google/wiki40b huggingface dataset:
דרום גונדר

היסטוריה

בימי הביניים ועד 1991 הייתה חלק מהמחוז ההיסטורי, בגמדר, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותה הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 בגמדר התפצלה לשני אזורי עיקרים ואזור קטן בצפונו שברובו מאוכלס בתגרים סופח למחוז המערבי שבמדינת תיגראי כמו כן רצועה קטנה סופחה למדינת בנישנגול-גומאז: יתר המחוז חולקה לשני מחוזות צפון גונדר שמכיל את חלק הארי של המחוז, וחלק בדרום שהפך לגונדר הדרומית.
מגן (קבוצת כוכבים)

כוכבי הקבוצה

α במגן הוא ענק כתום במרחק של כ-175 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.85. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה
β במגן הוא כוכב זוגי במרחק של כ-700 שנות אור, המורכב מענק צהוב עם בהירות מדרגה 4.2 ובן זוג כחול עמום עם בהירות מדרגה 8.5. הכוכבים מקיפים זה את זה במחזוריות של כ-834 יום.
γ במגן הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-290 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.7.
δ במגן הוא קפאיד ננסי מסוג ענק לבן-צהבהב במרחק 202 שנות אור (ומתקרב אלינו – רק 10 שנות אור בעוד 1.24 מיליון שנה). הכוכב מתנפח ומתכווץ במחזוריות של 4.65 שעות ובהירותו משתנה בהתאם בין דרגות 4.6 ו-4.8. (למעשה זו מערכת משולשת, שני הכוכבים הנוספים הם עמומים בהרבה עם דרגות בהירות 9.2 ו-12.2.)
UY במגן בולט ברשימת הכוכבים הגדולים (על-פי רדיוס), כ-1,700 רדיוסי שמש.

גרמי שמיים מעניינים נוספים

M11 הוא צביר פתוח במרחק של כ-6,400 שנות אור המכונה צביר ברווז הבר. הצביר כולל אלפי כוכבים מדרגות בהירות 11 ועמומים יותר, וניתן להבחין בו במשקפת ככתם בהיר על רקע שביל החלב עם בהירות מדרגה 6.5. כדי לראות כוכביו בבירור יש צורך בטלסקופ. שמו של הצביר ניתן לו כי הכוכבים מזכירים להקה של ברווזי בר במעופם.
M26 הוא צביר פתוח נוסף במרחק של כ-5,000 שנות אור. כוכביו הבהירים ביותר הם מדרגת בהירות 12 ובהירותו הכוללת היא מדרגה 8.
יום המהגר הבינלאומי

יום המהגר הבינלאומי הוא יום ציון בינלאומי המבקש להגביר את המודעות להגירה. יום המהגר הבינלאומי נקבע ב-18 בדצמבר, על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות בארבעה בדצמבר 2000. ב-18 בדצמבר 1990, העצרת הכללית אימצה את האמנה הבינלאומית בדבר הגנה על זכויות של מהגרי עבודה ובני משפחותיהם.  ביום זה, במדינות רבות, ממשלות, ארגונים בינלאומים ואזוריים וארגונים ללא מטרת רווח מפיצים מידע ומעלים את המודעות לזכויות אדם וחירויות פוליטיות בסיסיות של מהגרים, על מנת להבטיח את ההגנה למהגרים ובעקבות המספר ההולך וגדל של מהגרים בינלאומיים.
בספטמבר 2006, נערך דיון בנושא הגירה ופיתוח בינלאומי בעצרת הכללית של האו"ם בהשתתפות נציגים רמי דרג מ-132 מדינות. בסיכום הדיון פורסמה הודעה שכללה מספר מסרים: הגירה, היא תופעה הולכת וגוברת שבאפשרותה לתרום תרומה חיובית לפיתוח מדינות המוצא ומדינות היעד, בתנאי שהיא נתמכת על ידי מדיניות נכונה. יתרונות ההגירה, יבואו לידי ביטוי רק אם יכובדו זכויות היסוד וחירויותיהם של כל המהגרים. כן, מדינות צריכות להגביר את שיתוף הפעולה הבינלאומי בנושא ההגירה אזורית וגלובלית. המשתתפים הכירו בכך שלצד היתרונות של הגירה בין מדינות, היא אינה תחליף לפיתוח. לעיתים קרובות מדי, מהגרים נאלצים לחפש עבודה במדינות אחרות בגלל עוני, סכסוכים או הפרות של זכויות אדם. שלום וביטחון, ממשל תקין, שלטון החוק והזדמנויות לעבודה הוגנת במדינות המוצא, יבטיחו שאנשים ימשיכו להתגורר במדינות המוצא מתוך בחירה ולא מתוך צורך. בהמשך לכינוס. ממשלת בלגיה הקימה פורום עולמי בנושא הגירה ופיתוח ((The Global Forum on Migration and Development (GFMD) להתייעצות מרצון, לכל המדינות החברות באו"ם ומשקיפים.
בעצרת הכללית בספטמבר 2016 בהשתתפות ראשי מדינות נערך דיון בנושא תנועת הפליטים ומהגרים הגוברת בעולם. הדיון הסתיים בהצהרה משותפת המכונה הצהרת ניו יורק. הצהרת ניו יורק לפליטים ולמהגרים מבטאת את הרצון הפוליטי של מנהיגי העולם להציל חיים, להגן על זכויותיהם ולשאת באחריות בקנה מידה עולמי לטיפול מהגרים.
ארגון ההגירה הבינלאומי מעריך כי המספר הכולל של מהגרים בינלאומיים גדל מ-175 מיליון מהגרים בשנת 2000 ליותר מ 244 מיליון מהגרים בינלאומיים בשנת 2015, המהווים כ- 3.3% מאוכלוסיית העולם.
הקרב על הים התיכון

הצי הצרפתי

הצי הצרפתי, הרביעי בגודלו בעולם, עדיין היה בנחיתות מספרית לעומת הצי הבריטי. על פי הסכם עם הבריטים, היה הריכוז המשמעותי ביותר של כלי שיט צרפתים באזור המזרח התיכון. באזור זה איים הצי האיטלקי על נתיבי השיט הצרפתיים בין צרפת לצפון אפריקה וכן על הנתיבים בין גיברלטר לבין תעלת סואץ.

הצי הצרפתי תחת שלטון וישי

בשנת 1940, לאחר נפילת צרפת לידי הגרמנים, הפך הצי הצרפתי במזרח התיכון לצי של שלטון וישי. כעת, בן לילה, הפך הצי הצרפתי לאיום מהותי על הצי הבריטי.
בתחילת מבצע קטפולטה, נוהל עם הכוחות הצרפתיים באלכסנדריה משא ומתן פורה. הדבר התאפשר הודות ליחסים הטובים ששררו בין שני המפקדים של הצדדים, אדמירל רנה אמיל גודפרוי ואדמירל אנדרו קנינגהם. אולם, האולטימטום הבריטי לפיו היה על הצרפתים להוציא את הצי הצרפתי מחוץ להישג ידם של הגרמנים לא עלה יפה וב-3 ביולי 1940 השמידו הבריטים את הצי הצרפתי במרס אל כביר שבאלג'יריה. כפועל יוצא של ההתקפה הבריטית ניתקה ממשלת וישי את יחסיה עם הבריטים. חיל האוויר של וישי אף התקיף מתקנים בריטיים בגיברלטר.
ביוני וביולי בשנת 1941, היה מעורב כח ימי קטן של וישי במערכה בסוריה ובלבנון. היה זה מבצע של בעלות הברית כנגד כוחות וישי בלבנון ובסוריה. 
בשנת 1942, ניסו הגרמנים לשבות ספינות צרפתיות בטולון. הניסיון סוכל הודות לנחישות של הפיקוד הצרפתי שקיבל החלטה להטביע במכוון את הספינות בטולון על מנת שלא יפלו לידי הגרמנים.

הצי הגרמני

הצי הגרמני עשה שימוש רב בצוללות. במזרח התיכון נמשכה מערכת הצוללות מה-21 בספטמבר 1941 למאי 1944. הקריגסמרינה התכוון לבודד את גיברלטר, מלטה ותעלת סואץ על מנת לנתק את נתיבי הסחר של בריטניה. יותר מ-60 צוללות נשלחו לשבש את הספנות בים אך רבות מהן הותקפו כבר בהגיען למיצרי גיברלטר שהיו תחת שליטה בריטית (תשע צוללות טובעו ועשר ניזוקו).

פעולות ראשונות

ב-10 ביוני 1940 הכריזה איטליה מלחמה על בריטניה ועל צרפת ולמחרת הפציצו האיטלקים את מלטה מהאוויר לראשונה כחלק מהמצור על מלטה. באותו הזמן, הפגיז הצי הצרפתי מספר מטרות בחוף הצפון מערבי של איטליה ובפרט את נמל גנואה. לאחר כניעת צרפת ב-24 ביוני התירו מנהיגי הציר לממשלת וישי החדשה בצרפת את המשך הבעלות על הצי הקיים.
התנגשות ראשונה בין כוחות ימיים יריבים התרחשה בקרב קלבריה ב-9 ביולי 1940, ארבעה שבועות לאחר תחילת מעשי האיבה. לאחר מכן, במהלך הקיץ, התרחשה שרשרת פעולות מצומצמות. בין הפעולות ניתן למנות את קרב שיירת אספרו וקרב כף ספאדה. בנובמבר ביצע הצי הבריטי התקפה אווירית על כוח ימי איטלקי במפרץ טאראנטו. בהתקפה הושמדו 3 אניות וכתוצאה מכך השתנה מאזן הכוחות במפרץ התיכון.
יוסף טישלר

תולדותיו ומפעליו

יוסף טישלר נולד בעיר בוצ'אץ' בגליציה אשר באוקראינה, אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית. הוא היה הבן הבכור במשפחה מסורתית; ויליד הקהילה, שאחד מבניה הידועים היה הסופר ש"י עגנון. מנעוריו היה טישלר בעל תודעה לאומית עברית וציונית. הוא למד ב"חדר" ובבית הספר היסודי על שם הברון הירש, ואחר בגימנסיה המקומית; במקביל, המשיך בלימודים ואף הוראה, של יהדות, שפה עברית, תולדות עם ישראל ומחשבה ציונית. ב-1908 החל בלימודי הנדסת בנין בבית הספר הטכני הגבוה בווינה. אחר כך, בבית הספר הטכני בלבוב ובאוניברסיטה הטכנית הגרמנית בברנו, שם היה תלמידו של האדריכל פרופ' קרל מיירדר. ב-1916 קיבל את התואר אינג'ינר בהנדסת בנין. יום לאחר מכן, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, התגייס טישלר לצבא האוסטרי וזכה בדרגת קצין. הוא הוצב תחילה במונטנגרו, ואחר נדד עם פיקודיו לאיטליה וסלובניה. לאחר המלחמה שהה טישלר בווינה. טישלר עלה לארץ בשנת 1920. אחריו עלו גם בני משפחתו. הוא נישא ב-1927.
לאחר הגיעו לארץ ישראל הקים טישלר משרד אדריכלים בתל אביב, והתגורר בה. הוא תכנן עד גמר את הקמתם של כשלוש מאות בתים בתל אביב, בני ברק, פתח תקווה וכפר סבא; לידיו נמסרו תכנונן של שכונות חדשות, בין השאר, שכונת פקידי אפ"ק,  מרכז מסחרי ובכלל זה רחוב לוינסקי, ושכונת נווה שאנן (תל אביב). עיקר פעילותו כמתכנן ובונה בתים הייתה בשנות העשרים והשלושים. סדרת עיצובי הבתים שלו משקפת את המעבר האופייני מן הסגנון האקלקטי או "סגנון החלומות", אל הסגנון הבינלאומי, שנקרא בארץ גם סגנון הבאוהאוס. משנת 1936 הצטמצמה פעילותו כאדריכל והוא עבר לגור עם משפחתו במתחם בתכנונו בבני ברק. לאחר הקמת מדינת ישראל התגורר בעיר ירושלים.
בשנת 1948 השתתף טישלר בהקמת "החוג לרפורמה התיישבותית" שכלל אנשי ציבור, כלכלנים ואדריכלים. ברוך רביד תיאר את חשיבותם של יוזמותיו התכנוניות: "העקרונות אשר הנחו את פעולות אגף התכנון בעת הכנתה של התוכנית הפיזית הכלל-ארצית של מדינת ישראל, היוו לא מעט המשך לאלה שגובשו בדיוני החוג לרפורמה התיישבותית".
טישלר הציע וניהל תוכניות אב של ההתיישבות בארץ. כך למשל, ניהל כבר מ-1919, את תוכנית הקמת "קריה נאמנה" עיר גנים בארץ ישראל; היא כמעט הוקמה בסמוך לראשון לציון ונרכשו עבורה קרקעות ליד הר מירון, אך לא נתגשמה, והקרקעות נמסרו לקק"ל. הוא יזם את הקמת "אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בארץ-ישראל" והוציא לאור וערך את כתב העת של האגודה; הוא היה חבר ב"ועדת בניין ערים של עיריית תל אביב", ב"ועדה לחלוקת עבודה לטיפול בבעיית מחוסרי עבודה" וב"ועדה למונחי לשון"; ואף היה יושב ראש ראשון של "ועד ההורים המרכזי". טישלר השתתף בעריכת "מלון למונחי התכניקה", ביחד עם חיים נחמן ביאליק, בשנת 1929.
בשנת 2008 פרסם היסטוריון האדריכלות ברוך רביד מונוגרפיה מקצועית על פעלו של טישלר. הספר "יוסף טישלר, אדריכל ומתכנן ערים בתל אביב", המתבסס על תחקיר שערכה שולה וידריך, מסקר את המבנים שתכנן ואת גישתו התכנונית שייצגה שלב התפתחותי משמעותי באדריכלות ישראל. חלק מהבתים שתכנן טישלר בתל אביב הוכרזו כמבנים לשימור.
נפטר בירושלים.
משלחת טראנס-גלוב

משלחת טראנס-גלוב (באנגלית: Transglobe Expedition) הייתה המשלחת הראשונה שניווטה סביב לקטבים, במסע "לאורך" העולם, תוך חציית שני הקטבים בתעבורה יבשתית וימית בלבד.
שני ההרפתקנים, סר ראנולף פינז וצ'ארלס ר. ברטון, יצאו בשנת 1979 מגריניץ' שבאנגליה בכיוון דרום. הם הגיעו אל הקוטב הדרומי ב-17 בדצמבר 1980. במהלך 14 החודשים הבאים, עשו את דרכם צפונה והגיעו אל הקוטב הצפוני ב-11 באפריל 1982. פנו שוב דרומה, וחזרו לגריניץ' ב-29 באוגוסט 1982.

המעבר הצפון מערבי

כחלק מן המשלחת, השלימו פינז וברטון את המעבר הצפון-מערבי. הם יצאו מטוקטויאקטוק ב-26 ביולי 1981, בלווייתנית פתוחה בת 5.40 מ', וכעבור 36 ימים, ב-31 באוגוסט 1981, הגיעו אל פיורד טנקוארי. מסעם היה השייט הראשון בסירה פתוחה במעבר הצפון-מערבי ממערב למזרח, והקיף כ-4,500 ק"מ, בנתיב שעבר דרך מצר דולפין ויוניון לאורך החוף הדרומי של איי ויקטוריה והמלך ויליאם, צפון, דרך מצר פרנקלין ומצר פיל, אל מפרץ רזולוט (בצד הדרומי של האי קורנוואליס, סביב חופי הדרום והמזרח של האי דבון, דרך הל גייט סמוך למצר קרדיגן ומעבר למפרץ הנורווגי אל יוריקה, מפרץ גרילי וחלקו העליון של פיורד טנקוארי. ב-1903 יצאה רואלד אמונדסן למבצע דומה, אך הוא שייט בסירה באורך 23 מטרים ומסעו דרך המעבר הצפון-מערבי נמשך שלוש שנים, כיון שנאלץ לחנות בעונות החורף כשהים קפא. 
בין טוקטויאקטוק לפיורד טנקוארי, נעו במהירות ממוצעת של כ-130 ק"מ ביום.
בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית

בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית (בספרדית: Seminario Rabinico Latinoamericano) נקרא גם בית המדרש על שם מרשל מאייר, הוא מוסד ללימודי יהדות ולהסמכת רבנים של היהדות הקונסרבטיבית בבואנוס איירס, ארגנטינה המוכר על ידי כנסת הרבנים. המוסד מיועד להכשרת רבנים, רבות, מנהיגים קהילתיים ואנשי מפתח במקצועות היהדות עבור קהילות בארגנטינה, אורוגוואי, אל סלוודור, אקוודור, בוליביה, ברזיל, הרפובליקה הדומיניקנית, ונצואלה, מקסיקו, פרגוואי, פרו, פוארטו ריקו, צ'ילה, קוסטה ריקה וקולומביה. את המוסד ייסד מרשל מאייר ב-1962, בהשפעתו של אברהם יהושע השל. במאי 1996 זכה המכון בפרס זלמן שזר להוראת יהדות בתפוצות. רקטור המוסד הוא הרב אברהם סקורקה.

מסלולי הוראה והכשרה

המוסד כולל מכון ללימודי יהדות, "מדרשת אברבנל" (Instituto Superior de Estudios Judaicos), המקיים תוכנית אקדמית להכשרת רבנים הקרויה על שמו של השל, במסגרתה לומדים המיועדים לרבנות לפחות סמסטר אחד במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים ומקיימים קורסים משותפים עם בית המדרש לרבנים באמריקה.
בנוסף מוכשרים במכון חזנים, מוהלים וסופרי סת"ם, גברים ונשים.
במכון נמצאת הספרייה הגדולה ביותר למדעי היהדות באמריקה הלטינית ובה 50,000 כותרים בעברית, אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, איטלקית ויידיש.
ימת ברדוויל

גיאוגרפיה

הימה מופרדת מהים על ידי שרטון שמקיף אותה משלושה צדדים (מכל כיוון למעט הדרומי). מספר פתחים צרים מקשרים בין הימה לים. עומקה של הלגונה אינו עולה על שלושה מטרים. רוחב השרטון המקיף את הלגונה נע בין עשרות מטרים לקילומטר וחצי, וגובהו מגיע עד לשישים מטרים מעל פני הים. הימה נוצרה כאשר סיים העולם לצאת מעידן הקרח האחרון. המים שהיו לכודים בקרחונים בעשרות אלפי השנים הקודמות נמסו, וגובה פני הים, שהיה נמוך ביותר ממאה מטרים בעידנים הקודמים, מתייצב. התייצבות אקלימית זו מביאה גם לשינוי פני החוף, מתחילה הצטברות של חול לאורך החופים, שמקורו בסחף של הנילוס. סחף זה הוא זה שיוצר את הימה, שקודם לכן היתה מפרץ פתוח, שהפתח שלו נסגר על ידי שרטוני חול. רמת המליחות בתוכו עלתה בהדרגה והימה הפכה לאזור בעל תנאים אקולוגיים יחודיים.
בעבר הוותה הימה את חלקה המזרחי של דלתת הנילוס. בזמנים קדומים מתוארת הימה כביצה טובענית או אדמת בוץ שגרמה לצבאות רבים לשקוע ולהעלם - דבר שאף הפך לביטוי באנגלית "Serbonian Bog" ].

היסטוריה

במחקר שערך המכון לחקר ימים ואגמים לישראל, בראשות גיא סיסמה-ונטורה, התגלה כי ימת ברדוויל הייתה אחד המקומות הראשונים בעולם בו החלה חקלאות ימית לצורכי מסחר. לצורך המחקר ניתחו החוקרים שיניים של דגי ספרוס זהוב (דניס) שנמצאו בחפירות מאתרים ארכיאולוגיים שונים בישראל, חלקם לאורך החוף וחלקם מפנים הארץ, המכסים תקופה של יותר מ-10,000 שנה, מראשית התקופה הנאוליתית ועד התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל. באמצעות בבדיקת הרכב האיזוטופים של החמצן בעצמות ושיני הדגים מצאו שבסוף תקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל, הרכב הדגים שנמצאו בחפירות משתנה לחלוטין, וכ-90% מהדגים שנמצאו בישובים השונים באזור, מתמנע שליד אילת ועד ישובים לחופי הכנרת, מקורם בימת ברדוויל.
דרך הים, דרך עתיקה בימי קדם שחיברה את מצרים עם סוריה, אנטוליה, ומסופוטמיה, החלה בדלתה של הנילוס במצרים ופנתה צפונה לאורך חופי סיני וימת ברדוויל דרך אל עריש ורפיח. משם צפונה דרך החוף של כנען לעזה. בסמוך לצידה המערבי של הימה שוכנת העיר העתיקה פלוסיום שוקמה באלף ה-3 לפנה"ס כעיר נמל לחוף הים התיכון והדלתא של הנילוס, אך סחף החולות באזור ייבש את זרוע הנילוס והרחיק את חוף הים התיכון. בתקופה הרומית הייתה העיר חלק מפרובינקית ערביה.
בשנת 1956, במהלך מבצע קדש, הוטלה על יהודה בן-צור, מפקד שייטת הנחתות, הנחתת פלוגת שריון וצנחנים בפיקודו של מוטה גור בחוף רומאני, מערבית לאל-עריש, אך עם שינוי התכנון ל'קדש קטן' הנחיתה בוטלה. בסיום המבצע חילצה השייטת מיג 15 מצרי שיורט ללגונה 'ימת ברדוויל'.
ב-1967 הוקמה לגדת הימה היאחזות נח"ל בשם "נח"ל ים" המוזכרת בשירו של שלמה ארצי 'נח"ל ים' כסביבת דייגים שלווה. נח"ל ים אוזרחה ב-1973, אחרי שנה נעזבה והייתה לבסיס צבאי עד לפינויה באפריל 1979.
ב-1967 ערך הארכאולוג משה דותן מאוניברסיטת חיפה, סקר ארכאולוגי באזור הימה.
במאי 1969 ניסה חיל ההנדסה לפרוץ באמצעות חומר נפץ סתימת חול שנוצרה בפתח המרכזי המקשר בין הימה לים. הסתימה גרמה להתאדות, המלחה, ירידת מפלס ותמותת דגה. באותה תקופה פרנס הדיג בימה 1,100 משפחות של בדואים ותושבי אל-עריש, עם שלל שנתי של 2500–3000 טון דגים מסוג דניס, בורי ולוקוס. פעולות חיל ההנדסה לא הצליחה לפתוח את מעבר המים לימה, ובספטמבר הובאה מחפר צף, רק לאחר שנה של עבודות נוקו התעלות המובילות לאגם (שקיבלו את השם "בועז 1" ו"בועז 2" על ידי צה"ל).
ב-1977 נתן משרד האנרגיה זיכיון לחיפושי נפט באזור, שבמקביל כבר החלו שיחות השלום עם מצרים ודיונים על החזרת סיני למצרים.
תאודוליט

תאודוליט הוא מכשיר מדידה המשמש למדידת זוויות, הזווית בין קו ראייה לבין מישור אופקי והזווית בין שני קוי ראייה מאותה נקודה. התאודוליט מורכב ממשקפת המורכבת על ציר אנכי וציר אופקי המאפשרות למשקפת לנוע ושנתות המציינות את הזווית של המשקפת יחסית לנקודת מוצא.
התאודוליט משמש בעיקר מודדים המשתמשים בו בשלבי התכנון והבקרה של פרויקטים הנדסיים וכמו כן, למדידת רשתות טריאנגולציה, מיפוי ומדידות קדסטרליות.
לתאודוליט רמת דיוק של מספר שניות קשת (1/3600 המעלה) ועל כן בחישוב הפרשי גובה הוא מגיע לדיוק של סנטימטרים בודדים, בעוד מאזנת מדויקת יכולה להגיע לדיוק של מילימטרים ואף עשיריות המילימטר. יתרונותיו של התאודוליט על פני המאזנת הוא שניתן למדוד בעזרתו זוויות אופקיות. וכן שאין צורך למקם בנקודה הנמדדת (כלומר בנקודה שיש למדוד את הנתונים שלה) שום כלי עזר. בניגוד למדידה במאזנת, בה יש למקם אמה (לטה) בנקודה הנמדדת.

מבנה התאודוליט

התאודוליט מורכב ממשקפת המורכבת על ציר אנכי וציר אופקי המאפשרות למשקפת לנוע ושנתות המציינות את הזווית של המשקפת יחסית לנקודת מוצא. הצירים מאפשרים למשקפת לבצע סיבוב שלם, אופקי או אנכי. השנתות מציינות את הזוויות במעלות או בגראד. לרוב התאודוליטים יש שני מצבים הנקראים פנים. שני המצבים מציינים את מיקום ציר הראייה ביחס לציר האנכי של המכשיר. כאשר הכיוונים האנכיים אותם קוראים במכשיר נעים בין 0° ל-180° מצב זה נקרא פנים שמאל וכאשר הכיוונים נעים בין 180° ל-360° מצב זה נקרא פנים ימין.
התאודוליט מורכב משלדה קשיחה העשויה ממתכת או מפלסטיק קשיח.

אופן השימוש בתאודוליט

התאודוליט מורכב בדרך כלל על גבי חצובה על ידי מירכוז כפוי באמצעות הטריברך. המכשיר ממורכז כך שימוקם במדויק מעל נקודת המדידה ולאחר מכן, המכשיר מאוזן בעזרת הפלס המורכב על התאודוליט כך שצירו האנכי יתלכד עם כיוון כח הכבידה. תהליך המירכוז והאיזון של התאודוליט מבוצע בהתקרבויות עד שהמכשיר ממורכז ומאוזן מעל נקודת המדידה. לאחר מרכוז ואיזון המשקפת, מכוונות שנתות הזוויות לאפס.
מדידת זווית אנכית נעשית על ידי כיוון המשקפת אל מטרה וקריאה על השנתות את הזווית בין קו הראייה למטרה לבין המישור האנכי אליו אופסו השנתות. לקבלת זווית הגובה, כלומר הזווית יחסית למישור האפקי, מחסירים או מוסיפים 90° או 270°.
מדידת זווית אופקיות בין קוי הראייה לשתי מטרות נעשית על ידי כיוון המשקפת לעבר המטרה הראשונה כך שצלבי המכשיר הנראים במשקפת יתלכדו עם המטרה וקריאת הזווית האופקית על השנתות. לאחר מכן, מכוון המשקפת אל המטרה השנייה ושוב קוראים את הזווית האופקית על השנתות. ההפרש בין שתי הקריאות של הזווית האופקית היא הזווית בין קוי הראייה לשתי המטרות מנקודת המדידה. יש לשים לב שבעת החסרת הכיוונים ניתן לקבל את הזווית הרצויה או את הזווית המשלימה לה.
מוזל (מחוז)

היסטוריה

המחוז הוקם ב-4 במרץ 1790 והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית. ב-1793 סופחו למוזל שטחים שנכבשו מהאימפריה הרומית הקדושה אך רובם הוחזרו במסגרת חוזה פריז משנת 1814 שנחתם לאחר תבוסת נפוליאון לקואליציה האנטי-צרפתית השישית. מספר יישובים ובהם תולי (כיום בגרמניה) אשר היו בשטח המחוז כשהוקם נלקחו מצרפת. שטחים נוספים הועברו לשליטת אוסטריה ולאחר מכן לשליטת פרוסיה לאחר חוזה פריז משנת 1815. לאחר מלחמת צרפת-פרוסיה 80% שטחי מוזל סופחו על ידי האימפריה הגרמנית בטענה כי התושבים באזורים אלו דוברים גרמנית. המחוז חדל מלהתקיים ב-18 במאי 1871 כאשר שארית המחוז בצרפת הועברה למרת ומוזל ואילו בגרמניה שטחי מוזל היוו חלק מאלזס-לורן. לאחר מלחמת העולם הראשונה המחוז נוצר מחדש ב-1919, אך בגבולות שונים. לאחר כיבוש צרפת ב-1940 על ידי גרמניה הנאצית המחוז שוב סופח לגרמניה, ובתום המלחמה חזר לידי צרפת.
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל לורן.
יחסי פלאו–קנדה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין פלאו לקנדה כוננו ב-25 באוגוסט 1997. שתי המדינות נהנות מיחסים דיפלומטיים "קרובים ולבביים" על פי משרד החוץ הקנדי, שמבוססים בעיקר על חברות משותפת בארגונים בינלאומיים. המסחר שבין שתי המדינות קיים, ומנוהל בידי לשכת המסחר וההשקעות הרשמית של קנדה בנציבות הגבוהה באוסטרליה, אך הוא זניח.
ביחסים שבין המדינות שימת דגש על שיתופי פעולה בנושא הדייג, ענף כלכלי חשוב בשתי המדינות. פלאו חברה גם בפורום האוקיינוס השקט, בו קנדה משמשת כבת דיאלוג פוליטי.
קנדה תומכת בפרויקטים פלאואניים למען הקהילה ופיתוח המדינה בין אם בכספים או במשאבים גולמיים.
עמעם (חשמל)

היסטוריה

אחד העמעמים הראשונים היה ה-"Safety Dimmer", שיוצר ב-1890 על ידי הממציא האמריקאי גרנויל וודס (Granville Woods). עמעמים שהיו קיימים קודם לכן היו בלתי אמינים ונטו להישרף.
בראשית הדרך היו העמעמים נשלטים ידנית על ידי מתגים גדולים, באופן שחייב מעבר של מלוא ההספק החשמלי דרך גוף העמעם - מה שלא תמיד היה נוח ולעיתים היה אף מסוכן, במיוחד בעמעמים של ערוצים רבים בהספק גבוה, למשל בדיסקוטקים או תיאטראות. עם התחלת השימוש בעמעמים מבוססי טרנזיסטור נכנסו לשוק מערכות אנלוגיות לשליטה-מרחוק (בדרך כלל בתקן 0-10V). חוט השליטה במערכות אלה היה דק יותר מאשר קווי ההספק במערכות הקודמות, ובהתאם עברו זרמים והספקים נמוכים יותר ומסוכנים פחות. גם אז, כל עמעם השתמש בחוט נפרד, מה שהצריך סלילת כבלים רבים לעמדות בקרה של התאורה. מערכות מודרניות משתמשות בפרוטוקולי בקרה דיגיטליים (למשל DMX) לשליטה במספר רב של עמעמים וציוד נוסף באמצעות כבל יחיד.
ב-1961 המציא ג'ואל ספירה (Joel Spira), מייסד חברת "Lutron Electronics", את העמעם הראשון המבוסס על התקן מצב-מוצק. עמעם זה היה מבוסס על מיתוג הזרם (כיבוי והדלקה) בתדר 120 הרץ (פעמיים תדר רשת החשמל בארצות הברית), שהיה חסכוני באנרגיה וניתן היה להתקינו בשקע סטנדרטי של מתג בקיר.
מבקר מערכת הביטחון

יחידת מבקר מערכת הביטחון היא יחידה במשרד הביטחון המשמשת כגוף ביקורת על מערכת הביטחון, לרבות צה"ל, יחידות הסמך המסווגות והבלתי מסווגות של משרד הביטחון, וכן התאגידים הממשלתיים שבאחריות שר הביטחון​. מבקר מערכת הביטחון מתמנה בהחלטת ממשלה על ידי המלצה של שר הביטחון וכפוף לו במישרין, הרמטכ"ל ומנכ"ל משרד הביטחון רשאים להציע נושאים לביקורות.

הקמת היחידה

הבסיס להקמת היחידה הונח כבר ב-1956 על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון דאז, דוד בן-גוריון. על פי חזונו של בן-גוריון, נחוץ שמערכת הביטחון תהיה נתונה לביקורת ופיקוח על ידי בעל תפקיד, אשר אינו כפוף לאיש מלבד שר הביטחון.

היחידה הוקמה בשנת 1976 כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים ובעקבות המלצות ועדת אגרנט. על פי החלטת הרמטכ"ל ושר הביטחון שבאה לידי ביטוי בהוראות הפיקוד העליון (2.0607): היחידה "מהווה גוף ביקורת, פיקוח וייעוץ, שבאמצעותו עומדים שר הביטחון, הרמטכ"ל ומנכ"ל משרד הביטחון על הכשירות, הכוננות, הסבירות והחוקיות של פעילות מערכת הביטחון על כל מרכיביה."
תחנת הרדיו בגרימטון

היסטוריה

התחנה נבנתה בשנים 1922-1924 לפי שיטתו של המהנדס ארנסט אלכסנדרסון (Ernst Fredrik Werner Alexanderson), כחלק ממערך תקשורת עולמי, ותרני האנטנה שלה היו הגבוהים במדינה באותה עת. משדר אלכסנדרסון, הוא גנרטור חשמלי ענק המייצר זרם חילופין בתדר רדיו נמוך מאוד (התחנה שידרה ב-16,100 ולאחר מכן ב-17,200 הרץ; לשם השוואה - גנרטור המספק חשמל לרשת הביתית והתעשייתית פועל בתדר 50 או 60 הרץ ושידורי רדיו מקובלים מתחילים בתדר של חצי מיליון הרץ בערך).
ב-1 בדצמבר 1924 החלה התחנה את פעולתה בתדר 16.1 קילוהרץ באות קריאה SAQ (... .- --.-; להאזנה (מידע · עזרה)) בתחום התדר הנמוך מאוד (VLF, Very low frequency). לאחר מכן שינתה את תדר השידור ל-17.2 קילוהרץ, וב-2 ביולי 1925 נחנכה באופן רשמי על ידי מלך שוודיה. התחנה שימשה לקשר רדיו טלגרף (במורס) עם תחנות דומות בעולם.
עם זאת, כבר בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הביאה ההתפתחות הטכנולוגית להתיישנות המשדרים המקוריים של התחנה שכן משדרים אלקטרומכניים (גנרטורים חשמליים) הוחלפו במשדרים מבוססי שפופרות ריק. בשנת 1968 הותקן בתחנה משדר בתדר 40 קילוהרץ, אשר ניצל את אותה אנטנה גדולה שקיימת בתחנה. משדר זה שימש לתקשורת חד כיוונית לצוללות (מתן הוראות לצוללת הנמצאת מתחת למים). תקשורת כזו מתאפשרת רק בתדרים נמוכים מאוד, שכן תדרים גבוהים יותר, אינם עוברים דרך מי הים. מאוחר יותר הותקנו באתר התחנה, אך ללא קשר לשידורים המיוחדים בתדרים נמוכים, משדרים קונבנציונליים של רדיו אפנון תדר (FM) וטלוויזיה.
המשדר (גנרטור אלכסנדרסון) לתדר נמוך מאוד, שמור במצב תפעולי עד היום, והתחנה היא היחידה ששרדה בעולם מבין 17 תחנות רדיו דומות שהיו חלק ממערך השידור, ובשנת 2004 הוכרזה כאתר מורשת עולמית.
האתר משתרע על פני שטח של 109.9 הקטאר וכולל את מבנה המשדרים, 12 מבני מגורים לצוות התחנה ושישה תרנים בגובה של 127 מטר כל אחד אשר נשאו את אנטנות השידור. אלה תופסים את רוב השטח וערוכים בשורה במרחקים של 380 מטר זה מזה. בראש כל אחד מהם זרוע אופקית באורך של 46 מטר הנושאת שמונה כבלי נחושת תלויים.
פילוסופיה לילדים

פילוסופיה לילדים היא תנועה חינוכית הרואה בחינוך הפילוסופי אמצעי לפיתוח חשיבה אצל ילדים. 
התנועה נוסדה בסוף שנות השישים על ידי פרופ' מתיו ליפמן מאוניברסיטת מונטקלייר בניו ג'רזי במטרה לעודד חשיבה ביקורתית אצל ילדים. גישה זו נתמכה על ידי מחקריהם של הפסיכולוגים-פילוסופים ג'ון דיואי ולב ויגוצקי, שהצביעו על הצורך ללמד ילדים חשיבה כבר בבית הספר היסודי. ליפמן פיתח מודל חדש של למידה באמצעות "קהילה חוקרת" שבו המורה והתלמידים משתפים פעולה כדי להתקדם בהבנת העולם האישי, האתי והפיסי.

קהילה חוקרת

הדיון בקהילה החוקרת אינו רק הליך של החלפת דעות. השיח שמתנהל מכוון להשגת התשובה הטובה ביותר לשאלות שהועלו. 'התשובה הטובה ביותר' אינה ניתנת או מאושרת על ידי המנחה. הקהילה היא זו שאחראית הן ליצירה והן לשיפוט של מרחב התגובות האפשריות לשאלה. כל הדעות שיציעו התלמידים יישקלו ברצינות. יחד עם זאת פילוסופיה לילדים אינה מבוססת על ההנחה שאין תשובות נכונות ולא נכונות, כי אם על האמונה שברגע שעמדה מסוימת מבוטאת, היא מועמדת להערכה ונבחנת לאור השיח המתקיים. אפילו שקשה להגיע לתשובות מוחלטות בתחומי הדיון שבהם נעסוק, תשובות מסוימות עדיין עשויות בצדק להיחשב טובות יותר – בנות הגנה ומשכנעות יותר – מאחרות.
פילוסופיה לילדים שמה דגש על שיח ודיאלוג המבוססים על הליך של חקירה. כאשר התלמידים חולקים את רעיונותיהם, על כל תלמיד להביא בחשבון פרספקטיבות שונות. בתהליך זה התלמידים יכולים לראות כי מה שנראה עבורם מובן מאליו אינו כה מובן מאליו לאנשים בעלי השקפה שונה. חוויה זו מעודדת סובלנות כלפי עמדותיהם של האחרים, ומשפרת את היכולת לעבוד בשיתוף עם אחרים.
המנחה בפילוסופיה לילדים רואה את עצמו שותף בחקירה עם התלמידים, ובעל עניין זהה לשלהם בחקירת מושגים פילוסופיים, בשיפור השיפוט ובגילוי משמעות. עם זאת, באשר להליך החקירה עצמו, המנחה מדריך את התלמידים ומכוון אותם באמצעות שאלות פתוחות, העלאת נקודות מבט אלטרנטיביות, דרישה לבהירות, חקירת טעמים, וכן באמצעות דוגמה אישית של חשיבה מבוקרת. באמצעות הנחיה מעין זו, מפנימים התלמידים בסופו של דבר את הליכי החקירה. 
מטרת החקירה היא מצד אחד להתקדם בהתמודדות עם השאלות הפילוסופיות – התקדמות שעשויה לבוא לידי ביטוי באימוץ אמונות, פיתוח עומק של משמעות, העלאת היפותזות חדשות לבחינה ולניסוי, או אפילו בעצם ההבהרה של השאלות העומדות על הפרק. מטרה שנייה קשורה בטיפוח היכולות הקוגניטיביות והחברתיות שנדרשות במהלך החקירה.

פילוסופיה לילדים בישראל

פילוסופיה לילדים מתקיימת כיום במדינות רבות ברחבי העולם בשינויים שונים ובהתאמות תרבותיות. הפעילות בישראל החלה לפני עשרים שנה על ידי פרופ' יולי תמיר. פרופ' תמיר הכשירה סטודנטים לפילוסופיה בהוראת פילוסופיה לילדים בעקבות פגישה עם פרופ' מתיו ליפמן בארצות הברית. פעילות זו הפסיקה כאשר נכנסה לפוליטיקה. מספר שנים לאחר מכן פיתח צוות של האגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך תוכנית לימודים ראשונה בנושא. כיום פועל בארץ המרכז הישראלי לפילוסופיה בחינוך. המרכז עוסק בפיתוח תוכניות לימודים ובהכשרת מנחים ומורים בפילוסופיה לילדים. בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה מתקיימים קורסים בנושא פילוסופיה עם ילדים ולילדים בהנחיית ד"ר אריה קיזל.