google/wiki40b huggingface dataset:
אנטי-איראניות

אנטי-איראניות (באנגלית: Anti-Iranian sentiment, Persophobia או Iranophobia; בפרסית: ایران هراسی או ایرانی‌ستیزی) מתייחס לרגשות דחייה או עוינות כלפי הפוליטיקה, התרבות, החברה, הכלכלה או התפקיד הבינלאומי האיראני. אנטי-איראניות מתייחס גם לחוסר האמון, לשנאה, לטינה, לקנאה, לאפליה, דעות קדומות, גזענות, סטריאוטיפים, פחד או רתיעה לאיראנים על רקע גזעי, אתני, לשוני, או דתי. מבחינה היסטורית דעות קדומות נגד איראנים היו נפוצות בעולם הערבי, בייחוד לאחר הכיבוש האסלאמי של פרס. מסקר ה-BBC לשנת 2014 עולה כי כ-60% מאוכלוסיית העולם מחזיקים בדעות שליליות כלפי איראן, לעומת כ-16% המחזיקים בדעות חיוביות.
הפארק הגאולוגי סרדיניה

הפארק הגאולוגי סרדיניה (באיטלקית: Parco Geominerario della Sardegna), הוא אתר תיירות המשמש בעיקר לסיורים גאולוגיים. הפארק הוכרז באי סרדיניה בשנת 1997, והוא הראשון מסוגו באי. הוא הוקם ליד העיר קרבונה בפרובינציית קרבוניה-איגלסיס, במקום שבו פעלו מכרות במשך 6,000 שנה. מכרה הפחם שבפארק היה פעיל משנת 1937 עד לשנת 1964
שטחו הכולל של הפארק הוא 3,500 קמ"ר, הוא משתרע על שמונה חלקים והוא נחשב לפארק הגדול והמגוון ביותר באירופה.
באוקטובר 1997 החליט ארגון אונסק"ו להכריז על הפארק כפארק הגאולוגי הראשון ברשת הפארקים הגאולוגיים האירופית הכוללת עד היום 32 פארקים באירופה. טקס ההכרזה של הפארק נערך בעיר קליארי בספטמבר 1998.
הפארק, בדומה לפארקים גאולוגיים אחרים, הוקם על מנת לסייע בפיתוח התיירות הכפרית והתיירות גאולוגית. בשטח הפארק שוחזרו קטעים מהמכרות, מסופר תהליך הייצור של המחצב בהתאם לתאוריות הגאולוגיות ומוצגות תמונות וקטעי סרטים מהימים שבהם פעל המכרה.
יחסי האיטי–שווייץ

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה ההלווטית לבין רפובליקת האיטי הם יחסים דיפלומטיים מלאים. האיטי, קולוניה צרפתית לשעבר, הכריזה על עצמאותה ב-1804. שווייץ הכירה בעצמאותה של המדינה החדשה באופן מידי. לאחר פרק זמן בו האיטי נכבשה ונשלטה על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, פתחה שווייץ קונסוליית כבוד בפורט או פרינס, בירת המדינה. דרג הקונסוליה שודרג ב-1959 לקונסוליה ובשנת 2006 לקונסוליה כללית. לבסוף, בשנת 2011, שודרג דרג הקונסוליה לשגרירות.
ביוני 2011 השירותים הקונסולריים הועברו למרכז האזורי הקונסולרי בסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית. שווייץ ייצגה את האינטרסים ההאיטיים במספר מדינות במהלך מלחמת העולם השנייה והמלחמה בקובה מ-1964 עד 1967.
האיטי ושווייץ משתפות פעולה בעיקר בתחום ההומניטרי. לאחר רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010 שלחה שווייץ סיוע למדינה ואף פיתחה אסטרטגיה ארוכת טווח לפיתוח המדינה אותה תיישם יחד עם ממשלת האיטי עצמה. משרד החוץ השווייצרי הוציא מספר פעמים בעבר אזהרת מסע להאיטי עקב הנטייה בה לאסונות טבע.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 115 שווייצרים חיו בהאיטי. הסחר הכולל בשנת 2018 בין שתי המדינות הוערך בשווי של 16.4 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 1.9 מיליון ייצוא שווייצרי להאיטי ו-8 מיליון ייבוא שווייצרי מהאיטי.
מרוקו (סרט)

הפקה

במהלך הסרט דיטריך ידעה מעט אנגלית ולכן היא קראה את תפקידה בספונטניות. על פי רוברט אוסבורן מה-"Turner Classic Movies", קופר ופון שטרנברג לא הסתדרו ביניהם. פון שטרנברג בכוונה האפיל את דמותה של דיטריך על דמותו של קופר, וכתוצאה מכך קופר התלונן למנהליו על היחס המפלה.
הסצנה האחרונה של הסרט שוחזרה בסרט המקסיקני "Enamorada" ‏ (1946) של אמיליו פרננדז.
ספריית JavaScript

ספריית JavaScript היא ספרייה של קוד JavaScript המציעה פקדים או התנהגויות מוכנות המאפשרת פיתוח קל יותר של אפליקציות JavaScript ובפרט AJAX וטכנולוגיות מבוססות רשת נוספות.
JavaScript שפותחה במקור על ידי Netscape (ובהמשך Mozilla) מאפשרת להריץ סקריפטים בצד הלקוח ובה נעשה שימוש באתרי אינטרנט רבים זמן רב. עם עליית הווב 2.0, תופסת JavaScript מקום מרכזי יחד עם XML במסגרת פיתוח ממשקי משתמש. JavaScript בשילוב עם CSS מאפשרת יצירת דפי אינטרנט דינמיים שמציעים תחליף נגיש לאתרים מבוססי Flash.
עם עליית הדרישות ליכולות חדשות ב-JavaScript, גבר הצורך באמצעים פשוטים לפיתוח ממשקי משתמש דינמיים. בעקבות זאת פותחו ספריות JavaScript שונות בהן Prototype, script.aculo.us, ו-jQuery וכן ספריות פקדים כגון Ext ו-Dojo Toolkit, המאפשרות למתכנתים להתרכז באפליקציות המיוחדות של AJAX.
כמעט כל ספריות ה-JavaScript מופצות תחת רישיונות copycenter או copyleft המאפשרים הפצה, שימוש וביצוע שינויים בצורה חופשית.
איי לייק מייק (סרט)

תקציר העלילה

יפה אריאלי (בתיה לנצט) נשואה לבנימין (גדעון זינגר) ואם לתמר (אילנה רובינא) העומדת לפני גיוס ולאחותה הקטנה ציפ (מאירה שור).
תמר רוצה להיות זמרת ויפה חולמת שהיא תפגוש במיליונר אמריקאי שיעזור לה להשלים את שאיפותיה אך תמר מאוהבת במיכה (חיים טופול), סרן בצה"ל וחבר קיבוץ "הבוקרים" בנגב. הוא רוצה להתחתן עם תמר אך היא אינה נלהבת בעוד כשיפה ממש אינה מחבבת את מיכה הקיבוצניק העני שלא מסוגל להגשים את שאיפותיה, היא מחפשת מיליונר אמריקאי.
במטוס העומד לנחות בנתב"ג נמצא מייק אברהמס (סיי גיטין), צעיר יהודי מטקסס, בנו של בעל חוות עשיר. הוא מעיין בגיליון של במחנה נח"ל שעל שערו תמונתה של צעירה שחומה שהוא מתאהב בה מיד ורוצה למצוא אותה בישראל. הבחורה הזאת היא נילי (גאולה נוני), חברת קיבוצו של מיכה.
מייק יורד מהמטוס ונפגש ביעקב (זאב ברלינסקי). יעקב הוא רווק מבוגר, צייר אבסטרקטי המתגורר בדירתה של אחותו יפה.
יעקב הנוהג במכונית "טרנטה" מציע לו טרמפ וכן מגורים למספר ימים בבית אחותו, יפה.
כשיפה רואה את מייק היא מתחילה לפעול כדי שהוא יכיר את תמר והם יתחתנו, ייסעו לאמריקה ותמר לא תיאלץ להתגייס לצה"ל. היא שולחת אותו עם יעקב והבנות, לבילוי בבריכת מלון אכדיה.
מייק שואל את ה"טרנטה" מיעקב ונוסע דרומה לקיבוץ. המכונית נתקעת ומיכה במקרה עובר במקום וגורר אותה לקיבוץ. כעבור זמן קצר מתברר למיכה שמייק הוא ידיד של תמר. מייק מראה לו את תמונת הבחורה שהוא מחפש ומיכה מזהה במקום את נילי. לאחר קומזיץ גדול בהשתתפות שבט אל הוזייל מתפתח רומן בין מייק לנילי.
יפה ובנימין מכינים "מסיבת הפתעה" גדולה למייק אך מיכה מארגן מזימה ביחד עם ציפ שמייק לא יגיע, לאכזבתם של יפה, בנימין ואורחיהם.
לבסוף מייק ונילי מתחתנים בקיבוץ. יפה מגיעה זועמת לקיבוץ, מיכה מודיע לה שהוא נוסע מטעם הקיבוץ להשתלם בטיפול בפרות בטקסס ותמר מתגייסת.
בית מטבחיים

בית מטבחיים או בשמו הנוסף "משחטה" הוא מפעל לעיבוד בשר, אליו מביאים בעלי חיים המיועדים לאכילה, ממיתים אותם לצורך אכילתם, ובהמשך התהליך מנקים את הבשר, מפרקים אותו לחלקיו, עד לאריזתו ושיווקו לצרכן.
ביהדות שוחטים בשחיטה כשרה, ולאחר בדיקת כשרות בעל החי מולחים את הבשר, ורק לאחר מכן הוא מפורק ונארז. גם באסלאם יש דרישה לבשר "חלאל" אשר הומת בשחיטה לפי חוקי השריעה. במשחטות שאינן כשרות בעלי החיים מומתים בדרך כלל במכת חשמל, או בבעלי חיים קטנים (בעיקר כבשים וחזירים) על ידי נחירתם (חיתוך עורק הלב).
במשחטות כשרות שוחטים בעיקר פרות, עגלים, כבשים, תרנגולות ותרנגולי הודו. ישנן משחטות אחרות בהן ממיתים לאכילה גם בעלי חיים נוספים, כגון סוסים וגמלים.

התהליך

בתי המטבחיים נדרשים לפיקוח וטרינרי הדוק, למניעת הפצת חיידקים ומחלות כגון: אנתרקס, ברוצלוזיס, ספגת המוח ועוד בעיקר בבקר, ומחלות כמו שפעת העופות ועוד בעופות. לאחר הגעת בעל החיים לבית המטבחיים הוא נבדק על ידי וטרינר כדי לעמוד על מצב בריאותו. 
לאחר הבדיקה בעל החיים מוכנס לתא ההמתה, שם הוא מומת. לאחר המתתו תולים את בעל החיים על אונקלים עד ליציאת כל הדם מגופו, משם ממשיכים להפשטת העור ולהוצאת האיברים הפנימיים. לאחר מכן ממשיך הבשר לשטיפה יסודית שלאחריה הוא מוכנס לקירור של 4°C למשך כיממה וממשיך לתהליכי הפירוק והעיבוד עד לאריזתו.
במקביל, האיברים הפנימיים הראויים לאכילת אדם נשטפים ונארזים, ואלו שאינם ראויים למאכל אדם משמשים לתעשיית מזון לבעלי חיים.
חלק מהבשר נמכר כבשר טרי, בצורה של חצי או רבע בהמה, אשר מגיע לקצב שממשיך בטיפול. חלק אחר עובר הקפאה בקור של 40°C- לפני שיווקו לצרכן.

השימושים השונים

תפוקת הבשר של המשחטה תלויה בדרך כלל בנפח הכולל של המקררים לאחסון הבשר, ולכן ברוב המשחטות קיימים שטחים נרחבים ביותר המשמשים לבתי קירור.
בסך הכל כ-40% עד 45% מבעל החיים מיועד לאכילת אדם, עוד כ-30% מועבר לתעשיות שונות, והשאר הוא פסולת.
החֵלב יכול לשמש לייצור ביודיזל או חימום שמן, העור והעצמות משמשים בין השאר לייצור ג'לטין וכן לתעשיית מזון לבעלי חיים.

איכות הסביבה

כמויות המים הנצרכות בבית מטבחיים הן גדולות ביותר, וברוב בתי המטבחיים בעולם מטהרים את המים לפני פינויים. בבתי מטבחיים רבים אף ממחזרים חלק מהמים.
ברוב מדינות העולם המערבי ישנו פיקוח חמור על פינוי פסולת בתי המטבחיים באופן שלא יזיק לסביבה.

משחטות בישראל

המשחטות הכשרות בישראל כפופות למחלקת הכשרות הרבנית המקומית של האזור, ועליהן לתאם אל מול הרבנות הראשית מחלקת השחיטה את נוהלי הכשרות. לכל משחטה יש רב אחראי, והוא אמור למנות צוות של שוחטים ומשגיחים המפקחים על הכשרות במקום.
בישראל קיימים מספר רב של משחטות לעופות (פטם והודו), כגון: משחטת עוף העמק, עוף ירושלים וזוגלובק; ומספר מועט של משחטות לבקר וכבשים, כגון: משחטת תנובה בבית שאן ומשחטת סאלח דבאח ובניו בדיר אל אסד.

סביבת עבודה

על פי נתונים משנת 2016 של המוסד האמריקאי לבטיחות ובריאות בעבודה (OSHA), עובדי תעשיית הבשר ובתי מטבחיים בארצות הברית נמצאים בסיכון של פי 2.5 יותר מהממוצע הלאומי, להיפצע ולחלות בעבודה. מחקר שבחן נתונים מהשנים 1994–2002 בארצות הברית, מצא שככל שמספר העובדים בבתי מטבחיים עולה בקהילה מסוימת, כך עולה גם מספר המעצרים בקהילה זו על עבירות אלימות ומין.
אשל בן-יעקב

קורות חייו

אשל בן-יעקב נולד בחיפה, ליעקב ברסלב שעלה לישראל בגיל 5, ולמרים, ילידת המושבה אבן יהודה. כשהיה בן 5 עברה המשפחה לאבן יהודה. עם סיום לימודיו בתיכון החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב. ב-1972, לאחר שתי שנות לימודים, התגייס לחיל הים. את שירותו בחיל הים החל ביחידת החיזוי המטאורולוגי, ובהמשך עבר לשרת בתפקידי מודיעין.

השכלה ומסלול מקצועי

בן-יעקב החל לימודי פיזיקה באוניברסית תל אביב, בשנת 1970. הוא המשיך את לימודיו במהלך שירותו הצבאי, ב-1975, סיים תואר ראשון, ב-1978, תואר שני בהצטיינות (Magna cum laude) וב-1982, דוקטורט בהצטיינות יתרה (Summa cum laude). בשנים 1981–1984 היה פוסט דוקטורנט במכון קאוולי לפיזיקה תאורטית של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
בשנים 1984–1989 היה חבר סגל המחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת מישיגן, ובמקביל חזר לישראל ב-1986 על מלגת אלון והיה לחבר סגל בבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה של אוניברסיטת תל אביב, שם פעל עד סוף ימיו. ב-1992 הועלה לדרגת פרופסור מלא וב-2003 קיבל את הקתדרה על שם "מגיי-גלאס" למערכות מורכבות. במקביל היה גם, החל מ-2005, חוקר בכיר במרכז לפיזיקה ביולוגית תאורטית של אוניברסיטת רייס.
מדינת הלכה

השימוש במונח

השימוש הבולט הראשון במונח זה נעשה על ידי דוד בן-גוריון במסגרת הוויכוח הציבורי על חוק מיהו יהודי בשנת 1958, כאשר אמר (אגרת לרב מימון, י"ב תמוז תשי"ח, גנזך צד): "ידוע לך כי בהכרזת העצמאות הודענו על חופש דת ומצפון ולא קבענו שמדינת היהודים תהיה מדינת-הלכה, והרבנים ישלטו בה. להפך הכרזנו שזו לא תהיה מדינה תיאוקרטית".
המונח מדינת הלכה החליף את המונח תיאוקרטיה שבו נעשה שימוש בשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה. המונח מדינת הלכה חדר לשיח הציבורי בעיקר בשנות ה-90 אז החלו לעשות בו שימוש במאמרים עיתונאיים.
למונח מדינת הלכה אין מקור בספרות ההלכתית. לרוב הוא ממוסגר בקונוטציה שלילית, תוך הדגשת ממד הכפייה הדתית בהלכה, ובהדגשת החוקים הפליליים הנוקשים שקיימים בהלכה (כגון, עונש סקילה למחלל שבת). תומכי מדינת ההלכה לרוב אינם משתמשים במונח זה, אלא במונחים אחרים כדוגמת 'מדינת התורה' ו-'מדינת המשיח'.

משמעותה של מדינת הלכה

במסגרת הדיון ההלכתי בשנים שלאחר הקמת המדינה התקיים דיון תורני ער בשאלת המשטר היהודי הראוי על פי ההלכה. במסגרת זו קבעו מספר רבנים בולטים כי המדינה היהודית צריכה להיות כפופה לאל ולתורתו, בכלל זה, הרב הראשי יצחק הרצוג, הרב שלמה גורן, והרב אליעזר וולדינברג. העמדה המקובלת בקרב רבנים אלה היא שהמשטר היהודי הרצוי הוא משטר שבו התורה היא החוק העליון של המדינה, והחוקים שמחוקקים נבחרי הציבור כפופים לחוקיה.
יש תומכי משפט עברי טוענים כי בגלל הגבלות פנים-הלכתיות, המשפט הפלילי ההלכתי איננו נועד ליישום, ומטרתו בעיקר חינוכית. לכן במדינת ההלכה החוק הפלילי שיחול הוא חוק הכנסת, כגרסה מודרנית של משפט המלך המוכר בהלכה, והמשפט העברי ייושם בעיקר בתחום הממוני. כמו כן, ישנה הסכמה בין פוסקי ההלכה, על בסיס דברי החזון איש (יורה דעה, הלכות שחיטה, ב, טז), שיש להימנע מכפייה דתית אלימה בימינו, ויש אף הטוענים כי ההלכה עצמה מתנגדת לכפייה דתית ברשות היחיד. יש אנשי אקדמיה דתיים שאף טענו כי המונח מדינת הלכה ריק מתוכן, כיוון שההלכה לא עוסקת בניהול מדינה אלא רק באורח חייו של הפרט. כמו יש טענה שמשמעותה של תיאוקרטיה יהודית היא קיומה של עדה יהודית תחת שלטון זר.
בשיח הציבורי מקובל להציג ניגוד בין מדינת הלכה ודמוקרטיה. אולם, יש הטוענים כי תיתכן גם מדינת הלכה דמוקרטית.
מירי מסיקה (אלבום)

המשתתפים באלבום

תופים: אשר פדי, תומר צידקיהו
בס: בנצי גפני, מיקי ורשאי
סינתי בס: אורי זך

תכנותים, קלידים: אורי זך, שמוליק נויפלד, רביב בן מנחם
פסנתר: אורי זך, גיל פלדמן
עוּד, סאז: יניב טייכמן
רביעיית מיתרים: לודה אוזריצקי
גיטרות: דודו טסה, יונתן פריג', לידור לוי
כלי הקשה: אורן בלבן
כינור: פליקס מזרחי
חליל: אמיר שהסאר
אקורדיון: שמוליק נויפלד
אתל מ. אלדרטון

ביוגרפיה

אלדרטון למדה בקולג' בדפורד שבלונדון, שם החלה להתעניין באאוגניקה, כאשר למדה אצל אליס לי. ב-1890 פרשה מהלימודים ללא שסיימה אותם, עקב מות אביה, והייתה למורה בבית ספר. ב-1905 הייתה לעוזרת המחקר של פרנסיס גאלטון, בעקבות המלצתה של אליס לי. היא עסקה שם במחקרי אוכלוסיות, ומסופר כי עבודתה גרמה לגאלטון לרכך את דעותיו בדבר נחיתותן של הנשים. עם זאת, מחקריה, כמו כל המחקרים בתחום האאוגניקה, היו שנויים במחלוקת. המחקר הידוע ביותר שפירסמה, שפורסם ב-1910, טען כי אלכוהוליזם עובר בירושה. בעקבות מחקרה זה הגיעה למסקנה כי רפורמות חברתיות הן חסרות ערך, ואולי אף מזיקות. מחקר ידוע נוסף בו הייתה מעורבת עסק בשיעורי הילודה בבריטניה. המחקר, שנערך ב-1914, חשף בין היתר מידע רב על שיעורי ההפלות בממלכה. עם זאת, מסקנותיה מתוצאות המחקר היו שוב שנויות במחלוקת. מכיוון ששיעורי הילודה בבריטניה היו באותה עת בירידה, היו מי שניסו להנהיג רפורמות כגון מתן חלב בחינם לילדים, טיפול רפואי חינם לאמהות צעירות, ועוד. אלדרטון טענה כי נזקן של רפורמות אלה גדול מתועלתן.
בזכות עבודתה המחקרית מונתה לפרופסור ביוניברסיטי קולג' בלונדון, אף על פי שלא הייתה לה כל השכלה פורמלית, שם היא עבדה בשיתוף פעולה עם קרל פירסון. אלדרטון פירסמה מספר ספרים, הידוע שבהם הוא ספר מבוא לסטטיסטיקה, שאת ההקדמה לו כתב פרנסיס גאלטון.
היא פרשה לגמלאות ב-1933.
משפט קאנוני

המשפט הקאנוני הוא שיטת משפט שפותחה בידי הכנסייה הקתולית וכנסיות אחרות. המשפט הקאנוני אומץ באופן נרחב באירופה בימי הביניים, כתחליף לשיטות המשפט היווני והרומי. המשפט הקאנוני נתפס כעדכון של חוקי הקורפוס יוריס קיוויליס, שנוסחו בידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה השישית. השפעתו ניכרת עד היום בחוקיהן המודרניים של ארצות אירופה רבות, בהן צרפת, איטליה וגרמניה.  
המשפט הקאנוני הוא החוק הכנסייתי של הכנסייה הקתולית. הוא פותח על ידי הכנסייה הקתולית עצמה על מנת לווסת ולשלוט בזכויות ובחובות של חבריה. כמו שה-civil law היה החוק האזרחי וקושר ישירות לסמכות הקיסר, החוק הקאנוני היה החוק הרוחני וקושר ישירות לסמכות האפיפיור. לכל אחד מסוגי המשפט היה תחום שונה משלו, ומערכת בתי המשפט הייתה נפרדת: מערכת אזרחית ומערכת קאנונית. 
בחלק מתחומי השיפוט הייתה מגמה של חפיפה. לפני הרפורמציה, היה נהוג שלבתי משפט קאנוניים הייתה סמכות בנושאים אזרחיים, בעיקר בענייני משפחה וירושה, אך גם בסוגים מסוימים של פשעים. 
המשפט הקאנוני השפיע על המשפט הרומי שהתקבל באירופה על ידי כך שנאספו כתבים רבים על המשפט הקאנוני, ובעת תחיית ההשכלה באיטליה, שם הייתה האוניברסיטה הראשונה, כבר היה הרבה חומר מסודר ללימודים של המשפט הקאנוני. לכן למדו אותו באוניברסיטאות באיטליה במקביל ללימוד המשפט האזרחי הרומי, ותעודת הסיום של האוניברסיטאות הייתה דוקטור בשני סוגי המשפט: civil law + canon law, התואר נקרא: juris utriusque doctor = JUD, והוא עדיין מוענק בחלק מהאוניברסיטאות בעולם המשפט האזרחי. היות שלמדו אותם יחד, הייתה נטייה של סוגי המשפט להשפיע זה על זה, ושניהם יחד עזרו ליצור את המשפט הנוהג והמקובל = ה-jus commune שהתקבל במדינות אירופה. 
המשפט הקאנוני השפיע על ה-jus commune בעיקר בתחומים של משפחה וירושה, שהיו גם חלק מהחוק האזרחי הרומי, וכן על המשפט הפלילי. 
עד השלב בו נשללה מבתי המשפט הקאנוניים סמכותם לדון במשפט אזרחי, הרבה עקרונות והליכים שלהם אומצו על ידי בתי המשפט האזרחיים.
לשיטת משפט זו הייתה השפעה מסוימת גם על הדין האנגלי, דרך צינור הקליטה שנקרא "דיני היושר", שנקלט על ידי הלורד צ'נסלור והיה מבוסס על כללי צדק טבעיים.
פיזיקה אסטרו חלקיקית

אסטרופיזיקה חלקיקית, הידועה גם בתור אסטרופיזיקה חלקיקית, היא ענף בפיזיקת חלקיקים העוסק בחלקיקים יסודיים שמקורם בחלל ועל הקשר של החלקיקים הללו לאסטרופיזיקה וקוסמולוגיה. זהו תחום מחקר חדש יחסית הנובע מיצירת קשר תאורטי בין פיזיקת החלקיקים, אסטרונומיה, אסטרופיזיקה, פיזיקת גלאים, יחסות, פיזיקה במצב מוצק וקוסמולוגיה. אחד ממניעי יצירת התחום היה הגילוי של תנודות ניטרינו ( neutrino oscillation), תחום עבר התפתחות מהירה גם בחלק התאורטי וגם בחלק המעשי, מאז שנות האלפיים (2000).

היסטוריה של התחום

פיזיקה אסטרו-חלקיקית התפתחה מתוך אסטרונומיה אופטית (optical astronomy). עם הצמיחה של טכנולוגית הגלאים אשר הביא לשיפור ההבנה של האסטרופיזיקה, אשר מעורבים בא מספר רב של תחומים בפיזיקה  כגון מכניקה, אלקטרודינמיקה, תרמודינמיקה, פיזיקת פלזמה, פיזיקה גרעינית, תורת היחסות, ופיזיקת החלקיקים. פיזיקאים אשר חוקרים חלקיקים מצאו שמחקרם מצריך להיעזר באסטרופיזיקה בגלל הקושי להפיק חלקיקים עם האנרגיה השווה לאילו שנמצאים בחלל. לדוגמה, הספקטרום של הקרינה הקוסמית מכיל חלקיקים עם אנרגיות גבוהות שמגיעות עד ל- אלקטרון וולט, כאשר התנגשות בין פרוטון לפרוטון במאיץ החלקיקים הגדול מגיעה לאנרגיה של   אלקטרון וולט (בערך).
ניתן לייחס את התחלת העיסוק בנושא בשנת 1910, כאשר פיזיקאי גרמני בשם תיאודור וולף (Theodor Wulf) מדד את היינון באוויר, אינדיקטור לנוכחות קרינת גמא, בתחתית ובראש מגדל אייפל. הוא מצא כי יש הרבה יותר יינון בראש המגדל מאשר מה שהיה צפוי בעקבות ההנחה שהגורם לקרינה היה מקור קרקעי בלבד.
הפיזיקאי האוסטרי, ויקטור הס, שיער כי חלק מהיינון נגרם על ידי קרינה מהשמיים. כדי להגן על ההשערה הזאת, הס תכנן מכשירים המסוגלים לפעול בגובה רב מאוד ומכשירים אלו מדדו רמות יינון בגובה של עד כ 5.3 קילומטר. בין השנים 1911 עד 1913, הס טס כעשר פעמים כדי למדוד את רמות היינון בגובה רב.
לפי מדידות שעשה לפני הטיסות, הוא לא ציפה שתהיה איזושהי רמת יינון בגובה של מעל ל-500 מטר (חצי קילומטר) אם הטענה שמקורות קרקעיים הם המקור הייחודי לקרינה. למרות זאת המדידות שלו הראו שרמות היינון דועכות ככל שעולים בגובה ועולות בצורה חדה בנקודה מסוימת. בשיא של הטיסות שלו, הוא מצא שרמות היינון היו יותר גדולות מאשר על הקרקע. כך הס הסיק ש"קרינה בעלת כוח חדירה גבוה נכנסת לאטמוספירה שלנו מלמעלה". הס הסיק שהמקור של רמות היינון צריך להיות רחוק בחלל. בשל תגלית זאת הס היה אחד מהאנשים שהוענק להם פרס נובל בפיזיקה בשנת 1936. בשנת 1925, רוברט מיליקן אישר את התגליות של הס ונתן את השם "קרניים קוסמיות" לתופעה. הרבה פיזיקאים כיום נוטים להאמין שהתחום של פיזיקה אסטרו-חלקיקית התפתח החל מהתגלית של הס על קרניים קוסמיות.

שאלות פתוחות

אחת האתגרים העיקריים של התחום הוא להגדיר את עצמו באופן יסודי מעבר להגדרות העבודה ולהיבדל באופן ברור מאסטרופיזיקה ונושאים אחרים הקשורים אליו. בעיות לא פתורות בתחום האסטרופיזיקה הן אפיון של חומר אפל ואנרגיה אפלה. שאלה נוספת עבור פיזיקאים אסטרופארטיקלים היא מדוע יש כל כך הרבה יותר חומר מאשר אנטי חומר ביקום כיום. באריוג'נסיס (Baryogenesis) הוא המונח המציין את התהליך ההיפוטטי בו נוצרה כמות לא שווה של באריונים ואנטי באריונים ביקום המוקדם, והמסביר מדוע היקום כיום עשוי מחומר, ולא מאנטי חומר.
מוריה חברה לפיתוח ירושלים

היסטוריה

מייסד החברה ומנכ"לה הראשון, תחת ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, היה עוזיאל וכסלר. מנכ"ל החברה בין השנים 2009 ל-2012 היה אלכס וויסמן, שהתפטר בשל חילוקי דעות עם ראש העיר בספטמבר 2012.
כיום משמש ראש העיר משה ליאון כיו"ר הדירקטוריון ואינג' יואל אבן משמש כמנכ"ל החברה.
פיליפיקוס ברדנסוס, קיסר האימפריה הביזנטית

חייו

פיליפקוס נולד כבַרדַנֵס, בנו של האציל ניקיפורוס הארמני. הוא שירת בצבאו של יוסטיניאנוס השני והגיע לעמדת חשיבות. בתמיכת המונותליטים הוא ניסה לתפוס את השלטון מידי יוסטיניאנוס השני אך נכשל והועבר בתחילה לקפלוניה על ידי טיבריוס השלישי ולאחר מכן הוגלה לחרסונסוס שבחצי האי קרים. בקרים ברדנס שינה את שמו לפיליפיקוס ועורר את תושביה של חרסונסוס למרד בעזרת הכוזרים. המורדים הצליחו לכבוש את קונסטנטינופול בעזרת הצי, ופיליפיקוס תפס את השלטון מידי יוסטיניאסוס אשר ברח, אך זמן קצר לאחר מכן נתפס והוצא להורג.

בשלטון

לאחר תפיסת השלטון פיטר פיליפיקוס את פטריארך קונסטנטינופול קירוס ומינה במקומו את יוחנן הרביעי בן סיעתו. הוא הכריז כבטלים את החוקים של סינודים קודמים, של הוועידה האקומנית השישית, שהכריזה על המונותליטיזם ככפירה. בתגובה, סירבה הכנסייה הרומית להכיר בשלטונו ובפטריארך שמינה. במקביל הטיל בשנת 711 טבליס, ח'אן בולגריה, מצור על קונסטנטינופול. כאשר הסיט פיליפיקוס את צבאותיו להגן על הבירה, ניצלו זאת המוסלמים תחת אל ואליד הראשון מבית אומיה, וחדרו לאימפריה המזרחית מאסיה הקטנה. פיליפקוס נפל קורבן להפיכה צבאית כאשר חייליו המורדים חדרו לארמונו ועוורו אותו ב-3 ביוני 713. נסיבות מותו לא נודעו והוא הוחלף על ידי המורדים במזכירו ארטמיוס, שמלך לזמן קצר תחת השם אנסטסיוס השני.
אנדריי פאניוקוב

במועדונים

פאניוקוב נולד במוסקבה, שם הוא החל לשחק כדורגל בבית הספר של "ספרטק מוסקבה". לאחר מכן עבר ל"לוקומוטיב", שיחק גם ב"מגהספירה" וב"מועדון הכדורגל מוסקבה", לאחר מכן הוא נרשם ללימודים בבית הספר של "דינמו".
במרץ 2011 נרשם כחלק מההרכב של "דינמו" לליגת העל הרוסית בכדורגל ועשה את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הנוער של דינמו ב-23 ביולי במשחק נגד רוסטוב (5:1), כשעלה כמחליף בדקה ה-78 ובדקה ה-82 כבר כבש את שער הבכורה שלו. בעונה 2010/11 שיחק 10 משחקים והבקיע שלושה שערים. בעונת 2011/12 שיחק 12 משחקים והבקיע 13 שערים, מה שהפך אותו למלך השערים של אליפות הנוער בעונה שבה קבוצת הנוער של "דינמו" גם זכתה באליפות הנוער.
בקיץ 2012 התקיים מחנה האימונים לפני פתיחת העונה והוא התאמן עם הקבוצה הבוגרת של "דינמו". ב-14 ביולי, במשחק ידידות נגד "יונגשילה" (7:2), הבקיע שלושער. ב-19 ביולי חתם על חוזה חדש עם המועדון למשך 3 שנים. ב-21 ביולי, במשחק נגד "וולגה ניז'ני נובגורוד" (0:1), עשה את הופעת הבכורה בליגת העל הרוסית בכדורגל. פאניוקוב עלה למגרש בדקה ה-78, כשהחליף את לאנדרו פרננדז. ב-31 באוקטובר, הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של "דינמו", במה שהיה בעצם לשער הניצחון במשחק הגביע נגד "חימקי" (2:1).
ב-20 פברואר 2013 עבר לחימקי. ב-4 בפברואר 2014 הושאל ל"ספרטק נלצ'יק". ב-25 ביולי 2014 הושאל לבלטיקה קלינינגרד. ההסכם נחתם לתקופה של שנה עם אופציה לסיום ההשאלה בחורף 2015. בנובמבר 2014, המועדון והשחקן משכו ידם מהחוזה בהסכמה הדדית.
ב-19 בינואר 2015 פאניוקוב הושאל לקבוצת אטלנטאס הליטאית בשורותיה שיחק עד סוף עונת 2014/15. במשחק הבכורה שלו, ב-28 בפברואר 2015, הבקיע 4 שערים נגד. מועדון "טרקאי". ב-17 במרץ 2015 הבקיע 4 שערים גם במשחק המחזור הרביעי בליגת העל הליטאית נגד "שיאוליאי" (שהסתיים בתוצאה 5:0). לאחר סיום החוזה עם "דינמו" ביוני 2015, נשאר ב"אטלנטאס".
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לקבוצת "אז'אקסיו" מהליגה הצרפתית לעונה אחת וב-16 ביולי 2016 חזר לאטלנטאס.
בקיץ 2016 הושאל לקבוצת "ספורטינג בראגה" הפורטוגזית למשך שנה, עם אופציה לרכישה על ידי הקבוצה. במהלך העונה הוא הועבר לקבוצה השנייה ושיחק רק 6 משחקים. ב-30 בינואר 2017 החוזה הסתיים בהסכמה הדדית. בפברואר 2017 חזר ל"אטלנטאס".
ב-10 באוגוסט 2017 חתם על חוזה לשלוש שנים עם זניט סנקט פטרבורג. הופעת הבכורה שלו במדי זניט היה ב-20 באוגוסט במשחק נגד אמקר (1:0), כשעלה כמחליף בדקה ה-80. לאחר מכן הושאל לקבוצת זניט-2, בה הפך לחלוץ מרכזי.
באוגוסט 2018 הושאל לקבוצת אורל. את שער הבכורה הבקיע במשחק נגד ארסנל טולה, במסגרת המחזור התשיעי, כשהבקיע דאבל וסייע לקבוצתו לנצח. בתום עונת 2018/2019 נרכש על ידי אורל תמורת 300 אלף יורו.

בנבחרת

ב-2011, הוא שיחק עבור נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17, שותף בשלושה משחקים.
לה בוהם (שיר)

השיר

השיר הוקלט לראשונה ב-1965 על ידי אזנבור. הוא נחשב לשיר המזוהה ביותר עימו, לאחד מהשירים הפופולריים ביותר בשפה הצרפתית וכשיר מייצג של ז'אנר השאנסון הצרפתי. השיר זכה להצלחה בינלאומית, והוקלט על ידי אזנבור גם בגרסאות באיטלקית, ספרדית, אנגלית, גרמנית ופורטוגזית. אזנבור נהג לבצע שיר זה בכל אחת מהופעותיו, לרוב כשהוא מחקה בתנועותיו צייר ומנקה את ידיו באמצעות מטפחת אותה היה משליך בתום השיר.

המילים

השיר מספר על צייר מזדקן הנזכר בערגה בחיי הבוהמה כאמן צעיר בשכונת מונמארטר בפריז. הצייר מספר שעל אף שחווה מחסור ורעב והתפרנס בדוחק מיצירותיו, הוא היה מאושר. בבית האחרון בשיר, שב הצייר אל ביתו הישן במונמארטר, אך הוא כבר אינו מזהה את מונמארטר שהשתנתה לבלי היכר, ונראית בעיניו עצובה.
שברייה

שברייה (בערבית: شبرية) היא כלי חיתוך, סכין ערבי. הלהב והנדן של השברייה מעוקלים על פי רוב בקציהם. השברייה נועדה לשמש גם כפגיון, כלומר - כנשק. השברייה המסורתית עשויה בעבודת יד, נחשבת לעיתים למשפחתית ומוטבע עליה סמל המשפחה. במקרים לא שכיחים עשויים ידית השברייה ונדנהּ כסף ומעוטרים מלאכת צורף; יש שאף נעשה שימוש במעט זהב. שבריות מסוג זה מוערכות על ידי אספנים. 
יש סוברים ששמה של השברייה קשור במונח "שיבר" (شِبْر) המציין את המרחק בין הזרת לאגודל בכף יד פרושה, בדומה (אם כי לא לגמרי) ל"טפח" שבמידות ובמשקלות התורניים.
 מדיה וקבצים בנושא שברייה בוויקישיתוף