google/wiki40b huggingface dataset:
וילהלם דילתיי

פילוסופיה

בתחומי האפיסטמולוגיה והאונתולוגיה כמקצועות בפילוסופיה, אפשר להציגו כאמפיריציסט, וזאת בניגוד לאידיאליזם הגרמני בן התקופה, אך עמדתו בנוגע למהות האמפירי והנסיוני שונה מן האמפיריציזם הבריטי או מהפוזיטיביזם בעצם ההנחות ההכרתיות והאונתולוגיות המרכזיות שלו, אותם שאב מן המסורת הפילוסופית והספרותית הגרמנית.

הרמנויטיקה

דילתיי הושפע בחלקו מעבודותיו של פרידריך שליירמכר במקצוע ההרמנויטיקה, וסייע בהחייאתם הפעילה של כתבים אלו. שני ההוגים קשורים ברומנטיציזם הגרמני. אסכולת ההרמנויטיקה הגרמנית הדגישה שפרשנים ממשיים, דמויות חיות וקיימות, (וזאת בניגוד לפיקציות קרטזיאניות או תאורטיות), מסתייעים ב'הבנה' וב'פרשנות' חדשה משלהם כדי לרכוש ידע רב יותר אודות הטקסט או המחבר אותו הם קוראים. 'הבנה' ו'פרשנות' שכזו מסתייעת בניתוח ובתיאור פסיכולוגי וחברתי-היסטורי של ההקשרים הרלוונטיים לפענוח המקור. תהליך העיון הפרשני אותו הציג שליירמכר, כלל מה שדילתיי כינה 'המעגל ההרמנויטי' שהוא התנועה החוזרת ונשנית בין המצוי בפירוש במקור (בטקסט) ובין החבוי בו שלא בפירוש, וכן בין הנתון הספציפי והפרטיקולרי לבין המכלול. ה'הרמנויטיקה הכללית' אותה הציע שליירמכר הייתה שילוב של הפרשנות הנקוטה כלפי כתבי הקודש (למשל: באגרות פאולוס בברית החדשה), והפרשנות הנקוטה בספרות הקלאסית (למשל: כתביו הפילוסופיים של אפלטון). דילתיי מצא בכך רלוונטיות לביסוס מתודולוגי של מדעי האדם, להבדיל מביסוסם של מדעי הטבע: במדעי הרוח, הם מדעי האדם, הפרשן איננו עוסק בהצעת 'הסבר' סיבתי לתופעות, אלא ב'הבנה' שלהם. הבנה כזו משלבת את המידע החדש המגיע מן התופעה (למשל: טקסט שאני קורא) עם המידע הפנימי שיש לי מראש על בני אדם, שהרי אני עצמי בן אדם ולכן אני יודע על כך מראש. [לכן בניגוד לאחרים, תפס דילתיי גם את מקצוע הפסיכולוגיה כחלק של 'מדעי האדם' או מדעי הרוח, ולא כ'מדע' חלק של מדעי הטבע]. הפעולה המדעית במדעי הרוח היא הניסיון להבין את מה שאני חווה, כלומר לבצע תיאור וניתוח התופעה הנקודתית, למשל בתיאור יחסה אל המכלול.
לצד כתביהם של פרידריך ניטשה, גיאורג זימל ואנרי ברגסון, השפיעו גם כתביו של דילתיי על מגמות 'פילוסופיית החיים' ("Lebensphilosophie") והאקזיסטנציאליזם של ראשית המאה העשרים.
תורתו ההרמנויטית של דילתיי השפיעה על גישתו של מרטין היידגר בהרצאותיו המוקדמות, שם פיתח האחרון את "ההרמנויטיקה של החיים בפועל" וכן בספרו Being and Time. בהדרגה הפך היידיגר לביקורתי יותר ויותר כלפי דילתיי, ותבע להכיר בתלות רבה ורדיקלית יותר בהקשר התקופתי והזמני של אפשרויות הפרשנות ושל המצב האנושי של הפרשן.
האנס גאורג גדמר הושפע מהיידגר וביקר אף הוא (בספרו אמת ומתודה) את גישתו ההרמנויטית של דילתיי כנוטה יותר מדי אל האסתטי והסובייקטיבי וכן כ"פוזיטיביסטית" ומתודית מדי. לדעת גדמר, ההרמנויטיקה של דילתיי אינה מדגישה די הצורך את הופעת האמת כאירוע ואינה מדייקת בתיאור ההשלכות של התובנה ולפיה פרשנותו של הפרשן איננה משהו המצוי מחוץ למסורת הקודמת אלא נוטלת עמדה בתוכה ומתוכה, ובכך אופקיה של הפרשנות תלויים בתקופה ובהקשר.
ריצ'רד ספנסר

עמדותיו

ספנסר מתנגד להגירה בלתי חוקית לארצות הברית, בעיקר של אנשים שאינם חלק מגזע האדם הלבן.
ספנסר הצהיר כי הוא דוחה את התיאור שלו כתומך בעליונות הגזע הלבן וכניאו נאצי, וטוען כי הוא פועל למען "הגזע הלבן המנושל" וקורא ל"טיהור אתני בדרכי שלום", שעיקרו גירוש של כלל היהודים, השחורים וההיספנים מארצות הברית כדי לעצור את ה"דקונסטרוקציה" של התרבות האירופית באמריקה.
ספנסר תמך בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 במועמד הרפובליקאי דונלד טראמפ (אשר ניצח ומונה לנשיא ארצות הברית ה-45), ספנסר התבלט בתקשורת העולמית בזכות ביטויי התמיכה שלו בטראמפ אשר הושפעו מהתעמולה הנאצית, בהם קריאות "הייל טראמפ" בכנסים.

ביוגרפיה

ספנסר גדל בדאלאס, טקסס. הוא נולד לוויליאם ספנסר, רופא עיניים, ושרי ספנסר. בשנת 1997, סיים את לימודיו בבית הספר סן מרקו טקסס.
ב-2001 קיבל תואר ראשון בהצטיינות יתרה בספרות אנגלית ומוזיקה מאוניברסיטת וירג'יניה, ובשנת 2003, תואר שני במדעי הרוח מאוניברסיטת שיקגו. הוא בילה את הקיץ של 2005 ו-2006 באוניברסיטת קיץ הבינלאומית בווינה. בין השנים 2005–2007, היה דוקטורנט ללימודי ההיסטוריה האינטלקטואלית האירופית המודרנית באוניברסיטת דיוק בעיר דרהאם שבקרוליינה הצפונית, שם הוא היה חבר בארגון השמרני של האוניברסיטה.

פעילות

ממרץ עד דצמבר 2007, ספנסר עבד כסגן העורך בירחון השמרני "The American Conservative" . לדברי העורך הירחון, סקוט מקונל, פוטר ספנסר מכיוון שדעותיו נחשבו קיצוניות מדי. מינואר 2008 עד דצמבר 2009, הוא היה העורך ראשי של המגזין "Taki".
בחודש מרץ 2010 ייסד ספנסר את האתר AlternativeRight.com, אותו ניהל עד 2012, ובו לדבריו יצר את המונח ימין אלטרנטיבי במשמעותו המקובלת כיום.
בחודש ינואר 2011 התמנה ספנסר למנכ"ל חברת ההוצאה לאור "Washington Summit" וכן הפך כם לנשיא ומנהל המכון למדיניות לאומית (NPI).
בשנת 2014 גורש ספנסר מבירת הונגריה בודפשט (ובגלל אמנת שנגן, גם מ-26 ממדינות אירופה למשך שלוש שנים), זאת לאחר שניסה לארגן שם כנס לאומנים לבנים. ב-2017 הורחק מחדש ל-5 שנים.

חיים אישיים

בשנת 2010, ספנסר עבר לווייטפיש במונטנה. הוא אומר שהוא מחלק את זמנו בין ווייטפיש וארלינגטון בווירג'יניה.
ספנסר היה נשוי לסופרת האמריקאית רוסית נינה קופריאנובה, הידועה בשם העט, נינה ביזנטינה. לזוג ילדה אחת. ב-2016 נטען ופורסם שבני הזוג נפרדו, אך באפריל 2017 טען ספנסר שהם עדיין יחד.
באוקטובר 2018 הגישה אשתו בקשה לגירושים והאשימה אותו בהתעללות נפשית ופיזית במהלך הנישואים. לפי מסמכי בית המשפט, בחלק מהמקרים הוא חנק אותה, גרר אותה מהשיער, וניסה לתת לה אגרוף בזמן ההריון.
הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית

הקודים של ICAO

ל-ICAO ול-IATA קודים נפרדים לציון שדות תעופה וחברות תעופה. שיטת הקוד של ICAO לשדות תעופה היא בת ארבע אותיות ואילו לחברות תעופה – בת שלוש אותיות. IATA מתכוונת בעתיד להחליף את שיטת הקידוד שלה לקוד הנהוג ב-ICAO.
ICAO אחראית גם לקביעת הקודים של סוגי המטוסים, קוד המכיל בדרך כלל שלוש או ארבע ספרות ואותיות. קודים אלה מופיעים בדרך כלל על תוכנית הנסיעה, או כרטיס הטיסה, שמקבל הנוסע. כך לדוגמה, על פי קוד זה מטוס מסוג בואינג 747 יסומן כ- B741, B742, B743 וכך הלאה, תלוי בגרסה המסוימת של המטוס.
ICAO אף קובעת את שמות הקריאה בקשר רדיו לחברות התעופה בעולם. שמות אלה מורכבים משלוש אותיות לזיהוי חברת התעופה בכתב וכן מילה או שתיים לזיהוי בדיבור. השמות בדרך כלל, אבל לא תמיד, דומים לשם חברת התעופה. כך למשל האותיות המזהות את מטוסי חברת התעופה האירית אייר לינגוס (Air Lingus) הם EIN ואילו שם הקריאה שלה הוא "שמרוק" (Shamrock), בעוד שהאותיות של חברת יפן איירליינס אינטרנשיונל (Japan Airlines International) הוא JAL ואילו שם מטוסיהם בקשר הוא "ג'פן אייר" (Japan Air). כך שטיסה של אייר לינגוס שמספרה 111 תכתב כ- "EIN111" ואילו בקשר המטוס יקרא: "שמרוק אחד-אחד-אחד" ("Shamrock One-One-One"), בעוד שטיסה בעלת מספור זהה של חברת יפן איירליינס, תכתב "JAL111" ובקשר "Japan Air One-One-One".
ICAO היא שקובעת את התקן למספרי הרישום של מטוסים ("מספרי זנב"), כולל הקוד של המדינה בה רשום המטוס.

תקני ה- ICAO

ה-ICAO אף קובע תקנים להיבטים מסוימים של תעשיית התעופה האזרחית, כגון התקן ל"שיטת הטיפול במסרים אווירונאוטיים" (Aeronautical Message Handling System – AMHS)
פרנק לנגלה

ביוגרפיה

לנגלה נולד בבאיוון , ניו ג'רזי למשפחה ממוצא אמריקאי-איטלקי.
לנגלה למד ב"תיכון באיוון" , לאחר שסיים את לימודיו בהצלחה ב"תיכון קולומביה" התקבל ל"אוניברסיטת סירקיוז" שם סיים את לימודיו עם תואר בתחום הדרמה.
לנגלה נישא בשנת 1966 לרות' וול, אולם הזוג התגרש בשנת 1977, לזוג שני ילדים.
בשנת 1996 פגש לנגלה את השחקנית זוכת פרס האוסקר וופי גולדברג על סט הסרט "אדי", הם חיו ביחד עד שנפרדו בשנת 2001.

קריירת משחק

את קריירת התיאטרון שלו החל לנגלה ב-1968 על בימות ניו יורק במחזה על פי סיפורו של ויליאם גיבסון "בכי של שחקנים".
בשנת 1970 הופיע בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "יומנה של עקרת בית עצבנית", על תפקיד הבכורה שלו בסרט היה לנגלה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
לנגלה קיבל הכרה על עבודתו בתחום התיאטרון בשנת 1975 כשקיבל את פרס טוני על תפקידו במחזה של אדוארד אלבי "בריחת הים".
בשנת 1979 גילם לנגלה את דמותו הרוזן דרקולה בסרטו של לורנס אוליבייה "דרקולה".
בשנת 1992 הופיע לנגלה בדרמה הביוגרפית של רידלי סקוט "1492: מעבר לאופק", שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה הפוליטית "דייב".
ב-1994 שיחק לנגלה בקומדיה הבדיונית "ג'וניור".
ב-1995 שיחק לנגלה בסרט "אי הפיראטים".
בסוף שנות ה-90 השתתף לנגלה בדרמת המסתורין של רומן פולנסקי "השער התשיעי", דיבב בסרט האנימציה "חיילים קטנים" ושיחק בדרמה הרומנטית "לוליטה".
בשנת 2001 שיחק בסדרת הדרמה של ABC "החיה" בכיכובה של אליזבת מיטשל, שלא האריכה ימים וירדה לאחר 6 פרקים. 
בשנת 2002 זכה לנגלה בפרס טוני שני על תפקידו במחזה "מזל הטיפשים" שגם זיכה אותו בתואר "שולחן הזהב היוקרתי".
ב-2005 השתתף בדרמה ההיסטורית של ג'ורג' קלוני "לילה טוב ובהצלחה" שם גילם את ויליאם ס. פאלי, מנהל אחת מחברות רשתות טלוויזיה בארצות הברית "CBS".
ב-2006 שיחק לנגלה בסרטו של בריאן סינגר "סופרמן חוזר", החמישי מסדרת הסרטים המבוססת על הקומיקס הנושא אותו השם.
בסרט גילם לנגלה את דמותו של עורך "עיתון מטרופוליס" פרי וייט.
בשנת 2007 השתתף למגלה במחזה הפוליטי "פרוסט / ניקסון" בו גילם את נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון, תפקידו זיכה אותו בפרס טוני שלישי, גירסת הסרט יצאה שנה לאחר מכן בכיכובו של לנגלה.
בשנת 2008 כיכב בדרמה הפוליטית ההיסטורית של רון הווארד "פרוסט / ניקסון" וגילם את דמותו של נשיאה ה־37 של ארצות הברית והיחיד עד כה שהתפטר עד כה מהתפקיד בשל סדרת שערוריות, ריצ'רד ניקסון.
בסרט נאבק ניקסון מילולית עם העיתונאי והקומיקאי האנגלי דייוויד פרוסט באחת מהעימותים המסוקרים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. על משחקו בסרט היה לנגלה מועמד לפרס גלובוס הזהב ומועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2015 הצטרף לעונה השלישית של סדרת הדרמה "האמריקאים" ברשת FX, בדמותו של גבריאל, מאמן הק.ג.ב. הראשון של הזוג ג'נינגס.
בשנת 2016 שיחק בדרמה הקומית "קפטן פנטסטיק" שהוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן.
צבי הירש שיליס (שילת)

חיו

שיליס נולד בבלחטוב למד ציור בלודז' ובוורשה מילדותו. משנת 1932 היה חבר באגודת הציירים בפולין, והציג בורשה, בלודז', בקרקוב, ובוילנה. נחשב לאחד הציירים הפולניים הנחשבים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. ציוריו מאותה עת מביאים לידי ביטוי את שאיפת בני דורו לעולם יפה יותר. לימד ציור, על תלמידיו ניתן למנות את הצלם מנדל גרוסמן.
ב-1940 נכלא בגטו לודז', שם נרצחו הוריו, אחיו, אשתו ובתו. כמו כן נאסר במחנות הריכוז אושוויץ, אורניינבורג, פלוסנבירג ודכאו, שם היה עד לשחרור הגטו. בשחרור היה מוזלמן ושקל 37 קילו בלבד.
מפקד גטו לודז', הנס ביבוב, התרשם מכישרונו של שיליס והותיר אותו בחיים כדי שיצייר פורטרטים רשמיים של קציני אס אס שעבדו בגטו. כמו כן נשלח לצייר ציורים מוזמנים מחוץ לגטו. במחתרת, שיליס צייר סצנות מחיי הגטו. בהיעדר חומרי-ציור, צייר על גבי שקים ישנים, על פיסות נייר קטנות ועל גיליונות שיצר מקרטונים. את צבעיו הכין מצבעי טקסטיל ובכך פיתח טכניקת ציור חדשה בה השתמש בציוריו גם בתקופות מאוחרות. את ציוריו מגטו לודז' החביא והם נותרו מוסתרים עד לשחרור הגטו ב-1945, אז נתגלו והגיעו לידי הוועד היהודי. שכשהדבר נודע לשיליס, ששהה אז במחנה עקורים, הוא פנה אליהם במכתב בו תיאר את ציוריו ואת המקומות בהם הוצפנו או נתלו - כולל אחדים במשרדו של רומקובסקי, ואף ביקש שישלחו לו לפחות צילומים של יצירותיו למזכרת.
בין השנים 1945 ועד 1950 שיליס התגורר במינכן. בשנת 1948 התקיימה במינכן תערוכה של יצירות שצייר בגטו. תערוכה נוספת נערכה במינכן ב-1950 בחסות הוועד היהודי. בין השנים 1950 עד 1956 התגורר בפאריס. בתקופה זו למד ציור והציג תערוכות בטרקליני אמנות ובגלריות.
בשנת-1957 עלה לישראל והתגורר שנתיים וחצי בקריית חיים, בביתם של הסופר מרדכי הלל קרושניץ ורעייתו מינה, שהכירו אותו מיהדות שארית הפלטה באזור האמריקני בגרמניה. בשנת 1958 השתתף בתערוכה ראשונה של עולים חדשים. בשנת 1960 עבר לגור בקריית האמנים בצפת, לשם הגיע כעבור מספר שנים אף האמן יעקב מיטלר שהיה מורה-הציור של שיליס בלודז'. השניים היו מעמודי התווך של קהילת האמנים בצפת.
שיליס חי בצפת עד ליום מותו ב-1987. ערך תערוכות-יחיד בתל אביב, בחיפה ובצפת. ציוריו כוללים רישומי דיוקנאות, טבע דומם ונופים, כמו-גם ציורים רבים מגטו לודז' וממלחמת העולם השנייה אותם צייר מתוך הזיכרון. ציוריו נמצאים באוספים פרטיים ובמוזיאונים, ביניהם במוזיאון יד ושם, בבית לוחמי הגטאות, במכון ההיסטורי היהודי בוורשה (Jewish Historical Institute in Warsaw) במוזיאון ברוקלין ובמוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
מס רכישה

מס רכישה הוא מס ישראלי המשולם על רכישת זכות במקרקעין בישראל על פי חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), התשכ"ג-1963, דוגמת בתים פרטיים, דירות מגורים, מגרשים ביעודים שונים (חקלאי, מסחרי, משרדים, מגורים ועוד) ומבנים ביעודים שונים. הקונה נושא בתשלום מס הרכישה  בשיעור קבוע  משווי הנכס, ובמקרים מסוימים (לדוגמה דירת מגורים) בשיעורים מדורגים,  לרשות המיסים, בנוסף לתשלום למוכר עבור הנכס הנרכש.

תיאום מס רכישה בין ישראל למדינות אחרות

בין מדינת ישראל לארצות הברית קיימת אמנת מס ברורה ומסודרת הקובעת את ענייניו הפיננסיים של המשקיע הזר במדינה. על פי סעיף 7 לאמנה בין ישראל לארצות הברית, הנהנית הראשית מהמס הצפוי היא המדינה בה מבוצעת ההשקעה. מס ההכנסה של המדינה ממנה הגיע המשקיע יקבל אף הוא דיווח אך עלות המס תחושב לאחר הורדת מס ההכנסה המקומי בגין הרווחים ששולמו.
מכבי נתניה (כדורגל חופים)

אוהדים

בכל יום שישי מגיעים לארנה בחוף פולג קבוצה של נערים המחזיקים בשם ״אולטראס החוף״ -The coast ultras TCU.
הנערים מכינים תפאורות ומעודדים בכל משחק.
ובלנינקס

תולדות העיירה

ובלנינקס מוזכרת במקורות היסטוריים משנת 1554. אחוזה בשם זה מוזכרת במסמכים משנת 1555. בשנת 1617 נוסדה הקהילה הקתולית של העיירה, ונבנתה כנסיית העץ הראשונה. בשנת 1619 קיבלה ובלנינקס זכות הקמת שוק וכן זכויות לייצור ומכירת בירה.
בשנת 1698 נשרפה כנסיית העץ הראשונה של ובלנינקס, ואחרת נבנתה במקומה כעבור שנים ספורות. בסוף המאה ה-18 זכתה ובלנינקס לזכויות עיר. באותה תקופה נבנה בעיירה בית ספר, בו למדו כ-30 מילדיהם של בני האצולה והאיכרים בעיירה. בשנת 1792 הקנה סטניסלאב פוניאטובסקי לוובלנינקס מעמד וסמל של עיר.
במאה ה-19 נפגעה העיר בשריפות רבות שפגעו בה קשות. למרות זאת התפתחה העיר בתקופה זו ונבנו בה בית חולים מחוזי, בית ספר יסודי, שני בתי אבות, בית מרקחת, שני בתי כנסת, מבשלה וטחנת קמח.
במהפכת 1905 הייתה העיר מוקד להפגנות נגד הצאר ניקולאי השני. ההפגנות דוכאו ולמסחר בעיר נגרם נזק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נשרפה רוב העיר.

אתרים

בוובלנינקס ניצבת כנסיית מריה הקדושה שנבנתה בשנת 1817, ולה מגדל פעמון. בעיירה מוזיאון לאומי וכן פסל בשם "חלום", בו מופיעה דמותו התנ"כית של המלך דוד. על הפסל חקוקות מילותיו של שיר מאת המשורר הליטאי יון סטרילקונאס (John Strielkūnas). בעיירה אנדרטה לזכר קרבנות המאבק בקומוניזם וכן בית קברות יהודי.

יהודי וובולניק

בתחילת שנות ה-40 חיו בוובולניק כ-600 יהודים. ב-27 ביוני 1941, עם פלישת הגרמנים לברית המועצות במבצע ברברוסה, נכבשה העיירה. לאומנים ליטאים רצחו 86 יהודים בעיר. ביולי 1941 הוקם גטו בעיר ובו רוכזו, בנוסף ליהודי העיר, גם פליטים יהודים מעיירות סמוכות. בסוף אוגוסט 1941 הועברו יהודי הגטו לעיירה הסמוכה פסווליס ונרצחו עם כ-1,300 יהודי פסווליס ביער סמוך.
פוליטיקה של תוניסיה

ארגונים בינלאומיים בהם תוניסיה משתתפת

תוניסיה משתתפת במספר ארגונים בינלאומיים ובהם:
ABEDA, ACCT, AfDB, AFESD, AMF, AMU, האיחוד האפריקאי, BSEC ארגון המזון והחקלאות, G77, הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, IBRD, הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, בית הדין הפלילי הבינלאומי, ICFTU, הצלב האדום, IDA, בנק הפיתוח הערבי, הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי, IFC, IFRCS, ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי, ארגון העבודה הבינלאומי, קרן המטבע הבינלאומית, ארגון הימאות הבינלאומי, אינטרפול, הוועד האולימפי הבינלאומי, ארגון ההגירה הבינלאומי, ארגון התקינה הבינלאומי, איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי, הליגה הערבית, MICAH, MONUC, המדינות הבלתי-מזדהות, אועפ"ק, ארגון מדינות אמריקה (משקיפה), הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, הארגון למניעת הפצת נשק כימי, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (שותפה), האומות המאוחדות, ועידת האו"ם לסחר ופיתוח, אונסק"ו, נציבות האו"ם לפליטים, UNIDO, משלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה, UNMIK, איגוד הדואר העולמי, WCO, WFTU, ארגון הבריאות העולמי, הארגון העולמי לקניין רוחני, הארגון המטאורולוגי העולמי, ארגון התיירות העולמי, ארגון הסחר העולמי

פוליטיקה עד למהפכה בשנת 2011

תוניסיה הייתה  רפובליקה עם מערכת נשיאותית חזקה הנשלטת על ידי מפלגה אחת. הפרלמנט שוכן בתוניס (בירת תוניסיה), ויש בו 189 צירים, הנבחרים כל חמש שנים. זכות הבחירה נתונה לכל אזרח מגיל 20. זין אל-עאבדין בן עלי כיהן כנשיא מאז שנת 1987, אז החליף את הנשיא שכיהן מאז העצמאות מצרפת בשנת 1956, חביב בורגיבה. "מפלגת החוקה הסוציאליסטית" הייתה המפלגה
החוקית היחידה 25 שנים ושלטה על החיים הפוליטיים של תוניסיה.

המערכת המשפטית

המערכת המשפטית של תוניסיה היא מערכת משפט בפני עצמה ועצמאית, אם כי לפעמים הממשלה מתערבת במקרים פוליטיים חשובים. קיימים בערך 13 בתי משפט, ועוד 3 בתי משפט לערעורים. בית הדין הגבוה ביותר בתוניסיה, נמצא בעיר הבירה, תוניס. מלבד בתי המשפט שהוזכרו לעיל, יש גם ברוב העיירות בתוניסיה שופטים מקומיים.
הנשיא נבחר לתקופת נשיאות של חמש שנים ללא התנגדות, והוא זה שממנה את ראש הממשלה והקבינט, שעל ידיהם הוא מבצע את מדיניותו. מושלים אזוריים ומנהלים מקומיים ממונים על ידי הממשלה השוכנת בנציבות הראשית; כיום, הם נבחרים  בדרך כלל על ידי מועצת העירייה של אותו האזור.

הרשות המחוקקת

בבית הנבחרים (Chamber of Deputies) יש 189 כיסאות, והחברים בה נבחרים על ידי הצבעה המונית של הציבור הרחב, לתקופת קדנציה של חמש שנים (כמו תקופת הקדנציה של ראש הממשלה). בחירות  לנשיאות ולחברי בית הנבחרים היו ב-24 באוקטובר בשנת 2004, בניצחון מוחץ של מפלגת החוקה הסוציואליסטית וכן היו בחירות בשנת 2009.

הרשות המבצעת

נשיא תוניסיה עד למהפכת 2011 היה זיין אל עבידין בן עלי, שנבחר לראשונה ב-7 בנובמבר 1987, והמשיך בתפקיד עד למהפכה. בהתאם לחוקה, משרת הנשיאות הייתה נבחרת ובבחירות לנשיאות בשנת 1999, זכה הנשיא ברוב הקולות (99.4% מהקולות) ונבחר לקדנציה נוספת. ב-24 באוקטובר  2004 נבחר לעוד קדנציה, ובשנת 2009 הנשיא זין אל-עאבדין בן עלי נבחר לקדנציה הרביעית שלו.
הנשיא ממנה את ראש הממשלה והקבינט, כאמור, והצירים בבית הנבחרים ממונים על ידי הנשיא.
הנשיא עומד בראש הרשות המבצעת, ומסיבה זו, משקלה של הממשלה אינו רב.
מימון נהרי

הרב מימון נהרי הוא דיין חרדי-ישראלי, המכהן מאז יולי 2016 כדיין בבית הדין הרבני הגדול. קודם לכן היה אב בית דין בבתי הדין הרבניים האזוריים בתל אביב ובחיפה.

ביוגרפיה

גדל במשפחה יוצאת תימן. למד בישיבת אוהל יעקב בשכונת זיכרון מאיר ובישיבת פוניבז' בבני ברק, ולאחר נישואיו למד דיינות בכולל "נזר התורה" אצל הרבנים שלמה בן שמעון וניסים בן שמעון, ובכולל "הליכות עם ישראל" של הרב רצון ערוסי. בשנת 2001 התמנה כדיין בבית הדין האזורי בתל אביב, וכיהן כאב בית דין בתל אביב ובחיפה. ביולי 2016 התמנה לדיין בבית הדין הרבני הגדול. 
מחותן עם חבר הכנסת יואב בן צור ממפלגת ש"ס. מתגורר בבני ברק.
ויה ונטו

ויה ונטו (באיטלקית: Via Veneto), או בשמה המלא ויה ויטוריו ונטו (Via Vittorio Veneto), היא אחד הרחובות הראשיים והמפורסמים ברומא, בירת איטליה.
הרחוב ידוע בחנויות היוקרתיות הרבות המצויות בו וכן באזכורו בסרט של פדריקו פליני "לה דולצ'ה ויטה" אשר מתאר את הרחוב והסביבה הסמוכה לו. סרטו של פליני פרסם את הרחוב והביא לו פופולריות רבה שבעקבותיה מוקמו בו בתי קפה וחנויות יוקרתיות בשנות ה-60 וה-70. בשנות ה-80 הייתה ירידה בפופולריות של הרחוב, אולם בשנות ה-90 נפתחו בו חנויות אופנה יוקרתיות חדשות, ובראשית המאה ה-21 הרחוב נחשב לאחד הרחובות היוקרתיים ברומא.
הרחוב מקשר בין גני וילה בורגזה ושערי חומת אורליאנוס בחלקו הצפוני לפיאצה ברבריני בחלקו הדרומי. ברחוב ממוקמת הכנסייה הפוצ'ינית של לידת הבתולים הידועה בקטקומבות שלה.
לואיזה דורותיאה, נסיכת פרוסיה

ביוגרפיה

לואיזה דורותיאה נולדה ב-29 בספטמבר 1680 לפרידריך הראשון, מלך פרוסיה ושל אשתו הראשונה אליזבת הנרייטה מהסן-קאסל, בתם של וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל והדוויג סופיה מברנדנבורג.
ב-31 במאי 1700 נישאה לואיזה לבן-דודה מדרגה ראשונה, פרידריך, נסיך הכתר של הסן-קאסל. לשניים לא נולדו ילדים עד למותה של לואיזה ב-23 בדצמבר 1705. בשנת 1715 נישא פרדריק מחדש לאולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה. פרדריק הוכתר בשנת 1720 כמלך שוודיה וכיהן בתפקיד זה עד מותו ב-1751.
כונדרודיט

תכונות

נוסחת המבנה הכימי של כונדרודיט היא Mg,Fe²⁺)₅(SiO₄)₂(F,OH)₂). הכונדרודיט הוא המינרל הנפוץ ביותר מבין המינרלים של קבוצת ההומיט, קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב שכבות של סיליקטים ותחמוצות. לשכבות הסיליקטים יש מבנה כשל המינרל אוליבין ולשכבות התחמוצת יש מבנה דמוי המינרל ברוסיט (Mg(OH)₂). במקרה של הכונדרודיט יש שתי שכבות של אוליבין בין שכבות הברוסיט (להומיט שנתן את שמו לקבוצה יש שלושה). הכונדרודיט יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל אלגנייט.
הכונדרודיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית מונוקלינית רגילה  וחבורת סימטריות מרחבית P2₁/b. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=7.84‏, b=4.73Å‏, c=10.25Å, וגודל זווית β הוא 109°.
הכונדרודיט מופיע בטבע בדרך כלל בדרך כלל משובץ כגרגירים. הגבישים, הנדירים בדרך כלל, קטנים, פריזמתיים, שטוחים, מרובי פאות, חסרי סימטריה ברורה ומעוגלים באורך של עד עשרה סנטימטרים. גבישים תאומים נפוצים. הכונדרודיט נשבר באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרל בינונית, 6 -6.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.15.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של הכונדרודיט נע בין 1.592 ל-1.67. גבישי הכונדרודיט שקופים עד שקופים למחצה וצבעם הוא בדרך כלל צהוב בהיר עד צהוב, אך גם חום, חום אדמדם או אדום. המינרל ניחן בפליאוכרואיזם חלש. מכיוון אחד נראה המינרל חסר צבע, בגוון צהוב חיוור מאוד עד צהוב, מכיוון שני חסר צבע עד צהוב-ירוק. מכיוון שלישי חסר צבע עד ירוק חיוור. רוב דגימות המינרל פלואורסצנטיות בגוון כתום בקרינת על-סגול, כאשר הקרינה חזקה מעט יותר בתגובה להקרנה באורכי גל קצרים. שינוי זה נובע כנראה מנוכחות יוני הברזל המחליפים את המגנזיום.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1817 בסומה (Monte Somma) במחוז קמפניה, שבאיטליה. מקור שם המינרל מיוונית ופירושו "גרגיר", רמז לתצורה הנפוצה של כגרגירים בודדים בתוך מסת אם.

שימושים

השימוש העיקרי בכונדרודיט הוא במכירה בחנויות לאספנים, אם כי קיימים גם אבני חן מחיתוך גבישים של כונדרודיט, אבל השימוש בהם נדיר.

מקור ותפוצה

הכונדרודיט הוא מינרל נדיר למדי, למרות היותו המינרל הנפוץ ביותר בקבוצת ההומיט. הכונדרודיט מצוי בדרך כלל בסלעי גיר וסלעי דולומיט שעברו התמרה אזורית והתמרת מגע במפגש עם סלעיים פלוטוניים פלסיים או אלקליים. כמו כן בסלעים כדוגמת סקארן, קרבונטיט וסרפטיניט, וכן בעורקים הידרותרמיים במיוחד אם כתוצאה תהליך המטאסומטיזם חדרו לסלע תמיסות המכילות ברזל, בורון ופלואור.
מקומות בהם ניתן למצוא הכונדרודיט כוללים את הר מונטה סומה (Monte Somma) שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); פארגאס (Pargas) בפינלנד; לה שיפל (Le Chipal) במחוז ווז' שבצרפת; אתר המינרלים של פרנקלין במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי, ומכרה לייקשור (Lakeshore) במחוז פינאל (Pinal), באריזונה שבארצות הברית; ובהנדארה (Bhandara) במדינת מהרשטרה שבהודו.
תל רחוב

תל רחוב (תל א-צארם) הוא אתר ארכאולוגי בעמק בית שאן, כ-5 ק"מ מדרום לתל בית שאן מהתקופה הכנענית והתקופה הישראלית. העיר נזכרת בתנ"ך בין רשימת 48 ערי הלויים אשר נפלו בחלקם של שבט לוי על פי הגורל שנערך במשכן שילה. שטח התל כ-100 דונם והוא הגדול באזורו ואחד הגדולים בארץ ישראל.

העיירה היהודית

בשדות קיבוץ עין הנציב, במרחק של 800 מטרים בערך מצפון-מערב לתל רחוב, נתגלו ממצאים מן התקופה הביזנטית ובהם מבנה המשוער כבית כנסת, אשר הקמתו מתוארכת לתחילת המאה ה-4 לספירה. האתר נחשף במסגרת חפירות שנערכו בין השנים 1974–1979 ובהן נתגלה מטמון ובו אוסף אבני בניה, סורג עם מנורת שבעת הקנים, רצפות פסיפס וציורים כשמונה כתובות על טיח אומנות המבנה ועל קירותיו.
גודלו של המבנה 18 מטר על 24 מטר והמתחם כולו היה מרוצף בפסיפס. אובחנו שלוש שכבות של רצפות ונראה שהמבנה שוקם מחדש פעמיים. רוב המבנה שימש אולם תפילה והיו בו שני טורי עמודים עשויי בזלת. סמוך לקיר הדרומי, לכיוון ירושלים עמדה בימה גדולה ומשני עבריה חדרים. מצפון לבית התפילה נמצא אולם מבוא ("נרתכס"), אשר התווסף למבנה המקורי בשלב מאוחר. לחדר המבוא הייתה כניסה יחידה וממנו עברו אל אולם התפילה דרך שלוש כניסות. ברצפת הפסיפס של אולם הכניסה נקבעה הכתובת.
הקורפוס ה-20 (ארצות הברית)

היסטוריה

ב-10 באוקטובר 1943 הוקם הקורפוס ה-20 על בסיס קורפוס השריון ה-4 שהוקם ב-5 בספטמבר 1942, ולמפקדו מונה וולטון ווקר.
ב-1 באוגוסט 1944 נחת הקורפוס בצרפת, ומיד הופעל במבצע קוברה כחלק מהארמייה השלישית בפיקודו של ג'ורג' פטון. עד מהרה כבש הקורפוס את לה מאן, וב-10 באוגוסט כבש את אנז'ה. ב-19 באוגוסט כבש הקורפוס את שארטר לאחר 5 ימי קרב, וב-23 באוגוסט כבש את פונטנבלו. הקורפוס המשיך בהתקדמות המהירה וחצה את נהר הסן, וב-27 באוגוסט תפס ראש גשר מעבר לנהר המארן. ב-31 באוגוסט כבש הקורפוס את ורדן, וחצה את נהר המז.
בתחילת ספטמבר נעצר הקורפוס לפני מץ, מחמת מחסור בדלק, ולאחר מכן השתתף בקרב על מץ שנמשך עד ה-13 בדצמבר. בדצמבר לחם הקורפוס בקרב על הבליטה באגף הדרומי של הבליטה הגרמנית, ולאחר מכן השתתף בפריצה לגרמניה. בימי המלחמה האחרונים חדר הקורפוס לאוסטריה, ושם שהה בסיום המלחמה ב-8 במאי.
ב-1 במרץ 1946 פורק הקורפוס, אולם בשנת 1957 הוקם שוב, ובשנת 1970 פורק באופן סופי.
פלוגת עונשין

פלוגת עונשין (בגרמנית: Bewährungsbataillon) הייתה פלוגת אסירים בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה שהורכבה מאזרחים וחיילים עבריינים ואשר נשלחה תחת פיקודה וניהולה של המשטרה הצבאית הגרמנית "פלדז'נדרמרי" (בגרמנית: Feldgendarmerie) למשימות שבהן רמת הסיכון והסיכוי להיהרג גבוהים, ללא ציוד מספיק.
לקראת שנת 1943 התהפך מהלך הלחימה במלחמת העולם השנייה לרעת גרמניה הנאצית. בשל כך, ובעקבות האבדות שספג הוורמאכט והצורך לשמור על משמעת ומורל, הורה הפיקוד העליון של הוורמאכט כי פלוגות עונשין נוספות תוקמנה מאלפי האסירים בוורמאכט השוהים בבתי המעצר ותצורפנה למאמץ המלחמתי. המשימות שהוטלו על פלוגות אלו היו מסוכנות ולעיתים כונו משימות התאבדות, לדוגמה: נטרול שדה מוקשים, התקפת מטרות המוגדרות כקשות והגנה על יעדים כאשר במיעוט. כמו כן, חיילי פלוגות אלו נשלחו ככוח עבודה פיזי בחזית למטרת עבודות בניין, תיקון תשתיות צבאיות וביצורים.
אסירים ששרדו משימות אלו קוטלגו כ"ראויים להילחם" ונשלחו חזרה לשדה הקרב, הפעם כלוחמים מן המניין עם זכויות מלאות. השימוש בפלוגות העונשין היה בעיקר בחזית המזרחית, אף על פי שמספר פלוגות נשלחו לחזית המערבית לאזור הארדנים כחלק מניסיון המתקפה הגרמני האחרון בקרב על הבליטה בדצמבר 1944.