שאמיל באסייב

שאמיל סלמאנוביץ' באסייב (ברוסית: Шамиль Салманович Басаев) ‏ (14 בינואר 1965 - 10 ביולי 2006) היה מפקד צבאי צ'צ'ני, מדינאי וטרוריסט. החל משנת 2003 השתמש גם בכינוי "עבדאללה שאמיל אבו אידריס, האמיר של חטיבת השאהידים 'רייאדוס סלאחין'". היה אחראי למספר פיגועי טרור – הגדול שבהם היה משבר בני הערובה בבסלאן. חוסל על ידי כוחות הביטחון הרוסיים ב-10 ביולי 2006.

נעוריו

שאמיל באסייב נולד בכפר דישנה ונדאנו, ליד ונדנו, אשר בדרום-מזרח צ'צ'ניה, להורים ממוצא צ'צ'ני. הוא נקרא על שם האימאם שאמיל, המנהיג האחרון של הברית האנטי-רוסית במלחמת קווקז. למשפחתו היסטוריה ארוכה של מעורבות בהתנגדות הצ'צ'נית לרוסיה, בעיקר בפעולות תגמול נגד הכוחות הרוסיים.
סבו של באסייב נכשל בניסיונו לנתק את הקווקז מרוסיה לאחר המהפכה הרוסית. משפחתו של שאמיל, יחד עם רוב האוכלוסייה הצ'צ'נית, גורשו לקזחסטן על פי הוראת לברנטי בריה, ראש הקג"ב דאז, במסגרת מדיניות הטיהורים הגדולים. למשפחתו ניתנה אפשרות לשוב רק כאשר פקודת הגירוש בוטלה, ב-1957, על ידי ניקיטה חרושצ'וב.
באסייב סיים את בית הספר התיכון ב-1982, ובשנתיים שלאחר מכן שירת בחיל האוויר הסובייטי ככבאי. במשך ארבע השנים שלאחר מכן, עבד בסובחוז באזור וולגוגרד בדרום רוסיה. לאחר מכן עבר למוסקבה. הוא ניסה להתקבל לפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה, אך כשל בבחינות. לבסוף, הוא התקבל ללימודי הנדסה חקלאית במוסקבה ב-1987. ב-1988 סולק מן הלימודים בשל ציוניו הנמוכים.
במשך השנים שלאחר מכן, עבד באסייב למחייתו כמוכר מחשבים במוסקבה, בשותפות עם איש עסקים צ'צ'ני, סופיאן טראמוב. למרבה האירוניה, כעבור שנים שני החברים נלחמו בשני צדדים שונים במסגרת הסכסוך בצ'צ'ניה. טראמוב תמך ברוסים והתנגד למחתרת הצ'צ'נית, בעוד שאמיל באסייב נעשה לטרוריסט צ'צ'ני. בראיון מאוחר יותר, טראמוב סיפר שבאסייב, בתקופה שבה עבד איתו בחנות המחשבים, ביזבז את לילותיו במשחקי מחשב, ישן בימים, והעריץ בצורה אובססיבית את ארנסטו צ'ה גווארה.

פעולותיו הצבאיות

זמן קצר לפני נפילתה הסופית של ברית המועצות, כשקומוניסטים קיצונים ניסו ליזום פוטש באוגוסט 1991, הצטרף באסייב, למראית עין לפחות, לאוהדיו של הנשיא הרוסי, בוריס ילצין, אשר התגודדו מסביב לבית הלבן הרוסי במרכז מוסקבה, חמוש ברימונים. עובדה זו מעולם לא אומתה, ואם אכן התרחשה, לא ברור מדוע תמך בו באסייב. באותה התקופה צ'צ'נים רבים תמכו במצעו של ילצין, ואף יושב ראש בית המשפט הרוסי, שתמך בבוריס ילצין, היה צ'צ'ני בעצמו.
כמה חודשים מאוחר יותר המנהיג הצ'צ'ני, ג'וחר דודייב, הכריז על התנתקות חד צדדית של צ'צ'ניה מרוסיה והפיכת צ'צ'ניה לרשות אוטונומית. בתגובה הכריז בוריס ילצין על מצב חירום לאומי ושלח גייסות צבא אל צ'צ'ניה. ממשלתו של דודייב גייסה כ-60,000 מתנדבים לצבא, לשם עימות אפשרי עם צבא רוסיה. באותו הזמן, החל באסייב את דרכו הארוכה כטרוריסט. בנובמבר 1991 בניסיון למשוך התערבות בינלאומית לסכסוך בצ'צ'ניה, חטף שאמיל באסייב, יחד עם עוד שני טרוריסטים, אחד מהם טייס, מטוס Tu-154 של חברת התעופה הרוסית אארופלוט, שטס מרוסיה לאנקרה, בירת טורקיה. הוא איים לפוצץ את המטוס, אלא אם כן מצב החירום שהוכרז ברוסיה יבוטל. לבסוף, אירוע החטיפה הסתיים בשלום. המטוס נחת בטורקיה ולחוטפים ניתנה רשות לחזור אל צ'צ'ניה.
במשך השנים הבאות, באסייב נסע לאבחזיה, אזור שפרש מגאורגיה, כדי לסייע לתנועה בדלנית מקומית, שפעלה נגד ניסיונות של ממשלת גאורגיה להשתלט מחדש על האזור. באסייב התמנה למפקד של יחידת מתנדבים לאומנית, המורכבת בעיקר מצ'צ'נים. מעורבותם הייתה מכרעת במלחמת אבחזיה, ובחודש אוקטובר 1992 נחלה הממשלה הגאורגית מפלה צבאית מוחלטת, ואוכלוסיית אזרחים גדולה סבלה מטיהור אתני. היחידה של באסייב השתכנה בעיר הבירה של גאורגיה, טביליסי, בעיר הבירה של אבחזיה, סוחומי, ובכפר לאסלידו. ממשלת רוסיה לא עשתה דבר נגד יחידתו של באסייב ונגד פשעי המלחמה שביצע, דבר שהתברר לאחר מכן כטעות צורבת. לאחר זמן מה, נלחם באסייב נגד הכוחות הרוסיים במלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
אין הרבה עדויות מהימנות על פעולותיו של באסייב בשנים שלאחר שהותו באבחזיה. בהתאם למספר מקורות, באסייב עבר לאזרבייג'ן, שם סייע לכוחות האזריים במלחמתם הלא מוצלחת נגד כוחות ארמנים במובלעת הארמנית נגורנו קרבאך]. לפי עדויות אחרות, הוא נסע לאפגניסטן, שם יצר את הקשר הראשוני שלו עם אנשי אל-קאעידה]. שמועות אחרות אומרות, כי הוא שב לצ'צ'ניה, שם פעל במאפיה - בגניבת מכוניות והפצת סמים]. לפני מלחמת צ'צ'ניה השנייה, לבאסייב היו מספר בתי פאר בערי צ'צ'ניה, צי גדול של מכוניות יוקרה ושומרי ראש. הסבר אחר לעושרו, הוא אפשרות שאיש עסקים אלמוני העניק לבאסייב מיליוני דולרים כדי להראות את תמיכתו בפעולותיו של באסייב.

מלחמת צ'צ'ניה הראשונה

מלחמת צ'צ'ניה הראשונה החלה כאשר כוחות רוסיים פלשו לצ'צ'ניה ב-11 בדצמבר 1994, כדי למוטט את שלטון ממשלתו של דז'אחר דודייב. באסייב לקח חלק פעיל בהתנגדות. היחידה שעליה פיקד, 'הגדוד האבחזי', הסבה לכוחות הרוסיים אבדות קשות בעיקר בקרב על גרוזני, בירת צ'צ'ניה. אחרי שכבשו את גרוזני, התהפך הגלגל לטובת הכוחות הרוסיים, והם לחצו את הכוחות הצ'צ'נים אל עבר להרים, והסבו להם אבידות רבות.
ה'גדוד האבחזי' של באסייב סבל מאבדות קשות ומפצועים רבים, בעיקר בקרב על ודנו. באותו הזמן שירתו ביחידה כ-200 חיילים, עשירית ממספר חיילי היחידה לפני כן. באותו הזמן באסייב סבל גם מאסון אישי. במהלך הקרב על גרוזני, הכוחות הצ'צ'נים לא הבחינו בין אזרחים חפים מפשע לבין חיילים. חוסר ההומניטריות שלהם הייתה מאפיין לשתי המלחמות. בעת קרב על כפר מולדתו של באסייב, נהרגו מאש כוחות צ'צ'נים אשתו הראשונה וילדיהם (לבאסייב היו מספר נשים), וכעשרה מחבריו.
במשך הזמן, כשהמצב נעשה נואש ויותר, פנו הכוחות הצ'צ'נים להתקפות הרסניות על אדמת רוסיה עצמה, כדי להפסיק את המלחמה. באסייב הוביל ב-1995 את ההתקפה המפורסמת על בית החולים של בודיונובסק ולקיחת שוהיו, 1,600 במספר, כבני ערובה. מניין נפגעי פעולת הטרור היה 129 הרוגים וכ-414 פצועים. אף על פי שהשלטונות הרוסים לא הסכימו לדרישתו להסגת כל הכוחות הרוסיים מצ'צ'ניה, באסייב נעשה מפורסם, ומטרתו, הבאת תשומת לב בינלאומית לסכסוך בצ'צ'ניה, מומשה.
ב-1996, שאמיל באסייב התקדם לתפקיד המפקד הכללי של כוחות הצבא הצ'צ'ניים. באוגוסט 1996, באסייב הוביל בהצלחה השתלטות מחודשת על עיר הבירה הצ'צ'נית גרוזני. כוחות ההגנה הרוסיים לא הצליחו לבלום אותו. כעבור זמן מה, ממשלתו של ילצין החלה משא ומתן, שלבסוף הוביל להסכם שלום עם המורדים הצ'צ'נים. לאחר חתימת ההסכם, באסייב רץ לנשיאות צ'צ'ניה, אך נכשל. ב-1 בינואר 1998, מונה לראש הממשלה של צ'צ'ניה בידי הנשיא אסלאן מסחאדוב, תפקיד שבו כיהן שש שנים, עד שהתפטר.

במלחמת צ'צ'ניה השנייה

באוגוסט 1999 עמד בסאייב בראש כוח בן כ-1,400 איש, חלקם צ'צ'נים, חלקם מוג'אהדין, וחלקם דאגסטנים, שפלש לדאגסטן השכנה, רפובליקה אוטונומית המהווה חלק מן הפדרציה הרוסית, וזאת על מנת לערער את משטרה, ולהשליט עליה את הבדלנים האיסלמים, בנוסח הצ'צ'ני. הפלישה הביאה לתגובה חריפה של מוסקבה. מיליציות דאגסטניות שחברו לצבא הפדרציה הרוסית הדפו את בסאייב ואנשיו בחזרה לצ'צ'ניה, ולאחר מכן פתח הצבא הרוסי במתקפה כוללת. מסתבר כי פלישתו של בסאייב לדאגסטן היוותה את נקודת הפתיחה למלחמת צ'צ'ניה השנייה.
ולדימיר פוטין, ראש ממשלת הפדרציה הרוסית דאז, החליט להגיב למעשיו של בסאייב בכוח, להשתלט על צ'צ'ניה, ולהפוך את תוצאות מלחמת צ'צ'ניה הראשונה. במערכה זו נהרסו חלקים נכבדים מהערים והכפרים של צ'צ'ניה ובעיקר עיר הבירה - גרוזני. לאחר סיום שלב הלחימה הראשוני, ירדו מנהיגי הצ'צ'נים למחתרת, והמשיכו בפעילות גרילה כנגד הכוחות הרוסים השוהים על אדמת צ'צ'ניה, ובפעילות טרור כנגד מטרות רוסיות ברוסיה ובעולם.
על פי עדויות ארגוני זכויות האדם ישנם מקרים רבים של ניצול סמכויות החירום שנתונות בידי הצבא להתעמרות באוכלוסייה האזרחית, שבאים לידי ביטוי בחטיפות סיטונאיות ומעשי אונס וביזה.] באסייב וכוחותיו ביצעו, כנראה, עוד מספר פעולות טרור, אך לא לקחו אחריות על חלק גדול מהם. בשנת 2000 איבד באסייב אחת מרגליו בעת דריכה על מוקש. למרות הפגיעה, הצליח באסייב להמשיך לחמוק מהכוחות הרוסיים.
ב-2 בנובמבר 2002, דווח כי אביו של באסייב נהרג על ידי כוחות רוסיים, אך דיווח זה לא אומת מעולם.
שאמיל באסייב הואשם גם באחריות לפשיטה על קהילה רוסית ובאחריות למשבר בני הערובה בבסלאן, שבו נרצחו למעלה מ-385 אנשים, רובם ילדים. הממשלה הרוסית הציעה פרס של עשרה מיליון רובלים (כ-300,000 דולר אמריקאי) למי שיביא מידע שיוביל לתפיסתו. במשך השנים 2000-2005 באסייב הואשם בעוד מספר פעולות טרור, ביניהן פיגועי המטוסים הרוסיים (2004) וההתקפה על המטרו במוסקבה. ב-23 באוגוסט 2005 הצטרף באסייב שוב לממשלה הבדלנית הצ'צ'נית, שם מילא תפקיד בכיר.

חיסולו

לבסוף, נהרג באסייב על ידי כוחות הפס"ב ב-10 ביולי 2006. באסייב נהרג באינגושטיה כאשר התלווה לשיירה אשר ליוותה משאית עמוסה חומר נפץ, שפוצצה על ידי שירות הביטחון הפדרלי. כתוצאה מפיצוץ המשאית נפגע רכבו של באסייב והוא נהרג במקום, יחד עם לוחמים נוספים.
סיפור מבצע החיסול עובד לסרט הקולנוע פקודת חיסול בכיכובו של איגור פטרנקו, שהופק על ידי תאגיד מוספילם.