google/wiki40b huggingface dataset:
גאורגי מיחוב דימיטרוב

ראשית הקריירה

דימיטרוב נולד בכפר אני צ'יפליק שבאסיה הקטנה. לאחר מלחמת הבלקן השנייה בוצע טרנספר אוכלוסיות בין המדינות הלוחמות ומשפחתו של דימיטרוב נאלצה להגר מכפרה לבולגריה והתיישבה בכפר דוירנצי אשר במחוז לובץ'. ב-1922 הצטרף למפלגת האיכרים ולאחר ההפיכה הצבאית שהובילה להדחתו ולרציחתו של ראש ממשלת בולגריה ומנהיג מפלגת האיכרים אלכסנדר סטמבוליסקי, נעצר ונכלא. דימיטרוב שוחרר לאחר מספר חודשים. ב-1925, לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה נעצר דימיטרוב על ידי מנגנוני הביטחון של ממשל אלכסנדר צאנקוב, במסגרת מסע הטיהורים שנערך נגד גורמי אופוזיציה בממלכה. בהמשך, יצא ללימודי רפואה באוניברסיטת זאגרב וב-1929 סיימם בהצלחה.
דימיטרוב חזר לבולגריה, חידש את פעילותו בחוגי מפלגת האיכרים ובהמשך היה למנהיגה.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

דימיטרוב נאבק נגד מדיניות ההתקרבות של הממלכה לגרמניה הנאצית ובהמשך, התנגד לחתימתה על ההסכם התלת-צדדי אשר הפך את בולגריה לחברה במדינות הציר. הוא נרדף על ידי השלטונות ונאלץ להימלט מבולגריה. דימיטרוב התיישב בקהיר ובה בחסות בריטית ניהל פעילות פוליטית ובכלל זה ארגון פוליטיקאים גולים ושידורי רדיו שקראו לשחרור בולגריה. בגין פעילות זו נשפט בבולגריה שלא בפניו ונדון למוות.
דימיטרוב היה פרו-מערבי והתנגד לחבירת מפלגת האיכרים למפלגה הקומוניסטית במסגרת חזית המולדת הבולגרית. בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת שב לבולגריה וחידש את פעילותו הפוליטית במסגרת חזית המולדת. עמדותיו האנטי-קומוניסטיות הובילו למתיחות בתוך חזית המולדת ובלחץ הקומוניסטים הודח דימיטרוב מראשות מפלגת האיכרים וסולק מהמפלגה. דימיטרוב ירד למחתרת מחשש לחייו והתגורר בהסתר במעונו של שגריר ארצות הברית בבולגריה. בספטמבר 1945 גלה לאיטליה. ב-1947 הוצא להורג על ידי הקומוניסטים ניקולה פטקוב יורשו של דימיטרוב בהנהגת מפלגת האיכרים. דימיטרוב המשיך בפעילותו נגד השלטון הקומוניסטי בבולגריה ואף ארגן את גיוסה של פלוגת גולים בולגרים לנאט"ו. בהמשך, עקר לארצות הברית ושם הלך לעולמו ב-1972 והוא בן 69 שנים.

משפחתו והנצחתו

בסופיה קיימת שדרה המנציחה את שמו וב-2008 נחנכה בעיר תחנת רכבת תחתית הנושאת את שמו של דימיטרוב.
ביתו של דימיטרוב, אנסטסיה דימטרובה מוזר (נולדה 1937) היא פוליטקאית בולגרייה, שכיהנה כחברת הפרלמנט הבולגרי בין 1997–2009 וכן כסגנית יושב ראש הפרלמנט.

דימיטרוב והקהילה היהודית

דימיטרוב תמך בפעילותה של התנועה הציונית בבולגריה ונתן ביטוי פומבי לתמיכתו באמצעי התקשורת השונים.
בראשית דצמבר 1944 ביקר בבולגריה דוד בן-גוריון. לאחר קבלת פנים בבית הכנסת בעיר, יצא בן-גוריון ברכבת לסופיה בקרון רכבת מיוחד שהעמיד לרשותו דימיטרוב. עם בואו של בן-גוריון לסופיה ערך לו דימיטרוב קבלת פנים מיוחדת בהשתתפות פוליטיקאים ואנשי תקשורת והשניים נועדו לשיחה ממושכת שעסקה במטרותיה של התנועה הציונית ובעליית יהודי בולגריה לישראל.
בתקופה זו הייתה בולגריה תחנת מעבר לפליטים יהודים בעיקר מרומניה, בדרכם לארץ ישראל. שר התחבורה הבולגרי היה חבר מפלגת האיכרים ובהוראתו של דימיטרוב מנהיג המפלגה, הועמדו אמצעי תחבורה לפליטים שחלפו דרך המדינה.
חבר הרבנים דניו יורק

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ראשיתו של הארגון בשנת 1881, שהוקם תחת השם מועצת הרבנים היהודים של ניו יורק ("New York Board of Jewish Ministers"), על ידי גוסטב גוטהייל , אדולף הייבש , קאופמן קוהלר, פרדריק דה סולה מנדס והנרי פררה מנדס.
בשנת 1948 מועצת רבני ניו יורק והליגה נגד השמצה ערכו מחאה נגד הסרט אוליבר טוויסט בו מוצגים סטריאוטיפים יהודיים שליליים, עקב המחאה הסרט לא אושרר עד 1951, אחר שנערכו שינויים בהצגת דמותו של פייגין אותה גילם אלק גינס.
בשנת 2005 הוציאו מועצת רבני ניו יורק והליגה הקתולית  הודעה משותפת בו הם מגנים את תופעת ה'חנוכריסמס', ומכנים אותו "תהו ובהו רב תרבותי", וכי הוא מעליב את שתי הדתות כאחד.

פעילות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
גשר החגורה הקטנה

היסטוריה

בניית הגשר החלה בשנת 1965, והסתיימה ב-21 באוקטובר 1970. הגשר נחנך על ידי מלך דנמרק פרדריק התשיעי. הגשר נבנה גם כדי להיות כביש מהיר שיאפשר להגיע ממקום למקום באיים של דנמרק בשל התעבורה הגוברת בין יוטלנד לפין. הכביש המוחזק על ידי הגשר מחומם, על מנת שישמר ללא קרח ושלג בחורף.

גשר החגורה הקטנה הישן

גשר החגורה הקטנה הישן נבנה על ידי מונברג אנד ת'ורסן. בניית הגשר החלה בשנת 1929 והוא נפתח לתנועה ב-14 במאי 1935. אורכו 1,178 מטרים, רוחבו 20.5 מטרים, גובהו 33 מטרים, והמִפְתח העיקרי של הגשר הוא 220 מטרים. על הגשר יש שני פסי רכבת המשמשים כתחבורה מסילתית, שני נתיבים צרים למכוניות וגם מדרכה להולכי רגל. בזמן בניית הגשר לא הורשתה נסיעה של כלי רכב בגשר. הבסיסים של הגשר הורדו לים מאוניות על פי חישובים מדויקים, והאנשים שבנו את הגשר השתמשו בדליי מלט על מנת ליצור תבניות שיהוו את החיבור של הגשר עם היבשה.
כאשר הגשר החדש נפתח ונכנס לשימוש בשנת 1970, התייתר תפקידו של הגשר הישן כקו התנועה הראשי למכוניות בין פין ויוטלנד. עם זאת, הוא עדיין משמש כגשר הרכבות היחיד בין יוטלנד ובפונן ובכך הגשר הישן הפך לקו הרכבת היחיד המקשר בין יוטלנד ושלן והיחיד המחבר מבחינת תחבורה בין פרדריסיה ומידלפרת והעיירות הסמוכות.

תחזוקה

הגשר דורש תחזוקה מתמדת. בעשורים הראשונים לאחר בניית הגשר חברת הבנייה של הגשר דאגה לצבוע את מבנה הפלדה של הגשר מקצה אחד אל הקצה השני. חמישה עד עשרה אנשים דואגים לתחזוקתו של הגשר כל הזמן.

תיירות

בשנת 2015, המדריך "bridgewalking" החל להפעיל סיורים על דפנות הגשר. סיור ממוצע ייקח כמה שעות ברמות אבטחה שונות.
נביל פקיר

קריירת מועדונים

פקיר נכלל בסגל של ליון לראשונה בסוף יולי 2013 בניצחון 1-0 על גראסהופרס. את ההופעה האירופית הראשונה שלו על הדשא ערך ב-28 באוגוסט, כאשר הוא נכנס במחצית כמחליף במקומו של יאסין בנזייה בהפסד 0-2 לריאל סוסיאדד. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית נגד אוויאן. את שערו הראשון כבש ב-27 באפריל 2014 במשחק מול בסטיה, באותו משחק אף בישל שער לאלכסנדר לאקזט. בעונתו הראשון בקבוצה רשם 16 הופעות בכל המפעלים כשכבש שער אחד.
בעונת 2014/15 הפך פקיר לחלק קבוע מההרכב. עד לזימון הראשון לנבחרת ב-19 במרץ הוא כבש 11 שערים ובישל 7 ב-25 הופעות. ב-17 במאי 2015 פקיר נבחר לשחקן הצעיר של השנה בליגה הצרפתית. כמו כן, הוא זכה בקשר העונה של שנת 2015.
ב-23 ביולי 2019 חתם בריאל בטיס מהלה ליגה, ששילמה עליו לליון 19.75 מיליון אירו, לא כולל בונוסים.

קריירת נבחרת

הופעת הבכורה של פקיר בנבחרת נרשמה ב-26 במרץ כמחליף של אנטואן גריזמן בדקה ה-74 בהפסד 1-3. את שערו הראשון כבש ב-7 ביוני בהפסד 3-4 במשחק הידידות נגד נבחרת בלגיה. פקיר נפצע בברכו בניצחון 1-0 במשחק ידידות נגד נבחרת פורטוגל, פציעה שהשביתה אותו קרוב לשישה חודשים. ב-25 באוגוסט 2016 זומן פקיר לראשונה מאז הפציעה לנבחרת הבוגרת של צרפת במשחק נגד נבחרת איטליה ולמשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת בלארוס. לאחר מכן הוצא מהסגל עקב פציעה.
רוברט ריד

קורות חייו

ריד נולד בשם ג'ון רוברט רייץ הבן בפרבר היילנד פארק בצפון שיקגו. הוא היה בן יחיד להלן וג'ון רוברט רייץ האב. עד 1939 למד ריד בבית הספר "Community Consolidated School District 62". אביו עבד עבור הממשלה ואמו הייתה עקרת בית. בשנות ילדותו הראשונות בילה ריד בנבאסוטה שבטקסס ובשווני שבאוקלהומה, ולמד בבית הספר "Woodrow Wilson Grade School". אחר כך עברה המשפחה למוסקוגי שבאוקלהומה. שם עסק אביו בגידול תרנגולי הודו ובקר.
בנעוריו הצטרף ריד למועדון חקלאי, אבל התעניין יותר במשחק ובמוזיקה. כשלמד בבית הספר התיכון במוסקוגי עסק בשני התחומים. הוא גם הופיע על הבמה במשחק ובשירה. ריד עבד כקריין בתחנת רדיו מקומית, וגם כתב והפיק תסכיתי דרמה. ב-1950 סיים את הלימודים במוסקוגי סנטרל ונרשם ללימודי דרמה באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בתקופת לימודיו באוניברסיטה הופיע ריד במחזות אחדים בבימויה של אלווינה קראוס שהייתה מדריכת תיאטרון ידועה בנורת'ווסטרן. הוא שיחק ביותר משמונה מחזות בקולג' כולם בתפקידים ראשיים.
אחר כך למד ריד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון (RADA). כשחזר לארצות הברית הופיע ריד בתיאטרון קיץ באיגלס מיר שבפנסילבניה. בהמשך הצטרף ללהקת התיאטרון "The Shakespearewrights" באוף-ברודוויי ושיחק בתפקיד רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" ובתפקיד ראשי במחזה "חלום ליל קיץ". אחרי שעזב את הלהקה הצטרף ללהקת התיאטרון סטודבייקר בשיקגו. בסוף שנות החמישים של המאה העשרים אימץ את שם הבמה רוברט ריד ועבר ללוס אנג'לס לקדם את קריירת המשחק שלו.

חיים אישיים

ריד היה הומוסקסואל בארון כי חשש שהפרסום יזיק לקריירה שלו. ביולי 1954 התחתן עם מרילין רוזנברגר שלמדה איתו בנורת'ווסטרן. לבני הזוג נולדה בת בשם קארן. הם התגרשו ב-1959.
בנובמבר 1991 אובחן ריד כחולה בסרטן המעי הגס. הוא הרשה רק לבתו ולשני חברים קרובים לבקר אותו. הוא נפטר ב-12 במאי 1992 בפסדינה שבקליפורניה בגיל 59.
רוברט ריד נקבר בבית הקברות ממוריאל פארק בסקוקי שבאילינוי.
אורנה ננר

אורנה ננר הייתה העורכת הראשית של מגזין לאישה בין השנים 2014-1999.

ביוגרפיה

ננר החלה את דרכה כעיתונאית במקומון העיר של רשת עיתוני שוקן ולאחר מכן החלה לערוך את מוסף "סגול" של עיתון חדשות שימשה בעבר ככתבת בלונדון של עיתון ידיעות אחרונות וכעורכת מוסף זמנים מודרניים והעבירה שיעור בנושא ניהול בתוכנית "לומדים ביחד" בערוץ 2, היא אמא לשלושה ילדים.
שחרור מושהה

שחרור מושהה היא טכנולוגיה שבה משתחררים כימיקלים כלשהם באופן הדרגתי ולאורך זמן רב. השימושים העיקריים הם בחקלאות ובתעשיית התרופות. בחקלאות משתמשים בטכנולוגיה לשמירה על ריכוז קבוע למדי של דשנים (או של חומרי הדברה) בקרקע, כך שאפשר להוריד את תדירות הדישון. בתעשיית התרופות טכנולוגיה זו מאפשרת שליטה בריכוז התרופה בגוף לאורך זמן רב יחסית.
בתעשיית התרופות הצורך העיקרי שהטכנולוגיה עונה עליו הוא שמירה על ריכוז קבוע של החומר הפעיל בתרופה בגוף האדם, מבלי צורך בנטילת התרופה פעמים רבות במועדים קבועים. בעיית נטילת התרופות והמינונים עולה כסף רב למדינות המפותחות. ההערכות הן שבארצות הברית נטילת תרופה במינון שגוי היא הגורם ל-25% מהפניות לבתי חולים. לכן תחום זה מקבל תנופה רבה בשנים האחרונות, בד בבד עם התפתחות הנדסת הפולימרים.
השמירה על ריכוז קבוע של חומר פעיל מושגת על ידי שימוש בפולימרים שמתכלים ומתמוססים בגוף האדם (בדרך כלל נפלטים בשתן) בקצב איטי. לכידת החומר הפעיל בתוך הפולימר גורמת לשחרור החומר הפעיל בקצב שבו מתפרק הפולימר, וכך נשמר ריכוז יחסית קבוע (גם לא קבוע לגמרי) של החומר הפעיל בגוף.
בתרופות החדישות ביותר שבהן משתמשים בשחרור מושהה, מסיסות החומר הלוכד את החומר הפעיל משתנה בהתאם להימצאותם של חומרים מסוימים בסביבה (בדרך כלל מערכת הדם). לדוגמה, פולימר שלוכד בתוכו אינסולין עבור חולי סוכרת, כאשר מסיסותו של הפולימר הלוכד יורדת כאשר ריכוז האינסולין מסביבו עולה. באופן זה קצב שחרור האינסולין דווקא אינו קבוע אלא הוא משתנה בזמן, באופן ששומר על ריכוז קבוע של החומר בדם.
דוגמה לשימוש חקלאי היא הדברת הפטרייה בוטריטיס שתוקפת ענבים וירקות שונים. כדי להלחם בפטרייה מפזרים את המלח סודיום מטאביסולפיט. כאשר המלח סופח בהדרגה מים מהלחות שבאוויר הוא מתפרק ופולט לאיטו גופרית דו-חמצנית שמונעת את התפתחות הפטרייה.
חאראבאלי

גאוגרפיה

העיירה ממוקמת כ-115 ק"מ מאסטרחן, בירת המחוז וכ-1,110 ק"מ ממוסקבה, בירת רוסיה.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (27 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (-9 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 508 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (75 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (21 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

העיירה נמצאת ליד הכביש וולגוגרד-אסטרחן.
היילי קופ

ביוגרפיה

קופ נולדה בצ'יקו שבקליפורניה. בשנים 1998–2001 היא למדה ושחתה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

שיאנית עולם

באליפות המכללות בשחייה (NCAA) שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה ב-18 במרץ 2000, קבעה קופ במשחה ל-50 מטר גב, במסגרת משחה שליחות 4x50 מטר מעורב, שיא עולם חדש של 27.25 שניות, שיפור לשיא העולם בן השנה ושלושה חודשים של סנדרה ווקר מגרמניה (27.27 שניות). שיא זה החזיק מעמד שנה ו-9 חודשים ונשבר על ידי לי הוי מסין (26.83 שניות).

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, שביפן בשנת 2001, זכתה קופ במדליית זהב במשחה 50 מטר גב בתוצאה של 28.51 שניות, לפני אניה בושולטה מגרמניה (28.53 שניות) ונטלי קוגלין בת ארצה (28.54 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.25 שניות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.61 דקות.

אלופת עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במוסקבה שברוסיה באפריל 2002 זכתה קופ ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.07 שניות, מדליות כסף במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.44 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (3:57.17 דקות). באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה שביפן באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.74 דקות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, שבספרד בשנת 2003, זכתה קופ במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 1:02.12 דקות, תוצאה טובה יותר מזו ששחתה נטלי קוגלין ששחתה בשלב הגמר. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.99 שניות, ולא הצליחה להגן על תוארה, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 28.80 שניות, במקום 13 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.52 שניות ובמקום 25 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.45 דקות. 
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה קופ במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.76 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:01.13 דקות. 
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה באוקטובר 2004 זכתה קופ ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.49 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.03 שניות ובכך הגנה על תוארה. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (3:55.68 דקות).

חייה האישיים

קופ נישאה למאמנה, בראיין קלארק בשנת 2002 ולזוג נולדו ארבעה ילדים. היא דגמנה בעירום למגזין פלייבוי בספטמבר 2004.
Wild Thoughts

רקע וכתיבה

הזמר הקנדי PartyNextDoor עזר לאמנים לכתוב את השיר יחד עם המפיק חאלד. השיר הוא פופ המורכב מכלי הקשה, גיטרה אקוסטית וריפים שנדגמו מהשיר "מריה מריה" (מ-1999), מאת קרלוס סנטנה. מילות השיר משבחות מאהב שמעורר מחשבות מיניות.

הצלחה

מבחינה מסחרית, השיר הגיע למקום הראשון בבריטניה, (השיר השני של חאלד שהגיע למקום זה, והתשיעי של ריהאנה). השיר גם ראה הצלחה במצעד באוסטרליה ובקנדה, שם הגיע למקום השני.  
השיר הגיע למקום השני במצעד האמריקאי של בילבורד הוט 100, והפך את השיר למספר ה-31 של ריהאנה אשר נכנס למצעד הוט 100 בעשירייה הראשונה, של חאלד בפעם השלישית וברייסון בפעם הראשונה.

וידאו קליפ

הקליפ של הסינגל בוים על ידי קולין טילי וצולם בשכונת האיטי הקטנה, מיאמי, פלורידה. וידאו הקליפ היה מועמד לשלוש קטגוריות בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV: קליפ השנה, שיתוף הפעולה הטוב ביותר, והבימוי האומנותי הטוב ביותר.
טרויקה

עלילה

טרויקה: טריו, מושג המתייחס לאופן מסורתי רוסי, לרתימת שלושה סוסים לכרכרה. כל אחד מהסוסים מוביל את הכרכרה כאשר זו פונה לכיוונו. מבנה זה מאפשר חלוקת כוחות שיוויונית בין הסוסים להשגת מהירות רכיבה גבוהה במיוחד
משפט הפתיחה של הסדרה, בכל פרק
העלילה סובבת סביב שלושה חברים (מישה, אדיק וז'ורה) בני 30 המחפשים אחרי דמות מסתורית בשם זויה בתל אביב, ברמלה ובמדבר, אליהם מצטרף, לבסוף, חבר עבר רביעי (דניס). יחדיו יצאו להרפתקות שיעלו זכרונות מן העבר.
פארק הירדן

פארק הירדן הוא פארק המשלב תיירות נופש ואתרים ארכאולוגים. הפארק המשתרע על שטח של 1,000 דונם שוכן מצפון לכנרת בצפון בקעת בית צידה ממזרחו של נהר הירדן ובצמוד אליו. שטח הפארק כולל גם שטחים משמורת טבע פארק הירדן. הפארק שייך לקרן הקיימת לישראל ומנוהל על ידי החברה הכלכלית לישובי הגולן.
בשטח האתר על שלוחת בזלת המתנשאת לגובה של 25 מטר מעל שטח הפארק, נמצא האתר הארכאולוגי תל בית צידה. התל מזוהה עם ממלכת גשור המופיעה במקרא. אתר נוסף הוא חורבת א-דיכה הכולל שרידי בית כנסת מהמאה החמישית לספירה. גם בחורבת א-רפיד נמצאו שרידי בית כנסת. באתר נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופת הברונזה הקדומה תקופת הברזל ומימי בית שני. 
בשטח האתר קיימים שרידי טחנות קמח ושרידי אמות מים. הטחנות הופעלו בעזרת מים מהירדן שהוזרמו לטחנות באמצעות ארבע אמות המים. הטחנות היו בשימוש עד שנת 1967. אחת מאמות המים שופצה אורכה 600 מטר והיא מובילה מים מהירדן אל שתי טחנות קמח ששוחזרו באתר. בחזית טחנות המים משתרעת בריכה המשמשת כיום לתיירות נופש. גם אמת המים ששופצה משמשת במסלולי תיור וניתן ללכת לאורכה.
מקור מים נוסף בשטח הפארק הוא "עין משפע" הנובע למרגלות תל בית צידה. במרחק לא רב מהנביעה נחפרה בריכת מים רדודה אליה זורמים מי המעיין והמשמשת גם היא לתיירות נופש, מי המעיין זורמים לאחר הבריכה בפלג ונשפכים לירדן.
בשטח האתר הוכשרו מספר מסלולי הליכה  העוברים באתרים השונים, בתוך סבך הצמחייה, לאורך הירדן, לאורך ובתוך אמת המים טחנות הקמח, תל בית צידה והמעיין.
במרכז שטח הפארק משתרעת חורשת עצי אקליפטוס. הצמחייה בפארק היא ברובה צמחיית נחלים הכוללת שיחי הרדוף הנחלים,  סבך גדול של קנה מצוי, שיחי פטל קדוש, ערברבה שעירה, שנית גדולה, עצי שיזף מצוי, עץ שקמה בודד גדול מאד, עצי תמר וצמחים נוספים.
שלפוחית ביישנית

שלפוחית ביישנית היא פוביה בה האדם מתקשה או אינו מסוגל להשתין בנוכחות (האמיתית או המשוערת) של אחרים, למשל בשירותים ציבוריים. אנשים רבים חווים מדי פעם קושי בהשתנה ליד אחרים, אולם שלפוחית ביישנית היא דפוס עקבי וחריף המקשה על חיי האדם. ההפרעה מתחילה לרוב בגיל העשרה, ונפוצה יותר בקרב גברים מבקרב נשים. שלפוחית ביישנית מוגדרת ב-DSM כחלק מחרדה חברתית, אולם יש ויכוחים בין אנשי מקצוע אם הדבר נכון.

השפעת שלפוחית ביישנית על חיי היומיום

אנשים עם שלפוחית ביישנית מארגנים פעמים רבות את חייהם ברמה זו אחרת בצורה שנועדה לאפשר להם להימנע משימוש בשירותים בסביבה של אנשים אחרים. הימנעות משתייה זמן רב לפני שהות במקום בו האדם צופה קושי להשתין, החזקת שתן, מיפוי שירותים ציבוריים והליכה למקומות בהם יש שירותים מבודדים יחסית בלבד – כל אלו הן דוגמאות לארגון החיים סביב שלפוחית ביישנית. הימנעות מהשתנה במקומות רבים והחזקת השתן שעות ארוכות בשל כך עלולה לגרום לזיהומים תכופים בדרכי השתן וכשההפרעה נמשכת שנים, מבנה שלפוחית השתן עלול להשתנות באופן שיוביל לקושי בהתרוקנות.
במקרים מתונים עד חמורים שלפוחית ביישנית יכולה להוביל להגבלה חמורה על החיים. חלק מהסובלים משלפוחית ביישנית נמנעים מנסיעות ארוכות, טיסות, טיולים. במקרים חמורים חיי החברה, הזוגיות והתעסוקה עלולים להיפגע כתוצאה מההפרעה. לדוגמה, האדם יפסול מקומות עבודה שהשירותים שלהם אינם מספקים די פרטיות לדעתו או יגביל עצמו למקומות עבודה הסמוכים לביתו או יעבוד בבית. בתחום החברתי, הסובל משלפוחית ביישנית עלול להימנע מפעילויות חברתיות שונות, ביקור בבתי אחרים והימנעות משינה עם בת זוג פוטנציאלית מחשש שלא יצליח להשתין כשהם נמצאים באותו בית. במקרים חריפים במיוחד הסובל מההפרעה לא יכול להשתין מחוץ לביתו, או אף בביתו כשיש אנשים אחרים בבית. חלק מהסובלים משלפוחית ביישנית ברמה זו נאלצים להשתמש בקטטר כדי שיוכלו להשתין.
פרנסיס קוקלן

קריירה

קוקלן הצטרף לארסנל בשנת 2008 לאחר תקופת ניסיון מוצלחת במועדון.
בשנתיים הראשונות שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.
בעונת 2010/2011 הושאל ללוריין מהליגה הצרפתית.
בעונת 2011/2012 חזר לארסנל. ערך את הופעת הבכורה בליגה בתבוסה 2-8 למנצ'סטר יונייטד. את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ערך בהפסד 1-3 לאולימפיאקוס. באותה עונה, חתם על חוזה ארוך טווח לאחר שהפגין יכולת גבוהה ויכולת לשחק במספר עמדות.
בעונת 2012/2013 שיחק בארסנל. ערך את הופעת הבכורה של אותה עונה בניצחון 6-1 על סאות'המפטון. בישל שער לאוליבייה ז'ירו בניצחון 7-1 על בלקבורן רוברס.
בעונת 2013/2014 הושאל לפרייבורג מהבונדסליגה, שם כבש את שערו הראשון בניצחון 2-1 על סלובן ליברץ. בעונת 2014/2015 הושאל לקבוצת צ'רלטון אתלטיק עד לחודש דצמבר. עקב ריבוי פציעות בסגל ארסנל, הוחזר קוקלן בדצמבר מתקופת ההשאלה. בעונה זו הפגין יכולת גבוהה, ביסס את מעמדו בהרכב הפותח של ארסנל ונחשב לאחד מהקשרים ההגנתיים הטובים בליגה. בסיום אותה עונה זכה עם ארסנל בגביע ה-FA.
ב-11 בינואר 2018 חתם לארבע שנים וחצי בולנסיה.

סגנון משחק

קוקלן שחקן מגוון שיכול לתפקד במספר עמדות. משחק בדרך כלל בתור קשר אחורי אך יכול לשחק גם כמגן. בעל יכולת הגנתית גבוהה, קוקלן מרבה לתקל ולחטוף כדורים. בחודש דצמבר 2014 היה מדורג במקום הראשון בליגה במספר חטיפות ובמקום השני במספר תיקולים לאחר פבלו סבאלטה.

נבחרת לאומית

קוקלן הופיע בנבחרות הצעירות של צרפת עד גיל 21 והיה משחקניה הבולטים של נבחרת צרפת באליפות העולם עד גיל 19 בשנת 2010.
נוביני ברדובסקיה

היסטוריה

ב-29 באפריל 1863, במהלך מרד ינואר של הפולנים כנגד שלטון האימפריה הרוסית באזור, התרחש ביער בין נוביני ברדובסקיה לכפר ברדוב  קרב (פול') שבו הפולנים הפסידו. בכפר ישנה אנדרטה המנציחה את עשרות הפולנים שנפלו בקרב.

מלחמת העולם השנייה

בסתיו 1940, בתקופה שפולין הייתה נתונה תחת כיבוש גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הכפרים בוגאי ונוביני ברדובסקיה, שלא הייתה בהם אוכלוסייה יהודית, הפכו לגטאות כפריים שאליהם הגרמנים גירשו בין 200 ל-300 משפחות (כ-800 איש) מגטאות קולו ובאביאק; כ-50 משפחות מקולו נשלחו לנוביני ברדובסקיה והיתר לבוגאי.
הגטאות התפרשו על פני 300 הקטאר של אדמות ו-165 בתים שהיו קודם לכן בבעלות פולנית. הם תפקדו כמעין מושבות חקלאיות, כשהגרמנים אילצו את יושביהם לבצע עבודות חקלאיות בכל השדות באזור. החקלאים התפרנסו ממכירת מה שנותר מתבואתם לשכניהם הפולנים. ממכתב שנשלח מיושבי הגטו אל גטו ורשה באפריל 1941 עולה כי התנאים במבני הגטו היו קשים מאוד והמשק החי ברשות היהודים היה מצומצם מאוד: 7 סוסים וכ-20 עופות ועזים.
בינואר 1942 הגטאות חוסלו כשיושביהם נשלחו למחנה ההשמדה חלמנו ונרצחו, כאשר ניצול היה ניצול בודד מבוגאי שהצליח להימלט מחלמנו. לאחר החיסול הגרמנים הורו להרוס את מבני הגטאות והוקם עליהם יער.

לאחר המלחמה

עם הסיום המלחמה האזור חזר לשליטת פולין. החל מ-1975 הכפר היה חלק מפרובינציית קונין, עד להקמת פרובינציית פולין גדול ב-1999.
מיקרו-תשלום

מיקרו-תשלום (תשלומים זעירים, באנגלית: Micropayment) הוא שיטת תשלומים בעבור טובין אשר נפוצה בעיקר במסחר אלקטרוני ברשת האינטרנט. המדובר בעסקות בהן הכסף המשמש לתשלום נקוב בסכומים נמוכים במיוחד, לרוב דולרים בודדים או אף פחות מכך. עסקאות כאלה טבעיות לאתרי אינטרנט המציעים שירותים צנועים, כגון קריאה והדפסה של מאמר יחיד מתוך מאגר מידע גדול, צריכה של תוכן בתשלום או הורדת קובץ בודד כגון סרטון וידאו או שיר.
השיטה מציבה אתגר למפעיליה, שכן לעיתים עלות ביצוע העסקה עצמה הופך אותה לבעלת רווחיות נמוכה או אף בלתי כלכלית לחלוטין. לצורך התמודדות עם חסם זה נפוצו שירותים, כגון זה של חברת PayPal, המאגדים מיקרו-תשלומים לכדי גבייה מרוכזת, בין אם בדיעבד, לאחר מספר רכישות גדול מספיק, או מראש - באמצעות רכישת אשראי לניצול.
ארם אנדוניאן

ביוגרפיה

אנדוניאן נולד בקונסטנטינופול, שם ערך את העיתונים "Luys" (אור), "Dzaghik" (פרח) ו-"Surhandak" (מבשר). לאחר מכן שירת במחלקת הצנזורה הצבאית של האימפריה העות'מאנית. הוא נעצר בהוראת שר הפנים טלעת פאשה בערבו של ה-24 באפריל 1915 ובכך הצטרף למספר הרב של האינטלקטואלים הארמנים שגורשו מהבירה קונסטנטינופול. אנדוניאן גורש לצ'נקירי , אולם במחצית הדרך הוחזר לאנקרה וגורש שוב למחנות בראס אל-עין ומסקנה (Meskene). אך אנדוניאן שרד במחתרת בעיר חלב שבסוריה. כאשר כוחות בריטיים כבשו את העיר, בכיר טורקי נמוך-דרג, נעים ביי, שיתף פעולה עם ארם אנדוניאן בפרסום זיכרונותיו – תיאור גירושם של הארמנים. "זיכרונות נעים ביי" פורסמו בשנת 1920, ולפעמים מכונים "מברקי אנדוניאן" או "מברקי טלעת פאשה". המברקים מתיימרים להוות הוכחה ישירה שרצח העם הארמני בשנים 1915–1917 היה מדיניות של הממשלה העות'מאנית. הם הוצגו כהוכחה במשפט של סוגומון טהליריאן.
על פי הפרופסור רוברט מלסון , המתמחה ברצח עם, דיווחו של אנדוניאן על הגירושים ורציחות הארמנים שלאחר 1915 הוא מכריע לגבי המחקר של תקופה זו.
בין השנים 1928–1951 ניהל אנדוניאן את ספריית נובאר (Nubarian Library) בפריז, והצליח להחביא ולהציל את רוב האוסף במהלך הכיבוש הגרמני של פריז.
אנדוניאן נפטר בפריז ב-23 בדצמבר 1952.
יוהאן שטראוס (הבן)

קורות חייו

שטראוס נולד בווינה למלחין יוהאן שטראוס ולאנה לבית שטריים.
במשפחה היו ארבעה ילדים, שלושה בנים ובת. אחיו של יוהאן הבן, אדוארד ויוזף היו לימים גם הם מלחינים.
בגיל 6 כתב שטראוס את הוואלס הראשון שלו.
חינוכו המוזיקלי הפורמלי החל רק אחרי שאביו נטש את המשפחה בשנת 1842. עד מהרה הקים שטראוס הצעיר תזמורת קטנה משלו, והצלחתה האדירה בהופעת הבכורה ב-1844 הפכה אותו בן-לילה למתחרה העיקרי של אביו. בגיל 19 כבר סייר בכל רחבי אירופה ומאוחר יותר אף הגיע לארצות הברית וזכה בתואר "מלך הוואלסים". 
ב-27 באוגוסט שנת 1862 התחתן עם זמרת האופרה הנרייטה (יטי) טרפץ בקתדרלת סטפנוס הקדוש בווינה. החברה הווינאית הופתעה מנישואין אלה, לנוכח העובדה שיטי הייתה מבוגרת בשבע שנים משטראוס. ב-8 באפריל 1878 נפטרה יטי. 
הוא התחתן בשנית ב-28 במאי 1878 עם ארנסטינה הנרייטה אנגליקה דיטריך, כשבעה שבועות לאחת מותה של אשתו הראשונה. בשנת 1882 נפרדו בני הזוג לאחר שאנגליקה עזבה את שטראוס עבור פרנץ שטיינר, מנהל התיאטר אן דר וין.
בשנת 1885 ויתר שטראוס על אזרחותו האוסטרית כדי שיוכל להתגרש מאשתו השנייה ולהנשא שוב. לאחר שקיבל אזרחות גרמנית של נסיכות סקסה-קובורג-גותה המיר שטראוס את דתו לפרוטסטנטיות ונישא בשלישית, לאדלה שטראוס (לא קרובת משפחה, על אף שם המשפחה הזהה). יוהאן שטראוס נפטר בביתו בווינה מדלקת ריאות ונטמן בבית הקברות המרכזי בווינה.
מבין היצירות המוכרות שחיבר: הוואלסים "עיתוני בוקר" מ-1864, "הדנובה הכחולה" "An der schönen Blauen Donau" מ-1866, "סיפורים מיערות וינה" מ-1868 ו"יין, נשים וזמר" מ-1869. האופרטות "העטלף" מ-1874, ברון הצוענים מ-1885 ו"לילה בוונציה" שעד היום מועלות על הבמה. כמו כן הלחין את הבלט לכלוכית.

יצירותיו

הוואלסים של שטראוס בנויים כולם באותה מתכונת בסיסית - הקדמה איטית ליצירת האווירה, שאחריה באים בדרך כלל חמישה קטעי ואלס. הקודה המסיימת מציגה שוב את מנגינות הוואלס העיקריות ברצף אחד, ויוצרת תחושה של האצת קצב המוזיקה.
שטראוס חיבר יותר מ-500 יצירות ורוב יצירותיו ממשיכות להתנגן בקונצרטים בעיקר כהדרנים.
בוואלסים שלו ניתן למצוא השפעות מוזיקליות של וגנר וליסט.