google/wiki40b huggingface dataset:
אלזה ברג

תולדות חייה

נולדה בעיר רטיבור שבשלזיה למשפחה חילונית בת 6 ילדים. לאבי המשפחה היה בית חרושת לסיגרים ומצבה הכלכלי היה טוב. כבר בגיל צעיר יצאה ברג לבדה ללימודים בברלין, אך לא למדה שם במוסד רשמי, משום שאקדמיות לאמנות בעיר לא נפתחו לנשים עד 1919. בשנת 1905 הגיע לברלין בעקבות עניינו באקספרסיוניזם, מומי שוורץ, צייר יהודי מהולנד. השניים נפגשו ומאז היו לזוג (הם נישאו רק ב-1920). ב-1911 השתקעו השניים בעיירה שורל (Schoorl) שבצפון הולנד וחברו ללאו גסטל וחבורת אמנים שנודעו כ"אסכולת ברגן", שינקה הן מהאקספרסיוניזם הגרמני והן מן הקוביזם. ב-1920 עזבו ברג ושוורץ לאמסטרדם והרבו לצאת למסעות, בהם לטורקיה, הבלקן, ספרד ומיורקה. ב-1924 קיבלה ברג אזרחות הולנדית.
לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה (קיץ 1940), סירבו ברג ושוורץ להסתתר או לענוד טלאי צהוב. הם נתפסו על ידי הגסטפו ב-12 בנובמבר 1942, הובלו למחנה וסטרבורק ומשם לאושוויץ, שם נרצחו מיד עם הגיעם ב-19 בנובמבר.

יצירתה וסגנונה

סגנונה של ברג מגוון ומושפע מאסכולות שונות באמנות המודרנית של התקופה, אך עם גישה אישית שלה. בין יצירותיה נמצאת השפעות קוביסטיות, אקספרסיוניסטיות, פוסט אימפרסיוניסטיות, לומיניסטיות (גישה קרובה לאימפרסיוניזם של ציור נופים מוצפי-אור, לרוב נופי-ים) ועוד. בניגוד לבעלה, יצירותיה אינן מהוות דוגמה מובהקת ל"אסכולת ברגן".
יצחק חייק

יצחק חייק (נולד באפריל 1945) הוא איש עסקים וסופר  וגם כדורגלן ישראלי המשחק במכבי אור יהודה בעמדת השוער.

ביוגרפיה

חייק נולד בעיראק, ובגיל 6 עלה עם משפחתו לישראל והמשפחה התיישבה באור יהודה. נשוי לעדית, בתו של מרדכי בן פורת.

ספריו

ספרו הראשון, "המלחמה הבאה" (הוצאת רמדור), יצא לאור בשנת 1968, בהיותו בן פחות מ-24. הספר נכתב על רקע תקופת האופוריה שלאחר מלחמת ששת הימים ותיאר התקפת פתע ערבית-סובייטית על ישראל, וניצחון מוחץ של צה"ל על צבאות אלו. ספרו השני, "קץ כדור הארץ" (הוצאת רמדור, 1969), היה ספר מדע בדיוני, שתיאר מלחמה כלל עולמית והשמדת רוב האנושות, כאשר לקראת סיום המלחמה מצטרפים אליה גם  חייזרים. ספרו השלישי, "האשה שלנו במוסקבה" (הוצאת צ'צ'יק, 1970) תיאר את פעולות "המוסד" בברית המועצות דאז.

ספורט ועסקים

חייק עבר לאחר מכן לעסוק בתחומים אחרים - ספורט ועסקים. הוא שימש כמנג'ר של קבוצת מכבי אור יהודה מליגה ג' ושיחק כשוער בקבוצת אליצור יהוד. נכון לשנת 2019 משמש כשוער מכבי אור יהודה והוא השוער הוותיק ביותר בארץ. באפריל 2019 נכנס לספר השיאים של גינס כשחקן הכדורגל המבוגר ביותר בכל הזמנים, בגיל 74.
במקביל, חייק הוא הבעלים של "חייק במות", הספקית הגדולה בארץ לבמות ותפאורות לתיאטרון. במסגרת זו, ובתגובה לסירובם של מספר שחקנים להופיע בתיאטרון אריאל, הוא הודיע על חרם נגדי של חברתו, שלא תספק יותר במות ותפאורות לכל תיאטרון שיסרב להופיע באריאל.
יחיאל הררי

ביוגרפיה

נולד ליוסף ולאילנה, גדל בראשון לציון ולמד בגימנסיה גן נחום בעיר.
בצה"ל שירת כלוחם וסמל צוות בעורב גבעתי.
הררי למד לתואר ראשון, במסלול ניהול ומדע המדינה באוניברסיטה הפתוחה, אותו סיים בהצטיינות בשנת 1998. למד לתואר שני במסלול פילוסופיה פוליטית, בחוג למדע המדינה, אוניברסיטת תל אביב, אותו סיים בהצטיינות. נושא התזה: "האדם והמדינה בהגות היהודית".
כתב את עבודת הדוקטור שלו בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב בנושא "מיסטיקה כרטוריקה משיחית בכתביו ופועלו של הרב יצחק גינזבורג", בהנחיית מיכאל קרן ופרופ' שלמה גיורא שוהם. לאחר מכן היה מרצה מן החוץ באוניברסיטה ולימד במכללת ספיר.
בתקופה זו היה יועץ פרלמנטרי לחברי הכנסת אופיר פינס ואלי בן-מנחם ממפלגת העבודה, וכיועץ תקשורת לשר הבינוי והשיכון.
בעקבות היחשפותו לספר התניא חזר בתשובה והחל לפרסם ספרים בנושאי חסידות, מונגשים לקהל הרחב.
בעבר שימש עיתונאי ברשת ידיעות תקשורת. זוכה פרס עיתונאי מצטיין ברשת].
הררי שימש כיועץ מקצועי לוועדה לבחינת תחום שיקום שכונות במשרד הבינוי והשיכון, בראשות הסופר [[אלי עמיר|אלי עמיר]]]. מחבר דו"ח הוועדה שהוגש לשר הבינוי והשיכון. שימש כראש לשכה ויועץ מקצועי בכיר לסגן שר התעשייה והמסחר וסגן שר השיכון והבינוי]. בתקופה זו לקח חלק במשלחות מקצועיות לחו"ל: כנס WTO בקטאר; חתימה על הסכם סחר חופשי בבולגריה; משלחת מנהיגות צעירה מטעם ה-AJC בארצות הברית; היה חבר בוועדת היגוי בקרן להלוואת בערבות מדינה ועמד בראש צוות לכתיבת תוכנית לשינוי ארגוני במשרד התמ"ס. כיהן כיו"ר דירקטוריון מט"י (מרכז טיפוח יזמות) מודיעין, רמלה ולוד. 
החל מהשנים 2013-2014 עוסק בעיקר בהרצאות בישראל ובעולם בנושאים קבלה, חסידות ותורת הנפש היהודית, חינוך, חשיבה יצירתית ומימוש פוטנציאל, שינוי רגשי.
מתגורר ביישוב אליאב במזרח לכיש. נשוי לענת ישראל, עו"ד, בעבר חברת מועצת העיר מודיעין מטעם מרצ.
הכתרה (שחמט)

הכתרה במציעה

בשלב המציעה הכתרות הן גם כן נדירות יחסית, אם כי נפוצות יותר. כיון שיש הרבה כלים על המגרש, לא קל לקדם את הרגלי, ובדרך כלל נחוץ לשם כך שיתוף פעולה של עוד מספר כלים. לעיתים זה בא כנגד ניסיון של היריב להתקפת מט על המלך.

הכתרה לכלי שאינו מלכה

מלכה היא הכלי החזק ביותר, ומשום כך, ברוב מוחלט של המקרים בוחר השחקן להכתיר מלכה. אולם קיימים גם מקרים מיוחדים שבהם יבחר השחקן להכתיר כלי אחר.
Tag team

בהיאבקות מקצועית, המונח "Tag team" מתייחס לסוג קרב בו שני מתאבקים או יותר משתפים פעולה כצוות. הם בדרך כלל מתאבקים במספר זהה של יריבים. על פי כללי ההיאבקות המקצועית, רק מתחרה אחד מכל צוות רשאי להיכנס לזירה בכל פעם בעוד שהשותפים ממוקמים בפינה מסוימת מחוץ לזירה. בכל רגע נתון יכול כל מתאבק שנמצא בזירה להתחלף עם שותפו לצוות בתנאי שהצליח לטפוח על כתפו או ידו של שותפו שנמצא מחוץ לזירה.
קרב ה-Tag team הראשון נערך בשנת 1901 בסן פרנסיסקו שבארצות הברית. מנהלי תחרויות ההיאבקות בסן פרנסיסקו הגו סוג קרב זה כדי לשפר את הערך הבידורי שבקרבות ההיאבקות על מנת להעלות את הפופולריות של הספורט. הפופולריות של קרובות ה-Tag team החלה לצבור תאוצה מחוץ לסן פרנסיסקו רק במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. אליפות ה"עולם" הראשונה של קרבות ה-Tag team נערכה במהלך שנות ה-50 המוקדמות בסן פרנסיסקו. בהמשך החלו להיערך אף קרבות Tag team בהם מעורבים שלושה צוותים.
בדרך כלל, כל צוות Tag team כולל שני מתאבקים ולכן תחרויות אלה נקראים לעיתים "קרבות זוגות" בעברית. באירוע סדרת ההשרדות (Survivor Series) של ה-WWE המופעים העיקריים הם מספר קרבות של ארבעה מול ארבעה מתאבקים, כאשר הצוות המנצח הוא זה שהצליח להדיח את כל המתאבקים של הצוות השני. בדרך כלל הצוותים מאוגדים לפי מכנה משתף כלשהו (למשל: מתאבקים אמריקאים נגד מתאבקים זרים) או כחלק מהעלילה לפי מניע משותף ויריבות בין קבוצות, וזאת כדי להגביר את העניין בקרבות אלה.
עם השנים הפך המונח "Tag team" פופולרי גם כדי לתאר מקרים בהם שני אנשים או יותר משתפים פעולה כאשר כל אחד פעיל לסירוגין, למשל צמד אשר משתף פעולה בעת קיום דיבייט מול אדם אחר ואשר נוהג להתחלף באופן תדיר על מנת להתיש ולגבור על הצד השני.
מאורים

היסטוריה

עם הגעת האירופאים לניו זילנד במאה ה-17, חלו שינויים מרחיקי לכת באורח החיים של המאורים. הם אמצו בהדרגה היבטים רבים ממנהגיהם של החברה המערבית ותרבותה. היחסים בין המאורים למתיישבים הלבנים, היו בתחילה ידידותיים. בשנת 1840 נחתם הסכם ואיטנגי (Treaty of Waitangi), בין נציגי הממשל הבריטי בניו זילנד לבין מנהיגי השבטים המאורים מכל רחבי המדינה, שבו הוכרזה ניו זילנד כמושבה בריטית, ונקבעו זכויותיהם של המאורים ובעלותם על השטחים שבהם ישבו. ההסכם כובד לזמן קצר ובשנת 1845 החלה סדרת קרבות שנמשכה לסירוגין עד שנת 1872 (ראו להלן) בין המתיישבים האירופים (פקאהה Pakeha) לבין השבטים המאורים, בנוגע לשליטה על הקרקעות.

לאחר מלחמת הקרקעות

בסוף המאה ה-19, בסוף מלחמתם עם המתיישבים האירופים, היה מספר המאורים כ-100,000. בסוף המאה ה-19 כבר נחזה כי המאורים יתבוללו באוכלוסייה האירופית באי, ולאחר מכן ירד מספרם לכ-40,000. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, בעיקר הודות למאמצי מנהיגי המאורים, התגבשו המאורים כמיעוט עצמאי כלכלית בניו זילנד ואוכלוסייתם מונה כיום יותר מחצי מיליון נפש. המאורים משמרים את זהותם התרבותית בנפרד מכלל קהילת תושבי ניו זילנד. בה בעת הם שולחים נציגים לבית הנבחרים ומשתתפים בשאר נושאים לאומיים.
אדסל ברמודה

ייצור והרכבה

דגמי "אדסל בורמודה" יוצרו במפעלי ההרכבה של פורד: "Edison Assembly" בעיר אדיסון בניו ג'רזי, "Michigan Assembly Plant" בעיר ויין במישיגן, "Atlanta Assembly" בעיר "Hapeville" ג'ורג'יה, ו-"San Jose Assembly Plant" באזור צפון קליפורניה, קליפורניה.
וולטר פלאודן

וולטר צ'יצ'ל פלאודן (Walter Chichele Plowden‏, 3 באוגוסט 1820 -1860 ) היה הקונסול הבריטי במאסאווה (כיום באריתראה), משנת 1848 ועד מותו. פלאודן זכה להערכה על כך שעודד ופיתח יחסים טובים עם ראס עלי השני ועם הקיסר תוודרוס השני לאחריו. הוא עסק גם בכתיבת ספרים אודות מסעותיו באתיופיה. הוא נרצח בשנת 1860, בעת מסע בין ים סוף והעיר גונדר בפקודת בן דודו (ולפי גרסה אחרת - אחיינו) של הקיסר, ליג' גרד כינפו שהנהיג מרד כושל והוצא להורג בפקודת הקיסר באותה השנה. פלאדון נקבר בחצר כנסיית גימג'ה-בית מריים בפאסיל גמב שבגונדר. 
ספרו "מסעות בחבש ובמחוז הגאלה, עם תיאור שליחות אל ראס עלי ב-1848" ‏("Travels in Abyssinia and the Galla Country, with an account of a mission to Ras Ali in 1848") יצא לאור בלונדון בשנת 1868.
גנדן השקעות

היסטוריה

החברה נוסדה בדצמבר 1999, כחברת החזקות והשקעות על ידי נוחי דנקנר יחד עם אביו, יצחק דנקנר, ואחותו שלי דנקנר-ברגמן, זמן קצר לאחר שמכרו את מניותיהם בחברת דנקנר השקעות, תמורת כ-55 מיליון דולר. החברה גייסה משקיעים נוספים, ביניהם מקס ושאול גילינסקי (אנשי עסקים מדרום אמריקה שהיו שותפים גם בדנקנר השקעות) משפחת שימל, דוידי גילה, אבי פישר, דן טהורי ורפי ביסקר (ששימש כמנכ"ל החברה הבת גנדן נדל"ן). 
בתחילת דרכה עיקר השקעותיה של החברה נעשו בתחום הנדל"ן, בישראל ובאירופה. לאחר שנה וחצי של פעילות, השקיעה ב-13 פרויקטים לבניית כ-2,200 יח"ד וקרוב ל-100 אלף מ"ר של שטחי מסחר ומשרדים. כמו כן, ביצעה השקעות בחברות הבורסאיות קרדן נדל"ן, וילאר ונכסי אזורים. 
ביוני 2001, ביצעה גנדן גיוס הון לפי שווי של כ-180 מיליון דולר, במסגרתו הצטרפו אליה כמשקיעים דארקו הורבט, משקיע סלובני, אשר השקיע בגנדן כ-15.5 מיליון דולר באמצעות חברת אקטיבה, ואיש העסקים הישראלי צורי דבוש, ממייסדיה של חברת אמבלייז, שהשקיע אז בגנדן כ-6.3 מיליון דולר.
ביוני 2001, חברת גנדן נדל"ן רכשה מחברת אזורים 36% ממניותיה של "נכסי אזורים" תמורת 147 מיליון שקל, ובפברואר 2002, הגדילה את החזקת מ-47% ל-83%. באוקטובר 2003 מכרה הקבוצה את שליטתה ב"נכסי אזורים".
במאי 2003 רכשה גנדן, יחד עם משפחות מנור ולבנת, ממשפחות רקנאטי וקרסו, את השליטה בקבוצת אי די בי, שהיא אחת מהקבוצות הפעילות והמעורבות ביותר במשק הישראלי וכללה את שופרסל, נייר חדרה, מכתשים אגן תעשיות, נכסים ובניין, גב ים, אלרון, כלל עסקי ביטוח ועוד. מקור המימון העיקרי של גנדן לרכישת השליטה באי.די.בי. הייתה הלוואה מבנק לאומי, מול ההלוואה קיבל לאומי שעבוד על 31% ממניות קבוצת אי די בי. בנק מזרחי טפחות היה מלווה נוסף של גנדן עם שעבוד של 7% ממניות אי די בי. היקף האשראי שקיבלה גנדן מבנק לאומי במהלך השנים הגיעה ל-450 מיליון שקל. 
בספטמבר 2012 רכש איש העסקים היהודי-ארגנטינאי אדוארדו אלשטיין 9.5% ממניות החברה תמורת 25 מיליון דולר. העסקה נחתמה בברכת הרב יאשיהו פינטו.
ב-17 בדצמבר 2013 איבדה גנדן את השליטה בקבוצת אי די בי. ב-5 בינואר 2014 קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב כי השליטה באי.די.בי תועבר מידיו של דנקנר לשליטת קבוצת אקסטרה-אלשטיין של אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה.
פטר קובה

קריירת מועדונים

קובה החל את קריירת הבוגרים שלו בבוהמיינס פראג מליגת העל הצ'כוסלובקית בשנת 1988, שם שיחק שתי עונות והיה שחקן הרכב קבוע. בעונת 1990/91 החל קובה לשחק בספרטה פראג, והפך מיד לשוער הבכיר של הקבוצה. כבר בעונתו הראשונה זכה קובה עם ספרטה פראג באליפות צ'כוסלובקיה. בעונת 1991/92 זכה קובה עם ספרטה פראג בגביע הצ'כוסלובקי לאחר ניצחון 2-1 בגמר על טטראן פרשוב. כעבור שנה, זכה קובה שוב עם ספרטה פראג באליפות צ'כוסלובקיה, בפעם האחרונה בה התקיימה ליגת העל הצ'כוסלובקית לפני שהתפצלה לליגה צ'כית וליגה סלובקית בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה. בעקבות זכייה זו באליפות ועונה אישית מוצלחת, זכה קובה בתואר כדורגלן השנה בצ'כיה לשנת 1993. בשתי העונות הבאות זכה קובה עם ספרטה פראג באליפות ליגת העל הצ'כית. בעונת 1995/96, שהייתה האחרונה של קובה בקדנציה זו בספרטה פראג, קובה לא זכה באליפות, אך זכה בגביע הצ'כי, לאחר ניצחון 4-0 בגמר על פטרה דרנוביצה. קובה הבקיע במשחק זה את השער הרביעי בבעיטת עונשין.
לקראת עונת 1996/97 חתם קובה בדפורטיבו לה קורוניה, אך שימש בקבוצה זו שוער שני וצבר ארבע הופעות ליגה בלבד. בתום עונה זו עזב את לה קורוניה וחתם בקייזרסלאוטרן, שם לא שיחק ולו במשחק ליגה אחד, ושימש שוער מחליף לאנדראס ריינקה, אך זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה. בתום עונה זו, חתם קובה בבוויקטוריה ז'יז'קוב מליגת העל הצ'כית, שם הפך שוב לשוער ראשי, למשך עונה אחת. בתום עונה זו חזר קובה לדפורטיבו לה קורוניה, שוב לעמדת השוער המחליף, ושיחק בשני משחקי ליגה בלבד במהלך שתי עונות. בעונת 2001/02 עבר לשחק בפ.ק. יבלונץ, שם היה השוער הראשי, ובתום עונה אחת שב לספרטה פראג, שם שיחק שלוש שנים כשוער מחליף, והוסיף לארונו שתי אליפויות נוספות וגביע אחד. בתום עונת 2004/05 פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

קובה החל לשחק בשנת 1991 בנבחרת צ'כוסלובקיה, בה הופיע שמונה פעמים, ועם פירוק צ'כוסלובקיה עבר לשחק בנבחרת צ'כיה, עמה השתתף ביורו 1996 והיה חלק מנבחרת שהגיעה באופן מפתיע עד לגמר, בו הפסידה 2-1 לנבחרת גרמניה משער זהב בהארכה של אוליבר בירהוף. קובה פתח בכל המשחקים של צ'כיה בטורניר זה. בשנת 1998 קובה ערך את הופעתו ה-38 והאחרונה במדי צ'כיה, ועם פרישתו, אפודת השוער הראשון הועברה לפאבל סרניצ'ק.

חיים אישיים

פטר קובה הוא בנו של פאבל קובה, שגם הוא היה שוער בינלאומי, שאף נכלל בסגל נבחרת צ'כוסלובקיה למונדיאל 1962 בו הגיעה לגמר, אך לא שיחק בו. פאבל קובה נפטר ב-1993.
אבי בורגר

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר בורגר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בחטיבה. בהמשך מונה למפקד פלוגה בגדוד 890, ולחם בראשה במלחמת לבנון הראשונה מהנחיתה בשפך נהר אל-אוואלי ועד ביירות. בשנים 1989–1991 שימש מפקד גדוד 931 (שחם), והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. בשנים 1995–1996 פיקד על חטיבת הבקעה. לאחר שמחבלים הרגו מן המארב שלושה חיילים, החליט הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק, להדיחו מתפקידו. לאחר מכן פיקד על מחוז צפון בפיקוד העורף ובשנים 2002–2004 פיקד על בה"ד 16. לאחר מכן פרש מצה"ל.
הלן דה פורטאלה

ביוגרפיה

דה פורטאלה נולדה בניו יורק בשם הלן בארבי למרי לורילרד בארבי  ולבנקאי הנרי בארבי (Henry Barbey). סבה, פייר לורילרד השלישי , היה הבעלים של חברת טבק משגשגת בשם 'Lorillard Tobacco Company' . בשנת 1891, נישאה בקתדרלה האמריקאית בפריז  להרמן דה פורטאלה , קפטן במשמר הקיסרי של הצבא הפרוסי. לזוג היו שלושה ילדים. להלן הייתה אזרחות אמריקאית ושווייצרית, ולבעלה אזרחות שווייצרית וגרמנית.

שיט

במאי 1900 השתתפה דה פורטאלה באולימפיאדת פריז בתחרות השייט בנהר סן בשלושה מקצים, על מפרשית בשם לרינה (Lerina), בקטגוריית משקל מפרשית עד שני טון, עם צוות שכלל את בעלה הרמן דה פורטאלה ואת אחיינה, ברנרד דה פורטאלה . בכך הייתה דה פורטלאה לאישה הראשונה שהתחרתה במשחקים האולימפיים. במקצה הראשון, שנערך ב-22 במאי 1900, הגיעה דה פורטאלה למקום הראשון ביחד עם צוותה, ובכך הפכה לאישה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית (לאחר חודשיים, הטניסאית הבריטית שארלוט קופר, הפכה לאישה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית במסגרת תחרות אישית). שלושה ימים לאחר מכן, במקצה השני, זכתה עם צוותה בתחרות השייט במדליית כסף. את המקצה השלישי היא לא סיימה.
טיסה 293 של אמריקן איירליינס

רקע

ניקולה קוואג'ה היה אחד משישה סרבים שהורשעו בהפעלת מטען נפץ בבית הקונסול היוגוסלבי בשיקגו במאי 1979. לאחר ששוחר ממאסר בעקבות, ב-20 ביוני 1979 קוואג'ה השתלט על מטוס טיסה 444 של אמריקן איירליינס מניו יורק לשיקגו (בואינג 727) זמן קצר לפני שהמטוס היה אמור לנחות בשיקגו כאשר איים לפוצץ את המטוס באמצעות פצצה תוצרת בית. קוואג'ה דרש לשחרר את סטויילקו קאיביץ', כומר אורתודוקסי סרבי אשר היה גם הוא שותף בהפעלת מטען נפץ בבית הקונסול, ועדיין ישב בכלא על כך. לאחר שהניח לנוסעים ולרוב חברי הצוות ללכת, קוואג'ה אילץ את יתר חברי הצוות לטוס בחזרה לניו יורק, שם הוא דרש וקיבל מטוס בואינג 707 אותו הוא בתחילה דרש להטיס ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, אבל מאוחר יותר לאירלנד לאחר שלמד מעורך דינו כי לאירלנד אין הסכם הסגרה עם ארצות הברית. התכנון של קוואג'ה היה להשתלט על המטוס לפני שהוא ינחת באירלנד ולהטיס אותו לבלגרד, שם ירסק אותו על בניין המטה של המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית, אולם עורך דינו של קוואג'ה, אשר היה גם הוא על סיפון המטוס, דיבר עימו ושכנע אותו לא לעשות זאת. והוא נכנע בפני רשויות האכיפה האיריים, אשר הסגירו אותו בהמשך לאמריקנים. קוואג'ה נידון ל-67 שנים בכלא האמריקאי, אך בפועל שהה בכלא האמריקני רק 20 שנים. קוואג'ה נפטר מהתקף לב בביתו שבבלגרד בנובמבר 2008.
מאוחר יותר טען קוואג'ה בראיונות שונים בעיתונים סרבים שאוסאמה בן לאדן גנב את הרעיון שלו לרסק מטוסים על בניינים כאשר הוציא לפועל את פיגועי 11 בספטמבר.
שחלוף כפול

שחלוף כפול הוא סוג של שחלוף מגנטי שעלול להתעורר בין יונים בדרגות חמצון שונות. תאוריה זו, שהוצעה לראשונה על ידי קלרנס זנר, חוזה את הקלות שבה אלקטרונים ניתנים לשחלוף בין שני מינים ויש לה השלכות חשובות על קביעת צורת המגנטיות של חומרים: פרומגנטיות, אנטי-פרומגנטיות, או אף לא אחת מהן. 

לדוגמה, באינטראקציית 180 המעלות של Mn-O-Mn שבה אורביטלי "eg" במנגן עושים אינטראקציה ישירה עם אורביטלי "2p" בחמצן, ולאחד מהיונים במנגן יש יותר אלקטרונים מלשני. במצב היסוד, הספינים בכל יון Mn מיושרים לפי כללי הונד:
אם יון החמצן (O) תורם אלקטרונים בעלי ספין חיובי (ספין "מעלה") ליון של ⁴⁺Mn, אז האורביטל החסר שלו יכול להתמלא על ידי אלקטרון מיון של ³⁺Mn. בסופו של התהליך, אלקטרון עובר בין יוני המתכת השכנים, תוך שמירה על קיטוב הספין. שחלוף כפול חוזה כי תנועת אלקטרון זה ממין אחד למשנהו קלה יותר אם האלקטרונים לא משנים את כיוון הספין כדי להתאים לכללי הונד כאשר הם מגיעים למין המקבל. היכולת לקפוץ (איטירנטיות) מפחיתה את האנרגיה הקינטית. מכאן שהחיסכון באנרגיה הכוללת יכול להוביל ליישור פרומגנטי של יונים סמוכים.
מודל זה דומה באופן שטחי לשחלוף על. עם זאת, בשחלוף על, יישור פרומגנטי או אנטי-פרומגנטי מתרחש בין שני אטומים עם אותה הערכיות (מספר האלקטרונים); ואילו בשחלוף כפול, האינטראקציה מתרחשת רק כאשר לאטום אחד יש אלקטרון נוסף בהשוואה לאחר.
ל'אטאלנט

תקציר העלילה

הסרט מתחקה אחר קורותיו של ז'אן, הקפטן של הדוברה ל'אטאלנט ואשתו החדשה, ג'וליט (דיטה פארלו). הם נישאים לאחר שבקושי הכירו זה את זו, בעיירה הפרובינציאלית של ג'וליט. הסצנה של צעדתם מהחתונה לסירתו של ז'אן מצולם בסגנון מקוטע והוא מבשרו של הגל החדש של הסרטים הצרפתיים. הם יוצאים לטיול לפריז, מסע המשמש הן להובלת מטען והן כירח הדבש שלהם. מתח ניצת בקרב הצוות, אשר אינם רגילים להימצאותה של אישה על הספינה. רוב הקונפליקט נובע מז'אן שמתעוררת בו קנאה זועמת, הוא מנפץ צלחות, ומרים עוגן כל אימת שמזדמן, לאחר שהוא מגלה את ג'וליט ועמיתו ז'ול (מישל סימון) משוחחים בתאו של ז'ול.
כשהם מגיעים לפריז הולכים ז'אן וג'וליט למועדון מוזיקה. שם הם פוגשים ברוכל המפלרטט עם ג'וליט, דבר המוביל לריב עם ז'אן. ג'וליט שלא אוהבת את חיי הספינה ונמשכת לאורותיה של פריז, בורחת עם הרוכל. זאן שננטש מאחור זועם, מותיר אותה מאחור ואחר כך הוא שב לאחר שהחליט לחפש אותה.

ההערכה לסרט

הסרט קיבל שבחים בשל סגנונו הריאליסטי-פואטי החוזה את הנולד, אולם הוא גם כלל קטעים סוריאליסטים מפתיעים, כמו התמונה הכפולה של מישל סימון בקטע ההיאבקות והסצנה שבה ז'אן קופץ לנהר. כפי שצוין הסרט חביב על יוצרים בני הגל החדש בקולנוע הצרפתי, שסרטיהם מכילים רמיזות רבות לעבודותיו של ז'אן ויגו.
המפיצים המקוריים של הסרט צמצמו את משכו בניסיון לעשותו פופולרי יותר והוסיפו לשם הסרט את הכותר Le Chaland Qui Passe, שם שיר בן התקופה, שאף הוכנס לתוך הסרט.
ל'אטאלנט נבחר לסרט העשירי בטיבו בכל הזמנים במשאל של Sight & Sound משנת 1962 ולמקום השישי ב-1992.
הצילום שקצר את ההלל היה של בוריס קאופמן, מאוחר יותר הוא הפליג לצלם סרטים גדולים בהוליווד כמו חופי הכרך. אף על פי כן, הוא תיאר את עבודתו עם ויגו כ"גן עדן קולנועי".
קיטי הארט מוקסון

קיטי הארט-מוקסון (נולדה ב-1 בדצמבר 1926) היא ניצולת שואה פולניה-אנגליה. היא נשלחה למחנה העבודה אושוויץ בשנת 1943 בגיל 16, שם שרדה במשך שנתיים, וגם הייתה כלואה במחנות אחרים. זמן קצר לאחר שחרורה באפריל 1945 על ידי חיילים אמריקאים, היא עברה לאנגליה עם אימה. היא התחתנה והקדישה את חייה להעלאת המודעות לשואה. היא כתבה שתי אוטוביוגרפיות הנקראות "אני חיה" ו"בחזרה לאושוויץ".
אזור מושפע מחום

אזור מושפע מחום (HAZ - Heat Affected Zone) הוא האזור בחומר מתכתי או תרמופלסטי, אשר המיקרומבנה והתכונות שלו משתנים על ידי הלחמה או פעולות חיתוך הדורשות חום רב. החום שנוצר בתהליך והקירור שלאחריו גורמים לשינוי במשטח שמסביב להלחמה. רמת השינוי בתכונות החומר תלויה בחומר עצמו, בחומר שבאמצעותו מבצעים את ההלחמה, ובכמות וריכוז החום שבעזרתו מלחימים.
ערך הדיפוזיה התרמית של החומר הוא בעל תפקיד חשוב בנושא: אם קצב הדיפוזיה מהיר, החומר מתקרר מהר יותר והאזור HAZ הוא יחסית קטן; אחרת, דיפוזיה נמוכה גורמת לקירור איטי ואזור HAZ גדול. גם כמות החום חשובה - חום רב יגדיל את ה-HAZ.
לואיזה אמליה, נסיכת באדן

ביוגרפיה

לואיזה אמליה נולדה ב-5 ביוני 1811 בשווצינגן, והייתה הבכורה מבין חמשת ילדיהם של קרל, הדוכס הגדול של באדן וסטפני דה בוארנה, בתו של קלוד דה בוהארנה. (בתו המאומצת של נפוליאון בונפרטה). סבה וסבתה מצד אביה היו קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן אמליה, נסיכת הסן-דרמשטאדט. ב-8 בדצמבר 1818 מת אביה קרל, וזיגמונד פון גמינגן-הורנברג וטרשקלינגן מונה לאפוטרופוס על לואיזה אמליה ואחיותיה.
שתי אחיותיה היחידים שנותרו בחיים היו יוזפינה, נסיכת באדן (אם קרול הראשון, מלך רומניה וסטפני, מלכת פורטוגל) ומארי, דוכסית המילטון.
ב-9 בנובמבר 1830 התחתנה לואיזה בקרלסרוהה עם בן דודה גוסטב, נסיך ואסה. הוא היה בנו היחיד של המלך המודח גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה (שהודח לטובת דודו קרל השלושה עשר, מלך שוודיה בשנת 1809), ולפיכך הייתה לו טענה לכס המלוכה השוודי. הנסיך גוסטב קיבל את התואר נסיך ואסה, מה שהפך את לואיזה לנסיכת ואסה. היו שעדיין ראו את הנסיך גוסטב כיורש החוקי של הכתר השוודי, ובכך התייחסו ללואיזה כאל נסיכת הכתר. הנישואים שלהם, כמו רוב הבריתות של אותה תקופה, היו נישואים פוליטיים והיו אומללים. הם התגוררו בארמון שנברון, וינה ונולדו להם שני ילדים לפני שהתגרשו בשנת 1843.
הנסיכה לואיזה מתה ב-19 ביולי 1854 בקרלסרוהה.
עוגת שוקולד מותך

עוגת שוקולד מותך או עוגת לבה היא קינוח פופולרי המשלב את האלמנטים של עוגת שוקולד נטולת קמח, וסופלה. שמות אחרים לקינוח: "שוקולד מותך", שוקולד רך (בצרפתית moelleux) ועוגת לבה משוקולד. במסעדות בישראל מכונה עוגה זו בטעות "סופלה שוקולד".

היסטוריה

השף האמריקאי-צרפתי ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן טען כי הוא המציא את עוגת השוקולד המותך בניו יורק בשנת 1987, אך יצרן השוקולד והשף הצרפתי ז'ק טורס חלק על טענה זו וציין כי מקור הקינוח בצרפת. לפי גרסתו של וונגריכטן, הוא הוציא מהתנור עוגת ספוג-שוקולד טרם סיום אפייתה וגילה שמרכזה נותר נוזלי, אך הוא היה חם וגם המרקם וגם הטעם שלו מצאו חן בעיניו. בין אם אכן המציא את העוגה או לא, וונגריכטן עזר לעוגה להיות פופולרית בארצות הברית, וכיום היא מוצעת בתפריטי קינוחים במסעדות רבות.

הכנה

עוגות שוקולד מותך תמיד נאפות בצלוחיות והן כוללות ארבעה רכיבים עיקריים: חמאה, ביצים, סוכר ושוקולד. החמאה והשוקולד מומסים ביחד. דרך אחת להשתמש בביצים היא להקציף אותן עם הסוכר עד ליצירת עיסה עבה, המעניקה לעוגה מרקם דחוס. דרך שנייה היא להפריד בין החלמונים לחלבונים, להקציף את האחרונים וכך לתת לעוגה מרקם אוורירי וקל יותר.
הצחוק (אנרי ברגסון)

תנאים לקומדיה

ברגסון מציג שלושה תנאים מרכזיים לצחוק שבלעדיהם, לטענתו, אי אפשר ליצור קומדיה.

אין קומי אלא בדברים אנושיים

מקור הצחוק הוא תמיד במשהו אנושי, תמונת נוף אף פעם לא תשעשע אותנו. במקרה ויש אלמנט קומי שלא עוסק בבני אדם, אנחנו נזהה את הפן האנושי שלו, והוא זה שיצחיק אותנו.

הצחוק הוא אלחוש של הרגש

על פי ברגסון, האויב הגדול ביותר של הצחוק הוא הרגש. ברגע שאדם מזדהה רגשית עם מקור הלעג, הוא לא יכול לצחוק. אנחנו חייבים להרדים זמנית את הרגשות, על מנת לצחוק. שכן אם נזדהה עם האדם המחליק על קליפת הבננה סביר שלא נצחק מכך, אלא נרחם עליו.

הצחוק הוא חברתי

ברגסון האמין שאדם לעולם לא יצחק כאשר הוא מרגיש בודד, לעומת זאת ככל שיש יותר קהל צוחק - כך יצחק האדם יותר. על פי ברגסון הצחוק עצמו מעורר צחוק. בצליל הצחוק עצמו יש משהו שדורש הצטרפות, יש בו כמעט קנוניה. מסיבה זו מוסיפים את צליל האנשים הצוחקים בתוכניות טלוויזיה קומיות.
Nothing is Promised

וידאו קליפ

למרות שהיה צריך לצאת ווידאו קליפ נלווה שייצג את השיר, הוחלט כי תצא תמונת אודיו בלבד, שזכתה להצלחה רבה ביוטיוב, ומונה הצפיות שלה נכון לאוקטובר 2017, עומד על למעלה מ-14 מיליון צפיות.
מנהרת תשתיות

מנהרת תשתיות היא מנהרה המיועדת להנחת תשתיות תת-קרקעיות. שיטה זו מאפשרת הטמנת מכלול תשתיות במנהרה משותפת. המנהרה עשויה ממובל בטון (צינור או קופסה מאורכת) ועשויות להתרכז בה תשתיות מסוגים שונים כדוגמת צנרת מים, ביוב או ניקוז, וכבלי חשמל, טלפון, תשתית לרמזורים ועוד.