עדלי סטיבנסון

ראשית חייו ולימודיו

סטיבנסון נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, בבית שכיום הוא אתר תרבותי. משפחתו הייתה משפחה פוליטית בולטת באילינוי. סבו, עדלי סטיבנסון, היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא גרובר קליבלנד בשנים 1893–1897. אביו, לואיס סטיבנסון, מעולם לא נבחר למשרה פוליטית כלשהי, אך הוא מונה למזכיר המדינה של אילינוי וכיהן בתפקיד זה בשנים 1914–1917 ונחשב למתמודד דומיננטי על המועמדות לתפקיד סגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות בשנת 1928. סבא רבא של סטיסבנסון מצד אמו, ג'סי וו. פל, היה חבר קרוב ומנהל מסע הבחירות של אברהם לינקולן לסנאט ב-1858. בנו הבכור של סטיבנסון, עדלי סטיבנסון השלישי, כיהן כסנאטור מאילינוי בשנים 1970–1981. אמו של סטיבנסון הייתה הלן דייוויס סטיבנסון, והייתה לו אחות גדולה בשם אליזבת סטיבנסון אייבס, סופרת שידועה בשם העט "באפי". השחקן מקלין סטיבנסון היה בן דודו השני. הוא היה האחיין בקשרי נישואין של מרי בורדן, סופרת שסייעה לו בכתיבת חלק מנאומיו.
סטיבנסון גדל בעיר בלומינגטון שבאילינוי. בני משפחתו נמנו בין אנשי המעמד הגבוה של בלומינגטון וגרו באחת מהשכונות האמידות של העיר. ב-30 בדצמבר 1912, בגיל שתים עשרה, הרג סטיבנסון בטעות את רות מרווין, ידידתו בת ה-16, תוך ניסיון להפגנת טכניקת תרגילי סדר עם רובה, במהלך מסיבה בביתו. הוא היה הרוס בעקבות התאונה ורק לעיתים נדירות התייחס אל התאונה בחייו הבוגרים. עם זאת, בשנת 1955 שמע סטיבנסון על אישה שבנה חווה טרגדיה דומה. הוא כתב לה כי עליה לומר לבנה כי "הוא צריך לחיות עבור שני אנשים", משמע לחיות בשביל עצמו ובשביל מי שהוא שהרג וזאת לאחר שחבריו של סטיבנסון התייחסו אל האירוע כאל אירוע ירי.
סטיבנסון עזב את בית הספר התיכון בבלומינגטון לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, והלך ללמוד בקולג' הנמצא בעיר נורמל. אחר כך הוא התגורר בפנימייה השוכנת בקונטיקט. הוא למד בבית הספר צ'ואט (כיום צ'ואט רוזמרי הול), שם שיחק בקבוצת הטניס, שיחק בהצגות, ונבחר לעורך הראשי של עיתון בית הספר. עם סיום לימודיו בצ'ואט ב-1918 התגייס לצי ארצות הברית וקיבל דרגת ימאי מתלמד, אולם לא הצליח להשתתף במלחמת העולם הראשונה.
את לימודיו הגבוהים עשה באוניברסיטת פרינסטון, שם רכש תואר ראשון בהיסטוריה ובספרות בשנת 1922. בנוסף ערך את העיתון הבית ספרי. לאחר שאביו דחק בו ללכת ללימודי משפט בבית הספר למשפטים בהרווארד, נכנע סטיבנסון לקריאותיו של אביו והלך ללמוד בבית הספר למשפטים, אך כעבור זמן קצר הוא פרש מהלימודים בטענה ש "לא היה מעניין". הוא חזר לבלומינגטון וכתב כתבות עבור העיתון המשפחתי שהוקם בידי סבא רבא שלו. העיתון הכניס למשפחה כסף רב.
שנה לאחר שעזב את הרווארד, שוב התעניין סטיבנסון בלימודי משפט לאחר שדיבר עם שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, אוליבר ונדל הולמס הבן. כשחזר הביתה לבלומינגטון, החליט לסיים את לימודי התואר במשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן, כשהוא חוזר הביתה בסופי שבוע על מנת לכתוב לעיתון. סטיבנסון קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשנת 1926 והוסמך לעריכת דין באותה השנה. הוא החל לעבוד בפירמה פרטית בשיקגו.

משפחה ודת

בשנת 1928 נישא סטיבנסון לאלן בורדן, שהייתה אישה אמידה. הזוג הצעיר הפך במהרה לדמויות פופולריות ומוכרות בשיקגו. היו להם שלושה בנים: עדלי סטיבנסון השלישי, שכיהן כסנאטור מאילינוי בשנים 1970–1981, בורדן סטיבנסון וג'ון פל סטיבנסון. ב-1935 רכשו סטיבנסון ורעייתו שטח ששטחו 70 דונם על גדות נהר דה-פליינס הנמצא סמוך לעיר ליברטיוויל, פרוור עשיר של שיקגו. הם בנו בית מגורים על הנכס והוא שימש כמעונו הרשמי של סטיבנסון למשך שארית חייו. אף על פי שהוא בילה זמן קצר יחסית בביתו בשל הקריירה העמוסה שלו, סטיבנסון בנה חווה חקלאית כדי להיות בביתו, ובשנות החמישים, הוא נקרא לעיתים קרובות "האיש מליברטיוויל" על ידי התקשורת הלאומית. סטיבנסון רכש גם חווה בצפון מערב אילינוי, סמוך לעיר גלנה, שם רכב על סוסים לעיתים קרובות וגידל בקר. ב-1949 התגרשו סטיבנסון ובורדן. בנם, עדלי סטיבנסון השלישי, נזכר מאוחר יותר כי "לא היו יחסים טובים במשך זמן רב, אני זוכר את התנהגותה של אלן כבלתי סבירה, לא רק עם אבא, אלא אצלנו ועם המשרתים". כמה ביוגרפים טענו כי אשתו של סטיבנסון סבלה ממחלת נפש. סטיבנסון לא נישא בשנית לאחר גירושיו, אך ניהל מערכות יחסים עם מספר נשים בולטות לכל אורך חייו, כולל אלישיה פטרסון, מריאטה טרי ובטי בייל.
סטיבנסון דגל באוניטריאניזם והיה חבר בכנסייה האוניטארית המקומית. הוא גם נכח לעיתים בכנסייה פרסביטריאנית וכמושל התיידד עם כמרים ממנה. את הערכים הדתיים שלו תרגם לנושאים אזרחיים, והוא הרבה לדבר על דת בנאומיו.

1933–1948

ביולי 1933, החל סטיבנסון לעבוד כעורך דין מיוחד במנהל התיאום החקלאי, מוסד שנוצר במהלך הניו דיל. לאחר ביטול חוק היובש בדצמבר 1933, הפך לעורך דין מטעם מנהל האלכוהול הממשלתי שפיקח על תעשיית האלכוהול.
ב-1935, חזר לעריכת דין בשיקגו. הוא הוביל סניף מקומי שדרש סיוע צבאי לבעלות הברית במלחמת העולם השנייה, ופעל למען העלאת התמיכה בסיוע צבאי וכלכלי אל הממלכה המאוחדת ובעלות בריתה מול גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. סטיבנסון האמין שבריטניה הגנה על ארצות הברית וקרא לביטול חוקי הנייטרליות. הוא תמך בתוכנית השאל-החכר של הנשיא רוזוולט. העיתונות בשיקגו, שתמכה בבדלנות, התנגדה לכך.
ב-1940, הציע הקולונל פרנק נוקס, אותו מינה הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לתפקיד מזכיר הצי של ארצות הברית, שסטיבנסון יהיה עוזרו המיוחד. סטיבנסון כתב את נאומיו של נוקס. ב-1944, נסע לסיציליה ולאיטליה כדי לדווח על המצב הכלכלי במדינה. לאחר מותו של נוקס באפריל, 1944, חזר סטיבנסון לשיקגו וניסה לרכוש את עיתונו, אולם נכשל.
ב-1945, החל לעבוד במחלקת המדינה של ארצות הברית כעוזרו המיוחד של המזכיר אדוארד סטטיניוס כדי לעבוד על הקמת האומות המאוחדות. מאוחר יותר באותה השנה, נשלח ללונדון כחלק מהמשלחת האמריקנית לוועדה לנושאי האו"ם. סטיבנסון הנהיג את המשלחת והגיע להסכמים עם נציגי ברית המועצות.

מושל אילינוי, 1949–1953

ב-1948 נבחר סטיבנסון על ידי ג'ייקוב ארווי, מנהיג פוליטי בשיקגו, להיות מועמדה של המפלגה הדמוקרטית בבחירות למושלות אילנוי כנגד המושל הרפובליקני המכהן, דווייט גרין. בהפתעה פתאומית, הביס סטיבנסון את גרין בהפרש של 572,067 קולות, שיא מקומי. בנוסף, הנשיא טרומן ניצח באילינוי בהפרש של 33,612 קולות בלבד מול יריבו הרפובליקני, תומאס דיואי. סטיבנסון הושבע לתפקיד ב-10 בינואר 1949.
בין הישגיו של סטיבנסון כמושל אילינוי היו רפורמות במשטרת אילינוי על ידי הסרת שיקולים פוליטיים ממערכת המינויים. משיטות הגיוס והפעלת מערכת הכשרות לתעסוקה ולקידום, פיקוח על הימורים בלתי חוקיים ושיפור כבישים ממשלתיים. הוא ביקש לטהר את תדמית השחיתות של מדינת אילינוי; במקרה אחד הוא פיטר את מנהל בית הסוהר של המדינה עקב צפיפות יתר ובמקרה אחר פיטר סטיבנסון את מפקח המוסד לאלכוהוליסטים כשנודע לו כי המפקח קיבל שוחד מבעלי בתי המרזח המקומיים במטרה לאפשר למטופלים לקנות משקאות בברים המקומיים. שתיים מיוזמותיו העיקריות של סטיבנסון כמושל היו הצעות לייסד ועידה חוקתית (הנקראת "con-con") על מנת לתקן ולשפר את החוקה של מדינת אילינוי, וכמה הצעות הקשורות בחוק פשע שסיפקו משאבים ושיטות חדשות למאבק בפעילות פלילית באילינוי. רוב החוקים לא עברו במועצה המחוקקת, אולם הרפובליקנים הסכימו להתפשר עם סטיבנסון כשרוב תושבי אילינוי אישרו את הרעיון במשאל עם ב-1950. הדחיפה של סטיבנסון להשגת חוקה משופרת לאילינוי החלה בתהליך של שינוי חוקתי ובשנת 1969, ארבע שנים לאחר מותו, הושגה המטרה, ואולי היה זה הישגו החשוב ביותר של סטיבנסון כמושל. החוקה החדשה הסירה את המגבלות המבניות על הגדלת הממשלה במדינה.
במהלך כהונתו של סטיבנסון התעוררה בהלה קומוניסטית ברחבי המדינה, והמועצה המחוקקת העבירה חוק שאסר על השתייכות ל"קבוצות חתרניות" ודרשה שבועות נאמנות מכל עובד ציבור. סטיבנסון הטיל וטו על החוק. בנאומו נגד החוק, שאל האם בוגד אמיתי יהסס לחתום על שבועת נאמנות, ושרק חקירות מקצועיות יצליחו לטפל בחבלנים. בנוסף, טען שחקירות נאמנות הן מאפיין של מדינת משטרה ולא של דמוקרטיה. הוא טען שלמרות חוסר האהדה של הוטו, עליו למחות נגד הפגיעה בזכויות האדם, דבר שלטענתו רק ירחיק את הניצחון על האידאולוגיות המדכאות.
סטיבנסון הוכיח את עצמו כנואם מוצלח, והוכר כאינטלקטואל בעל הומור עצמי. דוגמה אחת לקח הייתה כשהעבירה המועצה המחוקקת חוק, בתמיכת מגדלי הציפורים, שהכריז על החתולים המשוטטים בעיר כמטרד ציבורי. סטיבנסון הטיל וטו על החוק וטען שטבעם של חתולים הוא לשוטט, ושמאבקם מול הציפורים הוא מאבק עתיק. סטיבנסון טען שניסיון לפתור זאת בחקיקה רק יכריח את המדינה לקחת צד במאבק החתולים מול הכלבים, במאבקי הציפורים ובמאבקי הציפורים והתולעים. סטיבנסון טען שלמדינה יש מספיק דברים לבצע בלי לנסות לשלוט בשוטטות החתולים, והודיע שהוא מטיל את הוטו לא בגלל שהוא מעדיף חתולים על כלבים.
ב-2 ביוני 1949, העיד סטיבנסון כעד אופי במשפטו של אלג'ר היס, עובד מחלקת המדינה לשעבר שהתגלה כמרגל עבור ברית המועצות. סטיבנסון עבד לעיתים עם היס, בהתחלה במחלקת המשפטים של מנהל התיאום החקלאי ב-1933, ולאחר מכן בין 1945 ל-1947 בנושאי האומות המאוחדות אולם לא היה חבר קרוב שלו. סטיבנסון העיד שהיס היה מכובד ונאמן. ב-1950 הורשע היס בעדות שקר. הסנאטורים ג'וזף מקארתי וריצ'רד ניקסון השתמשו בעדותו של סטיבנסון בבחירות של 1952 כדי להציג אותו כרך כנגד הקומוניזם, בטענה שהעדות מעמידה בספק את יכולתו להיות נשיא. בהופעתו ב-1952 בתוכנית פגוש את העיתונות טען סטיבנסון שהוא עורך דין ואחריותו היא להעיד לגבי מה שהוא יודע ולהגיד את האמת.

ניסיון להיבחר ומינוי לשגריר באו"ם ב-1960

בתחילת 1960 הכריז סטיבנסון שלא ינסה להתמודד בפעם השלישית על המועמדות הדמוקרטית אלא אם ידרשו זאת ממנו. אחד מחברו הקרוב טען שסטיבנסון רצה את המועמדות, אולם רצה שתבוא מצד הדמוקרטים. במאי 1960 ביקר הסנאטור ג'ון פיצג'רלד קנדי, שניסה לזכות במועמדות הדמוקרטית, את סטיבנסון בביתו שבליברטיוויל. קנדי ביקש מסטיבנסון לקבל אישור פומבי למועמדותו. בתמורה הבטיח קנדי, אם ייבחר, ​​למנות את סטיבנסון למזכיר המדינה בממשלו. סטיבנסון דחה את ההצעה ובעקבות זאת היחסים נהיו מתוחים בין השניים. אף על פי שסטיבנסון היה המועמד הדמוקרטי ב-1952 וב-1956, ועדיין שמר על תמיכה מצד ליברלים ואינטלקטואלים, שתי התבוסות שלו לאייזנהאואר גרמו למנהיגי המפלגה לרצות "פנים חדשות". בוועידה הדמוקרטית הלאומית ב-1960, פעלו תומכי סטיבנסון, ביניהם אלינור רוזוולט והעיתונאית אגנס מייר, למען היבחרו. מנהל מסע הבחירות של ג'ון קנדי, אחיו רוברט קנדי, לחץ על סטיבנסון לתמוך בקנדי, אחרת יחסל אותו במפלגה. סטיבנסון סירב בתוקף.
בלילה שלפני ההצבעה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית, החל סטיבנסון לעבוד באופן פעיל עבור המינוי. הוא ביקש מכמה מנהיגי משלחות בוועידה הלאומית את תמיכתם. שיחת המפתח הגיעה לראש עיריית שיקגו, ריצ'רד דיילי, מנהיג משלחת אילינוי. המשלחת כבר תמכה ברובה בג'ון פיצג'רלד קנדי, אך סטיבנסון אמר לדיילי שהוא מעוניין במועמדות הדמוקרטית ושאל אותו האם הצירים יסכימו לתמוך בו. דיילי אמר שלא הייתה לסטיבנסון תמיכה בקרב המשלחת, וכך נסתם הגולל על מועמדותו, כשלא הצליח לגייס את מדינתו לתמוך בו. למחרת הלילה, המשיך סטיבנסון לעבוד להשגת המועמדות, כיוון שהרגיש מחויב לחברים ותיקים, כרוזוולט ומייר. הסנאטור יוג'ין מקארתי ממינסוטה קרא לוועידה לא לדחות את האיש ש"הפך אותנו לגאים להיות דמוקרטים". עם זאת, קנדי זכה במועמדות כבר בהצבעה הראשונה עם 806 קולות; סטיבנסון סיים במקום הרביעי עם 79.5 קולות.
עם היבחרו של קנדי למועמדות, נאם סטיבנסון עבורו במהלך מסע הבחירות. של הקריירה הפוליטית הגדולה שלו, הכוללת שתי מועמדויות לנשיאות ארצות הברית, ראה את עצמו סטיבנסון כמדינאי בוגר והיה מועמד מוביל למשרת מזכיר המדינה של ארצות הברית.עם זאת, על פי ההיסטוריון רוברט דאלק, "ג'ק ובובי קנדי לא חשבו חיובי על סטיבנסון. הם ראו בו די מסוחרר ולא יעיל. סטיבנסון מעולם לא עמד בסטנדרט של קשיחות". סירובו של סטיבנסון לתמוך בפומבי בקנדי לפני הוועידה הדמוקרטית היה משהו שקנדי "לא יכול לסלוח לו", כאשר קנדי ​​אמר לתומכיו של סטיבנסון לאחר הבחירות, "אני לא מתכוון לתת לו שום דבר". משרת מזכיר המדינה ניתנה לדין ראסק, אז מדינאי אלמוני. עם זאת, אף על פי שג'ק ובובי קנדי היו שמחים מאוד לנדות את סטיבנסון מהממשל, הם הרגישו מחויבים להציע לו משהו בגלל תמיכתו מצד הדמוקרטים הפרוגרסיביים. הנשיא קנדי ​​הציע לסטיבנסון את התפקידים הבאים: שגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת, התובע הכללי של ארצות הברית (משרה שניתנה לבסוף לרוברט) או שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות. סטיבנסון בחר בסוף בשגריר ארצות הברית באו"ם.

שגריר ארצות הברית באו"ם, 1961–1965

באומות המאוחדות עבד סטיבנסון קשה כדי לתמוך במדיניות החוץ של ארצות הברית, גם כאשר הוא עצמו חלק על כמה מהפעולות של הנשיא קנדי. עם זאת, לעיתים קרובות הוא נתפס כאדם שלא קשור לממשלו של קנדי. קנדי טען שסטיבנסון לא התאים להיות נשיא, כיוון שהנשיאות לא הייתה מקום לדיבורים רכים.
באפריל 1961 סבל סטיבנסון מההשפלה הגדולה ביותר בקריירתו הדיפלומטית לאחר הכישלון של ארצות הברית בפלישה למפרץ החזירים. לאחר ששמע שמועות כי "הרבה פליטים רצו לחזור ולהפיל את קסטרו", הביע סטיבנסון את ספקנותו בנוגע לפלישה, אך הוא נשמר בשולי המבצע וקיבל תדרוך תשעה ימים לפני הפלישה, תדרוך מעורפל מאוד שניתן על ידי ארתור שלזינגר הבן וה-CIA. טרייסי בארנס, סוכן בכיר ב-CIA, אמר לסטיבנסון ולצוותו כי "יהיה מבצע חשאי בקובה שיופעל על ידי ממשלת קובה. המבצע יקבל שיתוף פעולה אמריקאי הכולל הכשרה ומימון". לפי ההיסטוריון פיטר ווידן, בארנס לא סיפר לסטיבנסון כי תהיה פלישה צבאית בקנה מידה גדול לקובה, והוא גם לא פירט פרטים על מלוא התמיכה האמריקנית במורדים הקובנים ומעורבותם, ואף לא סיפר לסטיבנסון על תקיפות אוויריות המתוכננות להרוס את חיל האוויר של פידל קסטרו. עוזר מזכיר המדינה לענייני ארגון בינלאומי, הארלן קליבלנד, שהשתתף בתדרוך, חש כי בארנס "מתחמק מדי", כיוון שהוא נשלח כדי להרגיע את סטיבנסון ולהגיד לו שהנשיא קנדי "יודע מה הוא עושה", וכי "ברור שסטיבנסון לא היה אמור לספר לאו"ם את מלוא פרטי תוכנית הפלישה".
הפלישה דלפה וקסטרו הבין שתהיה פלישה אמריקנית, אולם סטיבנסון עצמו לא ידע על כך. קנדי, שחשב שסטיבנסון יכעס על כך שלא התייעצו בו בנוגע לכך, טען שלא רצה לסכן את מעמדו סטיבנסון כנציג אמריקני, וביקש מיועצו שיסביר לסטיבנסון שהוא ניסה להגן עליו במקרה שהמבצע ייכשל. ללא ידיעה שה-CIA והצי חימשו את המורדים, ושהטייסים הפציצו מטרות קובניות, חזר סטיבנסון על גרסת ה-CIA לפני האספה הכללית של האו"ם. הוא טען שהממשלה לא סייעה למורדים, ולאחר שגילה שהטעו אותו טען שאמינותו נהרסה. סטיבנסון שקל להתפטר, אולם חבריו והנשיא קנדי שכנעו אותו להישאר.

מותו ומורשתו

ביולי 1965 נסע סטיבנסון לז'נבה שבשווייץ כדי להשתתף בישיבה השנתית של המועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות. אחרי הוועידה הוא ביקר בלונדון לכמה ימים, שם ביקר אצל ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון. סטיבנסון שוחח עמו על המצב בדרום וייטנאם ולאחר מכן ראיין אותו אריק סברייד. באחר הצהריים של ה-14 ביולי, כאשר טייל בלונדון עם העוזרת שלו (שהייתה גם המאהבת שלו) מריאטה טרי בכיכר גרוונר, סבל סטיבנסון מהתקף לב מאסיבי, ומת מאוחר יותר באותו יום בשל אי-ספיקת לב בבית החולים סנט ג'ורג' הנמצא ברובע וונדסוורת'. הוא היה בן 65. 
לאחר שנערך לו טקס הנצחה באולם העצרת הכללית של האומות המאוחדות (ב-19 ביולי 1965), בוושינגטון הבירה, בספרינגפילד, ובבלומינגטון, סטיבנסון נקבר על בבית העלמין אוורגרין הנמצא בבלומינגטון, אילינוי. בהלוויתו האוניטריאניסטית בבלומינגטון השתתפו דמויות לאומיות רבות, בהן הנשיא לינדון ג'ונסון, סגן הנשיא יוברט האמפרי, ונשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ארל וורן.
העיתונאי דייוויד הלברשטם כתב על סטיבנסון: 
"הוא מילא תפקיד היסטורי למפלגתו, פעמיים מועמד לנשיאות, בפעם הראשונה שהתמודד מול הסיכויים הבלתי אפשריים ב -1952, בשיא מלחמת קוריאה וכשסבל ממקארתיזם, עם המפלגה (הדמוקרטית) שכבר נרקבה משערוריותיהם של אנשי המפלגה במשך עשרים שנה בשלטון, רץ מול גיבורו הגדול של התקופה, דווייט אייזנהאואר. קולו של סטיבנסון נראה מיוחד באותו הרגע, קול של רציונליות ואלגנטיות.".
בשדה התעופה המרכזי של אילינוי, ליד בלומינגטון, יש פסל בדמותו של סטיבנסון. הפסל נראה כאילו סטיבנסון יושב על ספסל כשרגליו נשענות על התיק שלו וראשו נשען על ידו, כממתין לטיסתו. הוא מתואר כלובש נעליים עם חור יחיד, עמן הלך קילומטרים רבים במהלך מסע הבחירות שלו. הנעל הפכה לסמל של מסע הבחירות שלו. 
החווה של עדלי סטיבנסון השוכנת במטאווה שבאילינוי, הייתה ביתו של סטיבנסון בין השנים 1936–1965 והיא רשומה במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית, ונקבעה כציון דרך היסטורי לאומי.
לאחר מותו, קיבל סטיבנסון את עיטור מסדר לינקולן (עיטור הכבוד הגבוה ביותר באילינוי) על ידי מושל אילינוי ב-1965.

בסרטים ובטלוויזיה

סטיבנסון אוזכר כמה וכמה פעמים בסדרות טלוויזיה ובסרטים. סטיבנסון אוזכר בסדרה משפחת סימפסון בפרק "Lisa the Iconoclast" (פרק 16 בעונה השביעית, שודר לראשונה ב-18 בפברואר 1996 ובפרק "The Secret War of Lisa Simpson" (פרק 25 בעונה השמינית, שודר לראשונה ב-18 במאי 1997). דמותו של סטיבנסון הופיעה בפרק זה כאשר הארי שירר מדבב את הדמות. בסדרה ימים מאושרים, סטיבנסון אוזכר בפרק "The Not Making of the President" (שודר לראשונה ב-28 בינואר 1975). בסדרת הטלוויזיה "מדע מסתורי 3000" נראה כי סטיבנסון קונה מכונית. באחד מן הפרקים בסדרה מרפי בראון, נולד תינוק ומוענק לו השם "עדלי סטיבנסון".
סטיבנסון אוזכר גם בסרטי קולנוע. פיטר סלרס טען כי תיאורו של הנשיא מרקין מופלי בסדרה ד"ר סטריינג'לאב מבוסס על אישיותו של סטיבנסון. אמרתו של סטיבנסון בזמן משבר הטילים בקובה, "אל תחכו לתרגום", לשגריר הרוסי ולריאן זוריוה, עורר דיאלוג בסצנת בית המשפט במסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת. הנאום ההיסטורי עצמו מתואר בסרט "שלוש עשרה ימים". בסדרה זו, מיכאל פאירמן גילם את סטיבנסון. בנוסף, גם השחקן ראלף בלאמי מגלם את סטיבנסון בסרט הטלוויזה "טילי אוקטובר". סטיבנסון אוזכר גם בסרטים "העולם של ויין 2 "(אחת הסצנות מתרחשות בפארק על שמו של סטיבנסון הנמצא באורורה), "בגדים פשוטים" (בית הספר התיכון נקרא על שם סטיבנסון), "הרומן שלי עם אנני" (הדמות של וודי אלן מספרת בדיחת סטנד-אפ על הקמפיינים של סטיבנסון ואייזנהאואר).