מצעד הדייקיות

מצעד הדייקיות (באנגלית: Dyke March) הוא אירוע גאווה המובל על ידי נשים מקהילת הלהט"ב (בעיקר לסביות), הכולל התכנסות, צעדה ומחאה, בדומה למצעדי הגאווה המקוריים. צעדת הדייקיות מתרחשת בדרך כלל יום או יומיים לפני מצעד הגאווה העיקרי, ובערים גדולות ישנם מגוון אירועים קשורים (מסיבות, התרמות, ריקודים) המכוונים למטרת פיתוח קהילתי, כולל אירועים למגזרים ספציפיים בקהילה (נשים מבוגרות, אומנויות, קבוצות הורות, וכדומה). בין המטרות המוצהרות של המצעד היא הגברת הנראות הלסבית ועידוד אקטיביזם. למרות ששורשי האירוע הם בקהילה הלסבית, עם השנים האירוע הפך לכוללני יותר, ומיועד לנשים-שאוהבות-נשים ללא קשר לתוויות, כולל נשים ביסקסואליות, אינטרסקס, וטרנסג'נדריות. 
מצעדי דייקיות נערכים בברלין ולונדון באירופה; בטורונטו, מונטריאול, קלגרי, אוטווה, ווונקובר בקנדה; ובסיאטל, פילדלפיה, אטלנטה, בוסטון, שיקגו, וושינגטון די. סי., פורטלנד (מיין), סן דייגו, אוקלנד, מיניאפוליס ובערים אחרות ברחבי ארצות הברית והעולם.

היסטוריה

אחת מצעדות הגאווה הלסביות הראשונות המתועדות בצפון אמריקה התקיימה במאי, 1981, במרכז העיר ונקובר שבקנדה. הצעדה, אשר כללה כ-200 לסביות, הייתה חלק מהוועדה הלסבית הדו-לאומית. באוקטובר 1981 ארגון בשם "לסביות נגד הימין" אירגן צעדה נוספת בטורונטו, אונטריו.
המצעד הכלל-ארצי הראשון התקיים בוושינגטון די. סי. ב-24 באפריל 1993. האירוע תוכנן על ידי ארגון "הנוקמות הלסביות" (Lesbian Avengers). יותר מ-20,000 נשים צעדו. הצעדה הלסבית התרחשה באותו יום של המצעד על וושינגטון למען שוויון זכויות ושחרור לסביות, הומואים ובי, מה שתרם להשתתפות הגדולה. הצעדה עצמה נועדה לנשים בלבד, וחברי הקהילה הגברים ההומואים והביסקסואלים התבקשו לעודד את המשתתפות מצידי המסלול, מסורת הנמשכת עד היום.
למצעדי הדייקיות יש גוון פוליטי מובהק, ובין הסיבות שקמו מצעדים אלה בערים ברחבי עולם היא התפישה שאירועי הגאווה המרכזיים מתנהלים על ידי גברים הומוסקסואלים לבנים על חשבונן של נשים לסביות, ובעיקר על חשבונן של נשים של צבע. 

סן פרנסיסקו

מצעד הדייקיות הראשון בסן פרנסיסקו התקיים כמה חודשים לאחר מכן, ביוני 1993, ועדיין נחגג בכל שנה ביום השבת האחרון בחודש יוני. המצעד בסן פרנסיסקו מאופיין באי-פורמליות, ומושך אלפי צופים נלהבים, בעיקר גברים הומוסקסואלים, בתמיכה לנשים. המצעד מתחיל בדולורס פארק בנאומים, והופעות, ומסתיים בקסטרו, שם ממשיכות ההופעות. את הצעדה מובילות הדייקס און בייקס, מועדון אופנועניות לסביות. יש מקורות הטוענים להשתתפות של 200,000 צועדות, אך המספר המקובל יותר לצעדת 2010 הוא כ-50,000, המספר המצוי באתר הרשמי.
בשנים הראשונות של המצעד בסן פרנסיסקו ועדת "הדייק מארץ'" לא ביקשה ולא קיבלה היתר מן העירייה. הפעילות ראו בכך עשייה פוליטית, דרכה הן מממשות את זכותן החוקתית להתקהל, ולעיתים קרובות היו משנות את המסלול, כדי להימנע מהמשטרה.

ניו יורק

בשנות ה-70, התקיימו מצעדי גאווה נפרדים של לסביות, אבל הם לא הפכו למסורת רציפה. בעקבות הצעדה המאורגנת בוושינגטון, הסניף המקומי של "הנוקמות הלסביות" ארגן בניו יורק מצעד דייקיות ביוני 1993. מאז, המצעד הפך למסורת שנתית, המושך כ-15,000 צועדות. 
בשבת שלפני מצעד הגאווה המרכזי, המשתתפות מתכנסות בבריאנט פארק וצעדות משם לאורך השדרה החמישית לכיוון וושינגטון סקוור פארק. הצעדה פתוחה לכל מי שמזדהה כ"דייק". בני ברית ואחרים, אשר אינם מזדהים כדייקיות, מתבקשים לעודד מן המדרכות. כמו בסן פרנסיסקו, המארגנות לא מבקשות היתר, ושמות את הדגש על הפן הפוליטי של המצעד. 
הפוליטיקה של המצעד בניו יורק, כמו בצעדות רבות אחרות, כוללת התנגדות לשליטה גברית לבנה בארגון אירועי הגאווה, ובמיוחד לדה-פוליטיזציה של המצעד לטובת חסויות תאגידיות וקבלה ממסדית וממשלתית. הצעדה שמה לה למטרה לכלול נשים מקבוצות דיכוי, ובעיקר נשים של צבע.

סיאטל

מצעד הדייקיות של סיאטל מתרחש ביום שבת לפני מצעד הגאווה המרכזי, וכולל עצרת גדולה עם דוברות מכל הקשת הלט"בית. הצעדה של סיאטל שמה דגש על נושאים חברתיים ונגישות - הנאומים מתורגמים לשפת הסימנים, והנושאים והמיזמים שכלולים באירוע נוגעים לנושאים כגון אלימות במשפחה. 
אירוע זה כן פועל במסגרת היתרים מן העירייה, במיוחד מכיוון שזה מבטיח רחובות מפונים שמאפשרים נגישות, והכללת אוטובוס מיוחד בצעדה עבור משתתפות נכות.

תקרית 2017 ועמדה פרו-פלסטינית

בצעדה שנערכה בשיקגו ב-2017, מספר צועדות התבקשו לעזוב את האירוע בעקבות ויכוח שהתפרץ לנוגע לדגלי הגאווה עם מגן דוד שהן נשאו. מארגנות הצעדה הצהירו מראש שהצעדה היא בסולידריות עם התנועה הפלסטינית, והצועדות - חלקן פעילות ציוניות - וידאו מראש שהדגל יתקבל בברכה כסמל יהודי, והדבר אושר
. אך במהלך האירוע עצמו, התעוררה שאלה מצד צועדות אחרות האם הדגלים הם בעצם סמלים ציוניים, בטענה שאין הדבר עומד בעקרונות הצעדה, שהיא אנטי-ציונית. לבסוף, הצועדות התבקשו לעזוב את האירוע, לאחר שהן אישרו שעמדתן ציונית, בניגוד לעמדה אנטי-ציונית מוצהרת של המארגנות.
בדומה למצעד מ-2017, גם במצעד שנערך ב-2018 הונפו דגלי פלסטין ונשמעו ססמאות לשחרור פלסטין.

ברלין

צעדת הדייקיות בברלין, שבגרמניה, מתרחשת כל שנה ביוני, יום לפני מצעד הגאווה המרכזי של ברלין. צעדת ברלין מתקיימת מאז 2013, בשכונת קרויצברג.

לונדון

מצעד הדייקיות של לונדון מתרחש בכל שנה בחודש יוני, מאז 2012. המצעד של לונדון כולל עצרת עם נאומים, כולל נציגה מפרויקט ספרא, צדקה למען לט"ביות מוסלמיות, שרה בראון, פעילות טרנסג'נדריות, ופוליטיקאיות קוויריות. המצעד בלונדון מדגיש גיוון, ובין משתתפותיו נכללות נשים בזהויות הכוללות: טרנסג'נדריות, bois, קוויריות, פמיות, בוצ'ות, "ליפסטיק לסביאן" ועוד רבות.