google/wiki40b huggingface dataset:
קפיצת באנג'י

קפיצת בָּאנְגִּ'י היא קפיצה ממקום קבוע ומוגבה כמו צוק או גשר הנבלמת על ידי חבל אלסטי הכרוך סביב קרסוליו של הקופץ (או לחלופין לרתמת סנפלינג אותה הוא חוגר) ומחבר אותו לעצם ממנו קפץ. האלסטיות של החבל יוצרת בלימה הדרגתית ומונעת פציעה, וכן יוצרת תנועה מחזורית מעלה ומטה האופיינית לפעילות זו.
אורך החבל בו משתמשים משתנה בהתאם לאתר הקפיצה אך גבהים של 25 מטר עד 200 מטר נפוצים. התאחדות הבאנג'י של ארצות הברית (USBA) מעריכה כי יותר מ-7 מיליון קפיצות באנג'י נערכו מאז סוף שנות ה-80, מה שהופך את קפיצות הבאנג'י לאחד מענפי הספורט האתגרי (Extreme Sports) הפופולריים ביותר. הספורט נחשב לבטוח יחסית לענפי ספורט אתגרי אחרים.
מרבית העוסקים בספורט עושים זאת באמצעות חברות מאורגנות המפעילות אתרי קפיצה.

היסטוריה ומקורות

מקור המילה באנג'י מתואר כ"מונח סלנג ניו זילנדי לרצועה אלסטית".
בשנות ה-50 צילם צוות של ה-BBC באיי ונואטו נערים שהיו קופצים ממבני עץ גבוהים שנבנו לצורך כך אל האדמה שמתחת כשקרסוליהם קשורים לענפי צמח מטפס, כמבחן אומץ וטקס התבגרות. כריס בייקר מבריסטול שבבריטניה ניסה לחקות את שראה בסרט תוך שימוש בחבל אלסטי. קפיצת הבאנג'י המודרנית הראשונה התרחשה ב-1 באפריל 1979 מגשר קליפטון בבריסטול על ידי ארבעה מחברי "המועדון לספורט מסוכן". הקופצים, ובראשם דייוויד קירק נעצרו על ידי המשטרה זמן קצר לאחר הגיעם לקרקע, אך המשיכו לפתח את הספורט בארצות הברית, בין היתר מגשר שער הזהב בסן פרנסיסקו, וכך יצרו מודעות לספורט ברחבי העולם. בשנת 1982 כבר היו מבצעים קפיצות באירועים מסחריים ממנופים או כדורים פורחים.
הניו זילנדי A.J.Hackett, (שקפץ לראשונה מגשר גרינהיית' באוקלנד ב-1986) היה הראשון להציע קפיצות לציבור הרחב באמצעות חברה שהקים. בשל כך, נתפסת ניו זילנד עד היום כ"מולדת הבאנג'י".

הקפיצות הגבוהות בעולם

על פי ספר השיאים של גינס, אתר הקפיצות המסחרי הגבוה ביותר בעולם הוא מגדל מקאו שבמקאו שבסין. הקפיצה נערכת מפלטפורמה במרפסת התצפית בגובה 233 מטרים מהקרקע. האתר מנוהל על ידי א. ג'. האקט המנהל אתרי קפיצת באנג'י רבים.
ליד לוקרנו שבשווייץ יש אתר קפיצות מראש סכר ורצסקה. גובה הקפיצה הוא 220 מטרים.
נשק גרעיני טקטי

נשק גרעיני טקטי הוא אמצעי לחימה במסגרת אסטרטגיה גרעינית של "תגובה גמישה". מטרת הנשק לאפשר למקבלי ההחלטות להגיב כנגד תוקפן ללא השמדתו המוחלטת. נשק גרעיני טקטי מאפשר תקיפה גרעינית שמטרותיה ונזקיה מוגבלים, בניגוד לתקיפה גרעינית אסטרטגית, שמטרתה השמדה מוחלטת של האויב.
נשק גרעיני טקטי עשוי להיבנות במיוחד עבור מטרות מוגבלות ומסוימות. ניתן גם להשתמש בנשק הנחשב מזיק יותר, דוגמת פצצות תרמו-גרעינית, אך השימוש בהן יהיה למטרות מוגבלות.

מטרות השימוש בנשק גרעיני טקטי

נשק גרעיני טקטי נועד לאפשר תגובה גמישה ומוגבלת כנגד תוקפן ללא פתיחה במלחמה גרעינית מלאה. הנשק הגרעיני הטקטי שימש כמרכיב מרכזי באסטרטגיה שפיתח שר ההגנה האמריקאי רוברט מקנמרה בשנות ה-60. אסטרטגיית התגובה הגמישה אפשרה תגובה גרעינית מוגבלת, לעומת האסטרטגיה הקודמת לה - "גמול מסיבי". לתפישת קובעי המדיניות בארצות הברית ובברית נאט"ו, איפשר הנשק הטקטי את חוסר האיזון בתחום הנשק הקונבנציונלי מול ברית ורשה.

ביקורת

מדעני מדינה ומומחי אסטרטגיה תקפו את הרעיון להשתמש בתגובה גרעינית מוגבלת. הם ציינו כי אפשר להעריך בבטחה ששימוש כזה יוביל להידרדרות למלחמה גרעינית כוללת. לפי מחקרים, שימוש בנשק גרעיני טקטי במקרה של מתקפה על ברית נאט"ו יפגע קשות במדינות המתגוננות. ההערכה במחקרים הייתה כי צפויים בין 2 מיליון ל-20 מיליון נפגעים ישירים ופגיעה קשה בשטחי המדינות. צוין כי הכנסת הנשק הטקטי ערערה את מאזן האימה בין המעצמות ופגעה כך ביציבות שנבעה ממנו.
יחסי טונגה–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים, עם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין טונגה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1 באוקטובר 1979.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בטונגה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן. לעומת זאת, אזרחי טונגה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם זקוקים לאשרת כניסה למשך תשעים ימים.
פאול קלנגל

חייו

קלנגל למד בקונסרבטוריון למוזיקה של לייפציג ובאוניברסיטת לייפציג. בשנת 1886 זיכתה אותו הדיסרטציה שלו בנושא "האסתטיקה של אמנות הצליל" (Zur Ästhetik der Tonkunst) בתואר דוקטור. משנת 1881 עד 1886 ניצח על המקהלה של אגודת המוזיקה אוטרפה בלייפציג ומ-1888 עד 1891 עבד בקאפלת החצר בשטוטגרט. בשנים 1898 עד 1902 שהה בארצות הברית וניצח על אגודות המקהלה הגרמניות בניו יורק. לאחר זאת חזר ללייפציג, ניצח על אגודת אריון ובהמשך הצטרף לסגל המורים של הקונסרבטוריון כפרופסור לכינור ופסנתר.
קלנגל היה מוזיקאי רב-תחומי; הוא היה כנר ופסנתרן מחונן, ששאף לקריירה של נגן קונצרטים וסולן. הוא חיבר יצירות לכינור, ויולה ופסנתר, לצד שירים רבים ויצירות כוראליות. קלנגל היה "מעבד הבית" של הוצאת זימרוק. הוא נודע בעיבודיו האמנותיים לכינור ולוויולה, שרבים מהם משמשים גם כיום לצורך הוראה.
גאיה שליטא-כץ

כתסריטאית

בפברואר 2015 השתתפה בכתיבת העונה השלישית של "החממה", יחד עם גיורא חמיצר.
החל מ-2016 משמשת שליטא-כץ כתסריטאית בטלנובלה החדשה של HOT בידור ישראלי "פולמון", שעלתה לשידור ב-5 בפברואר 2017.
החל מ-2017, משתתפת בכתיבת קומדיית המצבים "צפוף" המשודרת בערוץ זום, שבה גם הופיעה בשלושה פרקים בתור "דודה רונה". החלה לכתוב עונה השנייה מחודש אוגוסט.

חיים אישיים

בן זוגה של שליטא-כץ הוא דור מוסקל, מאנשי ערוץ הכיבוד.
קתרין איברגואן

ביוגרפיה

איברגואן נולדה בקולומביה, היא גדלה בבית סבתה לאחר שהוריה נפרדו בילדותה. ב-1996 החלה להתאמן בקפיצה לגובה וב-1999 זכתה במדליית ארד באליפות דרום אמריקה שהתקיימה בבוגוטה בתוצאה של 1.76 מטר. היא זכתה במדליות במשחקים הפאן-אמריקאיים לנוער בקפיצה לגובה, קפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת. ב-2004 השתתפה באולימפיאדת אתונה אך לא עברה את שלב המוקדמות בקפיצה לגובה. היא לא הצליחה להעפיל לאולימפיאדת בייג'ינג ב-2008 בקפיצה לגובה והחליטה למקד את הקריירה שלה בקפיצה משולשת ובקרב שבע. 
ב-2011 זכתה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בטגו שבקוריאה הדרומית בתוצאה של 14.84 מטר בקפיצה משולשת. בהמשך השנה זכתה במדליות זהב בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו במקסיקו. 
ב-2012 זכתה במדליית כסף בתחרות הקפיצה משולשת באולימפיאדת לונדון בתוצאה של 14.80 מטר לאחר המנצחת אולגה ריפקובה מקזחסטן שקבעה 14.98 מטר. 
ב-2013 זכתה באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה במוסקבה בתוצאה של 14.85 מטר. ב-2014 קבעה את שיאה האישי ושיא דרום אמריקה בקפיצה משולשת כשקפצה למרחק של 15.31 מטר בתחרות ליגת היהלום במונקו, באותה שנה זכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות ליגת היהלום בקפיצה משולשת כשהיא זוכה ב-12 מתוך 14 תחרויות הליגה בשנים 2013-2014. 
ב-2015 זכתה באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בתוצאה של 14.90 מטר. 
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית זהב בתוצאה של 15.17 מטר. הייתה זו מדליית הזהב הראשונה של קולומביה באתלטיקה במשחקים האולימפיים.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 14.89 מטר לאחר יולימאר רוחאס (14.91 מטר). ב-2018 זכתה בפעם החמישית באליפות ליגת היהלום כשהיא מנצחת בכל חמש התחרויות. בספטמבר אותה שנה שיפרה את שיאה האישי בקפיצה לרוחק ל-6.93 מטר. בנוסף זכתה בשתי מדליות זהב בקפיצה משולשת ובקפיצה לרוחק באליפות מרכז אמריקה והקריביים שהתקיימה בברנקייה. על הישגיה זכתה בפרס אתלטית השנה בעולם.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.73 מטר.
המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה (דמשק)

המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה (בערבית: المعهد العالي للعلوم التطبيقية والتكنولوجيا; באנגלית: Higher Institute for Applied Science and Technology, ובראשי תיבות: HIAST) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר בדמשק, בירת סוריה.
המוסד הוקם במהלך שנת 1983, ומציע תואר ראשון ותארים מתקדמים בתחומי הפיזיקה, מתמטיקה, והנדסה ואלקטרוניקה. 
HIAST הוא מוסד אקדמי ולא בסיס למחקר צבאי.
על פי מחלקת האוצר האוצר של ארצות הברית, המוסד מספק הכשרה למהנדסים המזוהים עם מרכז סרס, עם התוכנית הסורית לפיתוח נשק להשמדה המונית, וכן תוכניות לפיתוח טילים. מסיבה זו הודיעה ממשלת ארצות הברית על הטלת סנקציות על המוסד.
ברכה פלאי

תחילת דרכה

פלאי נולדה בשם בְּרוֹנְיָה קוּצְנוֹק (ברוסית: Броня Куценок) לשמואל קוצנוק ושרה לבית רביצב בכפר סְטארוֹביץ' (ברוסית: Старовичи; באוקראינית: Старовичі), מצפון-מערב לקייב שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), הבת הבכורה מתוך שבעה ילדים. אביה היה סוחר עץ אמיד, שסיפק עץ לקרונות הצבא הצארי, ואמה הייתה בעלת חנות המכולת בכפר.
בילדותה הקשיבה לשיעורי תורה, תלמוד ועברית שקיבלו אחיה ממורה פרטי. בגיל 6 זכתה למורה פרטי משלה שלימד אותה לקרוא יידיש, עברית ורוסית. ב-1905 החלה ללמוד בגימנסיה בקייב, אולם נאלצה, עקב פרעות, לשוב לכפר. היא המשיכה בלימודיה ב-1907, וסיימה אותם בהצלחה שלוש שנים לאחר מכן. בהמשך סיימה בית ספר גבוה למסחר בקייב. פלאי יצאה עם אמה החולה בשחפת לטיפולים בסן רמו ובטירול, אולם מצבה של האם החמיר והיא נפטרה. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה שהתה פלאי בסטארוביץ', לשם הגיע מאיר פיליפובצקי (1894–1958) כמורה לילדים היהודים. השניים התאהבו ונישאו באוקטובר 1914, למרות התנגדות משפחתה. הבן אלכסנדר נולד בשנת 1915.
באותה השנה ייסדה וניהלה גימנסיה יהודית לבנים בעיר מאלין (Малин), צפונית לז'יטומיר. המהפכה הבולשביקית גרמה לבריחת יהודים רבים לעיר, ולבית ספרה נרשמו 400 תלמידים.
התקדמות הכוחות הבולשביקים אילצה את המשפחה להימלט מן העיר חזרה לכפר, וכיוון ששניהם נחשבו קפיטליסטים (מאיר הקים בעיר מפעל לשקים) לא יכלו לחזור בעקבות ניצחון הבולשביקים.   
באחת מן הנסיעות של מאיר, שבהן הוביל סוכר לאודסה, הוא פגש במנחם אוסישקין, שהציע לו לעלות לארץ ישראל על סיפון האנייה "רוסלאן" שהייתה יוצאת משם ליפו. אובדן מקור ההכנסה, מלחמת האזרחים וחינוכו הציוני של מאיר גרמו למשפחה לעזוב את אוקראינה והם עלו לארץ ישראל דרך קהיר ביולי 1921 בלא שידעו דבר על תנאי המחיה בארץ אז.

בארץ ישראל

המשפחה התיישבה בעיר הצעירה תל אביב והתערתה בחוג החברתי והספרותי המתפתח של העיר. ברוניה עברתה את שמה לברכה, ובשנת 1922 נולדה בתה שרה. באוגוסט אותה שנה פתחה ברכה ספרייה ציבורית בשם "אחיעבר" בשני חדרים מושכרים בשדרות רוטשילד. המיזם התאפשר בעזרת הלוואה בסך 30 לירות שלקחה מאחד הבנקים. משלוח הספרים הראשון (בעברית, רוסית וגרמנית) הוזמן בברלין. 
לאחר זמן מה שינתה הספרייה את שמה ל"מוריה" והחלה לשמש לזמן מה כיבואנית ומפיצה של ספרים בתחומי המדע, החקלאות וההנדסה לחנויות הספרים המעטות שהתקיימו אז בארץ ישראל. הוצאת הספרים דביר הייתה שותפה במוריה.
ב-1923 ארגנה פלאי תערוכה של ספרים עבריים שהודפסו ביישוב, בעקבות פנייה של גדוד מגיני השפה, שהוקם באותה שנה ופעל לביסוס וחיזוק השפה העברית ביישוב.
כבר בשנת 1924 הפכה מוריה למקום המפגש המרכזי לחוג הספרותי ולאנשי הרוח של תל אביב. בנוסף, הפכה הספרייה לאחד מן המשווקים הסיטונאים הראשיים של ספרים מיובאים ומקומיים ביישוב. פלאי הנהיגה את שיטת המכירה ב"תשלומים" ופתחה סניפים נוספים של "מוריה" בירושלים, חיפה, פתח-תקווה וטבריה.
גדוד מגיני השפה
בשנת 1926 יזמה את שוק הספרים הראשון, שהתקיים בשדרות רוטשילד. היריד נמשך יום אחד ובמהלכו נמכרו הספרים בהנחה של 25 אחוז.
עם השנים התפתח האירוע והפך לשבוע הספר העברי.
המשבר הכלכלי העולמי של 1929 הביא עמו מיתון, ירידה חדה במכירות ובתשלומים ומוריה מצאה את עצמה, כחברות רבות ביישוב, על סף פשיטת רגל. על מנת להציל את העסק המשפחתי החליטה ברכה להמשיך את שיווק הספרים ובמקביל לנסות ולמכור את הספרים שנותרו במלאי. מאיר, בעלה, נכנס כשותף לחברת "הפלס" שעסקה בנדל"ן, בנייה, ביטוח ומוצרי קוסמטיקה.
חור שחור קדמון

היסטוריה תאורטית

בהתאם לדגם, מסת החורים השחורים הקדמונים מתחילה בכ-(8-)^10 ק"ג ויכולה להגיע ליותר מאלף פי מסת הכוכבים. עם זאת חורים שחורים קדמונים שמסתם הייתה נמוכה מ-11^10 ק"ג היו מתאדים בשל קרינת הוקינג בזמן קצר יותר מגיל היקום, וכך לא יכלו לשרוד עד היקום הנוכחי. השפע של החורים השחורים הקדמונים יכול להיות חשוב לחקר של החומר האפל, שעבורו הם מועמדים סבירים. חורים שחורים קדמונים הם גם מועמדים טובים בשביל להיות זרעי חור שחור על-מסיבי וחור שחור בינוני.

היווצרות

חורים שחורים קדמונים יכלו להיווצר ביקום מוקדם מאוד (בפחות משנייה לאחר המפץ הגדול) במהלך מה שנקרא עידן הקרינה. המרכיב החיוני להיווצרותו של חור שחור קדמוני הוא תנודה בצפיפות היקום שגרם לכריסה כבידתית. וגם הניגודים בצפיפות הם הדרישה האופיינית להיווצרות חור שחור.
ג'ון לוביץ

ביוגרפיה

לוביץ נולד בלוס אנג'לס. אביו היה רופא מצליח ורופא המשפחה של משפחת ג'קסון המפורסמת. למד תיאטרון באוניברסיטת קליפורניה באירוויין ולאחר למד עם טוני באר ב-"Film Actors Workshop". הצטרף לקבוצת "The Groundlings" שם התחבר עם שותפו לעתיד ב-SNL פיל הארטמן.

סאטרדיי נייט לייב

לוביץ היה חבר צוות בסאטרדיי נייט לייב בין 1985 ל-1990. מאוחר יותר, בראיון שקיים לרגל יציאת הספר Live From New York: An Uncensored History of Saturday Night Live, אמר שתקופה זו היא המיוחדת ביותר בקריירה שלו. הוא היה מועמד לפרס אמי בשנתיים הראשונות שלו ב-SNL.

מדבב

לוביץ תרם את קולו למספר רב של סרטים מצוירים וסדרות כמדבב. בסדרה The Critic שיחק את Jay Sherman בקולו הרגיל. במשפחת סימפסון דיבב את ארטי זיף (דמות שיצאה לפרום עם מארג' סימפסון), וכשבע דמויות נוספות. הוא דיבב את דמות מכשיר הרדיו בסרט הטוסטר הקטן והאמיץ, ואף בוידאו קליפ שקידם משחק הווידאו Banjo-Kazooie.

קריירה מוזיקלית

ג'ון לוביץ שר בדואט עם רובי ויליאמס בתקליטו מ-2001 Swing When You're Winning, בשיר "Well, Did You Evah".

הופעות תיאטרון וכזמר

הוא שיחק במופע של ניל סיימון The Dinner Party בברודוויי. הוא שר בקרנגי הול שלוש פעמים, ושר את ההמנון האמריקאי באצטדיון הדוג'רס ובאליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
ב-10 באוקטובר 2001, לוביץ שר דואט עם רובי ויליאמס את השיר "Well, Did You Evah!" באלברט הול בלונדון. השיר מופיע באלבום Swing When You're Winning.

תפקידים בפרסומות

בסוף שנות התשעים, לוביץ היה "האיש שכתב את דפי זהב", בסדרת פרסומות עבור תעשיית דפי הזהב האמריקאית.
ב-2006, הוא דיברר את מסע הפרסום של רשת המסעדות סאבוויי.

סטנד אפ

ב-1984 לוביץ החל בהופעות סטנד אפ.

ג'ון לוביץ קומדי קלאב

ב-8 בנובמבר 2007, ג'ון לוביץ פתח את המועדון שלו "The Jon Lovitz Comedy Club at Aubergine" ברובע פנסי הגז (סן דייגו). בין המופיעים היו דייוויד ספייד, דניס מילר, קווין נילון, נורם מקדונלד, דיינה קארווי ועוד. סניף נוסף של המועדון נמצא ב"סיטי ווק" באולפני יוניברסל.
במועדון מוקלטים מספר פודקאסטים של קווין סמית', ג'ניפר שוולבך, ראלף ג'רמן וג'ייסון מיוז רובם משתתפים בסדרת הסרטים ג'יי ובוב השקט.
כרכום חורפי

מקור השם

המילה "כרכום" מקורה בפרסית ופירושה "צהוב". שם זה ניתן לסוג כי ממנו מופק תבלין הזעפרן שצבעו צהוב. שם המין מתאר את עונת הפריחה שהיא תחילת החורף אחרי הגשמים הראשונים. בשפות שמיות אחרות, השורש קיים גם כן: באכדית: kurkanu; בארמית: כֻּרְכְּמָא ובערבית: כֻּרְכֻּמ.
שם הסוג המדעי הוא הצורה הלטינית של השם הפרסי העתיק של הצמח המתאר צבע צהוב. שם המין פירושו "חורפי".

הכרכום

הכרכום נזכר בתנ"ך כצמח בושם. מופיע במשנה ובתלמוד כצמח תבלין ורפואה. הכרכום שימש להפקת חומר צבע למזון, אריגים ולצביעת גוף האישה. המלה כרכום הפכה סמל לצבע צהוב. הביטוי נתכרכמו פניו משמעותו שפניו צהובות ומביעות כעס. הרמב"ם מציין את קרן (צלקות) הכרכום כאחד מגווני הצבע האדום שמטמא טומאת נידה: 
כקרן כרכום כיצד (בודק): יביא כרכום לח בגוש האדמה שעליו, ולוקח מן הברור שבו הקנה האמצעי שלו, שכולו כמו קנה הוא, ובכל אחד ואחד שלושה קנים, ובכל קנה שלושה עלים; ומקיף הדם לעלה האמצעי שבקנה האמצעי, ורואה בו.
— ספר קדושה: הלכות איסורי ביאה. פרק ה' הלכה ט'
 הכרכום הוא צמח מוגן שאסור לקטוף אותו. ערביי ישראל מוציאים את הפקעות הקטנות של הכרכום החורפי מהאדמה וקולים אותן ברמץ של מדורה. הפקעות נאכלות צלויות באש או מבושלות. התבלין המופק מצלקות פרחים של סוג אחר של כרכום נקרא בשם זעפרן.
מייקל רודה

ביוגרפיה

מייקל רודה נולד בניו יורק. בשנת 1975 הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לבתי הספר ובשנת 1976 לבתי הספר תיכוניים.
בהמלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות בינלאומיות רבות. בשנת 1987 הוא חלק מקום 7–8 בתחרות בבאר שבע במשותף עם נתן בירנבוים. באותה שנה הוא ניצח בתחרות בסן פרנסיסקו וחלק מקום 7–8 באליפות ארצות הברית במשותף עם מייקל ויילדר.
בשנת 1991 רודה חלק את הניצחון באליפות ארצות הברית בפתוחה בשחמט במשותף עם ולדימיר אקופיאן.
רודה הוסמך לעורך דין.
מבצע דדלייט

מבצע דדלייט (באנגלית: Operation Deadlight) נערך על ידי הצי המלכותי הבריטי לאחר תום מלחמת העולם השנייה, מנובמבר 1945 ועד פברואר 1946. במהלכו הוטבעו באוקיינוס האטלנטי 116 צוללות של הצי הגרמני, שהוסגרו לידי בריטניה לאחר תום המלחמה באירופה.

רקע

לאחר כניעת גרמניה ב-8 במאי 1945 נכנעו צוותיהן של 156 צוללות והסגירו את עצמם ואת כלי השיט שלהם לידי כוחות בעלות הברית משני צידי האוקיינוס האטלנטי - בקרבת בריטניה, בנורווגיה, בדנמרק, בגרמניה, בגיברלטר ובספרד וכן בקנדה, בארצות הברית ובארגנטינה. 138 מהצוללות הועברו לבריטניה ורוכזו בשני נמלים, בסקוטלנד ובצפון אירלנד.
ממשלת בריטניה גמרה אומר להביא להשמדת צי הצוללות של גרמניה לאחר המלחמה. במהלך ועידת פוטסדאם באביב 1945 הסכימו מנהיגי ארצות הברית, בריטניה וברית המועצות כי מרבית הצוללות שנכנעו יוטבעו. במסגרת ההסכם נקבע כי שלושים מהצוללות השבויות לא יוטבעו ויימסרו כשלל מלחמה לשלוש המעצמות.
ועדה ימית שבה היו חברים נציגים של בריטניה, ארצות הברית וברית המועצות הורכבה ובדקה את הצוללות שנשבו. ב-10 באוקטובר 1945 היא בחרה מהן את הצוללות לשימור (מקצתן נמצאו בארצות הברית). ב-29 באוקטובר קבעה הוועדה ש-116 הצוללות הנותרות שהוחזקו בבריטניה יוטבעו בים הפתוח בעומק של 100 מטר לפחות וזאת עד 15 בפברואר 1946. מיד לאחר ההחלטה ניגש הצי המלכותי הבריטי לתכנון מבצע ההטבעה ולביצועו.

המבצע

התכנון למבצע קבע כי מרבית הצוללות שהוסגרו ייגררו על ידי אוניות לשלושה אתרים כמאה ושישים קילומטרים מצפון-מערב לאירלנד, אשר כונו XX, ‏YY ו-ZZ. אתר XX נועד להיות מקום ההטבעה העיקרי, ו-36 צוללות יועדו לגרירה לאתר ZZ כדי לשמש שם כמטרות להתקפות מטוסים. עוד נקבע כי אם תנאי מזג האוויר יאפשרו זאת יועברו צוללות מאתר XX לאתר YY ושם יוטבעו על ידי אש של יחידות שטח ימיות. שיטת ההטבעה שנקבעה לצוללות שלא נועדו לשמש כמטרות לאוניות או למטוסים הייתה פיצוץ מטעני נפץ בתוכן, והטבעה באש של אוניות כשיטת גיבוי.
כאשר החל המבצע התברר כי רבות מן הצוללות היו במצב גרוע ביותר לאחר שעגנו במשך חודשים במעגנים החשופים לאיתני הטבע. כמו כן מזג האוויר באתרי ההטבעה היה סוער. לבסוף הוטבעו רק שתי צוללות באמצעות מטעני נפץ על מנת שלא לסכן ימאים בעת התקנתם בצוללות. שבע צוללות הוטבעו באמצעות טורפדות שנורו מצוללות ו-13 הוטבעו באמצעות אש ממטוסים. מהצוללות הנותרות טבעו כמעט מחצית בשל מצבן הרעוע עוד במהלך הגרירה אל אתרי ההטבעה. שאר הצוללות הוטבעו באש תותחים ימיים. ההטבעה הראשונה במבצע נערכה ב-27 בנובמבר 1945 והאחרונה - ב-11 בפברואר 1946.

לאחר המבצע

בשלהי שנות ה-90 ביקשו חברות מסחריות היתר מבריטניה למשות חלק מן הצוללות הטבועות. הן ביקשו זאת על מנת להשתמש במתכת שלהן, שיוצרה לפני העידן הגרעיני ולכן לא הייתה חשופה לזיהום רדיואקטיבי. ככזו היא הייתה שימושית למטרות מחקריות מסוימות. היתר משייה לא ניתן להן לאור התנגדות ארצות הברית ורוסיה.
בשנים 2001-‏2003 איתר הארכאולוג הימי הבריטי אינס מקארתי (Innes McCartney)‏ 14 מהצוללות הטבועות וערך סקר שלהן. 
בשנת 2007 ביקשה מועצת העיר דרי שבצפון אירלנד למשות את אחת הצוללות (U-778) כדי להציבה במוזיאון ימי חדש בעיר. באותה שנה נספה צוללן אירי במצולות כאשר צילם את הצוללת הטבועה. התוכנית ננטשה ב-2009 בשל מחסור במשאבים כספיים.
ניקיטה מורגונוב

קריירה

בעבר שיחק מורגונוב בצסק"א מוסקבה (1995-97, 2000-02), אטלטאס קובנה (1997-99), אוטודור סראטוב (2002), דינמו מוסקבה (2002-03), מקדוניקוס (2003-04), דינמו מוסקבה האזורית (2004-07) וחימקי מוסקבה (2007-08). בנוסף לכך, מורגונוב היה חתום בקבוצת ה-NBA, פורטלנד טרייל בלייזרס במשך שלוש תקופות שונות (26 בינואר - 24 באפריל 1999; 7 באוקטובר 1999 - 14 באפריל 2000; 11 באוקטובר - 28 באוקטובר 2000) אך לא שיחק באף משחק רשמי ב-NBA באותן תקופות. 
מורגונוב הוא גם חבר בסגל נבחרת רוסיה הבוגרת, עימה זכה במדליית הזהב ביורובאסקט 2007 ובמדליית הכסף במונדובאסקט 1998 ואף שיחק בקבוצה במשחקים האולימפיים 2000 ובאליפויות אירופה השונות ברציפות מאז  אליפות 1997.
איי בהאמה במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של איי בהאמה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 11 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית כסף יחידה. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית כסף בריצת 200 מטר נערות והעפלה לגמר ריצת 400 מטר נערות בה סיימו במקום הרביעי. המשלחת התחרתה בענפים ג'ודו ושחייה אך לא הגיעה להישגים.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 14 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליות ארד. המשלחת הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה עם זכייה במדליית ארד בריצת 400 מטר, והעפלה לגמרים בריצת 100 מטר וסיום במקום החמישי לנערות ובמקום השמיני לנערים, ובשחייה עם זכייה במדליית ארד בשחיית 800 מטר בסגנון שחייה חופשית לנערות והעפלה לגמר משחה 400 מטר בסגנון שחייה חופשית לנערות בה סיימו במקום החמישי. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים טניס ושיט.
קזינו גלי אביב

הקמה

היוזמה להקמת הבניין עלתה בשנת 1921 על ידי סלומון גריגורביץ' קרזנובסקי, יהודי אמיד מאודסה שפעל במרץ להקמת המקום שנחנך זמן קצר לאחר מכן. הוא התנה את הקמת המבנה בכך שיגיע כביש עד המבנה, ומאיר דיזנגוף, ראש העיר הראשון של תל אביב אישר לשנות את התוואי של רחוב אלנבי בקצהו הצפוני כך שיפנה שמאלה עד הים], מתאר הקיים עד היום. 
הבניין תוכנן על ידי האדריכל התל אביבי יהודה מגידוביץ' בסגנון אקלקטי, ונחשב באותה העת לאחד מהמבנים הססגוניים ביותר בישראל של אותה העת. על פי תוכניתו של המהנדס ארפד גוט הוקם המבנה על גבי כלונסאות בטון בחוף הים כשגשר צר מחבר בין החוף לבין המבנה. היו בבניין שלושה מפלסים, כאשר המפלס השני נועד למסעדה, והמפלס השלישי, הפתוח, כלל בית קפה וגינה. 
על פי חוזה ההקמה, קיבל קרזנובסקי תשלום קבוע על ההפעלה ואחוז מהרווחים. לאחר עונת ההפעלה הראשונה בקיץ 1922, הותר החוזה עם קרזנובסקי. 
לאחר ההפעלה התברר כי לא ניתן להפעיל את המקום בחורף בשל הסערות שגרמו לנזקים חוזרים ונשנים למבנה. עלויות התחזוקה היו גבוהות מההכנסות והמבנה עבר בין כמה ידיים.

הפעלה

הבונה המקורי פשט רגל, והמבנה עבר לידי עיריית תל אביב שהחכירה אותו למרדכי וייסר ומשה אברבנל, הבעלים של קולנוע עדן. נשף הפתיחה התקיים במאי 1923[2]. הם הפקידו את ניהול המקום בידיו של ירושלים סגל. על הקזינו הונפו דגל בריטניה ודגל ישראל. למרות שהמקום נקרא קזינו, לא נערכו בו הימורים, והוא שימש למעשה כמסעדה מפוארת, בר ורחבת ריקודים. המסעדה ובית הקפה נועדו למעמד העליון והמחירים היו בהתאם. ביקרו בו נכבדי האנגלים, בהם לורד אלנבי ואדוארד קית'-רוץ'. הבעלים לא ראו רווח מהמקום, והוא עבר לידי קואופרטיב של מלצרים שניהלו את המקום בשנים 1926 עד 1927[6]. החוכר האחרון היה נחום גרינבלט שלמרות מאמציו הלך המקום והתדרדר.
בשנת 1936, בעקבות סערה עזה שפקדה את חוף ימה של תל אביב, נפגעו יסודות הבניין והוא הפך מסוכן לאורחים ונסגר. ב-1939 החליטה העירייה להרוס אותו באמצעות פיצוץ לעיני קהל סקרנים.
אפיקטטוס

תורתו

אפיקטטוס התרכז בתורת המוסר במידה רבה יותר מאשר קודמיו, אנשי האסכולה הסטואית הראשונים: זנון מקיטיון שהיה מייסד האסכולה הסטואית וקלאנתס וכריסיפוס מסולי שהיו ממשיכיו במאה השלישית לפנה"ס. אפיקטטוס החזיק בדעה שעלינו להיות אדונים לעצמנו. הוא לימד כי על המורה הסטואי לעודד את תלמידיו לחיות חיים פילוסופיים שמטרתם היא האושר, ולהיות מוגנים בפני תהפוכות הגורל באמצעות חיי תבונה, שפירושם להתנהג ביושר ובאופן מוסרי ולחיות בהתאם לטבע. אין פירושו של דבר שעלינו להתנזר ולהתבודד; להפך, על החכם לקחת חלק בענייני הציבור. החכם יקבל בשוויון נפש את צרות החיים: דלות, שכול, השפלה, כאב, עבדות, מאסר ומוות. הוא יידע לשאת בסבל ולהתכחש לכאב, ויקבל את מותו בשלווה כחלק מן החוכמה הנסתרת שבטבע.
אפיקקטוס אמר: "מה אכפת לך באיזו דרך מן הדרכים אתה מדדה אל קברך? כולן שוות הן".
אפיקטטוס הבדיל בין דברים הנתונים לשליטתנו לבין דברים "חיצוניים" שאינם כאלה. בין הדברים שבשליטתנו הוא מנה את השאפתנות ואת האיבה, ובין הדברים החיצוניים שאינם בשליטתנו, את הבריאות, הרכוש והיוקרה. הוא הסיק מכך כי הפירוש החיובי או השלילי שאנו מייחסים לנסיבות חיינו שאינן בשליטתנו, הוא למעשה, פעולה של רצוננו החופשי. אם כי ישנם דברים שאינם תלויים ברצוננו, מה שתלוי ברצוננו הוא הפירוש לטוב או לרע שאנו נותנים להם. לדוגמה: אנו יכולים לחשוב על המוות כנורא מכל הדברים, או להתייחס אליו כתופעה טבעית ולקבלו בשלוות נפש. התורה הסטואית מהווה הכרה בכך שאין בכל אלה כדי להשפיע על חיינו, כלומר: האופן שבו אנו מקבלים את הדברים הוא הנותן לחיינו טעם טוב או רע.
דברים אלה של אפיקטטוס השפיעו על רבים מאנשי הרוח, בהם מישל דה מונטן, שכתב: "טעמם של הטוב והרע תלוי במידה רבה בדעתנו עליהם." (מסות, ספר 1 פרק 14), ושייקספיר שכתב: "הדברים כשלעצמם אינם טובים או רעים. הכול תלוי באופן שבו אנו חושבים עליהם." (המלט).

היהודים אצל אפיקטטוס

אפיקטטוס מתייחס אל היהודים בכתביו בשלושה מקומות. התייחסויותיו הן בעלות אופי נייטרלי. האזכור הראשון (apud: Arrianus, Dissertations I, 11:12-13) מופיע בדיון על הצורך בקריטריון של טוב ורע. אפיקטטוס מצביע על ההבדלים בין דעותיהם של היהודים, הסורים, המצרים והרומאים בנושא אוכל, שכולן היו מנוגדות לחלוטין זו לזו. באזכור השני (apud: Arrianus, Dissertations I, 22:4), ארבע האומות הללו נזכרות כמאמינות בהשקפות נוגדות לגבי האם המעשה עצמו של אכילת בשר חזיר הוא קדוש או לא. האזכור השלישי (apud: Arrianus, Dissertations II, 9:19-21) מרמז על כך שאפיקטטוס ידע על משמעות טקס הטבילה בתהליך הגיור.
בית אימברגר

בתי אימברגר (Imberger) הם שני מבנים הממוקם במושבה הגרמנית בירושלים. הבית הקדמי ברחוב עמק רפאים 14 נבנה בשנת 1877 על פי תוכניות של האדריכל הרמן אימברגר, בן המשפחה, והבית האחורי נבנה בשנת 1926.
המבנים נבנו על ידי משפחת אימברגר שהייתה אחת המשפחות הוותיקות ממקימות המושבה הגרמנית. בעוד שהמבנה הקדמי בנוי בסגנון טמפלרי קלאסי - בית בן קומה אחת, שמעל דלתו כתובת מהתנ"ך, המבנה האחורי בן שלוש קומות ובנוי בסגנון מנדטורי.
על המשקוף של הדלת חקוק, בגרמנית, המשפט מספר ישעיהו:
קוּמִי אוֹרִי כִּי בָא אוֹרֵךְ, וּכְבוֹד ה' עָלַיִךְ זָרָח;
— ישעיהו ס 1
עורקי העצה הצדיים

מהלך

העורקים יוצאים מהחטיבה האחורית של עורק הכסל הפנימי כענפים נפרדים או מתפצלים מגזע משותף. העורק העליון, הגדול מבין השניים, הולך כאמור בכיוון תיכון, ולאחר שהוא משיק עם ענפים מעורק העצה האמצעי, הוא נכנס דרך נקב העצה הקדמי הראשון או השני, ומסתעפים ממנו ענפי עמוד השדרה לתעלת העצה ולקרומי המוח העוטפים את עצבי העצה. העורק יוצא מנקב העצה האחורי המקביל ומתפצל לענפים לעור ולשרירים בגב העצה, עד להשקה עם עורק העכוז העליון.
העורק התחתון נע באלכסון בקדמת השריר האגסי ועצבי העצה לעבר הצד התיכון של נקבי העצה הקדמיים. משם הוא יורד בקדמת העצה ומשיק מעל עצם העוקץ עם עורק העצה האמצעי והעורק המקביל לו מן הצד הנגדי. במהלכו מסתעפים ממנו ענפים הנכנסים דרך נקבי העצה הקדמיים, אשר לאחר שהם מספקים דם לרקמות בתעלת העצה, בדומה לענפי עמוד השדרה מהעורק העליון, הם יוצאים דרך נקבי העצה האחוריים ומספקים דם לשרירים ולעור שבגב העצה. לבסוף הם משיקים עם עורקי העכוז.