google/wiki40b huggingface dataset:
סמואל אלרטון

סמואל וו. אלרטון (26 במאי 1828 - 22 בפברואר 1914) היה מסוחרי בשר החזיר הגדולים במדינת אילינוי, עסקן ובעל נכסים. אלרטון היה ממקימי שוק הבשר של שיקגו והבנק הראשון של שיקגו. הוא הקים על אדמותיו את הכפר אלרטון. אחוזתו שופצה על ידי בנו, רוברט אלרטון וכיום היא חלק מפארק אלרטון השייך לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.

חייו

סמואל אלרטון נולד ב-26 במאי 1829 במחוז דאצ'ס במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הוא היה בן למשפחת חקלאים וכרבים באותה תקופה למד בבית הספר המחוזי בעונת החורף בלבד. עד גיל 18 עבד אלרטון בחווה המשפחתית ולאחר מכן החל לגדל בקר באופן עצמאי. בגיל 21 היה בידיו הון מספיק כדי לנדוד מערבה למדינת אילינוי. בגיל 23 החל לסחור בבקר ומקנה. במהלך שנותיו הראשונות בעסק נטה להצלחות גדולות וכשלונות גדולים לסירוגין. הוא השקיע בגידול בקר במחוז פיאט אך בנה את משרדי החברה שלו בשיקגו. אלרטון קנה בית בשדרת פריירי בעיר, אחד המקומות הנחשבים בקרב חברת העסקים של שיקגו באותה עת. לרוב בחר לגור ולעבוד משיקגו ולא יצא לשטחיו הנרחבים.

פריצת הדרך

החורף של שנת 1863 שינה את חייו של סמואל. באותן שנים שירתו את שיקגו שמונה חברות רכבת אשר לכל אחת מהן היה שוק סיטונאי משלה. סוחרי הבשר, החקלאים ועוד נהגו לעבור בין שוק סיטונאי אחד לשני ולמצוא את הסחורה המתאימה להם. באוגוסט של אותה שנה צניחה בטמפרטורות הובילה לירידה בתוצרת הדגן באילינוי, דבר שהקשה מאד על מגדלי החזירים והבקר במדינה להאכיל את מקנם. סוחרי הבשר הציפו את שוקי שיקגו בבעלי חיים לשחיטה.
במקביל מלחמת האזרחים האמריקאית נערכה וצבא האיחוד יצא להתקפה הראשונה בשטח הקונפדרציה. הכוחות הגדולים שנערכו באוהיו נזקקו לכמויות גדולות של בשר כדי לשמור על יכולת קרבית. אלרטון קיבל את המידע על כך מדודו שגר באוהיו וביקש ממנו לקנות את כל חוזי ההאכלה לחיילי האיחוד. במהלך כלכלי אמיץ הוא רכש כל בעל חיים שנכנס לשיקגו לשחיטה. לאחר קבלת שטרי הקנייה על שלל בעלי החיים וחוזי הקנייה הצליח למצוא משקיעים שיממנו את המיזם בסכום כולל של $80,000 - הון עצום באותן שנים. הרווח שעשה אלרטון מהעסקה עשה אותו "עשיר מעבר למה שניתן להבין".

עסקן ובעל אדמות

באמצעות הונו וקשריו החדשים החל אלרטון להרחיב את פעילותו הכלכלית בעיר. בשנה בה עשה את מירב הונו חבר למספר משקיעים לצורך הקמת הבנק הראשון של שיקגו. אלרטון היה חבר בחבר המנהלים של הבנק במשך 51 שנים . כמו כן, ניהל לתקופה את חברת הרכבת של העיר שיקגו.
אלרטון החל להרחיב את עסקיו ולרכוש חוות נוספות מלבד זו שלו. נוסף על כך הוא פעל לפיתוח שוקי בשר בערי המערב התיכון, ביניהם שוק הבשר של שיקגו. במותו היו בבעלותו למעלה מארבעים אלף אייקרים של אדמות ברחבי המערב התיכון, נברסקה, קליפורניה, הוואי ועוד.

הבחירות לראשות עיריית שיקגו

בשנת 1893 התמודד אלרטון לראשות עיריית שיקגו כנציג הרפובליקני והפסיד לקארטר האריסון הדמוקרט, אשר החל בכך את הקדנציה החמישית שלו כראש העיר. סמואל לא נפגע מהפסדו, למעשה ייתכן שהדבר הציל את חייו שכן באוקטובר של אותה שנה נרצח האריסון. שלוש שנים לאחר מכן דיווח עיתון השיקגו טריביון כי אלרטון הוא האיש השלישי הכי עשיר בשיקגו, אחרי מארשל פילד ופיליפ ארמור.

משפחתו

אלרטון נישא פעמיים. מאשתו הראשונה, פדואלה וו. תומפסון מפאוריה נולדו לו שני ילדיו, רוברט ה. וקייטי. ר. פדואלה נפטרה בשנת 1890 וסמואל התחתן עם אחותה - אגנס ס.

מותו

אלרטון נפטר בשנתו ב-22 בפברואר 1914. בצוואתו הוריש לאשתו, ילדיו אחת ממשרתותיו וחברו הטוב הון שערכו באותה עת עמד על 20 מיליון דולר. אלרטון נתן מניות לאשתו ושני ילדיו ולנכדיו העניק חלק נכבד מאדמותיו. בנו, רוברט אלרטון קיבל את אחוזת המשפחה הסמוכה למונטיסלו.
לווייתן מקור טסמני

מאפיינים

אורכם של לווייתנים אלה 6-7.1 מטר ומשקלם 2.32-3.48 טון בממוצע. הם בעלי גוף מוצק וחזק בעל סנפיר גב גדול, סנפירי גפיים קטנים וראש גדול. הלסת בינונית ומזכירה צורת מקור והוא המין היחיד במשפחה שיש לו רצועות שיניים דומות בלסת העליונה ובתחתונה. השיניים קטנות ומשמשות לתפיסת מזון. לזכרים בוגרים יש גם זוג שיניים בולטות בקצה הלסת התחתונה ומצח רחב. צבעם חום כהה עם בטן בהירה ולעיתים מנומרת בנקודות בצבע קרם, ולסת לבנה. 
בגלל העומק הרב שבו הם חיים והריחוק של אזורי התפוצה שלהם מהחוף, לווייתני מקור טסמני נצפים לעיתים רחוקות מאוד. נכון לשנת 2006, נרשמו רק 42 צפיות בפריטים ממין זה. על כן, לא ברור מהם אזורי תפוצתם אך הם ככל הנראה נמצאים בדרום האוקיינוס השקט והאטלנטי. הם נצפו בניו זילנד (כולל איי צ'טהאם), ארגנטינה, טריסטן דה קונה, אוסטרליה ואיי חואן פרננדס. הם נצפו גם בג'ורג'יה הדרומית, טסמניה והאי גוף. ייתכן אף שהם נצפו בימי הקוטב הדרומי, אך לא ברור אם אכן מדובר במין זה.
מינים אלה צוללים לעומק עד 3,000 מטר מתחת למים בחיפוש אחרי דיונונים ודגים והם חיים ביחידות או בקבוצות קטנות. מדי פעם הם גם קופצים על פני המים, אך לא מתקרבים לספינות ואנשים. הם מזוהים ע"פ הקולות הרועשים שהם משמיעים במים בעונת הרבייה באוקיינוס הפתוח.
אתנולקט

אתנולקט (Ethnolect; מיוונית "אתנוס" - "עם" ו"לגין" - "לדבר") הוא מושג בלשני המתייחס לשפה המדוברת על–ידי קבוצה אתנית או תרבותית. האתנולקט שונה מניב (דיאלקט) בהיותו מיוחד לבני אותה קבוצה, ולא לאזור גאוגרפי גרידא, אם כי המרחב הגאוגרפי עשוי להשפיע על היווצרותו או תיחומו.
אתנולקט מושפע ממגוון נתונים חברתיים, תרבותיים ולשוניים, המאפיינים את הקבוצה הדוברת אותו, והמהווה פעמים רבות מיעוט בקרב קבוצה אתנית אחרת, לדוגמה, שפה אחרת המדוברת בקרב בני אותו מיעוט. לעיתים, היווצרותו של אתנולקט מתרחשת כתוצאה ממוסכמות חברתיות חדשות, הנובעות מרצונה של הקבוצה האתנית להיבדל מן החברה הסובבת, ולהזדהות כקבוצה ייחודית בעלת מאפייני תרבות ותקשורת משלה. מבטא זר עשוי להיחשב כסוג של אתנולקט, בהיותו מושפע לעיתים משייכות אתנית.
וורד קנינגהם

קורות חיים

הווארד ("וורד") קנינגהם הוא בוגר אוניברסיטת פרדו, בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל ובמדעי המחשב ותואר שני במדעי המחשב. ממקימי חברת הייעוץ Cunningham & Cunningham. היה מנהל המחקר ופיתוח בחברת Wyatt Software ומהנדס ראשי בחברת Tektronix ‏ (en). ממקימי קבוצת Hillside ויו"ר המיזם "שפות תבנית של תוכניות" שבו תומכת הקבוצה. היה חבר מוערך בקהילת המפתחים ב-Smalltalk. מדצמבר 2003 ועד אוקטובר 2005 עבד עבור מיקרוסופט בקבוצת "תבניות ונהלים". מאז אוקטובר 2005 הוא אחראי לטיפוח קהילת המפתחים של Eclipse Foundation.

ויקי

קנינגהם קנה את פרסומו העולמי לאחר שפיתח את "WikiWikiWeb" (או בקיצור Wiki), תוכנת הוויקי הראשונה בעולם. התוכנה פותחה בשפת Perl, הותקנה באתר חברת הייעוץ של קנינגהם (c2.com) והופעלה לראשונה ב-25 במרץ 1995. במקור פותחה התוכנה כתוסף עבור "מאגר תבניות פורטלנד", אתר לתיעוד תבניות עיצוב בהנדסת תוכנה. קנינגהם פיתח את תוכנת הוויקי כדי להקל על המתכנתים שביקרו באתר להחליף רעיונות ומידע.
את השם "ויקי" בחר קנינגהם על שם אוטובוס שפעל בנמל התעופה הבינלאומי בהונולולו, ונקרא בשפת ילידי המקום "Wiki Wiki", שפירושו "מהר מהר". בראיונות שנערכו עמו בשנים שלאחר מכן, סיפר קנינגהם שחשב בתחילה לקרוא לתוכנה בשם "QuickWeb", אך שינה את דעתו והחליט על "WikiWikiWeb". שם זה, שקוצר ברבות השנים ל-"Wiki", הביע היטב את כוונתו המקורית של קנינגהם: לאפשר למבקרים באתר לערוך את התוכן באופן שיתופי, מהיר וקל.
בראיון שנערך עמו בדצמבר 2006 סיפר קנינגהם שכאשר הגה לראשונה את רעיון הוויקי, שקל לרשום עליו פטנט, אך נמלך בדעתו. קנינגהם סיפר שבאותה העת נראה היה שאיש לא ישלם כסף על תוכנה כוויקי המאפשרת לכל המשתמשים לערוך את התוכן ללא הגבלה .

תבניות עיצוב ו-Extreme Programming

קנינגהם ידוע גם בזכות תרומותיו לתחום התכנות מונחה-העצמים, ובפרט לשימוש בשפת תבניות, תבניות עיצוב ובכרטיסי אחריות-שיתוף (CRC) שפיתח יחד עם קנט בק. קנינגהם הוא מתכנת פורה, ובין השאר פיתח את FIT, שיטה וכלי המסייעים לפיתוח מונחה-בדיקות. תרומותיו הרבות של קנינגהם למתודולוגיית פיתוח התוכנה Extreme Programming, סייעו באופן משמעותי לביסוס תחום הפיתוח הזריז בהנדסת התוכנה. קנינגהם היה אף בין החותמים על המנשר לפיתוח תוכנה זריז שפורסם בשנת 2001.
בתחום הנדסת התוכנה, קנינגהם מפורסם כמי שטבע את אחד מעקרונות היסוד בפיתוח תוכנה זריז: 
"מה הדבר הפשוט ביותר שיכול לעבוד?"
 
אמרה זו  מייצגת את אופן הפיתוח המיטבי במתודולוגיה סתגלנית. 
בזמן ניסוח אמרה זו, המתודולוגיות המקובלות בענף הנדסת התוכנה המליצו על גישה הפוכה לחלוטין.
שלמה כץ (ראש ישיבה)

קורות חייו

נולד בירושלים, לשרה, בתו של רבי גדליה משה גולדמן, האדמו"ר מזוועהיל, ולאהרן משה כץ. אביו היה מראשי חסידי ראדזין, ומונה על ידי האדמו"ר מראדזין לנהל את ישיבת סוד ישרים של חסידי ראדזין בירושלים. כמו כן עמד בראש "ועד חסידי ראדזין בארץ ישראל" שהוציאו לאור כמה מספרי האדמו"רים של איזביצה ראדזין.
בצעירותו למד בישיבת תפארת צבי ולאחר מכן בישיבת חברון. כעבור שנה עבר לישיבת נחלת דוד, ואחר כך המשיך לישיבת בריסק. הוא נישא לטובה מישקובסקי, בת הרב אליהו מישקובסקי, ראש ישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים. לאחר נישואיו למד בכולל בריסק.
זמן קצר אחר נישואיו, בשנת תשל"ח, התמנה לר"מ בישיבת אור אלחנן בשכונת רוממה - עד שנת תשמ"ז, ובשנת תשמ"ז החל למסור שיעורים בישיבת חברון והיה ר"מ של שיעור א'. בשנת תשנ"ז, לאחר פטירתו של הרב אברהם פרבשטיין, הוחלט למנותו לראש ישיבה, לצד הרב דוד כהן והרב משה מרדכי פרבשטיין.
במוצאי יום כיפור תשס"ג נפטרה אשתו. בשנת תשס"ה נישא שנית ועבר להתגורר בשכונת הר נוף והתמנה לרב בית הכנסת פני שמואל.
לאחר פטירת אשתו פחתה מעורבותו של הרב כץ בענייני ישיבת חברון, ובמקביל החל למסור שיעורים בסדר קדשים בישיבת יגדיל תורה בירושלים לבחורים ממוצא אמריקאי הלומדים בשיטת ישיבות בריסק.

דרך לימודו

דרך לימודו של הרב כץ היא בגפ"ת, ראשונים, וגדולי האחרונים, תוך הבנה ישרה וסברות פשטניות יחסית.
מתנגד לשיטת הפלפול הרווחת כיום בישיבות הליטאיות והחסידיות. לטענתו, שיטה זו שוללת את הבקיאות בגמרא.
הרב משקיע בלימודו האישי בסדר קדשים, אשר לימודו פחות נפוץ בישיבות הליטאיות (למעט ישיבות בריסק), ואף מוסר שיעורים בנושאים אלה.
גראנמה

גראנמה (Granma) הוא שמה של היאכטה שעל סיפונה הגיעו פידל קסטרו ו-81 לוחמים נוספים ממקסיקו לקובה ב-1956, במטרה להפיל את משטרו של פולחנסיו בטיסטה. היאכטה באורך 18 מטרים נבנתה בשנת 1943, ותוכננה במקור להוביל 12 נוסעים.

תפקידה במהפכה הקובנית

תנועת ה-26 ביולי בראשות פידל קסטרו, שיצא לגלות במקסיקו אחרי שחרורו מהכלא הקובני ב-1955, ניסתה לרכוש כלי שיט למטרת החציה של מפרץ מקסיקו והגעה לקובה בדרך הים. הניסיונות לרכוש סירה צבאית מהירה או אפילו מטוס ימי מדגם קטלינה נכשלו בשל מחסור בתקציב. לבסוף, בחודש אוקטובר 1956, נרכשה הגראנמה בסכום של 50,000 פסו מקסיקני (כ-15,000 דולר) על ידי אזרח מקסיקני בשם אנטוניו דל קונדה, שהיה שליחו הסודי של קסטרו. הסכום לקניית היאכטה גויס בפלורידה על ידי נשיא קובה לשעבר, קרלוס פריו סוקאראס.
בליל ה-25 בנובמבר 1956 בעיר הנמל המקסיקנית טוקספאן עלו לסיפון הגראנמה 82 מחברי התנועה, כולל מנהיגם פידל קסטרו, אחיו ראול קסטרו, צ'ה גווארה וקמילו סיינפואגוס. הקבוצה, שמאוחר יותר נודעה בשם "אנשי המשלחת של היאכטה גראנמה" (los expedicionarios del yate Granma), הפליגה מנמל טוקספאן בשעה אחת אחר חצות, ולאחר מסע סוער בן שבעה ימים ביאכטה הרעועה והעמוסה לעייפה, נחתה ב-2 בדצמבר בפלאיה לוס קולוראדס. המיקום נבחר כדי לחקות את מסעו של הגיבור הלאומי חוסה מארטי, שנחת באותו אזור 61 שנים קודם לכן במהלך מלחמת העצמאות הקובנית. המורדים נתגלו זמן קצר לאחר נחיתתם בחוף, ונאלצו להלחם בכוחות הצבא הקובני תוך כדי מנוסה להרי הסיירה מאסטרה, שם קבע קסטרו את בסיסו לניהול מלחמת הגרילה.

לאחר המהפכה

זמן קצר לאחר שקסטרו הצליח לתפוס את השלטון בקובה ב-1959, הועברה הגראנמה למפרץ הוואנה, וב-1976 הועברה לביתן זכוכית בסמוך למוזיאון המהפכה בהוואנה והיא מוצגת בו מאז דרך קבע.
ב-1976 חולק מחוז אוריינטה לכמה מחוזות, כאשר האזור הכולל את המקום בו נחתה היאכטה נקרא על שמה, מחוז גראנמה. מקום הנחיתה עצמו הוכרז כפארק לאומי (הפארק הלאומי דסאמבארקו דל גראנמה) וב-1999 אף הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. מסעה של הגראנמה משוחזר ב-25 בנובמבר מדי שנה על ידי בני נוער קובנים, וה-2 בדצמבר נחגג כיום הכוחות המזוינים של קובה. ביטאונה הרשמי של הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הקובנית נקרא אף הוא "גראנמה".
פרשת שמעון אבלס

פרשת שמעון אבלס (Simon Abeles) היא פרשת מותו של ילד יהודי בשנת 1694 בפראג. הכנסייה הקתולית טענה שאביו של שמעון אבלס, לזרוס, רצח את בנו לאחר שהילד רצה להמיר את דתו לנצרות. לזרוס אבלס נאסר ועבר עינויים. על מנת למנוע את המשך הסבל הוא התאבד בתלייה בעזרת תפילין. לוי קורצהנדל (Levy Kurtzhandl), שנאסר יחד עמו, הוצא להורג לאחר חקירה שכללה עינויים קשים.
שמעון אבלס נקבר בכנסיית טין שבעיר, ושם נמצאת מצבה גדולה לזכרו. הכנסייה ניצלה את המקרה לשם הסתה קשה נגד היהודים. נסיבות מותו של הילד לא ברורות לאשורן עד היום.
קלמנטין אוטאן

ביוגרפיה

אביה של קלמנטין אוטאן היה זמר ואמה הייתה קומיקאית. דודה של קלמנטין אוטאן הוא חבר בסנאט הצרפתי ומזכיר המדינה האחראי על הנוער הצרפתי תחת פיקודו של פרנסואה מיטראן .
בגיל 10 היא רצתה להיות זמרת כמו אבא שלה ואף התחילה להופיע בכל מיני הופעות באזור מגוריה.
במקביל היא כבר מתחילה להתעניין בפוליטיקה בהשפעת דוד שלה שעסק בפוליטיקה. 
ב-1985, כשהיא רק בת 12, נפטרת אמה של קלמנטין אוטאן כשהיא בת 35 בגלל מה שנקבע אז כהתקף לב אך התברר לבסוף כהתאבדות.
בגיל 17 היא עוזבת את בית המשפחה עם תעודת הבגרות שלה ומתחילה ללמוד היסטוריה. היא עושה דוקטורט בנושא "תנועות חברתיות, פמיניזם וזכויות הנשים לשלוט בגופן."
בביוגרפיה שהתפרסמה ב-2006,היא גילתה לכולם שכשהייתה בת 23 היא נאנסה אחרי שאוימה על ידי סכין ליד אוניברסיטת פריז 8.לדעתה האונס הזה גרם לה להיאבק כפמיניסטית למען זכויות האישה. 
לאחר מכן, מצטרפת קלמנטין למספר אגודות פמיניסטיות ואף מקימה ב-1997 תנועה פמיניסטית, אותה מנהלת עד היום. ב-2016, לאחר תקיפות מיניות שהתרחשו בגרמניה, היא עוררה סערה גדולה בצרפת כשהיא צייצה "בספטמבר 1645 נאנסו 2 מיליון נשים גרמניות, האם שם גם האסלאם היה אשם?".
בעקבות כך הגיבה אליזבת בדינטר: "עצוב לי לראות שקלמנטין אוטאן שמה את הדעות הפוליטיות שלה ותמיכתה בשמאל הקיצוני לפני המאבק הפמיניסטי שלה, ברור שעכשיו המשקל שלה בדיבייט כבר לא שווה כלום".
בקשר לתרומתה לעיתונות, היא ניסתה להחזיר את המגזין "ריגרד" לפעילות אך לא הצליחה בכך. היא משתתפת בתדירות נמוכה בתוכניות רדיו בתחנה RTL בה היא לוקחת חלק בדיבייטים בנושאים ציבורים אשר הועלו לקרב העם על ידי העיתונאי אריק זמור.
קלמנטין היא אמא לשני ילדים.

קריירה פוליטית

מ-2001 עד 2007 שימשה קלמנטין כאחראית על הנוער הפריזאי מטעם עיריית פריז אחרי העלאת התקציב בחמישים אחוזים היא הקימה ארגונים שעוזרים לתושבי הפריפרייה להגיע ולבקר בפריז וב-2007 התמודדה בבחירות עירוניות אך לא זכתה.
בשנת 2008 התחילה לתמוך בפדרציה לאלטרנטיבות סוציאליות ואקולוגיות. באותה שנה השתתפה בקונגרס של השמאל הקיצוני אליו תמיד השתייכה
ותמכה בז'אן לוק מלנשון, איתו רצתה לעבוד למרות חילוקי דעות קטנים, בבחירות 2012 ובבחירות 2017. 
בנובמבר 2013 הייתה אחת ממייסדות התנועה "יחד!" אשר נלחמה למען זכויות הסטודנטים באקדמיה הצרפתית.
ב-2014 התמודדה בבחירות עירוניות בסבראן אך לא נבחרה.
ב-2015 מצטרפת לבחירות מחוזיות באיל-דה-פראנס שבהן היא זוכה לאחר איחוד עם מפלגת הסוציאליים.
ב-2016 היא תמכה בבחירות בארגון הסוציאליים ואומרת שלהם התרומה המשמעותית ביותר וההתערבות המקסימלית בפוליטיקה.
מרחב משתמש

מרחב משתמש (user space) הוא חלק בזיכרון המחשב המוקצה על ידי מערכות הפעלה עבור תוכנות בשימוש המשתמש, וזאת להבדיל ממרחב הליבה המשמש רק את ליבת מערכת ההפעלה ומנהלי התקנים.
ברוב מערכות ההפעלה זיכרון זה עשוי להיות מועבר לזיכרון משני כאשר תם הזיכרון הפיזי הפנוי.
בדרך כלל כל תוכנית שרצה מקבלת מרחב זיכרון וירטואלי משלה בתוך מרחב המשתמש ואין לה גישה לזיכרון של תוכניות אחרות, וזאת מסיבות יציבות ואבטחה.
שנים עשר ירחים

מבנה השיר

השיר מורכב משישה בתים בעלי שורות קצרות עם חריזה מסורגת סופית. השיר מתאר את גלגל השנה על פי החודשים בלוח השנה העברי, תוך אזכור מאפיין בולט של כל אחד מהחודשים. המאפיינים לקוחים הן מעולם מזג האוויר (יורה, ברד, חמה) והן מתחום החקלאות (דקל, פרדסים, חרמשים, קציר).
בְּתִשְׁרֵי נָתַן הַדֶקֶל, 

פְּרִי שָׁחוּם נֶחְמָד, 

בְּחֶשְׁוָן יָרַד יוֹרֶה 

וְעַל גַגִי רָקַד 
המשוררת, שרצתה להדגיש את מחזוריותה של השנה, בנתה את השיר בצורה מעגלית, כך שניתן לשיר אותו באופן רקורסיבי, כפי שניתן לראות בבית האחרון שלו:
וּבְבוֹא אֱלוּל אֵלֵינוּ, 

רֵיחַ סְתָו עָלָה, 

וְהִתְחַלְנוּ אֶת שִׁירֵנוּ 

מֵהַתְחָלָה:
Reset

במחשב ובמערכת משובצת מחשב, פעולת ריסט (באנגלית: reset) משמשת לחילוצו של המחשב ממצב תקלה (באג) שנקלע אליו, באמצעות אתחולו מחדש, כך שהוא חוזר למצבו ההתחלתי. פעולת ריסט גורמת להפסקת פעולתן של כל התוכניות הפועלות באותה עת, ולטעינתה מחדש של מערכת ההפעלה. הפעולה נעשית בדרך כלל במענה לתקלה המשבשת את פעולת מערכת ההפעלה, באופן שהיא אינה מתפקדת כראוי. מצבי תקלה קלים יותר, שאינם פוגעים במערכת ההפעלה, מאפשרים הפעלה מחדש של התוכנית הפגומה לבדה, בלי לפגוע בתפקוד הכולל של המחשב.
לעיתים, אף שפעולת מערכת ההפעלה משובשת ומצריכה ריסט, עדיין ניתן לתת למערכת ההפעלה הוראה לבצע את פעולת הריסט ("ריסט רך" - ריסט בתוכנה). במצבים קשים יותר, פעולת הריסט נעשית באמצעות לחיצה על כפתור מתאים במארז המחשב ("ריסט קשה" - ריסט בחומרה).
תדירות ביצוע פעולת ריסט מהווה מדד לחוסנה של מערכת המחשב, ובפרט לחוסנה של מערכת ההפעלה. אתגר מובהק של מפתחי מערכת הפעלה הוא להביא את מספר פעולות הריסט בה למינימום. במערכת הפעלה נתונה, אתגר דומה של מתקיניה ומתפעליה הוא ליצור קונפיגורציה שבה מספר פעולות הריסט יהיה מזערי. במבחני קבלה הנערכים לתוכנה חדשה, כחלק מתהליכי הבטחת האיכות שלה, מצבים שבהם היא גורמת לצורך בריסט מהווים כישלון במבחן.
ביצוע ריסט גורם לאתחול המחשב ללא שמירה של הנתונים המשמשים את התוכניות הפעילות, ובכך גורם לאובדן מידע שטרם נשמר. בעת ביצוע ריסט במחשב אישי, הנפגע מכך הוא המשתמש במחשב זה. בעת ביצוע ריסט בשרת, נפגעים מכך כל המנסים להשתמש בשירותי השרת באותה עת. לחיצה על כפתור הריסט במחשב אישי היא עניין פשוט, שהרי המשתמש נמצא בסמוך למחשבו. לחיצת ריסט בשרת אינה כה פשוטה, משום שלעיתים השרת נמצא בחוות שרתים מרוחקת - בקומה אחרת או בעיר אחרת. להתמודדות עם בעיה זו ניתן לצייד חוות שרתים באמצעים לביצוע ריסט מרחוק, בתקשורת.
גרסאותיה הראשונות של מערכת ההפעלה "חלונות" נודעו במסך "המוות הכחול" שהוצג בהן לעיתים קרובות, ופירושו היה שיש לבצע ריסט.
מלחמת רובין

עלילה

חבר צעיר בתנועת "אנחנו רובין" בשם טרוויס עצר שוד במחיר חיי שוטר, וגרם לתגובת נגד מהמשטרה שכונתה בשם חוקי רובין על פיהם כל נער הנראה כרובין אינו חוקי ועליו להיעצר, את החקיקה מובילה חברת המועצה נוקטואה שעושה זאת כדי לקבל מקום בבית המשפט של הינשופים, דיוק תומאס, אחד מחברי התנועה קורא לפגישה של כל חבריה שנקטעת על ידי דמיאן ויין הרובין הנוכחי שמתנגד אליהם באלימות, ג'יימס גורדון המשמש כעת כבאטמן מוחה על חוקי הרובין אך בלית ברירה משתף עמם פעולה, כעת הרובינים, ג'ייסון טוד, טים דרייק, מורים לדמיאן להמתין לדיק גרייסון. בית המשפט מתנקש בחיי טרוויס לפני שיאומן על ידי דיוק תומאס, ויפסיק את המלחמה,
הרובינים מאמנים את התנועה למספר משימות, אך מתברר שתוכניתו של דיק הייתה לתת למשטרה ללכוד את כולם על מנת שישארו בטוחים בזמן שהוא יחקור את העניין, הם נלקחים למתקן כליאה הנקרא הכלוב שבו נמצאים תאים רבים המזכירים כלובי ציפורים, גרייסון מדבר עם גורדון (הבאטמן) והם משערים שתוכניתה של נוקוטואה היא להרוויח משהו מהמלחמה, בינתיים הכלוב נופל לידי הינשופים שמורים לטוד ודרייק להילחם עד מוות, אך הם משטים בהם ומשחררים את כל הרובינים ונאבקים בינשופים ובחיילים האל מתים שלהם, הקרב מוביל אותם לאקדמיית גות'אם שם במקרה שבית המשפט יאבד שליטה הינשופים המתים יהרסו את העיר, הרובינים נאבקים בהם יחד עם באטמן, בעוד דיק נפגש עם לינקולן מארצ' שבעבר היה חלק מבית המשפט אשר אומר לו שאין לו צורך בו עוד בתור סוכן, יש לו במקום זה את דמיאן אך הם הרעילו אותו ואם ברצונו להציל אותו שיצטרף אליהם, הרובינים מביסים את הינשופים, אך גרייסון נאלץ להצטרף אליהם ומציל את דמיאן ומסיים את המלחמה,
אחרי הכל דמיאן ודיוק מתחברים, וטוד ודרייק ודמיאן אומרים לדיק שאינם מרגישים שהם יכולים לסמוך עליו כיוון שאינו ישר, דיק מזכיר להם את מסירותו עבורם וחוזר להיות המנהיג בכך שהוא מזכיר להם מדוע מלכתחילה עקבו אחר ברוס- כיוון שהם משפחה, לאחר מכן גרייסון מגיע לפרלמנט הבינלאומי של הינשופים ומכריז: "אני לא רובין".
גלות

גלות היא עקירה, בדרך כלל מאולצת, של אדם או קבוצה ממולדתם. ההגליה נחשבת עונש חמור ביותר ועד למאה העשרים אף שימשה לעיתים קרובות כתחליף לעונש מוות.
ההגליה נחשבת עונש חמור במיוחד בשל העובדה שהגולה מתנתק ממשפחתו (אלא אם כן היא מוגלית יחד עמו) ומתרבותו ונאלץ להסתדר בסביבה שהיא לעיתים קרובות עוינת. ההגליה משמשת לעיתים קרובות כדרך למנוע ממנהיגים בלתי רצויים להשפיע על הציבור.
בעת העתיקה, אימפריות כמו אשור, בבל ורומא השתמשו בהגליה המונית של עמים שלמים כעונש על מרידות בהן וזאת מתוך הנחה כי עם המנותק מארצו יתפורר ויעלם. מרבית העמים אכן לא שרדו בעקבות ההגליה, כשהחריג הבולט הוא עם ישראל שהצליח בחלקו לשרוד לאחר  גלות בבל, וגלות רומי. פרס לעומת זאת נקטה בטכניקה הפוכה של החזרת עמים גולים כדרך להבטחת נאמנותם לאימפריה.
לפי התורה וההלכה על הורג נפש בשגגה לגלות לעיר מקלט עד מותו של הכהן גדול. עניין זה ניתן להבין או בתור עונש, או בתור כפרה.
בעת החדשה השתמשו אימפריות רבות בהגליה של מנהיגי מדינות שכבשו ושל פושעים. כך הוגלה נפוליאון לאי אלבה ולאחר מכך לסנט הלנה וכך נוסדה אוסטרליה כמושבת עונשין של האימפריה הבריטית.
בתקופה המודרנית נעשה שימוש נרחב בחילופי אוכלוסין שהם סוג, מוסכם אמנם, של הגליה המונית. יוסיף סטלין הגלה עמים שלמים לסיביר בשל חששו משיתוף פעולה שלהם עם גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. גם מדינות הציר ובמיוחד גרמניה הנאצית השתמשו בהגליות המוניות. לאחר מלחמת העולם השנייה, התקבלה אמנת ז'נבה הרביעית האוסרת על גירוש תושבי שטח כבוש.
לאחר מלחמת העולם השנייה חלה ירידה חדה בהגליות לארצות זרות וזאת בעקבות התפתחות התקשורת שאפשרה לגולים ליצור קשר מבחוץ. עם זאת הגליה פנים מדינית לאזורים נידחים נשארה טכניקה פופולרית של ענישה במדינות דיקטטוריות.
ארנק

ארנק הוא אביזר אחסון קטן (בדרך כלל בגודל כיס). באופן כללי הוא מיוצר מבדים, עורות או פוליוויניל כלוריד (סוג של פלסטיק) והוא משמש לשמירת כרטיסי אשראי, כסף, רישיונות נהיגה וכמו כן קבלות, תעודות אחרות למיניהן ולעיתים גם תמונה קטנה מאוד.

התפתחות

הארנקים התפתחו כמעט מיד אחרי הכנסת שטרות הכסף למערב במאה ה-17. עד הופעת השטרות, ארנקים דמו יותר לשקיקים, ששימשו לאחסנת מטבעות. ארנקים מוקדמים היו עשויים בעיקר מעור בקר או סוסים וכללו שקיק קטן שהכיל מעין "כרטיסי ביקור" (אמצעי הזדהות מוקדם, מעין מקביל המאה ה-17 לתעודת הזהות). אצילים נהגו להטיל שקיקי מטבעות כאלה לידי מי שסיפק להם שירות משביע רצון.
שקיקי עור כאלה שימשו במערב ארצות הברית במאה ה-19 בתקופת הבהלה לזהב, לשמירת גרגרי הזהב, שבני המזל הצליחו לסנן בחלקות החזקה שלהם. שקיקי זהב כאלה היו מוטחים על גבי דלפקי מסבאות ושולחנות קלפים.
הגרסה הנשית לארנקים אלה היה החריט (reticule) שנשים היו נושאות בידן או קושרות בנשפי ריקודים אל פרק ידן. חריט מרושת כזה היה מכיל בדרך כלל ממחטה עדינה, מרוקמת ומבושמת, כרטיסי ביקור להשאיר בבתי שכנים, קרובים ומכרים, ולעיתים גם בקבוק מלחי הרחה, למקרה של עלפון פתע.
הארנק המתקפל המודרני, בעל "חריצי כרטיסים" מרובים, הגיע לגודלו התקני בראשית שנות השישים של המאה ה-20, עם המצאת כרטיס האשראי הראשון ב-1951. עיצוב הארנקים נותר ללא שינוי ניכר לאורך רוב סוף המאה ה-20, למעט המצאת הצמדן בשנות השבעים. כיום ניתן למצוא ארנקים במספר רב של צבעים, צורות ועיצובים של עשרות מעצבים, מחומרים שונים כמו עור וחיקוייו, חומרים פלסטיים, שילובים של אריג עם חומרים אחרים ועוד. ארנקי גברים מיועדים על פי רוב לנשיאה בכיס, בגודל ובצורה המותאמים לכך. נשים נושאות על פי רוב את ארנקיהן בתוך תיקי כתף או ארנקי-יד, שבחלקם קבועים כיסים לאחסון כרטיסי אשראי ותעודות. עד לפני שנים אחדות רווחה האופנה של ארנקי נשים שטוחים, נטולי רצועות, שהוחזקו תחת הזרוע וחייבו ארנקי כסף דקים, שאינם תופסים נפח רב מדי.
הארנק עוצב במקור לנשיאת כסף, אך כיום הוא משמש גם לאחסון כרטיסים למיניהם, על כן עיצובם הנוכחי של ארנקים שם דגש יותר על מקום לכרטיסים ופחות על מקום לשטרות ומטבעות. לעיתים מקובל להחזיק את המטבעות בארנק קטן נפרד, לשם נוחיות.
בשנים האחרונות הפך הארנק להיות אביזר אופנה (בדומה לתיק או שעון), וחברות רבות מייצרות ארנקים בעיצובים מיוחדים תוך שילוב חומרים מגוונים. גם ארנקי העור עברו שדרוג וכיום ניתן למצוא צבעוניות רבה בארנקים אלו (ולא רק ארנקים שחורים וחומים קלסיים).

גניבה

ארנקים הם לעיתים קרובות מטרה לכייסים. יש בעלי ארנקים שמשתמשים בשרשראות שקושרות את הארנק לדש מכנסיהם או מעילם, ויש כאלו שמניחים אותו בכיס פנימי שאין אפשרות להגיע אליו מבלי לעורר את תשומת לבו של בעל הארנק. שיטה נוספת למניעת כיוס היא שימוש בארנקים מדגמים חדשים יותר, שהם דקים יותר, ובכך מסווים מהכייס את מיקום הארנק.
מעשה בית דין

מעשה בית דין (בלטינית ובז'רגון המקצועי בשפות רבות: Res judicata) הוא ביטוי משפטי המתייחס לסוג של השתק המונע מבעל דין לעורר טענה שכבר נידונה והוכרעה על ידי בית המשפט. בשיטות משפט שונות, ובהן ישראל, מקובל להבחין בין שני סוגים של מעשה בית דין: השתק עילה והשתק פלוגתא.

השתק עילה

"השתק עילה" - כאשר "תביעה נדונה לגופה והוכרעה על ידי בית משפט מוסמך – בית המשפט לא יזדקק לתביעה נוספת בין אותם הצדדים או חליפיהם אם היא מבוססת על עילה זהה", גם אם היא נוגעת לעניינים שלא נדונו בתביעה הראשונה. למשל, כאשר בעקבות תקלה במוצר שאדם קונה הוא תובע את המוכר על נזק שנגרם לו, השתק העילה ימנע ממנו לתובעו שוב בגלל נזקים אחרים שנגרמו לו מאותה תקלה. תמציתו של השתק העילה הוא ש"על התובע לרכז את כל הטרוניות הנובעות ממעשה אחד שיש לו נגד הנתבע, בהליך הראשון שהוא מגיש נגדו". הדעות חלוקות בשאלה האם תביעה קטנה מקימה גם היא השתק עילה, כאשר באופן כללי גישת בית המשפט העליון בישראל היא שגם תביעה קטנה מקימה השתק עילה. 
על פי משפט בינלאומי פרטי, פסק דין ממדינה אחת יכול לשמש כהשתק עילה עבור תביעה במדינה אחרת.

טענות שלא נטענו אך היה ניתן לטעון

הדעות חלוקות האם השתק פלוגתא חל במקרה שניתן פסק דין ללא שבית המשפט דן בנושא, למשל בהיעדר הגנה. בפסק הדין ב-ע"א 202/70 אליהו נ' יחזקאל קבעו השופטים שמעון אגרנט ומשה עציוני שהשתק פלוגתא אינו חל וקביעה זאת שמשה במקרים מאוחרים יותר וכונתה "הלכת אליהו". עם זאת, השופטת מרים נאור והשופט אליקים רובינשטיין אמרו שאין לקבל את הלכת אליהו אם בגלל שמעולם לא הייתה הלכה מחייבת ואם בגלל שיש לשנותה, מכיוון שהדבר משאיר פתח בפני בעלי דין להימנע מהתדיינות בתביעה המוגשת נגדם כדי לשמור את האפשרות להתדיין במועד מאוחר יותר, דבר שאינו רצוי מבחינת סופיות הדיון. השופט חנן מלצר חלק על דעתם ואמר שיש להמשיך לדבוק בהלכת אליהו, הגם שבאותו מקרה הסכים לתוצאה אליה הגיעו עמיתיו מנימוקים אחרים. במקרה אחר הסתמך השופט אליעזר ריבלין על עמדתם של השופטים מרים נאור ואליקים רובינשטיין וכתב: "בית משפט זה פסק בעבר כי פסק דין בהיעדר התייצבות ואף בהיעדר הגנה יכול ליצור השתק פלוגתא". באותו מקרה הוא גם קבע שהשתק פלוגתא חל גם על פלוגתא שהוכרעה בתביעה קטנה.
בית המשפט העליון אף קבע שהשתק פלוגתא חל גם על טענות שלא נטענו בהליך הראשון אך היה ניתן לטעון אותן.