google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימס ואן

ביוגרפיה

ג'יימס ואן נולד ב-26 בפברואר 1977, בקוצ'ינג, סראוואק, מלזיה. ואן ומשפחתו עברו לגור בפרת' שבאוסטרליה, כשהיה בן שבע. הוא אף למד ב-"Lake Tuggeranong College", שבקנברה. לאחר מכן עבר למלבורן, שם למד באוניברסיטת RMIT.
את הקריירה שלו החל ואן בשנת 1999, בתור מפיק, תסריטאי ובמאי.

רקע וקריירה

ראשית כל, עוד כשהיה רק בתחילתו בתעשיית הקולנוע, ביים ואן את סרטו הראשון "סטיגיאן", עם שאנון יאנג. הסרט זכה בפרס "סרט הגרילה הטוב ביותר של השנה" בפסטיבל מלבורן לקולנוע בשנת 2000.
בשנת 2003, ביים וכתב את התסריט עבור הסרט הקצר "המסור", ושנה לאחר מכן עשה זאת שוב עם סרט ההמשך "המסור". בעקבות הצלחה הסרט, חלה פריצתו של ואן במיינסטרים של עולם הקולנוע. לאחר מכן היה לאחד ממפיקי "המסור 2", ו-"המסור 3". שני הסרטים הצליחו לשחזר את הצלחת הקודם כאשר גרפו סכום כולל של 312.5 מיליון דולר.
מאוחר יותר, בשנת 2007, ביים את שני הסרטים "דממת המוות" ו-"גזר דין מוות". באותה השנה היה לאחד ממפיקי "המסור 4", שזכה להצלחה רבה. סרטו הקצר הראשון יצא ב-2008, תחת השם "גן העדן של הכלבים". בסמוך לצאת הסרט הקצר, לקח חלק בהפקת הסרט "המסור 5", שזכה להצלחה נאה.
באוקטובר 2009, לקח חלק בהפקת "המסור 6", שלא זכה להצלחה רבה ביחס לחמשת הסרטים הקודמים. לאחר שנה, היה לאחד ממפיקי "המסור 7" שזכה להצלחה רבה. ואן אף היה לבמאי הראשי של שני הסרטים "הרוע שבפנים" ו-"הרוע שבפנים 2", לצד ג'וסף בישארה. בשנת 2013, ביים את סרט האימה שובר הקופות "לזמן את הרוע", שהיה לסרט הראשון ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, ולסרט האימה ה-9 הרווחי ביותר בכל הזמנים.
את הסרט "אנאבל" הפיק ואן בשנת 2014, ולאחר מכן עשה זאת גם עם "השד". באותה השנה היה למייסד חברת ההפקות אטומיק מונסטרס פרודקשנס. ואן אף היה לבמאי סרט האקשן "מהיר ועצבני 7", שגרף סכום של 1.516 מיליארד דולר. לאחר מכן, היה למפיק הסרט "הרוע שבפנים 3", ובשנת 2016, ביים, הפיק וכתב את תסריט הסרט "לזמן את הרוע 2" שזכה להצלחה רבה כאשר הפך לסרט האימה ה-8 הרווחי ביותר בכל הזמנים, עם סכום כולל של 320 מיליון דולר. באותה השנה הפיק גם את הסרט "כיבוי אורות" שזכה להצלחה נאה.
בשנת 2017, הפיק ואן את סרט האימה "אנאבל: הבריאה". הסרט זכה להצלחה רבה כאשר גרף סכום של 306.5 מיליון דולר. בסמוך לכך, היה למפיק משני של הסרט האחרון בסדרת סרטי המסור, "המסור 8". בשנת 2018, היה למפיק הסרט "הרוע שבפנים: המפתח האחרון", ולמפיק ותסריטאי הסרט "הנזירה", שגרף בפחות משבוע סכום של כ-131 מיליון דולר. ואן אף נבחר לביים ולהסריט את "אקוומן".
פרס נובל לספרות

התפלגות הזוכים לפי שפות

את פרס נובל בספרות מקבלים בעיקר סופרים שכותבים דווקא בשפות מסוימות ובמשפחות של שפות מסוימות. 92% מהחתנים כתבו בשפות הינדו-אירופיות וחמש השפות השכיחות ביותר בהן כתבו חתני הפרס הן, על פי סדר השכיחות, הן אנגלית (23%), צרפתית (13%), גרמנית (13%), ספרדית (10%) ושוודית (6%).

ביקורת

המספר הרב של הזוכים האירופאים בכלל, והשוודים בפרט היה נושא לביקורת. הרוב המוחלט של חתני הפרס היו אירופאים, כאשר, נכון לשנת 2012, הסופרים השוודים קיבלו בין שבעה לשמונה פרסים (תלוי אם סופרים את נלי זק"ש כשוודית) בעוד כל סופרי אסיה קיבלו בין חמישה לשבעה ואילו כל סופרי אמריקה הלטינית קיבלו בין שישה לשמונה. בשנת 2008 הצהיר הוראס אנגדהל, אז המזכיר הקבוע של האקדמיה, כי "אירופה היא עדיין מרכז העולם הספרותי", וכי "ארצות הברית היא מבודדת סגורה מדי. הם לא מתרגמים מספיק ולא ממש משתתפים בדיאלוג הגדול של ספרות". בשנת 2009, מחליפו, פיטר אנגלונד, דחה את הטענה באומרו: "ברוב השפות יש סופרים שמגיע להם לקבל פרס נובל, וזה נכון גם לגבי סופרים הן מארצות הברית והן מאמריקה הלטינית". כמו כן, הוא הודה באירופוצנטריות של הפרס, ואמר כי "אני חושב שזו בעיה. אנו נוטים להזדהות בקלות רבה יותר עם הספרות שנכתבה באירופה, במסורת האירופית". מבקרים אמריקאים ציינו את העובדה שסופרים אמריקאים מפורסמים כגון פיליפ רות, קורמק מקארתי או תומאס פינצ'ון, או סופרים מאמריקה הלטינית, כגון חורחה לואיס בורחס, חוליו קורטאסר או קרלוס פואנטס  לא זכו בפרס, ואילו סופרים פחות ידועים כגון הסופרת הגרמנית הרטה מולר, שכמעט ואיננה מוכרת מחוץ לגבולות מדינתה זכו.
באפריל 2018 חברים בוועדת הבחירה של הפרס התפטרו בעקבות חקירה של הטרדות מיניות של ז'אן-קלוד ארנו הנשוי לאחת מחברות הוועדה. בעקבות זאת החליטה האקדמיה השוודית לדחות את ההכרזה על פרס נובל ל-2018 כך שיפורסם יחד עם הזוכה של 2019.
ייאסו החמישי

ייאסו החמישי (בגעז: ኢያሱ) ידוע גם בשם ליג' ייאסו (4 בפברואר 1895 או 1896 - 25 בנובמבר 1935) נכדו ויורשו של מנליק, וקיסרה הלא מוכתר של אתיופיה בשנים 1913-1916 . שם הטבלתו היה קיפלה יעקב.
בשנת 1907 מנליק נתקף בשיתוק וחדל לתפקד כשליט בפועל של המדינה. בשארית כוחותיו הוא הכריז על איאסו, נכדו, כיורשו.
מעט לפני החלטתו של סבו מנליק ייאסו התחתן עם רומן-וורק מנגשה, נכדתו של הקיסר יוהנס ואחייניתה של הקיסרית טאיטו (אשת מנליק) אולם הנישואין לא צלחו ולאחר מספר שנים הוא נשא את סבלה-וונגל חיילו, נכדתו של מלך גוג'אם לשעבר הנגוס תקלה היימנות.
ייאסו עמד בפני דילמה, להיות המייצג של הממסד שבנה מנליק, כמייצג של האליטה בממסד הקיים או לבנות מערכת פוליטית חדשה משל עצמו עם מינויים משלו ולהיות שליט אבסולוטי. יש כל הזמן מאבק בין הריכוזיות לבין המגוון. ייאסו נמנע מלהכתיר את עצמו, אך בהעניקו לאביו הראס מיכאל את התואר נגוס ("מלך") ב-1914, הכריז להלכה על היותו קיסר. 
ייאסו ניסה לבנות בעצמו ממסד פוליטי ורשת נאמנויות אישיות שתבטיח לו כוח – הוא סירב לשמוע להנחיות מועצת השרים שמונתה לו, עזב את אדיס אבבה וניסה לארגן מהפכה פוליטית בקרן אפריקה. ייאסו ניסה להחליף את נאמני סבו בקואליציה המורכבת מבני שבטים אחרים. מכיוון שמערכת הנאמנויות של מנליק הייתה של שוואה, המרכז, הוא פנה לפריפריות. הוא ניסה לבנות מחדש את מערך הכוחות ולהשתית אות על נאמנויות חדשות (קצת מתיגראי בצפון, אך בעיקר מאזורי הדרום). 
תוך כדי בניית הקואליציה הפריפריאלית הזו, ייאסו נזכר שהוא בן של מוסלמי. אביו, ראס מיכאל, היה האימאם מחמד עלי לפני שהתנצר. ייאסו היה בקשר עם הקונסול העות'מאני ודרכו עם ממשלת "הטורקים הצעירים" באיסטנבול. משפרצה מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, הימר על ניצחון העות'מאנים כבעלי בריתם של הגרמנים האוסטרים וההונגרים וקיבל מהם הבטחה כי לאחר ניצחונם יהיה שליטה של כל קרן אפריקה.
הוא גם שיתף פעולה עם המולא הסומלי מוחמד עבדאללה חסן, העביר את מטהו להרר, בירת האסלאם בקרן אפריקה, ואף התאסלם בטקס פומבי באוגוסט 1916, כדי לחזק את קשריו עם האורומו הסומלים העפר והעות'מאנים.
ניסיונו של אייאסו להשיג כח של ממש על ידי בניית מימסד פוליטי חדש נכשל. האליטה השואנית הייתה חזקה ואילו השכנים האירופאים הבריטים האיטלקים והצרפתים - חששו מכוונותיו להתחבר עם האסלאם ועם האימפריה העות'מאנית. בספטמבר 1916 הדיח האבון בתמיכת הקבוצה השואנית את אייאסו בתואנה כי בגד בדת ובמדינה. במקומו הוכתרה תחתיו הקיסרית זאודיטו, בתו של מנליק. 
בראש מארגני המהפך עמד בן גילו של איאסו, טפרי מקונן (הידוע יותר בשם ההכתרתו היילה סלאסי), שאביו ראס מקונן היה בן דודתו של מנליק ומחשובי עוזריו). עם הכתרת זאודיתו הוא קיבל את התואר ראס ואת תפקיד יורש העצר וממלא מקום בפועל של הקיסרית. חודש לאחר מכן הובס צבאם המשותף של איאסו ושל אביו הנגוס מיכאל בקרב סגאלה, וייאסו הסתתר 4 שנים עד שנתפס.
את שארית חייו בילה בבתי-כלא ובבריחות מהם עד שמת ב-1935.
אנטה ז'יז'יץ'

באירופה

ז'יז'יץ' נולד בספליט שבקרואטיה, אחיו הגדול אנדריאה אף הוא כדורסלן מצטיין. בעונת 2012/2013 היה חבר בסגל הקבוצה הבוגרת של מועדון ק.ק ספליט, אך כמעט ולא שותף במשחקי הקבוצה. עונה לאחר מכן עבר לריבולה קאשטלה מהליגה השנייה. ב-2014 עבר לק.ק גוריצה עמה שיחק בליגה הקרואטית ורשם ממוצע של 15.7 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק. במקביל שיחק עם ציבונה זאגרב בליגה האדריאטית והשיג ממוצע של 7.4 נקודות ב-15.5 דקות למשחק. מאפריל 2015 שיחק עם ציבונה גם בליגה המקומית ורשם ממוצע של 14.2 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק. בעונת 2015/2016 שיחק עם ציבונה בכל המסגרות כולל בליגה המקומית, האדריאטית וביורופקאפ. הוא נבחר לשחקן הצעיר של העונה בליגה האדריאטית לאחר שהשיג ממוצע של 13.4 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק (המצטיין בליגה).
ב-2016 נבחר במקום ה-23 בדראפט ה-NBA על ידי בוסטון סלטיקס. הוא נשאר עונה נוספת באירופה וחתם בקבוצת דרושפאקה הטורקית.

בליגת ה-NBA

ב-1 ביולי 2017 חתם ז'יז'יץ'  על חוזה בבוסטון סלטיקס. ב-23 באוגוסט 2017, בטרם שיחק משחק ליגה אחד במדי בוסטון, עבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס ביחד עם אייזיאה תומאס וג'יי קראודר תמורת קיירי אירווינג שעשה את הדרך ההפוכה.

נבחרת קרואטיה

ז'יז'יץ' היה חבר בסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 16 שסיימה שישית באליפות אירופה שהתקיימה ב-2013 בקייב. הוא השיג בטורניר 13.9 נקודות ו-12.8 ריבאונדים למשחק והיה מלך הריבאונדים של האליפות. ב-2014 סיים עם הנבחרת עד גיל 18 במקום השלישי באליפות אירופה שהתקיימה בטורקיה, בטורניר השיג 8.2 נקודות ו-7 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-2015 זכה עם קרואטיה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 19. הוא השיג באליפות ממוצע של 13 נקודות ו-7 ריבאונדים למשחק.
מירי שילון

ביוגרפיה

שילון גדלה בכפר שמואל בשם מרים צביון.
היא הכירה את דן שילון בניו יורק, בעת שהייתה שם בשליחות מטעם המדינה והוא שימש שם כתב של רשות השידור. דן שילון היה נשוי באותו זמן; לאחר תקופה של 7 שנים הוא התגרש ונישא למירי שילון. לבני הזוג שילון שתי בנות: עדי, מנחת רדיו וטלוויזיה, ודפנה, זמרת שהתמודדה בתוכנית הכשרונות The Voice ישראל. במהלך נישואיהם ועד לפרידתם בשנת 2012 התגוררו בני הזוג בקיסריה ובזכרון יעקב.
ב-1998 הנחתה שילון בערוץ הראשון את תוכנית האירוח "שילון בראשון".
ב-2001 שיחקה בטלנובלה הישראלית "סיטי טאוור" בתפקיד אריאלה רפפורט, ה"ביץ'" בסדרה.
ב-2005 הגישה לצד בעלה בערוץ 10 את התוכנית "זוג בכותרות".
ב-2019 שיחקה בתוכנית הראליטי 2025, את מנהלת הבנק - גברת סילבר.
וו יי

תולדות חייה

וו יי הצטרפה למפלגה הקומוניסטית של סין בחודש אפריל 1962. בחודש אוגוסט 1962 סיימה לימודיה בהנדסת דלק, במחלקה לזיקוק דלק של מכון הנפט של בייג'ינג. שנים רבות עבדה בתעשיית הדלק של סין והגיעה לדרגת סגן מנהל בתי הזיקוק דונגפנג הונג בבייג'ינג וכן עוזרת מנהל ומזכירת המפלגה בחברת הדלק יאנשאן פטרוכמיקל בייג'ינג. 
בשנת 1988 מונתה לממלאת מקום ראש עיריית בייג'ינג, תפקיד אותו מילאה עד לשנת 1991. לאחר המחאות בכיכר טיאנאנמן בשנת 1989 הצליחה לשכנע עובדי מכרות פחם להמשיך בעבודתם, לאחר שאיימו לפתוח בשביתה משחלק מחבריהם נהרגו במהומות. בין השנים 1991–1998 שימשה כסגן השר ליחסי-חוץ כלכליים ומסחר, השרה למסחר בינלאומי ושיתוף פעולה כלכלי וחברה בוועד המרכזי ה-14 וה-15 של המפלגה הקומוניסטית של סין. 
בשנת 1998 התמנתה כחברה במועצת המדינה, היא ממשלת סין, ובחודש מרץ 2003 מונתה לסגן ראש מועצת המדינה. היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד סגן ראש הממשלה מאז שנת 1978, ונחשבת לאישה בעלת העוצמה הפוליטית הגדולה ביותר בסין. וו יי נטלה חלק פעיל במגעים לצירופה של סין לארגון הסחר העולמי ויזמה את ארגונו מחדש של שרות המכס הסיני, לאחר שארצות הברית התלוננה על הפרת זכויות קניין רוחני בהיקף נרחב בתחומי סין.
בעת משבר תסמונת הסארס בסין, החליפה בתפקיד שר הבריאות את זאנג וונקאנג, שפוטר לאחר שהואשם בהסתרת ממדי המשבר, והקימה ועדה מקצועית לפתרון המשבר. בזכות פעולותיה ומנהיגותה בפתרון המשבר היא כונתה "אלת השקיפות" על ידי השבועון "טיים" ונכללה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם בשנת 2004 של השבועון.
וו יי, המכונה בעיתונות העולם "גברת הברזל של סין", מצטיירת כאישה תקיפה וישירה. מאז שהתמנתה לתפקיד סגנית ראש הממשלה נטלה חלק פעיל במשא ומתן ובחתימת הסכמים בינלאומיים עם שכנותיה של סין. וו יי אף יוצאת לביקורים רבים במחוזות דרום סין. בסוף שנת 2007 הכריזה וו יי כי תפרוש מתפקידה בחודש מרץ 2008. אף לאחר פרישתה היא ממשיכה לכהן כחברה בוועד המרכזי ה-16 של המפלגה הקומוניסטית בסין. 
וו יי היא רווקה.
יצחק הורוביץ (מעליץ)

רבי יצחק הורוביץ (1901, תרס"ב – 27 ביולי 1977, כ"ב בתמוז תשל"ח) היה האדמו"ר ממעליץ בניו יורק.

ביוגרפיה

נולד לרבי נפתלי, רבה ואדמו"רה של מעליץ, ולרעכיל בתו של העשיר ר' אביש קנר מסאנוק. נישא לחיה פערל, בתו של קרוב משפחתו, רבי שמואל הורוביץ מדמביץ.
הוסמך לרבנות על ידי רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה ובית הדין של קרקוב. כיהן ברבנות אוזריאן שבגליציה המזרחית ובהמשך ברבנות קיפוטשוב שבחבל ווהלין (אז בשליטת פולין, כיום אוקראינה). היגר לארצות הברית והתגורר בקליבלנד. בהמשך עבר למנהטן שם החל לכהן באדמו"רות מעליץ.
היה בעל חוש מוזיקלי מיוחד, והלחין ניגונים רבים.
הוציא ספר בשם "ברכת יצחק".
הותיר בן וארבע בנות.
באקלאש (WWE)

"באקלאש" (באנגלית: Backlash או בעברית: "רתיעה") הוא אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, המשודר אחת לשנה בערוץ של ה-WWE Network. האירוע נוצר בשנת 1999, כשהאירוע הראשון התקיים בסוף חודש אפריל של אותה השנה במסגרת אירועי In Your House.  שנה לאחר מכן האירוע מיתג את עצמו מחדש כאירוע שלם וצפה משל עצמו. לאחר הרחבת המותגים בשנת 2004, האירוע הפך להיות הבלעדי למותג Raw. בשנת 2007 כל אירועי השלם וצפה שהתקיימו לאחר רסלמניה היו בלעדיים לשני המותגים (Raw ו-SmackDown). בשנת 2010 האירוע הוחלף על ידי האירוע חוקי אקסטרים.
לאחר הרחבת המותגים שהתרחשה בשנת 2016, האירוע באקלאש חזר לאחר כשבע שנים שלא התקיים והפך בלעדי לתוכנית סמאקדאון. באותה שנה התקיים בחודש ספטמבר כאירוע לאחר סאמרסלאם, בעוד ששנה לאחר מכן התקיים כאירוע הראשון של סמאקדאון שבא לאחר רסלמניה (האירוע הראשון לאחר רסלמניה היה בלעדי ל-Raw, שהיה פייבאק). בשנת 2018, הוחלט שהאירוע יהיה שייך לשני המותגים.
בית הממשלה (אוקלנד)

בית הממשלה (באנגלית: Government House) הוא מבנה הממוקם בעיר אוקלנד שבניו זילנד, המשמש כבית מגורים משני עבור המושל הכללי של ניו זילנד (לצד בית המגורים הרשמי העיקרי של המושל - בית הממשלה המצוי בוולינגטון). 
המבנה הנוכחי נבנה באתר בו הוקם לראשונה בית חווה בשנות ה-80 של המאה ה-19. בשנת 1921 רכשו סר פרנק מאפין (Sir Frank Mappin) ורעייתו את השטח, ובנו במקום בית אחוזה בשם בירצ'לנדס (ארצות השדר). בשנת 1962 העניקו את המבנה במתנה לבית המלוכה. בשטר המתנה, שנחתם ב-23 במאי על ידי סר פרנק מאפין וראש ממשלת ניו זילנד קית' הוליאואק נכתב כי המבנה מוענק במתנה למלכה אליזבת, מלכת ניו זילנד, על מנת לשמש כבית מגוריה שלה ושל נציגה (המושל הכללי) באוקלנד.
בית הממשלה באוקלנד קטן בממדיו מבית הממשלה בוולינגטון.
מבנה זה הוא השלישי מבין המבנים אשר שימשו כבית הממשלה באוקלנד. לאחר שריפת המבנה הראשון בשם זה, הוקם בית הממשלה הישן המהווה כיום חלק ממבני אוניברסיטת אוקלנד ומשמש כחדרי הרצאות.
סידי בל-עבאס

גאוגרפיה

העיר שוכנת כ-75 ק"מ מדרום לחוף הים התיכון על ואדי מקררה ומקושרת היטב לאוראן (השוכנת 70 ק"מ לצפונה) ולתלמסאן (השוכנת 90 ק"מ למערבה).
העיר היא בירת מחוז חקלאי. בתקופה הצרפתית התבססה כלכלתה על כרמי ענבים וכיום היא מתבססת על גידולי שדה ("פלחה") ותעשייה.

היסטוריה

העיירה ההיסטורית קרויה על שם שייח' הקבור במקום והייתה מוקפת בחומה ובה ארבעה שערים. העיר התגבשה סביב מחנה צבאי צרפתי ב-1843 ותוכננה כעיר מחוז צרפתית ב-1849. באותה עת הוקמו בה מפקדת ליגיון הזרים ובסיס האימונים שלו. הבסיס המשיך להתקיים ברציפות עד מלחמת העצמאות של אלג'יריה ב-1962 וכיום הוא בסיס משמר הגרנדירים הלאומי של אלג'יריה. 
בשנות השלושים נהרסה רוב חומת העיר וסמטאותיה ונסללו בה שדרות רחבות וכיכרות בסגנון פריזאי.
Marble Halls

Marble Halls, (מאנגלית: היכלי שיש, או בשם המלא: "חלמתי שהתגוררתי בהיכלי שיש",  באנגלית-I dreamt I dwelt in marble halls ) היא אריה מהאופרה "הנערה הבוהמית" של המלחין האירי מייקל באלף והלבריתן האירי אלפרד בון משנת 1843.
העלילה מספרת על ארלין שנחטפה בילדותה על ידי צוענים. היא באה ממשפחה עשירה ומכובדת. יש לה זכרונות עמומים על ילדותה המתגלים לה בחלומה וזה התוכן של האריה הזו.
האופרה מבוססת על הנובלה La Gitanilla  של סרוונטס מ-1643.
אופרה זו היא המפורסמת ביותר של באלף וכמו שאר יצירותיו, כמעט אינה מבוצעת . ממנה מפורסמת ומבוצעת רק האריה של ארלין בהרכבים שונים.
ההקלטה הישנה ביותר היא של הזמרת אליזבת ווילר משנת 1909. ב-1936 הופק הסרט "הנערה הבוהמית" בכיכובם של לורל והרדי וז'קלין ווסט בתפקיד ארלין שמבצעת את האריה בקולה המדובב על ידי הזמרת רוזיטה לורנס. גם זמרות כמו ג'ואן סאת'רלנד שרו את "היכלי השיש" בקונצרטים אבל זאת שהפכה את האריה הזו לשיר פופולרי היא הזמרת האירית אניה שכללה אותה באלבום Shepherd Moons מ-1991. 
הבמאי מרטין סקורסזה שילב את הביצוע של אניה לשיר זה בסרטו עידן התמימות מ-1993.

מילות השיר

I dreamt I dwelt in marble halls - חלמתי שהתגוררתי בהיכלי שיש                                                        
With vassals and serfs at my side, - כשצמיתים ואריסים לצדי
And of all who assembled within those walls - ומכל אלה שהתאספו בין כתלים אלה
That I was the hope and the pride. - שהייתי תקוותם וגאוותם
I had riches all too great to count - היה לי עושר רב מכדי שייספר
And a high ancestral name. - ושם אבות מכובד
But I also dreamt which pleased me most - וחלמתי עוד מה שגרם לי שיא הנחת
That you loved me still the same, - שאהבת אותי באותה מידה
That you loved me - שאהבת אותי
You loved me still the same, - שאהבת אותי עדיין באותה מידה
That you loved me - שאהבת אותי
You loved me still the same. - שאהבת אותי עדיין באותה המידה
I dreamt that suitors sought my hand, - חלמתי שמחזרים בקשו את ידי
That knights upon bended knee - ושאבירים כרעו על ברכם
And with vows no maidens heart could withstand, - ועם נדרים שאף עלמה יכולה לעמוד בפניהם
They pledged their faith to me. - הם נשבעו לי באמונתם
And I dreamt that one of that noble host - וחלמתי שאחד מהקבוצה הנכבדה
Came forth my hand to claim. - קרב כדי לבקש את ידי
But I also dreamt which charmed me most - אבל חלמתי על מה שהקסים אותי ביותר
That you loved me still the same - שעדיין אהבת אותי באותה המידה
That you loved me - שאהבת אותי
You loved me still the same, - שאהבת אותי באותה המידה
That you loved me - שאהבת אותי
You loved me still the same - שאהבת אותי באותה המידה
דמיטרי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה

ביוגרפיה

דמיטרי נולד ב-15 באוגוסט 1901 בגטצ'ינה, לאלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולקסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ודאגמאר, נסיכת דנמרק. למרות שהוא היה נכדו של אלכסנדר השלישי הוא לא קיבל את התואר "הנסיך הגדול של רוסיה", מכיוון שבקו הגברי הוא היה רק נינו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה.
לאחר המהפכה הרוסית נעצרו הוריו, אחיו וסבתו על ידי הבולשביקים והושמו במעצר ליד סבסטופול. במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה. באפריל 1919 עזב דמיטרי את חצי האי קרים יחד עם הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו.
בתחילה התגורר דמיטרי בצרפת ובאנגליה לסירוגין, אולם בסוף שנות ה-20 הוא היגר לארצות הברית, שם עבד כברוקר במנהטן. בתחילת שנות ה-30 הוא חזר לאירופה, והתיישב בביאריץ בצרפת, שם ניהל חנות של שאנל. במהלך עבודתו התאהב דמיטרי ברוזנת מרינה סרגייבנה גולנישצ'בה-קוטוזובה, בתו של הרוזן סרגיי אלכסנדרוביץ' גולנישצ'ב-קוטוזוב, שהיה מושל מחוז יאלטה לפני המהפכה. ב-25 באוקטובר 1931 התחתנו השניים בפריז, ובשנת 1933 נולדה בתם נדג'דה דמיטרייבנה רומנובה. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת דמיטרי כקצין בצי המלכותי, ובשנת 1947 הוא התגרש מאשתו.
בשנת 1950 למד דמיטרי ייננות, ולאחר מכן מונה למנהל חברת ויסקי בלונדון. ב-20 באוקטובר 1954 התחתן דמיטרי עם שיילה צ'יזהולם, אך לא היו להם ילדים, ובשנת 1969 מתה שיילה. בשנת 1979 מונה דמיטרי לנשיא אגודת משפחת רומנוב אשר הוקמה על ידי ניקולאי רומנוביץ', נסיך רוסיה, וב-7 ביולי 1980 הוא מת בלונדון, ולאחיו וסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה הפך לנשיא העמותה.
חרונימו לואיס דה קאבררה

חייו ותקופתו

קאבררה נולד בסביליה שבספרד. הוא ואחיו הגדול, פדרו, היגרו למלכות המשנה של פרו ב-1538, ובעקבות התגייסותו לצבא הספרדי, חרונימו הגיע לדרגת סמל והוצב במרכז העצבים הקולוניאלי של קוסקו ב-1549. הוא הוביל מסעות צבאיים רבים בשנים שלאחר מכן, בהם בעיקר דיכוי המרידות באיקה ובנסקה ובעקבות משרה בעיר הבירה, לימה, התמנה ב-1571 להיות הקורגידור של פוטוסי.
לקראת סוף 1571, קאבררה יועד להיות אדלנטאדו (תואר צבאי של קונקיסטאדורים ספרדים), לצורך חקירת דרכים לא נודעות מדרום לפוטוסי. המינוי בא בעקבות פגישתו עם מושל פרובינציית טוקומאן, אשר כיסתה את רוב מה שבעתיד יהיה צפון-מערב ארגנטינה. הוא הציב את משרדו בסנטיאגו דל אסטרו, ארגן משלחת של 100 חיילים ו-40 קרונות אספקה ​​במהלך 1572, ועזב לכיוון דרום עם כוונה לייצר אחיזה אסטרטגית. היישוב הראשוני, קיסקיסאקטה (Quisquisacate), הוקם ב-24 ביוני 1573 ונכשל. ב-6 ביולי, המשלחת בחרה במיקום על גדות נהר הסוקיה (Suquía) בערך 400 קילומטר דרומית לסנטיאגו דה אסטרו. כאות כבוד ניתנה לקאבררה הזכות לבחור את שם היישוב, אותו הוא כינה קורדובה דה לה נואבה אנדלוסיה, לכבוד קורדובה (ספרד), מקום הולדתה של אשתו.
קאבררה שמר על יחסי שכנות טובות יחסית עם התושבים הילידים של האזור, בני הקומצ'ינגון, והוכיח מנהל תקין התנחלות החדשה, אשר תוך שנה נספר עם המוסדות המשפטיים והמנהליים הבסיסיים של יישובי הקבע. הוא עזב ביוזמתו לכיוון מזרח בשנת 1574 והגיע במהירות לחופי נהר פרנה, אשר נמצא במרחק 320 קילומטר, שם הקים את מצודת סן לואיס (ליד סנטה פה המודרנית). המצודה היוותה דריסת רגל ראשונה של מלכות המשנה של פרו עם מוצא לאוקיינוס האטלנטי (דרך נהר הפרנה אשר נוח מאוד לשיט). ההישג התנגש עם היריבות מול קפטן חואן דה גאראיי (Juan de Garay), אשר נשלח במורד הנהר מאסונסיון עם הזמנה מהמשנה למלך לעשות את אותו הדבר.
המחלוקת נשפטה לאחר מכן על ידי בורר רשמי, גונסלו דה אבראו (Gonzalo de Abreu), שמצא את קאבררה אשם בסרבנות למשנה למלך (הפרה שמשמעותה גזר דין מוות). בעקבות העובדה שהיה נצר לאצולה ספרדית, הבורר ויתר על מוות בחניקה, וקאבררה הובל ללימה, שם הוצא להורג בעריפת ראש, ב-17 באוגוסט 1574.
פרידריך בורן

פרידריך בורן (בגרמנית: Friedrich Born‏; 10 ביוני 1903, לנגנטל, קנטון ברן – 14 בינואר 1963) היה נציג שווייצרי של הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (ICRC) בבודפשט וחסיד אומות העולם. 
בורן חי בבודפשט עוד לפני מינויו לתפקיד על ידי הצלב האדום. במקור הגיע לבודפשט כחבר המחלקה השווייצרית הפדרלית לסחר חוץ. בנוסף לתפקידו הרשמי, עבד בבודפשט במסחר. מהר מאוד התוודע לגירושם של יהודי הונגריה, אשר החל לאחר הכיבוש הגרמני באביב 1944. בעקבות האסטרטגיה של קרל לוץ (סגן-קונסול שווייץ), גייס עד 3,000 יהודים כעובדי משרדיו, העניק להם הגנה, וייעד מספר בניינים לשימוש כבניינים המוגנים על ידי הצלב האדום. הוא גם הצליח להפיץ כ-15,000 Schutzbriefe, תעודות חסות שהונפקו על ידי הצלב האדום. כך מנע גירושם ומותם של יהודים הונגרים רבים.
לזכותו נזקפת הצלתם של בין 11,000 ו-15,000 יהודים בבודפשט. זאת עשה בין מאי 1944 עד ינואר 1945, אז נאלץ לעזוב את הונגריה בעקבות הוראות הצבא האדום הכובש. 
אחרי המלחמה, כמו רוב מצילי היהודים מבודפשט, כגון קרל לוץ וג'ורג'ו פרלסקה, שב בורן לחייו הרגילים ושמר את זכר מעשיו לעצמו. 24 שנים לאחר מותו, ב-1987, הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. עוד שני עובדי הצלב האדום, רוזלי נף וולדמר לנלה, קיבלו תואר זה על הצלת חיי יהודים בזמן המלחמה.
אנדר הררה

קריירה

הררה גדל במחלקת הנוער של ריאל סרגוסה, ואת הופעותיו הראשונות בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך בעונת 2008/2009 כשהקבוצה שיחקה בליגה השנייה. בתום העונה עלה עם הקבוצה לליגה הראשונה, וב-29 באוגוסט 2009 ערך הררה את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה, בניצחון 0-1 על טנריפה. ב-6 בדצמבר 2009 כבש את שער הבכורה שלו, בהפסד 4-1 למיורקה.
במקביל החל הררה לשחק בנבחרת הצעירה של ספרד. הררה זומן לסגל הנבחרת לאליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בדנמרק בשנת 2011, וכבש שער במשחק הפתיחה של ספרד בטורניר, מול אנגליה.
ב-7 בפברואר 2011 חתם הררה באתלטיק בילבאו מעיר הולדתו לחמש שנים, החל מהעונה הבאה. את הופעת הבכורה שלו במדי בילבאו ערך הררה ב-18 באוגוסט 2011, בתיקו 0-0 מול טרבזונספור במסגרת הליגה האירופית. בעונתו הראשונה בבילבאו ערך הררה 54 הופעות במשחקים רשמיים, בהן כבש ארבעה שערים, והגיע עם הקבוצה לגמר גביע המלך הספרדי ולגמר הליגה האירופית.
ב-26 ביוני 2014 חתם הררה על חוזה לארבע עונות במנצ'סטר יונייטד, ששילמה עבורו 28 מיליון ליש"ט. ב-16 באוגוסט 2014, ערך הררה את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד כשפתח בהרכב בהפסד יונייטד 2-1 לסוונסי סיטי. ב-14 בספטמבר 2014, כבש הררה את שער הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד בניצחון קבוצתו 4-0 על קווינס פארק ריינג'רס במסגרת המחזור הרביעי של הפרמייר ליג. ב-24 במאי 2017 פתח הררה בהרכב קבוצתו לגמר הליגה האירופית 2017, בו ניצחה מנצ'סטר 2-0 את אייאקס. על יכולתו במשחק זכה בתואר "השחקן המצטיין" של משחק הגמר.
ב-4 ביולי 2019 חתם בפריז סן-ז'רמן לחמש שנים.
ודוביצה

היסטוריה

ההתיישבות הראשונה באזור הייתה במאות ה-10 וה-11, ועל פי האגדה המקומית העיר נוסדה על ידי אדם בשם ולאד או ואד, אך העיר מוזכרת לראשונה ברישומים משנת 1325. באותה תקופה העיר הייתה מרכז מסחרי שהיה שייך לנסיכות שלזיה, ולפי כמה היסטוריונים כבר אז הוכר היישוב כעיר. בשנת 1430 נהרסה העיר בשריפה, אך היא הוקמה ושוקמה במהרה וניתנו לה זכויות עיר. 
במאות ה-16 וה-17 הייתה העיר מרכז אמנות ומסחר. עם חלוקת פולין הראשונה עברה העיר לשטח אוסטריה כחלק מממלכת גליציה. הקמת הדרך מווינה ללבוב תרמה רבות להתפתחותה של העיר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה וביטול המלוכה, הפכה ודוביצה חלק מפולין שנוסדה מחדש. במלחמת העולם השנייה בשנת 1941 הוקם בעיר גטו; מרבית האוכלוסייה היהודית, למעלה מ-2,000 איש נרצחו בשואה רובם באושוויץ הקרובה.

כלכלה

כיום מגיעות מרבית הכנסותיה של העיר מתיירות, אך יש גם תעשייה זעירה לייצור מכונות. בעיר ממוקם גם המטה של החברה הגדולה בפולין לייצור מיץ.
וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג

ביוגרפיה

וילהלמינה אמליה נולדה ב-21 באפריל 1673 בהנובר, ליוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולבנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, בתם של אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן ואנה גונזאגה. וילהלמינה אמליה חונכה על ידי דודתה לואיזה הולנדינה מפפאלץ, וחזרה להנובר רק בשנת 1693.
ב-24 בפברואר 1699 התחתנה וילהלמינה אמליה עם יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאחר שאמו אלאונורה מגדלנה מנויבורג רצתה אותה ככלה, כדי שתשפיע עליו לטובה, ונולדו להם 3 ילדים. בתחילה היו נישואי הזוג מאושרים, אולם עד מהרה התדרדרו היחסים ביניהם, ויוזף החל לבגוד בה עם משרתות ובנות אצולה. בשנת 1711 מת בעלה יוזף, ואחיו קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1713 העביר קרל את הסנקציה הפרגמטית של 1713, שהעניקה עדיפות לבנותיו בסדר הירושה, אולם אף על פי שוילהלמינה אמליה התנגדה לכך, היא לא מחתה בגלוי. וילהלמינה אמליה הייתה ביחסים טובים עם חמותה וגיסתה אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ושלושת הנשים טיפלו זו בזו בעת חוליים.
בשנת 1740 מת גיסה קרל השישי, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה האוסטרית. בתחילה תמכה וילהמינה אמליה בחתנה קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם עד מהרה היא פרשה מהפוליטיקה, ואף סירבה לתווך בין חתנה לבין אחייניתה מריה תרזה, וב-10 באפריל 1742 היא מתה בווינה.