google/wiki40b huggingface dataset:
וילם מאריס

ביוגרפיה

וילם היה הבן השלישי במשפחה של חמישה ילדים. שני אחיו יאקוב ומתיאס היו ציירם גם הם. בספרות הוא לעיתים קרובות מאופיין בתור אוטודידקט, מאריס תיאר את שנות לימודיו המוקדמות: "מגיל צעיר אני עובד בחוץ. אפילו לפני שהייתי בן שתים עשרה, הייתי יושב באחו וצופה בפרות לפני ואחרי הלימודים. מכיוון שהאחים שלי היו מבוגרים ממני, באופן טבעי קיבלתי חלק מהאימונים שלי מהם, ובחורפים הלכתי לאקדמיה לאמנות, שם לעיתים קרובות ציירתי מדגמי גבס וגם לעיתים קרובות תרגלתי ציור בפרספקטיבה. בקיץ תמיד למדתי בחוץ, ובחורף באורווה." מאריס גם נעזר בצייר הטבע  פיטר סטורטנבקר, אשר נתן לו להעתיק את יצירות.
בשנת 1862, מאריס ערך את הופעת הבכורה שלו עם פרות על שדה אברש, אשר כנראה צויר באוסטרבק, בה ביקר לראשונה באותה שנה. באוסטרבק פגש את ג'רארד בילדרס (Gerard Bilders) ואת אנטון מוב (Anton Mauve). הם נשארו חברים טובים למשך שארית חייהם.
בשנת 1863, עברה משפחת מאריס והציבה סטודיו בו כל שלושת האחים יוכלו לעבוד. כמו שני אחיו לפניו, וילם גם טייל לאורך הריין. מאוחר יותר הוא חלק סטודיו עם ברנרד בלומרס, שם היה ניתן למצוא לעיתים קרובות את מתיאס מאריס ואת אנטון מוב. במאוריצהאוס, וילם העתיק את יצירותיו של פאולוס פוטר, צייר בקר  מהמאה השבע עשרה שהשפיע גם על ג'רארד בילדרס, יאן הנדריק וייסנברוך וציירי אסכולת ברביזון.
קריירת הציור של מאריס התקדמה באופן קבוע והוא שמר על קצב קבוע של יצירה. במשך כל חייו הוא נשאר נאמן לנושאים שהוא בחר בצעירותו: נופים של אחו עם אילנות ותעלות, פרות או עגלים במרעה, ליד נהר או אגם, ומאוחר יותר ברווזים ותרנגולות. ציוריו  בשמן ובצבעי מים ידועים בעיקר עבור הדגש על האור בהם. מוטו של מאריס אשר צוטט לעיתים קרובות היה: "אני לא מצייר פרות, אלא אפקטים של אור." יצירתו המוקדמת בפרט כללה לעיתים קרובות אווירה קרירה ומעוננת. מישהו כתב: "בימים ההם, לצייר הצעיר הייתה העדפה בולטת למעטה של ערפל, וזה די מוזר. בכמה הזדמנויות הוא עזב בכעס את סיורי הציור שלו ברגע שהשמש והרוח הבריחו את ערפל הבוקר המוקדם."
ניתן להבחין בשלושה שלבים עיקריים בעבודתו. העבודות הראשונות התאפיינו בשעתוק מדויק של הסביבה. מאריס עדיין חיפש את דרכו בתיאור אנטומי מדויק של בקר. בשלב השני הוא כבר שלט האנטומיה לחלוטין והשימוש שלו בצבעים הפך להיות ברור יותר. כרי הדשא והעצים צבועים בהדרגתיות של גוני ירוק רוויים. 
סביב 1880, הוא החל להשתמש במשיכות מכחול רחבות יותר, בשילוב זה עם אימפסטו, אך גם בעבודות אלה קיימת אווירה אינטימית. השימוש התוסס שלו בצבע הפריד את  מאריס מה"רוח האפורה" של בני דורו, לכן לעיתים קרובות הוא נקרא בכינוי "האימפרסיוניסט" של אסכולת האג.
מאריס כתב שמעולם לא היו לו תלמידים, אבל בערך ב-1880, ג'ורג' הנדריק ברייטנר ככל הנראה למד אצלו. הוא גם לימד את הבן שלו, סיימון וילם ובוודאי השפיע גם על ציירים אחרים. כאשר היה בשנות השישים לחייו, הוא לעיתים קרובות נראה עייף מהחיים. הוא הלך לקרלסבאד כמה פעמים כדי לטבול במרחצאות, כמו שעשה אחיו יאקוב. ב-10 באוקטובר הוא מת בהאג.
קניון שער הצפון

היסטוריה והווה

הקניון הוקם בשיתוף חברת שיכון ובינוי מקבוצת אריסון וקבוצת ברונפמן-פישר בהשקעה של כ-600 מיליון שקלים, ותוכנן על ידי משרד משה צור אדריכלים. הקניון מחובר לסניף קריית אתא של "איקאה", החנות  הצפונית של הרשת בישראל, כך שמסדרונות הקניון מובילים ישירות אל הסניף וממנו, ללא צורך במעבר לבניין נפרד. המודל, בו סניף של איקיאה מהווה חלק מקניון, הוא ייחודי וראשון בעולם כולו.
קניון שער הצפון פתח את שעריו לציבור באוקטובר 2014 והוא הקניון הראשון בישראל שהוא בעל תקן לבנייה ירוקה בכלל ובעל הסמכת "LEED" בפרט. התכנון שלו שילב בתוכו כיכרות כניסה, המשמשות גם כמקומות עצירה ומנוחה. בנוסף, תקרת הקניון היא שקופה, לצורך מתן אפשרות לאור השמש לחדור פנימה, כחלק מפעילותו כקניון בבנייה ירוקה.
בקניון הוסדרו 200 חניות לאופניים.
שטח הקניון הוא כ-60000 מ"ר ופועלים בו כ-100 בתי עסק. ביניהם, סופרמרקט של רשת שופרסל, חנויות אופנה והנעלה ובתי קפה. החל מאפריל 2018, בשטח הקניון ממוקמת גם לשכה של רשות האוכלוסין וההגירה.
הקניון ממותג כ"קניון המשפחות של הצפון". משנת 2015 ועד אמצע 2018, הובילה הקומיקאית ליטל שוורץ את הקמפיין הפרסומי שלו.
עליזה וירץ

ביוגרפיה

וירץ נולדה ב-1920 בגרמניה. אמה, ד"ר בלה וירץ, בוגרת לימודי רפואה באוניברסיטת ברלין, הייתה רופאת ילדים ורופאת ספורט. כשהייתה וירץ בת חמש, התגרשו הוריה. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלתה לארץ ישראל עם אמה, שעבדה כרופאת משפחה בירושלים. וירץ גדלה בבית שבו מודעות ספורטיבית ניכרת, ומגיל צעיר עסקה בענפי ספורט שונים. הייתה שחיינית במועדון השחייה של הפועל ירושלים ואלופת הפועל בכל סגנונות השחייה לנשים. נוסף לכך, הייתה גם אתלטית פעילה, בהטלת כידון, בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. היא הייתה מורה לאנגלית וחינוך גופני בבית הספר הריאלי, בחיפה ובתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
כשהייתה בת 34 נישאה וירץ לרפאל יהודה צבי ורבלובסקי, פרופסור למדעי הדתות באוניברסיטה העברית בירושלים. היא אם לחמישה ילדים (שארבעה מהם עסקו אף הם בשחייה תחרותית) וסבתא לנכדים.
ילדיה: נאוה איסרוב (מורה לחינוך גופני בבית ספר לחינוך מיוחד ומורה לשחייה), פרופ' נעמה קונסטנטיני (רופאת ספורט ומנהלת המרכז לרפואת ספורט "הדסה אופטימל"), יסכה הרני (מורת דרך ומומחית לנצרות), עו"ד יהונתן צבי (שחקן כדור מים פעיל) ועו"ד נועם צבי (יו"ר איגוד השחייה בישראל).

צליחת הכנרת

ב-4 בנובמבר 1942 חצתה וירץ את הכנרת בשחייה, וקבעה תקדים בצליחת הכנרת על ידי אישה ושיא צליחה חדש של 4:10 שעות, טוב בהרבה מהשיא הקודם של שוטר בריטי שעשה זאת בחמש שעות וחצי. במהלך השחייה היא לוותה על ידי סירה ובה שלושה מלווים ביניהם אמה, דוקטור בלה וירץ, רופאת ספורט ושחיינית בפני עצמה, שליוותה את בתה בשחייה חלק מהמשחה. היא החלה את המשחה בשעה 8.30 בבוקר מטבריה והגיעה בשעה 12.40 לחוף עין גב.
בעקבות הצלחתה של וירץ בצליחת הכנרת, החליט מרכז הפועל לארגן צליחה תחרותית של הכנרת והצליחה התחרותית הראשונה יצאה לדרך ב-24 ביולי 1943 מעין גב לכיוון טבריה. בצליחה לקחו חלק 27 מתחרים ו-25 סיימו אותה בהצלחה. וירץ ואמה, בלה וירץ, היו בין הצולחות ועליזה השיגה את המקום הראשון מבין ארבע הנשים שהשתתפו בשיא חדש של 3:13.30 שעות.
מאז הפכה צליחת הכנרת לאירוע שנתי קבוע ובשנה שלאחר מכן, בצליחה בה השתתפו 28 גברים ו-7 נשים, זכתה וירץ שוב במקום הראשון מבין הנשים בשיא חדש של, 3:10.18 שעות.

תארים והישגים

באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה וירץ לכבוד.
יאניק קרסקו

קריירה

קרסקו נולד בעיר איקסל שבבלגיה להורים ממוצא פורטוגזי וספרדי, החל לשחק כדורגל במספר מועדונים קטנים בבלגיה מהם התקדם לראסינג גנק. בשנת 2010, כשהוא מסיים את דרכו בקבוצת הנוער של ראסינג גנק עבר קרסקו לצרפת וחתם במונקו. ב-30 ביולי 2012, ערך קרסקו את הופעת הבכורה שלו במדי מונקו וגם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4-0 על טור בליגה השנייה בצרפת. ב-13 באפריל 2013 כבש קרסקו צמד שערים בניצחון מונקו 2-0 על אוסר. בעונתו הראשונה בקבוצה, רשם קרסקו 27 הופעות ושישה שערים כשמונקו עלתה בחזרה לליגה 1.
ב-5 באוקטובר 2013, כבש קרסקו את שער הבכורה שלו בליגה 1 בניצחון 2-1 על סנט אטיין. ב-20 באוקטובר, כבש קרסקו צמד שערים בתיקו 2-2 של מונקו עם סושו.
ב-25 בפברואר 2015, כבש קרסקו את השער השלישי בניצחון 3-1 של מונקו על ארסנל בשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
ב-10 ביולי 2015, חתם קרסקו לחמש שנים באתלטיקו מדריד ששילמה עבורו למונקו 20 מיליון אירו. ב-18 באוקטובר 2015, כבש קרסקו את שער הבכורה שלו במדי אתלטיקו מדריד בניצחון 2-0 על ריאל סוסידאד. ב-28 במאי 2016 כבש קרסקו את שער השוויון של קבוצתו, בדקה ה-80, מול ריאל מדריד, במסגרת משחק גמר ליגת האלופות.
בתאריך ה-26 ביוני 2016, כבש קראסקו את שערו הראשון בנבחרת הבלגית, בניצחון בשמינית גמר יורו 2016 בתוצאה 4-0 על נבחרת הונגריה.
בעונת 2016-2017 ביסס את עצמו קרסקו כשחקן הרכב באתלטיקו מדריד, ב-21 באוקטובר 2016 האריך קרסקו את חוזהו עד לשנת 2022 וסעיף שחרורו עלה ל-100 מיליון אירו.
ב-26 בפברואר 2018, הודיעה אתלטיקו מדריד על מכירתו לעולה החדשה בסין, דליאן ייפאנג תמורת 30 מיליון יורו.
ברנוב (פרובינציית לובלין)

יהודי ברנוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בברנוב הוא משנת 1621. בשנת 1930 מנתה הקהילה היהודית ביישוב 1,092 איש, למעלה ממחצית מסך תושבי הכפר.
עם הכיבוש הגרמני של האזור במלחמת העולם השנייה הוקם בכפר גטו בשנת 1942, ולאחר זמן לא רב הועברו כל יושביו למחנה ההשמדה סוביבור.
כ-25 מיהודי הכפר שרדו את השואה, וכיום אין ביישוב זכר לעברו היהודי, למעט שרידי בית העלמין היהודי בו.
עד אחד נאמן באיסורין

מקור

נחלקו הראשונים במקור הלכה זו: 
רש"י בגיטין למד זאת מסברא שמכיוון שהאמינה תורה כל אחד על תרומה, שחיטה, ניקור הגיד והחלב, אך התוספות כתבו שהמקור הוא הפסוק בתורה המורה כי הנדה סופרת את ימי נידתה בעצמה "וספרה לה - לעצמה", ומכאן שהיא עצמה נאמנת אף על פי שעד אחד אינו נאמן באיסורין, יש שכתבו שדין זה נלמד מכך שהכהן הגדול שוחט את פרו ביום הכיפורים אף על פי שהוא נמצא לבדו במקום השחיטה ואף אדם אינו רשאי לשהות לצידו באותה שעה כך שלא ידוע לנו ממקור נוסף שהפר נשחט כראוי, ויש שכתבו שמדובר בסברא, שאם לא כן אין לך יהודי שיכול לאכול אצל יהודי אחר.
דוד והצרעה והעכביש

דוד והצרעה והעכביש הוא שמה של אגדה מפי חז"ל, המופיעה במדרש אלפא ביתא דבן סירא. לאגדה מוסר השכל: אין לפקפק בתועלת הבריאה ולתמוה על מעשי הבורא.

סיפור האגדה

באחד הימים ישב דוד בגנו קודם שהוכתר למלך, וראה צרעה המשתקת עכביש. משתומם מן המחזה, נשא דוד דברים אל אלוהים, ושאלו מדוע ברא יצורים אלה שאין בהם כל תועלת: הצרעה אינה מפיקה דבש, אך ממיתה דבורים, ואילו העכביש טווה יום ולילה, אך לארוג בגד לא יצלח. 
השיב לו אלוהים: עוד תבוא השעה שתלמד להעריך יצורים אלה כיאות.
בחלוף תקופת מה, החל שאול המלך לקנא בהצלחותיו הצבאיות של דוד ורדף אותו כדי לאסרו. דוד נמלט אל שפלת יהודה והסתתר במערה. מצא עכביש את פתח המערה וטווה בו את רשתו. הגיע שאול המלך אל הפתח, הבחין בקורי עכביש ואמר בלבו: אילו היה נכנס אדם למערה, לבטח היה קורע את הרשת. על כן הלך לו משם ודוד ניצל מן הרעה. לאחר שעזב שאול המלך, ניגש דוד אל העכביש והודה לו. 
אז הלך דוד אל מחנה המלך במדבר, כדי להוכיח את רמתה הירודה של השמירה על המלך. הוא ניגש ליטול את צפחת המים של המלך, והנה זע אבנר בן נר, שר צבאו של שאול, בשנתו, הניח את רגליו הכבדות על דוד, ומנע ממנו לצאת. אלא שאז עקצה צרעה את רגלו של שר הצבא וזה הזיזה, וכך נחלץ דוד מן הסכנה. הודה דוד בלבו לצרעה ופנה אל אלוהים ואמר: לעולם לא אפקפק עוד במעשיך.

במקורות נוספים

החיד"א ציטט מדרש זה מחז"ל בשינויים קלים "אמר דוד למה ברא השטות העכביש והפרעושים? ובשלושתן ניצול מהמוות, השטות כשהיה אצל אכיש מלך גת. העכביש, כשנטמן במערה מפני שאול, והעכביש עשה תכף מחיצה כמו כותל במערה וניצול. והפרעוש כשעבר מתחת רגלי שאול ואחר כך שאול השפיל רגליו והיה דוד המלך עליו השלום נמסר בידו, לולי הפרעוש שנשכו וזקף רגליו", כך שלפי מדרש זה תמיהתו של דוד הייתה על מציאות הפרעושים, וכמו כן הפרעוש עקץ את שאול בעצמו ולא את שר צבאו.
על פי התרגום אונקלוס ותרגום יונתן בן עוזיאל, את מזמור נז מספר תהלים חיבר דוד על נס העכביש: "לַמְנַצֵּחַ אַל תַּשְׁחֵת לְדָוִד מִכְתָּם בְּבָרְחוֹ מִפְּנֵי שָׁאוּל בַּמְּעָרָה. חָנֵּנִי אֱלֹהִים חָנֵּנִי כִּי בְךָ חָסָיָה נַפְשִׁי וּבְצֵל כְּנָפֶיךָ אֶחְסֶה עַד יַעֲבֹר הַוּוֹת. אֶקְרָא לֵאלֹהִים עֶלְיוֹן לָאֵל גֹּמֵר עָלָי". וכך תרגם יונתן בן עוזיאל את הפסוק "אֶקְרָא לֵאלֹהִים עֶלְיוֹן לָאֵל גֹּמֵר עָלָי" - "אצלי קדם אלהא תקיפא (=אתפלל לפני האל החזק) די פקד לעכוביתא (=שציווה את העכביש) דיגמר באיספלידא עיזלא אמטלותי (=שידע במערה לטוות קורים בשבילי).

ב"ספר האגדה"

ב"ספר האגדה" מופיע סיפור זה בחלק השישי - עולם ומלואו, סימן קצט.
גרופון

מודל עסקי

העסק מציע קופון קבוצתי אחד ביום בכל אחד מהשווקים בהם החברה פועלת. כיום העסקה מותנה בהצטרפותם של כמות מסוימת של אנשים אליה, בתוך מסגרת זמן קצובה. אם מינימום האנשים הקבוע מראש לא מושג, אף אחד לא זכאי להשתתף בעסקה. בכך מצטמצם הסיכון של קמעונאים, אשר יכולים לראות בקופונים הנחות הניתנות בשל כמות, כמו גם ככלי שיווקי. גרופון מרוויחה מכך שהיא שומרת כמחצית מהסכום שמשלם הלקוח עבור העסקה. כך למשל, כאשר מוצר שעולה לכאורה 80 ש"ח, יירכש על ידי הלקוח באתר החברה בתמורה ל-40 ש"ח, אז לאחר מכן גרופון והעסק אשר מספק את המוצר יתחלקו ביניהם ב-40 ש"ח ששולמו. כלומר, למעשה בעל העסק העניק מוצר בשווי 80 ש"ח וקיבל תמורתו בקירוב 20 ש"ח בלבד. בשונה משיטות פרסום אחרות, הסוחר אינו משלם דבר מראש עבור הפרסום אותו הוא מקבל. בשל התרכזותה של החברה בקידום מכירות, גרופון מעסיקה כמות גדולה למדי של עובדים לצורך תכנון תיאור העסקאות שמציעה החברה - תיאורים המוצגים באתר החברה ובאי-מיילים אותם היא שולחת. תיאורים אלו נחשבים לגורם שתרם משמעותית לפופולריות של האתר, באמצעות יכולתם לשלב את עובדות העסקה יחד עם הומור שנון.
ישנן גם בעיות אפשריות עם המודל העסקי. למשל, עסקה מוצלחת במיוחד יכולה להפתיע עסק קטן אשר אינו מוכן לה עם הצפה של לקוחות, מה שעלול לגרום לחוסר שביעות רצון מצד הלקוחות בשל שירות איטי או כושל, או לגרום לכך שלא יהיו מספיק מוצרים במלאי כדי לספק את הביקוש. ענקית האופנה גאפ, הצליחה אומנם להתמודד עם 445,000 קופונים שנרכשו לשימוש בחנויותיה בארצות הברית בעסקה כלל ארצית (למרות מספר תקלות בשרתיה שאירעו בשלב מסוים), אך עסק קטן לא בהכרח יוכל להתמודד עם הצפת הלקוחות. כך למשל, חנות One coffee shop בפורטלנד נאבקה עם הצפת לקוחות במשך שלושה חודשים שלמים, לאחר שמכרה 1,000 שוברים ביום אחד דרך אתר גרופון. בשל בעיה זו, מציעים בכירים בגרופון, להגביל מראש את היקף השוברים המוצעים לכמות סבירה.

בישראל

גרופון העולמית החלה לפעול בשוק הישראלי עם רכישתו של אתר ההטבות החברתית הישראלי גרופר בינואר 2011, בעסקה שהוערכה ב-15 מיליון דולר. גרופר היה האתר הישראלי הראשון בתחום הרכישות הקבוצתיות, כאשר החל לפעול במרץ 2010. במאי 2011 הגיש אתר הקופונים הישראלי 'באליגם' (Baligam) תביעה כנגד גרופון ישראל, בטענה כי כאשר גולשים חיפשו בגוגל אחר 'באליגם', הם הופנו בפועל ללינק המוביל לאתר המתחרה של גרופון ישראל.
בשנת 2017 קרן הפרייבט אקוויטי סקיי (Sky) רכשה את השליטה בגרופון ישראל יחד עם הנהלת החברה בראשות המנכ"ל תומי שנפלד, בעסקה שהוערכה בכמה עשרות מיליוני שקלים. גרופון העולמית ממשיכה להחזיק מניות בחברה הישראלית. ביוני 2018 השיקה החברה בישראל מיתוג חדש והודיעה על שינוי השם מגרופון ל-GROO (גרו). המהלך לווה בקמפיין בהשקעה של 2.5 מיליון שקל, בכיכובו של אביעד קיסוס.
גרוניון קליפורני

מאפיינים

אורכו של הגרוניון 19 ס"מ והוא בעל קשקשים ירקרקים מלמעלה כסופים מלמטה ובעל זנב מחורץ גדול. הוא נפוץ באוקיינוס השקט לאורך חופי קליפורניה ממפרץ מונטריי לבאחה קליפורניה. הוא מצוי עד לעומק 18 מ' בממוצע. הם ניזונים משטרגליים ומיצורי פלנקטון. הם עצמם נטרפים בידי דגים גדולים.
דג זה מיוחד מאוד בכך שהוא מתרבה ביבשה, אחד משני הדגים, יחד עם הטרוטנית, שמתרבה בצורה כזו.
הדג מתרבה בחודשים בהם הגאות בעיצומה - בין מרץ לאוגוסט, דגים אלה מקפצים בשיא הגאות לעבר החוף ומטילים ביצים על החוף מחוץ למים והם יכולים לזחול מעט על היבשה בזכות גופם הגמיש ולחפור גומות לביציהם. הביצים יכולות לבקוע תוך שבוע ברגע שמגיע גל מספיק גדול להביאן אל הים.
ניקולא תג'ר

ניקולא (ניסים) תג'ר (Nicola Tagger; נולד ב-30 במאי 1930) הוא זמר טנור אופראי יהודי.

ביוגרפיה

ניקולא תג'ר נולד ב-1930 בפאזארדז'יק שבבולגריה. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל עם עליית הנוער, אחרי ששהה עשרה חודשים במחנה מעצר בקפריסין, לשם גורשו בני הנוער על ידי הבריטים לאחר מסע בן 10 ימים מבולגריה. עם הגעתו לארץ, הצטרף להכשרה בקבוצת גבע. כעבור שנתיים, עלו לארץ גם בני משפחתו. יחד עם חבריו מההכשרה בגבע הצטרף לקבוצת אורים בנגב והיה ממקימי הקיבוץ. השתתף במלחמת העצמאות. תג'ר חי בישראל עד שנת 1953 ולאחר מכן, היגר לאיטליה והשתקע בה.
תג'ר החל את לימודי המוזיקה שלו בשנות ה-50 בתל אביב, אצל רחל רוזה רוזנשטיין ושר באופרה הישראלית בניהול אדיס דה פיליפ. הוא השלים את לימודיו במילאנו, אצל מאסטרו בינטי (Binetti). את הופעת הבכורה שלו באיטליה ערך ברומא בשנת 1956, בתפקיד דוכס מנטואה ב"ריגולטו" מאת ורדי. הוא הופיע בתפקיד זה ב-300 הופעות ברחבי תבל. כעבור כמה חודשים שר ב"מאדאם באטרפליי" עם רינה ג'ילי, בתו של בנימינו ג'ילי. הוא הופיע בכל בתי האופרה הגדולים באיטליה: לה סקאלה במילאנו, תאטרו קומונאלה די פירנצה, תיאטרון סן קרלו בנאפולי ובאופרה של רומא ב"מרחצאות קרקלה".
בישראל שר תג'ר, גם בעברית, בשנת 1969, ב"מזמורים" של בן-ציון אורגד, בניצוח גארי ברתיני, עם "האנסמבל הקאמרי הישראלי"; עשר שנים מאוחר יותר, באופרה "שאול בעין דור" מאת יוסף טל וכן, באורטוריה "יורם" מאת פאול בן חיים. הוא אף הופיע בפני חיילי צה"ל במספר הופעות שאורגנו על ידי "הוועד למען החייל".
ניקולא תג'ר הקליט תקליטים רבים והופיע גם מחוץ לאיטליה, בתיאטראות החשובים באירופה וברחבי העולם. בין היתר, באמסטרדם,​ ברלין,​ ​דרזדן, דיסלדורף,​ אדינבורו, פרנקפורט, בואנוס איירס ושיקגו. הרפרטואר שלו כלל 84 יצירות. מתוכן, ב-14 יצירות היה המבצע הראשון. כמו כן, הוא הופיע במספר רב של קונצרטים הכוללים מוזיקה סימפונית וקאמרית.
בהיותו בן 58, פרש מהופעות. מאז, הוא עוסק בהוראת פיתוח קול במילאנו ומחוצה לה. תלמידיו הם זמרי אופרה מהמזרח הרחוק, אירופה, ישראל ועוד.
תג'ר, המתגורר במילאנו, הוא אלמן. אשתו הראשונה ואם בנו היחיד הייתה ציירת. מבנו, שנפטר בגיל צעיר, יש לו נכד ונכדה, הגרים בוארזה. אשתו השנייה של תג'ר הייתה זמרת אופרה איטלקייה.
בן דודו הוא זמר האופרה רפאל אריה.
שי רשף

שי רשף הוא מנהל ויזם ישראלי. המייסד והנשיא של אוניברסיטת ההמונים (באנגלית: University of the People); אוניברסיטה שהתואר שניתן על ידה זכה להכרה בפברואר 2014 על ידי המועצה האמריקאית לחינוך והכשרה מרחוק (The Distance Education and Training Council). קודם לכן היה מנכ"ל של קבוצת "קידום" בישראל ושל חברה בת של בהולנד.

השכלה וקריירה

רשף גדל ברמת גן. הוא בעל תואר שני בלימודי סין מאוניברסיטת מישיגן, בארצות הברית. בין 1989 ל-2005 כיהן כמנכ"ל ואחר כך כיו"ר של קבוצת "קידום", חברה למטרות רווח בתחום שירותי החינוך. רשף הצטרף לחברה בשנת 1989 כאשר שיווקה מוצר אחד והכנסותיה השנתיות היו כ-100,000 דולר. תחת הנהגתו צמחה "קידום" לחברה עם הכנסות שנתיות של למעלה מ-25 מיליון דולר, שבה מועסקים למעלה מ-1,000 עובדים ולומדים בה למעלה מ-50,000 תלמידים מדי שנה. בשנת 2005 הוא מכר את "קידום" ל "קפלן" בע"מ (באנגלית: .Kaplan Inc), מחברות החינוך הגדולות בעולם וחברת בת של ה"וושינגטון פוסט". 
בין 2001 ל-2004, בתקופה שבה היה יו"ר של "קידום", רשף חי בהולנד והקים בה ושימש יו"ר של "קי"ט אילרנינג" (באנגלית: K.I.T. eLearning), חברת בת של קידום. K.I.T היא השותפה המקוונת של אוניברסיטת ליברפול והאוניברסיטה המקוונת הראשונה מחוץ לארצות הברית. K.I.T מציעה תוכניות לימוד לתואר שני בתחום מנהל עסקים וטכנולוגיית המידע. בשנת 2004, K.I.T נרכשה בידי "לוריאט אונליין אדיוקיישן" (Laureate Online Education).

אוניברסיטת ההמונים

בשנת 2009 חשף רשף את אוניברסיטת ההמונים (באנגלית: University of the People), אוניברסיטה מקוונת שלא למטרות רווח וללא שכר לימוד שחותרת ליצור מהפכה בתחום ההשכלה הגבוהה באמצעות מתן אפשרות לסטודנטים מכל העולם ליהנות מלימודים אקדמיים. בשנת 2011 חתמה האוניברסיטה על הסכם שיתוף פעולה עם אוניברסיטת ניו יורק לחילופי סטודנטים והתמחויות. בפברואר 2014 זכתה להכרה על ידי המועצה האמריקאית לחינוך והכשרה מרחוק (The Distance Education and Training Council).

פרסים וכיבודים

רשף הוזמן להשתתף בוועידות ובכנסים בינלאומיים רבים, בהם די.אל.די (באנגלית: DLD: Digital, Life, Design) במינכן, גרמניה; הפורום על המזרח התיכון במסגרת הכנס הכלכלי הבינלאומי בעמאן, ירדן; הפורום הגלובלי של UNDESA-GAID במונטריי, מקסיקו; והסימפוזיון הרביעי של University Industry Council בכלכותה, הודו. הוא גם הרצה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. 
בשנת 2009 נבחר רשף כאחד מ-100 האנשים היצירתיים ביותר בעסקים של מגזין "פאסט קומפני" וכאחד מ"אנשי השנה 2009" של OneWorld. בספטמבר 2010 נבחר על ידי קוראי ה"האפינגטון פוסט" כאחד ממעצבי החינוך, זכה בתואר עמית של ארגון Ashoka והתקבל כיועץ בכיר של United Nations Global Alliance for Information and Communication Technologies and Development (GAID).
בקיץ של 2010 השתתף רשף ב- (Science Foo Camp (SciFoo, כינוס בלתי רשמי בהשתתפות למעלה מ-200 מדענים מובילים, סופרים והוגים והתקבל כחבר על ידי (Clinton Global Initiative (GCI. רשף גם התכבד בנעילת יום העסקים בנאסד"ק בניו יורק. ב-2012 נכלל רשף ברשימת "50 האנשים החכמים שישנו את העולם" של מגזין הטכנולוגיה Wired. עוד באותה שנה בחר בו כתב העת Foreign Policy לרשימת 100 ההוגים הבולטים בעולם.

משפחתו

רשף נשוי ואב לארבעה ילדים.
ביל שייקספיר

תקציר עלילה

הסרט "ביל שייקספיר" מתרחש ב"שנים האבודות" של שייקספיר, שהן תעלומה לחוקרים את התקופה בה הוא עזב כאלמוני את סטרטפורד על האייבון ועד שהתפרסם כמחזאי בלונדון. לפי התקציר הרשמי של הסרט, מסופר בו "הסיפור האמיתי" כיצד "נגן הלאוטה הכושל ביל שייקספיר עוזב את ביתו ומשפחתו כדי להגשים את חלומותיו. זהו סיפור של מלכים רצחניים, מרגלים, אהבות אבודות, ומזימה לפוצץ את המלכה אליזבת הראשונה". התסריטאי ריקרד מסביר עוד שזוהי גרסה שונה מאוד מהמשורר העתידי ש"ניסה הכל מריקוד בן זמנו ועד לנגן בלאוטה כחבר בלהקה. הוא מעולם לא מצא את ייעודו".

הפקה

ב-13 במאי 2013 הכריזו BBC Films על הפקת הסרט יחד עם חברות ההפקה הבריטיות Punk Cinema ו-Cowboy Films.
שלב הצילומים החל ב-10 בפברואר 2014 באתרים באזור יורקשייר בהם קתדרלת יורק, סקיפטון קאסל, מרסק שעל הים, בולטום קאסל, וסלבי אבי. אתרי צילומים נוספים היו בסטאו סקול, Caroline Gardens Chapel בפקהאם שבלונדון, ובמוזיאון הפתוח Weald and Downland. סצנות הסיום צולמו בשייקספיר גלוב, שם הועלו לראשונה המחזות של שייקספיר.
אבירים

היסטוריה והווה

אבירים הוקם בשנת 1980 במסגרת תוכנית המצפים ל"ייהוד הגליל". שמו המקורי היה "אדר" והוא שונה מאוחר יותר ל"אבירים", על שם מצד אבירים הסמוך אליו. בשנת 2011 מנה היישוב 42 משפחות והוכנה תוכנית לקליטת 40 משפחות נוספות.
בתי היישוב תוכננו ונבנו בהתאמה לנוף הטבעי, הם משתלבים בחורש והנוף הכפרי, ורבים מהם כמעט ואינם נראים מהרחוב. ועדה אחראית על אופי הבנייה ושמירת הצורה הכללית של היישוב והבתים. בתכנון הבתים הושם דגש על התאמתם לסביבה תוך הקפדה על מיקום ועל עבודות הפיתוח ביישוב. היישוב בנוי בתוך חורש ים תיכוני עשיר וצפוף, ומתאפיין בפגיעה מינימלית בחורש. 
אבירים מוגדר כ"ישוב ממחזר" ומתבצעת בו הפרדת אשפה למיחזור. בכל בית אב מצוי קומפוסטר בו התושבים משליכים את הפסולת האורגנית שנוצרה בביתם ומייצר קומפוסט. שאר הפסולת מופרדת במרכזים היישוביים להפרדת האשפה למיחזור.
בשנת 2011 נוסח תקנון ליישוב ובו מוגדר אבירים כ"קהילה חילונית פלורליסטית הפועלת ברוח חזון מגילת העצמאות של מדינת ישראל, השומרת על ערכי התנועה הציונית, על יישוב ארץ ישראל ועל מורשת ישראל". התקנון קובע גם כתנאי קבלה ליישוב שירות צבאי או לאומי או התנדבות במסגרת אחרת לטובת הקהילה. סעיף 2 בתקנון (ג עד ו) קובע כי בין מטרות האגודה: "לקיים קהילה חילונית פלורליסטית... הנמנעת מכפייה דתית מכל סוג שהוא... להבטיח בכל דרך יעילה את השמירה על אופי היישוב ואורח החיים הקהילתיים". האגודה לזכויות האזרח עתרה נגד התקנון בפני רשם האגודות השיתופיות בטענה כי הוא מפלה ומדיר אזרחים ערבים. תשובת הרשם לעתירה טרם ניתנה.
במרכז אבירים מצויה "נקודת חן" - גן משחקים שנבנה על שמו של חן שמיר, בן היישוב שנפטר לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
בקרבת היישוב מצויים האתרים הארכאולוגיים "מצד אבירים" ו"האיש שבקיר".
קהילת שארית ישראל

קהילת שארית ישראל (Congregation Shearith Israel) נוסדה במנהטן, ניו יורק בשנת 1654, על ידי מגורשי ספרד ופורטוגל, ונחשבת לקהילה היהודית הוותיקה בארצות הברית. 
בית הכנסת  של הקהילה, המכונה גם "ספרדי-פורטוגזי" ("Spanish and Portuguese"), מתפקד כאורתודוקסי. ממוקם ברחוב 70 (מערב), ניו יורק.

היסטוריה

הקהילה נוסדה ב-1654 על ידי 23 מהגרים יהודיים, שבאו מברזיל, ונחשבת לקהילה היהודית הממוסדת הראשונה בארצות הברית.] במשך השנים, השתתפו חברי הקהילה במאבק למען זכויות אזרחיות ליהודי ארצות הברית, ובהדרגה השיגו את מבוקשם. מכיוון שהקהילה הייתה הקהילה היהודית היחידה בעיר ניו יורק עד שנת 1825, שארית ישראל תפקדה בתור המרכז של החיים היהודיים, סיפקה מקום לתפילה ולימוד - הן חילוני והן תלמוד תורה, כמו גם מקום לשירותים דתיים (אוכל כשר, מקווה וכו') ומפגשים חברתיים.
בין נשיאי הקהילה שימשו בני משפחת תעשייני הנחושת אוריה הנדריקס ובנו הרמון הנדריקס.
שושנה ויג

ביוגרפיה

נולדה וגדלה באשקלון עד שנת 1976. סיימה לימודיה במגמה הביולוגית בבית הספר התיכון ע"ש תגר באפרידר שבאשקלון. בשנת 1974 נהרג אחיה טוביה פיינגולד בתאונת אימונים בבלוזה שבסיני. שירתה בחיל הים בין השנים 1977-1975 בתפקיד מוכמ"ת חוף. החלה ללמוד באוניברסיטת תל אביב עם שחרורה מצה"ל בשנת 1977 בחוג לספרות עברית וללשון עברית, אחר כך השלימה תעודת הוראה ותעודת B.Ed בסמינר הקיבוצים.
את לימודיה במסגרת תואר שני במחלקה ל"ספרות עם ישראל", סיימה באוניברסיטת בר-אילן, אותו קיבלה על עבודת התזה "ביוגרפיה ופואטיקה בשירת יונה וולך", בהנחיית פרופ' הלל ברזל בשנת 1994.
ויג נשואה ואם לחמישה, ומתגוררת בנתניה.

עבודתה

ויג פירסמה מאמרים על יוצרים חדשים באינטרנט ורשימות בכתבי העת "מאזנים" ו"אפיריון".
מאמרה בנושא "חזון העברית הרזה" שנכתב בשיתוף עם בלפור חקק פורסם בספרי הדרכה לבחינת בגרות והפך לטקסט נפוץ בהכנה לבחינת הבגרות בלשון. כתביה של ויג משמשים חומרי למידה, דוגמת שירהּ "המטבח", שפורסם במקראה "שיח בין דורי" שהוציא משרד החינוך והתרבות.
ייסדה את כתב העת "עבריתון, כתב עת אחר" בשנת 2012 כענף נוסף בהוצאת "פיוטית". במסגרת הוצאת הספרים "פיוטית" היא תומכת ביוצרים חדשים בעלי מוגבלויות פיזיות-מוטוריות ומפרסמת את כתביהם, למשל, למשורר נועם שדות, לו היא פרסמה את הספר נשיקת הטל - שירי אהבה לשירלי. זהו כתב עת לספרות עברית שיצא לאור ככתב-עת דו-שנתי. כתב העת נסוב על נושא אחד ומפרסם יצירות שטרם פורסמו, מאמר אקדמי על מספר יצירות וללא ביקורות ספרותיות. מינתה את יאיר בן-חור, עורך לשון, לעורך הגיליון וביחד הם ניהלו את כתב העת. הגיליון הראשון "התחלות" התפרסם לפני ראש השנה תשע"ג.
כתב העת נסגר לאחר שלושה גיליונות. 
ויג הפיקה מספר אנתולוגיות ספרותיות בהוצאת פיוטית: "המיית הרחם" - שירי נשים בעקבות מבצע צוק איתן, בשיתוף עם מזי כהן-מלמד; "זכויות יוצרות" - אנתולוגיה ליום האישה הבינלאומי, 2015; "צלע מן האדם" - אנתולוגיה ליום האישה הבינלאומי, 2016; "שירה על שירה" - אנתולוגיה לשירה ארס פואטית, בשיתוף עם ציפי הראל.
ויג החלה לכתוב שירים בגיל הנעורים, פרסמה לראשונה בקובץ שירים הנקרא אנתולוגיה חדשה בהוצאת תגא, בשנת 1981. רומן ראשון "דרך העיניים שלי" התפרסם בשנת 2000 בהוצאת אסטרולוג.