google/wiki40b huggingface dataset:
עוזי רוזן (שחיין)

ביוגרפיה

רוזן גדל בקיבוץ שער העמקים והתאמן בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי.

המכביה הרביעית

בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית שנערכו בחיפה בבריכת "בת גלים" בספטמבר 1953 זכה רוזן במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם יורם מנדלבאום, ראובן שנפר ונחום בוך בשיא ישראלי חדש של 10:03.4 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 9:15.4 דקות ודרום אפריקה (9:26.7 דקות).

אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1954, זכה רוזן ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:20.7 דקות, לפני עמירם טראובר (5:36.8 דקות) ונחום בוך (5:46.0 דקות) שניהם מברית מכבים עתיד ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.7 דקות, לפני צבי סגל מהפועל חיפה (1:19.1 דקות) ודוד מלמד מהפועל גוש זבולון (1:19.4 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 22:21.0 דקות, אחרי ראובן שנפר שקבע שיא ישראלי חדש של 21:37.4 דקות ולפני גבריאל נסט מברית מכבים עתיד 22:24.0 דקות.

1955

בתחרות שנערכה במסגרת ספורט הפועלים בבריסל שבבלגיה ביוני 1955, זכה רוזן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:17.6 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות נוספת שנערכה בבלגיה הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:15.0 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-16 שנים של ארנסט בש ממכבי חיפה 1:15.8 דקות. חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקיבוצו באוגוסט אותה שנה הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:14.0 דקות. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1955, זכה רוזין במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.8 דקות, לפני דוד מלמד (1:14.7 דקות) וצבי סגל (1:18.7 דקות).

1956

באליפות הפועל ה-13 בשחייה שנערכה ברמת יוחנן באוגוסט 1956 זכה רוזן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:11.2 דקות, שיפור לשיאו הקודם שעמד עם 1:12.2 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה בין הנבחרות הארציות של אגודות הפועל ומכבי שנערכו בחיפה בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא שיפר את שיאו במשחה ל-100 מטר גב והעמידו על 1:10.6 דקות. בתחרות שנערכה בספטמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:36.3 דקות, שיפור לשיאו הקודם שעמד עם 2:38.7 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.0 דקות, לפני יואב צרי מהפועל עמק הירדן (1:14.5 דקות) ודוד מלמד (1:14.9 דקות).

המכביה החמישית

בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 זכה רוזן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.9 דקות, אחרי יואב צרי (1:13.3 דקות).

צליחת הכנרת

באוקטובר 1958 זכה רוזן במדליית זהב בצליחת הכנרת התחרותית בשיא תחרות חדש של 2:29:24.5 שעות.
Z1

Z1 היה מחשב מכני שנבנה על ידי קונראד צוזה בשנת 1937. היה זה מחשבון מכני אלקטרוני בעל יכולת תכנות מוגבלת. קריאת הפקודות התבצעה מסרט מנוקב. שחזור של מכונה זו (בתמונה) מוצג כיום ב Deutsches Technikmuseum Berlin. 
המכונה הייתה במהותה מחבר ומחסר בשיטת הנקודה הצפה. היא עשתה שימוש ב-22 סיביות ובלוגיקת בקרה שהפכה אותה לתומכת פעולות מורכבות כגון כפל (על ידי פעולות חיבור חוזרות) וחילוק (על ידי פעולות חיסור חוזרות).
Z1 היה הראשון בסדרה של מחשבים שתוכננו על ידי קונראד צוזה. Z2 ו-Z3 היו מחשבים עוקבים שהתבססו על רעיונות זהים לאלו של Z1.
המחשב הכיל זיכרון בן 64 מילים. פעולות כתיבה לזיכרון וקריאה מתוכו התבצעו על ידי כרטיסי הניקוב ויחידת הבקרה. 
הזיכרון המכני היה בעל תכן ייחודי והומצא על ידי קונראד צוזה בשנת 1936. המכונה הייתה מסוגלת לבצע רק פעולות שנקראו מכרטיסים מנוקבים כך שהתוכנית עצמה לא נטענה לזיכרון.
שי לין

פרופ' שי לין (נולד ב-1947 במשמר העמק) הוא אפידמיולוג, דיקן הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות והיה ראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה וראש היחידה לאפידמיולוגיה קלינית במרכז רפואי רמב"ם, נכדם של אבא וחנה חושי.
רגל האסורה במקומה אוסרת שלא במקומה

רגל האסורה במקומה – אוסרת שלא במקומה הוא כלל הלכתי בהלכות עירובין, ולפיו במקרה ויש רשות היחיד פנימית ורשות היחיד חיצונית בשבת, לדוגמה חצר משותפת פנימית לפנים מחצר משותפת חיצונית, ודיירי החצר הפנימית אסורים בטלטול חפצים מבתיהם לחצר הפנימית מסיבות שונות (כגון שלא עירבו עירוב חצרות) - הרי הם אוסרים את טלטול החפצים גם על דיירי החצר החיצונה, היינו שהם אוסרים על דיירי החצר החיצונה את טלטול החפצים מבתיהם לחצר החיצונה, אף שדיירי החצר החיצונה עירבו עירוב חצרות, וזאת מכח זכות המעבר ('דריסת הרגל') שיש לדיירי החצר הפנימית בחצר החיצונה. הדרך היחידה להתיר את טלטול החפצים בחצר החיצונה במקרה כזה היא באמצעות ביטול רשות, היינו שבני החצר הפנימית יבטלו ויסתלקו מזכות המעבר שיש להם בחצר החיצונה.
כלל זה נאמר רק במקום שבו היציאה היחידה מרשות היחיד הפנימית למבוי או לרשות הרבים היא דרך רשות היחיד החיצונה. במקרה ויש דרך יציאה נוספת - אין אומרים כלל זה.

עירבו החצר החיצונית והפנימית בפני עצמן

ניתן לערב עירוב חצרות נפרד לכל אחת מהחצרות, ובכל אחת מהחצרות תהיה מותרת הוצאת חפצים מבתי המגורים לחצר המשותפת שלה. אולם הוצאת חפצים מהבתים לחצר השנייה - תהיה אסורה, כל זמן שלא השתתפו שתי החצרות בעירוב אחד .
במקרה זה אין דיירי החצר הפנימית פוגמים בעירוב החצרות של החצר החיצונה, היות שאז אומרים את הכלל ההפוך: רגל המותרת במקומה - אינה אוסרת שלא במקומה, דהיינו: היות שדיירי החצר הפנימית מותרים בטלטול חפצים בחצרם הפנימית - אין הם אוסרים את הטלטול על החצר החיצונה, אף שיש להם זכות מעבר בחצר, ושתי החצרות לא נשתתפו בעירוב אחד לשתיהן. 
בצורה דומה, אם בחצר הפנימית גר אדם בודד, או מספר אנשים שאינם צריכים לתקן עירוב חצרות מסיבות שונות (כגון שכולם אוכלים במקום אחד) - אין הם אוסרים את הטלטול על החצר החיצונה אף כשלא עירבו, היות שהם נחשבים 'רגל המותרת במקומה', שאינה אוסרת מקומות אחרים בגלל זכות המעבר שיש לה בהם.

עירבה פנימית ולא חיצונית

אם החצר הפנימית עירבה לעצמה והחצר החיצונה לא עירבה כלל - אין בני החיצונה פוגמים בעירוב החצרות של החצר הפנימית, היות שאין להם זכות מעבר ודריסת רגל בחצר הפנימית.

חצרות עם כמה פתחים

חצרות שלכל אחת מהן פתח למבוי או לרשות הרבים ופתח נוסף לחצר אחרת - יכולות לערב אחת עם השנייה על מנת להתיר את טלטול החפצים ביניהם, ואינם אוסרות את הטלטול זו על זו אם לא עירבו, היות שלכל אחת מהם פתח חיצוני נפרד.
באיה בלנקה

היסטוריה

ראשיתה של העיר במצודה שהוקמה ב-11 באפריל 1828 בידי רמון אסטומבה, בהוראת מושל בואנוס איירס, חואן מנואל דה רוסאס. המצודה נועדה להגן על מגדלי הבקר בסביבה, וכן להגן על החוף מפני חיל הים הברזילאי, שנחת באזור באותה שנה. צ'ארלס דרווין ביקר באזור במהלך מסעותיו בדרום אמריקה בספטמבר 1833. המצודה הותקפה מספר פעמים בידי אינדיאנים, בעיקר בשנת 1859.
לאחר הקמת מסילת ברזל לבואנוס איירס ב-1885, מהלך שהקל על הובלת תבואה מן העיר החוצה, החלה העיר לשגשג מבחינה כלכלית. היא צמחה במהירות גם הודות למדיניות של עידוד ההגירה מאירופה, בעיקר מספרד ומאיטליה, אך גם מצרפת ומהולנד.
קהילות של מהגרים יהודים מגרמניה וממזרח אירופה הגיעו לעיר בתחילת המאה ה-20, וגם במהלך ולאחר מלחמת העולם השנייה.

ספורט

הספורט הפופולרי בעיר, הוא הכדורגל ובעיר מספר קבוצות (הבולטת אולימפו) מקצועניות וחובבניות. עם זאת, לאורך ההיסטוריה הספורטיבית שלה, דבק בה הכינוי "בירת הכדורסל של ארגנטינה", לאור הכדורסלנים הרבים שיצאו ממנה לקבוצות כדורסל באירופה ובליגת ה-NBA. קבוצות הכדורסל הבולטות בעיר הן: אולימפו, אל נסיונל ואסטודיאנטס.
בארי צימרמן

באֵרי צימרמן (23 בדצמבר 1951 – 2 באוגוסט 2016) היה פובליציסט ומשורר ישראלי מראשי תנועת ההתחדשות היהודית בתנועה הקיבוצית. בין השאר הרצה במכללת "עלמא", במכינה הקדם צבאית "בני ציון" בתל אביב ובמדרשת השילוב נטור.

ביוגרפיה

צימרמן היה חבר קיבוץ גבעת חיים איחוד.
נולד במושבה נחלת יהודה שליד ראשון לציון. כשהיה בן שנתיים עבר עם אביו, דוד צימרמן, מורה ופרשן של מקורות ישראל, לקיבוץ משמר השרון, שם למד והתחנך עד 1969. יצא לשנת שירות בקריית שמונה (1970) והיה ממקימי גרעין "עודד".
לאחר תום שירותו הצבאי שב למשמר השרון ויצא ללמוד ב"סמינר אורנים" בחוגים למחשבת ישראל ולספרות.
שיריו הראשונים פורסמו ב-1968 בכתב העת שדמות וב"משא", מוסף הספרותי של דבר. ב-1978 התמנה לעורך הרבעון שדמות, כתב עת התנועה הקיבוצית, וכיהן בתפקיד זה עד 1981.
באותה שנה יצא לאור ספר שיריו הראשון דיבור המתחיל, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הנושאים של שיריו הראשונים ליוו אותו כל חייו: התמודדות עם העבר היהודי וגיבורי הספרות היהודית ובמקביל התמודדות עם השירה המודרנית ועם חיי הפרט בקיבוץ ובעיר. ב-1982 עבר צימרמן עם משפחתו לקיבוץ גבעת חיים איחוד ולימד היסטוריה, מקרא וספרות בחטיבה העליונה של בית הספר התיכון האזורי "חוף הכרמל" במעגן מיכאל (1982–1993). ב-1993 יצא עם משפחתו לשליחות של שלוש שנים בצפון אמריקה. עם שובו חזר להוראה ולימד בבית הספר התיכון האזורי "מעיין" בקיבוץ עין החורש, עד 2005. במקביל הצטרף לצוות המורים של מכללת "עלמא", בה לימד עד מותו.
היה פרשן מקרא ועסק רבות בפרשות השבוע. פרשנותו מתאפיינת בבקיאות מעמיקה במקרא ובפרשניו מצד אחד, וביכולות לשונית וספרותית מרשימות מצד אחר. את פרי עבודתו זו פרסם בספריו הרבים. היה פעיל במכון "שיטים", מכון החגים שבבית השיטה.
וילי קאולי-סטיין

נעורים וקריירת מכללות

קאולי-סטיין נולד בעיירה הקטנה ספירויל שבקנזס, בנם של וילי קאולי ומרלן סטיין. שני הוריו היו שחקני כדורסל מצטיינים בתקופת לימודיהם במכללה, הם לא נישאו ונפרדו זמן קצר לאחר הולדת בנם. קאולי-סטיין גדל בבית הורי אמו בקנזס, הוא הצטיין בכדורסל ובפוטבול, אך ציוניו לא אפשרו לו להתקבל לקולג'. הוא עבר ללמוד בבית ספר גדול יותר המרוחק כחמש שעות נסיעה מהעיירה בה גדל. הוא נלקח תחת חסותו של ויל שילדס, שחקן פוטבול ב-NFL שבנו שיחק יחד עם קאולי-סטיין.
ב-2012 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של קנטקי שימש מחליפו של נרלנס נואל ולאחר פציעתו של נואל תפס את עמדת הסנטר הפותח. הוא רשם ממוצע של 8.3 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-2.1 חסימות למשחק ונבחר לחמישיית העונה בליגת ה-SEC אליה משתייכת קנטקי. בעונתו השנייה רשם ממוצע של 6.8 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.9 חסימות למשחק. הוא נבחר לחמישיית ההגנה של ה-SEC. בעונתו השלישית רשם ממוצע של 8.9 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-1.7 חסימות למשחק ונבחר על ידי איגוד המאמנים לשחקן ההגנה של השנה ב-NCAA. כמו כן נבחר לחמישיית העונה ב-NCAA.

סקרמנטו קינגס

בדראפט ה-NBA‏ 2015 נבחר במקום השישי על ידי סקרמנטו קינגס. הוא השיג במהלך העונה ממוצעים של 7.0 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.

גולדן סטייט ווריורס

ביולי 2019, לאחר 4 עונות בסקרמנטו, חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס.
מייקל ויילדר

ביוגרפיה

מייקל ויילדר נולד בפילדלפיה. הוא קיבל דוקטורט במשפטים מאוניברסיטת מישיגן.
בשנת 1987 הוא סיים במקום השלישי באליפות ארצות הברית ובתחרות בינלאומית בלונדון. בשנת 1988 הוא זכה באליפות ארצות הברית בשחמט.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות בינלאומיות רבות. בניו יורק הוא סיים במקומות 3–4 בשנת 1977, 3-2 בשנת 1979 ו-3–5 בשנת 1982. בלונדון הוא חלק מקומות 1–2 בשנת 1987 ו-3–6 בשנת 1988.
ויילדר היה חבר בנבחרת ארצות הברית בשחמט באליפות העולם לגיל עד 26. בשנת 1983 הנבחרת סיימה במקום הרביעי ובשנת 1985 במקום השני.
ויילדר הפסיק להשתתף בתחרויות בשנת 1989 והתרכז בקריירה במשפטים.
אימה אמריקאית: המוסד הסגור

רקע העלילה

העונה השנייה של "אימה אמריקאית", ששמה "אימה אמריקאית: המוסד הסגור", היא על שפיות, הסיפור מתרחש בשנת 1964, ומלווה את החולים, הרופאים והנזירות שנמצאים במוסד הפסיכיאטרי בראיירקליף - מוסד לחולי נפש שנוסד על-מנת לטפל בפושעים לא שפויים. הסוהרים שמנהלים את המוסד כוללים את הנזירה ג'וד מרטין (ג'סיקה לאנג), סגניתה, הנזירה מארי יוניס (לילי רייב) ומייסד המוסד, הכומר טימותי הווארד (ג'וזף פיינס). הרופאים שהואשמו בטיפול בחולים במוסד כוללים את הפסיכיאטר ד"ר אוליבר תרדסון (זאכרי קווינטו) ואת המדען הסדיסט ד"ר ארתור ארדן (ג'יימס קרומוול). החולים, שרבים מהם טוענים שנכלאו שלא בצדק כוללים עיתונאית לסבית בשם לנה וינטרס (שרה פולסון), אדם החשוד כרוצח סדרתי קיט ווקר (אוון פיטרס) ורוצחת לכאורה בשם גרייס (ליזי ברושר). בנוסף, מפעילים על דיירי המוסד מניפולציות בדמות אלמנטים רוחניים ומדעיים וחזקה על ידי חייזרים שטניים ושדים.

ליהוק

במרץ 2012 סיפר ריאן מרפי שעלילת העונה השנייה תחוג סביב דמותה של ג'סיקה לאנג המגלמת את ג'וד מרטין, נזירה סדיסטית המנהלת מוסד סגור לחולי נפש. אוון פיטרס, שרה פולסון, לילי רייב וזאכרי קווינטו חוזרים לעונה השנייה כדמויות עיקריות: פיטרס מגלם את קיט ווקר, אסיר המואשם ברצח אשתו. פולסון מגלמת את לנה וינטרס, עיתונאית לסבית שמתחילה לחקור את המוסד הרפואי ולרחרח מקרוב על הדברים הנעשים בתוכו ובמקביל לשמור את נטייתה המינית בסוד. לילי רייב מגלמת את הנזירה מארי יוניס, סגניתה המגושמת של הנזירה ג'וד. זאכרי קווינטו מגלם את ד"ר אוליבר תרדסון, פסיכיאטר הנשלח לעבוד במוסד. ליזי ברושר מגלמת את גרייס ברטרנד, דמות שתוארה במקור כ"עזה, אכזרית וילדת-פרא מסוכנת ומינית", אך מאוחר יותר הדמות שונתה וחודשה לגמרי. ג'יימס קרומוול מגלם את ד"ר ארתור ארדן, שטוען לתפקיד מנהל המוסד ומבצע ניסויים אכזריים בחולים. ג'וזף פיינס מגלם את הכומר טימותי הווארד, המפקח והאחראי על המוסד מטעם הכנסייה שבו הנזירה ג'וד מגלה עניין רומנטי אפשרי.
בתפקידי אורח השתתפו אדם לוין, ג'נה דוואן, איאן מקשיין, קליאה דובאל ופרנקה פוטנטה.

כותרות הפתיחה

כותרות הפתיחה של העונה השנייה נעשו על ידי אותו צוות. "אנחנו מצלמים פתיח חדש לעונה השנייה עם אותו צוות של השנה שעברה" אמר מרפי "נעימת הפתיחה תישאר... אך זה לא בטוח". נעימת הפתיחה נשמרה ופתיח חדש צולם במוסד הסגור תוך שימוש בצילומי אסירים משתוללים ומנתחים החובשים מסכות על פניהם ומבצעים ניסויים בחולי המוסד. האלמנטים החזותיים כוללים נערה צעירה ההולכת אחורה על-גבי ידיה ורגלייה במדרגות וצילום של מריה הבתולה מחייכת חיוך זדוני.
בכל חמש העונות, השתמשו בגופן המזכיר את סגנונו של האדריכל צ'ארלס רני מקינטוש.
אנדריאה פיזאנו

חייו

פיזאנו, יליד פונטדרה, קיבל את הכשרתו הראשונית בסדנה של מינו די ג'ובאני. בהמשך עבד עם ג'וֹטו וסגנון עבודתו הושפע בעיקר ממנו. ב-1340, לאחר מותו של ג'וטו, מונה אנדריאה פיזאנו במקומו כמנהל הבניה של הדואומו של פירנצה. ב-1347 מונה כמנהל הבניה של קתדרלת אורבייטו.
יצירתו המפורסמת ביותר היא תבליטי הנחושת בדלתות הדרומיות של הבפטיסטריום של פירנצה – 1336.
בין תלמידיו היו אנדריאה די סיונה (Andrea di Cione) ולדעת חלק מהחוקרים גם ג'ובאני די בלדוצ'יו (Giovanni di Balduccio).
אנדריאה פיזאנו נפטר באורבייטו בשנת 1348 ממחלת הדבר.
ביוגרפיה של אנדריאה פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי האמנים, מהדורת 1568, כרך שני עמוד 157.
ירחי צדק

ירחי צדק הם ירחים, חלקם אסטרואידים, אשר נלכדו בכוח המשיכה של כוכב הלכת צדק. נכון ליולי 2018 התגלו 79 ירחים, למעלה מ-60 מהם קטנים מקוטר של 10 ק"מ.
ירחי צדק מתחלקים לשתי קבוצות - הירחים הרגילים, שכנראה נוצרו יחד עם צדק, והירחים הלא-רגילים, אשר נלכדו על ידי צדק או נסחפו אליו.
רוב ירחי צדק וטבעותיו מסתובבים בכיוון ההפוך מזה שבו מסתובב צדק.

הירחים הפנימיים - קבוצת אמלת'אה

קבוצת הירחים הקרובים לצדק (עד 250,000 ק"מ מצדק), מקיפים את צדק במישור המקביל כמעט למישור קו המשווה של צדק, ומסלוליהם כמעט מעגליים. צבע פני שטחם אדום, הרכבם לא ידוע וצפיפות המכתשים בהם גבוהה בשל פגיעת מטאורואידים. הקבוצה נחלקת לשני חלקים: יוצרי הטבעת המרכזית - מטיס ואדרסטאה ויוצרי הטבעת הדקה - אמלת'אה ותבה.
פפראצי

פָּפָּרַאצִי (מאיטלקית: Paparazzi) הוא הכינוי שניתן לצלמי עיתונות שעיקר עיסוקם בצילום ידוענים תוך חדירה לפרטיות שלהם. פעמים רבות משמשת המילה ככינוי גנאי לצלמים אלה. מקור המילה הוא בשמה של דמות מהסרט "לה דולצ'ה ויטה" של הבמאי האיטלקי פדריקו פליני  - צלם העיתונות "סניור פפראצו".

ההתנגדות לפפראצי

בניגוד לשנים עברו, בהן צילומי הפפראצי הופיעו בעיקר בצהובונים, כיום ניתן למצוא צילומי פפראצי כמעט בכל עיתון, בארץ ובעולם. עובדה זו גרמה לאנשים רבים לצאת נגד התופעה הזו. זאת כיוון שלפי טענתם, צילומי הפפראצי חצו מזמן את גבול הטעם הטוב, וחודרים לפרטיות המצולמים. בנוסף, טוענים המתנגדים כי הפפראצי מציג תמונות בלתי הולמות עיתונים ראשיים, שאותם קוראים לעיתים קרובות גם ילדים. מדובר בעיקר על תמונות של נשים בביקיני או טופלס, וכן תמונות של מפורסמים במצבים לא חינוכיים: שיכורים למשל. מנגד, טוענים הצלמים כי תמונות אלו מייצגות את התרבות העכשווית והמערבית, ולכן אין בעיה עם תמונות כגון אלו.
כך או אחרת, ניתן לראות בצילומים רבים כי המפורסמים מתנגדים לפפראצי ואף נאבקים בהם, אך דעת הציבור מפולגת בעניין זה, ומתחלקת בין צורכי תמונות הפפראצי לבין המתנגדים לפפראצי.
דיאנה, הנסיכה מוויילס סבלה מצלמי פפראצי שגילו עניין רב בחייה. חוקרי תאונת הדרכים שבה מצאה את מותה ב-1997, אף חשדו כי התאונה נגרמה עקב נסיונותיו של נהג המכונית שבה נסעה להימלט במהירות גבוהה מצלמי הפפראצי העוקבים אחריהם. דו"ח של משטרת צרפת לא מצא בסיס להשערה זו, ואף צלם לא הורשע. לפי הדו"ח, הנהג היה בגילופין.

מותה של הנסיכה דיאנה הצית דיון בינלאומי באשר לשיטות שבהן נוקטים צלמי הפפראצי לאיסוף המידע החדשותי ועל האופן שבו ניתן לפקח על שיטות אלה. ממשלות רבות דנו מחדש בהגדרות שלהם לזכויות פרט וניסחו תקנות שמטרתן הייתה בעיקר צמצום הפגיעה בפרטיותם של ידוענים.     
למרות הניסיונות להגביל את החודרניות של צלמי הפפראצי, לעיתים פורצת שערורייה בעקבות פעילותם שחורגת אף מהמקובל בקרב צלמים אלה והעיתונים המפרסמים את תצלומיהם. דוגמה לכך היא תצלומי פפראצי שבהם הופיעה קאנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, בעת שהיא מחליפה את בגדיה בחוף הים. תצלומים אלה פורסמו בעיתון הבריטי "סאן", ועוררו זעם רב בגרמניה. תצלומי פפראצי של קייט מידלטון טופלס, שפורסמו בכתב עת צרפתי, עוררו זעם בבריטניה. מידלטון פנתה לבית משפט בצרפת, שאסר על הפצת התמונות והורה לפתוח בחקירה בחשד לפגיעה בפרטיותה.

צילומי פפראצי בחוק הישראלי

חוק הגנת הפרטיות רואה כפגיעה בפרטיות "צילום אדם כשהוא ברשות היחיד" וכן "פרסום תצלומו של אדם ברבים בנסיבות שבהן עלול הפרסום להשפילו או לבזותו". החוק קובע "לא יפגע אדם בפרטיות של זולתו ללא הסכמתו", ובכך מגביל את פעולתם של צלמי פפראצי בישראל. יחד עם זאת, רואה החוק כהגנה טובה מפני תביעה העוסקת בפגיעה בפרטיות אם "בפגיעה היה עניין ציבורי המצדיק אותה בנסיבות העניין, ובלבד שאם הייתה הפגיעה בדרך של פרסום – הפרסום לא היה כוזב".
לשחק באור המנסרה

עלילת הספר

העלילה מתרחשת בעולם פנטזיה. הממלכה אליה מגיע הגיבור, גנב נמלט בשם אורגנבאלד, כדי להימלט מהשלג השורר בחוץ. במהרה מגלה הגנב שהממלכה נמצאת בסכנה ושלו הכח להחליט את גורלה. מכשפה מרושעת מהעבר הרחוק שואפת לנקום באהובה לשעבר בכך שתמט חרון על הממלכה כולה, בני המלוכה, האח והאחות, רבים ביניהם בקשר לכס המלוכה ושואפים להרוס זה את זה. על אורגנוולאד מוטל לבחור איזה כוחות לשרת ולמי לעזור.

מבנה הספר

הספר מכיל 776 קטעים בהם עובר הקורא על פי בחירתו, כל קטע מוביל לקטע נוסף או למספר קטעים המציגים בחירה לקורא, אשר בוחר עבור הגיבור הראשי את אופן פעולתו. השינויים בדמות הגיבור כגון מצב פיזי או כמות ניסיון שנרכש, וכן הציוד שאוסף הגיבור במהלך ההרפתקה נרשמים בדף דמות המיוחד לשם כך ועל הקורא לעדכן אותו. נוסף על כך בקטעים חשובים לעלילה מתבקש הקורא לסמן "חותמת" במספר כלשהו. חותמות אלה, במספר 1 עד 77, מטרתן לעקוב אחר העלילה. הקטע אליו יופנה השחקן ייקבע לעיתים לפי החותמות המסומנות אצלו. סימון חותמות אלו גורם לכך שבחירת המהלכים של הקורא תשפיע על מהלך העלילה באופן הגיוני.
עלי בן יהודה הנזיר

עלי בן יהודה הנזיר ׁׁׁ(או אבו כת'יר יחיא אלכאתב, בערבית: ابو كثير يحيى الكاتب) היה רבו של רב סעדיה גאון.

כתביו

חיבר "מחברת עלי בן יהודה הנזיר" על דקדוק ומסורה. כתב כי הכהנים בני משמרת מעזיהו היו בקיאים בהבהרת אות ר הדגושה והרפויה: "אנשים, והנשים, והטף, לא יזוז ולא יתחלף קוראים בו במקרא ומדברים בו בדבריהם".
הרי קיסו

הרי קיסו (ביפנית: 木曽山脈), או האלפים המרכזיים (中央アルプス), הם רכס הרים ביפן, המשתרע על פני מחוזות גיפו ונאגנו. יחד עם הרי הידה (האלפים הצפוניים) והרי אקאישי (האלפים הדרומיים), הם מהווים את קבוצת הרכסים הנקראת האלפים היפניים.

מתאר כללי

הרכס עצמו עשוי גרניט, והחלק העליון שלו מהווה את קו העצים, בו צומחת צמחייה אלפינית טיפוסית.
יחס סימטרי

במתמטיקה, ובפרט בתורת הקבוצות,  יחס בינארי R מעל קבוצה A ייקרא יחס סימטרי כאשר לכל :x,y\in A אם xRy אז yRx .
לדוגמה: יחס השוויון הוא יחס סימטרי, וכך גם כל יחס שקילות.
יחס R על קבוצה A נקרא יחס סימטרי בדיוק כאשר R=R^{-1}.
הרכבה של יחסים סימטריים היא סימטרית אם ורק אם הם מתחלפים.
החיתוך של אוסף יחסים סימטריים הוא סימטרי, ולכן אפשר להגדיר סגור סימטרי של יחס - זהו היחס הסימטרי הקטן ביותר המכיל את היחס. ניתן גם להגדירו באופן שקול כ-\ R\cup R^{-1}.
כהכללה של ההגדרה מיחסים בינאריים, יחס n-ארי הוא סימטרי אם הוא כולל כל תמורה של כל n-יה בתוכו.
נעמי סמילנסקי

ביוגרפיה

סמילנסקי נולדה בקרקוב שבגליציה, לרחל וליעקב וולמן, בשנת 1922 עלתה לארץ ישראל.
עוד בהיותה תלמידה החלה לעזור למשפחתה במתן שעורים פרטיים. למרות מצבם הכלכלי ראו בעצמם בני משפחתה כבני תרבות, יוצאי נחלת ספר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. כבר בילדותה בקרקוב נהגה אמה לקחת אותה לתערוכות, ובירושלים לימדה אותה לקרוא ולכתוב שירה בגרמנית, לכן נחשבה בבית הספר מוזרה ו"אחרת".
ב-1932, בגיל 16, החלה ללמוד בסמינר למורים בבית הכרם, שם גם הכירה את בעלה, הסופר יזהר סמילנסקי (ס. יזהר), והשניים היו לזוג. בשנת 1933, לאחר שסיימו את לימודיהם, עבר יזהר ללמד במושבה יבניאל והיא עברה ללמד בקבוצת גבע. לאחר מכן, בשנים 1937–1941 למדה ציור ורישום אצל מרדכי ארדון ותחריט וחיתוך עץ אצל יוסף בודקן בבצלאל.
בשנת 1942 נולד בנם ישראל, בשנת 1944 נולדה בתם הלה ובשנת 1954 נולד זאב.
בשנת 1960 השתלמה ב- Central School for Arts and Crafts בלונדון ועברה השתלמויות נוספות בבוסטון ובניו יורק. בשנים 1950–1986 הייתה מורה לתולדות האמנות בבית הספר "דה שליט" ברחובות.
בשנת 1968 קיבלה מלגה מ"קרן פורד" ושהתה ארבעה חודשים בסדנה "תמרינד" בלוס אנג'לס. כשהייתה כבת שבעים, לימדה תחריט בבצלאל.
ד"ר חיים גמזו ראה בה אחת מאמני התחריט החשובים בישראל.
בראיון שראיינה אותה נרי ליבנה לעתון הארץ, היא מספרת שהייתה צריכה להילחם על אמנותה. "קודם כל יש העניין של מקום. כדי לכתוב צריך שולחן וזהו, אבל לאמנות צריך מקום, לתחריטים במיוחד. צריך גם חדר חושך וצריך חומצות, שאגב הרסו לי גם את הריאות...". לשאלתה של נרי ליבנה, האם יזהר העריך ואהב את האמנות שלה, עונה סמילנסקי: "מנין לי לדעת? הוא לא אמר שום דבר רע, אז אני מניחה שכן. גם לא את הכל הראיתי לו". בסטודיו שהיה לול יצרה תחריטים בעזרת המכבש שקיבלה במתנה מנחום גוטמן ואחר כך במכבש שקנתה בעצמה.
סמילנסקי כתבה משך שנים רבות סיפורים לילדים ולמבוגרים, אך מעולם לא פרסמה אותם, מלבד הסיפור "נעילה" העוסק בהלוויית אמה, שאותו פרסמה בכתב העת פרוזה.
האוצרת עדה נעמני, בת רחובות, כתבה על העבודות של נעמי: "...את דיוקנו של הסופר ס. יזהר, עמו חלקה את חייה, ציירה פעמים אין ספור... בתקריבי הפנים ובתנוחות הביתיות ניכר הניסיון למסור עדות על יזהר, אישיות ידועה ונערצת, מתוך מבט קרוב ואינטימי מאוד, מבט על יזהר בנעלי בית... המבט הנוקב והבלתי מתפשר ביותר מצוי דווקא בפורטרטים העצמיים של נעמי, בהם היא מוסרת עצמה ללא כחל ושרק. שם נבחין קודם כל בעיניים, בנוכחותו החדה והסקרנית של המבט.
זהו מבט היוצר את הקשר הראשוני בינה לבין המודל שמולה, סדרת דיוקנאות עצמיים אלו מצטרפת לגלריה גדולה ומעניינת של ציורים בהם מתבוננים ציירים בעצמם ומוסרים על כך עדות כנה ובלתי מתפשרת."
היא חיה ויצרה במושב מישר, עבודותיה נמצאות באוספים ציבוריים, אוספים פרטיים ובמוזיאונים ברחבי העולם.
הקבוצה הראשונה

הקבוצה הראשונה (באנגלית: The First Team) הוא כינויה של קבוצת השחקנים הראשונה אי פעם אשר שיחקה כדורסל, בשנת 1891.
קבוצת השחקנים כללה 18 סטודנטים ללימודי מזכירוּת במכללת ימק"א שבספרינגפילד, מסצ'וסטס, אשר במסגרת לימודיהם נדרשו להשלים קורס בחינוך גופני, אותו העביר ממציא משחק הכדורסל ג'יימס נייסמית'. במהלך הקורס שיחקו הסטודנטים במשחק אותו הגה אז נייסמית', על פי כלליו הראשוניים – ללא כדרור – כאשר הסלים במשחק הם סלי אפרסקים. משחק הכדורסל הראשון של הקבוצה נערך ב-21 בדצמבר 1891 בין שתי קבוצות בעלות תשעה שחקנים כל אחת, והסתיים בתוצאה 1–0.
בשנת 1959 הונצחה הקבוצה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, כחלק מהמחזור הראשון שהוצג בו. שמות 20 השחקנים אשר הוכרו כחברי הקבוצה המקורית הם: ליימן ארצ'יבלד, פרנקלין בארנס, וילברט קרי, ויליאם צ'ייס, ויליאם דייוויס, ג'ורג' דיי, בנג'מין פרנץ', הנרי גלן, ארנסט הילדנר, גנזבורו אישיקווה, ריימונד קיין, דונלד פריס, יוג'ין ליבי, דן כריסטנסן, פינליי מקדונלד, פרנק מאהן, תומאס פאטון, אדווין ראגלס, ג'ון תומפסון וג'ורג' ולר.
וולוו 144

וולוו 144, (Volvo 144) היא מכונית סלון קומפקטית, יוצרה בשוודיה על ידי יצרנית הרכב וולוו, בין השנים 1966–1974,,
סך הכל יוצרו 523,808 יחידות.

וולוו 144 בישראל

מאיר חברה למכוניות ומשאיות בע”מ הוקמה בשנת 1967 ע”י מאיר קז כיבואנית בלעדית של מוצרי חברת וולוו השוודית. בתחילה ייבאה מכוניות ובהמשך משאיות, אוטובוסים, מנועים וציוד מכני כבד.
בישראל שווקה וולוו 144 מסוף שנות הששים ונחשבה לרכב יוקרתי. מחירה של הוולוו 144 בשנת 1969 היה כ־27,000 ל"י.
בסוף שנות הששים ותחילת שנות השבעים דגם הוולוו 144 התחרה במכירות עם פורד טאונוס 20M.
פרניו ולאשיץ'

ביוגרפיה

ולאשיץ' נולד בשנת 1766 ביישוב דומבובאר שבמחוז טולנה שבדרום הונגריה, כבן למשפחה אצילית קרואטית שמקורה בדרום קרואטיה.
ולאשיץ' התחיל את הקריירה הצבאית שלו בגיל 18 בשנת 1784. בשנת 1813 הוא הועלה לדרגת גנרל. ב-1831 התמנה למפקד צבאי בפטרוואראדין. ב-10 בפברואר 1832 התמנה לבאן של קרואטיה.
ולאשיץ' התנגד להונגריזציה (מדיאריזציה) של קרואטיה ובמיוחד להנהגת השפה ההונגרית בבתי הספר. עקב מחאתו, לא אישר הקיסר פרדיננד את החלטת הפרלמנט ההונגרי משנת 1839-1840 להנהיג את השפה ההונגרית כשפה רשמית בקרואטיה. בימי כהונתו של ולאשיץ' התחזקה התנועה הלאומית הקרואטית, תחילה תחת דגל האיליריזם - התנועה האילירית מיסודו של ליודביט גאי ואחרים. ולאשיץ' תמך בבקשתו של גאי מהקיסרות האוסטרית לאשר הופעתם של עיתונים בשפה הקרואטית. עם זאת התנגד לרפורמת השפה של גאי. יחד עם הבישוף א. אלאגוביץ' פרש את חסותו על האגודה לקידום החינוך בשפה הקרואטית.
ולאשיץ' נפטר בעיר זאגרב בשנת 1840. הוא הובא לקבורה בכנסיית קתרינה הקדושה בזאגרב.
אחרי מותו בשנת 1840 תפקידו כבאן עבר בפועל לידי יוראי האוליק.