google/wiki40b huggingface dataset:
פייר מאשן

חייו

מאשן נולד בלאן שבחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת, לפייר פרנסואה מאשן ומארי מרגריט רוזה. אביו היה מתכנן תקרות וטייח. כבר בילדותו הוא הראה כישרון למתמטיקה ולפיזיקה, אך בשל מחסור באמצעים לא היה באפשרותו להמשיך בלימודיו. חיבתו לאסטרונומיה הביאה אותו אל ז'רום לאלנד שלימד אסטרונומיה בקולז' דה פראנס ולאלנד שהבחין בכישוריו העסיק אותו כעוזר ולאחר מכן סידר עבורו עבודה במכון המיפוי של הצי בורסאי, שם עסק במיפוי ימי ובהידרוגרפיה. סביב שנת 1744 הכיר מאשן את שארל מסיה והפך לידידו הקרוב ובשנה זו גם כתב את מאמרו הראשון באסטרונומיה עבור האקדמיה הצרפתית למדעים על אירוע הסתרה של אלדברן על ידי הירח.
מאשן התחתן בשנת 1777 עם ברבה-תרזה מארז'ו, אותה הכיר בוורסאי, ונולדו להם שני בנים ובת. בין השנים 1779 ו-1781 עבד מאשן עם שארל מסיה וגילה בתקופה זו כ-25 עצמים המופיעים בקטלוג מסיה. ב-1782 התקבל מאשן לאקדמיה הצרפתית למדעים ומ-1785 ועד ל-1792 היה העורך של השנתון האסטרונומי Connaissance des Temps (ידע הזמן), שבו גם פורסם קטלוג מסיה בשנת 1781. בשנת 1789 התקבל מאשן לחברה המלכותית של לונדון.
בין השנים 1784 ו-1790 השתתף מאשן בסקר גאוגרפי שנועד למדוד את המרחק המדויק בין גריניץ' ובין פריז. במסגרת זו ביקר מאשן באנגליה ופגש את האסטרונום ויליאם הרשל. לאחר מכן השתתף במשלחות מיפוי בצפון איטליה ובגרמניה ולקח חלק במדידת אורכו של המרידיאן בין דנקרק ובין ברצלונה כחלק מקביעת אורכו של המטר. המסע למדידת המרחק נתקל בקשיים הן בשל המהפיכה הצרפתית והן בשל מלחמה בין צרפת ובין ספרד שלקחה חלק בקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה והביאה למעצרו בברצלונה. לאחר שחרורו הוא שב לביתו בשנת 1795 והתמנה למנהל מצפה הכוכבים של פריז בשנת 1799. 
בשנת 1804, בעקבות חשש לאי-דיוקים בחישוב המרחק בין דנקרק לברצלונה, יצא מאשן לערוך מדידות נוספות. בזמן שהיה בספרד חלה בקדחת צהובה ונפטר בקאסטיון דה לה פלאנה.

עבודתו

מאשן זכור בעיקר בשל תרומתו לקטלוג מסיה. קרוב לרבע מהעצמים המופיעים בקטלוג הם תגליות מקוריות שלו וביניהן גלקסיית החמניה, ערפילית המשקולת הקטנה, ערפילית הינשוף, גלקסיית גלגל הרוח וגלקסיית הסומבררו וכן גילה מאשן את הגלקסיה NGC 5195 הקשורה לגלקסיית המערבולת. מאשן גילה גם 8 שביטים והיה שותף לגילויים של שלושה שביטים נוספים. שלושה מהשביטים שגילה הם שביטים מחזוריים, ביניהם שביט טאטל ושביט אנקה שנקראים על שם האסטרונומים שחישבו את מחזוריהם.

הנצחה

על שמו של מאשן נקרא האסטרואיד מאשן 21785 שהתגלה ב-21 בספטמבר 1999.
זמביה (מלך)

זמביה היה מלך איסין, שלט בין השנים 1837-1834 לפנה"ס לערך.
בשנת 1836 לפנה"ס יחד עם עילם הכריז מלחמה על מלך לרסה סיניקישמה והשתלט על ניפור, אבל כבר בשנה הבאה שליט לרסה צילי-אדד הצליח להשתלט על ניפור.
ועדת החמישה

ועדת החמישה היא ועדת שרים שהוקמה ביולי 1948 מתוך הממשלה הזמנית, בעקבות טענות של ראש הממשלה דוד בן-גוריון על מרד פוליטי בשורות הצבא. 
בפועל הוועדה תפקדה גם כגוף מגשר על פערי תפיסות בין בן-גוריון, בתפקידו כשר הביטחון, לבין ראש המפקדה הארצית ישראל גלילי, המטכ"ל, יוצאי הצבא הבריטי, ההגנה והפלמ"ח. 
בראש הוועדה עמד יצחק גרינבוים, וחבריה היה אהרן ציזלינג.משה שרתוק, פנחס רוזן, ומשה שפירא. מסקנות הוועדה גיבו באופן כמעט מוחלט את טענות אלופי הצבא ומתחו ביקורת על ניהול הצבא בידי בן-גוריון. הוועדה המליצה על יצירת הפרדה בין הדרג המדיני והצבאי באמצעות "מנהל כללי לענייני הצבא" (תפקיד אשר "נתפר" עבור ישראל גלילי). בן-גוריון סירב לקבל את מסקנות הוועדה ואיים בהתפטרות מתפקידיו כראש ממשלה ושר ביטחון. איום זה של בן-גוריון גנז, למעשה, את מסקנות ועדת החמישה.
אלפרד רדל

אלפרד רֶדל (בגרמנית: Alfred Redl‏, 14 במרץ 1864 - 25 במאי 1913) היה קצין אוסטרי, שעמד בראש מחלקת הריגול הנגדי באוסטריה-הונגריה בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, ושימש למעשה כסוכן של האימפריה הרוסית, אויבתה העיקרית של אוסטריה-הונגריה.

חייו

רדל נולד למשפחה גרמנית רומית-קתולית בעיר למברג שבקיסרות האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב, אוקראינה). אביו פרנץ היה קצין צבא בדימוס שעבד כפקיד בחברת הרכבת. לאחר שלמד בפנימייה צבאית סמוך לברנו התגייס לצבא האוסטרי והתקדם במהרה בסולם הדרגות, על-אף שבאותה עת נשמרו התפקידים הבכירים לבני המעמד העליון. התקדמותו המהירה במערך המודיעין נבעה מתבונתו, קפדנותו וחריצותו, וכן משליטתו באוקראינית, רוסית ופולנית. בתפקידו במחלקת הריגול הנגדי הכניס רדל טכניקות מתקדמות לזמנו. 
לא לגמרי ברור מה היה המניע המרכזי שדחף את רדל לבגוד במולדתו ולמסור מידע לאויביה. ייתכן שנסחט עקב נטיותיו ההומוסקסואליות, וייתכן שהמניע העיקרי היה כספי. ידוע שקיבל סכומי כסף גדולים בתמורה למידע שמסר. 
רדל ריגל עבור רוסיה מ-1903 ועד שנתפס ב-1913, ושימש מקור מידע ראשון במעלה. הוא העביר מפות, תוכניות מבצעיות, תוכניות גיוס, צילומים וקודים סודיים. בין היתר מסר את כל פרטי תוכנית הפלישה של אוסטריה-הונגריה לסרביה, שכונתה "תוכנית 3". הרוסים העבירו את המידע לסרבים, שנעזרו בו כדי להיערך לפלישה האוסטרית לארצם ב-1914 ולבלום אותה על-אף נחיתותם המספרית. כן מסר רדל מידע על סוכנים לטובת אוסטריה שפעלו ברוסיה, בהם מרגלים ששלח בעצמו ורוסים בוגדים. רדל אף חיבל במאמץ המודיעיני האוסטרי על ידי מסירת ידיעות כוזבות על היערכותה הצבאית של רוסיה. הרוסים סייעו לו מעת לעת לחשוף סוכנים נמוכי דרג, כדי לשפר את מעמדו ויוקרתו.
ב-1912 עבר רדל לכהן כראש המטה של הקורפוס השמיני, שהוצב בפראג.
מקסימיליאן רונגה, שירש את רדל כראש מחלקת הריגול הנגדי, הביא לחשיפתו לאחר שנמסר לו על תכתובת דואר חשודה: מעטפות דואר שהכילו כסף בלבד, ללא כל מכתב. לאחר חשיפתו, ב-25 במאי 1913, הודה רדל שריגל לטובת רוסיה. ראש המטה הכללי האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, הורה להשאיר אותו לבדו עם אקדח, ורדל התאבד בירייה, מבלי שהתאפשר למודיעין האוסטרו-הונגרי לעמוד על מהות המידע שמסר. חשיפתו של מרגל בכיר במטה הכללי גרמה לפגיעה במורל באוסטריה-הונגריה, שממילא נתפסה בעיני רבים כיישות אנכרוניסטית שקִצה קרוב. ההיקף המלא של הנזק שגרם התגלה במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר חומר מודיעיני רוסי נפל לידי צבא גרמניה, בעלת בריתה של אוסטריה. 
ב-1985 יצא למסכים סרטו של הבמאי ההונגרי אישטוואן סאבו, "קולונל רדל". הסרט, שהתבסס על מחזה מאת ג'ון אוסבורן האנגלי, עסק בסיפורו של אלפרד רדל שדמותו גולמה על ידי השחקן הגרמני קלאוס מריה ברנדאואר. הפרשה נזכרת גם בספרו של סטפן צוויג "העולם של אתמול".
קרול השני, מלך רומניה

ביוגרפיה

קרול השני נולד בסינאיה והיה בכך הצאצא הראשון בשושלת המלוכה הרומנית שנולד ברומניה. הוא הוטבל לפי הדת הנוצרית האורתודוקסית, כנדרש על פי החוקה הרומנית ועל חינוכו פיקח קרול הראשון, מלך רומניה בעצמו.
בגיל 21, כשאביו הוכתר, היה קרול השני ליורש העצר של רומניה וסנטור. התנהגותו לא תאמה את מעמדו וב-1918, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, כשמשפחת המלוכה והשלטון של רומניה עברו ליאשי, לאחר שבוקרשט נכבשה על ידי הצבא הגרמני, קרול השני ברח מהעיר וממשמרתו הצבאית אל אודסה עם אהובתו יואנה מריה ולנטינה למברינו (Ioana Maria Valentina Lambrino), שם נשא אותה לאישה ב-31 באוגוסט. יואנה, הידועה יותר כזיזי למברינו, הייתה בתו של גנרל רומני ממשפחת אצולה ותיקה. הנישואים, שנערכו בניגוד לרצון ההורים, בוטלו בהחלטה משפטית שנויה במחלוקת, קרול נשלח להפרדה למנזר Horaita-Neamt, אך השניים המשיכו להתראות עוד תקופת מה וב-1920 נולד להם ילד, שקיבל את השם מירצ'ה (בבגרותו קרא לעצמו קרול למבריני ותבע הכרה בזכותו לרשת את אביו). מירצ'ה לא הוכר כבן משפחת המלוכה, וקרול נשלח לטיול סביב העולם, כדי שימצא לו כלה מתאימה. בתחילת 1921 הכיר את אלנה נסיכת יוון וב-10 במרץ 1921 התקיימה חתונתם וכעבור שבעה חודשים, ב-25 באוקטובר 1921, נולד מי שעתיד היה להיות מיכאי הראשון, מלך רומניה.
ב-1922 לקח לו קרול לפילגש את אלנה לופסקו, גרושתו של קצין צבא, בתם של רוקח יהודי שהתנצר ורקדנית וינאית קתולית ממוצא יהודי. כעבור שנה ברחו השניים מרומניה, וב-1925 הודיע קרול שהוא מוותר על זכותו לירושת הכתר לטובת בנו, מיכאי. כעבור שנתיים, ב-1927, כשמת אביו של קרול, הוכתר מיכאי למלך רומניה, אך בגלל היותו ילד עדיין, בראש המדינה עמדה עוצרות שפעלה בשם המלך. ב-1928 קרול השני ורעייתו התגרשו באופן רשמי. ב-1930 קרול שב לרומניה, הדיח את בנו והוכתר כמלך רומניה לאחר שהבטיח להיפרד מפילגשו.

תקופת מלכותו

קרול השני ניסה להשפיע על החיים הפוליטיים של רומניה, תוך כדי מניפולציה של המפלגות הקיימות. הוא לא ניתק את יחסיו עם פילגשו, ונרמז, על רקע המוצא היהודי של הוריה הנוצרים, בעיקר על ידי התנועה הלגיונרית, שהמלך הוא משרת היהודים. כדי לדכא את האופוזיציה, ביטל קרול ב-1938 את המפלגות הקיימות והקים ממשלה אנטישמית עם אוריינטציה פשיסטית.
בתקופתו נשללה אזרחותם של כשליש מיהודי רומניה והחל מסע של ניצול, אפליה ושוד כלכלי של היהודים כפרטים וכקהילות. לאחר האולטימטום הסובייטי, שאילץ את רומניה לצאת מבסרביה, ותכתיב וינה, שאילץ את רומניה לצאת מצפון טרנסילבניה ומהקדרילטר, דעת הקהל הרומנית הייתה נסערת מאוד וכדי להרגיעה הזמין קרול את הגנרל יון אנטונסקו להרכיב את הממשלה. בלחצו של אנטונסקו ובשל דעת הקהל הודיע המלך קרול השני בספטמבר 1940 על ויתור על המלוכה לטובת בנו, מיכאי.

שארית חייו

קרול יצא את רומניה עם פילגשו ועם רכבת שנשאה את עושרו ב-12 קרונות עמוסים. במטען זה היו גם 41 ציורים חתומים על ידי ציירים נודעים דוגמת אל גרקו, טיציאן וגריגורסקו. הוא התיישב בפורטוגל ושהה בה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1949 נשא לאישה את פילגשו, אלנה לופסקו. ב-1953 הלך לעולמו כתוצאה ממחלת הסרטן.
הקשר הישראלי (תוכנית רדיו)

הקשר הישראלי היא תוכנית רדיו המשדרת שיחות עם ישראלים ויהודים מחו"ל.
התוכנית נוסדה באוגוסט 1999 על ידי אליהוא בן-און שאף עורך ומגיש אותה עד היום, התוכנית משודרת ברשת ב' של קול ישראל. בימי רשות השידור היא שודרה ביום ראשון מחצות ורבע ועד שעה שלוש לפנות בוקר לפי שעון ישראל, שעה המקבילה לשעות הערב בארצות הברית. מאז המעבר לתאגיד השידור הישראלי, התוכנית משודרת בימי רביעי בין השעות 21:00 - 23:00 שעון ישראל.
בתוכנית מראיין בן-און ישראלים או יהודים המתגוררים בחו"ל בנושאי ישראל והתפוצות, עלייה, ציונות ואקטואליה. בתוכנית משתתפים מאזינים ממגוון רחב של מדינות ואף יהודים ממדינות מוסלמיות שאינן מקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל.
התוכנית זכתה בשני פרסי תקשורת: פרס העיתונות העולמי של ארגון הג'וינט לשנת 2000 ופרס העיתונות העולמי של בני ברית לשנת 2006.
יחסי ירדן–קטר

1998 - 2006 - תקופת הקרירות

היחסים בין קטר לירדן היו יחסים קרירים עקב תמיכתה של ירדן בבחריין במסגרות ובסכסוכים רבים, כמו כן, ההכרעה בסכסוכי השטח שבין קטר לבחריין בשנת 2001 הוכרעה בידי שופט ירדני, שתמך בבחריין. בשנת 2006 נמנעה קטר מהצבעה לנציג הירדני שהתמודד על תפקיד יושב ראש פיפ"א, יש לציין שהירדני היה הערבי היחיד שהתמודד.
דיפלומט ירדני בכיר אמר כי "הדברים הללו הם רק הקש ששבר את גב הגמל, ישנן ויהיו עוד הרבה סוגיות וסכסוכים." והוא צדק, בשנת 2002 שגריר קטר בירדן הוחזר לארצו עקב ראיון המבקר את השושלת ההאשמית עם האקדמאי הסורי אסעד ח'ליל ברשת אל-ג'זירה. מה שגרם גם לסגירת משרדי אל-ג'זירה ברבת עמון ולגינויים מצד ירדן על הראיון שהיה "משמיץ ומזיק" על פיהם.
בשנת 2003 הרשויות הקטריות עצרו את פיראס אל-מג'אלי, אזרח ירדני חף מפשע בקטר שאף עבד בטלוויזיה הלאומית של קטר והאשימו אותו בריגול לטובת ממשלת ירדן. אל-מג'אלי נשפט ודינו היה גזר דין מוות אך חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, אמיר קטר דאז, העניק לו חנינה ושחרר אותו להמשך חייו.

2006 - היום - התחממות היחסים

היחסים התחממו בהדרגה עם תחילת תהליך הדמוקרטיזציה של קטר והתחממו עוד יותר עם תחילת שלטונו של תמים בן חמד אאל ת'אני, אמיר קטר הנוכחי. בשנת 2014, שר הפנים הירדני, סלאמסה חמד, הדגיש את עומק היחסים שיש בין מדינתו לבין מדינת קטר. הוא אמר כי היחסים בין ירדן קטר מבוססים על אחווה, כבוד הדדי, דאגה משותפת והצטלבות אינטרסים. הוא הוסיף כי ירדן תשמח לשתף פעולה עם קטר במגוון תחומים ולא תתערב בעניינים פנימיים של המדינה.
הדיוויזיה ה-31 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-31

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1936 בבראונשווייג, והועמדה תחת פיקוד הרברט פישר. במהלך המערכה בפולין השתתפה הדיוויזיה בלחימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה בתחילה כחלק מהקורפוס ה-53 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה והארמייה הרביעית לסירוגין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ואף השתתף בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46. ביוני 1944 הועברה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-39, ולחמה עמו במהלך מבצע בגרטיון, עד להשמדתה באזור מוגילב ב-21 ביולי 1944.

דיוויזיית הגרנדיר ה-31

ב-21 ביולי 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-31 על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-550 ושרידי הדיוויזיה ה-31, והועמדה תחת פיקוד הנס יואכים פון שטולצמן. הדיוויזיה לחמה בגזרה הצפונית בלטביה, כחלק מהקורפוס ה-28 במסגרת הארמייה ה-18.

דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-31

ב-9 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-31, והיא המשיכה להילחם בכיס קורלנד. בינואר 1945 פונתה הדיוויזיה דרך הים לפרוסיה המזרחית, שם לחמה בקרבות הקשים כחלק מהארמייה השנייה, עד סוף המלחמה.
סוגלוסיים

טקסונומיה

בעבר הסוג כלל 2 סוגים: סוג ומין יחיד Nesomantis וSooglossus.
מרסלו רבלו דה סוזה

ביוגרפיה

רבלו דה סוזה נולד בליסבון, בנם של בלטזאר ומריה. אביו כיהן כשר בממשלת פורטוגל וכמושל מוזמביק. הוא סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ליסבון והוסמך כעורך דין ב-1971. הוא עבד כעורך דין וכעיתונאי. היה מראשוני העיתונאיים בעיתון "Expresso" שייסד אביו ושימש מנהל העיתון. ב-1983 ייסד את העיתון סֶמַנָאריוּ "Semanário". הוא סיים דוקטורט במשפטים מאוניברסיטת ליסבון ב-1984, שימש מרצה באוניברסיטה וב-1992 מונה לפרופסור בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה. הוא כיהן כנשיא המכון לשיתוף פעולה משפטי עד 1995. החל משנות ה-2000 המוקדמות שימש פרשן פוליטי בערוצי טלוויזיה ונודע בכינוי "פרופסור סוזה".
את דרכו הפוליטית החל כחבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ב-1975 נבחר לפרלמנט הפורטוגלי וכיהן כסגן יו"ר הפרלמנט. ב-1979 נבחר לנשיא האספה המחוזית של קסקאיס. ב-1981 מונה לשר בממשלתו של פרנסישקו פינטו בלסמאו וכיהן בתפקיד במשך כשנתיים. ב-1989 התמודד ללא הצלחה לראשות עיריית ליסבון, הוא כיהן כחבר מועצת העיר ומנהיג האופוזיציה במועצה מינואר 1990 עד דצמבר 1993. ב-1996 נבחר למנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית אך פרש מראשות המפלגה לפני הבחירות הכלליות ב-1999. בתקופת כהונתו הוביל את המפלגה לחבירה למפלגת העם האירופית, כיהן כסגן הנשיא שלה ונציג בפרלמנט האירופי. מינואר 2000 עד אוקטובר 2001 ומאפריל 2006 מכהן כחבר במועצה המייעצת לנשיא פורטוגל. באוקטובר 2015 הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות פורטוגל. בבחירות שנערכו בינואר 2016 זכה במעל 52% מהקולות בסיבוב הראשון ונבחר לנשיא, הוא הושבע לתפקידו ב-9 במרץ. 
רבלו דה סוזה גרוש ואב לשניים.
יהודה משי זהב

ביוגרפיה

משי זהב נולד למנחם מנדל משי זהב, ולשרה זיסל, בתו של הרב יוסף שיינברגר, מזכיר העדה החרדית. גדל בשכונת מאה שערים, דור 11 בירושלים. למד בתלמוד תורה "עץ חיים", ובישיבות "תפארת ישראל", "אהל יעקב" ו"תורה אור". בין השנים 1986-1983 למד בכולל "עיר דוד".
נשוי לבת שבע ואב לשבעה. גר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.

בעדה החרדית

בצעירותו היה ממובילי פעולות המחאה של העדה החרדית נגד מדינת ישראל ומוסדותיה. בעקבות כך נעצר לדבריו על ידי המשטרה 34 פעמים, מתוכן 5 פעמים בשל עומדו בראש המחתרת החרדית קש"ת שירדה לחייהם של הארכאולוגים והפתולוגים. בתקופה זו כונה משי זהב "קמב"ץ (קצין מבצעים) העדה החרדית", ובמשטרה כינו אותו "13 שחור".
משי זהב היה עורך ביטאונה של העדה החרדית "העדה". יחד עם אחיו צבי הוציא שבעה ספרים העוסקים במאבקי הציבור החרדי בישראל.

התפנית בחייו

בעקבות הפיגוע בקו 405 ב-6 ביולי 1989, בו הגיש עזרה ראשונה לנפגעים, בדרכו חזרה לביתו, הגיע למסקנה כי אם מבחינת האויב כולם שווים, כך גם מבחינתו. בשנות ה-90 הגיע, בין השאר, לזירות של פיגועי התאבדות בישראל, וטיפל בגופות ההרוגים. בעקבות כך קם ארגון "זק"א" (זיהוי קרבנות אסון), שמשי זהב עומד בראשו.
בשנת 2003 (תשס"ג) הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל. משפחתו ראתה זאת כבגידה והחרימה אותו, והוא ספג ביקורת מאנשים בעדה החרדית. בתפקידו כיו"ר זק"א הוא פועל לפיוס בין דתיים לחילוניים.
שלושה מבניו התגייסו לצה"ל, שניים מהם לשירות קרבי, בגולני ובצנחנים. בימי מלחמת לבנון השנייה הקים את תנועת "ישראל ביחד" שהפעילה מתנדבים שסייעו לתושבים ביישובי הצפון.
במהלך מבצע צוק איתן מתח ביקורת על ההנהגה החרדית שאינה משתתפת בהלוויות חיילי צה"ל ואינה מנחמת את המשפחות השכולות. משי זהב חבר בוועדות לקידום גיוס חרדים לצה"ל והשתלבותם בשוק העבודה.
בשנת 2018 נבחר על ידי העיתון היהודי "אלגעמיינער זשורנאל" לאחד ממאה האנשים המשפיעים לחיוב על העם היהודי.
ב-2018 הקים עם כרמית נעימי ועוד את ארגון "אשת לפידות" שבו חברות נשים בכמה מדינות בעולם ועוסק בסיוע קהילתי. הארגון מארגן קורסי החייאה לנשים, פועל למען דאגה לשכנים במצוקה, תמיכה בחיילים חרדים שאין להם אפשרות לשוב לביתם ועוד.
גרג קורנליוס

ביוגרפיה

קורנליוס גדל בניו אולבני שבאינדיאנה שבארצות הברית בן למשפחה בפטיסטית. הוא החל לשחק כדורסל באופן מסודר בכיתה י'. בליגת המכללות שיחק באוניברסיטת מזרח קרוליינה. בתום הלימודים שיחק במשך שנתיים בקבוצת כדורסל מהליגה הצרפתית השנייה. הוא חזר לארצות הברית, ניסה ללא הצלחה להתקבל לליגת ה-NBA ושיחק בקבוצת מונטנה גולדן נאגטס מליגת ה-CBA. 
ב-1982 הגיע לישראל בכוונה לשחק בקבוצת הפועל תל אביב, אך פציעה וסכסוך עם הקבוצה מנעו ממנו לשחק. בעונה לאחר מכן הצטרף למכבי רמת גן. לאחר שלוש שנים מוצלחות במועדון, בהן קלע במצטבר 899 נקודות, עבר ב-1986 למכבי תל אביב. הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות, בגביע המדינה ופעמיים העפיל עמה לגמר גביע אירופה לאלופות. ב-1988 עבר לאליצור רמלה, ב-1989 עבר להפועל ירושלים וב-1990 לבית"ר תל אביב בה שיחק שתי עונות. ב-1994 חזר למכבי רמת גן. מלבד 10 עונות בליגת העל, שיחק קורנליוס בישראל בקבוצות נוספות בליגות הנמוכות יותר, בהן מכבי גבעת שמואל, מכבי בת ים, הפועל בני כפר סבא ובית"ר בנימינה. בגיל 44 פרש מכדורסל מקצועני. 
ב-2001 חזר לארצות הברית ושימש עוזר מאמן בקולג' אך חזר לישראל לאחר מספר חודשים. הוא משמש מאמן במחלקת הנוער של עירוני נס ציונה ויחד עם אולסי פרי הקים ומנהל מחנה כדורסל לבני נוער המתקיים במכון וינגייט.
קורנליוס נשוי לישראלית, התגייר ושיחק בישראל כמתאזרח. בנו רום הוא כדורסלן בליגה הלאומית ושחקן נבחרת הנוער והעתודה לשעבר,  ובן נוסף אור שיחק במכבי ראשון לציון.
יחסי מזרח טימור–רוסיה

קשרים דיפלומטיים

ב-20 במאי 2002, חתם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין על אוקאז לפיו רוסיה מכירה בעצמאותה של מזרח טימור, והנחה את משרד החוץ הרוסי לכונן יחסים דיפלומטיים עם המדינה העצמאית החדשה. ב-24 ביוני אותה שנה, אלכסנדר יקובנקו ממשרד החוץ הרוסי הודיע כי בעקבות משא ומתן עם נציגים ממזרח טימור, ביססה רוסיה את קשריה הדיפלומטיים עם מזרח טימור. רוסיה מיוצגת במזרח על ידי השגרירות שלה בג'קרטה, אינדונזיה.

קשרים פוליטיים

לאחר ניסיון ההתנקשות בחייו של נשיא מזרח טימור ז'וזה רמוס הורטה ב-11 בפברואר 2008, משרד החוץ הרוסי פרסם הצהרה שבה הביע דאגה על ההתפתחויות במזרח טימור, וקרא ליציבות פוליטית באזור.

קשרים הומניטריים

ביוני 2001, חברת התעופה הרוסית TyumenAviaTrans (הידוע כיום UTair), קיבלה חוזה של שנה אחת לספק את כוח המשימה של האו"ם במזרח טימור עם מסוק תמיכה ניצול של Mil Mi-26, בחוזה בשווי כ-6.5 מיליון דולר.
אוניברסיטת קונקורדיה

היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה בשנת 1974 בעיר מונטריאול, בפרובינציית קוויבק, קנדה. שם האוניברסיטה מגיע מהמוטו של העיר: “Concordia Salus" - "רווחה מהרמוניה" בלטינית.
שורשיה ההיסטוריים של האוניברסיטה בני 160 שנה, אבל הקמתה הרשמית קרתה עם איחוד שני הקמפוסים (ג'ורג' וויליאמס במרכז העיר ולויולה במערב העיר) לאוניברסיטה אחת תחת השם "קונקורדיה".

כיום

האוניברסיטה מציעה 433 תוכניות לתואר ראשון בארבע מחלקות ובית ספר לתארים מתקדמים. כיום לומדים בה כ-45,000 סטודנטים. לאוניברסיטה יש את המספר הגבוה ביותר של תושבי קבע מארצות זרות וכ- 30% מהסטודנטים מדברים שפה נוספת פרט לאנגלית או צרפתית בבית. מספר הסטודנטים העצמאיים באוניברסיטה הוא הגבוה בפרובינציה.
האוניברסיטה שמה דגש על מיחזור וקיימות והיא אחת מהמתקדמות במחקר בתחומים אלו. האוניברסיטה מחזיקה חממה על גג הבניין הראשי שלה במרכז העיר.
הארגון הצבאי החשאי

היסטוריה

הארגון הוקם ב-1961 בידי הגנרל ראול סאלאן, גנרל בצבא הצרפתי וותיק מלחמת הודו-סין. הוא כלל בעיקר מתיישבים צרפתים וותיקי מלחמת הודו-סין ומנה 1,000-500 חברים. הארגון הוקם בעקבות החלטת צרפת להעניק לאלג'יריה עצמאות לאחר משאל עם.
הארגון ניהל התקפות ופעילויות טרור שנועדו למנוע את עצמאותה של אלג'יריה. הפעולה הראשונה של הארגון היה חיסלו של פייר פופי (Pierre Popie), מנהיג מפלגת "התנועה הרפובליקנית העממית", מפלגה נוצרית דמוקרטית צרפתית שתמכה במתן עצמאות לאלג'יריה. בין השנים 1961–1962 נהרגו כ-2,000 איש כתוצאה מפעילותו של הארגון. אחת הפעולות הבולטות של הארגון הייתה באוגוסט 1962: ניסיון חיסול כושל של נשיא צרפת שארל דה גול. בעקבות הפעילות האלימה של הארגון ניהלה הממשלה הצרפתית מאבק נגד חברי הארגון, אסרה אותם והוציאה אותם להורג.
JPEG

JPEG (נהגה "ג'יי-פג", להאזנה (מידע • עזרה)), ראשי תיבות של Joint Photographic Experts Group, הוא פורמט דחיסה גרפי בקובצי מחשב לדחיסת תמונות שפותח בסוף שנות השמונים וקרוי על שם הקבוצה שתקננה את הפורמט. נחשב לאחד הפורמטים הנפוצים והיעילים לדחיסת תמונות טבעיות ביחס של נפח לשימור מידע. מכיל אלגוריתמים של דחיסה מאבדת נתונים, לצד דחיסה שאיננה מאבדת נתונים. סיומת הקובץ היא jpg או jpeg.

מבוא

אף שהתקן של JPEG כולל למעשה ארבעה אלגוריתמים שונים, נהוג להתייחס בעיקר לאלגוריתם המרכזי שלו שמתבסס על דחיסת התמרה. אף שדחיסה זו מאפשרת להגיע ליחס דחיסה של עד 1 ל־100, רק בדחיסה של עד 1 ל־30 ניתן להבחין בפרטים המקוריים באופן סביר (יחסי הדחיסה לעיל מתייחסים רק לחלק המאבד נתונים, יחס הדחיסה הסופי עשוי להיות שונה). בניגוד לדחיסת ZIP, זוהי דחיסה מאבדת נתונים, כלומר היא גורמת לעיוות מסוים של התמונה. לרוב, ככל שרמת הדחיסה גבוהה יותר כך יאבדו יותר פרטים מהתמונה המקורית (איבוד זה תלוי במאפיינים המדויקים של התמונה).
דחיסת ההתמרה יעילה במיוחד לתמונות טבעיות בעלות משטחים לא אחידים, כמו תמונות נוף ואנשים. לעומת זאת עבור תמונות בעלות משטחים אחידים המכילות מעברים חדים, כמו טקסטים ושרטוטים גאומטריים, דחיסה זו גורמת לעיוותים רבים יחסית, ויש לפורמטי דחיסה אחרים כמו GIF ו־PNG יתרון ברור עליה, הן בנפח הקובץ והן בנאמנות למקור.

שימושים

ב־JPEG נעשה שימוש רב באינטרנט, במצלמות דיגיטליות, מכשירי DVD ובתוכנות רבות כולל תוכניות גרפיות שונות. בין הדברים שהפכו שיטה זו לפופולרית, היא התמיכה המובנת של חברת מיקרוסופט בפורמט זה במסגרת מערכת ההפעלה שלה. בסביבות פיתוח ושפות תכנות כמו סביבת הדוט נט ושפת התכנות PHP ישנן פונקציות מובנות התומכות בפורמט זה לצד כמה פורמטים נוספים.
לפורמט JPEG ישנה גרסה חדשה יותר ששמה JPEG 2000 (סיומת JP2), אך חלק מהתוכנות הגרפיות והדפדפנים אינם תומכים בה ובחלק מופצים תוספים לקידוד בתשלום נוסף על ידי חברות צד שלישי. במחצית שנת 2006 הכריזה חברת מיקרוסופט על פורמט מתחרה לפורמט JPEG בשם Windows Media Photo (סיומת WMP), שאמור להיות יעיל יותר מפורמטי ה-JPEG, בשימור המידע וביחס הדחיסה. זהו פורמט קנייני שאמור לקבל רישוי להרצה רק בסביבת חלונות.
ישנה שיטה לדחיסת וידאו בשם M-JPEG המסתמכת על האלגוריתם של דחיסה זו, ולמעשה שומרת תמונות רבות של פורמט זה בקובץ אחד, ללא חישוב ההפרשים בין פריים לפריים כמקובל בדחיסת וידאו.

מגבלות

בין המגבלות של פורמט זה ניתן לציין שאינו תומך לא בשקיפות ולא בהנפשה. בקובץ אחד ניתן לשמור רק תמונה אחת בלבד. מגבלה נוספת היא חוסר היעילות של דחיסת תמונות בעלות מעברים חדים, כמו טקסטים וקווים המצויות בתמונות מסך ומסמכים סרוקים.
יחד עם זאת, קיימת גרסת M-JPEG המאפשרת דחיסה של סרטונים על ידי דחיסה של כל פריים בסרטון. הדחיסה המושגת בשיטה זו אינה גבוהה, בהשוואה לדחיסות כמו MPEG-2, המשתמשות באלגוריתמים לחיזוי התנועה בין פריימים, אך היא פשוטה למדי מבחינה חישובית.

טענות לפטנט

חברת Forgent Networks טענה כי פטנט ברשותה כולל שימוש בפורמט JPEG, והגישה תביעות משפטיות כנגד למעלה משלושים חברות שונות בשנת 2004, ואף הרוויחה תמלוגים של מיליוני דולרים על הרשאת שימוש בקידוד. אולם לאחר שעמותת PubPat הגישה למשרד הפטנטים האמריקני התנגדות לפטנט בסוף 2005 בטענה לפרסום קודם לרישום הפטנט בידי החברה, התבטל הפטנט לאחר בחינה מחודשת. מספר חברות נוספות טענו כי ברשותם פטנטים הכוללים את הפרמט אולם שום תביעה לא הסתיימה בפסיקה לטובתן.
תנועת הגברים

תנועת הגברים או תנועת הגבר הוא שם מטרייה למגוון רחב של תנועות חברתיות בעולם המבוססות על ספקטרום רחב של אידאולוגיות על בסיס מגדר שעוסקות בענייני גברים, החל מתנועות ראקציונריות דרך ארגוני התנועה לזכויות הגבר אשר ברובם הם אנטי-פמיניסטיים כגון רע"ש - זכויות הגבר במשפחה ועד לתנועות גברים פמיניסטיות הפועלות למען שחרור המין הגברי מתפקידיו המסורתיים לצד הזדהות עם ערכים פמיניסטיים, כגון התנועה לגבריות חדשה. 
בין הנושאים שמרבית תנועות הגברים עוסקות בהם: הגדלת המעורבות של האב בחיי המשפחה, שוויון מגדרי בדיני גירושין, מאבק בהונאת אבהות ובגניבת זרע, מאבק במיזאנדריה, ועידוד מודעות למחלות גבריות כגון סרטן הערמונית (אחת הדוגמאות לפעולה בנדון היא פרויקט מובמבר).
השורשים האידאולוגיים של מרבית תנועות הגברים כיום נעוצים בתנועה הנקראת "התנועה לשחרור הגבר", שקמה בארצות הברית בשנות ה-70 במקביל לגל השני של הפמיניזם כדי לשחרר את הגבר מתפקידיו הפטריאכליים השמרניים. כעבור שנים ספורות התנועה החלה תהליך של פיצול – לתנועה פרו-פמיניסטית שפועלת למען שחרור שני המינים מתפקידי מגדר ובנוסף פועלת לחנך גברים לפמיניזם ולמניעת אלימות נגד נשים, ולתנועה לזכויות הגבר, שלרוב מציגה את עצמה כתנועת התנגדות לפמיניזם בכללו או לפלגים מסוימים בו, ופעולותיה הידועות ביותר הן מאבק באפליית גברים בדיני גירושין. כל תנועה התפשטה בעולם באופן עצמאי.