות הכיסוי לשירי הביטלס כשלהיטו הבא היה גרסת כיסוי לשירם "היא באה דרך חלון האמבטיה" (She Came in Through the Bathroom Window).
בסוף 1969 יצא קוקר למסע הופעות בארצות הברית בליווי להקה גדולה שכללה כ-30 מוזיקאים, בהם: לאון ראסל, ריטה קולידג' ונגנים מפורסמים אחרים. המופע שכלל 48 הופעות נקרא "Mad Dogs & Englishmen" (כלבים שוטים ואנגלים) על פי שם שיר של נואל קווארד. הקלטה חיה של המופע יצאה על גבי אלבום שזכה להצלחה גדולה. הביקורות על המופע ועל האלבום היו חלוקות; מגזין הרוק, ה"רולינג סטון", יצא בביקורת שלילית על האלבום, אך המגזינים הפופולריים "טיים" ו"לייף" שיבחו את המופע.
אלבומיו הבאים המשיכו לזכות להצלחה מסחרית והפיקו עוד כמה להיטים.
בשנת 1970, זכתה גרסת הכיסוי המוצלחת שלו ללהיטם של ה"בוקס טופס" "המכתב" (The Letter) להיכנס לעשרת הגדולים במצעד המכירות האמריקאי. היה זה להיטו הראשון שזכה לעשות זאת בארצות הברית. הופעתו המפורסמת של קוקר שכללה הנפת זרועותיו באוויר, היו לסימן ההיכר שלו.
התמכרותו לסמים ואלכוהול בתחילת שנות ה-70 השפיעה לרעה על הקריירה המוזיקלית שלו וגרמו לו לא פעם לבטל הופעות מתוכננות.
ג'ו קוקר חזר לבמה בשנות ה-80 והמשיך להפיק מספר להיטים ביניהם הלהיט שניכתב על ידי המוזיקאי ג'ק ניטשה "למעלה היכן שאנו שייכים" (Up Where We Belong), שבוצע יחד עם הזמרת האמריקאית ג'ניפר וורנס. השיר זכה בפרס האוסקר תחת קטגורית שיר הנושא הטוב ביותר של הסרט קצין וג'נטלמן.
ג'ו קוקר הופיע מספר פעמים בישראל, האחרונה שבהן בפסטיבל הגלבוע באוגוסט 2008.
קוקר נפטר ב-22 בדצמבר 2014, לאחר מאבק ממושך במחלת סרטן הריאות.
סבוטז' (סרט)

עלילה

קארל ורלוק הוא בעלים של קולנוע והוא חלק מכנופיית טרוריסטים ממדינה אירופית ללא שם שמתכננים פיגועים בלונדון. הסקוטלנד יארד מנחה את הבלש טד ספנסר לחקור את הנושא תחת כיסוי. הוא מתחפש לשוליה של ירקן ועובד בסמוך לקולנוע של ורלוק. אשתו של ורלוק ואחיה חיים יחד איתו והיא מתחילה לחשוד בו, כשאחיה נעדר לאחר שנשלח על ידי ורלוק להעביר סלילי פילם, שלמעשה היו פצצה, שהייתה אמורה להתפוצץ במטרו מתחת לכיכר פיקדילי. ורלוק מתוודה בפני אשתו, אבל מאשים את הסקוטלנד יארד ואת ספנסר במות אחיה, כי מנעו ממנו להעביר את הפצצה בעצמו. במהלך ארוחת הערב האישה רוצחת אותו בסכין. ספנסר מגיע לעצור את ורלוק, אבל מבין מה קרה, מפציר באישה לא להתוודות, אבל היא מתחילה לספר לשוטר אחר שהיא אשמה. באותו הזמן אחד משותפיו של ורלוק נכנס לחדרו, כדי לקחת משם את כלוב הציפורים, ששימש להעברת הפצצה, כדי שלא ימצא ויפליל אותו. כשהוא רואה שהבית מוקף שוטרים הוא מתפוצץ עם מעיל הנפץ שלו וכך ההודאה של האישה נפסקת והראיות לרצח שביצעה נעלמות.

טריוויה

בסצנה המתרחשת בבית קולנוע נראה סרט מצויר מוקרן על המסך. זה הוא סרט קצר של חברת וולט דיסני בשם Who Killed Cock Robin, שיצא לאקרנים שנה אחת לפני סרטו של היצ'קוק.
בלו נוט (חברת תקליטים)

סגנון מוזיקלי

כאמור, בלו נוט התמקדה מאז ומעולם בסגנון הג'אז. באופן יותר מפורט, היא החלה את דרכה יחד עם מהפכת הבי בופ ורבים מהאלבומים החשובים של סגנון זה הוקלטו בבלו נוט. עם הזמן בלו נוט נהייתה מזוהה עם ההארד בופ, כאשר המוזיקאים המובילים בה היו הרבי הנקוק, הוראס סילבר, ארט בלייקי, לי מורגן, גראנט גרין, ג'ימי סמית', ופרדי האבארד. עם זאת, כמעט כל המוזיקאים החשובים של הג'אז, על כל סוגיו, הקליטו בבלו נוט בכמות זו או אחרת.

מורשת

המורשת של הבלו נוט, היא אחת מהמורשות המשפיעות ביותר על המוזיקה המודרנית. החברה הייתה אחת מחברות התקליטים העצמאיות הגדולות בהיסטוריה, וקשה למצוא חברה אחרת שמתחרה בה במגוון הרחב של מוזיקאי צמרת ואלבומי מופת. בעיני רבים ממוזיקאי הג'אז היא הייתה מאז שנות הארבעים ועד היום החברה הטובה ביותר בשביל להקליט בה אלבום. במשך השנים החברה הרחיבה את יריעתה והיא מקליטה במגוון רחב של תחומים כולל למשל היפ הופ.
שמה של בלו נוט אוזכר בתחילת הסמפל "קנטלופ - פליפ פנטזיה" של להקת US3 ליצירתו של הנקוק, "אי המלונים".
צוג

תולדות העיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התקופה הפרהיסטורית

העדויות המוקדמות ביותר להתיישבות אנושית באזור נמצאו בגדה הצפונית של אגם צוג, והם תוארכו לכ-14,000 לפני הספירה. ארכאולוגים אף מצאו בחופי האגם שרידים של למעלה מארבעים בתי כלונסאות. החקלאים הראשונים התיישבו באזור בהתקופה הנאוליתית, בין השנים 5,500-2,200 לפנה"ס.
שיאה של התיישבות זו הייתה בתקופה שבין השנים 3800-2450 לפנה"ס. עדויות לשימוש בקרקע נמצאו בעיירה הסמוכה; מנצינגן ובעמק אגריזי השכן. בנוסף, נתגלו ממצאים רבים מתקופת הברזל (850-50 לפנה"ס) ומהתקופה הקלטית (50 לפנה"ס).

החיים היהודיים

בצוג מתקיימת פעילות יהודית על ידי שלוחים של תנועת חב"ד. The Zug Chabad Learning Center ממוקם במרכז העיר בסמיכות לתחנת הרכבת.
כלל ה 90-9-1

כלל ה 90-9-1 הנקרא גם "חוק האחוז האחד" נגזר מהטענה כי ברשתות החברתיות המקוונות קיים אי שוויון השתתפותי בין המשתמשים. הכלל נוגד את הדעה הרווחת בחברה כי קיים שוויון ברשתות החברתיות, ולמעשה מציג כיצד רוב המידע ברשת נוצר על ידי 1% מהאוכלוסייה הגולשת. החוקרים
Hill, Hillan, Wroblewski ו- Mccnadles הטביעו לראשונה את הכלל, ובהמשך הוא פותח למחקר על ידי Jakob Nielsen, שהטביע את המושג "אי שוויון השתתפותי". הכלל מבטא את בעיית הנוסע החופשי ברשת החברתית, וג'יקוב מציע מספר דרכים לפתרון חוסר השוויון.

הכלל

הכלל טוען שהתכנים ברשתות החברתיות אינם נוצרים על ידי כלל המשתתפים, אלא קיימת חלוקה לא שוויונית בין היוצרים לבין הצופים בתכנים. הכלל מורכב מ-1% "יוצרים" שמהווים משתתפים פעילים ברשתות החברתיות השונות, ולמעשה יוצרים את התכנים. 9% מהגולשים הם "עורכים" שדנים ועוסקים במידע שהעלו ה"יוצרים". 90% מהגולשים הם "אורבים", שצופים בתכנים השונים ובדיונים עליהם. ה"אורבים" לא יוצרים תכנים או נושאי שיחה חדשים. מהכלל ניתן להסיק כי ברשת קיים רוב דומם, שלא לוקח חלק פעיל ביצירת או עריכת תכנים.

אי שוויון השתתפותי

זהו מונח שטבע ג'ייקוב נילסן שטוען כי ברשת חברתית מקוונת לא קיים שוויון השתתפותי מאחר שאחוז קטן מאוד יוצר את התכנים. לדבריו, נכון לשנת 2006, מתוך 1.5 מיליארד משתמשים באינטרנט רק ל-55 מיליון (5%) יש בלוג. הנתון אף מחמיר כאשר הוא טוען שמתוך משתמשי הבלוג רק 1.6 מיליון (0.1%)מעדכנים באופן יומי אותו. בזאת מוכיח ג'ייקוב כי אחוז הצופים ברשתות הוא גדול ומשמעותי יותר, מאחוז הגולשים שיוצרים את התכנים. ג'ייקוב ממליץ לבצע מספר פעולות ברשת על מנת להזמין את ה"אורבים" לשימוש פעיל יותר, שיוביל לעלייה במספר ה"יוצרים" וה"עורכים": 1. יש להפוך את ההשתתפות בדיונים וביצירת התכנים לפשוטה- לא לדרוש יותר מדי התחייבויות או תנאי שימוש 2. יש להעניק תגמול למשתתפים הפעילים (לא יותר מדי) שיעודד אותם לתרום יותר. 3. יש לאפשר עריכת תכנים ולא רק יצירת תכנים, על מנת לא להרתיע את הגולשים מהשתתפות מתחייבת. 4. יש לקדם משתתפים איכותיים- ליצור בנק מוניטין אשר יוביל להצגת המשתתפים הפעילים באופן חיובי, כתהליך לקידום המשתתפים והיוצרים האיכותיים 5. יש להפוך את תרומתו של היוצר לתוצר לוואי של הפעולה שהוא ביצע. 
ג'ייקוב טוען, שברגע שיתבצעו הקלות אלו, הרשת החברתית תהיה מקום פורה יותר לדיונים ותכנים שיהפכו את הרשת החברתית לחזקה יותר, שתתבסס על יותר משתמשים שמחזקים את חכמת ההמון.

הסתייגויות לכלל כיום

כיום עולות תגובות שונות כנגד הכלל. אחת מהן טוענת כי מחקרו של ג'ייקוב כבר איננו מדויק בימים אלה, מאחר שהרשתות החברתיות עברו שינוי מהותי בשנים האחרונות, ומקומן בחברה השתנה. המתנגדים טוענים שהיחסים בין היוצרים, עורכים ואורבים השתנו ל: 70-20-10. כלומר, 70% "אורבים", 20% "עורכים" ו-10% "יוצרים". לטענתם, קיימת עלייה משמעותית במספר המשתתפים הפעילים מאוד ברשתות החברתיות, כשהסיבה העיקרית היא שהן תופסות תאוצה בשנים האחרונות. בין הסיבות לעלייה בשימוש קיים ריבוי המכשירים מהם ניתן ליצור תכנים- סמארטפונים, מחשבים ניידים וטאבלטים, ריבוי האתרים והחברות השונות שמציעות קישורים לרשתות החברתיות, וקיומו של דיון חברתי רחב, שמשפיע על הגולשים להיות שותפים פעילים ביצירת תכנים ברשתות.