google/wiki40b huggingface dataset:
שרה רטנר

קורות חייה

שרה רטנר נולדה בניו יורק ב-9 ביוני 1903. הוריה, אהרון וחנה לבית זלצר, היגרו לארצות הברית מרוסיה בעשור האחרון של המאה ה-19. אביה אהרון היה בעל מפעל. שרה הייתה בת יחידה והיו לה ארבעה אחים.

השכלה ומסלול מיקצועי

בשנת 1920, בגיל 17, קיבלה מלגה לאוניברסיטת קורנל שבאיתקה. שם סיימה לימודי כימיה ב-1924. עם סיום לימודיה הועסקה כלבורנטית בבית חולים אוניברסיטאי בלונג איילנד. ב-1930 החלה לימודי דוקטורט בביוכימיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה. את התואר קיבלה ב-1936. לאחר קבלת הדוקטורט עבדה תקופת מה כחוקרת מחוץ לניו יורק. בשנת 1937 התקבלה כחוקרת למחלקה לביוכימיה של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה. ב-1939 קיבלה תואר מרצה. ב-1946 התקבלה כפרופסור חבר לפרמקולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק, שם עבדה עם סברו אוצ'ואה (לימים חתן פרס נובל). באמצע שנות ה-50 התקבלה כחברת צוות המחקר של המכון של ניו יורק למחקר בריאות הציבור (Public Health Research Institute of New York) משם פרשה בשנת 1992, בגיל 89.

המאבק המיגדרי

מראשית דרכה נתקלה רטנר במחסומים שעמדו בפני נשים במדעים. קורנל הייתה, באותה תקופה, אחת מהאוניברסיטאות היחידות שאפשרו לימודי כימיה לנשים, לכן נאלצה לעבור לאיתקה שבצפון מדינת ניו יורק. רטנר הייתה בדרך כלל האישה היחידה בקורסים שבהם השתתפה.
לאחר קבלת הדוקטורט התקשתה לקבל משרה כחוקרת אקדמית. שכן באותה תקופה נשים התקבלו רק למשרות הוראה וגם זאת רק במכללות לנשים.

פעילותה המדעית

רטנר תרמה תרומה משמעותית למחקר מעגל האוריאה. לתחום זה הקדישה את רוב שנות עבודתה. מחקרה התרכז בתהליך של יצירת ארגינין מסיטרולן (citrulline). היא גילתה וחקרה את חומצת האמינו חומצה ארגינינוסינית (Argininosuccinic acid). 
פעילותה המחקרית המוקדמת נתנה לה כלים למחקרה העיקרי. בסוף שנות השלושים הייתה שותפה למחקרי המטבוליזם הראשונים שנעשו בשיטות החדשות של "צביעת" המולקולות בדאוטריום או ב איזוטופ חנקן ¹⁵N. במחצית הראשונה של שנות הארבעים עסקה בחקר החימצון של החומצות האמיניות ובבידוד האנזימים הכרוכים בחימצון זה.
ב-1946 החלה במחקר מחזור האוריאה, שהפך כאמור לתחום המחקר המרכזי שלה. היא גילתה את חומצת האמינו: החומצה הארגינינוסינית (Argininosuccinic acid) והראתה שזו מהווה שלב ביניים, שלא היה ידוע לפני כן, במעבר מסיטרולן (citrulline) לארגינין. היא גילתה גם את האנזימים ארגינינוסינית-סינתאז וארגינינוסינית-ליאז המשמשים במעבר זה. בהמשך הראתה שהתהליך צורך אנרגיה ולכן זקוק ל-ATP.
סיירת קלה

סיירת קלה היא סוג של סיירת או אוניית מלחמה, שהייתה בשימוש במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ככל שנכנסו סיירות המערכה לשירות, הסתבר שתפקידן ישאיר אותן בצמוד לצי העיקרי. לפיכך, נוצר הצורך בסיירת קלה (Light Cruiser). במקביל, הפכו ההתפתחויות הטכנולוגיות את הסיירת המוגנת לאיטית ולא יעילה לצורכי ליווי. המנועים החדשים היו מהירים יותר, והסיירות הישנות הפכו לאיטיות ולא יעילות. מעבר לכך, המעבר לשימוש בנפט הביא לכך שלא היה צורך במחסני פחם והיה צורך במיגון שונה. בשנת 1909 נכנסו לשירות בצי הבריטי סיירות מסדרת טאון (Town); אלו היו הסיירות הקלות הראשונות. סדרה נוספת של סיירות קלות, סדרת ארת'וסה (Arethusa) נכנסה לשירות ב-1911; סיירות אלה שילבו שריון יחד עם מהירות (מהירותן הגיעה ל-29 קשר), ונועדו למשימות הקלאסיות של הסיירות: סיור, פשיטה, ליווי, וכיוצא בזה.
באמנת וושינגטון, שנחתמה ב-1922 על ידי ארצות הברית, האימפריה הבריטית, האימפריה היפנית, צרפת ואיטליה, והגבילה את הכוח הצבאי הימי של המדינות החתומות, קיבלו על עצמן המדינות החתומות להגביל את בניין אוניות השטח שלהן. מעבר לאוניות מערכה, נאסר על בניית אוניות שטח שההדחק שלהן עולה על 10,000 טון. בכך הוגדר גודלה של הסיירת הקלה, כלומר אונייה שאינה אוניית מערכה. בזמן מלחמת העולם הראשונה נשאו הסיירות הקלות הבריטיות שני תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) ושמונה תותחי 4 אינץ' (100 מ"מ), או מערך של תותחי 6 אינץ' בלבד. סיירות גרמניות נשאו בתחילת המלחמה תותחי 4.1 אינץ' (104 מ"מ) ובמהלכה שופרו תותחיהן עד שהגיעו לקוטר של 5.9 אינץ' (150 מ"מ); כעת הגדירה האמנה את קוטר התותחים שיכולות אוניות מסוג זה לשאת: לא יותר מקוטר של 6.1 אינץ' (155 מ"מ).
במלחמת העולם הראשונה הופעלו שני סוגי הסיירות: סיירת המערכה והסיירת הקלה. בין הסיירות הקלות נבנו גם סיירות ייחודיות שנקראו "מובילות שייטת" (Flotilla Leader); תפקידן היה להיות אוניית דגל לשייטת של משחתות. הן נבנו כך שיהיה בהן מקום, מעבר לצוות הרגיל, גם למטה השייטת ולציוד הנדרש, כמו ציוד קשר.

סיירת עזר

סוג נוסף של סיירות קלות שהופעלו במלחמה היה "סיירות עזר" (Auxiliary cruiser). אלה היו אוניות סוחר, אשר עם תחילת המלחמה חומשו בתותחים בעלי קוטר קטן, ונועדו להוות ליווי לשיירות. היה זה פתרון גרוע, שכן לאוניות אלה חסרו עוצמת האש והמהירות הנדרשת כדי למלא את תפקידן כיאות. הגרמנים עשו שימוש אחר באוניות אלה, כאשר השתמשו בהן כאוניות פשיטה מוסוות לתקיפת צי הסוחר הבריטי.
הארי הס

הארי האמונד הס (Harry Hammond Hess‏; 24 במאי 1906– 25 באוגוסט 1969) היה גאולוג ומפקד בסיס צוללות אמריקני בזמן מלחמת העולם השנייה. הס נחשב למי שגילה את הכוח המניע את נדידת היבשות – זרמי הערבול במעטפת כדור הארץ. התאוריה שפיתח הס, הנוגעת להתפשטות קרקעית הים, מהווה בסיס לתאוריית טקטוניקת הלוחות.

קורות חייו

הארי הס נולד בעיר ניו יורק ב-24 במאי 1906, לדניאל וג'ילאן האס. למד בבית ספר תיכון בניו ג'רזי. סיים תואר ראשון באוניברסיטת ייל בשנת 1927 ואת הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון ב-1932.
היה נשוי לאנט ברנס, והותיר אחריו שני בנים.
נפטר מהתקף לב בוודס הול מסצ'וסטס, ב-25 באוגוסט 1969, תוך כדי ניהול ישיבה של האקדמיה הלאומית למדעים. נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

פעילותו המקצועית

לאחר סיום לימודיו, בשנה האקדמית 1932/3, לימד באוניברסיטת ראטגרס. לאחר מכן שימש במשך שנה כעוזר מחקר (research associate ) במעבדת הגאופיזיקה של מכון קארנג'י בוושינגטון. בשנת 1934 התקבל לסגל של אוניברסיטת פרינסטון, מקום בו נשאר כל חייו. בין השנים 1950-1966 כיהן כראש המחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1965 שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג', באנגליה.
השתתף בתכנון מבצע הנחתת אדם על הירח.

תגליות מדעיות

הס תרם תרומה חשובה לתאוריית נדידת היבשות, שהגה אלפרד וגנר, בעת שפיקד על נחתת אמריקנית בזמן מלחמת העולם השנייה. בנחתת זו היה מכשיר סונאר למדידת עומק קרקעית האוקיינוס, ששירת את הס למטרות צבאיות וגאולוגיות כאחת – מיפוי קרקעית האוקיינוס. במדידותיו גילה הס שקעים אוקייניים וגוּיוֹ – הרי געש תת-ימיים שנוצרו מעל נקודות חמות, שהפכו דחוסים יותר ופסגותיהם נסחפו כאשר התרחקו ממנה והתקררו. הס קרא להרי געש אלה "גויו" על-שם הגאולוג והגאוגרף ארנולד הנרי גויו (Arnold Henry Guyot) יליד שווייץ, שהיה פרופסור לגאוגרפיה פיזית וגאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1960 הגה את תאוריית התפשטות קרקעית האוקיינוסים, לפיה הקרקעית נוצרת באמצעות התפרצות געשית ברכסים מרכז-אוקייניים. התאוריה מניחה כי זרמי הערבול במעטפת הם הכוח המניע את תנועת היבשות.
תאוריה זו הסבירה את גילם הצעיר של הסלעים במרכז האוקיינוסים, את האנומליה המגנטית של קרקעית האוקיינוס, קשתות איים, שקעים אוקייניים ואת היווצרות הגויו.
זכה במדליית פנרוז לשנת 1966.
הס השתתף בתכנון מבצע הנחתת אדם על הירח, ועוד לפני מותו בגיל 63, זכה לראות את צעדיו הראשונים של האדם על הירח במשימת אפולו 11.

הנצחה

מאז שנת 1984 האיגוד הגיאופיזי האמריקאי מעניק מדליה על שם הס לחוקרים מצטיינים במחקר המבנה והאבולוציה של כדור הארץ וכוכבי הלכת.
אנה מארי צ'ה

ביוגרפיה

צ'ה נולדה בבודפשט, היא החלה לקחת קורסים בדוגמנות בגיל ארבע עשרה ומשכה תשומת לב בשוק האופנה ההונגרי, ב-1995 זכתה בתחרות דוגמנית העל העולמית והחלה לעבוד עם סוכנות פורד, במהלך הקריירה שלה היא חילקה את זמנה בין ניו יורק לפריז, למדה יחסים בינלאומיים באוניברסיטה בהונגריה וקיבלה תואר בספרות צרפתית מאוניברסיטה בפריז.
היא צעדה בתצוגות אופנה של ולנטינו גאראווני, כריסטיאן לקרואה, פנדי, שאנל וכריסטיאן דיור.
היא הצטלמה למגזינים ווג ואל והופיעה בקטלוגים של בולגארי ולואי ויטון, היא השתתפה כשחקנית במספר הפקות קולנועיות במדינתה וב-2008 שיחקה בסרט המבוסס על מחזה לצד ויגו מורטנסן.
היא מתגוורת בלונדון עם בעלה ובתה.
ברכת שים שלום

ברכת שים שלום היא הברכה האחרונה הנאמרת בתפילת העמידה. הברכה נאמרת לאחר ברכת הודאה. בחזרת הש"ץ בתפילות שחרית, מוסף, נעילה ומנחה בתעניות הברכה נאמרת על ידי החזן לאחר ברכת כהנים. הברכה מסיימת את חזרת הש"ץ בכל התפילות. הברכה עוסקת בבקשה מהקב"ה להשכנת שלום על כל עם ישראל.

סידורים שנקראו על שמה

בשל חשיבות הברכה בנוסח התפילה, החותמת את תפילת שמונה עשרה, והאמירה הטמונה בה, סידורים רבים בחרו בה ככותר לשם הסידור. ביניהם סידור שים שלום בשילוב כוונות קצרות, סידור שים שלום תפילות לשלום העולם ע"פ תורתו של רבי נחמן מברסלב, סידור רפורמי, ועוד.
פלויד קאונסל

חייו

פלויד נולד בשפל היל, צפון קרוליינה להארי וליזי קאונסל, והחל את הקריירה המוזיקלית שלו ברחובות צ'אפל היל בשנות ה-20 יחד עם שני אחיו, לאו ותומאס.
לפי ראיון שנערך עמו ב-1969, פלויד הצהיר שהוא הקליט 27 שירים במהלך הקריירה שלו, שבעה מהם כליווי מוזיקלי ללהקת Blind Boy Fuller, עמם עבד במהלך שנות ה-30.
פלויד עבר שבץ בשנות ה-60, אשר גרם לו לשיתוק חלקי בשרירי הגרון ולירידה ביכולתו המוטורית, אולם הוא נשאר צלול בדעתו.
פלויד עבר לסנפורד, צפון קרוליינה, שם מת מהתקף לב בשנת 1976.

דיסקוגרפיה

לא ידוע על תקליטים שבהם ישנן עבודות בלעדיות של פלויד; אולם התקליטור "בלוז קרוליינה" כולל שישה שירים אותם הוא הקליט. הסדרה של Blind Boy Fuller בשם "ההקלטות המלאות" מכילה שירים רבים בהם פלויד מנגן בגיטרה.

½ של פינק פלויד

בשנות ה-60 סיד בארט הקים להקה בשם פינק פלויד על ידי שימוש בשמם הפרטי של קאונסל ופינק אנדרסון.
תאוות בצע (סרט)

ההפקה

סיפור עשיית הסרט נהפך להיות אגדה הוליוודית. פון שטרוהיים ניסה תחת חסותם של אולפני גולדווין לצלם גרסה שלמה בכל פרט ופרט של הספר. זאת על מנת לתפוש את הרוח האותנטית של הסיפור. הוא התעקש על אתרי הצילום בסן פרנסיסקו, הרי סיירה נבדה ועמק המוות, זאת חרף תנאים קשים בהם נתקל.
התוצאה הייתה גרסה מדהימה באורכה שחבקה עשר שעות, והופקה בעלות של מעל חצי מיליון דולרים - סכום כסף שלא נשמע עליו עד אותה עת. לאחר שהקרין את הגרסה המלאה של הסרט עמד בפני התחייבות חוזית. מטרו-גולדוין-מאייר, האולפן שרכש את גולדוין במהלך ההפקה, כפו על פון שטרוהיים לערוך את הסרט לאורך סביר יותר. ובעזרת סיועו של עמיתו, הבמאי רקס אינגראם, והעורך גראנט ויטוק, הוא קיצץ את הסרט באי רצון לכדי ארבע שעות. הסרט נלקח מידי פון שטרוהיים ונחתך שוב, חרף מחאותיו. אפילו דמויות מפתח הוסרו מהגרסה הסופית, כך שהוא יכל להיות מוקרן במסגרת זמן סבירה. עותקים קיימים של 'תאוות בצע' מוקרנים במשך שעתיים ועשרים דקות. קטעיו של הסרט שנקטעו נהרסו (למרות שנראה שהרבה מזה שרד לפחות עד לשנות החמישים המאוחרות). הסרט הזה נודע כאחד המפורסמים ביותר שבין 'הסרטים האבודים' בהיסטוריה של הקולנוע. גירסת הסרט שהופצה הייתה כישלון קופתי וגונתה באכזריות על ידי המבקרים. בשנים מאוחרות יותר, אפילו בגרסה הקצרה יותר, נחשב הסרט כאחד הסרטים הריאליסטיים הטובים ביותר שנעשו בתקופתו. ניתן לצפות בתצלומים נדירים של הנעשה מאחורי הקלעים של 'תאוות בצע' בסרט של גולדוין Souls for Sale.
בשנת 1999 החליטו אולפני טרנר (מחזיקי הזכויות כרגע על הסרט) "ליצור מחדש" את הסרט, קרוב ככל האפשר לגרסה המקורית. זאת הם עשו תוך השוואת הצילומים הקיימים עם צילומי סטיל של הסצינות האבודות, בהתאם לקווי המתאר המקוריים שהנחה הבמאי אריך פון שטרוהיים. אורך הסרט המשוחזר הוא כארבע שעות והוא הופק על ידי ריק שמידלין.
סרטים קלאסיים אחרים עם תצלומים חסרים כוללים את סרטו של אורסון וולס האמברסונים המופלאים, סרטו של פרנק קפרה Lost Horizon, סרטו של ג'ורג' קיוקור A Star is Born, וסרטו של פון שטרוהיים המלכה קלי.
הסרט נבחר לשימור על ידי ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
חואן מנדז

חואן מנדז (נולד ב-23 בספטמבר 1981 במונטריאול, קוויבק) הוא כדורסלן-עבר קנדי וכיום מאמן כדורסל (משמש כעוזר מאמן באוניברסיטת מקגיל הקנדית). גובהו 2.04 מטרים, ושיחק בתפקיד פאוור פורוורד.

חיים מוקדמים וקריירת מכללות

מנדז, שהוריו היגרו לקנדה מהרפובליקה הדומיניקנית לקנדה, מחזיק גם בדרכון של המדינה הזאת, אך בחר לשחק בנבחרת הכדורסל הקנדית.
מנדז למד בתיכון "אקדמיית המכינה של פלורידה"  שבמלבורן, פלורידה. ב-2001 עבר מנדז ללמוד באוניברסיטת ניאגרה האמריקאית מדרג המכללות הראשון, אותה הוביל לטורניר אליפות המכללות בכדורסל ראשון מאז 1970, בו הצטיין. הוא התחיל את שנתו הרביעית עם 1500 נקודות כשהוא קרוב לקלווין מרפי, וסיים את קריירת המכללות שלו עם 2,210 נקודות ו-1,053 ריבאונדים שהציבו אותו בתוך רשימת כדורסלני המכללות שקלעו מעל ל-2000 נקודות ולקחו מעל ל-1000 ריבאונדים היוקרתית כשהוא מוביל עד היום (יוני 2017) את רשימת הקלעים הקנדיים ב-NCAA דוויז'ן I. את עונתו האחרונה באוניברסיטה סיים כשחקן המצטיין של המחוז המטרו אטלנטי מליגת המכללות לשנת 2005.

קריירה מקצוענית

בשנת 2005 לאחר סיום לימודיו נרשם לדראפט ה-NBA 2005. הוא לא נבחר על ידי שום קבוצה באותו הדראפט, אך קיבל חוזה מהקבוצה הקנדית היחידה ב-NBA, הטורונטו ראפטורס, בה שיחק במהלך מחנה קדם-העונה ושוחרר.
בעקבות זאת, החליט מנדז לעבור לאירופה וחתם בטרפאני מהסרייה א'2 בכדורסל (ליגת הכדורסל השנייה באיטליה מעל לסרייה ב') וסיים עם הקבוצה את עונת 2004/2005 במקום העשירי בליגה.
לאחר מכן עבר לשחק במדי פאנליניוס מליגת העל היוונית בכדורסל בעונת 2005/2006, אך זכה לשחק רק בשלושה משחקים וסופסל להמשך העונה.
בעונת 2006/2007 קיבל הצעה מעירוני נהריה, וחתם בקבוצה לעונה. בעונת 2007/2008 שיחק מנדז במדי מכבי ראשון לציון מליגת העל. בעונת 2008/09 עבר לשחק בליגה הסינית בקבוצת קסינג'יאנג פליינג טייגרס.
בעונת 2009/2010 כפי הנראה היה חסר קבוצה]. בעונת 2010/2011 עבר לשחק במדי בי.סי. דניפרו מליגת העל האוקראינית בכדורסל וסיים את העונה עם הקבוצה במקום השביעי.
לאחר מכן עבר לשחק בקיץ של 2011 במדי סמיחו מליגת הקיץ של הרפובליקה הדומיניקנית, ובעונת 2011/2012 חתם בקוקולוס דה סן פדרו מהליגה המקצוענית של הרפובליקה הדומיניקנית.
בעונת 2012/2013 שיחק במדי מונטריאול ג'אז מליגת הכדורסל הקנדית ושיחק במדי גרגוריו אורבאנו גילברט בליגת הקיץ הדומיניקנית ופרש בתום עונת 2013 מכדורסל מקצועני ועבר לתחום האימון.
ב-2017 שימש כעוזר מאמן באוניברסיטת מקגיל מליגת המכללות הקנדית.

הופעות בנבחרת קנדה בתחרויות בינלאומיות

מנדז שיחק בנבחרת הקנדית בין השנים 2002 ו-2008 ועזר להוביל אותה למקום השני באליפות ארבע המדינות בסין ובברזיל ב-2004. כמו כן לקח חלק גם בהמשחקים הפאן-אמריקאיים ב-2003 בה סיימה נבחרתו במקום השביעי מתוך 8 נבחרות מתמודדות ובאליפות האמריקות בכדורסל 2007 בה סיימה נבחרתו במקום החמישי מתוך 10 נבחרות מתמודדות.
בנדר עבאס

היסטוריה

העיר נוסדה בתקופת שלטונו של דריווש הראשון, (בין 586 ו-522 לפני הספירה). לאחר שכבש אלכסנדר הגדול את העיר מהממלכה האחמנית ב-334 לפנה"ס, העיר נקראה "הורמירזד" (Hormirzad).
בשנת 1507 הקימו הפורטוגזים נמל בעיר, והם קראו לה "גמרון". בשנת 1514 כבש עבאס שאה הראשון את העיר, הוא שיקם את הנמל בסיוע חברת הודו המזרחית הבריטית, ובנדר עבאס הפכה למרכז חשוב ליצוא המשי האיראני.
ב-1740 הייתה העיר בשליטת הערבים, וב-1780 בשליטת מנהיגי מאסקט (עומאן), אולם בשנת 1868 ירד מעמדה של עומאן והעיר שבה לשלטון פרסי.
כיום משמשת העיר כמרכז יבוא ויצוא, בעיקר לסוראט (הודו). אלפי תיירים מבקרים מדי שנה בעיר ובאי הסמוך לה קשם.

נמל בנדר עבאס

נמל בנדר עבאס מהווה מרכיב חשוב בכלכלה המקומית, דרכו מייצאים בין היתר: טבק, תמרים, פירות הדר, שימורי טונה, וכלי חרס.
ליד הנמל נמצא הבסיס הראשי של הצי האיראני. בשנת 2010 פורסם כי חברה גרמנית חתמה על חוזה לשיפוץ הנמל, אולם החוזה בוטל בעקבות לחץ ישראלי על ממשלת גרמניה. ישראל טענה כי משלוחי נשק רבים לחמאס וחזבאללה, יוצאים מבנדר עבאס.
הנמל הוא חלק של המסדרון הצפוני דרומי.

תחבורה

העיר מקושרת באמצעות מערכת כבישים לשיראז, כרמאן זאהדאן, ושירג'אן.

כמו כן לעיר נמל תעופה בינלאומי המשמש יעדים באיראן ובאיחוד האמירויות הערביות.
טראוויס בארקר

ביוגרפיה

בארקר נולד בפונטנה, קליפורניה. הוא קיבל את המערכת תופים הראשונה שלו מאמו בגיל ארבע, והתחיל ללמוד תופים עם מורה בגיל חמש. כשהוא למד עם מורה לג'אז ששמו מישל מיי, הוא נחשף לסגנונות רבים של מוזיקה. יום לפני התחלת התיכון, נפטרה אמו של בארקר. לפני מותה היא אמרה לו להמשיך לנגן תופים כי הוא מנגן טוב, והוא הקשיב לה. לאחר מותה בארקר לקח את תחום התיפוף ברצינות. הוא הצטרף לתזמורת צועדת של בית ספרו. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון ב-1993, הוא הפך למתופף רוק של הלהקות "Feeble" ו"The Aquabats".
ב-1998, בארקר היה בסיבוב הופעות עם "The Aquabats", תחת שם הבמה "הברון וון טיטו".
הלהקה שימשה כלהקת החימום של בלינק 182, וכשריינור עזב את הלהקה, הופוס ודה-לונג' הזמינו את בארקר להחליף אותו ליתר סיבוב ההופעות, והוא היה צריך ללמוד לנגן את שירי הלהקה (למעלה מ-20 שירים), בפחות משעתיים לפני ההופעה, בנוסף לנגינתו בלהקתו "The Aquabats". בזכות כישוריו, הוא זכה לכבוד והערכה מצד הופוס ודה-לונג', ובסופו של דבר הוא הצטרף ללהקה לתמיד, ועזב את "The Aquabats".
האלבום הראשון שלו עם בלינק 182 היה Enema of the State, האלבום הכי נמכר שלהם. לאחר התפרקות הלהקה בפברואר 2005, הקים בארקר יחד עם מארק הופוס את להקת +44.
כיום בארקר מנגן בלהקת הפאנק רוק בלינק 182 שהתאחדה ב-2009.
בנוסף בארקר מנגן עם dj am הם עושים קאברים לשירי היפ הופ.

חייו האישיים

בארקר התחתן פעמיים, בפעם הראשונה למליסה קנדי ב-22 בספטמבר 2001. הם התגרשו ב-6 באוגוסט 2002, לאחר 11 חודשים.
בארקר התחתן בפעם השנייה עם מיס ארצות הברית לשנת 1995, שאנה מואקלר, ב-30 באוקטובר 2004. לבארקר ושאנה יש שני ילדים ביחד, לאנדון אשר ואלבמה לולה. המשפחה הופיעה בתוכנית מציאות "לפגוש את הבארקרים", בה הם היו מתועדים על ידי מצלמות כל הזמן. התוכנית שודרה ב-MTV מ-2005 עד 2006.
ב-8 באוגוסט 2006, החל הזוג בתהליך הגירושין, לאחר שנתיים יחד. במהלך פרידתם, בארקר ניהל רומן קצר עם פריס הילטון בספטמבר 2006. ב-20 בספטמבר 2008 נפצע קשה בתאונת מטוס אך רופאו אמר שהוא צפוי להחלים מפציעתו לחלוטין.
טרוויס גם השתתף בהופעה ב GRAMMY עם EMINEM, DRAKE, LIL WAYNE ב-1 בפברואר 2010.
אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים

אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (באנגלית: People for the Ethical Treatment of Animals, מוכר בקיצור כ-PETA) הוא ארגון זכויות בעלי חיים אשר נוסד ב-1980. הארגון טוען שהוא ארגון זכויות בעלי החיים הגדול בעולם, עם למעלה מ-6.5 מיליון תומכים.

היסטוריה

הארגון חשף מקרי התעללות רבים בבעלי חיים, ובמסגרת המאבק הצליח למנוע ולחשוף בפני הציבור את ההתעללויות.
זהו ארגון בינלאומי, המקיים פעילות במדינות רבות. משרדיו הראשיים נמצאים בנורפוק (וירג'יניה) שבארצות הברית, וסניפים נוספים פועלים בבריטניה, הולנד, צרפת, גרמניה, והודו.
הארגון, הפועל בעיקר בתחום ההסברה, ידוע בפרובוקציות הרבות שהוא יוצר על-מנת למשוך את תשומת לבה של התקשורת. אלו עוררו ביקורת רבה הן בתנועה לזכויות בעלי חיים והן מחוצה לה.
בעבר, הארגון מימן את ההרצאות של גארי יורופסקי, התומך בטבעונות ממניעים אידאולוגיים ומוסריים. שיתוף הפעולה בין הארגון לבין גארי יורופסקי הסתיים לאחר שהארגון החליט להפסיק לממנו. 
החל משנת 2011 הארגון מעסיק את פטריק בבומיאן להרצאות בנושא.
רון ויליאמסון

רון ויליאמסון (3 בפברואר 1953 – 4 בדצמבר 2004) היה שחקן בייסבול ששיחק בתפקיד תופס ומגיש בליגת המשנה בארצות הברית, הואשם על לא עוול בכפו ברצח ובאונס, הורשע במשפטו, נדון למוות ב-1988 וזוכה ב-1999.
ויליאמסון נולד באוקלהומה. הוא היה הבחירה ה-41 בדראפט של ליגת החובבים בבייסבול ב-1971, בחירה שנעשתה על ידי קבוצת אוקלנד אתלטיקס בסיבוב השני. ב-1972 הוא שיחק בקבוצת המשנה של אוקלנד וחבט בממוצע של 265. ב-52 משחקים. עונת 1973 הייתה גרועה מבחינתו, והוא חבט בממוצע של 0.137 בלבד בקבוצת קי וסט קונצ'ס, כאשר ב-59 משחקים היו לו רק 13 Runs Produced. בעונות 1976–1977 שיחק בקבוצת המשנה של הניו יורק יאנקיז בתור מגיש.
חייו של ויליאמסון החלו לנוע במעגלים לאחר מכן. הוא התמכר לאלכוהול ולסמים, וסבל ממחלות נפש, הפך לדיכאוני ועבר לגור עם אמו.
חייו עברו את השינוי הגדול ביותר כאשר ב-1982 דברה סו קרטר, מלצרית בבר בעיר עדה שבאוקלהומה שבו הוא נהג לבקר באופן תדיר, נמצאה מתה בדירתה. חמש שנים לאחר מכן טענה משטרת עדה כי ויליאמסון, ביחד עם חברו דניס פריץ, הם החשודים ברצח של דברה קרטר. בעקבות זאת נשפטו השניים בבית המשפט בעדה. גזר דינו של ויליאמסון היה מוות בזריקת רעל, ואילו פריץ נדון למאסר עולם.
לאחר 11 שנים באגף הנדונים למוות, ויליאמסון זוכה בעקבות בדיקת DNA, ושוחרר מהכלא. הוא נפטר חמש שנים לאחר שחרורו בבית חולים כתוצאה משחמת הכבד בעקבות התמכרותו ארוכת השנים לאלכוהול ולסמים. הסופר ג'ון גרישם קרא את ההספד שנכתב עליו בניו יורק טיימס וכתב עליו את ספרו הלא-בדיוני הראשון, שהפך לרב-מכר.
ארגון טודט

מבנה הארגון

הארגון היה בנוי כגוף צבאי. בראש כוחות המשימה עמדו מפקדים שנקראו "פרונטפירר". בראש היחידות הבסיסיות שהרכיבו כוח משימה יחיד, עמד מפקד שתוארו היה "באופירר". אנשי הארגון לבשו מדים. רק לאזרחים גרמנים שהוגדרו על פי חוקי הגזע כטהורים מותר היה ללבוש את מדי הארגון. לארגון התגייסו אף עובדים זרים (Frontarbeiter) שנשבעו אמונים לגרמניה הנאצית ומנהיגה. עובדים אלו לבשו סרט דרגה על זרועם וסמל נאצי על כובעם. קבוצה נוספת שלא נדרשה להישבע אמונים הייתה מורכבת מבני עמים אחרים (Einsatzarbeiter). עובדים אלו הוכנסו ליחידה שהוגדרה כיחידת מתנדבים. קבוצה זו לבשה סרט זרוע חום בלבד. מעבר לכך השתמש הארגון בפועלי כפייה.

מיזמי בנייה עיקריים

לפני המלחמה סייע הארגון מ-1933 ועד 1941 בהקמת הרייכסאוטובאן (Reichsautobahn), מערכת הכבישים המסועפת בגרמניה. הארגון הקים בין השאר את מערכת הביצורים בגבול גרמניה-צרפת, ששמה "החומה המערבית" ומאוחר יותר את "החומה האטלנטית". הארגון אף בנה את "החומה הדרומית-מזרחית".
הארגון הקים את המפעל התת-קרקעי הענק בו ייצרו ציוד צבאי חשוב ("המיטלוורק") ושדות תעופה תת-קרקעיים (שדות יגר). מיזמי הבנייה התת-קרקעיים היו חשובים עד מאוד ליציבות המאמץ המלחמתי הגרמני שנפגע מהפצצות אוויריות של בעלות הברית. בעת מבצע ברברוסה בנה הארגון את התשתית התחבורתית שהיוותה בסיס לוגיסטי למבצע. לצורך המבצע הוקמו 20 כוחות משימה (Einsatzkommando) ניידים. לתוכנית להקמת יחידות ניידות חמושות ניתן השם "מבצע יעקב" (Einsatz jacob). היחידות היו אמורות לשפץ ולבנות מחדש את מערכת הכבישים והרכבות ההרוסה, בשטח שנכבש. מבצע זה נחל קשיים רבים ונחשב לכישלון יקר.
מערת שם ועבר

תולדות המערה

מערת שם ועבר היא מערת קבורה מהתקופה הביזנטית, המהווה אחד משרידיה הקדומים של צפת. במקור היא שימשה כמערת קבורה של משפחה יהודית אמידה. לקראת סוף המאה העשירית המערה התקדשה על ידי היהודים. 
בתקופה הצלבנית זוהתה המערה כמקום קבורתו של טוביה, אחד מכותבי הספרים החיצוניים, והיא הפכה למרכז דתי נוצרי. על פי המסורת הנוצרית, המערה הוחזקה על ידי נזירות "בנות יעקב".
לאחר כיבוש צפת על ידי צלאח א-דין ב-1188, הוסבה למקום תפילה מוסלמי. בתקופה הממלוכית כונתה "בית אלאחזאן" (בית האבל). על פי המסורת המוסלמית כאן התאבל יעקב על מות יוסף. דמעותיו ניקבו את קירות המערה ויצרו את המעיינות הנובעים בסביבתהּ של צפת. שמה המוסלמי הנוסף, "קבר המבשר" נובע מהעובדה שמבשר הבשורה הרעה על פי המסורת קבור במערה זו. ב-1310, מושל צפת, בכתמור אלגֻ'כנר, הרחיב את המערה ופרץ כניסה חדשה בקשת מאבני גזית לבנות ואדומות. על אבן הראשה חקוק סמל המושל בצורת שני מקלות פולו ומגן קמור מעליהם. המערה נודעה גם בשם מערת "בנות יעקב" ואילו רבי חיים ויטאל מכנה אותה "אולאד יעקב".
מסורת יהודית מאוחרת בת המאה ה-19 גורסת כי שם ועבר - בנו ונכדו של נח - הקימו במערה זו בית מדרש, ובו למד יעקב אבינו. לפי האר"י, קבורים באותה מערה התנא דוסא בן הרְכָּינָס, מחכמי התלמוד, רבי שמעון בן עזאי, מתלמידי רבי עקיבא ורבי נחמיה הקדר, אבל המסורת העדיפה את גרסת שם ועבר ובה זוהו קברי התנאים. בשנות בצורת התירו הערבים ליהודים להתפלל במערה, כדי למנוע עצירת גשמים, אך בשנים גשומות לא נתנה בה דריסת רגל ליהודים.

קבר שם בן נח

לפי המסורת היהודית במערה קבור גם שם בן נח].
יעקב מאיר בידרמן

הרב יעקב מאיר בידרמן (ראש השנה ה'תר"ל, ספטמבר 1869 – י"ג בסיוון ה'תש"א, יוני 1941) היה מרבני יהדות פולין קודם השואה. חתנו של רבי יהודה אריה לייב אלתר, ה"שפת אמת", ועורך ספרי חידושיו על הש"ס. חותנם של רבי אברהם מרדכי אלתר, ה"אמרי אמת" ובנו רבי ישראל אלתר, ה"בית ישראל".

קורות חייו

נולד בעיירה לוביץ' (Lubicz) לרבי נתן שלמה בצלאל בידרמן, רב העיירה. סבו היה הרב יעקב דוד אב"ד קוז'ניץ ווישגראד. היה מיוחס לש"ך ולפני יהושע. מגיל צעיר נודע כשקדן וכעילוי. הוא השתדך לאסתר, בתו של האדמו"ר מגור, רבי יהודה אריה ליב אלתר, ה"שפת אמת", וכעבור כמה שנים, כשהיה בן 15, נישא לה ועבר לעיירה גור, סמוך לבית חותנו. באותן שנים עסק בלימוד תורה ונודע כשקדן ובקיא. ה"שפת אמת" הזכירו פעמים רבות בספר חידושיו על הש"ס. הספרים נדפסו בוורשה לאחר פטירת ה"שפת אמת" בעריכתו של הרב בידרמן שאף צירף הערות והגהות לחידושי חותנו. גם לאחר פטירת חותנו בשנת תרס"ה (1905) המשיך להסתופף בחצר גור תחת הנהגתו של גיסו, רבי אברהם מרדכי אלתר, ה"אמרי אמת". 
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר בורשה. בתקופה זאת החל גם לעסוק בענייני הציבור החרדי בפולין. הוא נבחר למזכירות מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל ולנשיאות קופת רבי מאיר בעל הנס של כולל פולין. בשנת תרצ"ה התמנה לוועד הרבנים של קהילת ורשה, לצד הרב מנחם זמבה והרב אברהם ויינברג. באותה שנה השתתף במשלחת הרבנים לארץ ישראל מטעם אגודת ישראל, שכללה בין היתר את הרב שמואל דוד אונגר, הרב זלמן סורוצקין והרב יוסף שלמה כהנמן. הוא ביקר פעם נוספת בארץ ישראל ואף הוצע לו לעמוד בראש ישיבת שפת אמת, אולם הדבר לא יצא לפועל.
בסוף ימיו סבל ממחלת הסוכרת, אך גם אז המשיך בלימודו ובשיעוריו. ב-1940, עם הקמת גטו ורשה נאלץ לעבור לתוכו. בגטו החמיר מצבו הבריאותי בשל חוסר בתרופות ובתנאים מתאימים, ובי"ג בסיוון ה'תש"א (1941) נפטר. נקבר בבית הקברות אוקופובה בוורשה בחלקת קבר משותפת עם סבו הרב יעקב דוד בידרמן. 
שניים מבניו, רבי יצחק דוד ורבי לייבל התמנו למלא את מקומו ברבנות ורשה, אך הם נספו כעבור זמן קצר. אשתו, שבעת ילדיו, נכדיו וניניו נספו בשואה. הניצולים היחידים מבני משפחתו היו בתו פייגה שהייתה אשתו בנישואים שניים של גיסו האדמו"ר, רבי אברהם מרדכי אלתר, ובנה, רבי פנחס מנחם אלתר, לימים האדמו"ר מגור, בעל ה"פני מנחם".

דברי תורתו

כמה מחידושיו נדפסו בחייו בירחון התורני "קובץ דרושים" בהוצאת ועד הרבנים של פולין, ובירחון "דגל תורה" בעריכת הרב מנחם מנדל כשר.
התכתב בחידושי תורה עם רבים מחכמי דורו, בהם הרב צבי פסח פרנק.
בשנת תשט"ז הדפיס רבי פנחס מנחם אלתר את הספר "מאור יעקב" המכיל מחידושי תורתו של סבו. בהקדמתו כתב כי לימוד התורה של סבו "היה לא רק טבוע באופיו, אלא גם המאורע העיקרי בחייו". הוא ציין כי סבו כתב חידושי תורה רבים, אך רובם אבדו בשואה. ספריו ועליהם הערותיו הרבות הוחבאו בורשה והובאו לאחר המלחמה לישראל. הספר "מאור יעקב" כולל את הערותיו שנכתבו על גיליון החומש שלו וכן מעט מכתבים תורניים שניצלו גם הם.
בשנת תשנ"ה הודפס הספר ליקוטי מאור יעקב, הכולל "חדושים הערות ופלפולים. ערוכים ומעובדים על פי הגהותיו והערותיו וע"פ המובא בשמו בספרים שונים".
בשנת תשע"ד הודפס הספר שם ושארית, בו נלקטו "שרידים מועטים מחידושי תורתו".

לקריאה נוספת

שם ושארית - שרידים מועטים מחידושי תורתו של רבי יעקב מאיר בידרמן, בעריכת הרב מיכאל אריה ראנד, תקא עמודים, אשדוד תשע"ד.