google/wiki40b huggingface dataset:
יוסיף איוונוביץ'

ביוגרפיה

נולד בקרבת העיר טימישוארה, בחבל באנאט, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום ברומניה, במשפחה של איכרים, ככל הנראה בעלי שורשים סלביים. 
בילדותו למד לנגן בחליל. בהיותו יתום, עבר לשטח ממלכת רומניה והצטרף כילד לתזמורת כלי הנשיפה של גדוד הרגלים ("דורובאנץ") 6 הרומני בגאלאץ, שדאג גם להשכלתו הכללית. למד נגינה בקלרנית ממורה בשם אלויס רנדל והשתלם בהמשך ביאשי אצל המוזיקאי אמיל להר. הגיע לדרגת קצין והתמנה למפקד תזמורת כלי הנשיפה של גדודו. שמו הלך לפניו כמנצח מבוקש לתזמורות כלי נשיפה. בין השנים 1879–1894 ניצח תזמורות כלי נשיפה בעיקר בעיר טולצ'ה ובעיר פוקשאן ובשיא הקריירה מונה ב-26 במאי 1895 

כמפקח הכללי של התזמורות הצבאיות במדינה. כיהן בתפקיד זה עד מותו המוקדם בבוקרשט בשנת 1902. 
הלחין מעל 350 קטעים אינסטרומנטליים - בעיקר ריקודים 
ושירי-לכת, אבל התפרסם בכל העולם תודות לוואלס "גלי הדנובה" "Valurile Dunării" שבוצע בבכורה בתערוכה העולמית של פריז (1889) וזכה להצלחה בלתי רגילה בעיבודו לתזמורת של 
אמיל ולדטויפל.
לפי מקורות מסוימים המלחין כתב על הפרטיטורה של הוואלס הקדשה לעלמה יהודיה בשם שרה פריד (אחרי נישואיה נקראה דרייכלינגר) (1866-1935) מן העיר לוגוז' בבאנאט. אותו כתב יד עם ההקדשה נמצא בארכיון הקהילה היהודית בעיר הזאת.

בסופו של דבר בגרסה המודפסת בשנת 1880 בבוקרשט ההקדשה שונתה לטובת אמה גבאואר, ארוסתו של המוציא לאור קונסטנטין גבאואר. 
מאוחר יותר הלחן הרומני בהשראה אוסטרית קיבל מילים ברומנית (מאת קארול סטרוב)
Barca pe valuri pluteşte uşor 
Dar cine îngână un cântec de dor
Nu, nu e vântul, nici Dunărea nu-i 
E lopătarul şi cântecul lui 
Gândul îl poartă alene un val
Ca pe o floare de nuferi spre mal
Spre fata care-l aşteaptă
Oftând etc etc
הוואלס "גלי הדנובה" מוכר בעולם הדובר אנגלית תחת הכותרת "שיר היובל" Anniversary Song המתחיל עם המילים:
"Oh, How we Danced on the Night we were Wed" (אה, איך רקדנו בליל כלולותינו"). גרסה קולית זו התפרסמה על ידי אל ג'ולסון לפי עיבוד שלו ושל סול צ'פלין והיא מופיעה בסרט "
"The Jolson Story" משנת 1946.
בשנת 1959 הוא מושר בסרט רומני של הבמאי ליביו צ'וליי
ששמו לפי שם הואלס "גלי הדנובה" Valurile Dunării.(הסרט זכה ב"גלובוס הגביש" בפסטיבל הקולנוע בקרלובי וארי ב-1960). 
בקוריאה השיר מוכר בשנים האחרונות תודות לסופרן יון שים-דיוֹק תחת השם "תהילי המוות" - Psalm of Death
יש לציין שבתחרות שירי הלכת באותה התערוכה בפריז זכה איוונוביץ' בפרס הראשון מתוך 113 משתתפים עם ה"מארש אלכסנדר" לכבוד הצאר אלכסנדר השלישי.

גם יצירות אחרות שלו, כמו ה"יונים" Porumbeii ו"ההורה של חיילי הרגלים (חיילים שכירים) הקטנים" Hora micilor dorobanţi הם חלק מהרפרטואר של תזמורות כלי הנשיפה עד היום הזה.
נינו של יוסיף איוואנוביץ' הוא הפסנתרן יליד רומניה אנדריי איוואנוביץ' (יליד 1968)
לב לאחים

ארגון הפעילים לב לאחים הוא ארגון חרדי ליטאי בישראל שהתפלג מיד לאחים בשנת תשמ"ט (1989). הארגון מקיים שיעורי תורה, פועל למען רישום ילדים למוסדות חרדיים, נאבק בהתבוללות ובמיסיון ומלווה חוזרים בתשובה.
אנשי הארגון פרשו מ"יד לאחים" על רקע הקמת דגל התורה ובתמיכת הרב אלעזר מנחם מן שך. בראש הארגון עומד מאז הקמתו הרב אליעזר סורוצקין. נשיא הארגון היה הרב אהרן יהודה לייב שטינמן.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–ארצות הברית

יחסים דיפלומטים

ארצות הברית הייתה המדינה השלישית שהחלה לקיים יחסים דיפלומטים עם איחוד האמירויות הערביות. שתי המדינות נהנות מיחסים ידידותיים, כולל שיתוף פעולה ביטחוני.
רמת היחסים בין שתי המדינות עלתה באופן משמעותי לאחר מלחמת המפרץ.

שיתוף פעולה גרעיני

ב-15 בינואר 2009, חתמו שתי המדינות על שיתוף פעולה גרעיני לשלום, המגביר את הסטנדרטים לאי-הפצת נשק גרעיני.
קונצרט פרס נובל לשלום

קונצרט פרס נובל לשלום הוא מופע מוזיקלי שנתי, הנערך ב-11 בדצמבר בעיר אוסלו בירת נורווגיה. הוא נערך לכבודם של חתני פרס נובל לשלום באותה שנה, יום אחד לאחר טקס הענקת הפרס. הקונצרט נערך ברציפות מאז שנת 1994.
הקונצרט מתקיים בנוכחות חתני הפרס ואורחים נכבדים אחרים. מופיעים בו אמנים, המציגים מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים (בשנת 1995 כלל הקונצרט באופן חריג יצירות מוזיקה קלאסית בלבד). בשנות התשעים הנחו את האירוע אמנים ומנחי טלוויזיה נורווגים, אך מאז מופיעים בו כמנחים בעיקר אמנים מארצות הברית. מאז תחילתו הופיעו בקונצרט אמנים ידועים רבים ממגוון ארצות, בפרט ארצות המערב. תזמורת רדיו נורווגיה מלווה מדי שנה את המופע.
המנחים מציגים בקונצרט את פעילותם של חתני הפרס, ראיון מוקלט עמם מוצג והם עצמם נואמים במהלך הקונצרט.
ההכנות לקונצרט ובחירת האמנים שישתתפו בו מתחילות בחודש ינואר בעוד שזהות חתני הפרס מוכרזת בחודש אוקטובר. עם זאת יש ונעשים שינויים מאוחרים בתוכנית הקונצרט לשם מתן התייחסות לזהות חתני הפרס.
הקונצרט מוקלט ונערך במספר גרסאות, המשודרות בכ-100 מדינות בסך הכל, עם קהל צופים של מאות מיליוני אנשים. הוא מופק על ידי חברת הפקות פרטית וממומן בחלקו מחסויות.
במשך רוב שנות האירוע הוא נערך באולם אוסלו ספקטרום, אך בשנת 2015 הוא הועבר אל טלנור ארנה בעיר.
הקונצרט נערך לראשונה בשנה שבה זכו בפרס יצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת. בין האמנים שהופיעו בו באותה שנה הייתה הזמרת עפרה חזה. בשנת 2010 הופיע בקונצרט עידן רייכל.
רכס סיבולה

מקור השם

שם הרכס אומץ רשמי ב-15 ביולי 1936. הרכס נקרא על שם סיבולה, אחת משבע ערי הזהב האגדיות.
רוברט רוז'דסטבנסקי

ביוגרפיה

רוברט רוז'דסטבנסקי נולד בכפר במחוז אלטאי. אביו סטניסלב פטקביץ' היה ממוצא פולני ועבד בג.פ.או. כאשר רוברט היה בן 5 הוריו התגרשו. בשנת 1941 אביו התגייס ונהרג בשלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה. אמו של המשורר הייתה רופאה, עם תחילת מלחמת העולם השנייה היא גויסה לצבא האדום ורוברט התגורר אצל סבתה. היא נפטרה בשנת 1943 ורוברט עבר לבית יתומים עד סוף המלחמה. בשנת 1945 אמו התחתנה עם איוואן רוז'דסטבנסקי, רוברט נלקח מבית היתומים וקיבל שם משפחה חדש. תחילה המשפחה התגוררה בקלינינגרד, אחר כך בלנינגרד ובשנת 1948 הם עברו לפטרוזבודסק.
בשנת 1950 רוברט רוז'דסטבנסקי לראשונה פרסם את שיריו בירחון מקומי בפטרוזבודסק. הוא ניסה להתקבל ללימודים למכון לספרות במוסקבה אך נכשל. במשך שנה הוא למד באוניברסיטת פטרוזבודסק ובשנת 1951 מהניסיון השני התקבל ללימודים במוסקבה.
בשנת 1955 התפרסם ספר שיריו של המשורר ובשנת 1956 ספר נוסף. באותה תקופה הוא גם פרסם את הפואמה הראשונה. שיריו זכו לפופולריות רבה בברית המועצות והוא הצליח להוציא לאור מספר ספרים. בשנת 1979 הוא קיבל פרס ברית המועצות על פעילות ספרותית.
במקביל לכתיבת שירים רוז'דסטבנסקי שיתף פעולה עם מלחינים וזמרים רבים. בשנות ה-70 הוא עבד בשיתוף פעולה עדוק עם אלכסנדרה פחמוטובה ומיכאל טריברדייב וזמרים כמו מוסלים מגומאייב ואדיתה פייכה.
בניגוד למשוררים פופולריים אחרים בני דורו כמו יבגני יבטושנקו בלה אחמדולינה ואנדריי ווזנסנסקי, רוז'דסטבנסקי היה לויאלי לשלטון במשך כל תקופת ברית המועצות וקיבל מספר עיטורים על פעילותו הספרותית.
בשנת 1986 התמנה רוברט רוז'דסטבנסקי ליושב ראש הוועדה לחקר ופרסום יצירות של אוסיפ מנדלשטם ופעל רבות לטיהור שמו של המשורר. הוא פעל להוצאה לאור של יצירות מאת מרינה צבטייבה ופעל לפתיחת מוזיאון על שמה במוסקבה. כמו כן היה יושב ראש ועדה להוצאה לאור של יצירות מאת ולדימיר ויסוצקי וערך את ספרו הראשון בהוצאה לאור בשנת 1981.
רוברט רוז'דסטבנסקי נפטר ממחלת לב בשנת 1994 ונטמן ביישוב מגוריו "פרדלקינו". באותה שנה יצא לאור קובץ שיריו האחרונים של המשורר.
לאז אלונזו

קריירה

אלונזו החל את דרכו בהוליווד בתפקידים קטנים בסרטים "לפרקון 6" ו"קונסטנטין". תפקידו המשמעותי הראשון של אלונזו היה בסרט המלחמתי של סם מנדס "ג'ארהד" בו גילם את חייל חיל הנחתים האמריקני רמון אסקובר במהלך מלחמת המפרץ. לאחר מכן השתתף אלונזו בתפקידים משניים בדרמה "לרקוד מהלב", בסרט האימה "השבויה" ובתפקיד ראשי בתור טוראי הקטור נגרון בדרמת המלחמה של ספייק לי "נס בסנטה אנה" המדגישה את פועלם של חיילים שחורים בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2007 שיחק בדרמה המוזיקלית "אחוות הריקודים" בכיכובו של כריס בראון. באותה שנה שיחק בדרמה הקומית "חג שכזה" גם הוא לצד כריס בראון. 
בשנת 2009 השתתף בסרט הרביעי בסדרת סרטי "מהיר ועצבני", בדמותו של פיניקס קלדרון, העובד תחת חסותו של בראגה ומתגלה במהלך הסרט כרוצחה של לטי (מישל רודריגז). וכן בפנטזיה התלת ממדית של ג'יימס קמרון "אווטאר". בסרט גילם אלונזו את דמותו של טסו'טיי, היורש לראשות שבט האומטקייה, אשר משודך לנסיכת שבט האומטקייה נייטירי (זואי סלדנה).
החל ממרץ 2011, אלונזו משתתף בסדרת הטלוויזיה "מלכי הבריחה" בתפקיד המרשל הפדרלי צ'רלי דושאמפ, יחד עם שחקן "הסמויה" דומיניק לומברדוצי. בשנת 2011 שיחק בקומדיה "לקפוץ מעל המטאטא" בבימוי סלים אקיל. 
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת המשטרה "סיפורי המסתורין של לורה" של רשת NBC בכיכובה של דברה מסינג, בתפקיד של הבלש בילי סוטו. בספטמבר 2015 שב לשחק בעונתה השנייה והאחרונה.
הר רומם

היסטוריה

בשיא גובהו של ההר מצוי טומולוס - קבר מהתקופה הכלכוליתית או מתקופת הברונזה. מהקבר שבראש הר רומם ועד הר רמון עובר קו חומה הבנוי נדבך אחד של אבני גביל, ברוחב של כמטר. הקו מקביל לזוויתה של השמש בעת שקיעתה ביום הקצר ביותר בשנה, לצופה בה מהר רמון. לא ברורה מטרת הקו.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בפסגת ההר התגלו שרידי מגדל רבוע (6X6 מ'), כנראה בית 4 מרחבים, שהשתמר לגובה 2-1 נדבכים מהתקופה הביזנטית. על המדרון המזרחי של הגבעה התגלו שרידי 2 מבנים, באחד חדר עגול בקוטר 3 מ', בשני 3 חדרים עגולים בקוטר 3 מ', וחצר (בקוטר 20 מ').
בתקופת מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בריכוזי פצלת הסלע האשלגנית שהתגלו בהר לתעשייה הקרמית. בתקופה זו נסללו שבילי ההליכה בהר.
איזידור ברנאואר

חייו

איזידור ברנאואר הוא אחד משבעת ילדיהם של מור ברנאואר וקטלין פסל. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה לטכנולוגיה של בודפשט, הצטרף למפעלי הגז של בירת הונגריה. בשנת 1910, כאשר מועצת העיר בודפשט החליטה על רכישת החברה הכללית האוסטרו-הונגרית לייצור אדי כוהל (דלק גזי כמו מימן, מתאן, אתן, אצטילן, בוטאן, פרופאן, פחמן חד-חמצני או גז טבעי) והקימה את "מפעלי הגז של בודפשט" (קודמתה של "מפעלי הגז של הבירה" של ימינו), איזידור ברנאואר נבחר למנהל הטכני של החברה. בתפקיד זה הוביל משנת 1913 את הקמת מפעל הגז של אובודה וגם ניהל את פעילות המפעל. המפעל ייצר גז ביתי מפחם ברובע 3 של בודפשט ופעל משנת 1913 עד 1984. המפעל סיפק גז ביתי לצרכני הבירה דרך מערכת צנרת מסועפת שהונחה הן מתחת לרחובות והן בתוך הבתים עד לרמת הדירה הבודדת. בשל הישגיו מונה ברנאואר על ידי מועצת העיר כמנהל העסקים של החברה לכל ימי חייו עד לפרישה ויועץ טכני לעבודות גז. הוא היה גם המנהל של האיגוד הלאומי ההונגרי של מפעלי גז בהונגריה. מאמריו המקצועיים פורסמו בכתבי עת מקומיים וזרים. בעשורים הראשונים של המאה העשרים הוא נחשב לאזרח יהודי אמיד מאוד, בעל פעילות חברתית וציבורית משמעותית.
שישה ילדים נולדו לו מנישואיו לאירן כהן. בינואר 1945 נפטר בגטו בודפשט.

אחיו

מתוך שבעת אחיו ואחיותיו שנים היו ידועים מאוד בהונגריה:
ז'יגמונד ברנאואר – עורך פטנטים בעל הסמכה משפטית וטכנולוגית לרישום זכויות קניין רוחניות, ובראשם פטנטים. בשנת 1886 סיים את לימודיו בהנדסה כימית. בשנת 1896 קיבל רישיון של עורך פטנטים. הוא התחתן עם רוזינה פפר. בשנת 1914 הפך למרצה אורח באוניברסיטה, ובשנת 1924 הפך למורה פרטי באוניברסיטה בתחום סוגיות טכניות בענייני פטנטים. כיהן כמזכיר האיגוד ההונגרי של האיגוד הבינלאומי להגנה על קניין רוחני (AIPPI).
גזה ברנאואר – סיים את לימודיו באוניברסיטת טכנולוגיה בבודפשט עם תואר בהנדסת מכונות. עבד בחברת אריקסון השוודית מאז הקמתה בהונגריה (1911). בתחילה היה מנהל אחת מחברות הבת, אך מאמצע שנות העשרים של המאה העשרים התמנה למנהל העסקים של כל חברת אריקסון בהונגריה, אחד ממפעלי הטלקומוניקציה והאלקטרוניקה הגדולים והדומיננטיים בהונגריה באותה תקופה. תפקידו הסתיים כאשר חברת האם בשוודיה החליטה למכור את המפעל בהונגריה (1937). הוא נהרג מפגז מרגמה בינואר 1945.
קוריאס ברוד

תיאור

מין קורידורס זה מגיע לגודל של כ־5 סנטימטר; הזכר קטן יותר מאשר הנקבה, וסנפיר הגב וסנפירי החזה של הזכרים ארוכים יותר מאשר של הנקבות. הדג בעל כתמי צבע של חום ושחור, וכתמים אלו הם שנתנו לדג את שמו העברי "מלח פלפל".
דג זה, בדומה לקורידורסים רבים, נחשב לשוכן קרקעית מובהק וכמעט שלא ייראה בעמודת המים. הוא נחשב לפעיל לילה, אך גם במהלך היום הדג פעיל אם כי באופן מועט.

תפוצה ורבייה

תפוצת קורידורס מלח פלפל הוא באזור אגן האמזונאס. תזונת הדג כוללת תולעים, סרטנים, חרקים וחומר צמחי כמו אגוזים ואצות.
הדג יודע לייצר קול; הוא עושה זאת על ידי חיכוך של סנפירי החזה. השמעת הקול נעשית על ידי זכרים במהלך החיזור ואף משמש כתקשורת בין פריטים שונים במין.
ברבייה, הזכרים אינם מתנהגים בצורה אגרסיבית זה לזה, ואינם משתלטים על אזורי הזדווגות או נקבות.
תפקיד ה-T מעורב בחיזור, כמו במינים רבים אחרים של קורידורס.

באקווריום

הדג מתאים עבור אקווריום קהילה. הוא יכול לחיות בהצלחה עם דגים קטנים אחרים, כמו מולי, דניו וטטרה.
לדג זה יש בינים העוזרים לו לאתר מזון. על מנת שאלו לא יפגעו מומלץ להשתמש בחצץ לא חד.
דגים אלו צריכים אקווריום בטמפרטורה של 20–24 מעלות צלזיוס, על אף שהם יכולים לשרוד בטמפרטורות נמוכות יותר. הם אוהבים לכרסם אצות שצומחות על צמחים צפים, אך לא מדובר בתזונה עיקרית אלא כתוספת. התאורה צריכה להיות חלשה עם מקומות מסתור בשל הצורך של הדג להסתתר לעיתים.
מזון הדג צריך להיות מזון שוקע, מומלץ מדי פעם גיוון של מזון מהחי, כגון תולעי דם או דפניות. בדומה למיני הקורידורס, עלול הדג לעלות לפני המים ולשאוף אוויר. זאת בשל יכולתם של הקורידורסים להשתמש בחמצן אטמוספירי בנוסף לחמצן שקיים במים שאותו הם צורכים. הם יעשו זאת בתדירות גבוהה יותר כאשר איכות המים מתחילה להתדרדר.

רבייה

בתהליך החיזור רודפים הזכרים אחרי הנקבות ומפרים אותם. תהליך ההפריה ייחודי למיני הקורידורס, הזכר ובנקבה ניצבים בתנוחה של האות T האנגלית, הזכר משחרר את הזרע לתוך פי הנקבה והיא מפרה סאמצעותו את הביצים במקום מבודד.
לאחר תהליך ההפריה הנקבה מתחילה לנקות נקודה על משטח מסוים במטרה להטיל עליו ביצים. לרוב הביצים מוטלות על הזכוכית, הפילטר ומדי פעם על צמחייה.
ההשרצה נמשכת יותר משעה ובמהלכה מוטלות כמאה ביצים.

תקופת הדגירה

תקופת הדגירה של הביצי קורידורס מלח פלפל אורך בין 96 שעות ל-113 שעות בטמפרטורה של 24 מעלות. בהתחלה הדגיגים קטנים (עם אורך ממוצע של 7 מ"מ) ותזונתם העיקרים מבוססת על אורגניזמים הפרוטוזואניים הקיימים באקוריום. לאחר כחודש מתחילים הדגיגים לאכול מזון רגיל ולקבל מבנה גוף של קורידורס מלח פלפל בוגר.
רידג'בק רודזי

הרידג'בק הרודזי (באנגלית: Rhodesian Ridgeback) הוא כלב ציד גדול שמוצאו מדרום אפריקה, הקרוי על שם הפס האופייני שעל גבו. הרידג'בק נחשב לכלב אינטליגנטי, נאמן, חזק ואמיץ.

היסטוריה

מוצאו של הרידג'בק הרודזי הוא מזימבבואה, (לשעבר רודזיה), ומכאן מקור שמו. הוא כלב שפותח על ידי מתיישבים אירופיים שחיו ברודזיה במאה ה-18, וייעודו היה ציד אריות, הרידג'בק פותח מעירוב גזעים, שכללו בין השאר גזע מקומי, טרייר אירי, פוינטר, קולי, בולדוג, גרייהאונד, איירדייל טרייר, וכנראה שגם דני ענק. את המאפיין הבולט שלו קיבל הרידג'בק מהגזע המקומי: פס ארוך של שיער במרכז הגב, שכיוון צמיחתו הפוך מכיוון צמיחת השיער בייתר הגוף, והוא יוצר מבנה של "רכס" שיער במרכז הגב. במהלך פיתוח הזן, סיגל לעצמו הרידג'בק יכולות הישרדות גבוהות שסייעו לו לחמוק מתנינים ונחשים, עמידות גבוהה לטמפרטורות קיצוניות של חום וקור, ויכולות פיזיות מרשימות.
הרידג'בק הוא כלב נאמן לבעליו ומגונן על המשפחה. הרידג'בק נוטה להיות חשדן כלפי זרים שנכנסים לשטח הטריטוריה של המשפחה. הרידג'בק לא מתאים לבעלים חסרי ניסיון, והוא כלב בעל מרץ שדורש מרחב וטיולים ארוכים להוצאת אנרגיה.
גופו האתלטי והשרירי דורש אוכל רב ותזונה נכונה. עם האילוף הנכון יהיה כלב שמירה מצוין מפני פורצים ויגן על בעליו בעת הצורך. למרות תכונותיו הפיזיות המרשימות לרידג'בק צד רגיש ולכן אילופו צריך להיות הדרגתי ולא אינטנסיבי מדי.
ז'ורז' לואנז'ה

ביוגרפיה

ז'ורז' לואנז'ה נולד בשנת 1910 בשטרסבורג, אז חלק מהקיסרות הגרמנית (כיום בצרפת), בן לסולומון לואנז'ה ולמינה ורצברג, יהודים אורתודוקסים. בזמן מלחמת העולם הראשונה גדל אצל דודתו, אמו לעתיד של מרסל מרסו. בשנת 1925 הצטרף לתנועת הנוער הציונית "התקווה", שם פגש את אשתו לעתיד פלורה הלנה רוזנצוויג. התבלט בפעילותו הספורטיבית.
לאחר סיום לימודיו בשנת 1929 עבד בחברת ספנות שפעלה בנהר הריין. בשנת 1932 החל ללמוד חינוך גופני, וב-1935 החל לעבוד כמורה בתחום זה. בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה קלט ילדים יהודים מגרמניה לנכס של משפחת רוטשילד.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נלחם נגד גרמניה הנאצית, ובשנת 1940 נפל בשבי. בהמשך אותה שנה נמלט ממחנה השבויים והצטרף לרזיסטאנס.
באפריל 1943 הצטרף למפעל הסיוע לילדים אוז"ה (Œuvre de Secours aux Enfants), אשר לפי רישומי הארגון הציל חמשת אלפים ילדים יהודים שהוריהם נרצחו או נשלחו למחנות. לואנז'ה עצמו סייע להציל את חייהם של מאות ילדים יהודים בדרכים יצירתיות: במסווה של שיעור ספורט בשטח פתוח סמוך לגבול צרפת-ושווייץ, כאשר הכדור עף אל מעבר לגבול הילדים רצו אחריו ולא חזרו. עוד נהג לשלוח אותם לבית קברות בגבול צרפת-שווייץ, שם הלבישם במדי קברנים וציידם בסולם אשר שימש קברנים במלאכתם. בדרך זו הציל 350 ילדים. 
במסגרת פעילותו בחר ילדים פגיעים במיוחד שנשלחו לבתים חדשים באזור נפת שבלה, או בקבוצות של 6 עד 10 ילדים לשווייץ. באוגוסט 1943, מספר פלוגות ההברחה הוגדל ממרכזי מגורי הפינוי בסן-ז'רווה (Saint-Gervais) ומז'ב (Megève). בספטמבר 1943 עם הדיפת הגרמנים לאזור האיטלקי  הפכה המשימה לקשה יותר. ארגון פלוגות ההברחה לשווייץ הופקד בידי לואנז'ה. הברחת הילדים כמעט נעצרה לאחר מעצרים רצופים של אנשי הארגון החל מנובמבר 1943 ובמרץ 1944 התחדשה בקצב מואץ. 
לאחר המלחמה סייע לעלייה של ניצולי השואה לארץ ישראל, ובין השאר מילא תפקיד חשוב בארגונה של אוניית המעפילים אקסודוס. שימש כמנהל חברת הבת הצרפתית של חברת הספנות הישראלית "צים" ועמד בראש איגוד המחתרת היהודית בצרפת (ARJF).
נפטר בפריז ב-28 בדצמבר 2018, בגיל 108.

משפחתו

ז'ורז' לואנז'ה נולד למשפחה שבה שבעה ילדים. נולדו לו שני בנים. בן דודו הוא הפנטומימאי מרסל מרסו, ובת אחותו היא הזמרת ירדנה ארזי.
דב חביב לובמן

תולדותיו

דב חביב לובמן נולד בכפר הריצובה בפלך מוהילב ברוסיה. למשפחתו הייתה מסורת יוחסין לרבנו תם, ורוב בניה היו חסידי חב"ד. שם המשפחה היה ליבונטין, אך שונה בצוק העיתים ללובמן.
דב הילד והנער קיבל חינוך מסורתי אופייני; הוא למד ב"חדר" ובישיבה תלמוד והלכה, אך בשחרותו כמו רבים מבני הדור נמשך אל ההשכלה, הוא נסע בהחבא למוסקבה והתוודע שם אל משכילים "חובבי ציון" ואל התנועה הציונית. קרובו זלמן דוד ליבונטין והסופר אז"ר עודדו אותו לעלות לארץ ישראל ולהצטרף אל המושבות העבריות החדשות.
חביב לובמן עלה לארץ ישראל בשנת 1885. יחד עם בן דודו מרדכי חביב לובמן פנה להתיישבות חקלאית ביהודיה ליד המושבה פתח תקווה. אחר כך עברו השניים אל המושבה ראשון לציון. דב עבד בחקלאות, ניהל ורכש כרמים רבים. הוא נבחר אל "הועד" של המושבה, ואחר עמד בראשו לסירוגין כשש עשרה שנים. כמו כן עמד בראש "הועד החקלאי" בראשון לציון והיה פעיל מרכזי במוסדות החינוך והתרבות של המושבה. הוא היה ממייסדי "התאחדות מושבות יהודה" וחבר ה"מרכז" שלה, וממקימי "אגודת הכורמים" של איכרי המושבות.
יחסיו עם פקידי הנדיב הידוע הברון רוטשילד ידעו עליות ומורדות; הוא הגיע מיהודיה לראשון לציון בעזרתם, אך לאחר זמן מה היה מועמד לגירוש מן המושבה בגלל זעמם של הפקידים. ב-1901 היה חביב לובמן אחד מחברי "משלחת המושבות" שיצאה לפריז לטקס העברת היקב בראשון לציון לידי המושבה.
בשנות מלחמת העולם הראשונה היה חביב לובמן ממנהיגי המושבה מול השלטונות העות'מאניים, וכמו רוב האליטה של היישוב הובל למאסר בירושלים לאחר גילוי מחתרת ניל"י. הוא היה צפוי להשלח למשפט וכלא בדמשק. 
הצהרת בלפור וכניסת הגייסות הבריטים לארץ רִגשה מאוד את היישוב היהודי הקטן ולמוד הסבל. לפי זכרונותיו של חביב לובמן אמרו החיילים האוסטרלים שנכנסו רכובים על סוסיהם הרחבים לתושבי המושבה הנפעמים: "באנו לתת לכם את ארץ ישראל". עם כינון הממשל הצבאי בארץ התארגנו מוסדות המייצגים של היישוב. חביב לובמן השתתף ב"הועד הזמני", ואחר כציר באספת הנבחרים.
בית הספר חביב בראשון לציון נקרא על שמו לאחר פטירתו, בישיבת מועצת עיריית ראשון לציון ב-1 ביולי 1951. כמו כן, על שמו קרואי רחוב בראשון לציון.

משפחתו

נישא לרבקה בת שמואל גרונם לובמן, בנו זרובבל חביב (לובמן) המשיך את מורשתו של אביו במעש ובספר והיה ראש מועצת ראשון לציון, כמוהו. בתו, מרים, נישאה ללוין קיפניס. בתו השנייה, מיכל, נישאה לשלמה לילינבלום (בנו של משה לייב ליליינבלום).
לליבלה

היסטוריה

לליבלה שימשה כבירתם של קיסרי שושלת זאגווה במאה ה-12 ובמאה ה-13. קודם לשלטונו של גברה מסקל לליבלה, קיסר אתיופיה, שמלך בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13, נודעה לליבלה בשם רוהא. בניית הכנסיות החצובות בסלע בעיר מיוחסות לפי האגדה לקיסר זה אשר עם מותו העניק לה את שמו. משמעות השם לליבלה היא "הדבורים מקיימות את ריבונותו", ולפי האגדה ניתנה לקיסר בשל כך שכאשר נולד הקיף אותו נחיל דבורים, ואימו ראתה בכך סימן כי יהיה הקיסר הבא. לפי מסורת אחת ביקר הקיסר לליבלה בירושלים וניסה לשחזר את מבניה ולהקים בה את "ירושלים החדשה" לאחר שהמוסלמים כבשו את ירושלים ב-1187, ולפי מסורת אחרת עשה כן בעקבות התגלות אלוהית. לא רק שמות הכנסיות בעיר לקוחים מארץ הקודש, אלא גם שמו של נחל ירדן הזורם דרכה, וההר הסמוך לה המכונה "דברה זיית" (הר הזיתים). 
למעשה המבנים ברחבי העיר כה שונים זה מזה בסגנונם ובמצב שימורם, עד כי נראה שנבנו על פני תקופה ארוכה בהרבה מתקופת מלכותו של הקיסר שנמשכה כ-30 שנים. אף שייתכן שחציבתם של כל המבנים בסלע הייתה אפשרית בתוך פרק זמן של כרבע מאה, בהתחשב בכך שסלע הטוף הגעשי רך למדי, הרי שלפי דייוויד בוקסטון (David Buxton) הושלמה המלאכה רק במאה ה-14. דייוויד פיליפסון (David Phillipson) מאוניברסיטת קיימברידג' אף הרחיק לכת וטען שחלק מהמבנים נחצבו כ-500 שנים לפני מלכותו של הקיסר לליבלה, בימיה האחרונים של ממלכת אקסום. 
האירופי הראשון שביקר במקום היה הפורטוגזי פרו דה קוביליה (Pêro da Covilhã). בן ארצו פרנסיסקו אלווארש (Francisco Álvares) הגיע לעיר בתחילת המאה ה-16 והפליג בשבחי מבניה:
"נלאיתי מלהוסיף ולכתוב אודות בנינים אלה, כי נראה לי שלא יאמינו לי אם אמשיך ואכתוב""
לפי מספר מקורות אחמד אבן איברהים אל-גאזי, שליטה של סולטנות אדאל המוסלמית במאה ה-16, העלה באש את אחת הכנסיות בעיר, אך הדעות חלוקות באשר לנכונות הטענה ובאשר לזהות הכנסייה בה מדובר.

הכנסיות החצובות בסלע

הכנסיות החצובות בסלע בלליבלה ייחודיות בשל שלושה מאפיינים - בריכוזן בתא שטח כה קטן, בעידונן ובעובדה שארבע מהן אינו חצוב בסלע במובן המקובל אלא הן חופשיות ממנו מכל צדדיהן. הכנסיות ערוכות בשתי קבוצות עיקריות - האחת מצפון לנחל ירדן כשכנסיית ביתה גיורגיס מעט מרוחקת מהן לכיוון דרום-מערב, והאחרת ממזרח לנחל.
ננסי קולן

ביוגרפיה

קולן נולדה באסטן שבדרום הולנד, בגיל חמש עשרה היא התגלתה במועדון לילה על ידי מפיק, לאחר מכן הוא ייסד את להקת "Twenty 4 Seven", בה שימשה כסולנית.
הלהקה הוציאה מספר סינגלים שזכו להצלחה ברחבי אירופה, ב-1996 החליטה לעזוב את הלהקה עבור קריירת סולו.
היא הוציאה שני שירים שהפכו ללהיטים בהולנד, ובאותו זמן גם החלה לעבוד כמנחה בטלוויזיה.
היא הגישה בין היתר תוכנית בערוץ המוזיקה ההולנדי "TMF Nederland", לאחר מכן גם הגישה את תוכנית חידון האהבה "Liefde is..." ב-RTL 5.
ב-1999 החלה להנחות את השעשועון "Rappatongo", אשר לאחר 200 פרקים ירד מהמסך.
מ-2000 ועד 2005 הנחתה את השעשועון "Lingo", ואחרי כן עברה לעבוד בערוץ SBS 6.
ב-2004 הנחתה את "Nationaal Songfestival", פסטיבל המוזיקה הלאומי של הולנד שהזוכה בו נשלח לייצג את הולנד באירוויזיון. באירוויזיון 2005 הייתה דוברת הניקוד של הולנד.
היא הגישה גם מספר תוכניות מציאות וביניהם "רוקדים על הקרח".
אליזבת מונטגומרי

ביוגרפיה

מונטגומרי נולדה בלוס אנג'לס קליפורניה. היא בתם של השחקן רוברט מונטגומרי ושל שחקנית ברודוויי אליזבת דניאל בריאן מונטגומרי.
תחילת הקריירה שלה הייתה בשנות החמישים של המאה העשרים בתוכנית הטלוויזיה של אביה "רוברט מונטגומרי מגיש". בשנות השישים הייתה ידועה בזכות תפקידה כסמנת'ה סטיבנס בסיטקום "מעשי כשפים" של רשת ABC. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים וכן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב. אחרי סיום הסדרה "סמנתה" ב-1972 השתתפה מונטגומרי בשורה ארוכה של תפקידים בטלוויזיה בהם סרט הטלוויזיה "A Case of Rape" (מ-1974) בתפקיד הלן הארוד, וב-"The Legend of Lizzie Borden" (מ-1975) כליזי בורדן. על שני תפקידים אלה הייתה מועמדת לפרסי אמי.

חיים אישיים

מונטגומרי הייתה נשואה ארבע פעמים. לה ולבעלה השלישי, המפיק של הסדרה "סמנתה" ויליאם אשר, היו שלושה ילדים. בעלה הרביעי היה השחקן רוברט פוקסוורת', איתו התחתנה ב-1993 אחרי עשרים שנה של חיים יחדיו. מונטגומרי מתה במאי 1995 מסרטן המעי הגס, שמונה שבועות אחרי שאובחנה כחולה במחלה.
דימו קזאסוב

תולדות חייו

ב-1904 סיים קזאסוב בית ספר תיכון בעיר רוסצ'וק ובין 1906 ל-1910 הועסק כמורה ברוסצ'וק, טוטראקן ובורגס. בין 1910 ל-1917 כיהן כמזכיר איגוד המורים הבולגרי וב-1918 הוסמך למשפטים באוניברסיטת סופיה. ב-1915 יצא לאור ספרו הראשון שתיאר את המשנה והפעילות של ארגוני המורים בממלכת בולגריה. ב-1919 נבחר לפרלמנט מטעם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית ובמקביל החל לפרסם מאמרים וסיפורים קצרים בכתבי עת שונים. ב-21 במאי 1920 לאחר הניצחון הסוחף של אלכסנדר סטמבוליסקי בבחירות, איבד את מקומו בפרלמנט וב-3 השנים הבאות ערך את היומון "האומה".
ב-9 ביוני 1923 השתתף קזאסוב באופן פעיל בהפיכה הצבאית שהובילה להדחתו ורציחתושל סטמבוליסקי ועם מינויו של אלכסנדר צאנקוב לראשות הממשלה התמנה קזאסוב לשר הרכבות, הדואר והטלגרף בממשלתו. ב-20 בפברואר 1924 התפטר בשל חילוקי דעות עם צאנקוב וממועד זה ועד 1928 כיהן כנשיא איגוד עיתונאי בולגריה. הוא הצטרף לחוג הרעיוני זוונו. ב-19 במאי 1934 השתתף בהפיכה הצבאית שהובילה הליגה הצבאית, אך עד מהרה הסתכסך עם מנהיגי ההפיכה בשל דעותיו העצמאיות ונאלץ לגלות לבלגרד, שם שהה עד 1936.

אחריתו

ב-22 בנובמבר 1946 סיים קזאסוב את כהונתו כשר התעמולה ומונה לתפקיד שר המידע והאמנויות בממשלתו של גאורגי דימיטרוב, תפקיד בו כיהן עד ה-11 בדצמבר 1947. בראשית 1953 פרש קזאסוב מפעילות ציבורית והתמסר לכתיבת זיכרונותיו. ב-1966 הוכר על ידי ארגון יד ושם כחסיד אומות העולם. 
ב-1979 פרסם את ספרו ה-32 והאחרון שנקרא "ניצוצות משנים סוערות". קזאסוב הלך לעולמו ב-1980 והוא בן 94 שנים.