google/wiki40b huggingface dataset:
I Wanna Go

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי מקס מרטין ושאלבאק, ואמור היה לשמש סינגל שני מתוך אלבומה של ספירס, אך נדחה לטובת Till the World Ends. ספירס ערכה סקר באתרה, ובו שאלה את מעריציה להעדפתם לסינגל השלישי. בחירת הרוב (68%) בשיר הובילה לבחירה בו. 
השיר זכה לביקורת אוהדת, בהשוואה לשאר שירי האלבום, עם הוצאתו במרץ 2011.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר "I Wanna Go" צולם בלוס אנג'לס, קליפורניה, ובוים בידי כריס מארס. ב-19 ביוני, הוכרז שהקליפ ישוחרר ב-22 ביוני, ואילו ב-19 ביוני תשוחרר הצצה לקליפ בת 30 שניות. הקליפ זכה להקרנת בכורה בשעה 10:00 (שעון ישראל) ב-22 ביוני ב-MTV ובערוץ ה-Vevo הרשמי של ספירס באתר יוטיוב. 
הקליפ נפתח כאשר בריטני לבושה ככוכבת רוק משנות ה-60, מתראיינת במסיבת עיתונאים מול אנשי תקשורת. ספירס נשאלת שאלות חודרניות חסרות בסיס וטעם. כאשר נמאס לספירס מן הראיון היא מתבטאת במספר קללות (מצונזרות), ויוצאת החוצה אל הרחוב. ברחוב שניראה כמו רחוב טיפוסי במרכז ניו יורק, ישנו בית קולנוע אשר מציג את הסרט "Crossroads 2: Cross Harder", כמעין סרט המשך לסרטה של ספירס מ-2002: "קרוסרודס". ספירס מבצעת מספר מעשים לא הולמים: תופסת בישבנו של מעריץ, חושפת את שדיה אל מול אב ובנו העוברים במקום, מרסקת מצלמה של צלם פפראצי ונלקחת על ידי שוטר, אך משוחררת, לאחר שמפעילה עליו את כוחה הנשי. בסצנה הבאה של הקליפ, נראית ספירס נלחמת עם צלמי פפראצי ברחוב, כאשר היא מצליפה בהם בעזרת המיקרופון שלה, אך מסתבר שהם רובוטים וקמים חזרה ללא פגע. ספירס המבועתת קופצת לתוך מכוניתו של אחד מן האנשים, שנכחו קודם לכן במסיבת העיתונאים, ונוסעת איתו בכביש מהיר, כאשר לגופה חזייה מנוקדת וחצאית שחורה. אותו אדם, שופך על עצמו חלב (ככל הנראה כחלק מפרסומת סמויה), ולאחר שעולים ממנו ניצוצות, מסתבר שגם הוא רובוט.
השיר נגמר, וספירס מתעוררת שוב באולם שבו התקיימה מסיבת העיתונאים, שם היא ממשיכה להישאל שאלות חסרות בסיס.
האיש, אשר נסעה איתו קודם לכן במכונית, עוצר את מסיבת העיתונאים, וספירס מספרת לו שהיא חלמה חלום מוזר. הוא, מצדו, עונה לה שהוא אוהב חלומות וצדפות.
בסוף הקליפ, האיש, שנראה כי היה רובוט, מסתובב אל המצלמה, עיניו הופכות אדומות וקורנות, והוא צוחק צחוק פרוע – ככל הנראה, כחלק ממחווה לקליפ של מייקל ג'קסון "Thriller". במצעד החצי שנתי של בילבורד, שנערך בתחילת חודש יולי, זכתה ספירס בחמש קטגוריות – ביניהן, הקליפ הטוב ביותר, ברוב של 43.5% מההצבעות, עם הקליפ השיר I Wanna Go.
נכון לנובמבר 2017 הווידאו קליפ לשיר עומד על כ-230,000,000 צפיות באתר הvevo הרשמי שלה.
דאעש (ספר)

הספר

הספר, הסוקר את הקמתה והתפתחותה של "המדינה האסלאמית", נכתב בעקבות מסעות של המחבר ברחבי המזרח התיכון.
בספר מתוארת גם האידאולוגיה העומדת בבסיס "המדינה האסלאמית", הגורמים שעומדים מאחוריה והסיבות שהובילו להקמתה ואפשרו את התפתחותה. במקביל משולבים בספר תיאורים של המחבר על המציאות בשטח לפי עדויות מכלי ראשון.
יצחק מור כתב בביקורת על הספר:
" מדובר בספר חשוב וייחודי, גם בקנה מידה עולמי, בנוף הכתיבה על דאעש ועל שורשי הרעה שנפתחה מצפון וממזרח... ככל ששיזף מתקדם במסעו מתחוור כי למפלצת יש שם ופנים, היסטוריה ומניעים. שיזף אינו מצדיק את הארגון ואת מעשיו, אך הוא מהמעטים המנסים להבין באמת את התופעה  – וגם להראות  שככלות הכול דאעש הוא כנראה יציר כפיו של המערב..."
לי וויפנג

קריירה

לי התחיל את הקריירה שלו במועדון טיינג'ין לוקומוטיב. בשנת 1998 חתם בשנג'ן עימה נמנה מירידת ליגה כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה היא סיימה במקום ה-12. בעונה שלאחר מכן השתלב לי בהרכב הקבוצה. לאחר מונדיאל 2002, הושאל לאברטון מהפרמייר ליג עד לסיום העונה, אך הוא סיים את העונה רק עם שתי הופעות. בשנת 2004 זכה עם המועדון באליפות הראשונה בתולדותיה והראשונה בקריירה שלו. בשנת 2006 נאלץ לעזוב את שנג'ן עקב בעיות כלכליות וחתם בשאנגחאי שנחווה תמורת 6 מיליון יואן. בשנת 2009 חתם ווהאן אופטיקס ואלי בה התאחד עם ז'ו גואנג'ו שאימן אותו בשנג'ן. כבר בתחילת הקדנציה שלו בווהאן היה מעורב בתקרית במשחק ליגה אשר הביאה את ההתאחדות לכדורגל בסין להשעות אותו ל-8 משחקים. גם לאחר שריצה את עונש ההרחקה שלו לא זכה לדקות משחק ולאחר שהקבוצה התפרקה בסיום העונה קיבל לי את כרטיס השחקן שלו. לי בדק מספר אופציות בליגה, אך דרישותיו הגבוהות הפילו את העסקה. בינואר 2009 חתם בסוואן סמסונג בלווינגס מליגת העל של קוריאה הדרומית. ב-18 בינואר 2011 חזר לסין כאשר חתם בטיינג'ין טדה ומיד מונה לקפטן הקבוצה. ב-20 ביולי 2015 שוחרר מהמועדון.
ב-22 בנובמבר 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין במשחק ידידות נגד קוריאה הדרומית. ב-12 בדצמבר 1998 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-6 נגד עומאן. בשנת 2003 הפך לקפטן הנבחרת. בספטמבר 2006 הורחק מהנבחרת לאחר שספג מספר רב של כרטיסים אדומים בקבוצתו דאז שאנגחאי שנחווה, וכעבור שנה חזר לסגל הנבחרת. לי הוא שיאן ההופעות בנבחרת עם 112 הופעות והשתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2000, מונדיאל 2002, גביע אסיה בכדורגל 2004, גביע אסיה בכדורגל 2007 ואולימפיאדת בייג'ינג (2008).
חסידות זוטשקא

חסידות זוטשקא היא חצר חסידית מבית נדבורנה. הרבי הראשון היה רבי יצחק אייזיק רוזנבוים.
סמל סלובקיה

סמל סלובקיה (סלובקית Slovenský znak) אומץ בשנת 1993 והוא מורכב מצלב כפול (צלב פטריארכאלי) בצבע כסף או לבן על רקע אדום, הניצב על שלוש גבעות כחולות. צבעי הסמל הם הצבעים הפאן-סלאבים, והוא מופיע גם על דגל סלובקיה העשוי משלושה פסים רוחביים בצבעים אלה.
הגבעות מסמלות שלוש שרשראות הרים - טָטְרָה, פָטְרָה ומָטְרָה הנמצאת כיום בהונגריה. הצלב הכפול מסמל את מורשתה הנוצרית של סלובקיה ומקורו במאה ה-9 באימפריה הביזנטית. סמוך לאותה עת הובא צלב זה לסלובקיה ולהונגריה והופיע על מטבעות מקומיים. במאה ה-16 לכל המאוחר החלו הסלובקים לראות בצלב הכפול סמל לאומי, ובשנת 1848 אימצו אותו כסמלם בעת מאבקם בהונגרים. מוטות הצלב מתרחבים בקצותיהם והם קעורים, וצלב דומה מופיע בצורה ובממדים שונים גם בחלקו הימני של סמל הונגריה.
אבילין

היסטוריה

בשנת 1881 מגדלי בשר התיישבו באזור והפכו אותו לנקודת משלוח, העיר נקראה אבילין על שם העיר אבילין שבמדינת קנזס. כמות יציאת המשלוחים מאבילין עברה את זו של העיר בופאלו גאפ, בירת המחוז באותו הזמן. בסופו של דבר, בעל קרקעות מצפון בופאלו גאפ, בשם קלייב מרצ'נט, המוכר גם כאב אבילין, בחר את השם עבור העיירה החדשה. על פי עיתוני דאלאס, כ-800 אנשים כבר החלו להתיישב באזור עוד לפני שמכירת הקרקעות נפתחה. העיר החלה את דרכה בעזרת קולונל ג'. סטודארד ג'ונסון ומכירת הקרקע החלה ב-15 במרץ 1881. בסוף היום הראשון, 139 יחידות קרקע נמכרו עבור סכום כולל של $23,810, ביום שלמחרת נמכרו עוד 178 יחידות עבור $27,550.
אבילין נוסדה זמן קצר לאחר שיושבה בשנת 1881. בשנת 1888, הוועדה הפרוגרסיבית נוצרה כדי למשוך עסקים לאזור, אשר מאוחר יותר בשנת 1890 הפכה ללשכת המסחר. בשנת 1900 התגוררו באבילין 3,411 תושבים.
בשנת 1940, אבילין גייסה כסף כדי לרכוש אדמות עבור בסיס צבאי דרומית-מערבית לעיר בשם קאמפ בארקליי, אשר באותו הזמן היה גדול פי 2 מגודלה של אבילין. כאשר הבסיס נסחר, רבים חששו שהעיר תתרוקן מתושבים אך בתום מלחמת העולם השנייה, אנשי צבא רבים חזרו לאבילין כדי להקים עסקים. בשנות החמישים המוקדמות, התושבים גייסו $893,261 כדי לרכוש 14 קמ"ר של אדמה עבור בסיס חיל האוויר. כיום בסיס חיל האוויר דיאס הוא אזור התעסוקה הגדול ביותר באבילין, עם 6,076 מועסקים. מקומות עבודה עזרו לגדילת מספר התושבים בעיר. עד 1960, אוכלוסיית העיר כמעט הוכפלה בתוך 10 שנים כאשר בשנת 1950 התגוררו בעיר 45,570 תושבים ועשר שנים לאחר מכן מספרם היה 90,638.

גאוגרפיה

אבילין נמצאת כ-257 ק"מ מערבית מהעיר פורט וורת'.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 286.5 קמ"ר אשר מתוכם 272.3 אדמה ו-14.2 קמ"ר מים (4.95%).

דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין, נכון לשנת 2010 היו בעיר 115,930 תושבים, 41,570 בתי משק ו-28,101 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 425.8 נפש לקמ"ר. היו 45,618 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 167.5 יחידות דיור לקמ"ר. 78.07% מהתושבים הם לבנים, 8.81% אפרו-אמריקאים, 0.55% אינדיאנים, 1.33% אסיאתים, 8.73% מגזע אחר ו-2.44% משני גזעים או יותר.

כלכלה

כלכלת אבילין הייתה במקור מבוססת על בעלי חיים וחקלאות. אבל מאז התפתחה וכיום מבוססת בחוזקה בממשלה, חינוך, שירותי בריאות וייצור. תעשיית הנפט נפוצה באזור גם היא. העיר מייצרת תמריצים כדי להביא לאזור עסקים חדשים כולל מענקי הכשרה לעבודה ומענקים לתושבים חדשים.
פאבו טלוולה

תחילת דרכו

טולוולה נולד בוונטה שבמחוז הדוכסות הגדולה של פינלנד (אז האימפריה הרוסית היום פינלנד). כמו צעירים פינים רבים שרצו לשים קץ לשלטון הדיכוי הרוסי, הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם לצד גרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, אז רכש ידע צבאי בסיסי. לאחר שפינלנד זכתה בעצמאות חזר אליה התגייס לתנועת "המשמרות הלבנים" ולקח חלק במלחמת האזרחים הפינית. הוא נודע כמפקד נועז, מעולה בהתקפה אך חסר משמעת מעט. הוא הרשים את מפקד הצבא הברון קארל גוסטף אמיל מנרהיים וב-1939 כבר היה קולונל.

אחריתו

הוא מת בהלסינקי בשנת 1973. אשתו מתה בשנת 1989. בחייו הוא פרסם ספר בן שני כרכים בשם "Sotilaan elämä – muistelmat" ("חיים של חייל"), המבוסס על זכרונותיו.
פליצ'ה ג'ימונדי

ילדותו והתחלת הקריירה הספורטיבית שלו כחובב

ג'ימונדי נהג לרכב באופניים יחד עם אמו, דוורית שביצעה את עבודתה על גבי אופניים. ב-1964, ג'ימונדי התחרה במירוץ הכביש של המשחקים האולימפיים, וסיים במקום ה-33. אחרי שניצח בגרסת החובבים של הטור דה פראנס ב-1964, הוא הוחתם בקבוצת סאלבארני.

קריירה כמקצוען

בשנתו הראשונה כמקצוען, כתוצאה מפרישת רוכב אחר בקבוצתו הוא צורף לטור דה פראנס של 1965 בדקה האחרונה, וזכה במירוץ כשהוא הופך לגיבור לאומי איטלקי.
ב-1966 הוא זכה בשניים מחמשת המירוצים הקלאסיים (חמשת המונומנטים): פריז - רובא וג'ירו די לומברדיה.
ב-1967 הוא זכה בג'ירו ד'איטליה. 
ב-1968 הוא זכה בטור של ספרד (הוואלטה אספניה). 
ב-1969 הוא זכה שוב בג'ירו ד'איטליה. 
ב-1973 זכה ג'ימונדי באליפות העולם באופני כביש (אחרי שהגיע שני ב-1971 ושלישי ב-1970), ושוב במירוץ הקלאסי הג'ירו די לומברדיה. 
ב-1974 זכה ג'ימונדי במירוץ הקלאסי מילאנו - סן רמו. 
ב-1976 הוא זכה בפעם השלישית והאחרונה בג'ירו ד'איטליה. 
הוא מחזיק בשיא ההופעות על הפודיום בג'ירו ד'איטליה: 9 בסך-הכל, מתוכן 3 זכיות במקום הראשון, פעמיים במקום השני וארבע פעמים במקום השלישי. 
הישגיו מרשימים אף יותר בהתחשב בכך שרוב-רובה של הקריירה שלו כרוכב מקצועי התנהלה בצל הקריירה של אדי מרקס, הנחשב לרוכב האופניים הגדול בכל הזמנים. 
ג'ימונדי פרש ב-1979, כשבאמתחתו 158 ניצחונות כמקצוען. בין פעולותיו אחרי פרישתו, היה דירקטור ספורטיף (מנהל ספורטיבי) למשך זמן קצר בקבוצת Gewiss, כיהן כנשיא קבוצת "Mercatone Uno" בזמן שרכב בה מרקו פנטאני וכיהן כנשיא קבוצת רכיבת-האופניים TX Active - Bianchi.
ב-16 באוגוסט 2019 נפטר כתוצאה מהתקף לב בעת ששחה בים בעת חופשה בג'ארדיני נקסוס (איט') שבסיציליה.

חומרים אסורים

ג'ימונדי נכשל פעמיים בבדיקות לאיתור חומרים אסורים: לראשונה ב-1968 בג'ירו של איטליה, ובפעם השנייה ב-1975 בטור דה פראנס.
דארון גיבסון

ביוגרפיה

גיבסון החל לשחק בצעירותו בליגה של מחוז דרי. הוא הצטרף למנצ'סטר יונייטד בשנת 2004, ובאוקטובר של אותה שנה ערך גיבסון את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה במשחק בו עלה לשחק כמחליף. בעונת 2005/2006 הוא שיחק בקבוצת המילואים של יונייטד וזכה עימה בטרבל. בשנה זו ערך 19 הופעות והבקיע שני שערים.
בשנת 2006 זכה גיבסון בפרס היוקרתי "השחקן הצעיר של השנה ע"ש ג'ימי מרפי" במסגרת מנצ'סטר יונייטד. בהמשך הושאל לשנה למועדון הכדורגל אנטוורפן (עונת 2006/07) ולשנה נוספת לוולברהמפטון וונדררס (עונת 2007/08). בעונת 2008/09 שיחק במסגרת מנצ'סטר יונייטד במשחקי גביע הליגה ובחצי גמר הגביע האנגלי, ומעמדו בקבוצה עלה. הוא היה ידוע בשל הבעיטות שלו ממרחק ברגלו הימנית. בתקופה זו זכתה יונייטד באליפות העולם לקבוצות (2008), בגביע הליגה (2009, 2010) ובאליפות אנגליה (2011). עם זאת, הוא לא שותף במשחקים רבים בתקופתו במנצ'סטר יונייטד, ולכן ב-13 בינואר 2012 עזב לאברטון. ב-13 באפריל 2013 גיבסון הבקיע את שערו הבכורה באותה עונה מול קווינס פארק ריינג'רס אשר נגמר בניצחון 2-0. ב-30 בינואר 2017 חתם גיבסון בסנדרלנד. ב-3 באוגוסט 2018 חתם גיבסון בויגאן את'לטיק.

נבחרת אירלנד

הייתה מחלוקת באיזו נבחרת גיבסון ישחק - צפון אירלנד או נבחרת אירלנד, לפי חוקי פיפ"א הוחלט שישחק בנבחרת אירלנד לפי אזרחותו הקבועה במדינה. ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-2007 במוקדמות יורו 2008 נגד דנמרק בניצחון 4-0. ב-8 בפברואר 2011 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בגביע האומות 2011 מול ויילס אשר הסתיים בניצחון 3-0. ב-1 בספטמבר 2012 החל לשחק במוקדמות מונדיאל 2014 מול קזחסטן.
יודנריין

"נקי מיהודים" (בגרמנית: יוּדֶנרָיין - Judenrein) או "חופשי מיהודים" (יוּדֶנפרָיי - Judenfrei), היה מונח נאצי שבא לציין אזור ללא יהודים במהלך השואה.
מילארד מיטשל

ביוגרפיה

מיטצ'ל נולד בהוואנה, קובה. החל את דרכו כשחקן הוליוודי בשנות ה-30 של המאה ה-20 כשחקן משני.
מיטצ'ל התגלה לראשונה בסוף שנות ה-40 בדרמות "טייסי השחקים" של הנרי קינג בתור מפקד המפציץ מייג'ור גנרל פריצ'הארד, "חיים כפולים" של ג'ורג' קיוקור ובקומדיה של בילי ויילדר "רומן זר" בתפקיד קולונל רופיוס פלאמר.
בשנת 1950 השתתף מיטצ'ל במערבונים "האקדוחן" בתפקיד השריף מארק סטרט, "ווינצ'סטר 73" בתפקיד ובקומדיה "מר 880" בתפקיד מאק מאקאינטייר.
ב-1952 זכה מיטצ'ל בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתור האסיר ג'יימס קוני בדרמה הקומית בהפקת סטנלי קריימר "ההרשעה השישית שלי". באותה שנה הופיע בקומדיה המוזיקלית
הקלאסית "שיר אשיר בגשם" בתפקיד מנהל אולפן ההפקות ר. פ. סימפסון.
סרטו האחרון היה המערבון של אנתוני מאן "דורבן ערום".
מיטצ'ל נפטר ב-13 באוקטובר 1953 ממחלת סרטן הריאה בסנטה מוניקה כשהוא בן 50. הוא נקבר ב"בית העלמין הצלב הקדוש" שעיר קולבר סיטי.
תצפיתנות כלי רכב

תצפיתנות כלי רכב (באנגלית: Car Spotting) היא תחביב צילום כלי רכב מיוחדים, נדירים או משודרגים. חלק גדול מהתצפיתנים מפרסמים את התמונות שצילמו בפורומי רכב ותצפיות. התצפיתנות מוכרת בעיקר במערב אירופה ובארצות הברית אבל ניתן למצוא תצפיתנים בכל רחבי העולם.

תצפיתנות כלי רכב בישראל

בישראל יש קהילה מצומצמת של תצפיתני כלי רכב. התצפיתנות אינה מפותחת היות שעל כבישי הארץ נעים בעיקר רכבים של ציי רכב ורכבים המיוצרים בסדרות גדולות ואחידות. כמעט אין כלי הרכב אקזוטיים המעניינים תצפיתנים, כגון אלה מתוצרת פרארי, למבורגיני, מזראטי, לוטוס, הדגמים המיוחדים של מרצדס, ב.מ.וו, אאודי ופורשה. גם כמות כלי הרכב העתיקים (בני למעלה מ-70) שולית.
עדנאן חשוגי

עדנאן חשוגי (בערבית: عدنان خاشقجي; תעתיק מדויק מערבית: עדנאן ח'אשוקג'י; 25 ביולי 1935 – 6 ביוני 2017) היה סוחר נשק ואיש עסקים סעודי. נודע במעורבותו ב"פרשת איראן-קונטראס" ובהיותו האיש העשיר בעולם בשנות ה-80.

ביוגרפיה

נולד  במכה  כבן הבכור למוחמד חשוגי, שהיה רופאו האישי של המלך אבן סעוד. אביו היה טורקי שהשתקע בסעודיה ושימש תקופת מה כסגן שר הבריאות.
עד שנת 1952 למד בקולג' ויקטוריה היוקרתי באלכסנדריה, שם גם הכיר את מלך ירדן, חוסיין.
משנת 1953 למד באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת המדינה של קליפורניה. הוא הפסיק את לימודיו ונכנס לעסקים.
חשוגי תיווך בעסקאות נשק בין חברות אמריקניות לסעודיה בשנות השישים והשבעים, ועבד בצמוד לתאגיד לוקהיד, כיום לוקהיד מרטין. בהמשך ייצג את צרפת במרוץ מול בריטניה במטרה להשיג עסקה בסך 20 מיליארד דולר של נשק תמורת נפט עם הסעודים - עסקה שעדיין נמשכת כיום. ב-1987 תמונתו פורסמה בשער מגזין "טיים", תחת הכותרת: "עסקאות הנשק האפלות - חיי החברה הגבוהה והעסקאות הנוצצות של עדנאן חשוגי". 
בפרשת איראן-קונטרס, באמצע שנות ה-80, היה המתווך בעסקת הנשק תמורת בני ערובה.
בשנת 1988 הוא נעצר בשווייץ והואשם בהסתרת כספים של נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס ואשתו אימלדה, ולאחר שלושה חודשים הוסגר לארצות הברית. הוא שוחרר בערבות ובסופו של דבר זוכה מהאישומים נגדו. שנה לפני כן בית משפט בפריז חייב אותו לשלם 1.6 מיליון דולר על הברחת 37 ציורים לפריז, ציורים שאותם קנה בארצות הברית עבור מטוסו הפרטי.
בשיא גדולתו, הונו של חשוגי נאמד ב-2.4 מיליארד דולר, והוא נחשב לאיש העשיר בעולם. בניגוד לסוחרי נשק אחרים ששמרו על חשאיות, במסיבות שלו הופיעו סלבריטאים רבים, נשים יפהפיות, וטייקונים אחרים. אחת המפורסמות שביניהן הייתה זו שערך באיסטנבול אחרי ניתוח של ליז טיילור, שחלתה בסרטן; לאחרת הזמין את להקת קווין. להערכת העיתון הגרמני "דר שפיגל", חשוגי החזיק רק כ-50 מיליון דולר ב-1990.
חשוגי החזיק בעבר באחת היאכטות הגדולות בעולם, "נבילה", שנקראה על שם בתו. היאכטה, שאורכה 86 מטרים, הכילה חניה לרולס-רויס פנטום 5, מסוק, וצוות בן 40 איש. היאכטה הופיעה בסרט של ג'יימס בונד "לעולם אל תאמר לעולם לא". כשהאימפריה שלו נקלעה לקשיים כספיים, הוא מסר את היאכטה לסולטן של ברוניי, שמכר אותה אחר כך לדונלד טראמפ תמורת 29 מיליון דולר - כ-30 שנה לפני שטראמפ נבחר לנשיא ארצות הברית (כיום בידי המשקיע הסעודי אל-וליד בן טלאל).
החזיק במספר מעונות בעולם, ביניהם וילה "מוחמדיה" בריביירה הצרפתית, "לה בראקה" במרבייה שבספרד, וכן שתי קומות במגדל אולימפיק בשדרה החמישית בניו יורק.

משפחתו

חשוגי התחתן בשנת 1961 עם סנדרה דיילי, בריטית בת 20 שהתאסלמה ושינתה את שמה לסוראיה. השניים היו נשואים עד שנת 1974, נולדו להם ארבעה בנים ובת. ב-1982 קיבלה גרושתו 870 מיליון דולר במסגרת הסכם הגירושין.
בשנת 1978 נישא בשנית עם האיטלקייה לאורה ביאנקוליני, שהתאסלמה והפכה ללאמיה חשוגי. לשניים בן משותף.
מאוחר יותר נישא בשלישית לאיראנית בשם לשאהברי עזם זנכנה.
הוא הודה בפומבי על חיבתו ליצאניות ואמר כי יש לו 11 "נשות שעשועים" - שעינגו אותו ביאכטות ובבתי הקיט שלו.
אחותו של חשוגי, סמירה, היא אימו של דודי אלפאיד, שהיה ידידה של הנסיכה דיאנה.
בסוף ימיו סבל ממחלת פרקינסון ומת בבית חולים בלונדון.
דפנה רכטר

ביוגרפיה

רכטר נולדה למשפחת אמנים: היא בתם של האדריכל יעקב רכטר והשחקנית חנה מרון, אחותם של האדריכל אמנון רכטר, חוקרת המתמטיקה של קאנט ד"ר עפרה רכטר וכן אחותם למחצה של המוזיקאי יוני רכטר והמאיירת מיכל לויט מנישואיו הראשונים של אביה. 
ב-1984 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה הקומית "קרובים קרובים". לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר למשחק בית צבי ובמהלך לימודיה עבדה כמוכרת תכשיטים בפסאז' של תיאטרון הקאמרי, כיכבה ב-1991 בסרט "מעבר לים" לצד אריה מוסקונה וזכתה עליו בפרס אופיר. לאחר מכן שיחקה בשורה של סרטים ישראליים: "מקס ומוריס" לצד משה איבגי ואורנה בנאי (1994), "קשר עיר" לצד יונתן סגל ב-1998 (עליו זכתה בפרס אופיר), "צור הדסים" (1999) ו"פיתוי" (2002) המבוסס על הרומן "פיתוי" מאת רם אורן, ב-1992 לקחה פסק זמן מעולם המשחק ועברה להתגורר בניו יורק שם עבדה בבית חרושת ליצור כובעים, וכעורכת בתחנת הטלוויזיה של הישראלים בעיר.
בטלוויזיה השתתפה במיני-סדרה "אנס הבושם" (לצד נתי רביץ), בסדרת הדרמה "מיי פירסט סוני" לצד יורם חטב (2002) ובשנת 2003 החלה לשחק בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה" במשך שלוש עונות. בנוסף השתתפה בדרמות הטלוויזיה "אהבה ממדרגה ראשונה", "משחקי ראש" ו"המכון".
שיחקה בהצגות רבות בתיאטרון הישראלי: בתיאטרון באר שבע שיחקה ב"ברור כשמש", "קומדיה של טעויות" (לצד גיל פרנק), "טובת המולדת", "הביצה", "שם המשחק", "דון ז'ואן ", "מפיסטו", "רוחות", "מפגש משולש", "שלוש אחיות", "מעקב באפילה" וב"כטוב בעיניכם". בהבימה שיחקה ב"אותלו" ובבית ליסין ב"גג שקוף", "גן עדן דרום", "הקונצרט", "קיסריה סופ"ש", "המים זוכרים", "ריגוש", "יומנים" ו"חיים פרטיים".
בשנת 2008 פרשה רכטר ממשחק והתמקדה בשירה. ב-2012 היא שבה לתיאטרון.
בשנת 2013 דפנה החלה לשדר בתחנת הרדיו האינטרנטית 109FM תוכנית בשם "סולם רכטר".

חיים פרטיים

רכטר היא טבעונית הידועה גם בזכות תרומתה למאבק למען זכויות בעלי חיים. היא גרושה ולה ילדה אחת שנולדה ב-1996.
רכטר נודעה גם ביחסים המורכבים והסכסוך בינה לבין אמה עליו דיברה בתקשורת בגלוי.
רכס היי רוק

גאוגרפיה

הרכס הוא החלק הדרומי של הרכסים הקונטיננטליים, וממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, צפונית למעבר קרואוזנסט, ודרומית למעבר הייווד. הרכס שוכן בחלקו באזור קאנאנאסקיס.
רכס מיסטי ורכסי גרינהילס הם תת-רכסים של רכס היי רוק.
שטחו של הרכס 2,172 קמ"ר (מהם 58% בשטח קולומביה הבריטית, ו-42% בשטח אלברטה), אורכו 117 ק"מ (מדרום לצפון) ורוחבו 37 ק"מ (ממזרח למערב).
אדולף גרוס

ד"ר אדולף גרוס (Adolf Gross;‏ 26 ביולי 1862, קרקוב – 27 בדצמבר 1936, שם) היה עורך דין, עסקן חברתי ופוליטי יהודי גליצאי, חבר מועצת עיריית קרקוב וחבר הפרלמנט האוסטרי. מתבולל מתון, סוציאל-דמוקרט, שפעל רבות למען רווחת העניים במדינה, למען עזרה סוציאלית ואפשרויות מגורים לשכבות הרחבות. פרסם מאמרים בתחום הכלכלה והרווחה, בסוגיות של יהודי גליציה ובעניינים מוניציפליים.

ביוגרפיה

אדולף (אייזיק) גרוס נולד בעיירה קז'ימייז' שליד קרקוב (לימים הפרוור היהודי של העיר) ב-1862, השלישי משמונת ילדיהם של חיה ומשה דוד גרוס.
למד משפטים באוניברסיטה היגלונית בעירו, וקיבל תואר דוקטור. עסק בעריכת דין ורכש לעצמו מוניטין. במקביל היה פעיל חברתי – פעל לטובת השכבות החלשות בקהילה היהודית וכן למען שוויון זכויות לנשים. פרסם מאמרים פובליציסטיים בענייני פוליטיקה, כלכלה ורווחה, בין היתר ביומון Nowa Reforma ("נובה רפורמה", 'רפורמה חדשה') שהופיע בקרקוב והיה מזוהה עם המחנה הדמוקרטי.
משנת 1897 היה חבר מועצת העיר קרקוב. בשנת 1900 ייסד עם ד"ר איגנץ לנדא בקרקוב את "המפלגה הדמוקרטית של היהודית הבלתי תלויים", שביקשה להשיג שוויון זכויות בפועל וארגון עזרה הדדית בין היהודים, לטובת שכבות העם הנזקקות. גרוס היה מחבריה החשובים והבולטים ביותר של המועצה, וקנה לעצמו פופולריות רבה ופרסום נרחב. הוא היה ממנהיגי המתבוללים, וייצג קו מתבולל מתון אך יציב. ד"ר יצחק שוורצברט (Ignacy Schwarzbart), עסקן ציוני ולימים ציר לסיים הפולני, מתאר את גרוס כ"המקורי ביותר בין מנהיגי המתבוללים... מילא תפקיד חשוב מאוד בחיי היהודים [בעיר]... נמוך קומה, עגלגל, בעל עיניים עירניות ואינטליגנטיות, פולמוסן מזהיר, יוריסטן [=משפטן] מנוסה, מקור לא-פוסק של מרץ, שתדלן דימוקראטי וטיפוס כשלעצמו".
בשנת 1907 ייסד את "האגודה הכללית לבניית בתי מגורים ובתי פועלים זולים", חברה ציבורית שבנתה בתים ברחבי העיר. בנוסף ייסד קואופרטיבים צרכניים.
על רקע הפופולריות שלה זכה, נבחר ב-1907 כציר לפרלמנט האוסטרי בווינה מטעם המפלגה הדמוקרטית היהודית, בגוברו על המועמד הציוני חיים הילפשטיין בקרב המצביעים ברובע קז'ימייז'. ב-1911 נבחר שוב, וכיהן עד 1918. בפרלמנט נמנה עם חברי החוג הפולני (Koło Polskie – נציגי גליציה), ופעל בשיתוף פעולה עם המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (Polska Partia Socjalistyczna,‏ PPS). בסיים פעל בעיר לטובת העניין היהודי ובסוגיות של רווחה.
לאחר המלחמה התקשה, כרבים אחרים, למצוא את מקומו במדינה הפולנית העצמאית, ולא הצליח להיבחר לסיים.
גרוס נפטר בקרקוב בדצמבר 1936, בן 74 במותו. לוח לזכרו הוצב ברחוב סמוצ'יי (Smoczej)‏ 10 בקרקוב.

משפחתו

גרוס היה נשוי לדבורה גיטל זילבּיגֶר, ילידת אושוויינצ'ים 1878, שחיה אחריו ונספתה בראוונסבריק ב-1944. לזוג נולדו חמישה בנים ושתי בנות. בתו מריה הייתה אשתו של הפסנתרן והמורה לפסנתר קָרוֹל קליין, ונפטרה בישראל.
פרעה מונץ'

ביוגרפיה

מקור כינויו של ג'ימרסון הוא בובת הקוף מונצ'יצ'י. אחרי שעשה תספורת מוזרה שדומה ל"שימפנזה", בנות מהכיתה של מונץ' בתיכון לעיצוב ולאומנות שבניו יורק, התחילו לקרוא לו "מונצ'יצ'י", שיותר מאוחר זה קוצר ל"מונץ'". הוא אימץ את ה"פרעה" לאחר שפגש את Prince Po, עמיתו לצמד הראפ Organized Konfusion.

1997 – 2003

מונץ' הוציא שלושה אלבומים עם Organized Konfusion, Stress: The Extinction Agenda :Organized Konfusion ו-The Equinox. הם זכו לביקורות חיוביות מצד המבקרים, אך לא זכו לאותה הצלחה במכירות. בשל ההצלחה המועטה במכירות הצמד החליט להתפרק לאחר שהוציאו את אלבומם האחרון, The Equinox, בשנת 1997.
לאחר התפרקות השותפות חתם מונץ' בחברת התקלטים העצמאית Rawkus Records. לאחר שהתארח באלבומים רבים, מונץ' הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Internal Affairs, בשנת 1999. הסינגל הראשון באלבום, "Simon Says", הגיע למקום ה-97 במצעד בילבורד הוט 100. הסינגל הופיע בפסקול הסרטים "המלאכיות של צ'ארלי" ו"חדר לחץ", שהוקרנו בשנת 2000. למרות ההצלחה של הסינגל, הסינגל עורר מחלוקת כשמונץ' סימפל את ההוק של השיר Gojira Tai Mosura של המלחין Akira Ifukube. השימוש הלא ברור בסימפול גרם להפסקה בהפצת האלבום.
ב-2000 התארח יחד עם נייט דוג בשיר "Oh No" של הראפר מוס דף, מאלבום קומפלציה הרביעי של הלייבל Lyricist Lounge 2 ,Rawkus Records . ב-2001 הוא שחרר את השיר "Fuck You" לפסקול של הסרט "יום אימונים מסוכן" ועשה את שיר הנושא של המשחק Madden NFL 2002. ב-2003 פרעה שחרר את הסינגל האחרון בחברת ההקלטות Agent Orange" ,Rawkus Records".

2004 – היום

מונץ' חתם בחברת ההקלטות Street Records Corporation, שבה חתומים וו טאנג קלאן, דוד באנר וTerror Squad. ביוני 2007 מונץ' שחרר את אלבומו השני, Desire. הסינגל "Push" ששוחרר יחד עם הבי סייד שלו "Let's Go", הופק על ידי פרעה מונץ'. הקליפ של הסינגל והסינגל שוחררו בסוף ספטמבר 2006. בפברואר 2007 מונץ' שחרר את הקליפ השני מהאלבום "When the Gun Draws" בפסטיבל המוזיקה שבברוקלין. הקליפ האחרון מהאלבום נעשה לשיר "Desire", שצולם בניו זילנד.
ב-9 ביולי 2010, פרעה מונץ' שחרר את הסינגל הראשון מהאלבום (W.A.R. (We Are Renegades, שנקרא "Shine". הסינגל הופק על ידי דיאמונד די וכלל קולות רקע של מלה מצ'ינקו. במרץ ב-2011 מונץ' שחרר את אלבומו השלישי, (W.A.R. (We Are Renegades, שבו התארחו האומנים: רויס דה "9'5, אימורטל טכניק, מיסטר פורטר ואומנים נוספים.
ב-2011, פרעה מונץ' שפט בתוכנית Ultimate MC, יחד עם רויס דה "9'5, שון פריס, Planet Asia ו-Organik.
אלישה דבנם קארי

2003–2011: תחילת הקריירה

אלישיה דבנם קארי החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 8. ב-2003, היא שיחקה בסרט עטור פרסים של רייצל ווארד הנקרא "המעיל החדש של מרתה". דבנם-קארי הייתה בתפקיד אורח בסדרה :הבנות של מק'לאוד". ב-2008, היא הופיעה בסרט קצר "ילדת הפזל". דבנם-קארי שיחקה בעוד סרטי קצרים כמו "על הקעקוע" ו"הענף". ב-2010, היא שיחקה בפיילוט אשר לא שודר של הסדרה "התנגדות", באותה שנה גם הייתה כוכבת אורחת בסדרת דרמה האוסטרלית, "אקדמיה לריקוד".

2012–2013: לוס אנגלס ותחנה הבאה הוליווד

דבנם-קארי החלה להשאיר את חותמה בהוליווד כבר בגיל 18, כאשר ביקרה בארצות הברית בפעם הראשונה. היא שיחקה בסדרה "תחנה הבאה הוליווד" כשהיא השחקנית הצעירה ביותר בקאסט. "תחנה הבאה הוליווד" הוא סרט דוקומנטרי, העוקב אחר 6 שחקנים אוסטרלים אשר התחרו על תפקידים בארצות הברית. בפרק הפיילוט, אמא שלה, ליאונה קארי, תסריטאית, ליוותה את אלישיה במסע שלה.
"התחנה הבאה הוליווד" שודר ב-2013 ב-ABC1 באוסטרליה.

ילדותה

בשנת 2011, דבנם-קארי סיימה את לימודיה בבית הספר ניוטאון לאומנויות הבמה,שם היא ניגנה על כלי הקשה. בשנת 2010, בשותפות עם הפילהרמונית של ברלין, היא ועוד בערך 40 מוזיקאים אחרים, עבדו יחד והלחינו קטע בתוך שבועיים של תוכנית. דבנם קארי למדה 10 שנים לנגן על כלי הקשה קלאסיים ואמרה שהיא כמעט הלכה ללמוד בקונסרבטוריון המוזיקה של סידני, אבל היא החליטה שזה לא מה שהיא באמת רוצה לעשות. בשנתיה האחרונות בבית הספר, דבנם-קארי עשתה בחינות קבלה והצליחה להתקבל לרמה הגבוהה ביותר בכל ה-6 קורסים שלה, הם כוללים הרחבת אנגלית 1, דרמה, היסטוריה מודרנית, מוזיקה 2 ואמנות חזותית. דבנם-קארי קיבלה את פרס הפרייר על קבלת ציון 90 ל-6 קורסים.