google/wiki40b huggingface dataset:
חברת הנפט הלאומית האיראנית

רקע: 1901 - 1951

במאי 1901 קיבל וויליאם נוקס ד'ארסי זיכיון מהשאה לחיפוש נפט. במאי 1908 התגלה נפט, והיה זה הממצא המשמעותי הראשון במזרח התיכון.
בשנת 1935 ביקש רזא שאה מהקהילה הבינלאומית להתייחס לפרס כאל "איראן", ובעקבות זאת שונה השם של חברת הנפט האנגלו-פרסית (APOC) לחברת הנפט האנגלו-איראנית (AIOC). לאחר מלחמת העולם השנייה, התעצמה התנועה הלאומית באיראן, במיוחד סביב משאבי הטבע האיראניים המנוצלים על ידי החברות הזרות מבלי לפצות כראוי את משלמי המיסים האיראניים. חברת הנפט האנגלו-איראנית והממשלה הפרו-איראנית המערבית בראשות ראש הממשלה חאג'עלי רזמארא, התנגדו בתחילה ללחץ לאומני לשנות את תנאי הזיכיון של חברת הנפט לטובת איראן. במרץ 1951 נרצח רזמארא; ומוחמד מוסאדק, לאומני, נבחר לראש הממשלה החדש על ידי המג'ליס של איראן .

חברת הנפט האיראנית: 1951–1979

באפריל 1951 הלאים המג'ליס את תעשיית הנפט האיראנית בהצבעה פה אחד, והוקמה חברת הנפט הלאומית האיראנית. חברת הנפט האנגלו-איראנית משכה את הנהלתה מאיראן וארגנה אמברגו יעיל ברחבי העולם של נפט איראני. הממשלה הבריטית, שהחזיקה בבעלות על החברה האנגלו-איראנית, ערערה על ההלאמה בבית הדין הבינלאומי בהאג, אולם תלונתה נדחתה.
באביב 1953 אישר נשיא ארצות הברית הנכנס דווייט אייזנהאואר לסוכנות הביון המרכזית (CIA), לארגן הפיכה נגד ממשלת מוסאדק. באוגוסט 1953 העלתה ההפיכה לשלטון את הגנרל הפרו-מערבי פזל-אללה זאהדי כראש הממשלה החדש, יחד עם שובו לאיראן של השאה מוחמד רזא פהלווי מגלותו הקצרה באיטליה. 
בשנת 1954 הפכה חברת הנפט האנגלו-איראנית לחברת בריטיש פטרוליום. בלחץ של ארצות הברית, החברה קיבלה בהכרעה את החברות בקונסורציום של חברות, שנוסד באוקטובר 1954, כדי להחזיר את הנפט האיראני לשוק הבינלאומי. היא התאגדה בלונדון כחברת אחזקות "Iranian Oil Participants" ‏(IOP). החברים המייסדים של IOP כללו את בריטיש פטרוליום (40%), גאלף (לימים שברון, 8%), של (14%) ו- Compagnie Française des Pétroles (לימים Total SA, 6%). ארבע השותפות לארמקו - Standard Oil מקליפורניה (SoCal, לימים שברון), Standard Oil מניו ג'רזי (לימים אקסון, אחר כך ExxonMobil), Standard Oil מניו יורק (לימים מוביל, אחר כך ExxonMobil), ו-Texaco (לימים שברון) - כל אחת החזיקה ב-8% בחברת האחזקות.
כל חברי IOP הכירו בבעלות של חברת הנפט הלאומית האיראנית בנפט ובמתקנים באיראן, והתפקיד של IOP היה להפעיל ולנהל אותם. תאגיד IOP הסכים לחלוק רווחים על בסיס 50-50 עם איראן, "אך לא לפתוח את ספריה בפני מבקרי איראן או לאפשר לאיראנים להיכנס למועצת המנהלים".
באיראן IOP המשיכה לפעול עד המהפכה האיסלאמית בשנת 1979. המשטר החדש של איתוללה חומייני החרים את כל נכסי החברה באיראן. על פי אתר האינטרנט של החברה: ניצחון המהפכה האיסלאמית ביטל את הסכם הקונסורציום משנת 1954 ואת כל התקנות הנוגעות לו. נטילת השלטון באיראן על ידי הרפובליקה האיסלאמית החדשה הובילה לנסיגת עובדים זרים מתעשיית הנפט של איראן, ואיראנים השתלטו על מלוא ענייניה.

עתודות נפט אסטרטגיות

איראן החלה בשנת 2006 בתוכנית לייצר עתודת נפט אסטרטגית עולמית עם הקמת 15 מיכלי אחסון נפט גולמי בהספק מתוכנן של 10 מיליון חביות (1,600,000 מטר מעוקב).  נכון לשנת 2012 איראן מסוגלת לאגור נפט גולמי במפרץ הפרסי למשך 10–12 יום. הנתון אמור להגיע ל 30–40 יום לאחר סיום בניית מתקני האחסון החדשים.
ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן

הצ'רקסים, עם צפון-קווקזי מוסלמי, החל להתיישב ברחבי המזרח התיכון בסוף המאה ה-19 עקב כיבוש מולדתם בקווקז בידי הרוסים. האימפריה העות'מאנית קלטה את מאות אלפי הצ'רקסים שגורשו ממולדתם ויישבה אותם באזורי ספר בהם שליטתה הייתה רופפת וזאת במטרה לחזק את שליטתה באזור והדיפת גורמים העוינים את השלטון העות'מאני, לרוב שבטים בדואים.

ההתיישבות ברמת הגולן

הצ'רקסים ברמת הגולן יושבו ב-13 כפרים, כולם בנפת קונייטרה, לרוב על גבי חורבות של יישובים נטושים. היישוב הצ'רקסי ברמת הגולן מנה בין 20 ל-30 אלף מתיישבים ערב מלחמת ששת הימים כשהיישוב הגדול והפורח היה העיירה קונייטרה ששימשה כבירת רמת הגולן.
היישובים הצ'רקסים תוארו על ידי החוקר הגרמני גוטליב שומאכר אשר תיאר אותם כיישובים השונים במראהם משאר היישובים הערביים ברמת הגולן ונבדלים בזכות הניקיון והסדר שבתוכם. מערכת היחסים שבין הצ'רקסים לערביי הגולן הייתה טעונה ואף עוינת וזאת משום שערביי הגולן ראו בצ'רקסים פולשים לשטחם וכן בשל נאמנותם לממשל העות'מאני.

לאחר מלחמת ששת הימים ננטשו היישובים הצ'רקסים בשטחים שנכבשו על ידי ישראל, ואילו בצד הסורי נותרו מספר יישובים, בהם ביר אל-עג'ם שיושב מחדש לאחר שהיה נטוש במשך כעשור. העיתון דבר מצטט את מזכיר כפר כמא כאומר: 
מיד עם תום המלחמה כתבו כמה מנכבדי העדה מכתב לשר המקורב אליהם, יגאל אלון, וביקשו להפגש עמו ולדון בגורלם של כמה מאות בני העדה שלא עזבו את הגולן. הפגישה לא התקיימה. ... הדרוזים בגולן נשארו בכפריהם. לצ'רקסים לא התאפשרה פגישה כזאת ... ממשלת ישראל לא הייתה מעוניינת בהשארותם של הצ'רקסים בגולן ... רוב בני העדה ברחו לפני תום הקרבות. ... הגיעו לכפר ידיעות שרבים חזרו למולדת הצ'רקסים בקווקז, אחרי הגלות בת 100 השנים. מעטים נשארו בכפרים השוממים ובקיץ 1967 עזבו בהדרגה והצטרפו למשפחותיהם, שהתפזרו ברחבי סוריה.
יעקב ארז כתב במעריב שתושבי עין זיוון נותרו בכפר לאחר תום המלחמה אולם ברחו לסוריה מפחד של נקמה מצד הסורים אם צה"ל יפנה את רמת הגולן.
בסוף שנות ה-70 נהרסו מרבית הכפרים בידי ישראל וכיום נותרו רק שרידים בודדים. מבין השרידים שנותרו ניתן לציין את המסגדים והמבנים הבודדים בחושניה, ובצרמניה.
ראובן בר יותם

ביוגרפיה

בן למשפחה יוצאת טורקיה, גדל בחיפה. החל את הקריירה שלו בגיל 13 בתיאטרון הילדים של אליעזר אנסקי "במתנו", ולאחר מכן שיחק בתיאטרונים הרפרטוארים אהל ובתיאטרון חיפה שהוא היה מראשוניו. הגיח ללונדון ולרומא, שם שיחק בתפקיד קטן בסרט "שני אויבים" בו כיכבו דייוויד ניבן ואלברטו סורדי.
בר יותם החל את דרכו בקולנוע הישראלי בסרט "המטרה טיראן" משנת 1968 והופיע בשמונה סרטים ישראלים, "תעלת בלאומילך" מ-1969, "בלומפילד" מ-1971. השתתף בסרטים סלומוניקו ובסרט ההמשך יהיה טוב סלומוניקו בתפקיד הראשי סלומוניקו, השראה לדמות קיבל מהתבוננות באביו ומשפחתו יוצאי סלוניקי וחבלי קליטתם במדינת ישראל תוך הדגשת המתח בין האשכנזים למזרחים ופערים בין הורים לילדים. בר יותם הופיע אף ב"המשכנע בע"מ" מ-1973, ו"בוא נפוצץ מיליון" מ-1977.
הופיע בסרט מבצע יונתן של מנחם גולן מ-1977. לאחר מכן היגר לארצות הברית והותיר בארץ אישה ושתי בנות. הוא ניסה את מזלו בהוליווד, שם שיחק בתפקידים קטנים רבים בסרטים או מיני סדרות ב"מצדה" מ-1981 כעורך "אל גומהוריה" בסאדאת מ-1983, ועל פי רוב בתפקידי אורח בסדרות "פרקליטי אל איי", ניקיטה, בלוז לכחולי המדים, פלקון קרסט, "מקגייוור", "רצח במשיכת קולמוס" ו"סיינפלד" ובסרטו של אדם סנדלר:  אל תתעסקו עם הזוהן.
מתגורר בלוס אנג'לס.
דיר

דיר הוא מכלאה חקלאית לגידול חיות משק כגון כבשים, עזים וחזירים, למטרת בשר, חלב, צמר וכדומה.
דיר הוא באופן בסיסי מתקן פשוט, הקיים מימי קדם ובתרבויות שונות. בדיר מודרני, מאידך, ישנם מתקני האבסה, השקיה, קירור וחימום מבוקרים, שנועדו לתת תנאים אופטימליים לגידול תעשייתי.
המילה דיר משמשת כשמן של מכלאות שאינן רפת (המיועדת לבקר), אורווה (המיועדת לסוסים) או לול (המיועד לעופות).

שימושים מושאלים

המונח "דיר חזירים" משמש בהשאלה לתיאור מקום מטונף שלא ראוי למגורי אדם. 
בצה"ל המילה "דיר" משמשת גם לתיאור מבנים שלא נועדו לבעלי חיים כגון דיר תת-קרקעי, דיר פצצות.
מקור המילה "דיר" הוא כנראה במילה "דֵּיר" (בצירה), שמשמעה נווה, מתחם מגודר לגידול צאן. בערבית המילה "דיר" משמעה מנזר, והיא משמעות מאוחרת יותר.
ואדים מנזון

ביוגרפיה

מנזון הוא בנו של ארקדי מנזון, מסעדן שעבד כסגן ראש מחלקת הספורט בהתאחדות הכדורגל הרוסית. הוא התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של טורפדו מוסקבה, ולאחר מכן שיחק גם בקבוצות הנוער של דינמו מוסקבה וצסק"א מוסקבה, במדיה עלה לקבוצה הבוגרת במחצית השנייה של עונת 2011/2012. לקראת עונת 2013/2014 חתם בקבוצת סטרוגינו מהליגה הרוסית השנייה, במדיה שיחק במשך שנתיים וכבש שבעה שערים ב-45 הופעות. מנזון שיחק בכל הנבחרות הצעירות של רוסיה, ובמדי הנבחרת הצעירה ערך עשר הופעות בין 2013 ל-2016, בהן כבש שער אחד.
במאי 2015 חתם מנזון על חוזה לשלוש שנים בקבוצת קרלסרוהה מליגת המשנה בגרמניה. בעונת 2015/2016 הופיע ב-10 משחקים, ואת שערו היחיד במועדון כבש ב-4 באוקטובר 2015, בתוספת הזמן במשחק נגד פרייבורג שהסתיים בתיקו. באוגוסט 2016 הושאל לקבוצת בודה/גלימט מליגת העל הנורווגית עד סוף השנה. בפברואר 2017 הושאל לקבוצת אוסנה ברגן מליגת העל הנורווגית. לקראת עונת 2017/2018 חתם בקבוצת אולימפץ ניז'ני נובגורוד מהליגה השנייה ברוסיה.
ב-31 בינואר 2018 הגיע מנזון לישראל והושאל לקבוצת הפועל באר שבע. מנזון שותף בשני משחקי ליגה עד תום העונה, בה זכה עם הקבוצה באליפות. בתום העונה הסתיימה השאלתו ובהפועל באר שבע הוחלט לא לממש את האופציה על רכישתו. באוגוסט 2018 חתם בקבוצת טרקאי מליגת העל הליטאית.
G4

מיזוג TechTV

ב-25 בפברואר 2004 G4 הודיעה על מיזוג עם ערוץ הטכנולוגיה וההיי-טק TechTV, מה שהביא לייצור ישות חדשה שנקראה G4techTV. חיבור זה יצר ערבוביה בין צופי שני הערוצים. לאור העובדה שבמהלך החיבור הוסרו כמה מתוכניות G4, חלק ניכר עוד יותר מתוכניות TechTV ופיטור עובדים רבים (שכלל לבסוף את כל 300 עובדי TechTV), נפל לבסוף הערוץ TechTV מרשימת הערוצים בארצות הברית. הערוץ G4 שרד וממשיך לשדר בארצות הברית. בקנדה לעומת זאת, כאשר קנו את רשתות התקשורת את זכויות השידור, נשאר השם וכיום נקרא הערוץ בקנדה G4techTV Canada.

G4 בישראל

ביום שלישי, ה-18 בינואר 2005 עלה ערוץ הגיימרים הישראלי game one לאוויר באפיק 26 ב'יס' ושודר מחברת התקשורת "ענני תקשורת". הערוץ סיפק תוכניות מקור בודדות, כיוון שרוב תוכניות הערוץ היו תוכניות הלקוחות מערוץ G4 האמריקאי, תוכניות כגון X-PLAY, Filter, Cheat!, Attack of the Show!, Icons, Cinematech ועוד.
לאחר שנה וחצי מיום עלייתו לאוויר, נסגר הערוץ "עקב חוסר בחומר לשידור", לטענת החברה. מנגד, טענו צופי הערוץ כי הערוץ שידר תוכניות באיחור של חודשים. התוכניות לא שודרו בצורה עקבית ומסודרת והדבר הביא לחוסר התעניינות בקרב הצופים.
לאחר שנסגר הערוץ, בא במקומו ערוץ הגברים "אגו", שגם הוא מוצר של חברת "ענני תקשורת". הערוץ החל לשדר תחילה כמה מתוכניות הרכש מערוץ G4 ואת תוכנית המקור מימי game one, שנקראה "גיים פליי".
לאחר שבועות ספורים "גיים פליי" ירדה, והערוץ נשאר עם תוכניות הרכש. כעבור חודשים ספורים עוד 3 תוכניות רכש, מהערוץ G4 ירדו לטימיון- Cheat!, Filter וAttack of the Show!. הערוץ כיום משדר 2 תוכניות העוסקות במשחקי וידאו- X-PLAY ו-G4tv.com (שירדה אגב ממסכי G4 האמריקאי כבר בדצמבר 2005). X-PLAY ו-G4tv.com ממשיכות לשדר אומנם, אבל הן עדיין לא עכשוויות ומעודכנות ומספר פרקיהן מוגבל.
לאור הבעיות בערוץ game one, מנסים גיימרים רבים לשכנע את חברות הלווין, הכבלים וחברות תקשורת שונות לפתוח מחדש ערוץ שירכוש את תוכניות הערוץ G4. צופים רבים טוענים שעדיף לשדר את ערוץ G4 כפי שהוא במקור, כמו שנעשה בקנדה ובמדינות נוספות.
תקרית סאקאי

תקרית סאקאי (ביפנית:堺事件) הייתה אירוע בו נהרגו 11 מלחים צרפתים מהקורבטה "דופלייה" בנמל סאקאי, ליד אוסקה, ב-1868.
ב-8 במרץ 1868, סירת יחיד שנשלחה לסאקאי הותקפה בידי סמוראים ממחוז טוסה. 11 מלחים שהיו בסירה, ביניהם קצין בדרגה נמוכה, נהרגו. באותם ימים, נמל סאקאי לא היה פתוח לזרים תחת המדיניות החדשה, ועדיין היה סגור לזרים, ובני ההאן של מחוז טוסה היו אחראים בין היתר לאכיפת מדיניות זו. דופטיט טואר (Dupetit Thouars), קברניט הקורבטה הצרפתית, מחה בחריפות על המעשה, והיפנים הסכימו לשלם פיצויים בשווי 150,000 דולר לצרפתים. 29 סמוראים הודו במעורבותם במעשה, אך רק 20 מהם נשפטו, באופן אקראי, ונגזר עליהם למות בהוצאה להורג היפנית הנודעת, הספוקו. ההוצאה העצמית להורג זעזעה את סגן האדמירל, ולאחר ש-11 סמוראים ביצעו את הספוקו (לא ברור האם ישנה משמעות למספר המוצאים להורג היפניים, הזהה למספר הצרפתים שנהרגו), התחנן סגן האדמירל שיחונו את האחרים, וכך ניצלו תשעה מן הסמוראים. בשל אותה גחמה רגעית של סגן האדמירל, יכלו היפנים והצרפתים להתפייס, בשלב מאוחר יותר.
התקרית הונצחה בסיפור קצר מפורסם, של הסופר והמשורר היפני מורי אוגאי. בעיר קובה ישנה היום מצבת הנצחה לאחד עשר יורדי הים הצרפתים שנהרגו בתקרית.
חורבת א-דיכה

חורבת א-דיכה (נקראת גם "חורבת דיכה" או "ח'ירבת א-דיכה", וגם "חרבת א-דכה") הוא אתר ארכאולוגי הממוקם 4 ק"מ צפונית-מזרחית לשפך הירדן לכנרת בתחום שמורת הטבע "פארק הירדן".
באתר שהיה ככל הנראה יישוב יהודי עתיק בגליל מתקופת בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד, נמצאים שרידי בית כנסת עתיק מפורסם שנבנה במאה החמישית לספירה.

גילוי האתר

עוד מימי בית שני היה הגליל אזור המאוכלס באוכלוסייה יהודית גדולה (כאשר יישובים יהודיים התקיימו גם בגולן), שלאחר חורבן בית המקדש השני נהרו אליו יהודים רבים ששרדו את המרד הגדול מדרום וממרכז הארץ וגרמו לכך שהאזור ייהפך לריכוז היהודי הגדול ביותר בארץ בתקופות הרומית והביזנטית (שחופפות את תקופות המשנה והתלמוד בהתאמה).
האתר התגלה לראשונה על ידי לורנס אוליפנט וגוטליב שומכר שביקרו במקום ב-1883. אוליפנט מתאר את הביקור בספרו "חיפה": "מצאתי את עצמי עומד לפני בניין, שקירותיו עדיין עומדים לגובה שמונה רגל. בשטח היו אבני בנייה, קטעי עמודים , כותרות ובסיסים. הרושם הראשוני שלי היה כי מדובר במקדש רומי, אך לאחר בדיקה נוכחתי כי היה זה במקור בית כנסת יהודי...שטח החורבות פרט לבית הכנסת אינו גדול, אך מראה הסביבה מרהיב"
האתר נחפר על ידי משלחת ארכאולוגים גרמנים בהנהגת הארכיטקט היינריך קוהל ולצידו עוזרים הארכאולוג קרל וצינגר וארנסט הילר שהגיעו לארץ ישראל ב-1905 (התקופה העות'מאנית בארץ ישראל) במטרה לחקור את בתי הכנסת העתיקים בה (במיוחד את אלה שבגליל ובגולן), לאחר שסיימו את עבודתם בכפר נחום החליטו להמשיך מזרחה לחורבת א-דיכה וצלחו את נהר הירדן, מנהיג המשלחת קוהל רשם על כך ביומנו: "יום שישי 28/4/1905: תחילת הליכה 7:40; בקצה הצפוני של האגם 9:40. חציית הירדן, הסוסים הולכים כשהמים מגיעים להם עד לחזה. הזרימה מאוד חזקה עד כי כך שהיא מסוגלת לסחוף פרדה עם הרוכב שעליה... החפירה מתחילה ביום שישי אחר הצהריים וממשיכה בניחותא גם למחרת. עונת האביב, הכל ירוק: 29/4 - שבת: החורבות נמצאות בערך שעה צפונית משפך הנחל [הירדן] על שטח בגדה השמאלית [מזרחית]... כל הבדואים שגרים שם סובלים באופן כרוני ממלריה. יש הרבה ירקות ושדות כותנה, בעיקר רימונים וגם תאנים ולימונים. מהעמק יש תצפית עד לים ועד לטבריה. רוח רעננה נושבת כמעט כל היום. עקרבים, בעיקר שחורים שאינם מסוכנים כמו הצהובים, מראים את עצמם לפעמים. השוורים אוכלים את העשב לפני האוהלים ומתגלגלים לפני האוהלים בפלגים הקטנים..."
החפירה נמשכה עוד יומיים וביום שני בערב מסיימים. בספר המסכם של מסע המחקר מופיעה תמונה של רצפת בית הכנסת. בשנים שעברו מאז נלקחו כמעט כל חלקי המבנה לשימוש הכפריים שבסביבה ומה ששרד עד אחרי מלחמת ששת הימים התגלגל לחצר קיבוץ עין גב ושם ניתן לראות את הפריטים. במחקרו המקיף אודות בתי הכנסת העתיקים הציע צביקה מעוז שחזור מרשים לחזיתו של הבניין.
נאוה ברק-זינגר

ביוגרפיה

נולדה בטבריה כנאוה כהן לאב שניהל סניף של בנק לאומי ולאם שעבדה בסוכנות היהודית. את שירותה בצבא הגנה לישראל עשתה בחיל המודיעין.
בחורף 1968 פגשה באחת מספריות האוניברסיטה העברית את מי שעתיד להיות בעלה, אהוד ברק (אז ברוג). הם נפגשו באוניברסיטה העברית, כשנאוה הייתה אז סטודנטית שלמדה ספרות אנגלית ואהוד היה קצין זוטר בדרגת סגן שלמד מתמטיקה ופיזיקה. היא סיימה תואר בספרות אנגלית וספרות ערבית באוניברסיטה העברית ועבדה כמורה לאנגלית בחטיבת ביניים בכפר-סבא.
חתונתם של נאוה כהן ואהוד ברק התקיימה ב-25 במרץ 1969 ונערכה במלון "גינתון" שבטבריה. לאחר החתונה הזוג הטרי השתכן בקריית היובל שבירושלים.

רעיית ראש הממשלה

בתקופת כהונתו של אהוד ברק כראש ממשלת ישראל (2001-1999), בחרה לא לשאת באופן רשמי בתפקידים ציבוריים והתרכזה בסיוע בהתנדבות לנוער במצוקה. בתקופה זו החלה ללוות את פעילות עמותת עלם לנוער במצבי סיכון וליוותה הקמה של מספר פרויקטים: בתי קפה "הפוך על הפוך" למפגש בין בני נוער ואנשי מקצוע, פרויקט ניידות הפיקוח לאיתור בני נוער בסיכון ופרויקט לחינוך לזוגיות נכונה בבתי ספר. בנוסף התגייסה לסייע לארגונים דוגמת האגודה למלחמה בסרטן, האגודה למלחמה באיידס, בית החולים תל השומר, מרכז רפואי רבין והעמותה לילדים החולים בתסמונת דאון. לאחר הפיגוע נגד אוטובוס הילדים בכפר דרום נרתמה לגיוס תרומות לקרן שהוקמה לסיוע לנפגעים.

חיים אישיים

מנישואיה לאהוד ברק היא אם לשלוש בנות. בשנת 2003, אחרי 34 שנות נישואים, נפרדו נאוה ואהוד ברק. ב-7 ביולי 2009 נישאה בשנית, לאיש העסקים שלום זינגר.
ברק משמשת בשכר כנשיאת עמותת עלם ובהתנדבות כנשיאת אגודת הידידים של מרכז רפואי רבין.
פרוסיאס הראשון, מלך ביתיניה

פרוסיאס הראשון (ביוונית: Προυσίας Α; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מלך ביתיניה בין השנים 228 לפנה"ס-182 לפנה"ס.

ביוגרפיה

פרוסיאס נולד בביתיניה. ביתיניה הייתה ממלכה יוונית למחצה, שזכתה לעצמאות במהלך מלחמות הדיאדוכים. ביתיניה מעולם לא עלתה למעמד גבוה בקרב הממלכות ההלניסטיות. ביתיניה אוימה על ידי אויבים חזקים ונהנתה משגשוג כלכלי. אולם למרות קרבתה ליוון ולממלכות הלניסטיות מובהקות, תרבותה נותרה ברובה ברברית וההשפעה היוונית בה הייתה קטנה יחסית. פרוסיאס, ירש את אביו זיאלאס, בשנת 228 לפנה"ס.
פרוסיאס, שאף להפוך את ארצו למעצמה הלניסטית, הוא כרת ברית עם מוקדון, ולחם לצידה במהלך המלחמה המוקדונית הראשונה. חלקו במלחמה התאפיין בכיבוש חלק מממלכת פרגמון, שהייתה גם היא אויבת של מוקדון. למרות שהמוקדונים הובסו במלחמה, הרי שביתיניה הרוויחה ממנה, פרוסיאס הורשה לשמור על חלק מהערים שכבש, ונזכר בין החותמים על שלום פויניקי שסיים את המלחמה. הוא המשיך להיות בעל ברית נאמן של מוקדון, אך נזהר גם לא להרגיז את המעצמה החדשה הרפובליקה הרומית. במהלך מלחמת אנטיוכוס, הציע לו מלך האימפריה הסלאוקית, אנטיוכוס השלישי, לחתום עמו על ברית נגד הרומאים. הרומאים ידעו היטב שצבא ביתיני מאומן היטב עשוי להוות מכשול רציני, ועל כן שלחו שליחים רבים אל פרוסיאס, ביניהם נמנו גאיוס ליוויוס סלינטור וסקיפיו אפריקנוס. פרוסיאס קיבל לבסוף את הצעת הרומאים להישאר נייטרלי.
לאחר המלחמה החל פרוסיאס לחשוש מפני אאמונס השני, מלך פרגמון, שצבר לדעתו השפעה רבה מדי באזור. פרוסיאס החל לתכנן מלחמה בפרגמון, לשמחתו הרבה הגיע אל חצרו המצביא המפורסם חניבעל ברקה וביקש מקלט. פרוסיאס קפץ על ההזדמנות לנצל את כישוריו של חניבעל והציע לו לפקד על הצי הביתיני במהלך המלחמה, חניבעל קיבל את ההצעה. פרוסיאס כרת גם ברית עם הגלאטים, ותקף בהפתעה בשנת 184 לפנה"ס את פרגמון. הוא נחל הצלחה מסוימת, וכבש את הערים קיארוס וטיוס, הצי הביתיני בפיקודו של חניבעל נחל ניצחון מזהיר מול צי פרגמוני גדול בהרבה. אולם המלחמה התעכבה זמן רב מדי, מה שאפשר לאאומנס לפנות אל רומא ולגייס את צבאו. הצבא הביתיני הוכה בקרב באזור ההר ליפידרון, ובלית ברירה נאלץ להסכים לתנאי השלום שהציעו הפרגמונים והרומאים. בשנת 183 לפנה"ס הקונסול הרומאי פלמיניניוס הגיע אל ביתיניה והסדיר את תנאי השלום. פרוסיאס נאלץ למסור כמה אזורים שנויים במחלוקת לפרגמון, ולהסגיר את חניבעל, שהעדיף להתאבד מאשר ליפול בשבי.
פרוסיאס מת שנה לאחר מכן. ירש אותו בנו, פרוסיאס השני.
קלואי קים

ביוגרפיה

קים נולדה בלונג ביץ' שבקליפורניה וגדלה בטורנס שבקליפורניה. אביה ג'ונג ג'ין קים היגר ב-1982 לארצות הברית מקוריאה הדרומית ונישא בשנית לאמה בוראן, אף היא מקוריאה ב-1998. בגיל 4 התנסתה לראשונה בגלישת שלג. בגיל שמונה נשלחה לדודתה בשווייץ שם למדה במשך שנתיים והייתה חברה בנבחרת שווייץ בגלישת שלג. בשובה לארצות הברית הצטרפה לנבחרת הגלישה של מועדון הסקי ממות' בקליפורניה. 
ב-2014 השתתפה לראשונה במשחקי האקסטרים חורף וזכתה במדליית כסף בתחרות הסופרפייפ והייתה לספורטאית הצעירה ביותר בתולדות המשחקים שזוכה במדליה. בשנים 2015 ו-2016 זכתה בשלוש מדליות זהב בתחרות זו והייתה בכך לספורטאית הראשונה מתחת לגיל 16 שרושמת הישג זה. ב-2016 השתתפה באולימפיאדת הנוער לילהאמר וזכתה במדליות זהב בגלישת שלג בתחרויות חצי צינור וסלופסטייל. ב-2017 זכתה במדליית ארד במשחקי האקסטרים וב-2018 זכתה במדליית הזהב הרביעית שלה.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה במדליית זהב בתחרות החצי צינור. היא הייתה האישה הראשונה בתולדות משחקי החורף שמבצעת שתי קפיצות משולשות מלאות (1080 מעלות) זו אחר זו. על הישגיה זכתה בפרסי ESPY לספורטאית השנה, הספורטאית האולימפית האמריקאית של השנה וספורטאית הספורט האתגרי של השנה.
ב-2019 זכתה במדליית זהב בחצי צינור באליפות העולם שנערכה ביוטה ומדליית זה חמישית במשחקי האקסטרים באספן.
רבי אבא בר אחא

רבי אַבָּא בר אחא היה מאמוראי ארץ ישראל, אשר ירד לבבל, ככל הנראה בן הדור השני.
פעמים רבות מוסר בשם רבינו, וכונתו לרב, כך שמסתבר שהיה תלמידו.
רבי אלעאי מוסר בשמו.

מאמרותיו

אמר על עם ישראל:
אין אתה יכול לעמוד על אופיה של אומה זו, נתבעין לעגל ונותנין, נתבעין למשכן ונותנין
— תלמוד ירושלמי, מסכת שקלים, פרק א', הלכה א'
שמגר בן ענת

ייחודו של סיפור שמגר בן־ענת

בסיפורו של שמגר בן-ענת, בניגוד לשאר השופטים, ממעט הכתוב במסירת פרטים אישיים אודות שבטו, משפחתו, ייחוסו, מקום מושבו או מצבו הכלכלי. אין בסיפורו גם את המוטו המעגלי המאפיין את ספר שופטים (חטא -> עונש ->זעקה לה'-> ישועה וחוזר חלילה). הסופר המקראי מסתפק בתיאור קצר וענייני של האירועים.
כמו כן קיים בסיפורו אלמנט רב של הקצנה. בהתאם למסופר נלחם שמגר בן־ענת במלמד בקר, כלי נשק בלתי שגרתי בלבד, והרג באמצעותו 600 פלשתים.
השימוש במלמד־בקר, תואם, עם זאת, את המונופול שהיה לפלשתים על חרושת־ברזל ואת העובדה שהצליחו לכפות על בני־ישראל איסור ייצור כלֵי־נשק רגילים.
מחוז א-ריאן

דמוגרפיה

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה במחוז:

היסטוריה

מחוז א-ריאן נוסד בשנת 1972 על ידי המשרד לעניינים עירוניים, אשר קבע בנוסף שמועצת המחוז תורכב מארבעה אנשים לפחות והם יחליטו את ההחלטות החשובות במחוז. השנה החשובה והדרמטית ביותר למחוז היא שנת 2004, אז נקרעו ממנו שטחים רבים אך גם נוספו אליו שטחים. היו אף עיירות עצמאיות שחולקו בידי מחוזות הענק א-ריאן ואל-וכרה.
ב-2015 נקרעו מהמחוז שטחי ענק במזרח המדינה וצמצמו אותו לחצי משטחו - מ-5,814 ק"מ ל-2,450 ק"מ. בשטחים אלה נוצר מחוז חדש בשם "א-שחנייה".
מר עגבנייה

עלילת הסדרה

בזמן טיול יובל מוצא הודעה, "דרוש עוזר לפרופסור פוקס", והוא מגיע איתה למעבדה. יובל מפעיל בטעות מכונה והופך ל"מר עגבנייה", שאין לו כוחות מיוחדים, אך הוא עוזר לכל מי שנמצא בצרה. בסוף כל פרק נעזר יובל בהמצאות של פוקס לפתירת בעיה אליה נקלעות הדמויות השונות. 
העונה השלישית של הסדרה מכונה "הרפתקה בזמן אחר", ובה יובל עוזר למספר דמויות מההיסטוריה באמצעות מכונת זמן שהפרופסור בנה.
בעונה הרביעית מצטרפת ריבי הרובוטית שהפרופסור בנה. במקום המצאות בצורת מכונות, מביאה ריבי ליובל המצאות בדמות עגבניות מיוחדות. יובל נעזר בהן על מנת לסייע למספר דמויות מההיסטוריה אליהן הוא מגיע באמצעות מכונת זמן שהפרופסור בנה.
שאול גבעולי

קורות חייו

גבעולי נולד בתל אביב, והיה חבר בתנועת השומר הצעיר. הוא הצטרף לפלמ"ח, ולאחר קורס מ"כים של הפלמ"ח הצטרף להכשרה מגויסת לקיבוץ נירים. הוא נעצר על ידי משטרת המנדט בשבת השחורה ועל כן לא השתתף בהקמת נירים בעת הקמת 11 הנקודות. במלחמת העצמאות התמנה למפקד נירים, לאחר נפילתו של המפקד הקודם, דוד אלון, בהתקפה הגדולה על נירים. לאחר המלחמה היה מפקד גוש מגן, ועשה קורס מג"דים. ב-1952 השתחרר מהשירות הצבאי, ונהיה למרכז משק נירים.
בשירות המילואים פיקד על גדוד 128 של חטיבת יפתח שלחם בעזה ובחן יונס במלחמת סיני. ב-1960 חזר לשירות הקבע וב-1962 התמנה למפקד גדוד בחטיבה 80, חטיבת מילואים של הצנחנים. שימש מפקד פלוגה בבה"ד 1, עבר הסבה לשריון ושירת כמפקד גדוד 52 בחטיבה 14, כסגן מפקד חטיבה 7 וסגן מפקד חטיבה 14. במלחמת ששת הימים היה סגן מפקד חטיבת עודד שכבשה את העיר ג'נין.
לאחר המלחמה התמנה למושל הצבאי של אל עריש, בה פעל לחידוש החיים האזרחיים בעיר לאחר נסיגת המצרים ותחת פחד התושבים משיתוף פעולה עם הישראלים. באוקטובר 1968 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למושל שכם. בשנת 1972 התמנה לקצין חינוך ראשי בדרגת תת-אלוף, תפקיד בו כיהן עד 1975.
ב-1976 השתחרר מצה"ל וסיים לימודי היסטוריה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב. לבקשת מולה כהן הוא התגייס לשורות משטרת ישראל, תחילה כסגן מפקד המשמר האזרחי שזה עתה הוקם, וב-1979 התמנה למפקדו של המשמר בדרגת ניצב, עד 1985. תפקידו האחרון במשטרה היה קצין חינוך ראשי של המשטרה, תפקיד חדש שנועד להאבק באלימות שוטרים. השתחרר מהמשטרה ב-1988.
לאחר שיחרורו משורות המשטרה הצטרף ב-1989 למועצה לשלום ולביטחון ושימש כמנכ"לה (1994 - 2011). היה חבר דירקטוריון התעשייה הצבאית, יו"ר ההתאחדות לפעילות תת-ימית, חבר במועצה הציבורית של תנועת עתיד כחול לבן הפועלת לפתרון הסכסוך הסכסוך הישראלי-פלסטיני בדרך של שתי מדינות לשני עמים. חבר הנהלת האגודה לזכויות האזרח בישראל. ב-1993 התמודד בבחירות לרשויות המקומיות בישראל על ראשות מועצת רמת השרון מטעם סיעת מר"צ.
גבעולי נישא ב-1949 לאסתר, אב לשלוש בנות ומתגורר ברמת השרון. עוסק שנים רבות בהתנדבות במרכז קליטה ברעננה, על כך קיבל את מגן השר לקליטת עלייה
יום השבת

יוֹם הַשַׁבָּת הוא היום השביעי בשבוע לפי סיפור בריאת העולם התנ"כי. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601 זהו היום השישי בשבוע (שספירת הימים בו מתחילה ביום שני).

יום השבת ברחבי העולם

בכל ארצות אירופה ואמריקה זהו יום מנוחה, הנוסף על יום ראשון. בחלק מהארצות המוסלמיות זהו יום העבודה הראשון בשבוע, ובחלק אחר זהו יום מנוחה הנוסף על יום שישי.
בארצות סקנדינביה יום שבת נקראה lördag, ולפי מסורת עממית ילדים אינם רשאים לאכול ממתקים במהלך השבוע, ורק ביום השביעי הוריהם יכולים להרשות להם לזלול ממתקים. הממתק הנאכל ביותר הוא ממתק דגים העשוי ממח עצם של הדג, ג'לטין.
בחלק מלשונות אירופה נקרא יום שבת בשמות שנגזרו מהמילה העברית "שבת", ובחלק אחר הוא נקרא על-שם כוכב הלכת שבתאי (בלועזית: Saturn, סטורן). בערבית, שגם בה מקובל לכנות את רוב ימי השבוע על-פי מספרם הסידורי, נקראים ימי שישי ושבת בשמות מיוחדים. יום שבת מכונה "א-סבת" בדומה לשמו בעברית אך בחלק ממדינות המגרב נהוג לכנותו "סוף השבוע" כמו כן בטורקית נקראה היום שאחרי "יום ההתכנסות" הלו הוא שישי .
יחסי אלבניה–הממלכה המאוחדת

שיתוף פעולה צבאי

צבאות אלבניה והממלכה המאוחדת שיתפו פעולה פעמים רבות, כולל תרגילים צבאיים שנערכו ב-2013 ו-2014. בתרגיל אריה האלבני בשנת 2013 היו מעורבים כמעט 1,000 נחתים ו-HMS Bulwark בהגנתה. בתרגיל אריה האלבני בשנת 2014, 600 נחתים ביקרו באלבניה.
ב-2016, בערל 1,500 אנשי צבא מבריטניה הצטרפו לכוחות אלבנים בפעילות גופנית בתרגיל אריה האלבני.

נציגויות דיפלומטיות

אלבניה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-3 קונסוליות בגלאזגו, מילטון קינס ואוקספורד. מאידך, בריטניה מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה בלבד.
סימן (שיר)

רקע

השיר יצא כסינגל בשנת 2014 ונכלל באלבום הבכורה של אליעד, סימן, השיר נבחר להיות שיר הנושא של האלבום.
השיר יצא זמן קצר לאחר הפרידה של נחום מחברתו, חגית יאסו, זוכת "כוכב נולד".

נחום התייחס לכתיבת השיר ואמר:
השיר מדבר על פספוס, אהבה שלא הצליחה ולא בגלל שלא היתה, אלא בגלל דברים שלא קשורים לזה
נכון ליולי 2019 הגיע השיר ל-4 מיליון צפיות ביוטיוב.