google/wiki40b huggingface dataset:
M109

היסטוריה

ב-12 במרץ 1781 צפה עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן בערפילית ליד הכוכב פקדא ודיווח על כך למסיה. מסיה צפה בה ככל הנראה ב-24 במרץ כאשר צפה בערפילית הינשוף (M97) וב-M108, אך הוסיף לקטלוג רק את M97 וציין לגבי M109 שהיא התגלתה על ידי מאשן ושהיא נמצאת באותה עלייה ישרה כמו פקדא ומעלה אחת דרומה. מסיבה לא ידועה מסיה חישב את מיקומה המדויק של M109 רק אחרי פרסום הקטלוג ולכן היא לא נכללה בו, אך מסיה רשם את הקואורדינטות שלה על גבי עותק פרטי של הקטלוג. הקואורדינטות שמסיה רשם לא תואמות את המיקום של הערפילית כפי שתואר על ידי מאשן, כך שככל הנראה מאשן ומסיה לא צפו באותו העצם. במכתב ששלח מאשן בשנת 1783 ליוהאן ברנולי השלישי הוא סיפר על גילויה של M109, וציין את מיקומה בסמוך לפקדא, אך ככל הנראה העצם שבו צפה הוא הגלקסיה NGC 3953 הסמוכה שנמצאת כמעלה ושליש דרומית לפקדא. (γ בדובה הגדולה) ויליאם הרשל צפה בגלקסיה ב-12 באפריל 1789 בלי שידע על גילויה המוקדם יותר על ידי מסיה, ותיאר אותה כבהירה למדי, מאורכת בכיוון צפון-דרום ושמרכזה בהיר יותר משוליה ויש לה שתי זרועות חיוורות. ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1831 ותיאר אותה כערפילית בהירה וגדולה ועם מרכז שנעשה בהיר בפתאומיות. רק ב-1953 גילה אוון גינגריץ' את הזהות של הקואורדינטות שרשם מסיה ושל המיקום של NGC 3992 והוסיף את M109 לקטלוג מסיה.
עד היום נצפתה ב-M109 סופרנובה אחת, SN 1956A, מסוג I שהגיעה לדרגת בהירות 13.

תצפית

M109 נמצאת כ-40 דקות קשת ממזרח-דרום-מזרח לכוכב פקדא וכ-4.5 מעלות מדרום-מערב לכוכב מגרז. עם בהירות נראית מדרגה 9.8 קשה לצפות בה באמצעות משקפת ונדרשת משקפת איכותית ותנאי תצפית מיטביים על מנת להבחין בה. בטלסקופ חובבים קל לאתר אותה אבל למעשה ניתן לראות רק את מרכזה הבהיר. נחוץ צילום ארוך חשיפה כדי לראות את המוט המרכזי ואת זרועותיה שחיוורים בהרבה ממרכזה. במרחק של כ-1.2 מעלות מדרום-דרום-מזרח ל-M109 נמצאת NGC 3953 שלה דרגת בהירות דומה לשל M109 ושאותה ככל הנראה גילה פייר מאשן, כ-6.5 מעלות בכיוון מערב-צפון-מערב ל-M109 נמצאת ערפילית הינשוף וכ-7 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M106.

תכונות

מישור הדיסקה של M109 נטוי ב-33 מעלות לקו הראייה אליה כך שהיא נראית אליפטית. אורכה הזוויתי הוא כ-7.6 דקות קשת שממרחק של 45 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-100,000 שנות אור. מהירות הסיבוב של החומר בשוליה היא כ-260 קילומטר בשנייה כך שניתן להעריך את מסתה בכ-‎2.3×10¹¹‎ מסות שמש. מסת המימן הנייטרלי שבה מוערכת בכ-‎5.9×10⁹‎ מסות שמש. את M109 מקיפות לפחות שלוש גלקסיות לווייניות, אך בהירותן קטנה בהרבה ונדרש טלסקופ מקצועי על מנת להבחין בהן.
טיניאן

היסטוריה

טיניאן נכבש על ידי ארצות הברית בקרב על טיניאן ביולי 1944 והפך לנמל התעופה הצבאי העמוס ביותר במלחמה. באי נבנו שני שדות תעופה צבאיים למטוסי B-29 שבהם שישה מסלולי המראה באורך של 2,700 מטר. היפנים סללו, אמנם, שלושה מסלולים עבור מטוסי קרב, אך אלו לא היו מתאימים לשימוש המפציצים האמריקאים הכבדים. ארצות הברית הפכה את האי לבסיס צבאי גדול ממדים שבו שירתו למעלה מ-40,000 אנשי צבא ואזרחים. מהנדסים אמריקאים תכננו את הבסיס על פי תוכנית מתאר עירונית, בדומה למנהטן, ושמות הרחובות ניתנו בהתאם. מתחם שדה התעופה המערבי כונה "הווילג'" (על שם המתחם המקביל במנהטן, גריניץ' וילג') והמתחם המרכזי שבין שדות התעופה נקרא "סנטרל פארק" ומוקמו בו בתי החולים של הבסיס.
מבסיסי חיל האוויר האמריקאי בטיניאן המריאו המפציצים שנשאו את פצצות האטום "ילד קטן" ו"איש שמן" להפציץ את הירושימה ונגסאקי, אולם בשנות ה-2000, בסיסים אלו נטושים. העדות היחידה שנותרה במקום היא מצבת זיכרון שנבנתה בבור ההטענה של הפצצות (הפצצות היו גדולות מדי מכדי להטעינן למטוסים באופן רגיל ולכן נחפרו בורות הטענה תת-קרקעיים, שהמפציץ הוסע מעליהם כך שתא הפצצות יהיה ישירות מעל הבור). בורות אלו שנאטמו לאחר המלחמה מטעמי בטיחות, נפתחו מחדש ביום השנה ה-60 לציון הקרבות בטיניאן וסאיפאן.

האי במאה ה-21

בכפר סן-חוזה ניתן למצוא מלון יחיד הבנוי ממכולות, מספר מסעדות ופאב. בסמוך לחופי טאגה וצ'ונגה הוקם בעבר מתחם יוקרתי של קזינו, בית מלון, חנויות ומסעדות, אך בשנת 2013 המתחם נסגר עקב פשיטת רגל של החברה המפעילה ומאז המבנה עומד ריק.
בתחילת 2019 נרכש המתחם על ידי משקיע מהונג קונג ונכון לחודש יולי 2019 מתקיימים בו עבודות שיפוץ לקראת פתיחה עתידית מחודשת. לשדה התעופה הקטן הפועל באי מגיעות טיסות של חברת התעופה סטאר מריאנאס אייר, אשר הנהלתה ממוקמת באי גם כן. כמו כן ישנה מעבורת המפליגה מפעם לפעם מטיניאן לאי הסמוך, סאיפאן.
הנזיר טאק

הנזיר טאק (באנגלית: Friar Tuck) הוא דמות בדיונית המתוארת באגדות רובין הוד כאחד מחבריו של רובין - "האנשים העליזים". 
טאק לא מתואר בגרסאות המוקדמות של האגדות, ומופיע לראשונה בבלדה המאוחרת "רובין הוד והנזיר" ("Robin Hood and the Curtal Friar") מן המאה ה-15, אשר נשתמרה בשתי גרסאות, וכן במחזה מ-1560.
על פי הבלדה היה טאק נזיר ממנזר פונטיינס אשר גורש מהמנזר בשל אי יכולתו לציית לממונים עליו. טאק הפך למנהיג הדתי של בני חבורתו של רובין. הוא מתואר כחובב אכילה ושתייה וכן כקשת ולוחם מקצועי בחרב.
הנזיר מופיע גם ברומן ההיסטורי של וולטר סקוט, "אייבנהו".
בשני צווים מלכותיים משנת 1417 מתואר אדם בשם רוברט סטפורד, כהן דת מססקס, אשר כינה עצמו בשם "האח טוק" (Frere Tuk). האח טוק מוזכר בשנית בתעודה משנת 1429.
יובל שמעוני

ביוגרפיה

שמעוני נולד בירושלים, למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב, היה עורך ספרי הפרוזה במפעל קסת לספרות ביכורים, והוא נמנה עם עורכי סדרת ספריה לעם (יחד עם משה רון, דבורה נגבי, מאיה פלדמן ותרזה בירון-פריד) של הוצאת עם עובד. הוא גם מנחה סדנאות כתיבה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2000 היה מועמד לפרס ספיר על ספרו חדר. בשנת 2001 זכה בפרס ברנשטיין בקטגוריה רומן עברי מקורי. בשנת 2005 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ובשנת 2015 ספרו "קו המלח" זיכה אותו בפרס ברנר לשנת תשע"ה. בשנת 2016 זכה בפרס ניומן לספרות עברית. ב-2018 נערך כנס על יצירתו באוניברסיטת קיימברידג'.
שמעוני מתגורר בחיפה עם בת-זוגו, הסופרת אילת שמיר.
יובל שמעוני הוא נכדו של המשורר דוד שמעוני.
בית התפילה הבהאי בסנטיאגו דה צ'ילה

בית התפילה הבהאי בסנטיאגו דה צ'ילה הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם, והוא מוגדר כ"מקדש האם של דרום אמריקה". תכנון בית התפילה נעשה על ידי חברת האדריכלות "חרירי-פונטריני אדריכלות".  האתר שנבחר להקמת המבנה שוכן על שלוחה לרגלי הרי האנדים, מצפון לסנטיאגו דה צ'ילה בצ'ילה, והוא משקיף על ההרים ממזרח לו ועל העמק שממערב לו. הגנים שסביב בית התפילה משתרעים על פני שטח של 70 דונם, שהוא חלק ממחלה בשטח כולל של 1100 דונם. המבנה נחנך ונפתח לציבור באוקטובר 2016, בטקס חגיגי בו השתתפו מאות בהאים מרחבי העולם כמו גם בכירים מצ'ילה וממדינות נוספות ביבשת.
המבנה עצמו ממנשא לגובה של 30.4 מטר וקוטרו זהה. שטחו כולל כ-1,950 מ"ר והוא יכול להכיל כ-600 איש. המעטפת החיצונית של המבנה בנויה מתשעה "עלים" (או "כנפיים") העשויים מאלבסטר לבן שקוף. העלים נפגשים בשיא גובהו של המבנה; הם משמשים לו ככיפה ומעניקים לו מראה של פרח סגור. עלי האלבסטר מאפשרים חדירת אור שמש בשעות היום, וקרינת אור מתוכו בשעות החשיכה, ובשל כך הוא מכונה גם "מקדש האור". בין העלים יש מעטפת זכוכית ופלדה שמשמשת כמעטפת של אולם המבנה. במבנה נקבעו תשע דלתות שאל כל אחת מהן מובילה שדרה. בריכות נוי סביב המבנה משקפות אותו בבמימיהן.
התאונה בבסיס חיל האוויר המלכותי פולד

התאונה בבסיס חיל האוויר המלכותי פולד במחוז סטפורדשייר שבבריטניה התרחשה ב-27 בנובמבר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלכה התפוצצו אלפי טונות של תחמושת שאוחסנו בבסיס. אלו היו מן ההתפוצצויות הלא-גרעיניות הגדולות בהיסטוריה והגדולות ביותר שהתרחשו בתחומי האיים הבריטיים. באסון ניספו כ-70 איש.

התאונה

בסיס פולד (Fauld) היה מצבור תחמושת תת-קרקעי של חיל האוויר המלכותי, שהיה ממוקם במכרה גבס לשעבר. הוא היה הגדול מסוגו בבריטניה. בשעה 11:11 בבוקר התפוצצו 3,500 עד 4,000 טון תחמושת שהיו מאוחסנים בו. אלו כללו בעיקר פצצות אוויר ממולאות בחומר נפץ מרסק, אך גם סוגים אחרים של תחמושת, לרבות 500 מיליון כדורים לנשק קל.
עדי ראייה סיפרו על שתי התפוצצויות גדולות, שבעקבותיהן היתמרו לאוויר שני ענני פטרייה של עשן שחור לגובה של מאות מטרים. ההתפוצצויות הותירו במקום מכתש ענק בשטח של כ-49 דונם ובעומק של 120 מטרים. מאגר סמוך שהכיל 450 אלף מטרים מעוקבים של מים נהרס עקב ההתפוצצויות והשיטפון שנוצר עקב כך הוסיף על הנזק שגרמו.
ההתפוצצויות והשיטפון גרמו הרס למבנים ורכוש ברדיוס של 1,300 מטרים מסביב לאתר האסון. חווה חקלאית שעמדה בשטח זה נהרסה כליל. נהרס גם מפעל באותו שטח, שהוצף במי השיטפון. מספר חוות נוספות ניזוקו קשות ונזק נגרם גם למבנים בכפר סמוך. 
מספר הנפגעים המדויק עקב האסון איננו ידוע. ככל הנראה ניספו בו 70 איש. גופות 18 מהם לא נמצאו מעולם. כ-26 אנשים ניספו בבסיס התחמושת עצמו - חיילים, עובדים אזרחיים וחלק מ-189 שבויים איטלקים שהועסקו בו לפני האסון. כ-37 איש ניספו במפעל שהוצף. ניספו גם כשבעה עובדי חוות שעבדו בקרבת אתר ההתפוצצות. עוד כ-20 אנשים נפצעו. בנוסף ניספו באסון כמאתיים ראשי בקר.
בסך הכל הושמד שליש ממצבור התחמושת, אך הביצורים סביב חלקיו האחרים החזיקו מעמד והם לא התפוצצו. בכך נמנע אסון חמור עוד יותר.

לאחר התאונה

למרות ההרס הנרחב בבסיס הוא הוסיף לשמש לאחסנת תחמושת עד לשנת 1966. בין 1967 ל-1973 אוחסנה במקום תחמושת של יחידות צבא אמריקאיות שהשתייכו לארגון נאט"ו.
סיבה לאסון לא פורסמה במשך שנים לאחריו. בשנת 1974 התפרסם כי הוא אירע ככל הנראה לאחר שחייל ניסה להסיר נפץ מאחת מהפצצות שבמצבור באמצעות איזמל מתכת, תוך הפרה ברורה של הוראות הבטיחות בטיפול בפצצות.
בשנת 1979 הוקפו בגדר אתר ההתפוצצויות והמכתש שנותר בו. הם כוסו מאז בצמחייה ושוכנות בהם חיות בר. הכניסה לאתר אסורה שכן עדיין קבורות בו כמויות גדולות של תחמושת, אשר לא סולקה מהמקום בשל העלות הכרוכה בפינוי שכזה.
בשנת 1990 הוצבה ליד אתר התאונה אנדרטה לקורבנות האסון. לימים היא הועברה אל משתלת הזיכרון הלאומית ומוצבת בה.
התקיפה בנשק ביולוגי על נינגבו

התקיפה בנשק ביולוגי על נינגבו הייתה תקיפה אווירית שנערכה על ידי הצבא היפני הקיסרי בסתיו 1940, במסגרת מלחמת סין-יפן השנייה, על אזור קאימינג'יה (Kaimingjie) במרכז העיר נינגבו שבמחוז ג'ג'יאנג במזרח סין. תקיפה זאת הייתה בין הראשונות והגדולות בסדרת תקיפות בנשק ביולוגי שביצע צבא קוונטונג נגד מטרות בסין.

מהלך התקיפה

בשעות אחר הצהריים של ה-27 באוקטובר 1940 הצניח מפציץ יפני בודד, שטס בגובה נמוך, דגנים (חיטה, תירס ודורה) ורצועות של בדים עשויים כותנה מעורבבים עם פרעושים נגועים בחיידקי Yersinia pestis באזור קאימינג'יה שבמרכז העיר נינגבו. הפרעושים עורבבו יחד עם הבדים והדגנים משתי סיבות עיקריות; ראשית, על מנת לוודא שהפרעושים יוצנחו ישירות מעל המטרה שנבחרה מראש ולא יתפזרו באוויר ושנית, כדי שייאספו על ידי התושבים הסקרנים (חלק מהתושבים אכן אספו את הדגנים על מנת להאכיל את העופות שבבעלותם).
ב-30 באוקטובר התקבל הדיווח על מקרה המוות הראשון בעיר. ב-2 בנובמבר זינק מספר המודבקים בצורה חדה ולתושבים היה ברור כי מדובר בהתפרצות של מגפה כלשהי. רשויות העיר הגיבו במהרה והחלו להטיל סגר (קרנטינה) על האזור במרכז העיר בו נרשמה התפרצות של התחלואה. בנוסף לכך החלו לבנות חומה בגובה של כ-4 מטרים סביב האזור הנגוע.
ב-3 בנובמבר, עוד בטרם הצליחו לבודד את חיידקי Yersinia pestis במעבדה, עלה החשש שמדובר במחלת הדבר על סמך התסמינים שהפגינו החולים. תושבי הרחובות הסמוכים למוקד ההתפרצות פונו מבתיהם, כל מי שהפגין תסמיני מחלה הוכנס מיד לבידוד ורשויות העיר החלו במבצע חיסון המוני כנגד מחלת הדבר. הטלת הסגר על האזור בו פרצה המגפה הצליח אמנם להאט את קצב התפשטות המחלה, אולם לקראת חודש דצמבר עדיין נרשמו פטירות בנינגבו. בניסיון למנוע את המשך התפשטות המגפה לחלקיה האחרים של העיר, החליטו רשויות נינגבו, בצעד דרסטי, להעלות באש את האזור שנתחם בחומה. המגפה נמשכה עד ל-2 בדצמבר וגבתה בסך הכל 106 קורבנות ומאות מודבקים. 
למרות שרשויות נינגבו הצליחו לעצור את המגפה בראשית דצמבר, מקרים ספורדיים נוספים של דבר תועדו בעיר עד לחודש אפריל 1941.
שעת השינה

שעת השינה היא השעה בה נוהגים אנשים ללכת לישון.

הסבר

המונח מקובל בעיקר בהתייחס לשעה קבועה בה נוהגים ילדים ללכת לישון. בתרבות המערבית, ההורים מקיימים עם ילדיהם הכנות להתארגנות לשינה ומעין טקסים שונים שעשויים לעזור לילדים לחוש בטוחים יותר לקראת השינה. עם התפתחות הילדים, ההורים מרגילים אותם בהדרגה ללכת לישון על פי לוח זמנים קבוע ולעיתים נוקשה יותר לשינה, ממה שהם היו עושים אילו היו חופשיים לישון כרצונם.
בשעת השינה לילדים יש לרוב ריטואלים חשובים כגון רחצה וצחצוח שיניים, לבישת פיג'מה, הקראת סיפור לפני השינה, שירי ילדים או שיר ערש לילדים, ושיחה עם ההורים על היום שהיה או על תוכניות למחרת. 
בחלק מהמשפחות, שעת השינה היא זמן חשוב רגשית עבור ילדים וההורים כאחד. השגרה של שעת השינה יכולה להיות הזדמנות לבלות זמן איכות עם הילד, לדון על רגשות כתוצאה מחוויות היום, להביע עניין בתוכניות ליום המחרת, ואף למידה, למשל עם ספר.

אטימולוגיה

לפעמים המונח משמש במשמעות "זמן לישון", למשל "זה אחרי שעת השינה שלי".
בפנימיות או בטיולים וחופשות הכוללות צעירים, המקבילה של שעת השינה היא "כיבוי אורות". המונח "כיבוי אורות" משמש גם בבתי כלא ובמעבדות לחקר השינה.
חמישיית הפסנתר השנייה של דבוז'אק

חמישיית פסנתר בלה מז'ור מס' 2 של דבוז'אק, אופוס 81, B. 155 היא חמישייה לפסנתר, שני כינורות, ויולה וצ'לו. דבוז'אק חיבר את היצירה בין 18 באוגוסט ל-8 באוקטובר 1887 ובוצעה לראשונה ב-6 בינואר 1888 בפראג. החמישייה מוכרת כאחת משלוש יצירות מופת בצורה זו (השתיים האחרות הן של שומאן וחמישיית הפסנתר של ברהמס).

רקע

היצירה חוברה למעשה כתוצאה מניסיון המלחין לעבד יצירה קודמת, חמישיית פסנתר בלה מז'ור, אופוס 5. דבוז'אק לא היה מרוצה מן החמישייה אופוס 5 והשמיד את הפרטיטורה זמן לא רב לאחר ביצוע הבכורה שלה. כעבור חמש-עשרה שנים שינה את דעתו, השיב לעצמו עותק של הפרטיטורה שנשמר אצל ידיד והחל לעבוד על תיקונים ושינויים. כך או כך, דבוז'אק גמר בדעתו שלא להגיש את היצירה המשוכתבת להוצאה לאור אלא לחבר יצירה חדשה לגמרי. החמישייה החדשה נחשבת ליצירת מופת בסוגה, תערובת של הליריות עתירת המבע של דבוז'אק עם יסודות מן המוזיקה הצ'כית העממית. כאופייני למלחין, יסודות אלה כוללים סגנונות וצורות של שיר ומחול, אבל לא נעימות עממיות בפועל; דבוז'אק יצר מלודיות מקוריות בסגנון עממי אותנטי.
יום (נהר)

סקירה כללית

שטח הניקוז הכולל של נהר יום ויובליו הוא 23,615.59 קמ"ר (9,285 מיילים רבועים), אגן הניקוז של הנהר מכונה "אגן יום". נהר יום הוא חלק מאגן הניקוז של נהר נאן ושל נהר הצ'או פראיה.
סכר גדול ושנוי במחלוקת תוכנן בנהר בשנת 1991, למרבה מזלם של המתנגדים, הפרויקט ננטש. הוויכוח על הקמת הסכר נפתח שוב בשנת 2011. נכון לשנת 2012, מתנהל דיון על בניית שני סכרים קטנים יותר על נהר יום באזור המדובר במקום סכר הענק שתוכנן.
אנדריי לינדה

חייו

לינדה נולד במוסקבה ולמד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה, ומאוחר יותר התמחה בפיזיקת חלקיקים ובקוסמולוגיה במכון לבדב לפיזיקה לפיזיקה במוסקבה. בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור, והמשיך את מחקריו במכון לבדייב אודות פיזיקת החלקיקים בתנאים ששררו במהלך שברירי הזמן הראשונים לאחר המפץ הגדול. 
מודל המפץ הגדול הראשוני (או הסטנדרטי), ניבא מספר ניבויים אשר עמדו בהתאמה גמורה למציאות. לדוגמה: המודל הסטנדרטי ניבא את קיומה של קרינת הרקע הקוסמית, ולאחר שזו התגלתה בהתאם לתחזיות של התאוריה, הפכה הקוסמולוגיה מ"מדע ספקולטיבי" לתאוריה מדעית לכל דבר. בעקבות כך, החלו פיזיקאים רבים, מומחים בתחומי פיזיקה מגוונים, לגלות עניין בקוסמולוגיה ולנסות להחיל עליה את תחומי המחקר שלהם. המחקרים הללו גילו כי המודל הסטנדרטי נתקל במספר בעיות שלא נמצא להן מענה במסגרת התאוריה. כדי להתמודד עם בעיות אלו הגה הפיזיקאי האמריקאי אלן גות' בשנת 1981, את מודל התפיחה של המפץ הגדול. 
בעיקרו של המודל טמונה ההנחה כי בשבריר הזמן הראשון של המפץ הגדול היקום התפשט התפשטות מערכית כלומר, הוא הכפיל את גודלו שוב ושוב במרווחי זמן שווים וזעירים עד למאוד. כתוצאה מכך, היקום גדול לאין שיעור מגודלו המשוער במסגרת המודל הסטנדרטי של המפץ הגדול. התפיחה הסתימה ברגע 0.0000000000000000000000000000000001 שניות לאחר המפץ הגדול, ומיד אחר-כך עבר היקום להתפשטות המתוארת על ידי המודל הסטנדרטי. מודל התפיחה פתר בעיות רבות שעורר המודל הסטנדרטי של המפץ הגדול. מאידך גיסא גם הוא עורר קשיים חדשים. כדי להתמודד עם הקשיים הללו הגה אנדריי לינדה בשנת 1982 דגם משופר של תאוריית התפיחה הנקרא "דגם התפיחה הכאוטית". המודל של לינדה הוא למעשה דגם משופר של המודל של אלן גות. הוא מספק הסבר "טבעי" (מבחינה פיזיקאלית) לתפיחה, כיוון שאינו דורש תנאי התחלה לתהליך התפיחה. מעבר לכך, דגם התפיחה של לינדה מגשר היטב בין תורת היחסות הכללית לבין תורת הקוונטים. עובדה מעניינת נוספת- כאשר מחילים את "תורת המיתרים" על הקוסמולוגיה, מסתבר כי התפיחה היא חלק טבעי ואינטגרלי מתאוריה זו. כמו כן, תאוריית התפיחה מקושרת ל שדות סקלריים, ובשל כך היא מאפשרת מצב שבו התפשטות היקום מואצת על אף שכוח הכבידה פועל כנגד ההתפשטות של היקום. עובדה זו מעוררת לתחייה את הקבוע הקוסמולוגי שהגה אלברט איינשטיין בגרסה הראשונה של תורת היחסות הכללית. 
בשנת 1986 העלה לינדה את הסברה שהיקום שלנו הוא אחד מיני אינסוף יקומים הנולדים מתוך מרחב על - "רב יקום" נצחי. בסוף שנות השמונים היגר לינדה לארצות הברית ובאוניברסיטת סטנפורד הוענק לו התואר פרופסור לפיזיקה. לינדה עוסק עדיין בפיתוח רעיונותיו המתארים את היקום כאחד מאינסוף יקומים תפיחתיים. רעיונותיו של לינדה מהווים כיום כר נרחב למחקר עבור פיזיקאים וקוסמולוגים רבים ברחבי העולם.
תא

תא (בלטינית: cellula, ביוונית: κύτταρο (תעתיק לטיני: kýttaro)) הוא יחידת החיים הבסיסית המקיימת בה את כל מאפייני החיים. כל היצורים החיים מורכבים מתא אחד או יותר, וכל מה שאינו מורכב מתאים או שאינו מורכב מתאים שלמים, אינו חי. כל תא ותא, בין אם הוא תא עצמאי של יצור חד-תאי ובין אם הוא חלק מיצור רב-תאי, מקיים את כל התנאים המגדירים יצור חי.
ישנם תאים בעלי מידור פנימי, כלומר, תאים בעלי גרעין - אלו הם תאים איקריוטיים, וישנם תאים חסרי מידור פנימי - פרוקריוטים. היצורים שתאיהם פרוקריוטיים הם בהכרח יצורים בעלי תא בודד. יצורים כאלה הם החיידקים והארכיאה. לעומתם, יצורים שתאיהם בעלי גרעין עשויים להיות או חד-תאיים - דוגמת סנדלית או אמבה, או רב-תאיים, שהם יצורים המורכבים מתאים אחדים או מיליוני ואף מאות מיליארדי תאים - דוגמת בני אדם או העצים. באורגניזמים אלה התאים מתמיינים ומתמחים ליעודם.

מבנים בסיסיים המשותפים לכל התאים

למעט יוצאי דופן ספורים, בכל תא יש חומר תורשתי. למעשה, ביצור רב-תאי כל תא ותא מכיל את כלל החומר התורשתי של הגוף כולו (דוגמאות ליוצאי דופן: תאי דם אדומים בוגרים בזוחלים, יונקים ועופות הם חסרי חומר תורשתי, ובתאי זרע וביציות לא מופרות יש כמחצית מחומר זה). (בניגוד לחלק מהנגיפים שבהם החומר התורשתי שונה). כל תא ותא מכיל מנגנונים להכפלת החומר התורשתי לקראת התחלקות התא לשני תאים, שהיא בעצם, רבייה לא מינית ברמת התא (או התחלקות אחרת לקראת רבייה מינית היוצרת תאי זרע וביציות לא מופרות).
החומר התורשתי הוא יחסית חסר פעילות כימית ואינו מעודד, יחסית, את הפעילות הכימית בתא ההכרחית לחילוף החומרים. מרבית הפעילות הכימית של התא מתבצעת באמצעות קטליזה של חלבונים. בכל תא יש גם מולקולות של RNA העושות גם חלק מהפעילות הקטליתית ומשמשות גם להעברת מידע שמקורו ב-DNA אל חלקי התא השונים.
כל תא מוקף בקרום, שהוא ממברנה ביולוגית המורכבת דו-שכבה של מולקולות ליפידיות ומשובצת בחלבונים תפקודיים. ממברנה זו מפרידה את התא מסביבתו ומאפשרת לו לקיים סביבה פנימית יציבה ושונה מהסביבה החיצונית. היא מאפשרת לו גם לקלוט מהסביבה החיצונית את מה שדרוש לו ולפלוט אליה את מה שאינו דרוש, באמצעות החלבונים התפקודיים השתולים בה.

אבולוציית סוגי התאים והאברונים

התאים הראשונים שנוצרו היו התאים חסרי הגרעין. בעת שהם נוצרו, האטמוספירה של כדור הארץ הייתה דלת חמצן והתאים נשמו בעיקר תרכובות גופרית שמקורן היה בפעילות געשית. בהמשך האבולוציה נוצרו האצות הסגוליות, שהם תאים חיידקיים המבצעים פוטוסינתזה. תאים אלה פלטו חמצן אל האטמוספירה ואט-אט התרבו במידה כזו שהפכה את האטמוספירה לחמצנית. חלק מהתאים החיידקיים האחרים הסתגלו לנשימת חמצן, ותאים חיידקיים נוספים אחרים, שלא הסתגלו לחמצן, וכן תאי ארכיאה, נותרו עד היום רק בסביבות דלות חמצן.
מקורם של התאים האיקריוטיים הוא בסימביוזה בין חיידקים לבין ארכיאות. מדובר בחיידקים בעלי יכולת נשימת חמצן ויכולת לקיים פוטוסינתזה, שחדרו לתוך הארכיאות. מרבית החומר התורשתי של סוגי תאים אלה התערבב בסימביוזה אך חלקו נותר בתוך הכלורופלסטים והמיטוכונדריה שנותרו אברוני נשימה ופוטוסינתזה ממודרים. המידור עבר גם לאזורים אחרים בתא האיקריוטי, כגון הגרעין, הוא אזור הגנום המשותף שהפך לממודר.
מעשר עני

מעשר עני היא מצווה מהתורה, להפריש עשירית מיבול התבואה השנתי. החקלאי מצוּוה להפריש מעשר עני בנוסף על המעשר הראשון, ולתתו כמתנה לעניים נוסף על שאר מתנות העניים המוזכרות בתורה. 
מעשר עני נוהג בשנה השלישית והשישית למניין שנות מחזור השמיטה, במקום מעשר שני שנוהג בשאר השנים.

מקור הדין

מקור הדין מן התורה הוא בספר דברים פרק י"ד, פסוקים כ"ח-כ"ט:
מִקְצֵה שָׁלֹשׁ שָׁנִים תּוֹצִיא אֶת כָּל מַעְשַׂר תְּבוּאָתְךָ בַּשָּׁנָה הַהִוא וְהִנַּחְתָּ בִּשְׁעָרֶיךָ. וּבָא הַלֵּוִי כִּי אֵין לוֹ חֵלֶק וְנַחֲלָה עִמָּךְ, וְהַגֵּר וְהַיָּתוֹם וְהָאַלְמָנָה אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ, וְאָכְלוּ וְשָׂבֵעוּ, לְמַעַן יְבָרֶכְךָ ה' אֱלוֹהֶיךָ בְּכָל מַעֲשֵׂה יָדְךָ אֲשֶׁר תַּעֲשֶׂה

וכן בספר דברים פרק כ"ו, פסוק י"ב:
כִּי תְכַלֶּה לַעְשֵׂר אֶת-כָּל-מַעְשַׂר תְּבוּאָתְךָ בַּשָּׁנָה הַשְּׁלִישִׁת שְׁנַת הַמַּעֲשֵׂר, וְנָתַתָּה לַלֵּוִי לַגֵּר לַיָּתוֹם וְלָאַלְמָנָה וְאָכְלוּ בִשְׁעָרֶיךָ וְשָׂבֵעוּ.
מכאן למדו חז"ל שמחזור מעשר שני ומעשר עני מורכב משלוש שנים, שנתיים מעשר שני, ושנה שלישית מעשר עני, עוד שנתיים מעשר שני ושנה שישית מעשר עני. לאחר מכן שנת שמיטה וחוזר חלילה.

חישוב המעשר

מתוך כלל הפירות בשדה, לאחר שהפריש בעל השדה מעשר ראשון ללוי יש להפריש מהפירות שנותרו מעשר (10%) נוסף שהוא כ-9% מכל הפירות שהיו בתחילה.

חלוקת התבואה

חלוקת המעשר נעשה בשדה אחרי שסיים החקלאי לאסוף את הפירות או התבואה. 
ויש מצווה לתת לכל אחד מהעניים מנה שתספיק לו לשבוע וחכמים קבעו שיעור שווי של שתי סעודות, שכך נהגו לאכול בזמנם. 
ומחשבים את כמות הסעודות בהתאם לכמות בני הבית אצל העני שניזונים מהמעשר. 
כשאין מספיק תבואה לכל העניים, צריך בעל השדה להניח את הפירות לפני העניים והם יחלקו אותם ביניהם. 
אם חילק לכל אחד מהעניים שהגיעו לשדה "כדי שובעו" ונשאר לו פירות מעשר מותר לתת להם יותר ממזון שתי סעודות וכן מותר לו לשמור את הנותר לקרוביו העניים, אך בתנאי שלא ישמור להם יותר ממחצית המעשר. 
ואם העניים לא באו לשדה יכול בעל השדה לחלק לעניים שהוא בוחר ואין הגבלה של כמות לכל עני.

העני והתבואה

עני על פי התורה נחשב אדם שיש ברשותו פחות ממאתים זוזים, סכום מינימלי לצורכי מחייה.
במעשר עני אין קדושה ולכן רשאי העני רשאי לאכלו בכל מקום שירצה, וכן רשאי למוכרו.
כדי למנוע סרבול מיותר, רשאי החקלאי להלוות לעני כסף, ולנכות את דמי החוב ממעשר העני, ובעצם להשאירו אצלו.
הקונסוליה הצרפתית בירושלים

הקונסוליה הכללית של צרפת בירושלים (בצרפתית: Consulat Général de France à Jérusalem) היא הנציגות הדיפלומטית המייצגת את האינטרסים של הרפובליקה הצרפתית בירושלים ובשטחי הרשות הפלסטינית (הגדה המערבית ורצועת עזה). צרפת אינה מכירה בריבונות ישראלית או אחרת על ירושלים ועל השטחים הפלסטיניים, ובמקביל יש לה גם שגרירות בתל אביב האחראית מבחינתה על יחסי ישראל-צרפת.

היסטוריה של המבנים

הקונסוליה הצרפתית בירושלים הוקמה מלכתחילה כדי לייצג את האינטרסים הצרפתיים בירושלים בפני שלטונות האימפריה העות'מאנית. לפי שיטת הקפיטולציות באימפריה העות'מאנית, הקונסוליה הצרפתית גם העניקה שירותים לנתינים צרפתים שחיו בארץ. 
הקונסוליה ישבה בשני מבנים במהלך השנים: הראשון נבנה בשנת 1864 והיה חלק מהמתחם הצרפתי בירושלים. בניין זה נעזב בשנת 1930, ובהמשך שימש כבית יולדות. הבניין נהרס ב-21 בספטמבר 1989 כחלק מהעבודות להקמת קריית עיריית ירושלים, על אף התנגדות החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות שטענו כי המבנה הוא בעל ערך היסטורי ואין להרסו. על מקומו כיום עומדת כיכר ספרא.
בניין הקונסוליה השני, שבו יושבת הקונסוליה עד היום, נמצא ברחוב פול-אמיל בוטה בירושלים, בסמוך למלון המלך דוד ולמכון האפיפיורי למקרא. בניין הקונסוליה תוכנן בידי האדריכל הצרפתי מרסל פאביה (Marcel Favier), בנייתו החלה ב-1929 והושלמה במרץ 1932. מתחם הקונסוליה כולל גן רחב ידיים ומטופח, והוא משקיף על הר ציון ועל חומות העיר העתיקה.
עם הקמת מדינת ישראל, המשיכה הקונסוליה הצרפתית לתפקד (כמו קונסוליות אחרות שהיו בירושלים). במקביל הוקמה שגרירות צרפת בישראל בתל אביב. הסיבה לכך היא שהריבונות על ירושלים לא הוסדרה ברמה הבינלאומית, ולפיכך צרפת, כמו מדינות אחרות, לא ראתה לנכון לאחד את הנציגות שלה בירושלים עם הנציגות שלה בישראל.
הקונסוליה מתפקדת בצורה הדומה לשגרירות. היא מספקת שירותים קונסולריים לתושבי ירושלים ולתושבי הגדה המערבית ורצועת עזה (אזרחי ישראל ממקומות אחרים פרט לירושלים מקבלים שירותים קונסולריים מהשגרירות בתל אביב). הקונסוליה יוזמת אירועי תרבות ומעבירה מסרים בשם ממשלת צרפת לגבי עניינים פוליטיים, בפרט אלה הקשורים במדיניות ישראל בשטחים.

תפקידי הקונסוליה

הקונסוליה מספקת שירותים קונסולריים לאזרחי צרפת השוהים בירושלים ובשטחי הרשות הפלסטינית, ולתושבים מקומיים בשטחים אלה הנזקקים לשירותים קונסולריים צרפתיים. מאז הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994, מהווה הקונסוליה נציגותה הדיפלומטית הרשמית של הרפובליקה הצרפתית כלפי הרשות.

מתן אזרחויות צרפתיות ומידע בנושא

מתפקיד הקונסוליה לספק מידע על אופן קבלת אזרחות צרפתית, ולסייע התהליכים להסדרת אזרחויות צרפתיות לאלה הזכאים לכך לפי הקריטריונים הקבועים בחוקי צרפת

הנפקת אשרות (ויזות)

הקונסוליה הצרפתית אחראית על הנפקת אשרות כניסה צרפתיות לתושבי ישראל הירושלמים ולפלסטינים החיים בגדה וברצועה, ככל שנדרש הדבר מבחינת סטטוס אזרחותם ומטרת כניסתם לרפובליקה.

מתן פיצויים לנפגעי החרמות רכוש שאירעו בצרפת בזמן השואה

כיום בצרפת פועלת ועדה ממשלתית אשר משיבה ליהודים רכוש שהנאצים החרימו מיהודים בצרפת לבעליו החוקיים (ויורשיהם) או לפצותם.
וועדה זו נקראת בצרפתית CIVS ולאתר האינטרנט שלה קיימת גרסה עברית: אתר הוועדה לפיצוי קורבנות גזל הרכוש שהתרחש בצרפת בתקופת הכיבוש הנאצי.