google/wiki40b huggingface dataset:
רומא (כדורגל)

היסטוריה


קבוצת הכדורגל רומא נוסדה ביולי 1927. אז היו בעיר רומא שלוש קבוצות בליגה האיטלקית - אלבה, פורטיטודו ולאציו. החזון של הפשיסטים ששלטו באיטליה באותה תקופה היה לאחד את כל הקבוצות תחת מועדון אחד שכל רומאי יוכל להזדהות איתו. לאציו היה המועדון העשיר ביותר בעיר הודות לפטרונים שלו מהמעמדות הגבוהים, והיה חזק מספיק בשביל להתמודד עם המועדונים הצפוניים יותר. לאציו סירבה להצטרף לאיחוד, אך שאר המועדונים הסכימו והאיחוד יצא לפועל. האצטדיון הראשון של הקבוצה המאוחדת היה מוטובלודרומו אפיו. העונה הראשונה בה שיחק המועדון בליגה הייתה עונת 1929/1930.
רומא זכתה באליפות הראשונה שלה בעונת 1941/1942. השנייה הייתה בעונת 1982/1983 והשלישית ב-2000/2001. היא הגיעה למקום השני ב-1930/1931, 1935/1936, 1980/1981, 1983/1984, 1985/1986, 2001/2002, 2003/2004, 2006/2007 ו-2013/2014.
המועדון זכה בקופה איטליה 9 פעמים: 1963/1964, 1968/1969, 1979/1980, 1980/1981, 1983/1984, 1985/1986, 1990/1991, 2006/2007 ו-2007/2008. כמו כן זכה המועדון בגביע ערי הירידים פעם אחת ב-1960/1961, לאחר ניצחון על ברמינגהאם סיטי. ב-1984 הפסידה הקבוצה בגמר גביע אירופה לאלופות, שנערך ברומא, לליברפול, לאחר הכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין.
בעונת 1950/51 ירדה לליגת המשנה בפעם היחידה בתולדותיה.

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. 
בעונת 2015/2016 פרץ סכסוך ארוך ומתוקשר בין אוהדיה השרופים של הקבוצה, ה"אולטראס", היושבים ביציע הדרומי של אצטדיון האולימפיקו, ה"קורבה סוד", לבין הנהלת המועדון. סיבת הסכסוך הייתה בשל גידור יציעי הקורבה סוד ובניית חומה החוצה את יציע הקורבה לשניים. הביקורת מצד אוהדי האולטראס הייתה כה רבה, אך ההנהלה לא הייתה מוכנה לשמוע, ואוהדי האולטראס החליטו להחרים את משחקי הבית של הקבוצה, ולא להגיע למשחקים ולעודד את הקבוצה. לעיתים הגיעו האולטראס אל מחוץ לכותלי האצטדיון על מנת להשמיע מחאתם ביום המשחק. במשחק הדרבי מול לאציו באותה העונה נרשם מקרה חסר תקדים, כאשר אוהדי האולטראס של שתי הקבוצות, של רומא היושבים בקורבה סוד, ושל לאציו היושבים ב"קורבה נורד" (היציע הצפוני), לא נכחו באצטדיון בעת המשחק, והקבוצות שיחקו מול אצטדיון חצי ריק.
עונת 2017/2018 הייתה מצוינת לרומא בליגת האלופות, כאשר הגיעה למעמד חצי הגמר, לאחר שסיימה בראש הבית, גברה על שחטאר דונייצק בשמינית הגמר, וגברה על ברצלונה ברבע הגמר. בחצי הגמר הודחה על ידי ליברפול.
בעונת 2018/2019 הודחה על ידי פורטו בשלב שמינית גמר ליגת האלופות.

אוהדים

לקבוצה אוהדים רבים ברומא (בה הם מהווים את הרוב) ומחוצה לה. לאוהדים יריבות קשה עם אוהדי אס אס לאציו ובשנת 1979 אף נהרג אוהד קבוצת לאציו מזיקוק שנורה מיציע אוהדי רומא. בתקרית מפורסמת שאירעה בסוף משחק הדרבי בינואר 2005 שחקן לאציו פאולו די קאניו הצדיע לעבר אוהדי רומא במועל יד.
האולטראס של רומא מתרכז ביציע הדרומי (Curva Sud) של סטאדיו אולימפיקו.
בתחילת כל משחק מנוגן המנון הקבוצה "Roma Roma Roma" אשר נכתב ומבוצע על ידי אנטונלו ונדיטי ובסיום כל משחק שבו רומא מנצחת מנוגן השיר "Grazie Roma" - 'תודה רומא', שנכתב גם כן על ידי הזמר.

אצטדיון

משנת 1940 שיחקה רומא באצטדיון נאציונלה PNF. אחרי הריסת האצטדיון עברה לשחק בסטאדיו אולימפיקו ואצטדיון פלמיניו (שנבנה עבור אולימפיאדת רומא (1960) למשחקי הכדורגל וכיום הוא אצטדיון רוגבי). ב-2014, החליטה הקבוצה לעזוב את האולימפיקו ולעבור לאצטדיון שעתיד להחנך ב-2019 בדרום מערב העיר (אצטדיון דלה רומא) שיכיל 52,500 מקומות ישיבה, ולא יכיל מסלול אתלטיקה, בדומה לסטאדיו אולימפיקו, דבר שיקרב את הקהל למגרש.
שאלון 16 גורמי האישיות של קטל

שאלון 16 גורמי האישיות של קטל, או מבחן PF16, הוא מבחן אישיות בפסיכולוגיה קלינית. 
המבחן פותח בשנות ה-70 של המאה ה-20, על ידי הפסיכולוג ריימונד קטל, ומשתמש בשיטה סטטיסטית לניתוח גורמים.  בשאלון 174 שאלות, כל שאלה מתייחסת לאחת משש עשרה קטגוריות שהוגדרו על ידי קטל. כל תכונה מוצגת כרצף הנע בין שני קצוות של התכונה. המבחן מעניק ציון ב-16 תכונות אישיות בסיסיות.
קטל מנסה להגיע לתאוריה שאין לה כלל הנחות יסוד והנשענת אך ורק על נתונים אמפיריים. על ידי ניתוחים סטטיסטיים קטל מסיק כי קיימות 16 תכונות בסיסיות להסבר וניבוי מכלול ההתנהגות האנושית.
סלין אסייג

חייה ועבודתה

אסייג נולדה בקריית גת וגדלה בבת-ים, שבה היא גרה עד היום. בוגרת תיכון שז"ר בעיר ולפני השירות הצבאי הוכשרה כטכנאית אלקטרוניקה. בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
עבדה כהנדסאית מכונות 25 שנה. היום היא עורכת המקור בידיעות ספרים, עורכת בכתב העת צריף ומעבירה סדנאות כתיבה.
לאסייג שתי בנות.

יצירתה הספרותית ופרסים

אסייג פרסמה שני רומנים, וסיפורים קצרים פרי עטה ראו אור באנתולוגיות ובכתבי-עת. על ספרה הראשון, צעקה הפוכה, הייתה מועמדת לפרס ספיר, זכתה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית וכן במלגת פרדס מטעם הספרייה הלאומית. הספר הקנה ל"אחוזת בית" את פרס השרה להוצאה 2014. על ספרה השני, פרקי מכונות, הייתה מועמדת לפרס ספיר; וב-2017 זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול (פרס ראש הממשלה).
ספר הביכורים, צעקה הפוכה, ראה אור בקיץ 2014, ועוקב אחר ילדותה והתבגרותה של הגיבורה בבת-ים של שנות השבעים. הוא עשוי פרקים קצרים ומסופר ברובו בגוף ראשון.
הסופר סמי ברדוגו כתב על צעקה הפוכה: "סלין בוראת חתיכות דרמטיות של זמן ומקום, שתולות בתוך מרחב ישראלי צדדי, אשר בהן מנסות הדמויות למצוא נחמה ולשאול על קיומן. מעבר לסצנות הבלתי צפויות, המצבים 'המחרידים' והמשעשעים באירוניה שלהם, נראה כי אצל סלין אסייג עובדת השפה. לא ניתן להתעלם מקולה של המחברת, וכמדומני שלא נתקלתי בסגנון שכזה עד עתה בספרות העברית."
הספר זכה לביקורות נלהבות וזיכה את אסייג בפרסים. בנימוקי ועדת מלגת פרדס, כתב פרופ' אריאל הירשפלד, יו"ר הוועדה, את הדברים הבאים: "אסייג מתגלה כאן כמספרת ריאליסטית רגישה ביותר המסוגלת להעמיד עולם משפחתי-חברתי על מלוא מתחיו ומועקותיו. יש בכתיבתה הדים המזכירים את כתיבתם של הסופרים הבורגנים הגדולים – תומאס מאן ונגיב מחפוז, ודומה שהמתח בין אירופה למצרים הוא המפעם ביסוד הסגנון הריאליסטי האישי של אסייג."
פרקי מכונות ראה אור במאי 2017 וזכה אף הוא לביקורות משבחות. הספר עוסק בגיבורה המתקבלת לעבוד במפעל לייצור חלקי מתכות ומתעדת את חייה ואת חיי העובדים במפעל. הספר מבוסס על ניסיון חייה של אסייג, ונמסר מתוך רגישות ססמוגרפית לכוחה של המילה הכתובה לתאר הוויית חיים סיזיפית.
המבקרת דורית שילה ציינה כי: "המידע היבש והנימה המרוחקת לפרקים מתחלפים בכתיבה מפוארת שקשה למצוא דומה לה בין הכותבות והכותבים בישראל היום. פסקה רודפת פסקה כמו בתחרות יופי, ואין זה משנה שאין תכלית סיפורית כי התוצאה מעוררת השתאות. לא אחת עצרתי את הקריאה ושאלתי את עצמי 'מה קראתי עכשיו?', ורק לאחר קריאה חוזרת של הפרק הבנתי שקראתי יצירת אמנות מדויקת."
המבקר עמיחי שלו תיאר במילים נרגשות את איכויות הכתיבה של אסייג: "כשקוראים את פרקי מכונות של סלין אסייג מבינים מהר מאוד שמדובר בדבר האמיתי. הכי אמיתי. כל כך אמיתי שהוא חובט במוח ובלב. [...] פרקי מכונות הוא אנרגיה נדירה שכולה אותנטיות וכישרון."
רודריגו בנטנקור

קריירת מועדונים

בנטנקור הוא תוצר אקדמיית הנוער של בוקה ג'וניורס הארגנטינאית. ב-12 באפריל 2015 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת במסגרת ליגת העל הארגנטינאית, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-77, מול נואבה שיקגו, במשחק שהסתיים בתיקו 0 - 0.
ב-13 ביולי 2015 נכלל בנטנקור בעסקת קרלוס טבס בין קבוצתו לבין יובנטוס, לפיה, יש לאיטלקים זכות ראשונים על מספר שחקנים צעירים של בוקה. לבסוף, הגיע לטורינו כשנתיים מאוחר יותר, ב-3 באפריל 2017 ועבר בהצלחה את הבדיקות הרפואיות. בהמשך החודש השלים המועדון האיטלקי את רכישתו של בנטנקור, שחתם על חוזה ל-5 שנים. סכום ההעברה נאמד על 9.5 מיליון אירו. בנטקור חזר לארגנטינה על מנת לסיים את עונת 2016/2017 עם בוקה.
בנטנקור הפך באופן רשמי לשחקן יובנטוס ב-1 ביולי 2017. הופעת הבכורה שלו במדי השחור-לבן הייתה כאשר נכנס כמחליף, בניצחון 4 - 2 על ג'נואה, במסגרת הסרייה א'.
ב-22 ביוני 2019 האריך את חוזהו בקבוצה עד לסוף עונת 2023/2024.

נבחרת לאומית

בספטמבר 2017 קיבל בנטנקור לראשונה זימון לסגל נבחרת אורוגוואי, על ידי מאמן הנבחרת אוסקר טבארס, לקראת צמד משחקי מוקדמות מונדיאל 2018, מול ונצואלה ומול בוליביה. ב-5 באוקטובר הופיע לראשונה במדים הלאומיים, כאשר נכנס כמחליף בתיקו המאופס מול ונצואלה.
בנטנקור זומן לסגל נבחרתו למונדיאל 2018. הוא פתח בהרכב בניצחון 1 - 0 על מצרים, במשחק הראשון של אורוגוואי בטורניר, שנערך באצטדיון המרכזי שביקטרינבורג.
אמורדאד

אמורדאד (באווסטה: Amərətāt; בפהלווי: Amurdād ; בפרסית: امرداد או مرداد - ״אלמוות") היא אחת הישויות האלוהיות בקבוצת אמשה ספנטס התומכת באהורא מזדא, במאבקו נגד אהרימן וקבוצת תומכיו המכונה דיווים.
אמורדאד היא אלת חיי הנצח ומגינת הצמחייה במיתולוגיה הפרסית. בלוח השנה הפרסי מוקדשים לה החודש החמישי והיום השביעי. היא מופיעה תמיד יחד עם הורדאד, אלת הבריאות והשלמות האחראית על המים. בשל תחומי אחריותן, השתיים מעניקות מברכתן למזון ולשתייה.
אמורדאד היא אויבתה של אלת הזקנה זאריך.

בתרבויות אחרות

באסלאם, מוזכר הצמד "הארות ומארות" בקוראן (סורה 2, פס' 96); ככל הנראה זהו עיבוד של השמות האיראניים.
במיתולוגיה הארמנית הצמד הורדאד ומורדאד הפכו לזוג אוהבים. הפרח הנקרא hawrot-mawrot על שם שתי הישויות האלה מסמל אהבה.
רב נחמן בר רב הונא

רב נחמן בר רב הונא היה אחד מאחרוני האמוראים בבבל, ראש ישיבת סורא.
באיגרת רב שרירא גאון מסופר שאחרי פטירתו של רב אשי (ד'קפ"ז 427), ראש ישיבת סורא, מילאו את מקומו מרימר ואחריו רב אידי בר אבין. עם פטירתו של זה (ד'רי"א 451) התמנה ("מלך") רב נחמן בר רב הונא למשך שלוש שנים, עד פטירתו בשנת ד'רי"ד (454).
חכם זה לא מוזכר בתלמוד בשמו המלא, אולם בכמה מקומות הוזכר חכם בשם רב נחמן שדן בעניינים שונים עם רב אשי ורבינא, וכפי הנראה הכוונה לרב נחמן בר רב הונא. לדעת שלום אלבק כל המקומות הללו זקוקים להגהה או פירוש אחר, וחכם זה לא הוזכר בתלמוד כלל.
חכם זה לא היה בנו של האמורא המפורסם רב הונא, שקדם לו בשנים רבות, ולא ידוע על קשר כלשהו ביניהם.
לפי מסורת שמופיעה בשיבולי הלקט (סימן מה) בימי רב נחמן זה הונהגה הבלעת קריאת שמע בקדושה, בתחילה בכל התפילות ולבסוף בתפילת מוסף: "מצאתי בתשובות הגאונים ז"ל... שבימות רב נחמן גזר יוזגרד מלך פרס שלא יקראו קריאת שמע לאלתר. מה עשו חכמים שבאותו הדור? תקנו להבליעו בין כל קדושת, בין בשחרית בין במוסף בין במנחה בין בחול ובין בשבת בין ביום טוב...". אך יש שהגיהו בדברי שיבולי הלקט "שבמות" במקום "שבימות", מאחר שבאגרת רש"ג מסופר שעם פטירתו של רב נחמן "נפל שמדא וגזר זדגרד לבטולי שבתא".
נמניה מאטיץ'

קריירה

בשנת 2004, כשהוא בן 16 בלבד, החל מאטיץ' להופיע במדי קבוצת פ.ק. קולברה הסרבית. הוא הרשים ביכולתו שם במשך שלוש עונות, לפני שנרכש על ידי קושיצה מליגת העל הסלובקית. מאטיץ' הפך לשחקן בולט בקבוצה ועזר לה לזכות בגביע הסלובקי בעונת 2008/2009.
יכולותו הטובה הביאה להתענינות מצדם של מספר מועדונים אנגלים, ובאוגוסט 2009 מאטיץ' חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצת צ'לסי, תמורת מיליון וחצי אירו. במהלך העונה סבל מאטיץ' מפציעות ושותף רק בשני משחקי ליגה ואחד בגביע, בזמן שצ'לסי זכתה בתואר האליפות.
מאטיץ' עבר בהשאלה לויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית למשך עונת 2010/2011, שם שיחק 27 פעמים וכבש שני שערים. בסיום העונה הצטרף לקבוצת בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגזית, כחלק מעסקת העברתו של דוד לואיז לצ'לסי. מאטיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו במדי בנפיקה במשחק הליגה האירופית מול טרבזונספור, ובסך הכל ערך 65 הופעות במדי הקבוצה, בהן כבש שישה שערים.
ב-15 בינואר 2014 חזר מאטיץ' לצ'לסי, ששילמה עבורו 21 מיליון ליש"ט, וחתם על חוזה לחמש וחצי שנים במועדון.
ב-31 ביולי 2017 חתם מאטיץ' במנצ'סטר יונייטד לשלוש שנים, ששילמה עליו 40 מיליון ליש"ט.

קריירה בינלאומית

עד להצלחתו בליגה הסלובקית, מאטיץ' היה שחקן כמעט אלמוני בסרביה. מאמן סרבי שראה אותו בפעולה בקושיצה המליץ עליו לראשי הנבחרת ומאטיץ' זכה לזימון לנבחרת הצעירה.
מאטיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת ב-14 בדצמבר 2008, במשחק ידידות מול נבחרת פולין.
אמנדה בירס

קורות חייה

בירס נולדה בוינטר פארק, פלורידה שבארצות הברית. למדה משחק ב-"Neighborhood Playhouse" בניו יורק תחת הדרכתו של סנפורד מייזנר. הצלחתה הראשונית בקריירת המשחק הייתה בגילום דמותה של אמנדה קוסינס באופרת הסבון "כל ילדיי" בין השנים 1981–1984. במהלך הצילומים ולאחריהם היא הופיעה בסרטים שוליים כגון "נערת הפרוטוקול" (1984), ו"ליל האימה" (1985). 
פריצתה הגדולה של בירס התרחשה ב-1987 כאשר לוהקה לתפקיד של מארסי רודס (ולאחר מכן מארסי דארסי) בסיטקום "נשואים פלוס". היא גם ביימה כ-30 פרקים של הסדרה בין השנים 1991–1997.
בירס היא לסבית מוצהרת ש "יצאה מהארון" ב-1993. באחד הפרקים של נשואים פלוס, גילמה את מנדי, בת דודתה הלסבית של מרסי, כאנלוגיה לכך שהיא עצמה לסבית בחיים האמיתיים. בירס אף נישאה לזוגתה, קרי שנקן, והשתיים מגדלות שתי בנות.
מעייני הישועה (עלון שבת)

מעייני הישועה היה עלון שבת בהוצאת תנועת מעייני הישועה. בכותרת המשנה שלו הוא הוגדר "שבועון למשפחה הישראלית". בסוף שנת ה'תשע"ג, 13 שנים אחרי שיצא לראשונה, הפסיק העלון לצאת לאור. במקביל, החל לצאת 'ישראלי', עלון בפורמט של עיתון הנחשב למחליף של 'מעייני הישועה', ומוצא לאור גם כן על ידי תנועת 'מעייני הישועה'.

קו מערכתי

העלון כלל במשך שנים בעמודיו הראשונים דברי תורה לפרשת השבוע מאת הרב מרדכי אליהו, ומאמרים מאת הרבנים יעקב אריאל ושלמה אבינר, שעסקו על פי רוב בענייני השעה, לעיתים תוך התייחסות לפרשת השבוע. לאחר פטירתו של הרב מרדכי אליהו הובאו מאמרים של בנו, הרב שמואל אליהו, ובהם מדור קבוע על סיפורים והנהגות של הרב מרדכי אליהו.
העלון עודד פעילות אקטיבית של הציבור הדתי לאומי לעידוד חזרה בתשובה והעמוד האחורי בגיליון הוקדש לדיווח על פעילות הפצת היהדות הנעשית על ידי חברי התנועה "מעייני הישועה", פעילות הכוללת דוכני הסברה, הנחת תפילין וחלוקת חומר הסברה לקירוב לבבות ליהדות. פעילות זו מתבצעת על פי רוב על ידי צעירים וצעירות ברחבי הארץ.
בעלון עלו גם סוגיות בעלות אופי פוליטי. הרב שמואל אליהו דן בו בשאלה "אהבת הגר - האם חלה על ערביי ישראל?". במקרה אחר כתב, אגב התייחסות לפרשת השבוע, כי "אלה שחושבים להחזיר לאחור את גלגלי הגאולה מביאים עלינו את הקללה הגדולה ביותר. הם חושבים להחזיר את אדמות ארץ ישראל לנכרים ומשוכנעים שבזה יבוא הקץ לצרותינו, אך הם רק מסכנים את כולנו באופן שלא סיכן אדם מעולם". הרב שלמה אבינר כתב שעל הציבור הדתי לדאוג לא לעצמו אלא לעם ישראל כולו, ולזכור שהוא מיעוט בעם ישראל. וגם בתוך הציבור הדתי עצמו, "הבית היהודי הם אנשים טובים, אך הם לא כולם חושבים בדיוק כמונו בעניין ארץ ישראל. והאיחוד הלאומי הם אנשים טובים, אך הם לא כולם חושבים בדיוק כמונו בענייני תורה". לכן, "לא נוכל להחליט בשביל כולם". הוא הוסיף שאם הציבור הדתי מבקש להוביל את מדינת ישראל, עליו להפסיק להתלונן ולהאשים וכן לא לדחוק את עצמו לפינה על ידי ביטויים קיצוניים ואיומים על העם והמדינה. בשנת 2008 הוצג בשער העלון צילום של הר הבית שממנו נמחק כיפת הסלע.

פורמט

במהלך שנת תשס"ו (2006) התרחב העלון ל-16 עמודים והכניס ראיונות וכתבות על היסטוריה של ארץ ישראל ונושאים ציבוריים, בנוסף לדברי תורה ומאמרים הנהוגים בעלוני השבת.
מדורים קבועים נוספים שהיו בגיליון: "פינה ירושלמית" מאת אלידע בר שאול, "טב למיתב טנדו" אשר נכתב על ידי רבנים, פסיכולוגים ויועצי זוגיות מתחלפים (בשנת ה'תשס"ח {2008} יצא ספר המלקט מאמרים מפינה זו), "להנהגת הציבור" על ידי הרב שמואל אליהו, ראיון מרכזי עם אישיות יהודית, "שו"ת SMS" - שאלות לרבני התנועה. בעלון יש אף פינה לילדים של הרב אבינר, וכן חלק מיוחד לנשים - "פנימה" מהרבנית ימימה מזרחי (שבהמשך החל לצאת במסגרת ירחון הנשים "פנימה").
בערב ראש השנה ה'תשע"ד (2013) הפסיק העלון לצאת לאור. במקומו החל לצאת לאור "ישראלי", עלון בפורמט של עיתון עם שינוי במדורים, וכולל בין השאר מידע על פעילות עמותת מעייני הישועה, ובבעלות הפרטית של אביחי בוארון ששימש במקביל כמו"ל ישראלי וכיו"ר תנועת מעייני הישועה. באייר ה'תשע"ה הפסיק העלון לצאת לאור.
בסיס הצי רוטה

בסיס הצי רוטה (בספרדית: Base Naval de Rota, באנגלית: Naval Station Rota) הם נמל ושדה תעופה צבאיים ברשות המקומית רוטה בחוף האטלנטי של ספרד, בקרבת העיר קדיס. מאז הפעלתם בשנת 1958 הם עומדים תחת פיקוד ספרדי, אך משרתים בעיקר את צי ארצות הברית.
הבסיס הוקם במיקום אסטרטגי - בחוף האוקיינוס האטלנטי וממערב למצר גיברלטר, הכניסה המערבית לים התיכון, בדרום מערב אירופה ובמחצית הדרך בין ארצות הברית לדרום-מערב אסיה.
הבסיס הוקם בעקבות חוזה מדריד  הסכם שנעשה בשנת 1953 בין ארצות הברית לבין ספרד שבשלטון הרודן פרנקו, על רקע המלחמה הקרה. במסגרת ההסכם קיבלה ארצות הברית זכות שימוש בבסיס רוטה וכן בשלושה שדות תעופה צבאיים ברחבי ספרד בתמורה לסיוע צבאי וכלכלי נרחב שהעבירה לספרד. ארצות הברית השיגה בכך מאחזים צבאיים לכוחותיה בדרום-מערב אירופה, ואילו ספרד חיזקה את כלכלתה. במהלך השנים נעשו בין שני הצדדים הסכמים נוספים ביחס לבסיס.
שטח הבסיס הוא כ-24 קילומטר רבוע, כאשר כוחות ארצות הברית משתמשים בכ-21 קילומטר רבוע ממנו. בחלקו האמריקאי כולל הבסיס שדה תעופה בשטח של 2.7 קילומטר רבוע, שלושה רציפים ימיים ולמעלה מ-1,200 מבנים, שכשני שלישים מהם משמשים למגורים. הפעלתם ותחזוקתם ממומנת על ידי ארצות הברית. בשיא הנוכחות האמריקאית בבסיס, בראשית שנות השמונים, נמצאו בו 16,000 איש - אנשי צבא, אזרחים ובני משפחותיהם. לאחר סיום המלחמה הקרה פחת מספרם לכ-4,000.
בבסיס הוצבו אוניות שטח ומטוסי סיור שפעלו באוקיינוס האטלנטי. החל ב-1964 הוצבו בו גם צוללות אמריקאיות, בהן צוללות נושאות טילים גרעיניים.
הבסיס מספק סיוע לפעילות כוחות ארצות הברית באירופה, במזרח התיכון ובאפריקה ובמיוחד לצי השישי של ארצות הברית בים התיכון. בין השאר הוא משמש כאתר תדלוק למטוסים בדרכם לזירות הפעולה במזרח התיכון.
הבסיס מספק שירותי תחזוקה לכלי שיט של הצי האמריקאי ושל נאט"ו וכן לכלי שיט של הצי הספרדי, לרבות נושאות מטוסים של צי זה.
מאז ראשית שנות השמונים נערכות בקרבת הבסיס הפגנות מחאה של תנועות שמאל ותנועות שלום ספרדיות נגד הנוכחות האמריקאית בו.
ויטוריה סטובאל

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-20 בנובמבר 1910 והעפילה לראשונה  לליגה הבכירה בעונת 1934/1935. בין השנים 1964 ל-1974 הגיעה הקבוצה לשיאה כאשר היא זכתה בשני גביעים ב-1964/1965 וב-1966/1967. בזכייה הראשונה גברה הקבוצה על בנפיקה בגמר 3-1. לאחר שבעונה הבאה הגיעה לגמר פעם נוספת, אך הפסידה 1-0 לבראגה, הקבוצה זכתה בגביע שוב כשניצחה את אקדמיקה דה קוימברה 3-2 לאחר הארכה. בעקבות הזכיות בגביע, הקבוצה הורשתה להשתתף בגביע אירופה למחזיקות. בעונת 1965/1966 הקבוצה הוגרלה בסיבוב הראשון לשחק נגד קבוצת ארהוס הדנית, אך הודחה לאחר שהפסידה 4-2 במצטבר. בעונת 1968/1969, לאחר זכייתה השנייה בגביע, הקבוצה הודחה בסיבוב השני של הטורניר לאחר שהובסה על ידי באיירן מינכן 7-3 במצטבר. 
ההישג המשמעותי ביותר בזירה האירופית היה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970 כאשר הדיחה את בסיבוב השני את ליברפול. בסיבוב הבא היא הודחה כשסיימה בהפסד 2-1 להרטה ברלין במצטבר. בעונת 1973/1974 סיימה הקבוצה במקום השלישי - מיקום השיא שלה, בפער של ארבע נקודות מהאלופה ספורטינג ליסבון. בשנות ה-80 הקבוצה ירד מגדולתה, ובילתה במשך כעשרים שנה בין הליגה הראשונה לליגה השנייה. בעונת 2004/2005 הקבוצה העפילה חזרה לליגה הבכירה ומאז לא ירדה יותר. בנוסף, בעונה זו היא זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-1 על בנפיקה בגמר.
שרון עמרני

ביוגרפיה

שרון עמרני נולד כבן הבכור לציונה וגיורא עמרני, במשפחה מסורתית בת חמישה ילדים, בחולון.
לאחר שירותו הצבאי למד שנה בישיבת "עין צורים". אביו רצה לצרפו למפעל הבגדים שלו ולכן למד עמרני את מקצוע הגזרנות.
סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים, בשנת 1998.
סרט הגמר שלו, "ל"ג בעומר", בהנחייתו של הבמאי שמי זרחין ובכיכובו של יעקב כהן, זכה בפרס הסרט המצטיין של השנה לצד הסרט "סוסי ים" של ניר ברגמן, תלמיד אותו מחזור. הסרט הוקרן בכ-30 פסטיבלים בינלאומיים, זכה בשלושה פרסים בעולם ובצל"ש פסטיבל הקולנוע ירושלים, ונכלל במארז עשרת הסרטים הנבחרים של סם שפיגל בכל הזמנים. את פסקול הסרט כתב המוזיקאי אהוד בנאי.
עמרני סומן באותה תקופה כאחת ההבטחות הגדולות של הקולנוע הישראלי.
לאחר סיום לימודיו, כתב וביים עבור הוט את הדרמה "שלום לבן-דודי" (2001), שעוררה הדים רבים, עם אלון אבוטבול בתפקיד הראשי. אחר כך הוזמן על ידי אודי לאון, יוצר הסדרה "מעורב ירושלמי", לכתוב את פרק הפתיחה ולביים את הפיילוט של הסדרה, שלימים זכתה בפרס האקדמיה לקולנוע – פרס אופיר.
במקביל החל לכתוב סדרה חדשה בשם "ארבעה", העוסקת בארבעה מועדים מכוננים בחיי משפחה (מלידה ועד מוות).
כל סרטיו של עמרני עסקו באינטנסיביות במלודרמה המשפחתית, ושאבו את כוחם ועוצמתם מהביוגרפיה המשפחתית של משפחת עמרני הרחבה, יוצאת פרס. 
ב-10 בספטמבר 2001 טבע עמרני בחוף ימה של תל אביב והוא בן 31 בלבד. עמרני הותיר אחריו אשה.
בערב מיוחד לזכרו שנערך בסינמטק תל אביב, ספד לו רנן שור, מנהל בית הספר סם שפיגל, במילים: "שרון היה אמן המלודרמה המשפחתית. מלח הארץ".
קרן מקור לעידוד דרמות ישראליות החליטה להעמיד פרס שנתי על שמו של עמרני לדרמה מצטיינת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ופרסים נוספים מוענקים לזכרו על ידי קרן גשר ובית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. 
בשנת 2010 יצא סרטו התיעודי של יאיר רוה "שרון עמרני: זכרו את השם", שמתחקה אחר דמותו של עמרני ואחר מקורות ההשראה של יצירתו, כאשר את בן דמותו מגלם בסרט השחקן יוגב יפת.
שלפוחית אוויר

שלפוחית ציפה (נקראת גם שלפוחית אוויר או שלפוחית שחייה), קרום דמוי שק, בעל דפנות דקות, גמישות וחזקות. תפקידו העיקרי של איבר זה הוא לסייע לדג לשלוט בציפה שלו ללא צורך בבזבוז אנרגיה. נפחו והלחץ הפנימי שלו משתנים עם השינויים בלחץ ההידרוסטטי. השלפוחית מכילה בתוכה תערובת של גזים: חמצן, פחמן דו-חמצני וחנקן. היחס הכמותי בין הגזים משתנה על פי העומק המימי שבו מצוי הדג.

מינים

איבר זה אינו אופייני לכל הדגים אלא רק לדגים מתת מחלקת מקריני סנפיר.

מבנה ותפקוד

השלפוחית מורכבת בדרך כלל משני שקים מלאי גז וממוקמת באזור הבטני של הדג, כאשר בדגים פרימיטיבים יותר השלפוחית מורכבת משק אחד. דפנות השלפוחית מכילות רשת של כלי דם (נימיות דם) וממוקמת בין מערכת העיכול ועמוד השדרה.
השלפוחית היא איבר הידרוסטטי שמווסת את כוח המשיכה מול כוח הציפה הפועל על הדג.
כאשר השלפוחית מלאה, היא מקטינה את משקלו הסגולי של הדג, ובכך מאפשרת לו לשחות קרוב לפני הים. כאשר שלפוחית השחייה מתרוקנת, עולה המשקל הסגולי וזה מאפשר לדג להתגבר על כוח העילוי ולשחות לעומק.

אבולוציה

אין הסכמה אם תפקידה המקורי היה איבר ציפה או איבר לחילופי גזים, מקובל להתייחס אליה כאיבר הומולוגי לריאות.
אל-בסה

היסטוריה

המקום בו היה מצוי הכפר היה מיושב עוד מימי הבית השני. בתלמוד מוזכר הכפר "בצת" שתושביו היהודיים היו חייבים במעשרות, על-אף שהיו בתחום צור. גם בספר "מלחמות היהודים" של יוסף בן מתתיהו מוזכר יישוב בשם "בקה" שעל גבול הגליל וארץ צור. היישוב הוכר אף כ"לבסה" בתקופת מסעות הצלב.
במאה ה-16 מוזכר היישוב ברשומות כבעל אוכלוסייה של 550 נפשות.
בשנת 1863 ביקר בכפר הנרי בייקר טריסטראם, כומר וחוקר מקרא בריטי, כחלק ממסע מחקר בארץ ישראל. לפיו תושבי כפר היו נוצרים ברובם וייצרו בעיקר עורות עזים, שמן זית, טבק ודבש.
בשנת 1882 הקים השלטון העות'מאני בית ספר יסודי לבנים בכפר, כמו כן היו בו בית ספר יסודי לבנות ובית ספר תיכון פרטי.
בסוף המאה ה-19 התגוררו בכפר 1,050 תושבים.
בשנת 1922 הפך הכפר למועצה מקומית וב-1925 צורף לשטח המנדט הבריטי בעקבות קביעת הגבול בין הבריטים לצרפתים (הכפר נחשב קודם לכן לחלק מלבנון).
בשנת 1927 כלל היישוב אוכלוסייה מעורבת של נוצרים מעדות שונות, פרוטסטנטים, קתולים, יוונים אורתודוקסים, מוסלמים ומתואלים - מוסלמים שיעים. רוב אוכלוסיית היישוב הייתה נוצרית. היישוב התפרנס בעיקר מגידול זיתים והוקמה בו מכללה, ששימשה את תושבי הצפון.
בשנת 1938 שכן בסמוך לבאסה מחנה מקימי גדר הצפון, פועלים ונוטרים יהודים. מסיבת הסיום של הקמת הגדר נערכה במחנה באסה ב-31 ביולי 1938. בסמוך לבאסה הוקמה בתקופה זו מצודת טגארט, מדגם מצדית, המצויה כיום בכניסה למושב יערה, וזאת כחלק מהתפיסה הביטחונית שליוותה את הקמת הגדר, חלוקת השטח לתאים הנשלטים על ידי מצודות ופילבוקסים.
הכפר היה שייך לנפת עכו במחוז הגליל. על פי סקר הכפרים 1945 היו שטחי אדמותיו 25,357 דונם והתגוררו בו 2,950 נפשות
לפי תוכנית החלוקה, יועדו שטחי הכפר להיכלל בשטח המדינה הערבית.

במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות ב"מבצע בן עמי" ביום 14 במאי 1948 נשלחה יחידה אחת לכבוש את הכפר הסמוך א-זיב ויחידה שנייה נשלחה לעבר אל-בסה.
לפי ספרו של אפרים תלמי, א-זיב נכבשה לאחר קרב עקשני ותושביו החלו לצאת ממנו צפונה לעבר גבול הלבנון. לפי תלמי, במקביל הקרב באל-בסה (הסמוך יותר לגבול הלבנון) נמשך עד שהתנגדותם של התושבים נשברה משהגיעו אליהם הפליטים הראשונים מהכפר א-זיב ורובם נמלטו צפונה מעבר לגבול הלבנון.
לפי בני מוריס, נמלטו תושבי א-זיב ברגע שהחלה הפצצת המרגמות. לגבי אל-בסה, כותב מוריס כי הנשים והטף פונו עוד קודם למבצע בן-עמי, ובתחילת המתקפה נותרו בו כמה מאות קשישים ולוחמי מיליציה, שנמלטו ברובם עם תחילת הקרב. חלק מהמשפחות שנותרו בכפר יצאו צפונה לפי הוראת הכוחות בשטח. עוד הוא כותב כי כמאה אנשים נוספים, בעיקר נוצרים וזקנים, הועברו לכפר אל-מזרעה, הכפר היחיד באזור שלא פונה מכל תושביו.
כ-5 אחוזים מתושבי הכפר נותרו בישראל אולם נאלצו לעבור ליישובים אחרים. רוב בתי הכפר נהרסו לאחר כיבושו.

לאחר מלחמת העצמאות

לאחר הרס הכפר התגוררו בשטחו מייסדי המושב בצת, ובשנת 1951 עברו המייסדים לאתר הקבע בסמוך.
בשנת 1950 החלה הקמתה של עיירת הפיתוח שלומי דרומית לכפר, על שטחיו החקלאיים.
כיום הכפר חרב, פרט לשלוש הכנסיות (הפרוטסטנטית, הקתולית, והיוונית אורתודוקסית) ומסגד, המצויים מזרחית לאזור התעשייה של שלומי. מעטים מתושבי היישוב בעבר שומרים על החורבות, ועוסקים בשיפוצן.

מקורות

ד"ר א"י ברוור, "הארץ", ספר לידיעת ארץ ישראל, מהדורה שנייה, 1929.
אשר בן-אריה

אשר בן-אריה (נולד ב-1963) הוא מרצה וחוקר בתחום עבודה סוציאלית, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ומנכ"ל מכון חרוב.

ביוגרפיה

בן-אריה נולד בירושלים, הוא בנם של שרה ופרופ' יהושע בן-אריה. הוא סיים את לימודיו לתואר דוקטור ב-1999 באוניברסיטה העברית, ומאז חוקר ומרצה בה. שימש כ-20 שנה כמנהל ועורך "השנתון הסטטיסטי - ילדים בישראל". שימש כסמנכ"ל המועצה הלאומית לשלום הילד.
בן-אריה עוסק בתחום מדיניות הילד ומדידת רווחת הילד.
הוא נימנה על המייסדים של אסכולת מדידת מצב הילדים והשימוש באינדיקטורים חברתיים למדידת מצב הילדים. הוא היו"ר והמייסד של החברה הבינלאומית למדידת מצב הילד (ISCI). ואחד החוקרים הראשיים במחקר הרב-לאומי "עולמות הילדים". בן-אריה הוא גם העורך המייסד של כתב העת האקדמי "Child Indicators Research".
בן-אריה פרסם למעלה ממאה מאמרים, פרקים וספרים אשר כולם עוסקים ברווחת הילד ומדידתו. הוא מייעץ ליוניס"ף, ארגון ה-OECD ורשויות מחקר לאומיות רבות.
ב-2011 מונה למנכ"ל מכון חרוב, העוסק בפיתוח ידע ותוכניות למידה בתחום הזנחה והתעללות בילדים.
בן-אריה נשוי ואב לשלושה ילדים. אחיו הבכור הוא זאב בן אריה.