google/wiki40b huggingface dataset:
מוזיאון מרמוטאן מונה

היסטוריה

מבנה המוזיאון נבנה כמעון ציד עבור דוכס ואלמי. המבנה נרכש בשנת 1882 על ידי ז'ול מרמוטאן אשר הוריש אותו לבנו, פול מרמוטאן. פול עבר להתגורר במעון ואיכסן בו את אוסף הציורים שלו. במותו הוריש מרמוטאן את המבנה ואת האוסף שלו לאקדמיה לאמנויות היפות. בשנת 1934 פתחה האקדמיה באתר את המוזיאון. במהלך השנים נתרמו למוזיאון יצירות רבות נוספות, כאשר התרומה הידועה ביותר הייתה תרומתו של מישל מונה (Michel Monet), בנו ויורשו היחיד של קלוד מונה, אשר הוריש למוזיאון את יצירות אביו. כיום המוזיאון מציג את האוסף הגדול ביותר בעולם של יצירותיו של מונה.
ב-1985 נשדדו באיומי אקדח תשעה ציורים מאוסף המוזיאון, ביניהם ציורו של מונה "התרשמות, זריחה" שהתנועה האימפרסיוניסטית שאבה ממנו את שמה. חקירה משטרתית חשפה את כנופיית השודדים, שאחד מהם היה חבר היאקוזה, והציורים התגלו במסתור בקורסיקה והוחזרו למוזיאון ב-1990.
קביעת מין תלוית טמפרטורה

קביעת מין תלוית טמפרטורה (באנגלית: Temperature-dependent sex determination או בקיצור TSD), היא אחד מהמנגנונים המופיעים בטבע לקביעת המין של אורגניזם. בדרך זו מין הצאצא נקבע לפי הטמפרטורה השוררת בסביבתו בזמן הדגירה. היא נפוצה בעיקר בקרב חולייתנים בעלי שפיר עוברי, למשל תנינאים.
מנגנון קביעת המין אצל קבוצות הזוחלים החיות בימינו שונה מזה הנפוץ אצל מרבית החולייתנים המתבסס על כרומוזומים. הביצים מושפעות מן הטמפרטורה בה הן מודגרות במהלך השליש הראשון של התפתחות העובר. מנגנון זה נפוץ בעיקר אצל התנינאים (תנינים, אליגטורים, קיימנים וגאביאלים), אצל חלק ממיני הצבים ואצל לטאות אחדות. אצל הצבים - הזכרים מתקבלים בטמפרטורות דגירה נמוכות יותר מהנקבות, כאשר טווח הטמפרטורות בו מתקבלים שני המינים (בהרכב משתנה) הוא בין מעלה אחת לשתיים. אצל לטאות ותנינאים, המנגנון פועל על-פי רוב באופן הפוך. בסמוך לטווח הטמפרטורות "המעורבות" ובתוכו מתקבל שילוב מסוים (תלוי בטמפרטורה) של שני המינים, ולעיתים רחוקות יותר מתקבלים צאצאים בעלי מאפיינים של שני המינים.
בנוסף, קיימת סינרגיה בין הטמפרטורה ובין הורמונים מסוימים. החדרת אסטרדיול לביצים שהודגרו בטמפרטורות מייצרות-זכרים הביאה לבקיעת נקבות שהיו זהות פיזיולוגית לנקבות המתקבלות בטמפרטורות מייצרות-נקבות. מתוך ביצוע הניסוי ההפוך (קבלת זכרים בטמפרטורות מייצרות-נקבות) נמצא כי האנזים שאחראי להמרה של טסטוסטרון לאסטרדיול, ארומטאז, ממלא תפקיד כלשהו בהתפתחות הנקבות. בנוסף, ההורמונים והטמפרטורה מראים סימנים לפיהם הם פועלים באותו כיוון, במובן זה שבסמוך לטמפרטורות המעורבות נחוצות כמויות קטנות יותר של הורמון זה או אחר כדי להביא לשינוי "כפוי" של המין.
ב-1977 הוצע מודל תאורטי החוזה כי הברירה הטבעית תעדיף בעלי חיים עם מנגנון TSD על פני בעלי חיים עם מנגנון מבוסס כרומוזומים כאשר סביבת ההתפתחות של בעל החיים משפיעה על סיכוי השרידה באופן שונה כלפי זכרים ונקבות. מודל זה חוזק באופן אמפירי כשלושים שנים מאוחר יותר.
רולטה רוסית

רולטה רוסית היא משחק קטלני בו המתמודד נוטל אקדח תופי שטעון בכדור אחד בלבד, מסובב את התוף, מכוון את האקדח לראשו ולוחץ על ההדק, מבלי לדעת מראש אם תיפלט ירייה, או לא.

מקור השם

השם רולטה רוסית נובע מסיבוב תוף האקדח כגלגל של רולטה, ומהסיכויים לפליטת כדור (בדרך כלל יש מקום לשישה כדורים בתוף). 
על פי האגדה, מקרים רבים של רולטה רוסית  התרחשו ברוסיה החל מהמאה ה-19.  לפי סיפור אחד, אולצו אסירים רוסים לשחק את המשחק על ידי סוהריהם, שהימרו על תוצאותיו. בגרסה אחרת, קצינים משועממים ואובדניים בצבא הרוסי שיחקו במשחק כדי להרשים אחד את השני. לא ברורה אמיתות אגדות אלו.

בקולנוע

משחק ברולטה רוסית הופיע גם במספר סרטי קולנוע, שהבולט בהם הוא "צייד הצבאים", אשר זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 1978. נטען כי בעקבות הסרט גדל מספר מקרי ההתאבדות בשיטה זו.
בסרט באגסי משנת 1991, הגנגסטר באגסי סיגל מבצע רולטה רוסית בכיוון ראשו, כדי להוכיח לאויבו דרגנה שהוא "אלמותי". הוא ניצל בניסיון זה.
הקוסם הבריטי דרן בראון ביצע הדגמה של רולטה רוסית עם אקדח אמיתי שבה הוא קיבל לידיו אקדח טעון בכדור בודד, גילה את מקומו של הכדור וניצל.
בסרטון המצויר של האחים וורנר משנת 1951, באגס באני נלחם ביוסמיטי סאם על מנת לזכות בבחירות לראשות העיר, כאשר מתברר שהסוס האפל זכה בבחירות, באגס וסאם מחליטים לשחק ברולטה רוסית שבסופה באגס מכוון לראשו, מפספס ופוגע בסאם. הקטע צונזר ברוב רשתות הטלוויזיה האמריקאיות, אולם בישראל הוא שודר ללא צנזורה. 
במשחק Call of Duty: Black Ops מייסון משחק עם וודס רולטה רוסית וברגע האחרון יורה את הכדור לעבר שוביו ושניהם ניצלים.
שפות טורקיות

קבוצת השפות הטורקיות היא משפחה של שפות המדוברות בפי 125 מיליון בני אדם בעיקר במרכז אסיה. האזורים העיקריים שבהם מדוברות שפות טורקיות הם: טורקיה, אזרבייג'ן, מערב סין ורוסיה. השפה הטורקית המדוברת ביותר היא הטורקית, שלה כ-75 מיליון דוברים.

קשרים אפשריים למשפחות אחרות

יש בלשנים המשייכים את השפות הטורקיות למשפחה גדולה יותר, המכונה "משפחת השפות האלטאיות", אולם תאוריה זו שנויה במחלוקת בקרב העוסקים בבלשנות היסטורית. התאוריה הזאת גורסת כי יש קרבה בין משפחת השפות המונגוליות ומשפחת השפות הטונגוסיות. יש חוקרים המרחיקים לכת ומציעים כי יש מוצא משותף לשפות האלה ולשפות יפנית וקוריאנית. אחרים מציעים כי יש קשר בין השפות האלה לבין השפות הפינו-אוגריות, ומכנים את המשפחה המשותפת "משפחת השפות הטוראניות" או "משפחת השפות האוראל-אלטאיות". אין קונצנזוס בין הבלשנים לגבי אף אחת מהתאוריות האלה, ולפיכך הן נחשבות לעת עתה כהצעות ולא כתאוריות מוכחות.
אן מק'קפרי

קורות חיים

מק'קפרי נולדה ב-1926 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס. היו לה שני אחים והיא הייתה השנייה משלושת ילדיהם של אן דורותי (לבית מק'אלרוי) ולויטננט קולונל ג'ורג' הרברט מק'קפרי (1890–1954). האם הייתה ממוצא אירי והאב היה ממוצא אנגלי - אירי. האב שירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה והיה בין השאר המושל הצבאי של מחוז פלרמו שבסיציליה. ביולי 1943 היו מי שהאשימו אותו בפשע מלחמה, משום שעמד בראש קבוצת חיילים אמריקאים שניסו לפזר המון של אזרחים איטלקיים שבזזו מפעל בפלרמו. כשההמון המשיך את הביזה למרות האזהרות הוא הורה לחייליו לירות בהמון ושמונה אזרחים נהרגו. התקיימה חקירה, ובסיומה מק'קפרי לא הואשם בשום עבירה בעניין זה והמשיך בשירותו הצבאי, כרגיל. בפי מאשימיו של מק'קפרי מכונה האירוע בשם "טבח קניקאטי".
מק'קפרי למדה בפנימיה לבנות בווירג'יניה, בית ספר תיכון בניו ג'רזי ואחר כך במכללת רדקליף, שם סיימה ב-1947, בהצטיינות, תואר ראשון בספרות ובשפות סלאביות.
נישאה ב-1950 להוראס רייט ג'ונסון ונולדו להם שלושה ילדים. ב-1970 התגרשה, ובעקבות פטור ממס הכנסה, שאירלנד נתנה לסופרים, היגרה למדינה זו יחד עם שני ילדיה הצעירים יותר וזמן קצר אחר כך הצטרפה אליהם גם אימה, שבאותה עת כבר הייתה אלמנה. בעלה לשעבר של מק'קפרי, שנשאר בארצות הברית מת ב-2009. מק'קפרי חיה מ-1970 ועד יום מותה ב-2011, באירלנד.

פרסים

מק'קפרי זכתה בפרסים רבים על כתיבתה. בנוסף לפרסי הוגו (1968) ונבולה (1969), שהוזכרו, היא זכתה גם בפרס סקיילרק (1976), "עט הזהב", "פרס מרגרט אדוארדס", "פרס דיטמר" (1979, אוסטרליה), "פרס גנדלף" (1979) לספר הפנטסיה הטוב ביותר שיצא בשנה הקודמת, על ספרה "הדרקון הלבן", בלרוג (1980, שני סוגים), ספר השנה של מועדון ספרי המדע הבדיוני (SFBC 1994, 1993, 1992, 1990 ,1989 ,1986), פרס HOMer‏ (1991), פרס קרל אדוארד וגנר (2000), ב-2005 "אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה של אמריקה" הכתירה אותה ל-Grand Master ה-22 שלה וב-2007 זכתה בפרס רוברט היינליין.
בפסטיבל אייקון 2012 בישראל התקיים כנס מיוחד לכבודה.
נייט וולטרס

ביוגרפיה

וולטרס נולד ב-סט. קלאוד, מינסוטה. למד ושיחק כדורסל בממכללת דרום דקוטה. הוא סיים ארבע עונות בדרום דקוטה כשיאן האסיסטים של המכללה בכל הזמנים (669 אסיסטים) וכסגן מלך הסלים (2,363), וב-8 בפברואר 2013 קלע את שיא הנקודות בקריירה שלו - 53 נקודות, מה שהיווה שיא מכללה ושיא קונפרנס.
בשנת 2013 נבחר וולטרס במקום ה-38 בדראפט ה-NBA על ידי וושינגטון ויזארדס. באותו ערב הוא עבר בטרייד לפילדלפיה 76' ויום למחרת עבר בטרייד למילווקי באקס. בעונת הרוקי שלו, נהנה וולטרס מכמה פציעות של שחקנים ושיחק 58 משחקים, מהם פתח בחמישייה ב-31, ושסיפק 7.2 נק’, 2.6 ריב’ ו-3.2 אסיסטים למשחק. לקראת תום העונה הוא נפצע וסבל משבר בידו, שגרם לו להחמיץ את המשחקים האחרונים. בעונה לאחר מכן, תחת מאמן חדש, ג'ייסון קיד, הוא זכה לפחות קרדיט ובמהלך העונה הועבר לניו אורלינס פליקנס. אחרי שחתם פעמיים על חוזים ל-10 ימים בשורות הפליקנס, הוחלט שלא להאריך את חוזהו והוא שוחרר מהקבוצה. בהמשך שיחק וולטרס בבשיקטש הטורקית במדיה סיפק 11.6 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק, ולאחר מכן שיחק בכוכב האדום בלגרד מסרביה.
לקראת עונת 2017/2018 חזר וולטרס ל-NBA כשחתם ביוטה ג'אז, אולם שותף רק בחמישה משחקים ושוחרר מהקבוצה בדצמבר. אחר כך הצטרף לאלאן שאלון. בסוף העונה, לקראת עונת 2018/2019, הצטרף לז'לגיריס קובנה, איתה הגיע לפלייאוף היורוליג. ב-28 משחקים במפעל הוא שיחק בממוצע 22 דקות, בהם רשם 11 נקודות ו-3.8 אסיסטים. בסדרת הגמר בליגה הליטאית גברה ז'לגיריס 0:3 על ריטאס וילנה, כאשר וולטרס קלע בממוצע בסדרה קצת יותר מ-9 נק' ב-17 דקות על הפרקט.
טרמפ על מטאטא

עלילת הספר

מכשפה וחתול יצאו לטיול על המטאטא. במהלך הטיול רוח חזקה העיפה את הכובע של המכשפה. המכשפה הנחיתה את המטאטא ויחד עם חתולה חיפשה את הכובע. פתאום הגיע כלבלב שהחזיר את הכובע למכשפה. הכלבלב ביקש להצטרף לטיול של המכשפה והחתול, המכשפה הסכימה והכלבלב הצטרף. לאחר מכן, רוח חזקה העיפה את הסרט משערה של המכשפה. המכשפה הנחיתה את המטאטא ויחד עם חתולה והכלבלב חיפשה את הסרט. פתאום הגיע עורב ירוק שהחזיר את הסרט למכשפה. העורב הירוק ביקש להצטרף לטיול של המכשפה, החתול והכלבלב, המכשפה הסכימה והעורב הירוק הצטרף. כשארבעתם ממשיכים לעוף על המטאטא, רוח חזקה העיפה את שרביט הקסם של המכשפה. המכשפה הנחיתה את המטאטא ויחד עם חתולה, הכלבלב והעורב הירוק חיפשה את שרביט הקסם. פתאום הגיעה קרפדה שהחזירה למכשפה את שרביט הקסם. הקרפדה ביקשה להצטרף לטיול של המכשפה, החתול, הכלבלב ועורב הירוק, המכשפה הסכימה והקרפדה הצטרפה. כשחמשתם עפו על המטאטא, המטאטא נשבר ונחצה לשתיים. החיות שהיו על החצי הראשון נפלו לתוך ביצה, והמכשפה שהייתה בחצי השני נשארה על המטאטא. פתאום דרקון מרושע מצא את המכשפה ותכנן לאכול אותה. כשהדרקון החזיק במכשפה ועמד לאכול אותה, מפלצת מפחידה יצאה מהביצה והרחיקה את הדרקון. המכשפה שפחדה מן המפלצת גילתה שהיא בעצם החיות שנפלו מן הביצה. המכשפה עשתה כישוף בשביל להכין מטאטא חדש וכל אחת מן החיות הוסיפה חפץ לכישוף. פתאום נוצר מטאטא חדש עם מושב מותאם לכולם. וכך החיות והמכשפה המשיכה את הטיול עם מושב מותאם לכל נוסע.
אלי נועם

אלי נועם (באנגלית: Eli Noam; נולד ב-22 באוגוסט 1946 בירושלים) הוא פרופסור יהודי-אמריקאי לכלכלה באוניברסיטת קולומביה. נועם כתב יותר מ-400 מאמרים וערך כ-25 ספרים.

ביוגרפיה

נועם נולד בישראל, ועזב עם הוריו לארצות הברית בהיותו בן 9. 
את שירותו הצבאי עשה נועם בחיל האוויר הישראלי, ושירת במהלך מלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. 
למד כלכלה ומשפטים באוניברסיטת הרווארד. המנחה שלו לדוקטורט בכלכלה היה מרטין פלדסטיין.
ב-1975 לימד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת קולומביה ובפקולטה לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון. מ-1976 מלמד נועם באוניברסיטת קולומביה במגמת כלכלה. בשנים 1998-2000 לימד גם באוניברסיטת סנט גאלן בשווייץ. החל משנת 1990 הוא מנהל מרכז לחקר מידע טלוויזיוני (Columbia Institute for Tele-Information) שהוא חלק של בית הספר לכלכלה באוניברסיטת קולומביה.
נשוי לנאדין סטרויסן, ששימשה בעבר כנשיאת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות.
בודרוס

היסטוריה

היישוב הקדום "פטרוס" המוזכר בתוספתא, מזוהה עם ח'רבת בודרוס השוכנת כ-2 קילומטרים מערבית לכפר. "בודרוס" הוא הגרסה הערבית לשם פטרוס.
במסגרת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1870 תועד היישוב ככפר קטן ובו שני אתרים קדושים ומטעי זיתים.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה.
במפקד האוכלוסין משנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, נמנו בכפר 334 מוסלמים. במפקד האוכלוסין משנת 1931 נמנו בו 430 מוסלמים ב-98 בתים. בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה האוכלוסייה ב-510, תושבים, והכפר השתרע על פני 7,935 דונמים.
בעקבות מלחמת העצמאות, איבד הכפר חלק מאדמותיו, שנמסרו לישראל במסגרת שביתת הנשק עם ירדן ב-1949. לאחר מלחמת ששת הימים הופקעו אדמות נוספות (אדמות שהיו בשטח ההפקר). בסך הכל איבד הכפר כ-5,700 דונם מאדמותיו.
בשנת 2003 החלה בניית גדר ההפרדה על אדמות הכפר הנותרות, כך שהייתה עתידה להותיר כחמישית מהן בצדה המערבי (ה"ישראלי"). החל מנובמבר אותה שנה הובילו תושביו מאבק בשיתוף פעילי שמאל ישראלים ובינלאומים, שכלל הפגנות, קמפיין ציבורי ועתירות משפטיות. בעקבות המאבק הוצא צו להפסקת העבודות ותוואי הגדר שונה, כך שרק 97 דונם מאדמות הכפר יופקעו.

הסרט בודרוס

בשנת 2010 הופק סרט תיעודי בשם "בודרוס" המגולל את סיפור מאבק הכפר נגד תוואי גדר ההפרדה. הסרט מתמקד בדמותו של מנהיג מקומי, עייד מורר, המאחד את כל הכוחות הפוליטיים בכפר - פת"ח, חמאס והחזית העממית - עם מפגינים ישראלים ובינלאומיים, למאבק עממי לא-חמוש נגד הגדר. בפברואר 2010 זכה הסרט במקום השני בקטגוריית חביב הקהל בפסטיבל ברלין.
איילון חברה לביטוח

היסטוריה

החברה נוסדה בשלהי 1976 על ידי לוי יצחק רחמני באמצעות חברת שלמה רחמני ובניו בע"מ (73%) וחברת הביטוח הזרה “ניו זילנד” (27%). באפריל 1986, כתוצאה מארגון מחדש בקבוצת הביטוח הבינלאומית "ניו זילנד" החליטה החברה למכור את אחזקותיה באיילון למשפחת רחמני. ביולי 1987 הנפיקה איילון את מניותיה לציבור, והחל מ-1 בינואר 1995 החברה הציבורית היא חברת האם - איילון אחזקות בע"מ, שבעל המניות העיקרי הוא לוי יצחק רחמני.
דינמו דרזדן

היסטוריה

בשנת 1950 נוסדה קבוצת משטרת דרזדן ובשנת 1952 זכתה בתואר הראשון, הגביע המזרח גרמני. בשנת 1953 נוסדה הקבוצה דינמו דרזדן וזכתה באותה שנה בתואר הראשון, אליפות ליגת העל המזרח גרמנית. הקבוצה שיחקה עד שנת 1954 בליגת העל המזרח גרמנית, באותה שנה עברו רוב השחקנים לברלין, לחזק את קבוצת מזרח ברלין וקבוצת דינמו דרזדן נחלשה מאד והתדרדרה עד לליגה הרביעית של מזרח גרמניה בשנת 1957. רק בשנת 1962 הקבוצה חזרה לליגת העל המזרח גרמנית ושיחקה בה עד 1990 למעט 2 עונות בליגה השנייה. בתקופה זו הקבוצה זכתה ב-7 אליפויות של מזרח גרמניה וב- 6 גביעים של מזרח גרמניה.
בעונת 1980/1981 שיחקה בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון ניצחה את קבוצת נפרדק קרושבץ מסרביה. בסיבוב השני ניצחה את קבוצת טוונטה אנסחדה מהולנד. בשמינית הגמר הפסידה לקבוצת סטנדרד ליאז' מבלגיה והודחה מהטורניר.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990, הקבוצה הצטרפה לבונדסליגה בשנת 1991 ושיחקה בליגה במשך 4 עונות עד 1995. בעונת 1991/1992 הגיעה הקבוצה לשמינית הגמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת ורדר ברמן. בעונת 1993/1994 הגיעה הקבוצה לשלב חצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת ורדר ברמן. בעונת 1994/1995 הגיעה הקבוצה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצת פ.צ. קלן. לאחר מכן הקבוצה ירדה לליגות הנמוכות. בסוף עונת 2010/2011 הקבוצה עלתה מהליגה הגרמנית השלישית לליגה הגרמנית השנייה.
הקבוצה שיחקה 3 עונות בליגה השנייה, מעונת 2011/2012 ועד עונת 2013/2014. בעונת 2012/2013 הקבוצה שיחקה בסיבוב השני של הגביע נגד קבוצת הנובר 96. במשחק זה התפרעו אוהדי הקבוצה ועקב כך הושעתה קבוצת דינמו דרזדן מהשתתפות במשחקי הגביע הגרמני בעונת 2013/2014. בסוף עונת 2013/2014 ירדה לליגה הגרמנית השלישית.
בעונת 2014/2015 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצת בורוסיה דורטמונד.
נפתלי רוזנפלד

קורות חייו

נפתלי רוזנפלד נולד בקליינוורדיין שבהונגריה, לאביו ר' בנימין ולאמו פיגא פרלמוטר. הרב רוזנפלד גדל והתחנך בקהילה החרדית בהונגריה. בין השאר למד והתחנך אצל הרב חיים אלעזר שפירא ממונקאטש ("המנחת אלעזר") ורבי אהרן ראטה ("שומר אמונים"). בשנת תרצ"ו (1936) התחתן והוליד 3 בנות, ושימש כרב של בקשצ'אבה בהונגריה.
במלחמת העולם השנייה איבד הרב רוזנפלד את כל משפחתו: הוריו, אשתו ובנותיו נרצחו כולם בשואת יהודי הונגריה. הרב רוזנפלד עצמו הצליח לשרוד (עם כיבוש הונגריה בידי הגרמנים, אשתו וילדיו גורשו למחנה אושוויץ, ונפתלי גויס לעבודות כפייה במחנה עבודה ("מונקא-טאבור") למשך שנתיים, מחודש תשרי תש"ג (1943) ועד תשרי תש"ה (1945), ונדד עם פלוגות הגרמנים לרוסיה. לאחר המלחמה, שימש נוספות כרב מקומי בהונגריה בקהילת בעקעש טשאבא שם ייסד מחדש שירותי קהילה יהודית כמו כשרות ונישואין, ונישא בשנית ליוטא, בת הרב משה יונה שלזינגר. בשנת 1947 מונה לרב העיר של הקהילה היהודית של לאנס בצרפת.
עם הקמתה של מדינת ישראל, עלה הרב רוזנפלד עם אשתו והצטרף לקהילתו של האדמו"ר רבי אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן. כמו כן, היה חבר הנהלת העדה החרדית.
רוזנפלד התפרנס כשוחט למחייתו.
אפיק (קיבוץ)

היסטוריה

בשנת 1967 הוקמה באזור הכפר הנטוש ג'יבין היאחזות נח"ל בשם נח"ל גולן. במאי 1972 אוזרחה ההיאחזות וישוב הקבע הוקם באזור הכפר הסורי פיק, שנעזב במלחמת ששת הימים, במרחק של כ-10 ק"מ דרומית מערבית להיאחזות נח"ל גולן אשר הפכה לבסיס צבאי רגיל. היישוב האזרחי הוקם על ידי שני גרעינים של חניכי הנוער העובד והלומד: גרעין אתגר וגרעין ארגוב. הגרעינים התיישבו במקום ב-1972.
כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות (מטעים הכוללים תפוחים, שזיפים, אגסים וגידולי שדה). ליישוב רפת חלב וכן לול. היישוב הוא אחד מארבעת היישובים השותפים באתר התיירות והנופש חמת גדר, כמו כן, נמצא ביישוב בית ההארחה "אורחן אפיק". 
מקורו של שם היישוב בכפר הסורי פיק ששכן במקום וכן מאזכר את העיר התנ"כית אפק בנחלת שבט אשר.
בשטח שבין הכפר פיק ועד לעיר נווה נערך קרב הירמוך בין הביזנטים והמוסלמים. סמוך לקיבוץ נמצא האתר הארכאולוגי תל סורג.
בשטח הקיבוץ נמצאים מבנים נטושים של מחנה צבאי סורי גדול. בצד המערבי, במקום הצופה על סוסיתא והכנרת, נמצא מועדון הקצינים הסורים. במועדון זה ביקר מספר פעמים אלי כהן וממרפסתו צפה על הכנרת. המרפסת מכונה כיום "מרפסת הר נבו" והיא חלק ממיזם שביל אלי כהן ברמת הגולן כפי שמעידים לוחיות הזיכרון הנמצאות במרפסת.
תבריז

אוכלוסייה

רוב האוכלוסייה של העיר מורכבת מאזרים טורקים, ואחריהם פרסים, ארמנים ואשורים. השפה המדוברת ביותר בתבריז היא אזרית שהיא ניב של השפה הטורקית . עם זאת השפה המשותפת לכלל חלקי האוכלוסייה בעיר היא השפה הפרסית, שהיא השפה הרשמית של איראן.

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 791 על ידי זובידה, אשתו של הח'ליפה הארון א-רשיד, ובמשך מאות שנים רבות הייתה מרכז מסחרי ומרכז ייצור המרבדים. תבריז שימשה כבירת הממלכה לסירוגין במאה ה-12 ובמאה ה-13, ולאחר שהמונגולים בראשות הולגו ח'אן החריבו את בגדאד ב-1258 זכתה תבריז למעמד בכיר יותר כמרכז סחר אזורי. העיר הייתה בשיא פריחתה החברתית והכלכלית בין 1316 ל-1331, והיא זכתה לתיאורים מחמיאים בכתביהם של נוסעים ידועים בני התקופה כגון אבן בטוטה ומרקו פולו.
מיקומה האסטרטגי של העיר סייע לה לשגשג גם לאורך המאה ה-15, ובין תחילת פריחתה למאה ה-15 היא שימשה נקודת מעבר לשיירות רבות שנעו מכיוון מערב ומכיוון דרום לכיוון מזרח, וזאת בנוסף לפיתוח תעשיות כגון תעשיית הטקסטיל ומדיניות מיסוי נוחה. ב-1258 הוקם הסאהב-אבאד, שהיה אזור פתוח טקסי שהיה מוקף במבנים החשובים ביותר בתבריז באותה עת. סאהב-אבאד שימש גם לעריכת מצעדים צבאיים וגם כאתר כנסים.
בראשית המאה ה-16 נבחרה תבריז כבירת האימפריה הספווית, והעיר הפכה לאחד ממרכזי הממשל החשובים של האימפריה. האימפריה הספווית הייתה נתונה לאיום עות'מאני, וכתוצאה מכך הוחלט להעביר את עיר הבירה לקזווין ובהמשך לאיספהאן. בהמשך המאה ה-16 וגם במאה ה-17 הפכה תעשיית הייצור המקומית ליותר מגוונת, וכללה בין היתר גם הכנת סבונים, אריגה, וייצור נשק. נפח הפעילות המסחרית גדל אף הוא. בעידן המודרני המוקדם, העיר השפיעה על שלושה אזורים הסמוכים לה, הקווקז, מזרח אנטוליה, ומרכז איראן.
האימפריה הרוסית כבשה את העיר ב-1826, אך היא חזרה לשלטון פרסי כעבור שנתיים בלבד. במהלך המאה ה-19 הייתה תבריז לאחת הערים החשובות ביותר במדינה. היבטים רבים של המודרניזציה המודרנית המוקדמת באיראן החלו בעיר.

כלכלה

בעיר מרוכזת תעשייה גדולה של כלי רכב, בתי זיקוק ופטרוכימיה, טקסטיל, מלט וענפי ייצור. העיר מפורסמת בעבודות יד אמנותיות כולל שטיחים באריגת יד ותכשיטים. היא ידועה גם כמרכז למגדניות של תוצרת מקומית: שוקולדים, אגוזים מיובשים, ואוכל מסורתי. תבריז היא גם מרכז אקדמי, ובה שוכנים כמה מהמוסדות האקדמיים החשובים ביותר בצפון מערב איראן.
נטשה בדמן

ביוגרפיה

בדמן עובדת בשווייץ כעובדת סוציאלית, ודוברת גרמנית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית. כעת היא מתגוררת בוינצנאו, שווייץ ביחד עם בעלה טוני ובתה אנסטסיה.

בתה אנסטסיה נולדה מספר ימים לפני שמלאו לה 18.

היא מכונה "הגברת השווייצרית" (Swiss Miss) בדמן זכתה באליפות איש הברזל העולמית שלה בהיותה בת 29, כשמלאו לבתה 13 שנים. בעלה הוא המאמן והתזונאי טוני הסלר. 
באיש הברזל הוואי 2007, נחבלה בדמן בחלק האופניים ופצעה את כתפה ואת עצם הבריח שלה. בעוד היא התכוונה להמשיך לרוץ, הסלר שכנע אותה לנשור על מנת למנוע מהפציעה להחמיר. באותו המרוץ ב-2006, בעיות קיבה כמעט גרמו לה לפרוש שוב. משלב מוקדם במירוץ, עצרה בדמן והקיאה. היא נאבקה כדי להמשיך והחלה ללכת. ברגע דרמטי ובסיוע תמיכה רבה ממעריציה המריעים, בדמן הבוכה החלה לרוץ. היא סיימה במקום העשירי עם הזמן הגרוע ביותר שלה במרתון 3:27:54.
למרות שהיא סיימה במקום השני באליפות העולם של איש הברזל 2004, הרי שבדמן נחשבת כמנצחת במירוץ היות שהמנצחת הראשונה, הגרמניה נינה קראפט, נפסלה, אחרי שהיא הודתה בשימוש במשפרי ביצועים האסורים מסוג אריתרופויאטין.
בדמן נודעת ביכולתה המובילה בקטע האופניים באיש הברזל, ובשל גישתה החיובית (בדמן תכופות נראית מחייכת ומגיבה באופן פעיל לצופיה במהלך חלק גדול מהמרתון).
The Great Southern Trendkill

הפקה

האלבום ראה אור ב-22 במאי 1996. ההקלטות לאלבום נערכו בשני אולפנים שונים, כשפיל אנסלמו הקליט את השירה באולפן של טרנט רזנור, האיש שמאחורי הלהקה ניין אינץ' ניילס, בניו אורלינס. שאר חברי הלהקה הקליטו בטקסס שבדאלאס. מצב זה מצביע על הריחוק אשר שרר באותם ימים בין חברי הלהקה.
שם האלבום הוא בעצם ביקורת על סגנונות המוזיקה שהפכו להיות פופולרים בתקופת יציאת האלבום, ובהם הגראנג', הראפ מטאל והנו מטאל. השירים באלבום עוסקים בתקשורת, סמים, גזענות, טרנדים (לרוב מוזיקליים) ובעיקר במאפייני התרבות (יש להניח שמכיוון שהלהקה היא אמריקאית, רבים הסיכויים שהכוונה היא לאמריקניזם). דוגמאות טובות הן שיר הנושא אשר תוקף את תרבות הטרנדים ואת התקשרות אשר תומכת ומפתחת את תרבות זו, והשיר "The Underground in America", המבקר את תרבות הפאנק.
שוב, כמנהגה של הלהקה, פנטרה הקצינו את האלמנטים שבהם השתמשו בעבר, ואלבום זה מציב גבולות חדשים לסגנון המוזיקה המיוחד שיצרה הלהקה במהלך השנים. אלמנט בו משתמשים לא מעט לאורך האלבום הוא הכפלת שכבות השירה הנשמעות בשיר, ובכך מקבלת השירה אפקט אשר מפורש לעיתים קרובות כשטני. דוגמה מובהקת לכך ניתן לשמוע בשיר "13 Steps to Nowhere", כאשר אנסלמו נשמע שר על גבי צרחותיו המעובדות של סת' פוטנאם, סולן להקת הגריינדקור אנאל קאנט (Anal Cunt).

לצד שירים קיצוניים, ישנם בדיסק מספר שירים שקטים יותר, אולי אפילו בעלי אלמנטים הדומים לאלמנטים הנמצאים בבלדות, כאשר נעשה בהם שימוש בגיטרה אקוסטית. בשירים אלו השירה שקטה יחסית לשירים האחרים שבאלבום, והמלודיה איטית יותר.
כשיצא, נכנס האלבום אל המקום הרביעי במצעד הפזמונים האמריקאי. למרות הצלחתו, השיר "Drag the Waters" הוא השיר היחידי שיצא לו קליפ. חודש לאחר צאתו לאור, ב-25 ביוני 1996, האלבום זכה במעמד אלבום זהב, וב-17 באוגוסט 2004 באלבום פלטינה.
דולפין (סוג)

תיאור

שני המינים בסוג הדולפין הם בינוניים בגודלם. אורכם של הבוגרים נע בין 1.9 ל-2.5 מטר, ועשויים לשקול בין 80 ק"ג ל-235 ק"ג אולם המשקלים הנפוצים יותר נעים בין 80 ל-150 ק"ג. הזכרים ארוכים יותר, באופן כללי, ושוקלים יותר מהנקבות. דוגמת הצבע של הסוג דולפין יוצאת דופן - הגב כהה והבטן לבנה, כשעל כל צד דוגמת הצבעים כשל שעון חול באפור בהיר, צהוב או מוזהב בחזית ואפור מלוכלך בגב. הלסתות מוארכות וצרות ובהן 50 עד 60 שיניים קטנות וחדות בכל לסת.

טקסונומיה והיסטוריה טקסונומית

בעבר כל הדולפינים נחשבו למין אחד בלבד, למרות המגוון הקיים ביניהם בצבע, בצורה ובגודל. הבדל זה הביא לכך שהוצעו 20 מינים שונים תחת הסוג דולפין. 
עם זאת, מדענים מקליפורניה הגיעו בשנות ה-60 למסקנה כי קיימים שני מינים בסוג זה דולפין מצוי ארוך-חוטם ודולפין מצוי קצר-חוטם. מיון זה אושר על ידי מחקרים גנטיים שנערכו בשנות ה-90. מחקרים אלו הציעו גם את קיומו של מין שלישי, דולפין מצוי ערבי (D. tropicalis), המאופיין בחוטם ארוך וצר ונמצא בים האדום ובאוקיינוס ההודי. למרות זאת, המיון הטקסונומי המקובל אינו רואה בדולפין זה כמין נפרד, אלא כתת-מין של דולפין מצוי ארוך-חוטם.

תפוצה

הדולפין המצוי נפוץ באזורים בעלי אקלים ממוזג, סוב-טרופי וטרופי. הוא נפוץ בין קווי הרוחב 40 מעלות דרום ל-50 מעלות צפון. מיני הדולפין המצוי מעדיפים אזורי מים סגורים, כמו הים האדום והים התיכון, וכן העדפתם נוטה למים עמוקים ורחוקים מהחוף או מדפים יבשתיים (אזורים המקיפים את היבשות שמימיהם יחסית רדודים), מאשר למים רדודים. הם אינם מינים חופיים, אך ניתן למצוא אותם גם בקרבת חופים. אוכלוסיות מסוימות נשארות באותו אזור במשך כל השנה, אולם אחרות נודדות בהתאם לעונות השנה. גודל האוכלוסייה העולמית אינו ידוע, אולם ההערכות מונות כמה מאות אלפי פרטים.

התנהגות

הדולפין המצוי נמצא לרוב בקבוצות המונות 10 עד 50 פרטים, ולפעמים הם מתאספים ללהקות המונות 100 עד 2,000 פרטים. להקות אלו הן לרוב מאוד פעילות - הדולפינים עולים אל פני המים, קופצים ומתיזים מים אחד על השני. פעמים רבות ניתן לצפות בהם נוגחים אחד בשני ומכים אחד בשני עם הזנב או עם הסנטר. הדולפינים נצפו מתערים עם לווייתנאים אחרים, כמו מיני הנתב. משך ההריון הוא 11 חודשים. הנקבה יכולה להמליט דולפין אחת לשנה עד שלוש שנים. הדולפין מגיע לבגרות מינית בגיל חמש, ותוחלת חייו היא 20 - 25 שנים. נתונים אלו הם נתונים ממוצעים, והם יכולים להשתנות בהתאם לאוכלוסייה.

שימור

הדולפין המצוי סובל ממגוון רחב של איומים, שרובם נובעים מהשפעות האדם. אוכלוסיות של שני מיניו ניצודו על ידי דייגים בחופיה של פרו לצורכי מזון ופתיונות לכרישים. באזורים אחרים הדולפין אינו ניצוד באופן ישיר. כמה אלפי דולפינים נלכדו במכמורות של דייגים. הדולפינים המצויים היו נפוצים גם במימיו המערביים של הים התיכון עד שנות ה-60, אולם מספרם באזור פחת במהירות. הסיבות לכך עדיין לא מובנות עד שורשן, אך מאמינים כי העיקרית שבהן היא פעילות ימית מסיבית. בארצות הברית מיני הדולפין נחשבים למינים מוגנים. לעיתים הם נתפסים במכמורות באופן בלתי-רצוי, אולם תפוצתם בחופי ארצות-הברית עדיין גדולה.

בשביה

דולפין מצוי אינו שכיח בשבי. אולם לפחות בשלושה מקרים לאחר החפה של הדולפין המצוי הוא טופל ושוקם בדולפינריום "עולם המים" בסן דייגו, קליפורניה, ולאחר מכן נקבע כי אינו כשיר לחזור לטבע. פרטים אלו הושארו יחד עם פרטים אחרים של דולפינן לשם תצוגה. במקרים אחדים זכר של דולפין מצוי עיבר נקבת דולפינן, מה שהוביל ל 4 המלטות של בני כלאיים בפארק הימי. 
מלבד עולם המים, ידוע על 90 פרטים של דולפין מצוי שנתפסו בטבע ומוחזקים בשבי. הועלו טענות כי דולפין מצוי קשה להחזקה בשביה.