google/wiki40b huggingface dataset:
גולו

דמוגרפיה

בני האצ'ולי (Acholi) מהווים 80% מתושבי גולו. רובם נוצרים. קיים מגוון של שפות שמדוברות על ידי תושבי העיר, כולל לואו (Luo), סווהילי, אנגלית ולוגנדה.
בזמן מעשי העוינות בין צבא אוגנדה לבין ה-LRA, הוקמו באזור מחנות עקורים רבים, שבנקודת זמן מסוימת חיו בהם על פי ההערכות שני מיליון איש. נכון לאפריל 2009 כל המחנות נסגרו והותר לאנשים לשוב לבתיהם. ביולי 2009 כ-1.452 מיליון עקורים (80.7%) מתוך 1.840 מיליון עזבו מרצונם את המחנות ושבו לבתיהם ובמחנות נותרו 388,000 איש שהיו בתהליך של התפנות או התיישבות במקום.
לפני הפסקת מעשי האלימות בין הצבא ל-LRA כ-15,000 ילדים, הידועים בכינוי "יוממי הלילה", היו נמלטים לתוך העיר מסיבות ביטחון. מאז הפסקת האלימות בסוף שנת 2006, מספרם ירד משמעותית.
המפקד הארצי של שנת 2002 העריך את אוכלוסיית העיר ב-119,430 איש. משרד הסטטיסטיקה של אוגנדה העריך את אוכלוסיית העיר ב-141,500 איש ב-2008. ב-2011 העריך משרד הסטטיסטיקה את אוכלוסיית העיר באמצע השנה ב-154,300 איש.

אקלים

האקלים בגולו מגודר כאקלים טרופי עם עונה קרירה ושחונה.

כלכלה ומינהל

גולו היא הבירה הכלכלית של צפון אוגנדה. הפחתת מעשי האלימות מאז החלו שיחות השלום בין ממשלת אוגנדה לבין ה-LRA, גרמו להתחדשות של הכלכלה. מטה המינהל האדמיניסטרטיבי של מחוז גולו ממוקם בעיר.

חינוך

אוניברסיטת גולו מקיימת מגוון של תוכניות לימודים בתחומי החקלאות, הרפואה, מנהל עסקים וגישור בסכסוכים. האוניברסיטה היא אחת משתי האוניברסיטאות הגדולות בצפון אוגנדה, כשהשנייה היא אוניברסיטת מוני (Muni University) בארואה (Arua). אוניברסיטת גולו היא נותנת החסות האקדמית לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת גולו, אחד מתוך חמישה בתי הספר לרפואה שבאוגנדה. המכון למינהל של אוגנדה, מוסד לימודים על תיכוני ומכון מחקר בבעלות הממשלה שממוקם בבירה קמפלה, מחזיק קמפוס בגולו.

בריאות

שלושה בתי חולים מספקים שירותי בריאות לעיר.

תחבורה

נמל התעופה של גולו הוא השני בגדולו באוגנדה לאחר נמל התעופה הבינלאומי אנטבה. אורך מסלול ההמראה שלו הוא 3144 מ'.
גולו ממוקמת על מסילת הברזל בין טורורו (Tororo) לפאקוואצ' (Pakwach), שמאז 1993 הפסיק לפעול. חברת רכבות קנייתית-אוגנדית ממימנה את ניקוי תוואי המסילה מצמחייה ואת שיקום התשתית שלה, ובכך איפשרה את נסיעתה המסחרית של רכבת על הקו בפעם הראשונה בעשרים שנה ב-14 בספטמבר 2013.

ספורט ופנאי

האצטדיון של גולו הוא הגדול ביותר בצפון אוגנדה עם 30,000 מושבים. לאחרונה עבר האצטדיון שיפוץ במימונה של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי. בעיר פועלות כמה תחנות רדיו.
כפר זוהרים

היסטוריה

כפר זוהרים היה בעבר כפר לטיפול בנפגעי סמים, הוקם בשנת 1992 על ידי כוכבי שמש וסעדיה מרציאנו ממייסדי הפנתרים השחורים, שהקימו בשטחו מוסד טיפולי יחיד במינו בשם "כפר זוהרים" על שם הזמר זוהר ארגוב שהיה מכור להרואין והתאבד. במהלך השנים הניהול עבר לעמותת מתנדבים בשם "רמות יהודה", שזכתה לסיוע מהרשות הלאומית למלחמה בסמים. שמו של המקום שונה ל"רמות יהודה-זוהרים". במקום התגוררו כ-80 מטופלים, במסגרת טיפול שנמשך שנה וחצי. כמו כן, היה בכפר מרכז חירום לטיפול מיידי במכורים לסמים שנמצאים בסכנת חיים.
עם זאת במהלך השנים המצוקה התקציבית של המוסד וב-2011 נעשתה פניה לרב יצחק דוד גרוסמן שהסכים לשקם את העמותה תוך כדי החלפת חברי ההנהלה וגיוס תרומות להצלת המקום וזאת על מנת להופכו לכפר נוער לילדים מבתים חרדיים שנפלטו ממסגרות חינוכיות. 
כפר הנוער לנוער חרדי בסיכון שם לו למטרה גם את ההיבט השיקומי של הנערים, חידוש הקשר עם משפחותיהם וגם את ההיבט הלימודי-אזרחי, הכוונה לתעודת בגרות מלאה וגיוס לצה"ל.
מוטי רוזנבלום יצר את הסרט "להיות נקי" על הכפר.
יוסף הלר

קורות חייו

יוסף הלר נולד בתל אביב בשנת 1937. הוא למד היסטוריה כללית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים את התואר הראשון שלו, וכן את התואר השני בהצטיינות. בשנת 1971 קיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה מבית הספר לכלכלה של לונדון. 
בשנת 1971 החל הלר להרצות באוניברסיטה העברית. הוא הרצה בנושא יחסים בינלאומיים וההיסטוריה של עם ישראל. בשנת 1979 התקדם למעמד של מרצה בכיר ליחסים בינלאומיים. לאורך השנים הרצה באוניברסיטאות בחו"ל כמו אוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת לונדון. 
בין תחומי התעניינותו, היסטוריה של מדינת ישראל ושל הציונות, הסכסוך הישראלי ערבי, המעצמות והמזרח התיכון ויחסים בינלאומיים במזרח התיכון במאה ה-19 ובמאה ה-20.
ספרו, "לח"י: אידאולוגיה ופוליטיקה 1949-1940", עורר פולמוס מצד אנשי לח"י. צבי פרנק (שמו המחתרתי אליעזר) כתב על כך חוברת "לח"י מאין ולאן" (הוצאת לח"י). פנחס גינוסר כתב על כך בקתדרה גיליונות 64 - 65 מאמר שכותרתו, "מחקר חלוצי על לח"י - אורות וצללים". יוסף הלר הגיב על כך במאמר בקתדרה גיליון 71, "לח"י בין ימין לשמאל - הערות לבקורת".
בשנת תשס"ה נבחר כחתן פרס שזר לתולדות ישראל על ספרו, "מ'ברית שלום' ל'איחוד' יהודה לייב מאגנס והמאבק למדינה דו לאומית" (הוצאת מאגנס 2003).
דוד שניאור

דוד שניאור (בלועזית David Schneuer ‏, 1988-1905), היה צייר, מעצב במה וגרפיקאי שפעל בתחילת דרכו בגרמניה ולאחר מכן בישראל. 

נולד  בעיר פשמישל  בגליציה (כיום בדרום-מזרח פולין), גדל במינכן ולמד בה אמנות. יצירתו משקפת באופן ייחודי את תור הזהב של האקספרסיוניזם הגרמני ששלט באמנות החזותית בגרמניה בין השנים 1905–1925. הוא חווה את האירועים שהובילו לעליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה בשנת 1933, כמו גם מאסר באותה שנה, כעציר פוליטי במחנה הריכוז דכאו. לאחר שנחלץ כעבור חודשיים מהמאסר, הצליח להגיע לארץ ישראל דרך פראג כשבאמתחתו כרזות וציורים ספורים פרי יצירתו ששרדו.
נמנה עם מייסדי "אגודת הציירים העבריים לגרפיקה שימושית בארץ ישראל" ואף היה חבר כבוד בה. הוא השתקע בתל אביב, ועבד בה לפרנסתו בתחום הגרפיקה והפרסום. בהמשך הקדיש את רובו ככולו ליצירת מאות רבות של ציורים ורישומים שמוצגים עד היום באוספים קבועים בגלריות ובמוזיאונים רבים ברחבי הארץ ובעולם. יונה פישר, אוצר אמנות וחתן פרס ישראל, כתב בספר האמן "SCHNEUER" ‏ ‪ שיצא לאור בשנת 1986, כי "דוד שניאור הוא רשם וירטואוזי, חושני אינסטינקטיבי" וכן "בעל מלאכה פשוט" כפי שנהג שניאור להעיד על עצמו. דני קרוון כתב בירחון לאמנות ולספרות גזית, כי "דוד שניאור הוא וירטואוז בשליטתו על כלי עבודתו, ככנר אמן היודע להוליך את הקשת על גבי המיתר ולהפיק ממגע זה גוני גוונים וצלילים".

ילדותו ובגרותו

דוד שניאור נולד ב-16 בדצמבר 1905 בעיר פשמישל. בהיותו בן שנתיים החליטו אביו יוסף ואמו דבורה, להגר לאמריקה, אך דחו את החלטתם בעת ששהו זמן מה בהמבורג. בסופו של דבר החליטו להשתקע במינכן שם גדל שניאור עם ששת אחיו ואחיותיו. בתחילת דרכו עבד אביו במינכן כשוחט, אך במרוצת הזמן התבסס במקום והיה לסוחר אמיד בעל השפעה ומהלכים בעיר. כיוון שבבית ניהלו ההורים אורח חיים דתי, נשלח שניאור ללמוד במסגרת שנקראה "תלמוד תורה" שהקימה הקהילה החרדית בעיר, ובמקביל למד בבית הספר העממי הגרמני שרוב תלמידיו היו קתולים. לאחר מכן למד בבית הספר התיכון הריאלי. חבריו באותה עת היו תלמידים בוואריים כמו גם ילדים יהודים שעמם נטל חלק בפעילויות של איגוד הספורט היהודי "בר כוכבא" " ואיגוד הצעירים הציוני "בלאו וייס" - ("Blau Weiss" שפירושו תכלת לבן/ כחול לבן).  
בשנת 1922, כשהיה בגיל 17, נשלח להכשרה חקלאית בפרוסיה המזרחית למשך מספר חודשים, במסגרת חברותו בארגון בלאוּ-וייס שראה בלימודי החקלאות אבן יסוד של החזון הציוני. הוא נהג להזכיר את המטלות החקלאיות השונות שהוטלו עליו באותה עת, כגון העמסת קציר על סוסים וזריעת תפוחי אדמה כחלק מהחוויות המכוננות שעיצבו את חייו והתבטא לא אחת כי עבודת הידיים בחקלאות, הייתה למעשה ההכנה הראשונה שלו כאמן יוצר.

פריז, ברלין ומינכן

לאחר שסיים את ההכשרה בפרוסיה, נסע לברלין ועבד שם במשך חצי שנה עם צייר שלטים ויחד עמו צייר שלטים עבור חנויות של יהודים.

לקריאה נוספת

כתבה מקיפה על חייו ויצירתו של דוד שניאור בירחון לאמנות ולספרות "גזית"
יד היהלום

עלילה

"הבוס" של השוק השחור מנסה להבריח תכשיטים ויהלומים מטורקיה לתוך ברית המועצות בעזרת השליח גנאדי. סמיון, בעל תמים ואב לשני ילדים יוצא לראשונה בחייו להפלגה לטורקיה. בזמן השייט הוא מתיידד עם גנאדי. תוך כדי טיול ברחובות איסטנבול מחליק סמיון וזורק קללה. הקללה היא הסימן לחברי הכנופיה שממתינים באיסטנבול. הם לוקחים את סמיון ל"מרפאה" וגובסים את ידו וטומנים בגבס את התכשיטים והיהלומים. כאשר הוא חוזר לברית המועצות הוא מספר למשטרה את אשר אירע בטורקיה. המשטרה משתמשת בסמיון כפיתיון כדי לתפוס את הנוכלים. רוב העלילה סביב ניסיונותיהם השונים של שני הנוכלים גנאדי ולוליק לקחת חזרה את התכשיטים והיהלומים.
דייבי פרופר

קריירת מועדונים

פרופר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ההולנדית במדי ויטסה ב-17 בינואר 2010 כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-84 במשחק נגד ניימכן. את הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח ערך שלושה חודשים מאוחר יותר נגד נאק ברדה. את שערו הראשון בקבוצה כבש בהפסד 2-4 לאייאקס.
ב-8 בדצמבר 2015 הבקיע פרופר את שער הניצחון נגד צסק"א מוסקבה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, שער זה היה חשוב משום שהוא העלה את איינדהובן לשלב 16 הקבוצות האחרונות במפעל לראשונה מזה תשע שנים.
ב-7 באוגוסט 2017 פרופר חתם על חוזה לארבע שנים עם קבוצת ברייטון מהפרמייר ליג בעבור סכום ששבר את שיא העברה של הקבוצה.

נבחרת הולנד

פרופר ייצג את נבחרת הולנד הן בנבחרת עד גיל 19 והן בנבחרת עד גיל 21. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך ב-5 ביוני 2015 בהכניסו כמחליפו של הקפטן רובין ואן פרסי בהפסד במשחק הידידות נגד נבחרת ארצות הברית באצטדיון אמסטרדם ארנה.

חיים אישיים

דייבי הוא האח הבוגר של רובין פרופר, המשחק בקבוצת הראקלס. אחיו הצעיר מייק, משחק בקבוצת דה חראפסחאפ.
שינג'י אוקזאקי

קריירת מועדונים

אוקזאקי הוא בוגר תיכון טאקיגאווה דאייני. אחרי שהצטיין במדי קבוצת הכדורגל של התיכון, חתם ל-5 שנים בשימיזו ס-פולסה. בדצמבר 2005, ערך את הופעת הבכורה שלו סנפרנס הירושימה. ב-15 באפריל 2007, הוא הבקיע את השער הבכורה שלו נגד קוואסאקי פרונטאלה. בעונתו הראשונה במועדון כבש 3 שערים ב-13 משחקים. בעונת 2008 כבש 10 שערים ב-27 משחקים, והגיע עם קבוצתו לגמר גביע הליגה בו הפסידה 0–2 לאויטה טריניטה. ב-30 בינואר 2011, חתם ל-3 וחצי שנים בשטוטגרט הגרמנית. ב-17 בפברואר 2011, אישרה פיפ"א את המעבר. באותו יום הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–2 לבנפיקה ליסבון בליגה האירופית. ב-20 בפברואר 2011, אוקזקי ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה נגד באייר לברקוזן. אוקזקי הבקיע את השער הראשון שלו נגד הנובר 96. ב-19 בפברואר 2012 הבקיע בבעיטה חופשית נגד הנובר 96, שער זה זכה לתואר "שער החודש בבונדסליגה". אוקזאקי הוא היפני השני שזוכה בתואר זה אחרי שיאשיקו אוקודרה עשה זאת באפריל 1978 כאשר שיחק בפ.צ. קלן. בעונת 2012/2013 כבש רק שני שערים בליגה, אך ב-22 בנובמבר באותה עונה הוא הבקיע את שעריו הראשונים באירופה בניצחון 1–5 נגד סטיאווה בוקרשט.
ב-1 ביולי 2013, אוקזקי עבר למיינץ 05. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון קבוצתו 2–3 נגד קבוצתו הקודמת שטוטגרט. ב-26 ביוני 2015 חתם בלסטר סיטי מהפרמייר ליג. ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–4 על סנדרלנד. ב-15 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1–2 על ווסטהאם יונייטד. באותה העונה זכה אוקזאקי עם הקבוצה באליפות הפרמייר ליג, לראשונה בתולדותיה.
ב-30 ביולי 2019 חתם במלאגה לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

בצעירותו אוקזאקי היה חלק מנבחרת יפן עד גיל 23 והיה איתה באולימפיאדת בייג'ינג. באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת יפן. ב-20 בינואר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת נגד תימן במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2011. בשנת 2009 הבקיע 15 שערים ב-16 משחקים בנבחרת. אוקזאקי בסגל הנבחרת במונדיאל 2010. ב-24 ביוני 2010 הבקיע בניצחון 1–3 נגד דנמרק. אוקזאקי הבקיע שלושער בניצחון 0–5 נגד ערב הסעודית במסגרת גביע אסיה 2011 שבסיומו זכה עם הנבחרת בתואר בפעם הרביעית. אוקזאקי סיים כמלך השערים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 של אסיה. נכון למאי 2014 יש לו 38 שערים והוא במקום השלישי בטבלת כובשי הנבחרת בכל הזמנים.
חסן אל-בנא

ביוגרפיה

חסן אל-בנא נולד במחמודיה שמצפון-מערב לקהיר, כבן בכור למשפחה מוסלמית אדוקה. אביו, השיח' עבד אל-רחמן אל-בנא, היה בוגר המוסד הדתי אל-אזהר, אשר שימש כאימאם ומורה דת במסגד המקומי ובנוסף ללימודי הדת עסק בתיקון שעונים. אל-בנא קיבל חינוך מסורתי אסלאמי בראשית דרכו שכלל את שינון הקוראן, לימוד החדית', הפיקה, ולשון הערבית הספרותית. בגיל 12 החל ללמוד בסמינר למורים בעיר דמנהור. ב-1923 עברה המשפחה לקהיר ואל בנא סיים את לימודי התיכון, והחל ללמוד בסמינר למורים "דאר אלעלום" שבעיר, שם התמחה בלימודי הדת והלשון הערבית. במהלך שהותו בסמינר למורים אל-בנא הושפע מרשיד רידא ומהכתוב בכתב העת אל מנאר והחל לפתח את עמדתו הסלפית הקוראת לשיבה לשורשי הקוראן, ואימוץ האידיאלים של חברת המוסלמים הראשונים מן המאה ה-7.
לאחר שסיים את חוק לימודיו במכללה להוראה בשנת 1927, קיבל אל-בנא משרת הוראה בבית-ספר היסודי שניהלה "האגודה לצדקה מוסלמית" בעיר אסמאעיליה, הסמוכה לתעלת סואץ. בנוסף לשיעורים שנתן במשך היום, הוא נהג להרצות למבוגרים בשעות הערב במסגרות שונות, בבתי קפה ואף ברחובות. אל-בנא נהנה מבקיאות בקוראן ובספרות המוסלמית, והדבר בולט בנאומיו וכתביו. אל-בנא היה בקיא גם בהשקפת העולם המערבי בנושאי דת וחברה, על אף שלא ידע שפה זרה.
בשנת 1928 הקים חסן אל-בנא את "אגודת האחים המוסלמים" באסמאעיליה. בתחילה היה זה ארגון מקומי, אחד מני רבים שעסקו בהטפה לאדיקות דתית ובפעילות צדקה. אסמאעיליה התאימה במיוחד להקמת גוף עממי מהפכני וקסנופובי, בהיותה שוקקת פקידים זרים שחיו בחיי רווחה יחסית למקומיים, דבר שסימל יותר מכל את דמות הזר שנישל אותם מאדמתם. ברקע הקמת התנועה, עמדה גם המרירות של רבים בחברה המצרית כלפי השלטון הבריטי, וכן משבר כלכלי גדול שידעה כלכלת מצרים עקב ירידת מחירי הכותנה בעולם.
תנועתו של אל בנא צמחה תוך שנים אחדות לגוף ארצי גדול, וב-1932 חזר לקהיר והקים בה את מרכז הארגון, בעוד הוא ממשיך בפעילותו כמטיף וכמורה. תוך כעשור הפכו ה"אחים המוסלמים" לגוף פוליטי משמעותי במצרים, עם כ-500,000 פעילים במדינה, והשפעה חברתית ופוליטית גם במדינות ערביות נוספות. אל בנא השתתף גם במאבק נגד השלטון הבריטי, ואף נעצר לתקופה קצרה בזמן מלחמת העולם השנייה בעוון חתרנות.
אל בנא הטיף לבניית מסגדים, בתי ספר ומועדונים, לחיזוק האסלאם ולשנאת זרים, ולאיחוד בני האומה האסלאמית במצרים ומחוצה לה. הוא האמין בצורך לגבש את המוסלמים לכלל אומה אחת גדולה שבראשה יעמוד ח'ליפה. אל-בנא הדגיש את המימד החברתי-תרבותי ופחות את המימד הפוליטי, והיה אחד מהוגי הדעות המקוריים והחשובים ביותר שהשפיעו על האסלאם הרדיקלי המודרני.
אל-בנא הנהיג את תנועת האחים המוסלמים במצרים עד ה-12 בפברואר 1949, עת נורה למוות במונית בקהיר. קרוב לוודאי שהמשטר המצרי המונרכי הוא שאחראי להתנקשות, לאחר שחשש מעליית כוחו ומאפשרות של הפיכה אסלאמית. חשש זה התחזק בעקבות ההתנקשות בחייו של ראש ממשלת מצרים מחמוד פהמי נוקראשי בדצמבר 1948 שבעקבותיו הוצא הארגון מחוץ לחוק.
אחיו הצעיר של אלבנא היה גמאל אלבנא, רפורמיסט-ליברל מוסלמי. נכדו של אלבנא, טארק רמדאן, הוא פילוסוף ומטיף מוסלמי-שווייצרי ידוע.
על שמו קרא החמאס רקטה נגד טנקים מפיתוח עצמי ("אל-בנא") של החמאס שנתגלתה כחסרת תועלת מול השריון הישראלי. באמנת חמאס, מובאת אמירה המיוחסת לחסן אל-בנא לפיה "ישראל תקום ותוסיף להתקיים עד שהאסלאם ימחה אותה, כפי שמחה את מה שקדם לה".
המרוץ לאפריקה

המרוץ לאפריקה (ידוע גם כ-"המרוץ אל אפריקה") הוא ביטוי המתאר את הכיבוש, החלוקה והקולוניזציה של טריטוריות אפריקאיות על ידי מעצמות אירופאיות. תהליך זה, אשר התרחש בתקופת האימפריאליזם החדש בשנים 1880–1914, תרם רבות לעיצובה המדיני של היבשת, ועם סיומו - במחצית המאה העשרים - טבע את חותמו ההיסטורי על פני העולם.
בניגוד לאסיה, אמריקה ואוקיאניה, באפריקה לא התרחשה תנועה משמעותית של הקמת מושבות והגירת אירופאים עד סוף המאה ה-19. רוב האירופאים שהגיעו תחילה לאפריקה היו ברובם מגלי ארצות, גאוגרפים, מיסיונרים, סוחרים ועוד. למעשה, אפריקה הייתה האזור הנרחב היחיד בעולם שטרם היה נתון לשליטה אירופית. בעקבות כך החל תהליך של קולוניזציה מואצת של היבשת. בשנת 1870, רק 10% מיבשת מאפריקה הייתה בשליטה של מעצמות אירופאיות. עד שנת 1914, קרוב ל-90% מהיבשת הייתה תחת שליטה של אירופאים, כאשר רק אתיופיה וליבריה שומרות על עצמאותן.
ועידת ברלין נחשבת לזו שהביאה למרוץ לאפריקה את החותם הרשמי. המעצמות שהשתתפו בוועידה הסכימו לחלק את כל הטריטוריות האפריקאיות ביניהן וככה מנעו מלחמה. בתהליך הקולוניזציה השתתפו הן כוחות קולוניאליים ותיקים כגון ספרד, פורטוגל, בריטניה וצרפת, והן כוחות קולוניאליים חדשים: איטליה, גרמניה ובלגיה.
ז'אבנו

תולדות היישוב

ז'אבנו נזכרת לראשונה במאה ה-12, ובשנת 1385 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1501 נשרפה העיירה בידי הטטרים, ובמחצית המאה ה-17 הוחרבה בידי גייסות האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין בשנת 1773 נכללה העיירה בשטח אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי ז'אבנו

יהודים ישבו בז'אבנו מסוף המאה ה-16, וקהילה מאורגנת התקיימה במקום מסוף המאה ה-17. במהלך מלחמת העולם הראשונה נגרם נזק רב לבתי העיירה, ובשנת 1918 פרעו פולנים מקומיים ביהודי המקום.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-350 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, לרבות עבודות כפייה, והגיעו למקום פליטים יהודים.
במאי 1942 רוכזו כ-600 יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו עוד כמאה יהודים מכפרי הסביבה. באמצע ספטמבר 1942 גורשו כל יהודי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-40 חברי היודנרט בעיירה ובני משפחותיהם שהושארו בגטו לאחר האקציה, נמלטו ממנו, והגרמנים ערכו אחריהם מצוד.
מרדכי פרידלנדר

הרב מָרְדְּכַי פְרִידְלַנְדֶר (כ"ג בחשון תש"ד נובמבר 1943 – ח' בטבת תשע"ז ינואר 2017) היה רב וראש ישיבה וראש כולל ומנהיג קהילת שומרי החומות ברמת שלמה.

ביוגרפיה

נולד בבודפשט שבהונגריה להרב שלמה ויוטל פרידלאנדר בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. באותם ימים פלשו הנאצים להונגריה, ואביו נשלח למחנה עבודה ואילו אמו נשלחה לאושוויץ. כתינוק קטן הופקד יחד עם בן דודו אצל משפחה הונגרית בבודפשט. באחד הימים הופצץ הבניין בו שהו והבית נהרס לחלוטין. באופן ניסי ניצלו שני הילדים כשנפלו מתחת לשולחן שהגן עליהם.
בגיל שמונה היגר לארצות הברית יחד עם אמו ואחיו יודא ואחותו מרת מרים קאהן והתיישבו בויליאמסבורג. כבחור צעיר הפך לחסידו של רבי יעקב יוסף מסקווירא ולאחר פטירתו גם של בנו האדמו"ר הנוכחי מסקווירא. למד בישיבת נייטרא אצל רבי מיכאל דוב וייסמנדל ולאחר מכן בישיבת לייקווד אצל רבי אהרן קוטלר.
בשנת תשכ"ה נישא לבתו של הרב דוד לובל. לאחר מכן כיהן במשך ארבע עשרה שנה כר"מ בישיבת "באר שמואל" בבורו פארק. בתקופה זו נסמך לרבנות על ידי רבי משה פיינשטיין.

בישראל

בשנת תשמ"ב עלה לישראל וגר בירושלים. כפי שסיפר מאוחר יותר, מטרת עלייתו הייתה כדי להתמחות בהלכות סת"ם אצל הרב יוסף שלום אלישיב ואצל הרב שמואל וואזנר. בתקופה זו התבקש לעמוד בראשות מכון משמרת סת"ם של הרב וואזנר. התפרסם במיוחד במומחיותו בהלכות אלו.
בישראל כיהן בראשות ישיבת העולים מארצות הברית "אור חדש" בטלז סטון, וכן בראשות הכולל "בני אפרים". כן שימש כר"מ בישיבת "נווה ציון" בטלז סטון.
בשנת תשס"ה מונה לכהן כרבה של קריית שומרי החומות ברמת שלמה. לצורך כך מונה גם כמו"צ מטעם העדה החרדית.
נפטר בפתאומיות בח' בטבת תשע"ז ונטמן בחלקת החסידים בהר הזיתים.
צאצאיו: בנו הרב שלמה נחום, ממלא מקומו בישיבתו בטלז סטון; חתנו הרב אברהם דוד ליווי, רב ומו"צ בשכונת מקור ברוך בירושלים ומרבני חסידות באיאן, ממלא מקומו בקהילת שומרי החומות ברמת שלמה; חתנו הרב שלמה שטרנברג, ראש כולל בירושלים.
אמילי רוז

ביוגרפיה

רוז נולדה ברנטון, וושינגטון, היא הבכורה מבין שלושה ילדים, ולה אחות ואח צעירים ממנה.
רוז קיבלה תואר מאסטר לאמנויות במשחק מאוניברסיטת UCLA בשנת 2006. היא גם בוגרת אוניברסיטת Vanguard של דרום קליפורניה עם תואר באומנויות התיאטרון. 
רוז נישאה לדיירק מורגן ב-6 בדצמבר 2009 בוושינגטון. ב-29 באפריל 2013 נולד בנם הבכור, מיילס כריסטיאן מורגן. ב-31 בדצמבר 2015 נולד בנם השני, ממפיס ריי מורגן.

קריירה

רוז גילמה את דמותה של אלנה פישר בסדרת משחקי הפלייסטיישן 3 "Uncharted" באמצעות דיבוב ולכידת תנועה,
היא התחילה בתפקיד בשנת 2007 ב"Uncharted: Drake's Fortune", שבה לתפקיד בשנת 2009 עבור "Uncharted: Eye of Indra" ו"Uncharted 2: Among Thieves", שוב בשנת 2011 עבור "Uncharted 3: Drake's Deception", ובשנת 2016 עבור "Uncharted 4: A Thief's End".
רוז שיחקה במשך 5 עונות בסדרה "הייבן" בערוץ Syfy בתפקיד ראשי. רוז גילמה את הגיבורה אודרי פרקר, סוכנת FBI שנשלחת לצוד אסיר שנמלט לעיירה בשם הייבן. פרקר מוצאת את עצמה מעורבת בתעלומות שונות בעיירה, עוזבת את ה-FBI ומצטרפת למשטרה העירונית בהייבן כדי לסייע לתושבי העיר. במהלך העונות רוז גילמה דמויות נוספות במקביל לאודרי פרקר.
אייר ניו זילנד

היסטוריה

אייר ניו זילנד נוסדה ב-1940 כחברה שהפעילה טיסות בין ניו זילנד לאוסטרליה, בשם "Tasman Empire Airways Limited (TEAL)". השם הוחלף לשם הנוכחי ב-1965, כאשר ממשלת ניו זילנד הפכה לבעליה של החברה. החברה הפעילה רק טיסות בינלאומיות עד 1978, אז אוחדה עם חברת התעופה לטיסות פנימיות "(New Zealand National Airways Corporation (NAC". החברה עברה לבעלות פרטית ב-1989, אך הוחזרה לבעלות ממשלתית כמעט מלאה ב-2001, לאחר משבר פיננסי שפקד אותה בעקבות שותפות כושלת עם חברת התעופה האוסטרלית "Ansett Australia".
ב-2015 הטיסה החברה 14.29 מיליון נוסעים. החברה היא חלק מברית חברות התעופה "סטאר אלייאנס" מ-1999.
בשנת 2018 הודיעה החברה על עיכובים משמעותיים בלוחות הזמנים של טיסותיה, לצד שיבושים בפעילותה בשל תקלה במנועי הרולס רויס של מטוס הדרימליינר, ואף פרסמה אזהרת רווח - מה שהוביל לצניחת המניה בבורסה הניו־זילנדית.

הישגים

בשנת 2018 קיבלה החברה את התואר 'החברה הבטוחה ביותר לנוסע'.
בארנט (רובע)

שכונות

שכונות בארנט מפוזרות ברחבי הרובע וביניהן שטחים פתוחים. שכונות אלה ברובן הן בעלות אופי פרוורי, ובנייה בצפיפות נמוכה. בצפון הרובע נמצאת השכונה בארנט (המכונה גם "צ'יפינג בארנט" (Chipping Barnet) או "היי בארנט" (High Barnet )) על שמה נקרא הרובע. בסמוך לה נמצאות השכונות אדג'וור, טוטריג', וטסטון ומיל היל. בדרום הרובע אזורים צפופים יותר אך עדיין פרווריים באופיים: קריקלווד, קולינדייל, הנדון ופינצ'לי ובדרום הרובע נמצאת גולדרס גרין בעלת האוכלוסייה היהודית המרובה, והמפסטד גרדן סאברב.

היסטוריה

רובע בארנט הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 על ידי איחוד הרובע המוניציפלי פינצ'לי, הרובע המוניציפלי הנדון והרובע העירוני פריירן בארנט שהיו במחוז מידלסקס וכן הרובע העירוני מזרח בארנט והרובע העירוני בארנט במחוז הרטפורדשייר.

אתרים בעלי חשיבות

ברובע מצויים מספר אתרי תרבות וחינוך ובהם מוזיאון חיל האוויר המלכותי, וכן פארקים רבים ושמורות טבע. ברנט קרוס הוא אחד ממרכזי הקניות הגדולים ביותר בבריטניה.

השכלה

ברובע פועל קמפוס הנדון של אוניברסיטת מידלסקס וכן המכללה המשטרתית הנדון.

ספורט

ברובע פועלת קבוצת הכדורגל המקצועית מועדון כדורגל בארנט.

אוכלוסין

נכון לשנת 2001 התגוררו ברובע 314,564 תושבים ומשערים כי נכון לשנת 2007 מתגוררים ברובע למעלה מ-338,000 תושבים. ברובע זה שיעור האוכלוסייה היהודית הגבוה ביותר מבכל מחוז אחר בבריטניה - האוכלוסייה היהודית מהווה 14.8% מהאוכלוסייה. תושבים רבים ברובע הם ממוצא יהודי אולם אינם רואים עצמם כיהודים ואינם נספרים בשיעור זה, כך שלמעשה שיעור האוכלוסייה ממוצא יהודי ברובע גבוה הרבה יותר.

תחבורה

קו נורת'רן של הרכבת התחתית של לונדון פועל ברובע בארנט, ומגיע לתחנות היי בארנט (High Barnet), טוטרידג' ווטסטון (Totteridge and Whetstone), וודסייד פארק (Woodside Park), מערב פינצ'לי (West Finchley), מזרח מיל היל (Mill Hill East), מרכז פינצ'לי ומזרח פינצ'לי, אדג'וור (Edgware), ברנט אוק (Burnt Oak), קולינדייל (Colindale), מרכז הנדון (Hendon Central), ברנט קרוס (Brent Cross) וגולדרס גרין (Golders Green). קו פיקדלי של הרכבת התחתית של לונדון עובר בסמוך לצפון מערב גבול הרובע.
דרך הרובע עוברות מספר דרכים ראשיות ובהם דרך M1, דרך A1, דרך A5, דרך A41 והכביש המעגלי הצפוני.

שלטון מקומי

רובע בארנט מחולק ל-21 מחלקות מנהליות (wards), כאשר כל מחלקה שולחת שלושה נציגים למועצת הרובע. מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולק הרובע לשלושה אזורים אדמיניסטרטיביים - הזהים בגבולותיהם לשלושת אזורי הבחירה לפרלמנט הבריטי המצויים ברובע: אזור צ'יפינג בארנט, אזור פינצ'לי וגולדרס גרין ואזור הנדון.
אוניאו דשפורטיבה דה לייריה

הופעות באירופה

הקבוצה שיחקה לראשונה בתולדותיה במפעל אירופי בשנת 1995 כאשר שיחקה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות טון פנטרה מויילס, הירנביין ההולנדית, בקשקסאבה אלורה ההונגרית ונסטבד בולדקלאב הדנית וסיימה לבסוף במקום השני עם מאזן של שני ניצחונות ושתי תוצאות תיקו ללא הפסד אחד אך לא עברה לסיבוב הבא והודחה מהמפעל.
בעונת 2002 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת לבדיה טאלין האסטונית. בעונת 2003/2004 הגיעה הקבוצה למוקדמות גביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת קולריין מצפון אירלנד אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת מולדה הנורווגית. בעונת 2004 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו וגברה על קבוצת שיניק ירוסלאבל הרוסית. בחצי הגמר עברה את קבוצת גנט הבלגית עד שהפסידה בגמר לליל הצרפתית.
בעונת 2005 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת המבורג הגרמנית. בעונת 2007 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו וגברה בסיבוב השלישי על קבוצת היידוק קולה הקרואטית וכתוצאה מכך זכתה בכרטיס לסיבוב השני המוקדם של גביע אופ"א בעונת 2007/2008. בסיבוב השני המוקדם של גביע אופ"א פגשה הקבוצה בקבוצת הישראלית מכבי נתניה ולאחר תיקו מאופס בלייריה ניצחה הקבוצה הפורטוגלית 1-0 באצטדיון קריית אליעזר משער של החלוץ סרג' נ'גאל בדקה ה-85 ששלח את הקבוצה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א בו פגשה הקבוצה בקבוצת באייר לברקוזן הגרמנית, לה היא הפסידה בסופו של דבר.

אצטדיון

האצטדיון על שם ד"ר מגליאש פסואה נבנה בשנת 2003 לקראת יורו 2004 אשר התקיים בפורטוגל. הוא אירח במהלך היורו שני משחקים: התיקו המאופס בין שווייץ וקרואטיה ואת המשחק בין צרפת לקרואטיה שנגמר בתיקו 2-2 בשלב הבתים. כמו כן, האצטדיון אירח את גמר הגביע הפורטוגזי בשנת 2006 בין פורטו וויטוריה סטובאל, וב-2007 בין פורטו לספורטינג ליסבון. האצטדיון מכיל 23,164 מקומות.