The Runaways

השנים הראשונות

להקת The Runaways קמה בשלהי 1975 על ידי המתופפת סנדי וסט והגיטריסטית ג'ואן ג'ט אחרי שהן הכירו באמצעות המפיק המוזיקלי קים פאולי. פאולי גם סייע לשתיים למצוא עוד מצטרפות ללהקה שהחליטו להקים. שנים מאוחר יותר, הוא אמר, "אני לא יסדתי את The Runaways, היה לי רעיון, להן היו רעיונות, נפגשנו כולנו, היה בעירה ומתוך חמש גרסאות שונות של הקבוצה הגיעו חמש הבנות שהיו אלו שאנשים אהבו."
הן התחילו כשלישייה יחד עם הזמרת/בסיסטית מיקי סטיל, והיו מופיעות במסיבות ומועדונים לוס אנג'לס. במהירה הצטרפה הגיטריסטית ליטה פורד, שבמקור נבחנה לנגן בס. סטיל פוטרה, והוחלפה על ידי הבסיסטית פגי פוסטר, שעזבה אחרי חודש בלבד. הזמרת שרי קארי נמצאה וגויסה במועדון נוער מקומי בשם "the Sugar Shack", ואחריה הצטרפה ג'קי פוקס (שהיה במקור נבחנה על גיטרה) על הבס.

פרסום

The Runaways נחתמו על ידי Mercury Records ב-1976 ואלבום הבכורה שלהן, The Runaways, יצא לאחר זמן קצר. הלהקה יצאה לסיבובי הופעות בארצות הברית, והופיעו במספר הופעות סולד-אאוט. הן פתחו עבור מופעים מובילים של התקופה, ביניהם Cheap Trick ו-Tom Petty and the Heartbreakers. על פי הסרט התיעודי Edgeplay: A Film About the Runaways, בבימויה של חברת הלהקה לשעבר, הבסיסטית ויקי בלו, כל אחת מחברות הלהקה מידלה עצמה אחר מודל חיקוי שהעריצה: קורי אחר דייוויד בואי, ג'ט אחר סוזי קואטרו, פורד בהכלאה בין ג'ף בק וריצ'י בלקמור, וסט אחר רוג'ר טיילור, פוקס אחר ג'ין סימונס.
האלבום השני שלהן, Queens of Noise יצא בשנת 1977, והלהקה יצאה לסיבוב הופעות עולמי. The Runaways הפכו במהרה למזוהה עם תנועת הפאנק רוק הגדלה. הלהקה, אשר כבר הייתה חלק מבוסס מסצנת הפאנק בחוף המערבי, יצרה שיתופי פעולה עם להקות גברים מעולם הפאנק כמו הראמונס ו-"the Dead Boys" האמריקאים, והשתלבו גם בסצנת הפאנק הבריטית כשהחלו להתרועע עם להקות כמו the Damned, Generation X והסקס פיסטולס.
בקיץ של שנת 1977, יצאה הלהקה ליפן, שם הם הופיעו בסדרת הופעות סולד-אאוט. The Runaways היו המופע הזר מספר ארבע ביפן באותו הזמן, מאחורי אבבא, קיס ולד זפלין מבחינת מכירות אלבומים ופופולריות. חברות הלהקה לא היו מוכנים למתקפת האוהדים אשר קיבלה את פניהן בשדה התעופה. ג'ט השוותה את ההיסטריה ההמונית ל"ביטלמניה". ביפן, היה ללהקה ספיישל משלהן בטלוויזיה, בנוסף למספר הופעות בתוכניות טלוויזיה קיימות, והוציאו את אלבום ההופעה Live in Japan שהגיע לסטטוס זהב. גם ביפן, פוקס עזבה את הלהקה זמן קצר לפני שהן היו אמורות להופיע בפסטיבל המוזיקה של טוקיו. פוקס אמרה בראיון לעיתון טלגרף שמערכת היחסים שלה עם הלהקה התדרדרה אחרי שפאולי אנס אותה מול חדר מלא באנשים. ג'ט לקחה באופן זמני את תפקיד הבס. כאשר הקבוצה חזרה הביתה, הן החליפו את פוקס בוויקי בלו.
קארי אז עזבה את הקבוצה אחרי פיצוץ עם פורד בסתיו 1977.ג'ט, שהתחלקה בשירה עם קארי, הפכה לסולנית הלהקה. The Runaways אז הוציאו את אלבומן הרביעי, Waitin' for the Night, ויצאו לסיבוב הופעות עולמי עם החברים שלהן, הראמונס. קארי הוציאה אלבום סולו, Beauty's Only Skin Deep, אותו הפיק קים פאולי, ויצאה לסיבוב הופעות נפרד בארצות הברית, יחד עם התאומה הזהה שלה, מארי. מרקורי בחרו שלא להוציא את אלבומה של קארי בארצות הברית, אך היה ניתן להשיגו כפריט ייבוא (יקר) מצרפת. ב-1980, הוציאו האחיות אלבום משותף דרך קפיטול רקורדס, Messin' with the Boys, אותו הפיק סטיב לוקאתר, שהיה מאורס ומאוחר יותר נישא למארי קארי. שרי חוותה הצלחה מסוימת אחרי שעזבה את The Runaways, והסינגל שלה עם מארי, "Since You Been Gone", הגיע במצעדים בארצות הברית למספר 95.

פירוק

בשל חילוקי דעות על כסף ועל ניהול הלהקה, The Runaways וקים פאולי נפרדו ב-1977. הקבוצה שכרה הנהלה חדשה, טובי מאמיס, שעבד גם עבור בלונדי וסוזי קואטרו. כשהקבוצה עזבה את פאולי, הן גם נפרדו מחברת התקליטים שלהן Mercury/Polygram. בסרט Edgeplay, חברות הלהקה (במיוחד פוקס וקארי), כמו גם ההורים של וסט וקארי, האשימו את פאולי ואחרים אשר חברות הלהקה (שהיו בנות נוער, כאמור) היו תחת השגחתם, שהפרו הבטחות לגבי חינוך הנערות ועניינים אחרים הקשורים לרווחתן, על ידי טקטיקות של הפרד ומשול כדי לשמור על שליטה בלהקה, כולל התעמרות מילולית בחברות הלהקה. על פי הדיווחים, חברות הלהקה בילו זמן רב בהנאות הקיצוניות של סגנון החיים של עולם הרוק. הן חברו לג'ון אולדקוק, מפיק להקת Thin Lizzy, כדי להקליט את האלבום האחרון שלהן And Now... The Runaways.
בלו עזבה את הלהקה בשל בעיות רפואיות והוחלפה למשך זמן קצר על ידי לורי מקאליסטר בנובמבר 1978. מקאליסטר הופיעה על הבמה עם The Runaways בהופעות האחרונות שלהן בקליפורניה במהלך השבועות האחרונים של דצמבר 1978 והיא עזבה את הלהקה כעבור זמן קצר, בינואר 1979.
חילוקי הדעות בין חברות הלהקה כללו את הסגנון המוזיקלי; ג'ואן ג'ט רצתה שהלהקה תיקח כיוון חדש, מהארד רוק לפאנק רוק/גלאם רוק בעוד שליטה פורד וסנדי וסט רצו להמשיך לנגן הארד רוק/הבי מטאל. הצדדים לא הצליחו להגיע להסכמה. לבסוף, הלהקה הופיע במופעה האחרון בערב השנה החדשה ב-1978 בסן-פרנסיסקו, והלהקה התפרקה באופן רשמי באפריל 1979.

ג'ואן ג'ט

אחרי הפירוק, ג'ט פיתחה קריירת סולו, ועבדה יחד עם המפיק המוזיקלי, חבר להקת The Shondells, קני לגונה. לאחר שנדחו על ידי 23 חברות תקליטים, הם יצרו לייבל משלהם, Blackheart Records, ב-1980. בכך, ג'ט הפכה לאחת הנשים הראשונות להקים (בתור אמנית הקלטות) חברת תקליטים משלה. הלייבל ממשיך להוציא אלבומים של להקת The Blackhearts, וגם של להקות מבטיחות אחרות. ההצלחה המסחרית הגדולה הראשונה של ג'ט הייתה עם השיר/סינגל "אני אוהב רוקנרול", אחריו באו הצלחות נוספות, עם להיטים כגון "Crimson and Clover", "שם רע" ו-"I Hate Myself for Loving You". ג'ט גם כיכבה בסרט משנת 1987 Light of Day עם מייקל ג'יי פוקס, והופיעה בשנת 2000 בחידוש הברודוויי של "מופע האימים של רוקי" בתפקיד קולומביה. ג'ט כלולה ברשימת רולינג סטון מגזין "100 הגיטריסטים הגדולים של כל הזמנים". ב-2013, היא הוציאה אלבום אולפן חדש שכותרתו Unvarnished אשר הגיע למספר 47 במצעד האלבומים בארצות הברית. ב-2015, הלהקה The Blackhearts הוכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול. היא ממשיכה להופיע ברחבי העולם.

סנדי וסט

וסט המשיכה את הקשר שלה עם ג'ון אולדקוק גם אחרי שהלהקה התפרקה. היא ופורד ניסו להקליט ביחד, אבל שום דבר לא התממש. היא הקימה את להקת סנדי וסט ויצאה לסיבובי הופעות ברחבי קליפורניה במהלך שנות ה-1980 וה-1990, לפעמים יחד עם שרי קארי. היא עשתה עבודות סשן עם ג'ון אנטוויסל מלהקת מי והייתה למורה לתופים. וסט אובחנה עם סרטן ריאות בשנת 2005, ולאחר טיפולים רבים, נפטרה מהמחלה באוקטובר 2006. הופעת מחווה לזיכרונה נערכה בלוס אנג'לס, בהשתתפותה של סנדי וסט ולהקתה, שרי קארי, הבאנגלס, ה-Donnas, וקרמיין ווויני אפייס, בין אחרים.

מיקי סטיל

סטיל הצטרפה ללהקת הבאנגלס בתחילת שנות ה-1980, והצליחה עם שירים כמו "Manic Monday", "Walk Like an Egyptian" ו-"Eternal Flame".

שרי קארי

לפני שעזבה את The Runaways, קארי הוציא ב-1978 אלבום סולו בשם Beauty's Only Skin Deep, ומאוחר יותר, ב-1980, את אלבום הדואט עם אחותה מארי קארי, Messin' with the Boys, שבו ליוו את הצמד רוב חברי הלהקה טוטו. השיר של שרי ומארי קארי "מאז שעזבת" הגיע במצעדים בארצות הברית למספר 95. היא גם הופיעה במספר סרטים, ביניהם Foxes עם ג'ודי פוסטר. במשך שנות ה-1990, קארי עבדה בתור יועץ סמים עבור בני נוער מכורים וכמאמנת כושר. היא נישאה לשחקן רוברט הייז; יש להם בן משותף, ג'ייק הייז. הזוג התגרש בשנת 1997.
קארי עדיין מופיעה ומקליטה, אך התשוקה החדשה שלה היא פיסול עץ במסור חשמלי. יש לה גלריה לאמנות בצ'טסוורת, קליפורניה, בה עבודותיה מוצגות. היא גם תחת חוזה עם הלייבל של ג'ט, Blackheart Records.
ב-2012, היא הקליטה שירים שנכתבו במשותף עם בנה ג'ייק, בהפקתו של סטיב לוקאתר. הפרויקט הוקפא כשלוקאתר יצא באותו הקיץ לסיבוב הופעות עם רינגו סטאר. אחרי זה, הקליטה קארי חומר חדש עם ליטה פורד, אשר יצא ב-2013 כסינגל לחג המולד, וב-2016 כאלבום, Reverie.

ליטה פורד

פורד חזרה לחברת Polygram בתור אמנית סולו בשנת 1980, אצלם הוציאה מספר אלבומים לפני שחתמה עם שרון אוסבורן כמנהלת. היא ראתה הצלחה עם שירים כמו, "Kiss Me Deadly" ו-"Close My Eyes Forever" (דואט עם אוזי אוסבורן). היא הייתה נשואה לכריס הולמס מלהקת W. A. S. P., ולחבר להקת ניטרו לשעבר, הזמר ג'ים ג'ילט, איתו מי יש לה שני בנים. לאחר הפסקה ארוכה, פורד עשתה קאמבק, והתחילה להופיע במועדוני ופסטיבלי הארד רוק במהלך הקיץ של 2008. היא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלה מזה 14 שנה, Wicked Wonderland, ב-6 באוקטובר 2009. במהלך 2009, פורד הופיעה כאורחת בסיבוב ההופעות של Queensrÿche. פורד גם הופיעה במספר תוכניות בטלוויזיה, ביניהם Rock 'n Roll Fantasy Camp של VH1, That Metal Show, ובתפקיד אורח בסדרת ניקלודיאון ביג טיים ראש.
ב-2012, פורד התחילה להקליט חומר חדש עם שרי קארי, ואחר כך הוציא עמה אלבום ויצאה עמה להופעות.

ג'קי פוקס

פוקס חזרה להזדהות בשם הלידה שלה, Fuchs. היא סיימה תואר ראשון בבלשנות ואיטלקית מאוניברסיטת קליפורניה בהצטיינות יתרה, ומשם המשיכה לתואר JD במשפטים מהרווארד, תוך התמקדות במשפט בידור. היא התגוררה תקופה בחו"ל, והיא גם צלמת חובבת. פוקס צילם הרבה שחקנים מפורסמים, ביניהם ג'יימס מקאבוי וגג'ורג' קלוני. היא כתב במשותף עם טישלר-בלו את "Delilah's Scissors", והייתה המפיקה בפועל וכן משתתפת בסרט התיעודי של טישלר-בלו, Edgeplay, משנת 2005. היא כותבת טור על חתולים עבור Examiner.com, ומדי פעם תורמת ל-Listverse.com. היה לה אתר אינטרנט ובלוג פופולרי, www.myspace.com/jackiefuchs והייתה הבלוגרית האורחת הראשונה באתר של Environmental Working Group, Pets for the Environment. היא כתבה לפחות שני ספרים, שעוד לא ראו אור. היא הופיעה בתור מתחרה בשעשועון של ABC Who Wants to Be a Millionaire? ב-6 בספטמבר 2013.
ביולי 2015, לאחר מותו של פאולי, פוקס חשפה בפומבי שהיא נאנסה על ידי פאולי בערב השנה החדשה ב-1975 באפטר-פארטי לאחר הופעה של The Runaways במועדון אורנג' קאונטי. היא הייתה אז בת שש-עשרה, ולקחה כדורי סם ממישהו שהיא חשבה שהוא בצוות המופע, ובזמן שהיא הייתה בחוסר תפקוד, פאולי אנס אותה. קארי אמרה שהיא התנגדה למעשיו של פאולי, אבל הוא סירב לעצור, והיא יצאה ברוגז מהחדר.

ויקי בלו

ויקי בלו נודעת כיום בשם ויקטורי טישלר-בלו. לאחר שעזבה את The Runaways, היא שינתה כיוון להפקת קולנוע וטלוויזיה, ובסופו של דבר הפיקה וביימה מספר תוכניות ראליטי ומגזין, כולל Entertainment Tonight, Access Hollywood ו-Real Stories of the Highway Patrol—ואף הייתה מועמדת לפרס אמי. היא הקימה את חברת ההפקה לקולנוע Sacred Dogs Entertainment Group, ויצרה סרט דוקומנטרי על The Runaways בשם Edgeplay: A Film About the Runaways. ‏Edgeplay זכה בפרסים רבים והיה סרט הרוק התיעודי עם הרייטינג הגבוה ביותר ברשת Showtime. בשנת 2005, טישלר-בלו ביימה את הסרט Naked Under Leather, סרט דוקומנטרי על עמיתתה הרוקרית סוזי קואטרו. בנוסף, טישלר-בלו ופורד שיתפו פעולה בהקלטת מוזיקה עבור El Guitarrista, סדרת אנימציה של חברת ההפקה שלה.

לורי מקאליסטר

מקאליסטר הצטרפה ללהקת בנות אחרת של פאול, The Orchids, אשר' הוציאו אלבום יחיד ב-1980. מקאליסטר לבסוף פרשה מתעשיית המוזיקה ועבד בתור טכנאית וטרינרית ביוג'ין, אורגון. מקאליסטר מת מסיבוכים של התקף אסתמה ב-25 באוגוסט 2011. היא הייתה בת 54.

השפעה

ההצלחה של The Runaways סללה את הדרך עבור זמרות ואמניות ולהקות נשים רבות במרוצת העשורים האחרונים, כולל the Go-Go's, Sahara Hotnights, L7, the Donnas, ו-Vixen, בעולם הרוק אשר בשליטה גברית למכביר. הם נמנות כהשפעה של מוזיקאים ומוזיקאיות כאחד, כולל הג'רמס, קורטני לאב, Adolescents, טיילור מומסן, White Flag, ו-Rhino Bucket אשר נתנו קרדיט ל-The Runaways כמשפיעים על המוזיקה שלהם, ואף השתתפו בהופעת המחווה והזיכרון לחברת הלהקה המנוחה, סנדי וסט.

סרטים

The Runaways - סרט ביוגרפי אודות הלהקה, בהשראת ספר זיכרונותיה של קארי, יצא ב-2010. ג'ט הייתה אחת המפיקות בפועל בהסרט. השחקניות קריסטן סטיוארט ודקוטה פנינג כיכבו כג'ט וקארי, בהתאמה. מייקל שאנון שיחק את פאולי. אף אחת מנגניות הבס של הלהקה לא הופיעה בסרט: פוקס לא רצתה שום חלק בסרט, וביקשה שככל שדמותה תיוצג בסרט, ישונה שמה. המחליפה הבדיונית שלה בסרט היא הדמות רובין רובינס. את הסרט כתבה וביימה פלוריה סיגיסמונדי, והוא יצא בהפצה מוגבלת ב-19 במרץ 2010.
הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי, ומחזיק כיום בדירוג של 69% באתר Rotten Tomatoes.

The Runaways החדשות (1987)

בראשית שנות ה-1980, גיילוולש, נערה שאפתנית בת 13 מניו זילנד, כתבה והקליטה את השיר "Day of Age". השיר מצא את דרכו לפאולי, אשר התלהב. הוא עדיין החזיק בזכויות על השם The Runaways, והוא מיהר להקים להקת בנות חדשה בשם זה, עם ולש במרכזה. חברות אחרות כללו את מיסי בונילה, קתרין דוברובסקי, ודניס פריור. כולן היו מארצות הברית, כך שבסוף ולש הופיעה רק בהקלטות, ורק בשיר אחד באלבום שיצא לבסוף, והיה ללהיט מינורי.