google/wiki40b huggingface dataset:
שניאור ליפסון

קורות חייו

ליפסון נולד ב-1914 בתל אביב להורים יוצאי רוסיה. למד בגימנסיה "הרצליה". באותה תקופה החל להיות פעיל בתנועת השומר הצעיר. לאחר לימודיו הצטרף לקן התנועה בייסוד קיבוץ תל עמל בעמק יזרעאל. בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח, וכעבור שנה שוחרר ללימודים אקדמיים. לאחר שסיים תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה חזר ללמד במוסד החינוכי של קיבוץ משמר העמק, בו הורה עד מלחמת העצמאות.
עם פרוץ המלחמה גויס ליפסון לחיל המדע ושירת תחת אהרון קציר, שהיה באותה עת מנהל מחלקת הפולימרים במכון ויצמן למדע. לאחר שחרורם מהצבא נענה ליפסון להצעתו של קציר ובא לעבוד עמו במכון, על אף אי-היכרותו עם התחום העיקרי שבו עסקה המחלקה – כימיה. מחקריו עסקו בתחום התפר של תגובתם הפיזיקלית של חומרים כימיים. במקביל המשיך בלימודיו באוניברסיטה העברית, ובשנת 1954 סיים את לימודי הדוקטורט (כותרת הדיסרטציה שהגיש: "האנרגיה החפשית של תמיסות פוליאלקטרוליטיות").
בראשית עבודתו העצמאית כחוקר יצא ליפסון לאוניברסיטת קורנל ועבד עם פרופ' פיטר דבי, מומחה בעל שם עולמי לכימיה פיזיקלית. בתקופה זו פיתח את הנוסחה לחישוב תכונות תמיסה של שרשרות פולימריות, ובסופה חזר למכון ויצמן. עבודתו זו, כמו גם עבודתו כחוקר אורח באוניברסיטת הרווארד, הובילו אותו לפיתוח תאוריות נוספות, בהן תאוריה למעברי הליקס ופיתוח שיטות SGF‏ (Sequence Generating Function) ו-CFF‏ (Consistent Force Field), המתארות את התנהגותן התרמודינמית של שרשרות פולימריות והשימוש האופטימלי בפרמטרים המצויים בהן (באמצעותן, למשל, נחשף המבנה הטבעי של החלבון).
בשנים 1963–1967 כיהן ליפסון כמנהל המדעי של מכון ויצמן. בשנים 1973–1978, כיהן כדקאן הפקולטה לכימיה במכון. בשנת 1970 מונה על ידי שר החינוך, יגאל אלון, לעמוד בראש ועדה לבדיקת נחיצותה של אוניברסיטה פתוחה בישראל. הוועדה המליצה על הקמת האוניברסיטה במתכונת הנהוגה באנגליה. לאחר הקמתה של האוניברסיטה הפתוחה מונה ליפסון לרקטור האוניברסיטה, והיה בין מתווי דרכה.
בשנת 1959 זכה ליפסון בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, על מחקרו "בעיות מכניקה סטטיסטית של פולימרים". בשנת תשכ"ט זכה בפרס ישראל למדעי החיים. כמו כן היה חבר כבוד של האוניברסיטה הפתוחה, דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה העברית, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ויקיר העיר רחובות לשנת 2000.
בשנת 2013 זכו תלמידיו אריה ורשל ומיכאל לויט בפרס נובל לכימיה.
כלכלה פוליטית

תהליכים היסטוריים

הכלכלה הפוליטית מזהה שלושה תהליכים היסטוריים חשובים:

קומודיפיקציה

קומודיפיקציה הוא התהליך בו חפץ, רעיון או יצירה אומנותית בעלי משמעות אישית - אינטלקטואלית או רגשית, עבור אדם, משנים את הפן האישי שבמשמעותם, למשמעות רחבה יותר ולתפיסה חדשה שלהם כ - "מוצר" בעל פן המוני וכחלק מתהליך ייצור מסחרי במובן של אחידות, תג מחיר וייצור סדרתי. 
כך למשל, ספר שהתגלה כמוצלח בגלל המשמעות האישית שהוא מעורר או שאיתה מזדהים קוראים רבים, מקבל משמעות נוספת על ידי מחברו או מפיצו - משמעות של פוטנציאל כלכלי. הספר הופך למוצר ומתמסחר, משוכפל ומשווק לקהל היעד למטרות רווח כלכלי.
במקרים מסוימים הפורמט של הספר שהתגלה כמוצלח (מבנה עלילה ספציפי, נושאים ספציפיים, מספר העמודים הספציפי, אופן כתיבה אחיד, כתיבה בנימה ספציפית וכו') הופך למעין "תבנית שבלונית", שמשוכתבת, משועתקת ומופצת במסגרת אחידה דומה, במטרה לענות על הביקוש בשוק הכלכלי ולייצר רווח כלכלי.
תהליך הקומודיפיקציה נחשב על ידי רבים, כתהליך בו אובדת המשמעות הייחודית הספציפית של החפץ, הרעיון או היצירה אומנותית כאשר הוא הופך למוצר, וכך משמעותו הופכת למסחרית והמונית.

התרחבות תאגידים

המצב בו פירמות מתמזגות, גדלות, וצוברות עוצמה על כדי הגעה למצב שיש פירמות יותר גדולות ממדינות קטנות (מבחינה כלכלית). מצב זה יוצר עוצמה רבה בידי בעלי הפירמות, שכן כוחם הרב גורם אפילו למדינות לפעול לעיתים לטובת הפירמות. כדוגמה ניתן לראות את הבנקים שקרסו בסוף 2008 במשבר הכלכלי הגדול, ולכך שממשלת ארצות הברית ראתה בהם כגדולים מדי מכדי לתת להם ליפול.

שינוי תפקיד המדינה

ככל שעובר הזמן, המדינות עוברות תהליך של הפרטה - מצב בו המדינה מעבירה חלק מסמכויותיה ומשאביה לגורמים פרטיים. המדינות כיום מעורבות פחות ופחות בחיי האזרח ומעניקות יותר ויותר חופש לו ולתאגיד.
דייוויד מיליבנד

דייוויד רייט מיליבנד (באנגלית: David Wright Miliband; נולד ב-15 ביולי 1965) הוא פוליטיקאי יהודי בריטי ממפלגת הלייבור, שכיהן כשר החוץ של בריטניה בממשלת גורדון בראון בשנים 2007-2010 וכשר חוץ בממשלת הצללים של המפלגה באופוזיציה ב-2010.

קורות חיים

לפני מינויו לשר החוץ, כיהן מיליבנד כחבר פרלמנט מטעם סאות' שילדס משנת 2001. אביו הוא התאורטיקן המרקסיסט ראלף מיליבנד. אחיו, אד מיליבנד, כיהן גם הוא בממשלת בריטניה, כשר האנרגיה ושינוי האקלים. השניים היו האחים הראשונים שישבו באותה ממשלה מאז 1938. 
מיליבנד נולד בלונדון, סיים תואר ראשון באוניברסיטת אוקספורד בפילוסופיה פוליטיקה וכלכלה, ותואר שני במדעי המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. הוא החל את הקריירה שלו כמנתח מדיניות במכון למחקר של מדיניות ציבורית בבריטניה -(IPPR). בגיל 29, התמנה לאחראי על המדיניות של טוני בלייר, כאשר מפלגת הלייבור ישבה באופוזיציה. מיליבנד היה תורם עיקרי למצעה של המפלגה בבחירות הכלליות של שנת 1997, שהעלו את המפלגה לשלטון. לאחר הבחירות, בלייר מינה אותו לראש היחידה למדיניות של ראש הממשלה והוא כיהן בתפקיד זה בין השנים 1997-2001. לאחר מכן נבחר לכהן כחבר פרלמנט מטעם סאות' שילדס מצפון מזרח אנגליה.
בשנים לאחר בחירתו, כיהן מיליבנד במספר תפקידי שר זוטר בממשלת בריטניה, בין היתר במחלקה לחינוך וכישורים, לאחריהם מונה לשר לאיכות הסביבה. במהלך כהונתו בתפקיד זה, התגבש שינוי האקלים כנושא בעדיפות גבוהה לקובעי המדיניות בבריטניה.
עם מינויו של גורדון בראון לראשות הממשלה, מונה מיליבנד לתפקיד שר החוץ בגיל 41 - שר החוץ הצעיר ביותר של בריטניה מזה 30 שנה. עם סיום כהונתה של ממשלת בראון, סיים מיליבנד את תפקידו כשר החוץ והפך להיות חבר פרלמנט באופוזיציה ושר החוץ בממשלת הצללים של מפלגת הלייבור.
בראיון עמו מיולי 2009, ציין מיליבנד כי הוא אתאיסט.
בספטמבר 2010, התמודדו האחים מיליבנד זה מול זה על ראשות מפלגת הלייבור. בפריימריס להנהגת המפלגה הפסיד האח הבכור, דייוויד, לאחיו הצעיר, אד, את המשרה בקולות ספורים. לאור תוצאות הבחירות לראשות הלייבור החליט דייוויד מיליבנד כי אינו יכול לשרת תחת אחיו בממשלת הצללים שלו והוא עוזב את תפקיד שר החוץ. החליפה אותו כשרת החוץ איבט קופר. מיליבנד המשיך לכהן כחבר פרלמנט באופוזיציה מטעם מפלגת הלייבור עד שנת 2013.
ב-27 במרץ 2013 התפטר מיליבנד מהפרלמנט הבריטי לטובת פעילות הומניטרית.
מוטי רוזן

ביוגרפיה

רוזן (במקור רוזנשטוק) נולד בשכונת התקווה בתל אביב, הוריו עלו לארץ ישראל מברית המועצות. בגיל שבע התייתם מאביו ומשפחתו עברה לבת ים. למד בתיכון "חשמונאים" בעיר. ב-1970 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וכקצין בחטיבת גולני. במלחמת יום הכיפורים שימש סגן מפקד פלוגה בגדוד 17, גדוד קורס המ"כים של החטיבה. הוא הוביל כוח מחלקתי במהלך ניסיון כיבוש החרמון. בתום המלחמה מונה למפקד פלוגה שהוצבה במובלעת הסורית ברמת הגולן. 
לאחר שחרורו למד הנדסת חומרים והנדסה גרעינית באוניברסיטת באר שבע. עבד במפעל "מרכבה" במרכז שיקום ואחזקה שבתל השומר. ב-1980 החליט לחזור לשירות קבע, מונה לסמג"ד ויצא ללימודים במכללה לפיקוד ולמטה. במלחמת לבנון הראשונה הצטרף לחפ"ק אוגדה 96. בעקבות פציעתו של מפקד גדוד 12 בחטיבת גולני, מונה למחליפו ופיקד על הגדוד בהמשך הלחימה. לאחר מכן שירת כמפקד קורס קציני חי"ר בבה"ד 1. בתפקידיו הבאים שימש ראש ענף אמצעי לחימה חי"ר וראש תורת חי"ר-צנחנים במפקדת חילות השדה ומפקד חטיבת חי"ר במילואים. בשנים 1988–1990 שירת כמפקדה השני של עוצבת קלע דוד המפעילה נשק מונחה מדויק ולאחר מכן שירת במפקדת השליטה המטכ"לית למבצעים מיוחדים, שעסקה בין השאר בהכנות לפעילות צה"ל בעיראק בתקופת מלחמת המפרץ. ב-1992 השתחרר משירות הקבע. 
הוא מונה לסגן ראש אגף השיווק בתעשייה הצבאית, בעקבות החלטת צה"ל להעביר את יחידות החי"ר שלו לשימוש ברובי M-16 במקום רובה הגליל, תוצרת התעשייה הצבאית, מונה רוזן לראש פרויקט פיתוח רובה סער חדש, רובה ה"תבור". בהמשך דרכו בחברה הוא שימש מנהל מפעל התחמושת "צורף". בשנת 1996 מונה למנכ"ל חברת תדירגל לייצור מתכת. ב-1999 חזר לתעשייה הצבאית ומונה לסמנכ"ל ומנהל חטיבת הנשק הקל. בתפקיד זה חזר לפרויקט התבור ופעל לקידום קליטתו בצה"ל.
חילול השם

צורת הביטוי

הביטוי הנכון הוא "חילול השם" ולא "חילול ה'", שכן "ה'" רומזת לשם המפורש של הקב"ה (שם הוי"ה), ואילו שמו, הכוונה למדרגה נמוכה הרבה יותר – גילויו בעולם. אין אפשרות לחלל או לקדש אותו, אלא רק את שמו.]

דיני המצווה

ביהדות עשיית עבירה בשאט נפש בשביל להכעיס מוגדר כחילול השם. אם המעשה נעשה לפני עשרה יהודים הוא מוגדר "חילול השם ברבים".

מראית עין

אדם חשוב או גדול במעשים, עובר על חילול השם גם בפעולות מותרות הנראות כאסורות או שגורמות לצופים בו להעלות השערות לא כשרות לגביו, כדברי ספר החינוך: 
שיעשה איש מפורסם בגמילות חסדים ומעשים טובים מעשה אחד שיראה לרבים שהוא עבירה, וכגון המעשה הוא אינו ראוי לכמו האיש החסיד ההוא שיעשהו, אף על פי שהוא מעשה היתר - חילל השם.
— ספר החינוך רצה
 
הרמב"ם מביא הנחיות לתלמיד חכם שנראה שלפחות חלקן הן בהקשר זה:
משאן ומתנן של תלמידי חכמים, באמת ובאמונה: אומר על לאו לאו, ועל הין הין. מדקדק על עצמו, בחשבון; ונותן ומוותר לאחרים כשייקח מהן, ולא ידקדק עליהן. ונותן דמי הלקח לאלתר. ואינו נעשה לא ערב ולא קבלן, ולא יבוא בהרשאה. מחייב עצמו בדברי מקח וממכר, במקום שלא חייבה אותו תורה, כדי שיעמוד בדיבורו, ולא ישנהו. ואם נתחייבו לו אחרים בדין, מאריך להן ומוחל להן; ומלווה, וחונן. ולא יירד לתוך אומנות חברו, ולא יצר לאדם בעולם בחייו.
— משנה תורה, הלכות דעות ה, יג
ולפי זה כל מי שחשוב בעיני הצבור צריך להזהר יותר, ולפעמים מי שאינו ראוי לובש בגדי תלמיד חכם, או בגדי חסיד, ובני אדם מחשיבים אותו יותר, וכמו שסוברים שמי שלובש בגדי חסידים הוא חסיד, וצריך להיות מורם מעם בהנהגותיו, ואם מזלזל במצוה מסוימת הרי הוא מחלל את השם, כיון שמחשיבים אותו.

חילול השם לעומת כבוד תלמידי חכמים

בתלמוד מופיע כמה פעמים המשפט: "במקום שיש חילול השם - אין חולקין כבוד לרב". על פי תפיסה עממית רווחת, פירוש הדבר שמותר לבזות רבנים ותלמידי חכמים כאשר יש במעשיהם חילול השם. אולם המובן המקורי של המשפט הוא אחר: במקום שנעשית עבירה בנוכחות רב ותלמידו, אל לו לתלמיד לחלוק כבוד לרב ולהמתין לו עד שהוא ימחה, אלא התלמיד צריך להזדרז ולהעיר על כך, על מנת למנוע את העבירה, או להפסיק את ביצועה, מוקדם ככל האפשר. המשפט מובא בגמרא בהקשר של מעשהו של פינחס הכהן, שפגע בזמרי בן סלוא ובכזבי בת צור ולא המתין למשה רבנו. 
כך ניסח זאת הרמב"ם: "להפריש מן האיסור - אפילו בפני רבו מותר להורות. כיצד? כגון שראה אדם עושה דבר האסור, מפני שלא ידע באיסורו או מפני רשעו, יש לו להפרישו ולומר לו: דבר זה אסור, ואפילו בפני רבו, ואף על פי שלא נתן לו רבו רשות, שכל מקום שיש חילול השם אין חולקין כבוד לרב".
אדם ראיינר

אדם ראיינר (1899 - 4 במרץ 1950) הוא האדם היחידי שתועד בהיסטוריה הרפואית הן כגמד והן כענק. נטען שהוא סבל מאקרומגליה.
ראיינר נולד בגראץ, אוסטרו-הונגריה. בשנת 1917 כשהיה בן 18 גובהו עמד על 122.5 סנטימטרים בלבד. לפי ההגדרה, אדם הלוקה בגמדות הוא אדם בוגר שגובהו מתחת ל-147 סנטימטרים. ואז לפתע, כפי הנראה מגידול במוחו, הוא החל לצמוח בקצב מהיר כך שבשנת 1931 ובגיל 31 גובהו נסק ל-218 סנטימטרים. הענקיות שלו גרמה לו לנכות והוא היה צריך לנוע בכיסא גלגלים לכל יתר חייו. עד למותו בשנת 1950 (בגיל 51) הגיע לגובה של 234 סנטימטרים. אורך כפות רגליו הגיע ל-33.3 סנטימטרים, והם גדלו ממידה 43 (לפי התקן האירופי) למידה 53 בשלוש שנים בלבד. אורך כפות ידיו הגיע ל-23.9 סנטימטרים והוא שקל בשיאו 109 קילוגרמים.
שייח' טוסי

חייו

שייח' טוסי נולד בחודש הרמדאן בשנת 995 (385 אחרי הג'רה) בעיר טוס שבחוראסאן, באיראן, שהייתה אז בשליטתו החלקית של מחמוד מע'זנה. התחנך בעיקר בעיר הרב-תרבותית נישאפור. למד לא רק את תורת השיעה אלא גם המשפט השאפעי ואת ההגות של אסכולת המועתזילית מבגדד שמצאה חסידים רבים בחוראסאן. אצל האמאם אבו חאזם אל-ניסבורי למד את "באיאן א-דין" של אבו מנצור אל-צראם. בשנים 1017–1018 התיישב טוסי בבגדד והיה לתלמידו של שייח' אל מופיד (שמת ב-1022), ואחר כך של שריף אל-מורתד'ה.
אחרי מותו של אל-מורתד'ה בשנת 1044, במושבו הקבוע שלו בחלק המערבי של העיר - אל-כּרך, הפך א-טוסי הסמכות התאולוגית החשובה ביותר בקרב השיעים התריסריים בבגדד. הגותו ובקיאותו הרשימו מאוד את הח'ליפה אל-קאדר ששבתאום עם המנהיג מהבית הבויהים מינה אותו למורה לתאולוגיה האסלאמית כלאם ונהג לבוא לשיעוריו.
בינתיים הסלג'וקים העוינים לשיעה הרחיבו את שליטתם במרחב האסלאמי על חשבון הבוויהים הסובלניים יותר. כשאחד ממנהיגיהם, טוגריל בק, כבש את בגדד בשנת 1056, אחד משריו, עבד אל-מליךּ, עשה טבח ברבים מהעולמא של בגדד, שיעים וסונים כאחד. חיפשו גם את שייח' טוסי כדי להורגו אבל לא מצאו אותו. לעומת זאת העלו באש את ביתו וספרייתו. רבים מכתביו, גם מן הספרים התאולוגים החשובים ביותר, אבדו בדליקה ובהרס שאר הספריות השיעיות בעיר. א-טוסי הצליח להימלט לנג'ף אשרף, העיר בו נקבר עלי בן אבי טאלב. הוא נשאר בה עד סוף חייו והקים בה מדרסה מפורסמת הקרויה "חווזה".
הוא הלך לעולמו בדצמבר 1067 בחודש מוחרם. נקבר בבית שנהפך למסגד בהתאם לצוואתו. את מעמדו ירש בנו, אל-חסן, שנודע בשם אל-מופיד א-ת'אני ונחשב גם הוא למלומד בולט בדורו.
שייח' טוסי כתב שניים מתוך ארבעת הספרים הקאנוניים של מסורת השיעים התריסריים ("אל-כותוב אל-ארבעה"): תהד'יב אל-אחכאם ואל-אסתיבסאר פימא אחתוליפה פיהי מן אל-אחבאר

כתבים על אנשי החדית' ("ריג'אל")

ָָ* א-פהריסת (الفهرست)

היחס לבני דתות אחרות

להבדיל מהמלומדים המוסלמים הסונים הרואים בנוצרים וביהודים "ד'ימי" (אהל א-ד'ימה - אזרחים בדרגה ב' בחסות האסלאם) ובאותו זמן "עם הספר" (אהל אל-כיתאב), חכמי הדת השיעים, ובראשם אל מופיד, ותלמידו שייח' טוסי, מכריזים עליהם גם כ"כופרים באמונה" (כאפיר - כופאר). בעוד אל מופיד מגדיר גם את חסידי זורואסטר (זרדושט) כעם הספר, טוסי מבהיר כי הם אינם כאלה, אף על פי שיש להם "ספר קדוש" משלהם, אולם הם ד'ימי כופרים באמונה באותה מידה כמו הנוצרים והיהודים.
כפי שכתב טוסי בספר "א-נהאיה", בני שלוש דתות אלה חייבים לשלם לרשויות מוסלמיות את מס הג'יזיה ובתמורה הם מוגנים מפני הוצאה להורג, עבדות, ונישול מנכסיהם. מי מביניהם שאינו משלם ג'יזיה, או ממיר דתו לדת אחרת מאשר האסלאם, יכולים להיהרג, להפוך לעבדים או לאבד את כל רכושם.
אל-מופיד, א-טוסי ומלומדים שיעים אחרים מטילים איסורים לא רק בנוגע למגעים עם בני דתות אחרות אלא גם ביחס למוסלמים סונים הקרויים בפיהם "נסיבים". אסור להתחתן עם סונים או לאכול מאכלים שהוכנו על ידם. אסור להתחתן עם נשים נוצריות או יהודיות, אלא במתכונת "נישואים זמניים" (מותעה) עם "ידועות בציבור".
וילברט אודרי

וילברט ויר אודרי (באנגלית: Wilbert Vere Awdry;‏ 15 ביוני 1911 - 21 במרץ 1997) היה כומר וסופר אנגליקני חובב רכבות, שיצר מספר דמויות וספרי ילדים ידועים בהשראתן. בין השאר יצר את דמותו הבדיונית של תומס הקטר, הדמות הראשית בסדרת ספריו "סדרת הרכבות".

ביוגרפיה

נולד בכפר אמפפילד שבמחוז המפשייר, אנגליה. אביו היה ויר אודרי, הכומר האנגליקני של הכפר, ואמו הייתה לוסי לבית בורי. שלושת אחיו הבכורים מנישואיו הראשונים של האב מתו צעירים. אחיו הצעיר ג'ורג' נולד כשהיה בן 5. בגיל 6 עברה משפחתו לכפר בוקס במחוז וילטשייר. ביתם הצנוע ניצב סמוך למנהרת בוקס, בה חלפה מסילת הרכבת המרכזית מלונדון לוויילס. קטר-עזר היה מסייע לרכבות לטפס במעלה הגבעה. אודרי נהג להאזין בלילות לשריקת הרכבות החולפות, למאמצי טיפוסן במעלה הגבעה, ולאיתותים בין מפעילי הקטרים והרכבות, ולטענתו דמיין שלכלים יש מאפייני אישיות משלהם, והם משוחחים ביניהם. רקע זה היה השראה עבורו לסיפור אודות דמותו של אדוארד המסייע לרכבת של גורדון לטפס במעלה הגבעה, סיפור אותו סיפר לראשונה לבנו כריסטופר 25 שנים אחר כך; הסיפור היה הראשון שפורסם ב"סדרת הרכבות".
אודרי למד בקולג'ים התאולוגיים "סט. פיטר" ו"ווייקליף" באוניברסיטת אוקספורד, וקיבל תואר בתאולוגיה בשנת 1933. לאחר מכן שהה שלוש שנים בארץ ישראל ולימד בבית הספר האנגליקני לבנים "סט. ג'ורג'" בירושלים. בשנת 1936 הפך לכומר אנגליקני. נישא למרגרט וייל בשנת 1938. בעקבות מות אחיו במלחמת העולם הראשונה, אימץ אידאולוגיה פציפיסטית בתחילת מלחמת העולם השנייה. בשנים 1940 ו-1946 התגורר ופעל בכנסיית סט. ניקולס בקינגס נורטון, בירמינגהם. לאחר מכן עבר לקיימברידג'שייר ושירת ככומר של כנסיות הכפרים אלזוורת' ונאפוול עד 1953, אז מונה לוויקאר של הכפר אמנת'. בשנת 1965 פרש מתפקידיו ועבר לעיר סטראוד שבגלוסטרשייר.
הדמויות והסיפורים הראשונים ב"סדרת הרכבות" הומצאו על ידי אודרי בשנת 1942 במטרה לבדר את בנו כריסטופר כשחלה בחצבת. הוא כתב תחילה על שלושה קטרים (סיפורים אלו יצאו לאור לראשונה בשנת 1945), ובנה לכריסטופר דגם צעצוע של אדוארד, וכן מספר קרונות רכבת, באמצעות מטאטא ופיסות עץ. הוא התקשה לבנות דגם של גורדון, לבקשתו של כריסטופר, ובמקום זאת יצר דגם של קטר קיטור 0-6-0, אותו כריסטופר כינה תומס. אז ביקש כריסטופר סיפורים על תומס, ואלו נאספו ופורסמו בשנת 1946 בספר "תומס הקטר". מאז כתב במסגרת "סדרת הרכבות" עד 1972, בסך הכול עשרים ושישה ספרים. כשבגר כריסטופר אודרי, הוא הוסיף לסדרה עוד שישה עשר ספרים.
בשנת 1953 התנדב אודרי לעבודות שמירה במסילת הרכבת טאליל'ין שבוויילס, במהלך פעולות השימור שלה; היא היוותה השראה עבורו ל"רכבת סקארלווי" שיצר בספריו, והוא שזר בהם חלק מחוויותיו מתקופה זו. אודרי המשיך להיות מעורב בעבודות שימור מסילות הרכבת, ובנה דגמים של מסילות אותם הציג בתערוכות ברחבי המדינה.
בנוסף ל"סדרת הרכבות" כתב אודרי מספר ספרי עיון וסיפורת, בהם "בלינדה החיפושית" (1958) אודות מכונית אדומה.
אודרי זכה להוקרה כשקיבל תואר "קצין מסדר האימפריה הבריטית" בשנת 1996, אך בתקופה זו החלה בריאותו להידרדר והוא לא יכול היה להגיע ללונדון. הוא מת בסטראוד בשנת 1997, בגיל 85, ואפרו נטמן במשרפת גלוסטר. 
ביוגרפיה אודותיו בשם "The Thomas the Tank Engine Man" פורסמה על ידי בראיין סיבלי בשנת 1995.
אחד הקטרים המודרניים מסוג 91 של חברת הרכבות הבריטית, נקרא בעבר על שם אודרי לזכרו. קטר קיטור בעל סידור גלגלים 0-6-0ST במסילת יער דין הישנה נקרא גם הוא על שם אודרי; קטר זה שימש כדמות הראשית באחד מספריו של כריסטופר אודרי ב"סדרת הרכבות", "וילברט קטר היער" (Wilbert the Forest Engine).
הפתרון הספרדי

הפתרון הספרדי (נקרא גם פתרון ברצלונה) הוא שיטה לתכנון תחנות רכבת שהוכנסה לשימוש בתחילת המאה העשרים.
שיטת הפתרון הספרדי נועדה לקצר את זמן השהות של רכבות בתחנה. לפי השיטה, נעשה שימוש בשני רציפי תחנה עבור רכבת בודדת, המאפשרים לרדת ולעלות לרכבת בזמן קצר יותר. בדרך כלל משמש אחד הרציפים לעליית נוסעים לרכבת והשני משמש לירידת נוסעים מהרכבת. במרבית התחנות המתוכננות בשיטת הפתרון הספרדי בנויים שלושה רציפים - שניים צדדיים ואחד מרכזי, המשרתים שתי מסילות שעוברות ביניהם.
השימוש הראשון בשיטה באירופה היה ברכבת התחתית של ברצלונה בשנות השלושים ומכאן נגזר שמה. עם זאת, השיטה הייתה קיימת עוד קודם לכן בתחנות רכבת תחתית בבוסטון (1912) ובניו יורק (1913). כיום משמשת השיטה לעיתים תחנות קצה, בהן נפתחות דלתות הרכבת מצד אחד עד לירידתם של כל הנוסעים, ולאחר סגירתן נפתחות הדלתות בצדה השני של הרכבת, לאפשר את עלייתם של הנוסעים בכיוון הנסיעה ההפוך.
שמואל יריב

ביוגרפיה

שמואל יריב נולד בשנת 1934 בתל אביב, לסופר והמחנך שלום שטרייט ולאשתו שרלוט. בילדותו, למד בבית הספר אחד העם שבפתח תקווה ולאחר מכן התגייס לצה"ל. בשנים 1954-1959, קיבל חינוך אקדמי בכימיה, גאוכימיה ומינרולוגיה באוניברסיטה העברית, שם קיבל את תואר הדוקטור בכימיה אורגנו מתכתית ב-1964. משנת 1990, שימש כפרופסור במכון לכימיה באוניברסיטה העברית, ועסק שנים רבות בהוראה ובמחקר, עד ליציאתו לגמלאות.
ב-1999, החל לכתוב שירה. בתחילת דרכו פורסמו שירים שלו בכתבי העת נתיב, משיב הרוח, שבו, ומאזנים. ב-2002-2003 השתתף בסדנה בהדרכת רבקה רז, ובהשפעתה החל לעסוק גם בכתיבת פרוזה. בשנת 2002 זכה בפרס בתחרות פרויקט "כתוב" של מפעל הפיס עבור סיפור קצר שלו בשם "שומר הראש". בשנים 2004-2006 הקריא שירה בקפה "תמול שלשום" בירושלים. ספרו הראשון, "גבר אישה גבר", יצא בהוצאת צבעונים ב-2010 וכלל תשעה סיפורים מחיי היום יום מתוך זווית בלתי שגרתית. ספרו השני "כשנשים אוהבות...", יצא בהוצאת בת-אור ב-2013. הרומן מתאר ארבע שנים בחיי משפחה שנאלצה לעזוב את גוש קטיף. ספרו השלישי, "חמש-עשרה שנות שירה", יצא בהוצאה עצמית ב-2015. הספר הוקדש לזכרה של אחותו, הסופרת אסתר שטרייט-וורצל. החל מדצמבר 2013 רבים משיריו החדשים רואים אור בגיליונות כתב העת ביטאון שירה. כיום, הוא מתגורר ביישוב בקהילתי ענתות עם אשתו שרה. ליריב ארבעה ילדים ( אלי, שלום, יהודה ושמרית) ואחד עשר נכדים.

מחקריו

פעילויותיו המחקריות כוללות בין היתר ננו-כימיה וננו-מינרולוגיה (חקר המינרלים) ומבניהם, גאוכימיה, תגובות כימיות של חומרים מינרלים, אינטראקציות של חומרים אורגנים והבנת מבניהם. בנוסף, הוא פרסם כשני ספרים מדעיים: הראשון, אשר עסק בגאוכימיה ונקרא "Geochemistry of Colloid Systems", פורסם ב 1979, והשני אשר עסק בכימיה אורגנית ונקרא "Organo-clay Complexes and Interactions", פורסם בשנת 2002. יתרה מזאת, הוא פרסם כ-250 מאמרים מדעיים בשפה האנגלית במגזינים מדעיים נחשבים. את עבודת הדוקטורט כתב על קבוצות חומרים אורגנו מתכתיים משנת 1960 עד 1964 ובשנת 1990 הפך לפרופסור כימיה באוניברסיטה העברית, שם לימד וחקר עד שנת 2002, בה יצא לגמלאות. גם כיום, כפרופסור בגמלאות הוא ממשיך לעבוד במחקר כימי, משתתף בכנסים בין לאומיים ומפרסמים מאמרים. במהלך חייו, היה יריב בחבר הפרופסורים של מגזינים מדעיים שונים אשר עוסקים בכימיה.
VHDL-AMS

VHDL-AMS היא נגזרת של שפת תיאור חומרה VHDL. היא כוללת תכנון אנלוגי Analog ותכנון משולב Mixed Signal המרכיבים ביחד את הסיומת AMS.
ה-VHDL-AMS נוצרה במטרה לאפשר למתכנני המעגלים המשולבים לתכנן ולשלב בלוקים אנלוגים ומעורבים בתהליך התכנון של מעגלים משולבים כדוגמת VLSI. ההרחבה של השפה לתחום האנלוגי והמשולב היא צורך של התעשייה לאפשר תכנון, אימות ויישום גם של תכנונים אנלוגיים שעד אז היה צורך בכלים גרפיים ידניים כדי לתאר את התכנון. השפה מאפשרת טיפול באותות אנלוגיים ואת מעורבות מערכות משולבות, שימוש במודולים ברמה גבוהה ותיאור התנהגותי של מערכות ורכיבים.
VHDL-AMS הוא תקן המוסכם על רוב התעשייה למידול של תכנון משולב (Mixed Signal). הוא מספק תחביר לתיאור מעגלים הרציפים בזמן ומעגלים המשתנים בשינויים (events) ולכן' הוא מתאים לתכנון מעגלים אנלוגים, ספרתיים, ומעורב אנלוגי או דיגיטלי. התקן מתאים במיוחד גם לאימות מערכות אנלוגיות מאוד מורכבות אנלוגי, מעורבות אות ותדר רדיו במעגלים משולבים.

דוגמה

בקוד ב-VHDL-AMS, תכנון מורכב לכל הפחות מ"ישות" המתארת את הממשק והארכיטקטורה הכוללת של היישום בפועל. בנוסף, רוב התכנונים מייבאים את מודולי הספריות השונות. ישנם גם תכנונים הכוללים מספר ארכיטקטורות ותצורות.
תכנון פשוט לדיודה אידיאלית ב-VHDL-AMS יראה כך:
- (זה vhdl התגובה)- ייבוא electrical_system מן בדיסציפלינות הספרייהlibrary IEEE, disciplines;use IEEE.math_real.all;use disciplines.electrical_system.all;- זהו גוףentity DIODE is
 generic (iss : REAL := 1.0e-14; -- Saturation current
 af : REAL := 1.0; -- Flicker noise coefficient
 kf : REAL := 0.0); -- Flicker noise exponent
 port (terminal anode, cathode : electrical);end entity DIODE;architecture IDEAL of DIODE is
 quantity v across i through anode to cathode;
 constant vt : REAL := 0.0258; -- Thermal voltage at 300kbegin

 i == iss * (exp(v/vt) - 1.0);end architecture IDEAL;
נמיביה במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

כל המשלחות אותן שלחה נמיביה גסקר למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים. את המדליה הפאראלימפית הראשונה קטפה נמיביה באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) עם זכייתו של האתלט רג'ילנד בנדה במדליית ארד בזריקת דיסקוס (קטגוריה F35-36)
באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכתה המשלחת במדליית זהב ראשונה כשהאתלטית ג'והנה בנסון ניצחה בריצת 200 מטר (קטגוריה T37) עם תוצאה של 29.26 שניות, והוסיפה מדליית כסף בריצת 100 מטר כשעצרה את השעון על 14.23 שניות.
במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה המשלחת מנמיביה בשיא של חמש מדליות פאראלימפיות. במשלחת בלט האצן אנניאס שיקונגו שזכה במדליית הזהב בריצת 200 מטר (קטגוריה T11) עם תוצאה של 22.44 שניות, ובשתי מדליות ארד - בריצת 100 מטר עם תוצאה של 11.11 שניות, אחרי פיליפה גומס הברזילאי (11.08 שניות) ודייוויד בראון האמריקאי שניצח עם שיא פאראלימפי בקטגוריה (10.99 שניות), ובריצת 400 מטר עם תוצאה של 50.63 שניות, אחרי פיליפה גומס (50.38 שניות) וג'רארד דסקרגה הספרדי (50.22 שניות).
בשתי המדליות הנוספות של המדינה זכה האצן יוהאנס נמבלה שזכה במדליית הכסף בריצת 100 מטר (קטגוריה T13) עם תוצאה של 10.78 שניות, שני רק לג'ייסון סמית האירי (10.64 שניות), ובמדליית הכסף בריצת 400 מטר עם תוצאה של 47.21 שניות, ונכנע רק לשיא עולם של מוחמד אמגואון המרוקאי שעצר את השעון על 47.15 שניות.
ויקי וואטסון

ביוגרפיה

וואטסון נולדה בהמפשייר, זמן קצר לאחר לידתה עברה למערב סאסקס שם ניהלה משפחתה חנות ענתיקות.
כילדה היא החלה ללמוד שירה וריקוד והיא למדה בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
ב-1985 היא זכתה במקום הראשון בתחרות של הBBC "שיר עבור אירופה" עם השיר "Love Is …".
היא ייצגה את בריטניה באירוויזיון 1985 בגטבורג, אותו סיימה במקום הרביעי, עם 100 נקודות.
ב-1991 הוציאה את אלבומה הראשון "Window to a World".
היא לקחה חלק בכתיבת שירים לפסקולים של מספר סרטים.
בשנות התשעים עברה להתגורר בארצות הברית.
הגנת מרשל

3.פג3

הלבן יכול להתעלם מהמסע השני של השחור, ובדרך זו לחזור לקוים הרגילים של גמביט המלכה הנדחה לאחר 3...ה6, להגנה הסלבית לאחר 3...ג6 או לגמביט המלכה הנרצה לאחר 3...ד:ג4 או להגנת גרונפלד לאחר 3...ז6.

3. ג:ד5 פ:ד5

המשך מקובל. אם שחור משחק 3...מה:ד5 4. פג3 מהא5 5. רד2
התאוריה המודרנית גורסת כי על הלבן להחליף רגלים ג:ד5 פ:ד5 ולאחר מכן לשחק 4.פו3 ולא את המסע הברור אך הפחות מוצלח ה4. במקרה הטוב ביותר לשחור הוא יוכל להגיע לעמדה אופינית של הגנת גרונפלד עם טמפו פחות.
סוזי איימיס

ביוגרפיה

איימיס נולדה באוקלהומה סיטי לבעלים של חברת בנייה והיא אחת משישה ילדים. החלה את דרכה כדוגמנית בחברת הדוגמנות "פורד" לפני שהופיעה בסרטה הראשון "פנדנגו" לצידם של בעלה הראשון השחקן סם רוברדס וקווין קוסטנר.
ב-1990 שיחקה לצידה של אומה תורמן בקומדיה "מקום בו נמצא הלב" בתפקיד קלואי, בתו של המומחה להריסת בנייני מגורים סטיוארט מק'ביין (דבני קולמן).
ב-1993 זכתה להערכה רבה ולמועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט על הופעתה במערבון "הבלדה על ג'ו הקטנה" בתור הבוקרת ג'וזפין מונאהאן.
ב-1994 הופיעה בסרט הפעולה "ספירה לאחור" בתור קייט, אשתו של המומחה משטרתי לחבלה ג'ימי דוב (ג'ף ברידג'ס).
ב-1995 שיחקה במותחן הפשע המוערך "החשוד המיידי", סרטו הראשון של בריאן סינגר, בתפקיד אדי פינרן עורכת הדין וחברתו של דין קיטון (גבריאל ביירן).
ב-1997 הכירה איימיס את הבמאי המפורסם ג'יימס קמרון על סט סרטו זוכה 11 פרסי האוסקר "טיטניק", בו שיחקה בתור ליזי, נכדתה של רוז קלברט (גלוריה סטיוארט). 
בשנת 1999 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "יום הדין" לצד אייס-טי. זה הסרט האחרון שאיימיס שיחקה בו ומאז לא המשיכה לשחק.

חיים אישיים

בשנת 2000 נישאה לג'יימס קמרון, ולזוג נולדו שתי בנות ובן. בעת שהכירה את קמרון הוא היה נשוי לשחקנית לינדה המילטון, והם התגרשו לאחר שהמילטון גילתה שהוא מנהל רומן עם איימיס במהלך צילומי סרטם.
לאיימיס גם בן אחד מבעלה הראשון סם רוברדס, ב-2005 ייסדה ביחד עם אחותה בית ספר יסודי פרטי בלוס אנג'לס והיא משמשת כבעליו.