google/wiki40b huggingface dataset:
מכבי עירוני רמת גן (כדורסל נשים)

היסטוריה

ב-1953 ייסדו כמה מתושבי שכונת רמת חן הרמת גנית את מועדון הספורט "מכבי רמת חן". בתחילה הפעיל המועדון קבוצת כדורגל, ומאוחר יותר נוספו ענפי ספורט נוספים: אתלטיקה, כדוריד, כדורעף וכדורסל. הפעילויות נערכו בתיכון בליך שבשכונה.
ב-1973 החליטה אגודת מכבי תל אביב, שהפעילה שתי קבוצות כדורסל נשים, להעביר אחת מהן לרמת חן. הקבוצה נקראה אז "מכבי דרום/רמת חן". ב-1975 החלה הקבוצה לשחק במגרש שהוקם עבורה בכפר המכביה. להישג ראשון הגיעה באותה שנה, כאשר העפילה לגמר גביע המדינה, והפסידה למכבי תל אביב.
במהלך שנות השמונים הגיעה הקבוצה למרבית הישגיה. ב-1981 זכתה לראשונה בגביע המדינה, לאחר שגברה על הפועל חיפה. באותה עונה הביסה את מ.א. מגידו בתוצאה 21-221. 108 מהנקודות קלעה אורנה אוסטפלד, נתון שהכניס אותה לספר השיאים של גינס. ב-1983 זכתה בשנית בגביע המדינה, שוב לאחר ניצחון על הפועל חיפה. ב-1986 העפילה פעם נוספת לגמר גביע המדינה, אך הובסה בידי אליצור תל אביב בתוצאה 43-112. המשך נחלשה הקבוצה ואף ירדה לליגה הארצית. בעונת 1987/1988 זכתה הקבוצה בגביע איגוד הכדורסל, אחרי ניצחון בגמר מול הפועל גבעת נשר 41-80.
בשנת 2001 שבה רמת חן לליגת העל, וכבר בעונתה הראשונה בה סיימה במקום השלישי. בעונת 2003/04 הגיעה לראשונה בתולדותיה לגמר הפלייאוף, אך הפסידה לאליצור רמלה. בעונת 2005/06 שוב העפילה לגמר הפלייאוף, ושוב הפסידה, הפעם להפועל תל אביב. באותה עונה העפילה גם לגמר גביע המדינה, לראשונה מזה 20 שנה, אך הפסידה לאנדה רמת השרון. ב-2009 זכתה בגביע השלישי בתולדותיה, לאחר שגברה על רמת השרון במשחק הגמר.
את עונת 2015/16 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת העל בכדורסל נשים במאזן 19 ניצחונות מול 2 הפסדים, אך הפסידה את האליפות למכבי בנות אשדוד לאחר הפסד 2:3 בסדרת הגמר. בנוסף, העפילה רמת חן אל גמר גביע המדינה 2016, והפסידה גם בו למכבי בנות אשדוד.
לקראת עונת 2016/17 שינתה הקבוצה שמה ל"בנות מכבי רמת גן", אך השינוי לא החזיק זמן רב. בעונה זו זכתה הקבוצה בגביע המדינה בפעם הרביעית בתולדותיה (מול אליצור חולון), ועלתה לסדרת גמר אליפות המדינה בה התמודדה מול מכבי בנות אשדוד והפסידה בסדרת הגמר בתוצאה 3:1.
בקיץ 2019 הודיעה עיריית רמת גן כי הקבוצה תאוחד עם עירוני רמת גן ושמה ישונה למכבי עירוני רמת גן
השריר כופף שורש היד הגומדי

תיאור

לשריר כופף שורש היד הגומדי שני ראשים הנאחזים בעצם הזרוע ובגומד באזור המרפק. הראש הזרועי (Caput humerale musclusflexoris carpi ulnaris) נאחז בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע, הראש הגומדי (Caput ulnare musclusflexoris carpi ulnaris) נאחז בזיז המרפק ובגבול האחורי של הגומד.
עם כניסתו לאמה, עובר עצב הגומד בין שני ראשיו של כופף שורש היד הגומדי.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בעצם העדשה, באנקול של עצם האנקול (מעצמות שורש כף היד) ובעצם המסרק החמישית.

עצבוב

השריר כופף שורש היד הגומדי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7, C8) דרך עצב הגומד.
דמראי גריי

ברמינגהאם סיטי

גריי נולד בברמינגהאם, שיחק בקבוצת נערים מקומית. בגיל 10 הצטרף לאקדמיית הנוער של ברמינגהאם סיטי, ואף קיבל מלגת לימודים לשנתיים ביולי 2012. ב-1 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברמינגהאם, כאשר נכנס כמחליף בדקות הסיום של המשחק, במקום ג'סי לינגארד, בניצחון הצ'מפיונשיפ 0-4 על מילוול. חודש מאוחר יותר פתח לראשונה בהרכב, בהפסד הליגה הביתי לצ'רלטון את'לטיק. גריי חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו ב-9 בדצמבר, לשנתיים וחצי. ב-21 באפריל 2014 כבש את שער הבכורה שלו, שהיה השער המצמק בהפסד 4-2 לבלקברן רוברס. הופעותיו במשך העונה זיכו אותו בתואר שחקן העונה באקדמיית ברמינגהאם.
בעונה הבאה הפך גריי לשחקן הרכב קבוע בברמינגהאם, כאשר שיחק בעיקר בעמדת הקשר השמאלי. ב-13 בדצמבר 2014, כבש שלושער בניצחון הביתי של קבוצתו 1-6 על רדינג. על יכולותיו קיבל גריי את פרס השחקן הצעיר של החודש בפוטבול ליג לחודש דצמבר. ב-11 באפריל 2015 כבש גריי את שער הניצחון, מול וולבס, כאשר רץ עם הכדור את מירב המגרש, עד לשער היריבה. שער זה זכה בפרס שער העונה של ברמינגהאם. את עונת 2014/2015 סיים גריי עם 41 הופעות ליגה, בהן כבש 6 שערים. בנוסף, קיבל את פרס השחקן הצעיר של העונה בקבוצתו.
לאחר מספר חודשי משא ומתן, חתם גריי ביולי 2015 על חוזה חדש בברמינגהאם. הוא כבש את שערו הראשון בעונת 2015/2016, שהיה גם לשערו האחרון בברמינגהאם, ב-3 באוקטובר, בניצחון 0-2 על לידס יונייטד.

לסטר סיטי

ב-4 בינואר 2016 הפעילה לסטר סיטי את סעיף השחרור של גריי, רכשה אותו בתמורה ל-3.7 מיליון פאונד, והחתימה אותו על חוזה ל-4 וחצי שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלסטר ב-10 בינואר, כאשר פתח בהרכב מול טוטנהאם הוטספר, במסגרת גביע ה-FA. הוא בישל שער לבלם הפולני מרצ'ין וסילבסקי, כאשר הרים בעיטת קרן. שישה ימים מאוחר יותר ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-85 במקום מארק אולברייטון, בתיקו 1-1 עם אסטון וילה. בעונתו הראשונה בלסטר ערך בסך הכל 14 הופעות, רשם שני בישולים והיה שותף לזכייה ההיסטורית של קבוצתו באליפות אנגליה.
בעונה הבאה הוסיף גריי להאבק על מקומו בהרכב לסטר ואף הופיע במדיה בליגת האלופות. בעונת 2017/2018 הפך גריי לשחקן הרכב בקבוצה, כאשר סגר את העונה עם 44 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 4 פעמים.

נבחרת אנגליה

גריי שיחק במירב הנבחרות הצעירות של אנגליה, כולל בנבחרת אנגליה עד גיל 21, במדיה ערך 19 הופעות וכבש 6 שערים. הוא הופיע במדי הנבחרת עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21, כבש שני שערים והגיע עמה לחצי הגמר.
בספטמבר 2018 קיבל גריי, יחד עם חברו ללסטר סיטי, בן צ'ילוול, זימון בכורה לנבחרת אנגליה הבוגרת, לקראת משחק הידידות מול שווייץ, אך לא הופיע.
מפרץ בול

גילוי המפרץ

המפרץ התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897 - 1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש. 
המפרץ נסקר ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד באפריל 1955; משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד צילמה מהאוויר את האזור בשנים 1956 - 1957.

מקור השם

ז'ארלש קרא למפרץ על שמו של שארל בול (Charles Buls), ראש עיריית בריסל, אשר תמך במשלחת האנטארקטית הבלגית.

לקריאה נוספת

•  International Symposium on Antarctic Earth, Geological Evolution of Antarctica, Sciences 5th : 1987 : Cambridge, England, P 516
דולפין האמזונאס

מבנה גוף

צבעו של דולפין האמזונאס יכול להשתנות: ורוד בהיר, חום כהה, אפור, כחול-אפור ולבן קרמי ]. אורכו של דולפין אמזונאס בוגר הוא 2.5 מטרים, והוא שוקל כ-150 ק"ג. סנפיריו גדולים יחסית לגודל גופו, והם מעוקמים מעט אחורה. לדולפין המצוי אין סנפיר גבי, אולם בליטה קטנה על גבו היא בגדר שריד אבולוציוני לסנפיר גבי שהיה קיים אצלו בעבר. החוטם שלו ארוך, דק ובולט, ויש לו 25-35 זוגות שיניים בשתי הלסתות יחדיו. שיניו הקדמיות נבדלות משיניו האחוריות. בעוד אלו הקדמיות משמשות בעיקר לתפיסת הטרף, שיניו האחוריות משמשות למעיכתו ולעיסתו. לרוב הם משיגים את מזונם מקרקעית הנהר. הם מעדיפים לאכול סרטנים ודגים קטנים. לעיתים הם אוכלים גם צבים מזדמנים.
מרבית הפעמים המין אינו מסתובב בקבוצות המונות יותר משני פרטים, אולם בנסיבות נדירות ניתן לצפות בכ-20 דולפיני אמזונאס יחדיו. בשונה מדולפינים אחרים, זווית סיבוב הראש של דולפין האמזונאס גדולה יחסית, וזאת בשל מבנה חוליות מיוחד. ראייתו טובה למרות עיניו הקטנות, אולם שדה הראייה התחתון שלו מוגבל בשל לחייו הבולטות. פתרון נפוץ לבעיה זו היא שחייה במהופך.

שימור

דולפין האמזונאס הוא המין הבטוח ביותר בעל-משפחת דולפיני נהרות. למרות זאת, פעמיים הוא סווג כמין שמצבו פגיע על ידי IUCN (פעם ראשונה ב-1994; השנייה ב-2000). אזורי המחיה שלו נשארים בינתיים יציבים, בניגוד גמור להידרדרות החמורה במצב בתי הגידול של דולפין נהרות סיני, נהרתן הגאנגס (Platanista gangetica) ונהרתן האינדוס (Platanista minor). סקר אוכלוסין שלם ומדויק טרם נערך בשל קשיי הנגישות ליערות הגשם, אך אומדנים מעריכים את אוכלוסיית דולפין האמזונאס בכעשרות אלפי פרטים.
דולפין האמזונאס מעולם לא ניצוד באופן ישיר, אך ידוע על מספר תקריות בהן הרגו דייגים דולפיני-אמזונאס על מנת להגן על הדגים אותם דגו ועל כלי הדיג. מאז 1988 הוצא ציד דולפין האמזונאס אל מחוץ לחוק בברזיל ובוליביה, וכן באזורים מוגנים בפרו, ונצואלה וקולומביה. עם זאת, מוות של דולפיני אמזונאס התרחש בעקבות הרעלות כספית (הכספית נפוצה ליד מכרות זהב, שכן היא משמשת להפרדת הזהב מהסלע המקיף אותו). כיום מודאגים המדענים מגידול האוכלוסין באזור נהרות האמזונאס והאורינוקו. פרויקטים מסוג דומה לאלו שהחריבו אוכלוסיות דולפינים שלמות באסיה הוצעו באזור הנהרות. תוכניות אלו זוכות להתנגדות מצד ארגוני איכות הסביבה.
ניקו לוי

ניקו לוי (נולד ב-1953) הוא מוזיקאי, מלחין ומעבד ישראלי.
הלחין מאות יצירות, עיבד ותזמר, וכן מלמד מוזיקה.

נעוריו ותחילת דרכו

ניקו לוי נולד וגדל בגבעתיים, הבכור משני בניהם של יובל לוי, מוזיקאי, מורה למוזיקה ומנצח מקהלות, ואהובה לוי, שחקנית. החל את דרכו המוזיקלית בגיל שש, בנגינה בחלילית, ובגיל שבע עבר לפסנתר. היה תלמיד של אלה ברודצקי ודינה תורגמן. בגיל 12 עשה הסבה לקלרינט אצל המורה רפי ברכה. למד בתיכון "תלמה ילין" במגמת מוזיקה. בתקופה זו הִרבה לנגן מוזיקה קאמרית והופיע כסולן במסגרת "הנוער המוזיקלי". בין היתר ניגן בקונצ'רטינו לקלרינט של וֶבֶּר , תִּזמר יצירה של מלחין ישראלי לפסנתר עבור תזמורת הנוער, וניגן בתזמורת הנוער הסימפונית גבעתיים בניצוחו של עומרי הדרי, שם סומן כעילוי במוזיקה.]
לוי זכה פעמיים בציון לשבח ובמלגה מטעם מפעל המלגות ע"ש שרת של קרן התרבות אמריקה-ישראל בתחום הנגינה בקלרינט.] לצד המוזיקה הקלאסית, רחש חיבה למוזיקת הרוק, והושפע ממנה רבות.
בצבא שירת בתזמורת צה"ל כנגן קלרינט לצד גורי אגמון תחת שרביטו של יצחק (זיקו) גרציאני ולימד בקונסרבטוריון גבעתיים.
לאחר שחרורו נסע לשווייץ להתמחות במדיטציה טרנסצנדנטלית.
בשנת 1979 הכיר את בת-זוגו לחיים, נחמה, והם עברו לגור במצפה הררית שבגליל שנוסד אז, והיה היישוב הראשון בעולם שכל גרעין ההקמה שלו התבסס על אנשים העוסקים במדיטציה טרנסצנדנטלית.] לזוג שני בנים ושני נכדים.

קריירה

בשנת 1980 היה לוי למנהל המוזיקלי של להקת "שלום ישראל 1980"; הוא תזמר ועיבד את שירי הלהקה וכן ניצח על התזמורת שליוותה את הלהקה עת יצאה לסיבוב הופעות באירופה. בנוסף, הוא כתב עיבודים מוזיקליים למחזה "הקרפד" של יעקב שבתאי.  בשנים 1981 עד 1984 למד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב והיה תלמיד לקומפוזיציה של פרופ' אבל ארליך (חתן פרס ישראל), שאמר עליו: "ניקו הוא מוזיקאי מבורך בכישרונות גדולים ואינטליגנציה כללית ומוזיקלית גבוהה מאוד".]
חיבר יצירות לשלישיית מיתרים, רביעיית מיתרים ודואט לזמר וזמרת.
ניהל את תזמורת הנוער של מרכז המוזיקה של גוש משגב שבגליל התחתון.
בשנת 1986 החל לשתף פעולה עם הלן דורון, מפתחת השיטה ללימוד אנגלית לילדים הקרויה על שמה, המבוססת בין היתר על שירים באנגלית. לוי הלחין והפיק עבורה מאות שירים ושיתוף הפעולה הפורה בין השניים נמשך עד עצם היום הזה.
ניקו לוי פרץ לתודעת הקהל הרחב בשנת 1994, כשיצא במופע "צליל בטבע" בהררית, שזכה להצלחה. בהשפעת נופי הטבע, צליליו וניחוחותיו הלחין מוזיקת אווירה מתובלת בצלילים ובמקצבים אקזוטיים מגוונים: אירי, אפריקני, שאנטי, טורקי, הודי ועוד.
תחום נוסף שבו מביא לוי לידי ביטוי את ניסיונו וכישרונו הוא הוראת מוזיקה. ניקו משלב בשיטתו מרכיבים מסורתיים קלאסיים – תווים ותאוריה – לצד לימוד חווייתי, וכן הוא מלמד ביצוע והגשה את זמרים המלווים את עצמם במקלדת.

הרכבים מוזיקליים

בשנת 2010 הקים לוי את "הפילהרמונית של ניקו" עם חבריו אודי מייק (חצוצרה), דודו קורן (חליל צד), עדה סבר (קלרינט) והוא עצמו בקלידים, אשר ממלאים את הרקע התזמורתי. 
ניקו לוי עיבד יצירות מפורסמות מתקופות שונות החל מתקופת הבארוק, דרך התקופה הרומנטית ועד לתקופתנו אנו, בהן יצירות של באך, הנדל, גלוק, צ'ייקובסקי, רוול, ורדי, יוהאן שטראוס.
בית הנשים

בֵּית הַנָּשִׁים במגילת אסתר, היה הבית, ההרמון, או המתחם, שבו התגוררו נשים אשר עמדו לרשותו של המלך אחשוורוש. ישנן מספר דעות בדבר זהותו של מלך זה, שעמד בראש האימפריה האחמנית. בית הנשים היה בשושן, עיר הבירה של האימפריה, וכנראה נמצא באזור מלכותי בקרבת בית המלך, או ארמונו. הנשים השונות, שנאספו מרחבי האימפריה עבור שעשועי המלך, דורגו, בהתאם להעדפות המלך, לנשים (במובן מעמדי, אשת המלך) ולפילגשים; החלוקה לשני מדורים שתוארה בכתובים אושרה בחפירות ארכאולוגיות בפרספוליס. על פי המסופר במגילת אסתר, איסוף הנשים אל הבית נעשה בעצת עוזרי המלך, המכונים "נערים":
"וַיֹּאמְרוּ נַעֲרֵי הַמֶּלֶךְ מְשָׁרְתָיו יְבַקְשׁוּ לַמֶּלֶךְ נְעָרוֹת בְּתוּלוֹת טוֹבוֹת מַרְאֶה: וְיַפְקֵד הַמֶּלֶךְ פְּקִידִים בְּכָל מְדִינוֹת מַלְכוּתוֹ וְיִקְבְּצוּ אֶת כָּל נַעֲרָה בְתוּלָה טוֹבַת מַרְאֶה אֶל שׁוּשַׁן הַבִּירָה אֶל בֵּית הַנָּשִׁים אֶל יַד הֵגֶא סְרִיס הַמֶּלֶךְ שֹׁמֵר הַנָּשִׁים וְנָתוֹן תַּמְרוּקֵיהֶן:"
מלבד הנשים והפלגשים, התגוררו בו סריסים שתפקידם היה לשמור על הנשים, לדאוג לתנאי הקיום ולציודן האישי, ולטיפוח החיצוני שלהן בתמרוקים; ולהופעתן בפני המלך, כאשר נתקבלה הודעה ממנו. הסריסים, כנראה הראשיים בבית הנשים, ששמם הוזכר במגילת אסתר היו הֵגַי ושַׁעֲשְׁגַז.
"וּבָזֶה הַנַּעֲרָה בָּאָה אֶל הַמֶּלֶךְ אֵת כָּל אֲשֶׁר תֹּאמַר יִנָּתֵן לָהּ לָבוֹא עִמָּהּ מִבֵּית הַנָּשִׁים עַד בֵּית הַמֶּלֶךְ: בָּעֶרֶב הִיא בָאָה וּבַבֹּקֶר הִיא שָׁבָה אֶל בֵּית הַנָּשִׁים שֵׁנִי אֶל יַד שַׁעֲשְׁגַז סְרִיס הַמֶּלֶךְ שֹׁמֵר הַפִּילַגְשִׁים לֹא תָבוֹא עוֹד אֶל הַמֶּלֶךְ כִּי אִם חָפֵץ בָּהּ הַמֶּלֶךְ וְנִקְרְאָה בְשֵׁם: וּבְהַגִּיעַ תֹּר אֶסְתֵּר בַּת אֲבִיחַיִל דֹּד מָרְדֳּכַי אֲשֶׁר לָקַח לוֹ לְבַת לָבוֹא אֶל הַמֶּלֶךְ לֹא בִקְשָׁה דָּבָר כִּי אִם אֶת אֲשֶׁר יֹאמַר הֵגַי סְרִיס הַמֶּלֶךְ שֹׁמֵר הַנָּשִׁים וַתְּהִי אֶסְתֵּר נֹשֵׂאת חֵן בְּעֵינֵי כָּל רֹאֶיהָ:"
המתחם היה סגור לכניסת זרים שאינם מדריו הקבועים.
באגר 288

באגר 288 הוא מחפר גלגל-יעים ומכונת החפירה הגדולה בעולם, תוצרת חברת קרופ (Krupp) הגרמנית. משקלו של הבאגר הוא 13,500 טון; זהו הכלי הממונע הגדול בעולם, יותר מזחלן הטרנספורטר של נאס"א, שיא שנקבע ב-1978 עת הושלמה בנייתו.

ייעוד ופעולה

באגר 288 הוא מחפר גלגל-יעים וייעודו העיקרי הוא כרייה פתוחה (Strip mining) במכרות פחם שם הוא חופר את השכבות המכסות את הפחם. בנוסף הוא משמש לחפירת תעלות, כריית מנהרות, יצירת ערוצי מים, חציבה בהרים ועוד.
מהתחלת הפעלתו ב-1978 עד פברואר 2001 הבאגר חשף לחלוטין את שכבות הפחם במכרה המבך ולמעשה סיים את עבודתו שם. במהלך 3 שבועות הוא ערך מסע של 22 קילומטר למכרה גרצוויילר, לאורך אוטובאהן 61, נהר ההרפט, מסילת רכבת ומספר דרכים אחרות. השינוע עלה 15 מיליון מארק גרמני ודרש צוות של 70 עובדים.

תכנון

הבאגר הושלם אחרי תכנון של 5 שנים ועוד 5 שנים של ייצור והרכבה. הוא מתופעל בידי ספק כוח חשמלי חיצוני עם הספק של 16 מיליון ואט.
הבאגר הוא עצמונע (מתנייד באופן עצמאי) אחרי שבדיקת עלויות הראתה שיותר זול לשנע אותו כחטיבה אחת מאשר לפרקו, להוביל את החלקים ולהרכיבם באתר החדש. הוא מתנייע על גבי 12 זחלים ברוחב 3.8 מטר הזחל, דבר המפזר את משקלו העצום ויוצר לחץ שטח של 17.1 ניוטון לסמ"ר, דבר המאפשר לו לנוע על גבי חצץ, אדמה ואפילו דשא מבלי להשאיר טביעה משמעותית.
החפירה עצמה מתבצעת באמצעות גלגל יעים, המכיל 18 יעים בנפח 6.6 מטר מעוקב כל אחד. קוטר הגלגל כולו הוא 21.6 מטר. באמצעות הגלגל ומערכת שינוע החומר הנחפר יכול הבאגר לחפור 240,000 מטר מעוקב ביום, דבר השקול לחפור שטח של מגרש כדורגל בעומק של 30 מטר.
לבאגר אח תאום, באגר 289, שכמעט זהה לו.
בניין עיריית בוסטון

תיאור

הבניין המונומנטלי עוצב על ידי גרהרד מ. קאלמן, נואל מ. מקינל ואדוארד פ. נולס, שלושתם פרופסורים מאוניברסיטת קולומביה. תוכניתם זכתה ב-1962 בתחרות כלל-ארצית לתכנון בית העירייה, ונבחרה מבין 256 מועמדויות. מטרת ההצעה הייתה ליצור בניין שיהיה נגיש ומתקשר עם הציבור.
הבניין שנוא על ידי הקהל הרחב ומככב ברשימות "הבניינים המכוערים בעולם".
הבניין היווה השראה בעיצובו לבניין בנק ישראל אשר בירושלים.
בארי וינצ'ל

חייו ומותו

וינצ'ל נולד במיזורי שבארצות הברית. בשנת 1997 התגייס לצבא האמריקני, ובשנת 1998 שובץ בדיוויזיה המוטסת ה-101, בבסיס "פורט קמפבל" שבקנטקי. בעת שירותו ביחידה קיבל מכתב פרידה מחברו לשעבר, שלמד איתו באותו תיכון. שותפו למגורים, ג'סטין פישר, הבחין במכתב, וסיפר על כך לחבריו ליחידה. מאוחר יותר התלווה וינצ'ל לשותפו לחדר ג'אסטין פישר וחיילים נוספים לסיבוב בברים בנאשוויל. שנה לאחר מכן לקחו פישר והחיילים את וינצ'ל למועדון אשר הציג הופעות מופע דראג. במועדון הכיר וינצ'ל טרנסקסואלית בשם קלפרניה אדמס אשר נהגה להופיע במקום והשניים החלו לצאת.
ג'אסטין פישר החל להפיץ שמועות בבסיס "פורט קמפבל" על נטיותיו המיניות של וינצ'ל, וזה החל לסבול מהטרדות יומיומיות שהתפתחו למעשי אלימות, ולא פסקו. מפקדיו של וינצ'ל כמעט ולא עשו דבר על מנת להפסיק את ההטרדות. וינצ'ל עצמו לא דיווח לאיש על ההתעללות בו, מאחר שמשמעות תלונה כזו הייתה שחרורו באופן מיידי מצבא ארצות הברית, לפי עקרונות מדיניות "אל תשאל, אל תספר".
בהדרגה גברה ההתעללות של החיילים בווינצ'ל, עד ל-4 ביולי 1999, אז התפתחה תגרה בין וינצ'ל לבין חייל אחר, קלווין גלובר, בעוד ג'אסטין פישר מעודד את גלובר להכות בוינצ'ל ולועג לו, שהוא "מוכה כמו מתרומם מזוין, כמו וינצ'ל". גם גלובר וגם פישר היו מוכרים למערכת הצבאית כבעלי התנהגות אלימה בעקבות מקרים קודמים, אחרים, של אלימות כלפי חיילים. מאוחר יותר בהמשך היום לקח גלובר מחבט בייסבול מארונו של פישר, המתין עד שוינצ'ל ירדם ואז בעודו ישן חבטו בראשו עד לאובדן הכרה. וינצ'ל נפגע קשות בראשו ונפטר למחרת היום, ה-5 ביולי בבית חולים בטנסי.

בעקבות מותו

קלווין גלובר הורשע ברצח וינצ'ל ונידון למאסר עולם בעוד ג'סטין פישר הורשע בסעיפים קלים יותר על כך שלא מנע את הרצח, ושניהם נכלאו בבית הסוהר הצבאי USDB שבקנזס. חלק מההאשמות כנגד פישר בוטלו במסגרת הסדר טיעון ועונשו הופחת ל-12 וחצי שנים. בשנת 2003 הוא קיבל חנינה ובשנת 2006 נשלח למעצר בית חלקי, אשר בוטל לחלוטין בסוף אותה השנה.
לאחר פרשת רצח בארי וינצ'ל הורה הנשיא המכהן, ביל קלינטון, על בחינה מחדש של מדיניות "אל תשאל, אל תספר", אשר רבים הצביעו עליה כעל הגורם המרכזי למעשה הרצח ולכך שלא נמנע. ראשי הארגון SLDN, אשר היה מהמבקרים הבולטים של יישום המדיניות על ידי הצבא, דרשו לדעת מי בדרגים הגבוהים אחראי לאקלים ההומופובי בבסיס הצבאי. הבחינה המחודשת עליה הורה הנשיא הביאה ליישום סעיף נוסף במדיניות תחת הכותרת "אל תטריד".
הוריו של וינצ'ל, וולי ופטרישיה קאטלס, ורבים אחרים המשיכו לפעול למען ביטול המדיניות המפלה. למרות מאמציהם של ההורים ושל ארגונים למען זכויות להט"ב אחרים סירב מפקד הבסיס, רוברט ט. קלארק, לקחת אחריות על מה שנטען כ"אווירה אנטי-הומואית קשה" בבסיס שתחת פיקודו. בשנת 2003 הוא קודם בדרגה. יחד עם זאת, לוטננט גנרל טימותי מוד ביקר אצל הוריו של וינצ'ל כנציג רשמי של הצבא, כחלק מפעילותו למען חיילים הומואים ולסביות. הוא נהרג בפיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2003 יצא הסרט "נערתו של חייל" (סרט הבכורה של לי פייס) המבוסס על מקרה הרצח והאירועים שקדמו לו. הסרט זכה בפרס פיבודי ובמועמדויות רבות לפרסי אמי ודקל הזהב, והצית מחדש את הדיון הציבורי על מדיניות הצבא.
אלכסנדר בובין

ילדותו ולימודיו

בובין נולד בסנקט פטרבורג, אז לנינגרד, בשנת 1930, בן ליבגני בובין, קצין בצבא הסובייטי, ואגנסה בוריסוב. בגלל עיסוקו של אביו בילה את שנות ילדותו באזורים שונים ברחבי ברית המועצות. בשנת 1952 התקבל למפלגה וב-1953 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת רוסטוב והתחיל את הקריירה שלו בבית המשפט בעיר הדיז'נסק באזור קרסנודר, אחר כך עבד כאחראי על תעמולה פוליטית "אגיטפרופ" במחוז נפטגורסק ובשנת 1955 כסגן מנהל תעשיית העץ בהדיז'נסק וב-1955–1956 כשופט בהדיז'נסק. הרגיש אי שביעות רצון מבחירה מקצועית זו ונרשם ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה. סיים לימודיו עם תואר "קנדידט למדעים פילוסופיים", השקול כנגד תואר דוקטור. נושא העבודה היה ברוח התקופה הפוסט-סטליניסטית "קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים: כמה סוגיות בהתפתחות תנועת הפועלים".

פעילותו בעת השלטון הקומוניסטי

בין השנים 1960–1963 עבד בכתב העת התאורטיקני של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, "קומוניסט". בהמשך צורף לצוות היועצים של יורי אנדרופוב במחלקה של הוועד המרכזי של המפלגה, האחראית ליחסים עם שאר "העולם הקומוניסטי". בין האנשים המגויסים אז על ידי אנדרופוב נמצאו לאוניד זמייטין, גיורגי ארבטוב ופיודור בורלצקי. עלה לתפקיד ראש צוות היועצים ונותר במנגנון של הוועד המרכזי של המפלגה עד שנת 1972.
לעיתים כתב נאומים למנהיגי המפלגה - ברז'נייב ואחריו, לזמן קצר, אנדרופוב, ה'בוס' שלו לשעבר בוועד המרכזי. אף בתפקיד זה הקטעים שכתב היו בין הכי "נאורים" והפחות משעממים שנאמו מנהיגים אלו. מספרים שבאחד הימים מישהו שאל אותו אם קרא את הנאום האחרון של לאוניד איליץ' (ברז'נייב). "אם קראתי? ...הרי אני כתבתי אותו!" ענה בובין. למחרת הועבר מהתפקיד - אומרת האנקדוטה.
בשנת 1968, בימי "האביב של פראג", השתתף בובין בשיחות בצ'רנה נאד טיסו עם הנהגת המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית ובעת פלישת כוחות ברית ורשה לצ'כוסלובקיה, הביע בעניין עמדות עצמאיות למדי, ויש האומרים] שעמדות אלה הביאו בסופו של דבר להעברתו בשנת 1972 אל מערכת העיתון "איזבסטיה". שם עשה חיל והתפרסם בכל ברית המועצות בזכות מאמריו כפרשן פוליטי. במגבלות הצנזורה הצליח בובין לכתוב בצורה איכותית ומסקרנת יותר מעמיתים אחרים.
הוא הביע הסתייגויות לגבי השלכות המהפכה האסלאמית באיראן, שנהנתה מאהדת מנהיגי ארצו, ועורך עיתונו הודה בדיעבד שלבושתו סירב לפרסם את המאמר שבובין כתב בזמנו בנושא זה. לעומת זאת, מאוחר יותר, כשברית המועצות פלשה לאפגניסטן, קיבל פרס על סרט תיעודי שהציג באור חיובי צעד צבאי הזה.
בובין עבד ב"איזבסטיה" כמעט עשרים שנה, עד שנת 1991. בינתיים התפרסם גם כמגיש פופולרי של התוכנית "פנורמה בינלאומית" בטלוויזיה הממלכתית בשנים האחרונות של העידן הסובייטי. חוזק רוחו הביא לו מעמיתו גנריך בורוביק את הכינוי "בובין 747" מלשון "בואינג 747".

מורה לעיתונאות

בחזרתו למולדתו ב-1997 חידש את עבודתו ב"איזבסטיה". בשנת 2000 התקבל כפרופסור ודיקן בפקולטה לעיתונאות באוניברסיטה העצמאית למדעים הומניים שהקים יורי אפנסייב במוסקבה, על יסוד המכון להיסטוריה וארכיביסטיקה לשעבר.
בשנותיו האחרונות חלה בובין ועבר ניתוח בברכיו. הוא התקשה בהליכה אך המשיך בפעילותו ב"רדיו רוסיה", בטלוויזיה (ניהל וערך תוכנית בערוץ "ט-ב-צנטר"), בעיתונים ובפאנלים שונים.
בובין נפטר מאירוע מוחי בליל 29 באפריל 2004 בביתו במוסקבה והובא לקבורה בבית הקברות טרוייקורבסקי בבירה. היה נשוי פעמיים והיו לו בן, בת ונכדה.
תמריץ

תמריץ הוא כל דבר שמניע אדם לביצוע פעולה.

שימושי עסקיים בעולם העבודה ובתחום הכלכלה

חקר התמריצים הוא נושא מרכזי מרכזי למדעי הכלכלה, המסייע להבנת הפעילות הכלכלית, הן בנוגע לתהליכים של קבלת החלטות ברמת הפרט והן במונחים ארגוניים גדולים יותר של שיתוף פעולה ותחרות. 
בהתאם לכך, עולם העסקים עושה שימוש נרחב ומגוון בתמריצים מסוגים שונים עבור מטרות מגוונות.

תמריצים להפסקת התנהגות שלילית

הרשויות נוהגות במקרים רבים להעניק תמריצים שמטרתם למנוע התנהגות שלילית כגון שימוש בסמים, צריכת אלכוהול מופרזת ועישון. כל תכנית לתמריץ מסוג זה כוללת שלושה מרכיבים: 1. תנאי סף להשתתפות בתכנית (למשל בתכנית לגמישה מעישון - עישון X קופסאות ביום במשך Y שנים). 2. סוג התמריץ וגודלו (למשל מענק כספי בגובה 100,000 ש"ח). 3. קריטריונים לזכאות לקבלת התמריץ (למשל, הפסקה מוחלטת של העישון למשך שנה שלמה).
לפי צ'רלס מאריי, חוקר מדע המדינה ואיש מכון אמריקן אנטרפרייז בוושינגטון, הענקת תמריצים שמטרתם למנוע התנהגות שלילית עלולה בסבירות גבוהה לגרום לאנשים להיכנס מלכתחילה למעגל ההתנהגות השלילית במטרה ליהנות בעתיד מהתמריץ הניתן תמורת יציאה ממנה, אך לפחות חלקם לא יצליחו לצאת ממנה למרות התמריץ: "מבחינה תיאורטית, תכנית התערבות שיש בה תגמולים גדולים דיים להביא לידי השתתפות רצינית בתכנית ותוצאה אפקטיבית, תגרום במקביל לאנשים רבים להתנהג באופן הלא רצוי (כדי להיעשות זכאי לתגמולי התכנית); והיא תגרום זאת לאנשים כה רבים, שהאפקט נטו יהיה הגדלת תפוצתה של ההתנהגות הלא רצויה. למעשה, התכניות המטפלות בבעיות ההתנהגותיות הסבוכות ביותר כללו חבילת תגמולים גדולה דיה לעודד השתתפות בתכנית, אך לא גדולה דיה להפיק את התוצאה המבוקשת".
אסף גולדשטיין

ביוגרפיה

גולדשטיין למד משחק בלונדון וחי שם כשש שנים.

תיאטרון

השתתף במספר הצגות בלונדון ובהן "השחף", "ג'ק והאפונים" ו"שלגיה ושבעת הגמדים", "Babes In Arms" ו-"Children Of Eden".
בישראל השתתף בהצגות ובמחזות זמר של תיאטרון הספרייה: "שרים סינטרה וחברים" ו"קופהקבנה", שיחק בלהקה "השכנים של צ'יץ'" וכן בהצגות "ביי ביי ברדי", "רובין הוד" ו"פאנטאזי - התיאטרון השחור בישראל".
בתיאטרון הבימה השתתף במחזמר "מרי לו" בתפקיד פרדי בראון, ובתיאטרון הקאמרי השתתף בהצגות "שירת הקאמרי" "המלט", "האב" בתפקיד נויד, "עוץ לי גוץ לי" בתפקיד שר האוצר ולאחר מכן גם בתפקיד עוץ לי גוץ לי. בנוסף, השתתף בהצגות "זהר", "ינטל" "בעל אידיאלי", ב-2014 שיחק בקאמרי בהצגה "הפושעים החדשים", מאת ובבימוי עדנה מזי"א. בנוסף, השתתף בהצגות "גורודיש" ו"קזבלן".

טלוויזיה וקולנוע

בשנת 2004 השתתף בעונה הראשונה של הטלנובלה "השיר שלנו" בתפקיד ליאור, בן זוגו של רועי. כמו כן, ב-2008 התמודד על תפקיד דני זוקו בתוכנית "גריז", והודח בתוכנית השביעית. בשנת 2010 גילם את אבשלום בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "סרוגים" ששודרה בYes.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "זוג יונים" לצידה של טל טלמון, בבימויו של דובר קוסאשווילי. בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "ברזיל אהובתי" בבימויו של חורחה גורביץ'.
ג'ד רובנפלד

ג'ד רובנפלד (Jed Rubenfeld) הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת ייל, מומחה למשפט חוקתי, פרטיות והתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, וסופר.
רובנפלד קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1980. בין 1980 ל-1982 למד תיאטרון בבית הספר ג'וליארד. לאחר מכן השלים תואר J.D. במשפטים באוניברסיטת הרווארד. התמחה בלשכת השופט הפדרלי ג'וזף סניד ועבד במשרד עורכי הדין הידוע Wachtell, Lipton, Rosen & Katz וכתובע פדרלי. הצטרף לבית הספר למשפטים של ייל בשנת 1990 וקיבל דרגת פרופסור מן המניין ב-1994. לימד כמרצה אורח בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת דיוק.
נשוי לאיימי צ'ואה, ולשניים שתי בנות.
הארמייה הרביעית (בריטניה)

מלחמת העולם הראשונה

ב-5 בפברואר 1916 הוקמה הארמייה הרביעית, בעקבות גידולו של חיל המשלוח הבריטי, ולמפקדה מונה גנרל הנרי רולינסון. הארמייה השתתפה בקרב על הסום, ולאחר מכן הועברו יחידותיה לארמיית העתודה והיא פורקה. במהלך קרב פשנדל הופעלה מפקדת הארמייה במבצע הסחה בשפך האיזר, אך המבצע נכשל. במהלך מתקפת האביב הפכה הארמייה החמישית, שספגה אבדות כבדות לארמייה הרביעית. הארמייה השתתפה בקרב אמיין, ולאחר מכן פעלה במהלך מתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה.

מלחמת העולם השנייה

כחלק ממבצע פורטיטיוד - מבצע ההונאה הגדול של בעלות הברית, הוקמה גם הארמייה הבריטית הרביעית הפיקטיבית, שהוצגה כאילו היא אמורה לפלוש לנורווגיה. ההונאה המשיכה אף לאחר הפלישה לנורמנדי, והתקיימה עד לינואר 1945.