המלחמה הקורינתית

האירועים שהובילו למלחמה

העילה המידית למלחמה הייתה סכסוך גבול פעוט בין פוקיס, שנתמכה על ידי ספרטה ללוקריס, שנתמכה על ידי תבאי, אך שורשיו עמוקים הרבה יותר. במהלך המלחמה הפלופונסית, שהסתיימה ב-404 לפנה"ס, נהנתה ספרטה מהתמיכה של כמעט כל הערים היווניות ביבשת ומזו של האימפריה הפרסית, ובשנים שלאחריה סרו למרותה גם כמה מאיי הים האגאי. ברם, לא חלף אלא זמן קצר, והבסיס המוצק של תמיכה זו נתערער. אף על פי שלניצחון על אתונה היו שותפים רבים, נטלה ספרטה לעצמה את שלל המנוצחים, והוסיפה לגבות מיסים מן הערים אותן שחררה מן האימפריה האתונאית לשעבר. הניכור של בנות בריתה של ספרטה הלך וגדל כאשר ב-402 לפנה"ס תקפה והכניעה את אליס, חברת הליגה הפלופונסית, על שלא סרה למרותה במהלך המלחמה באתונה. משנקראו קורינתוס ותבאי לשלוח חיילים לעזרת ספרטה במלחמתה נגד אליס, מיאנו לעשות כן.
תבאי, קורינתוס ואתונה גם סירבו להשתתף בחיל המשלוח הספרטני לאיוניה ב-398 לפנה"ס, ואנשי תבאי הגדילו לעשות והפריעו למלך הספרטני אגסילאוס להעלות על אדמתם קורבן לאלה ארטמיס קודם היציאה למסע המלחמה. חרף הסתלקות ערים אלה הצליח אגסילאוס לגבור על הפרסים בלידיה ולהתקדם אל לב הארץ עד סרדיס. הסטרפ טיספרנס שילם בראשו על כשלונו לבלום את הספרטנים, ומחליפו טִיתְרָאוּסְטֵס שיחד את הספרטנים לנוע צפונה, אל הסטרפיה של פרנבזוס. אגסילאוס עשה כן, אך בה בעת החל בהכנת צי גדל-ממדים.
משלא עלה בידו להכניע את צבאו של אגסילאוס, החליט פרנבזוס לעורר את ערי יוון נגד ספרטה ועל ידי כך לאלץ את המלך הספרטני לסגת ולשוב לארצו. הוא שיגר את טימוקרטס מרודוס כדי לחלק מתנות כסף לערי יוון החשובות ולהתסיסן נגד ספרטה. טימוקרטס ביקר באתונה, קורינתוס וארגוס, והצליח לשכנע את הסיעות החזקות בכל אחת מהערים הללו לנקוט מדיניות אנטי-ספרטנית. אנשי תבאי, אשר עוד קודם לכן הפגינו את מורת רוחם מספרטה, החליטו לחולל מלחמה.

תחילת הלחימה

התבאנים, שלא רצו להתמודד עם ספרטה לבדם, החליטו להצית מלחמה נגדה, ועודדו את בעלי בריתם הלוקרים לאסוף מיסים מטריטוריה שהשליטה עליה הייתה שנויה במחלוקת בין לוקריס לבין פוקיס. בתגובה פלשו הפוקאים ללוקריס והשחיתו את שדותיהם. הלוקרים ביקשו את עזרת תבאי, ששלחה את חייליה אל פוקיס. הפוקאים, מצדם, פנו אל ספרטה בעלת בריתם, והספרטנים, שמחים כי נקרתה להם תואנה להעניש את תבאי, ציוו על גיוס כללי. תבאי שיגרה משלחת אל אתונה כדי לבקש את עזרתה, אספת האתונאים נעתרה לבקשת הסיוע ונחתמה ברית בין אתונה לבין הקונפדרציה הבויאוטית. 
תוכנית הספרטנים הייתה לשגר בו-זמנית שני צבאות לכיבוש העיר הליארטוס שבבויאוטיה, האחד בפיקוד ליסנדרוס והשני בראשות המלך פאוסניאס. ליסנדרוס, שהקדים להגיע לפני פאוסניאס, הצליח לשכנע את יושבי העיר אורכומנוס למרוד בקונפדרציה הבויאוטית, ומבלי לחכות לפאוסניאס התקדם אל הליארטוס עם צבאו ועם חיל האורכומנים. ליסנדרוס קירב מדי את כוחותיו אל חומות העיר, חייליו הוכו והוא עצמו נהרג בקרב; הספרטנים נסוגו אל מישור טרשי כשהתבאנים בעקבותיהם, אך הצליחו לגבור על רודפיהם על אף שהיו בעמדה נחותה. פאוסניאס, שהגיע יום לאחר מכן, אסף בהסכמת תבאי את גופות החללים הספרטנים ושב לספרטה. הוא הועמד למשפט על שאיחר להגיע לשדה המערכה, ומאחר שידע כי יורשע וישלם על כך בחייו, נמלט אל טֶגֶאָה.

התרחבות הברית נגד ספרטה

הספרטנים ויריביהם ידעו כי אירועים אלה הם רק סימן לבאות והחלו בהכנות לעימותים הגדולים הצפויים להם. בסוף שנת 395 לפנה"ס הצטרפו קורינתוס וארגוס למלחמה לצדן של אתונה ותבאי, והוקמה מועצה שמושבה בקורינתוס כדי לנהל את ענייניהן המשותפים. חברות הברית שלחו צירים אל כמה פולייס קטנות יותר ורכשו את תמיכת רבות מהן.
הספרטנים, שהשתשלשות האירועים עוררה את דאגתם, החלו מכינים את צבאם למלחמה בחברות הברית החדשה, ומיהרו להזעיק את אגסילאוס העושה באסיה. הקריאה לשוב סיכלה את תקוותיו של אגסילאוס לנחול ניצחונות נוספים במלחמתו באסיה, והוא יצא עם חייליו בדרכו חזרה לספרטה, כשהוא חוצה את ההלספונטוס ועושה דרכו מערבה דרך תראקיה.

המשך המלחמה (393 עד 388 לפנה"ס)

בסיום שנת 394 לפנה"ס נותרו הספרטנים כשידם על העליונה ביבשה אך חלשים בים. חברות הקואליציה לא יכלו לגבור על הפלנקס הספרטני בשדה הקרב, אך הן הוסיפו לשמור על שלמות הברית ביניהם ומנעו מן הספרטנים לנוע כחפצם במרחבי מרכז יוון. במהלך השנים הבאות ניסו הספרטנים להוציא את קורינתוס ואת ארגוס ממעגל הלחימה, אך חברות הקואליציה האנטי-ספרטנית שמרו על חזית מאוחדת, בעוד אתונה ותבאי מנצלות את טרדותיה של ספרטה כדי לחזק את כוחן בשטחים שהיו נתונים בעבר להשפעתן ונשמטו מידיהם בגלל התעצמותה של ספרטה.

הסיוע הפרסי, בניית החומות הארוכות באתונה, מלחמת האזרחים בקורינתוס

ב-393 לפנה"ס הפליגו קונון ופרנבזוס ליוון, פשטו על חוף לקוניה, כבשו את האי קיתרה והשאירו בו חיל מצב ומושל אתונאים. אחר כך הפליגו אל קורינתוס, שם חילקו מתנות כסף ועודדו את חברי מועצת הברית להוכיח את נאמנותם למלך פרס. פרנבזוס שיגר את קונון אל אטיקה עם סכומי כסף נכבדים וחלק גדול מן הצי, כדי שיסייע עם אנשיו לבנייה מחדש של החומות הארוכות מאתונה אל נמל פיראוס, מלאכה שהחל בה תרסיבולוס עוד ב-394 לפנה"ס. בסיוע החותרים מן הצי המלחמתי ופועלים ששכרם שולם מן הכסף הפרסי הושלמה הבנייה בתוך זמן קצר. אתונה ניצלה עד מהרה את יתרון חומותיה החדשות ואת הצי כדי לכבוש את האיים סְקִירוֹס, אִימְבְּרוֹס ולֶמְנוֹס, שבהם הקימה קְלֶרוּכְיוֹת (מושבות אזרחים).
באותו זמן לערך פרצה מלחמת אזרחים בקורינתוס בין הסיעה הדמוקרטית לסיעה האוליגרכית. הדמוקרטים, שנתמכו על ידי ארגוס, התגברו על האוליגרכים וגרשום מן העיר. גולים אלה ביקשו את עזרת הספרטנים, שחייליהם נמצאו אותה עת בסִיקְיוֹן, בעוד האתונאים והבויאוטים נחלצים לעזרת הדמוקרטים. בהתקפה לילית הצליחו הספרטנים והגולים לכבוש את לֶכָאיֹון, נמלה של קורינתוס בחוף המפרץ הקורינתי, וניצחו את הצבא שיצא נגדם למחרת היום. חברות הברית האנטי-ספרטנית ניסו לשים מצור על לכאיון, אך הספרטנים יצאו להתקפה והניסו אותם.

כישלון המשא ומתן לשלום

ב-392 לפנה"ס שיגרו הספרטנים שליח מטעמם, את אנטלקידס, אל הסטרפ טיריבזוס; הם ביקשו להסית את הפרסים נגד חברות הברית באומרם כי קונון מנצל את הצי הפרסי להקמתה מחדש של האימפריה האתונאית. משנודע על כך לאתונאים, שלחו את קונון ואחרים כדי להציג את עמדתם הם בפני הפרסים. הם אף גילו את אוזנן של בנות בריתם, וארגוס, קורינתוס ותבאי שיגרו שליחים אל טיריבזוס. הספרטנים הציעו למלך תוכנית שלום המכירה בעצמאותן של כל הפולייס. הצעה זו נדחתה על ידי חברות הברית, מאחר שאתונה רצתה להוסיף ולהחזיק בשלושת האיים בים האגאי עליהם השתלטה, תבאי רצתה להמשיך ולהנהיג את הליגה הבויאוטית, ולארגוס היו עוד מקודם תוכניות להתאחד עם קורינתוס. הצעת הספרטנים לא נתקבלה אפוא, אך טיריבזוס, שפעולותיו של קונון עוררו את דאגתו, אסר אותו, וסיפק בחשאי כסף לספרטנים לציודו של צי מלחמתי. קונון הצליח אומנם להימלט משביו, אך הוא מת זמן קצר אחר כך. ועידת שלום נוספת התכנסה בספרטה עוד באותה השנה, אך שוב דחו חברות הברית את הצעות הספרטנים, הן משום ההשלכות של עיקרון האוטונומיה הן משום התנגדותם של האתונאים להפקרת היוונים יושבי איוניה לידי ממלכת פרס.
בעקבות ועידת השלום הכושלת בפרס נקרא טיריבזוס לשושן כדי לתת דין וחשבון, ומצביא חדש, סטרותס, נטל במקומו את הפיקוד באיוניה. סטרותס תמך במדיניות אנטי-ספרטנית, ופיתה את הספרטנים להורות לתיברון, מפקד צבאם באיוניה, להמשיך בלחימה בפרסים. זמן מה הצליח תיברון בפשיטותיו על שטחי הפרסים, אך בסופו של דבר נהרג עם אחדים מאנשיו בתקיפה מן המארב. תיברון הוחלף על ידי דיפרידס, שפשיטותיו היו מוצלחות יותר וגם תפס בשבי את חתנו של סטרותס, אך לא היה בכך כדי לשנות את עמדתם של הפרסים.

קרב לכאיון וכיבוש קורינתוס

בקורינתוס המשיכה הסיעה הדמוקרטית להחזיק בעיר גופה, בעוד הגולים ותומכיהם הספרטנים מחזיקים בלכאיון, ממנה ערכו פשיטות על אדמות העיר. ב-391 לפנה"ס נלחם אגסילאוס באזור והצליח לתפוס כמה נקודות מבוצרות וכן שבויים רבים ושלל. בעוד אגסילאוס שוהה במחנהו ועורך הכנות למכירת שלל המלחמה, תקף המצביא האתונאי איפיקרטס את החיל הספרטני שהוצב בלכאיון, כשלרשותו כוח המורכב כמעט כולו מחיילים קלי חימוש ומפלטסטים. ניצחון האתונאים בקרב לכאיון היה שלם. חסרון פלטסטים בחיל הספרטנים היה להם לרועץ, שכן איפיקרטס ניצל זאת והכה בהם שוב ושוב בהתקפות פגע וברח עד התשתם. לבסוף התפרק מערך הספרטנים והם פנו למנוסה תוך אבידות בנפש. זמן קצר אחר כך שב אגסילאוס לספרטה, אולם איפיקרטס המשיך להילחם בסביבות קורינתוס, כבש מחדש רבות מהנקודות המבוצרות עליהן השתלטו הספרטנים קודם לכן, אך לא עלה בידו לכבוש מחדש את לכאיון. הוא אף יצא למלחמה על פליוס וארקדיה, הכה את צבא פליוס והשחית את אדמת הארקדים שסירבו להתמודד מולו בשדה הקרב. 
לאחר ניצחון זה הגיע חיל מארגוס אל קורינתוס, כבש את האקרופוליס וכפה את איחודן של שתי הפולייס. אבני הגבול בין ארגוס וקורינתוס סולקו, וקהילות האזרחים של שתי הערים מוזגו.

המשך הלחימה ביבשה

לאחר ניצחונות איפיקרטס סמוך לקורינתוס, לא נערכו יותר קרבות יבשתיים גדולים באזור, והלחימה נמשכה בפלופונסוס ובצפון מערב יוון. אגסילאוס נלחם בהצלחה על אדמת ארגוס ב-391 לפנה"ס, ועוד קודם סיומה של המלחמה שיגרו הספרטנים שני חילות משלוח גדולים. הראשון שבהם יצא ב-389 לפנה"ס בפיקוד אגסילאוס, חצה את מפרץ קורינתוס ותקף את אקארנאניה, חברת הליגה האנטי-ספרטנית. בתחילה לא עלה בידי המלך הספרטני לכפות על האקרננים לצאת נגדו, שכן בחרו להתבצר בהרים ולהימנע מלהתנגש ישירות באויביהם. בסופו של דבר הצליח אגסילאוס לפתות אותם לקרב סדור (pitched battle), שבו הובסו ואיבדו רבים מאנשיהם. אחר כך הפליג אגסילאוס דרך המפרץ הקורינתי ושב לארצו. שנה לאחר מכן כרתו האקרננים הסכם שלום עם הספרטנים, כדי להימנע מפלישות נוספות. 
ב-388 לפנה"ס עמד המלך הספרטני אגסיפוליס בראש צבא שעלה על ארגוס. מאחר שצבא הארגיבים לא יצא נגדו, בזז את אדמתה, ואז לאחר שקיבל כמה אותות מבשרי-רע משמיים, שב לספרטה.

המשך הלחימה בים האגאי

לאחר תבוסתם בקנידוס, החלו הספרטנים לבנות מחדש את ציים, ובהילחמם בקורינתים השיגו שוב את השליטה במפרץ הקורינתי (392 לפנה"ס). בעקבות כישלון ועידות השלום של שנת 392 לפנה"ס שלחו הספרטנים צי קטן בפיקוד אקדיקוס לים האגאי, והורו לו לסייע לאוליגרכים שהוגלו מרודוס. כשהגיע אקדיקוס ליעדו, מצא כי העיר בשליטתם המלאה של אנשי הסיעה הדמוקרטית, ומאחר שעמדו לרשותם אוניות רבות יותר, המתין בקנידוס לבואה של תגבורת. הספרטנים שלחו לסיועו צי בפיקוד טֶלֶאוּטִיאַס, שיצא מן המפרץ הקורינתי ואסף בדרכו מסאמוס אוניות נוספות. עם הגיעו לקנידוס נטל טֶלֶאוּטִיאַס את הפיקוד והחל בפעולות נגד הרודים.
התקומה הימית הספרטנית עוררה את דאגת האתונאים, והם שלחו צי בן 40 תלת טוריות בפיקוד תרסיבולוס. הלה שקל ומצא, כי ישיג יותר אם יפעל היכן שהצי הספרטני אינו נמצא ולא דווקא אם יילחם בו ישירות, ועל כן שט אל ההלספונטוס. משהגיע למקום העביר לצדה של אתונה כמה מן הגדולות שבערי האזור והטיל מס על אוניות שפקדו בדרכן את ביזנטיון, בחדשו את מקור ההכנסה שהיה משענם של האתונאים בשלהי המלחמה הפלופונסית. אחר כך הפליג אל לסבוס, ניצח את הכוחות הספרטניים שבאי בסיוע אנשי מיטילנה, והעביר לצדו ערים אחדות. ברם, בעודו בלסבוס, נהרג תרסיבולוס בקרב על ידי חיילים מן העיר אַסְפֶּנְדוֹס.‏
אחר הדברים האלה שלחו הספרטנים מפקד חדש אל אבידוס, את אנקסיביוס. זמן מה נחל הצלחה במלחמתו נגד פרנבזוס ואף לכד כמה אוניות סוחר אתונאיות. האתונאים, שחששו כי השגי תרסיבולוס ירדו לטמיון, שלחו נגדו את איפיקרטס. זמן מה פשטו כוחות שני הצדדים זה על אדמת יריבו, אך בסופו של דבר הצליח איפיקרטס לנחש לאן יביא אנקסיביוס את חייליו בשובו מהלחימה נגד אַנְטָנְדְרוֹס, וארב לחיל הספרטני. כאשר נכנסו אנקסיביוס ואנשיו, שצעדו בטור ארוך, אל האזור ההררי והטרשי בו המתינו להם איפיקרטס ואנשיו, הפתיעום האתונאים והרגו את אנקסיביוס ורבים אחרים.

אייגינה ופיראוס

באותו זמן, ב-389 לפנה"ס, תקפו האתונאים את האי אייגינה אשר מנגד לחוף אטיקה. הספרטנים הדפו את הצי האתונאי, אך האתונאים הוסיפו לצור על אייגינה מן היבשה. הצי הספרטני, בפיקודו של אנטלקידס, הפליג מזרחה אל רודוס, אך סופו של דבר נלכד בנמל אבידוס, לאחר שהמפקדים האתונאים באזור הטילו עליו הסגר מן הים. תוך כדי כך הותקפו גם האתונאים באייגינה, ולאחר חודשים אחדים נסוגו לארצם. 
זמן קצר לאחר נסיגת האתונאים מאייגינה ארב צי ספרטני בפיקוד גורגופס לצי האתונאי ליד אתונה, ולכד כמה אוניות. תשובת האתונאים הייתה מארב משלהם; כָבְּרִיאַס, שעשה דרכו אל קפריסין, הנחית את חייליו באייגינה, תקף מן המארב את האייגינים ובעלי בריתם הספרטנים והרג רבים מהם. 
בעקבות אירוע זה שלחו הספרטנים אל אייגינה את טֶלֶאוּטִיאַס ומסרו לידיו את הפיקוד על הצי במקום. משהבחין כי האתונאים מרפים את משמרתם לאחר ניצחונו של כבריאס, פשט על פיראוס ולכד אוניות סוחר רבות.

תוצאות המלחמה

פרס וספרטה, שתי המדינות האחראיות להחלת ההסכם, הפיקו ממנו תועלת רבה. פרס, הפטורה מהתערבות אתונאית וספרטנית בנחלותיה באסיה הקטנה, חיזקה את אחיזתה במזרח הים האגאי וב-380 לפנה"ס כבשה הן את מצרים הן את קפריסין. ספרטה, במעמדה הפורמלי החדש בראש מערכת המדינות היווניות, ניצלה את סעיף האוטונומיה בהסכם השלום כדי לפרק כל קואליציה שראתה בה איום. חברות ברית בלתי נאמנות נענשו בחומרה; מנטיניאה, לדוגמה, פורקה לחמישה כפרים נפרדים. בהנהגת אגסילאוס, המצדד במדיניות תוקפנית, הרחיקו הספרטנים במלחמתם מחוץ לגבולות הפלופונסוס עד חצי האי כלקידיקה. ההגמוניה הספרטנית ביוון נמשכה שש-עשרה שנים נוספות ונסתיימה בקרב לאוקטרה. 
המלחמה ציינה גם את ראשית תקומתה המחודשת של אתונה כמעצמה בעולם היווני. לאחר הבנייה מחדש של חומותיה הארוכות ושל צייה המלחמתי, נמצאה אתונה בעמדה המאפשרת לה להפנות את מבטה אל מעבר לים. באמצע המאה ה-4 הקימו האתונאים ברית של פולייס אגאיות הידועה בשם הליגה או האימפריה האתונאית השנייה, והצליחו להשיב לעצמם מקצת הנחלות אותן הפסידו ב-404 לפנה"ס.
השבת חירותם של היוונים באיוניה הייתה עילת המאבק בפרס מאז ראשית המאה ה-5 לפנה"ס, אך לאחר המלחמה הקורינתית לא עשו הפולייס בארץ יוון ניסיונות נוספים לערער את שליטת פרס באזור. לאחר למעלה ממאה שנים של מרידות ומאבקים שלטה סוף סוף ממלכת פרס באיוניה ללא הפרעה. מצב זה הוסיף להתקיים עוד כחמישים שנים, עד ימיו של אלכסנדר הגדול.