google/wiki40b huggingface dataset:
נגב מינרלים תעשייתיים

היסטוריה

בשנים 1953-1952 החלו חברת "מחצבי ישראל" ו"סולל בונה" בהכנות להקמת חברה שתעסוק בפיתוח, כרייה ושיווק מחצבים עבור תעשיית הקרמיקה ותעשיית הזכוכית הישראלית. הערכה שפורסמה בשנת 1952 הצביעה על מאגר של 20 אלף טון חרסיות בנגב. החברה נרשמה ב-16 בינואר 1953 והייתה אמורה להחליף את "תעשיות אבן גיר בע"מ", שהוקמה על ידי "סולל בונה" בשנת 1950. מטרת הקמתה הייתה פיתוח, כרייה ושיווק המחצבים שהתגלו בואדי חתירה שבמכתש הגדול לטובת תעשיית הקרמיקה והזכוכית הישראלית. למעשה, הפכה "אבן גיר" לחברה הקבלנית של "חרסית וחול זך", דבר שיצר בעיות ניהוליות ותפעוליות שונות. החברה שיווקה בעיקר חרסיות שונות שמקורן במכתש הגדול ומצפה רמון, שבשנת 1956 נתגלתה בו חרסית דמוית צור, שמשמשת לתעשיית חסיני אש, וכן קאולין (חרסית לבנה), המשמש לייצור אריחי קיר ואסלות. וחול לתעשיית הזכוכית שנכרה באזור אילת. במאי 1954, לדוגמה, מכרה החברה 860 טון חרסית לתעשייה המקומית. עם זאת, השימוש במחצבים אלו היה בעייתי. הדבר נבע מחוסר אחידות בייצור ובעיבוד החומר, שגרמו לתקלות בייצור.
בשנת 1958 הקימה החברה מפעל לעיבוד חול לזכוכית שהובא ממכתש רמון בדימונה, אולם מפעל זה לא הופעל לבסוף ובמקומו הקימה החברה מפעל חדש במכתש רמון, בקרבת מקום הכרייה של המחצבים. במחצית שנות ה-60 הוקם שם גם מתקן לעיבוד חרסית, שנסגר בשנת 1967 בשל חוסר כדאיות כלכלית. בשנים 1971-1970 הופעל המתקן על ידי אשר זכרי, יזם פרטי שהפעיל אותו כקבלן-משנה.
מפעל כריה של החברה ממוקם במכתש הגדול שברכס חתירה ובו מתבצעים כרייה ייבוש וניפוי של חול קוורץ זך (סיליקה), שמשמש בעיקר לתעשיית הזכוכית וכן לתעשיית הבנייה. גם בבקעת תמנע הסמוכה לאילת מצוי חול זה, אך לכרייה במכתש הגדול יתרון כלכלי בעלויות הובלה נמוכות בשל קרבתו למרכז.
כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 ביקשה הממשלה למכור את החברה ליזם פרטי, לאחר שלא הצליחה ליצור רווחיות בפעילותה. בשנת 1970 פורסם מכרז למכירתה, שבוטל בשל הצעות נמוכות. משנת 1975 הפכה החברה לחברה בת של "כימיקלים לישראל" וב-2004 נמכרה לחברת "דורז ד.ר. אחזקות" שבשליטת משפחת רזין.
בשנת 1995 החל את פעילותו במישור רותם מפעל לכרייה ועיבוד של גיר וסיד שמשמשים בעיקר את התעשייה הכימית ותעשיית הבנייה. מטה החברה שוכן כיום בפארק התעשייה עומר.
סתיו אלימלך

קריירה

אלימלך החל את דרכו במחלקות הנוער של הפועל באר שבע. את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים של המועדון ערך בעונת 1987/1988 במשחק מול בית"ר ירושלים. הוא שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת נעוריו, מלבד עונת 1997/1998, בה הושאל לקבוצת בני יהודה. בשנת 1993 הופיע אלימלך במדי נבחרת ישראל, ושיחק בשלושה משחקי ידידות מול נבחרת פולין ונבחרת קפריסין.
עם פרישתו שימש כעוזר מאמן הפועל באר שבע בעונת 2007/2008. 
בעונת 2009/2010 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. 
בעונת 2010/2011 אימן את מכבי עירוני נתיבות מליגה א', ובאמצע העונה חזר להכח עמידר רמת גן מתחתית הליגה הלאומית, ומונה למאמן הקבוצה. לאחר כחודש פוטר עקב חילוקי דעות עם ההנהלה.
כיום אלימלך משמש כמאמן ילדים ונוער במספר חוגים בבאר שבע.

חיים אישיים

בערב פסח 2016 מתה בתו, יובל, לאחר שנפלה ממרפסת ביתה.
ישראל דוד מרגליות יפה שלזינגר

ביוגרפיה

נולד בסרד שהונגריה לאביו רבי מרדכי.
למד אצל רבי צבי הירש דייטש, ואחר כך אצל בפרשבורג אצל החת"ם סופר (מובא בשו"ת חת"ם סופר בתשובות שנערכו אליו).
נישא בשנת תקפ"ד לבתו של רבי ישעיה סג"ל קויפמאן מסמניץ. בהמשך נתמנה לכהן כדיין ומורה צדק בקהילה זו (סמניץ). כרבו החתם סופר נלחם ב"מחדשים" (הנאולוגים), ובעיקר בשינוי המנהגים שהם הנהיגו במבנה בית הכנסת ובסדרי התפילה. את נימוקיו שטח בספרו מחולת המחניים (פרסבורג, 1859). הרב ד"ר מ"א מייזל מפעסט השיג על דבריו בעיתון (בגרמנית) "הכרמל". בתגובה פרסם הרב שלזינגר את ספרו "שאלות ותשובות הר התבור" והוא עומד נגד הכרמל... (פרסבורג, 1861). 
בקיץ תקצ"ב מונה לכהן כרבה של פעזינג (באזינג Pezinok - כיום בסלובקיה), עד פטירתו, ושם נטמן.
תל נישא

תל נישא, או תל אל-מנשייה, הוא תל עתיק בעמק בית שאן, הממוקם בין העיר בית שאן לבין היישוב נווה אור, כחצי קילומטר דרומה מאזור התעשייה מפעלי שאן. השם "מנשייה" (בערבית: منشيّة) נובע משורש הערבי "אנשא", שפירושו הוא "לבנות". בשל כך, השמות "מנשייה" ו"אל-מנשייה" הם שמות נפוצים בארץ ישראל, הניתנים לרוב לשיכונים בתוך או בקרבת ערים, ולכפרים שצמחו מתוך שיכונים אלו.
תל נישא מהווה תל גדול וגבוה לסביבתו: הוא מתנשא לגובה של כ-15 מטר, ופסגתו משתרעת על שטח של כ-11 דונם. במרגלות הדרום מערביים של התל נובעים מעיינות המהווים את מקורות הנחל ואדי אל מנשייה, נחל איתן הנשפך לנהר הירדן.
על המדרונות המזרחיים והדרומיים של התל נמצא ונלקט ממצא ארכיאלוגי רב, הכולל ברובו חרסים מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. בנוסף, במרגלות התל ובסמוך למעיינות נמצאו כלי צור רבים מהתקופה הפלאוליתית, התקופה הנאולותית, תקופת הברונזה, ותקופת הברזל.
כיירון (גוף במערכת השמש)

מסלול

האקסצנטריות של מסלולו כיירון היא גבוהה, עם פריהליון הנמצא על מסלולו של שבתאי ואפהליון הנמצא על מסלולו של אורנוס (בתנועתו חוצה כיירון את מסלולו של שבתאי אך לא את זה של אורנוס). גוף זה עורר עניין רב בהיותו הראשון מחוץ לחגורת האסטרואידים שהציג מסלול כה יוצא דופן. 
כיירון מוגדר היום כקנטאור, קבוצת גופים שמסלוליהם נמצאים בין כוכבי הלכת החיצוניים. לקנטאורים אין מסלולים יציבים ובגלל שהם מתרחקים ומתקרבים לענקי הגז, הם עשויים להיפלט אל מחוץ למערכת השמש בגלל הכבידה של כוכבי הלכת החיצוניים או להלכד על ידם.
חישובים מתמטיים מראים שבשנת 1664 לפנה"ס כיירון התקרב למרחק של כ-16 מיליון קילומטרים משבתאי, רק 3 מיליון קילומטרים רחוק יותר מפובה, ירחו החיצוני הגדול ביותר, ובטווח הרדיוס של הירחים שהתגלו לאחרונה. כיירון הוא כנראה פליט מחגורת קויפר.
קלואקה מקסימה

קלואקה מקסימה (בלטינית: Cloaca Maxima, מילולית: הביב הגדול) היא אחת ממערכות הביוב המוקדמות ביותר. מערכת ביוב זו נבנתה בימי רומא העתיקה על מנת לנקז ביצות ושפכים מהעיר רומא, ונשפכה לתוך נהר הטיבר. הקלואקה מקסימה נוסדה ככל הנראה בסביבות שנת 600 לפנה"ס על ידי מלכהּ החמישי של רומא, לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, שנעזר לשם בנייתהּ במהנדסים אטרוסקים מיומנים ופועלים מקרב הפלבאים.
בראשיתהּ הייתה ככל הנראה תעלה פתוחה אליה נוקזו שלושה פלגי מים משלוש גבעות סמוכות שתועלו דרך הפורום עד לשפך הטיבר. התעלה כוסתה במשך השנים לאחר שנבנו מעליה בתים ומבני ציבור בשל הצפיפות ההולכת וגוברת בתוך העיר. מערכת הביוב המסועפת ניקזה שפכים מבתי מרחץ ציבוריים כמרחצאות דיוקלטיאנוס, מזרקות, שירותים ציבוריים ומבני ציבור. בבתים פרטיים נאלצו עם זאת להסתפק בבורות שופכין.
הקלואקה מקסימה תוחזקה היטב במשך השנים ואף עברה שיפוץ כללי תחת כהונתו של אגריפה כאיידיל בשנת 33 לפנה"ס. בתקופה המודרנית מה שנותר מהקלואקה חובר למערכת הביוב המודרנית.
במספר מקרים השליכו הרומאים גופות של בני אדם לתוך הקלואקה במקום לקברם. המפורסמים שבהם הם השלכתם של הקיסר אלאגבאלוס ושל הקדוש הנוצרי סבסטיאן הקדוש: זו של השני מתוארת בציורו הנודע של לודוביקו קראצ'י.
ניתן עדיין לצפות בשפך של הקלואקה ליד פונטה רוטו וליד פונטה פלטינו. ניתן לצפות בגרם מדרגות המוביל אליו בסמוך לבזיליקה יוליה שבמתחם הפורום.
Waterparks

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 2011 על ידי אוסטין נייט וגייג' מתיו, שהכירו כששניהם היו חלק משתי להקות שונות. המופע הראשון של הלהקה היה ב-17 באוגוסט 2012 ביוסטון. המיני-אלבום הראשון שלהם, Airplane Conversations, יצא באופן עצמאי ב-3 באפריל 2012. בשנים לאחר מכן המשיכו להופיע בטקסס. המיני-אלבום השני שלהם, Black Light, יצא גם הוא באופן עצמאי ב-5 ביוני 2014. 
ב-6 בנובמבר 2015, הלהקה הוציאה מיני-אלבום נוסף בשם Cluster לאחר שחתמו על חוזה עם חברת התקליטים Equal Vision Records. מייקי וויי, הבסיסט של להקת מיי כמיקל רומנס, ניגן בבס במיני-אלבום זה. ב-19 בנובמבר 2015, הופיעה הלהקה יחד עם להקת גוד שארלוט בהוליווד, קליפורניה.
ב-31 באוגוסט 2016 הוציאה הלהקה סינגל בשם Stupid For You כדי לשווק את האלבום הראשון שלהם, Double Dare. לאחר סינגל זה הוציאה הלהקה שני סינגלים נוספים, Hawaii (Stay Awake)‎ ו-Royal, עד ליציאת האלבום ב-4 בנובמבר 2016.
במרץ 2017, הצטרפה הלהקה ללהקת אול טיים לואו למופעים שונים בבריטניה ואירלנד. בקיץ 2017 הצטרפו שוב לאול טיים לואו, הפעם למופעים שונים בארצות הברית.
ב-20 באוקטובר 2017, הודיעו חברי הלהקה על האלבום השני שלהם, Entertainment, ושיחררו את הסינגל הראשון מתוך האלבום, Blonde. ב-13 בדצמבר הוציאו את הסינגל השני, Lucky People, וב-17 בינואר 2018, שיחררו את הסינגל השלישי והאחרון לפני צאת האלבום, Not Warriors. האלבום יצא ב-26 בינואר 2018.

סגנון מוזיקלי והשפעות

תחת השפעתן של להקות שונות מז'אנרים שונים, סגנון הלהקה מוגדר כפופ פאנק ופופ רוק, אך כולל גם אלמנטים של מוזיקת היפ הופ, מוזיקה אלקטרונית, אינדי רוק, פאנק וג'אז. סולן הלהקה, אוסטין, ציין כי הוא מגדיר את הלהקה כלהקת רוק שלוקחת השראה ממוזיקת פופ. מאז פרישתו של הבסיסט לשעבר גייג' מתיו, ללהקה אין בסיסט, ובמקום זאת משתמשת בבסיסטים מתחלפים שאינם חלק רשמי מהלהקה או משתמשת במוזיקת רקע שהוקלטה מזה כבר. הם הגדירו להקות כמו סם 41, בלינק 182, גוד שארלוט, מיי כמיקל רומנס, גרין דיי, פול אאוט בוי ו-Saves the Day בתור השפעות מוזיקליות מרכזיות עבורם.
סיטה וגיטה

עלילה

זוג נשוי נקלע לבעיה בכבישים ביום סוער וגשום. הבעל הוא אדם עשיר ואשתו בהריון בחודשה האחרון. הם מוצאים מחסה בבית צוענים עני, זוג אחר אשר לא יכול להביא לעולם ילדים. האשה ההרה יולדת על ידי עזרתה של האשה המארחת. נולדות תאומות. יום אחרי עוזב הזוג העשיר את בית העניים כאשר הוא חושב שנולדה להם רק בת אחת, מבלי לדעת שהאשה העניה לקחה את התינוקת השנייה לעצמה.
20 שנים חולפות. הבעל והאישה העשירים נהרגו בתאונת דרכים ואת בתם ה"יחידה" סיטה (המה מליני), השאירו עם אחיו של הבעל, ועם אשתו הרשעית. האשה הצועניה הענייה התאלמנה מבעלה ומגדלת את בתה גיטה (המה מליני), אשר אותה גנבה לפני שנים.
סיטה וגיטה זהות במראה, אך סיטה כנועה, ביישנית ואומללה אשר עוברת התייחסות קשה מטעם אשתו של דודה, וכל ימיה עובדת כמשרתת בביתה מבלי להבין שבית זה שייך לה, ואילו גיטה חצופה, עקשנית, נערת רחוב אשר חיה כמו צועניה ומתפרנסת מריקודים והצגות ברחוב, יחד עם בחור שכונתי אחר, רקה (דהרמנדרה).
יום אחד סיטה מואסת בחייה הקשים בביתה עם דודתה, ובורחת מהבית כדי להתאבד. בני המשפחה מדווחים למשטרה לחפשה משום שבלעדיה ובלי חתימתה הם לא יקבלו את הסכום החודשי אשר הייתה מקבלת סיטה. גם גיטה בורחת מביתה, עקב מריבה שגרתית עם אמה. כאשר סיטה מנסה לזרוק עצמה לאגם, חושב רקה שזוהי גיטה ומציל אותה. כך מגיעה סיטה לביתה של גיטה, ושם מתקבלת באהבה, כפי שמעולם לא נתקבלה. גיטה לעומתה, מגיעה במקרה למשטרה, שם מזוהה כסיטה. השוטרים לוקחים אותה לבית דודה של סיטה (שהוא גם דודה שלה, כמובן), ושם היא מגלה עד כמה רע היחס של אשתו של דודה כלפי כל הבית, וכן יחסו של אחיה של אשתו, אשר בזמנו ניסה גם לאנוס את סיטה. גיטה, אשר גדלה ברחוב, לימדה לקח את שניהם והפכה להיות בעלת הבית, כראוי. היא אינה רוצה לחיות שם, אך רחמיה נכמרים על סבתה, אמו של אביה, והיא מחליטה להשאר ולהשליט שם סדר.
כך בעצם סרט זה הופך לקומדיית טעויות, אשר במרכזה עומדות סיטה וגיטה.
אולפנת רעיה

היסטוריה

בשנת תשנ"ג יזמה והקימה מלכה פרוכט מהישוב בית אל את הקמת האולפנה. אביה הרוחני של האולפנה הוא הרב זלמן מלמד ראש ישיבת בית אל ורב היישוב. בראש האולפנה עומד, הרב חיים סולטן.
האולפנה קרויה על שמה של גברת רעיה מלמד, אמו של הרב זלמן ברוך מלמד.
במקצועות החול מגמות הלימוד הקיימות באולפנה הן: ביולוגיה, לימודי ארץ ישראל, ספרות, עיצוב גרפי, כימיה  ופסיכולוגיה.
ציוני הבגרות באולפנה ואחוז הזכאיות לבגרות גבוהים.
האולפנה זכתה פעמיים בפרס מטעם משרד החינוך על חינוך ערכי ועל הישגים לימודיים גבוהים.
במתכונת האולפנה ישנם מגורים בפנימייה לבנות "עליית הנוער" ולשאר הבנות החפצות בכך.
באולפנה זו לומדות כיום (שנת תשע"ו) 363 תלמידות.
פאון ארכימדי

בגאומטריית המרחב, פאון ארכימדי הוא פאון קמור משוכלל למחצה, שאינו מנסרה או אנטי-מנסרה, ושלא כמו בפאונים האפלטוניים, לא כל פאותיו חופפות. בפרט, כל הפאות של פאון ארכימדי חופפות לאחד משני מצולעים משוכללים או יותר, אשר כולם בעלי אותו אורך צלע. כמו כן, כל הקודקודים זהים, כלומר, כל הפאות הנפגשות בקודקוד אחד חופפות לפאות הנפגשות בכל קודקוד אחר. את הפאונים הארכימדיים אפשר לבנות מן הפאונים האפלטוניים באמצעות בניות ויטהוף.

מקור השם

הפאונים הארכימדיים נקראים על שם ארכימדס, שעסק בהם בספר שכל עותקיו אבדו. בתקופת הרנסאנס, אמנים ומתמטיקאים העריכו "צורות טהורות", וגילו מחדש את הפאונים הללו. החיפוש הושלם בסביבות 1619, כאשר יוהאנס קפלר הגדיר את המנסרות, אנטי-מנסרות והגופים הבלתי-קמורים הידועים בשם פאוני קפלר-פוינסוט.
קוו ואדיס

קוו ואדיס? (מלטינית: ?Quo Vadis) הוא מונח שמשמעותו "לאן אתה הולך?". הביטוי לקוח מספר הבשורה על פי יוחנן שבברית החדשה (יוחנן יג'  36). השימוש המפורסם ביותר הוא בספרים האפוקריפיים מעשי פטרוס, שם מסופר על מפגש בין פטרוס הנמלט מחשש שייצלב ברומא, הפוגש  את ישו בויה אפיה. ״לאן פניך?״ שאל פטרוס את ישו וזה השיב: ״אני הולך כדי להיצלב שנית ברומא״. פטרוס נכלם על שביקש להימלט מהגורל שיועד לו, שב לרומא ושם נצלב. הביטוי מכוון בדרך כלל לשאול אדם לאן פניו מועדות בצומת דרכים מכרעת.
מיכאל, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך

ביוגרפיה

הנסיך מיכאל נולד בבמברג, בוואריה ב-15 בנובמבר 1946, כבנו היחיד של קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך והברונית אליזבת פון ונגנהיים-וינטרשטיין, בתם של הברון אותמר פון ונגנהיים-וינטרשטיין ומוד פון טרויצשלר. בין הסנדקים שלו היו יוליאנה, מלכת הולנד והדוכסית הגדולה המתחזה, אנה אנדרסון, שגרה עם דודתו לואיזה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן.
בשנת 1988 מת אביו, ומיכאל הפך לראש בית סקסוניה-ויימאר-אייזנך. ב-13 בפברואר 1991 הוא ירש את ראשות בית סקסוניה-אלטנבורג, לאחר שענף זה נכחד. מה-23 ביולי 2012 הוא מחשיב את הענף המלכותי האלברטיני כנכחד.
בשנת 2004 הוא משך את תביעתו להחזרת נכסים רבים, ארכיונים (כולל אלה של שילר וגתה), וכן יצירות אמנות יקרות, בעקבות הסדר עם מדינת תורינגיה ורכש כמה אחוזות יער בתמורה.
מיכאל הוא בסדר הירושה לכתר הבריטי, בשל היותו צאצא של אוגוסטה, נסיכת בריטניה, אחותו הבכירה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. מאחר שאין לו בנים, היורש הנוכחי לראשות הבית הוא דודנו הנסיך וילהלם ארנסט, שבנו היחיד הנסיך גאורג קונסטנטין, בנקאי, נהרג בתאונת רכיבה ב-9 ביוני 2018. בעקבות כך, צפויה הכחדתו של בית סקסוניה-ויימאר-אייזנך, לאחר מותם של מיכאל ודודנו.

אילן יוחסין

ז
בוריס כרמי

חייו

כרמי נולד בשם בוריס וינוֹגרָד  לפרניה ויעקב בעיר מוסקבה שברוסיה. אביו היה עורך דין מצליח. אמו נהרגה בתאונת רכיבה ב-1921. בילדותו הכיר את סשה ארגוב.
בגיל 15 התייתם גם מאביו, ועבר אל בית דודו, מרכוס רייזמן, בעיר ורשה. בהמשך השלים את לימודיו התיכוניים בפנימיה בעיר ארפורט שבגרמניה. ב-1933, אחרי כמה חודשים בעיר מילנו שבאיטליה, נסע לפריז ונרשם ללימודי אתנוגרפיה בסורבון. לצורך לימודיו קנה את מצלמתו הראשונה, והחל לצלם. כעבור שנתיים, ב-1935 עבר לעיר החופשית דנציג, ובמרץ 1939 עלה לארץ ישראל באניית משא, בעקבות אחותו פלה, שכבר הגיעה לארץ לפניו. בארץ עבד תחילה בפרדסים ולאחר מכן הצטרף כפקיד לחברת ספנות.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב כרמי לצבא הבריטי, ושרת ארבע שנים כצלם אוויר, ביחידת מיפוי, וכמדריך צילום. במהלך שרותו נשלח לאיטליה ואף לפולין. הוא התיידד עם צלם העיתונות הנס חיים פין, שלימד אותו טכניקות חדשות. לאחר שחרורו ב-1946 היה צלם עצמאי, והצטרף למחלקת המיפוי של "ההגנה".
במלחמת העצמאות היה כרמי צלם שבועון צה"ל "במחנה". הוא העדיף לצלם לוחמים ברגעים אנושיים בין הקרבות, ונמנע מצילומי הרוגים. אחדים מתצלומיו, בהם "הנערה עם האקדח", הפכו לסמלים.
משנת 1952 ועד פרישתו לגמלאות ב-1976, היה כרמי צלם וחבר המערכת בעיתון "דבר" ו"דבר השבוע". החל ב-1956 פורסמו תצלומיו בספרים ואלבומים. רובם משלבים תצלומים של כרמי עם טקסטים מאת סופרים ועיתונאים. אחדים מספריו הם ספרי ילדים העוסקים בבעלי חיים.
ב-1956 נישא לשולה (שולמית) בלבירר, והיה אב לבן, יעקב כרמי.
בספטמבר 2001 התאלמן כרמי מאשתו. כעבור שנה, ב-18 בספטמבר 2002, נפטר בתל אביב, בגיל 88. נקבר בבית העלמין הדרום לצד אשתו.
ארובת שרב

תיאור ואופן הפעולה

ארובת השרב (באנגלית מגדל אנרגיה) היא מבנה גלילי חלול העשוי ממסבך פלדה המכוסה ביריעה, גבוה (כ-1,000 מטרים) ורחב (בקוטר השווה לשליש הגובה לפחות). בחלקו העליון הוא פתוח, ובחלקו התחתון, בסיסו, הצמוד לקרקע ישנה התרחבות של הגליל. בחלקו העליון מורכבת מערכת להתזת מים, ומותקנות בו משאבות להעלאת המים לראשו. ארובת השרב נבנית במקום חם, יבש, וקרוב לים.
הפקת האנרגיה מתבצעת באמצעות שאיבת מי ים לראש הארובה והתזתם על האוויר החם שבארובה. המים מתאדים וכך מקררים את האוויר שבמעלה הארובה. אוויר קר צפוף יותר מאשר אוויר חם, ולכן הוא שוקע וזורם כלפי מטה, לכיוון בסיס הארובה, תוך שהוא חולף על פניהן של שבשבות המחוברות לטורבינות המייצרות חשמל.
את הרעיון הגה פיליפ קרלסון מחברת לוקהיד (נרשם כפטנט בשנת 1975), והוא פותח ונחקר בטכניון החל מ-1989 על ידי פרופסור דן זסלבסקי, שהתמנה מאוחר יותר לנציב המים (1992-1993), בין היתר במסגרת כ-20 עבודות דוקטורט שונות והושקעו בו כ-150 שנות אדם של עובדי מחקר. מאזן האנרגיה של המגדל אמור להיות 55% להפקת האנרגיה ו-45% להפקת חשמל. על פי פרסומי הטכניון, "ארובת השרב" אחת תהיה מסוגלת לייצר כ-12% מהצריכה של מדינת ישראל בנתוני 2004. בנוסף לכך היא תתפיל כמוצר-לוואי בשיטת האוסמוזה הפוכה כ-200 מיליון קוב מים בשנה בעלות של כ-25 סנט לממ"ק. עלות ייצור החשמל על פי זסלבסקי תהיה בין 1–4 סנטים לקוט"ש.
עלות הקמתו של מתקן כזה מוערכת ב-0.85 - 1.2 מיליארד דולר וכושר ייצור החשמל שלו הוא בין 200 ל-600 מגה ואט. ב-2004 החל הטכניון במשא ומתן לבניין ארובת שרב בהודו.
החסרונות העיקריים של ארובת שרב הם מחיר ההקמה הגבוה (שכן מתקן שכזה ישתלם כלכלית רק בקנה מידה עצום), חוסר המודולריות שלה, זיהום הסביבה בטיפות ים מלוחות, וחוסר ההתנסות בפועל עם מבנים בסדר גודל דומה.
אחד היתרונות של "ארובות השרב" על פני טכנולוגיות סולריות אחרות לייצור חשמל היא היכולת לספק חשמל לאורך כל שעות היממה שכן המגדל אינו דורש קרינת שמש ישירה, אלא להיות ממוקם בסביבה חמה ויבשה מאד.

ארובה סולארית

כמו ב"ארובות השרב", רעיון ה"ארובה הסולארית" נועד להפיק אנרגיית רוח מלאכותית בתוך מבנה סגור, תוך ניצול העיקרון הפיזיקלי הקובע שאוויר חם נע למעלה. מפתחי המגדל הם מהנדסי החברה הגרמנית "שלייך ברגרמן ושות'", שכבר הקימו מגדל הדגמה מוקטן בגובה 200 מטר, בשיתוף ממשלת ספרד ב-1982.
חברת EnviroMission יוזמת הקמה של מגדל סולארי בגובה של קילומטר באוסטרליה. למגדל יהיה סמוך לקרקע בסיס זכוכית ברוחב של 7 קילומטרים. בסיס זה יקלוט את חום השמש, והאוויר שבו יחומם כתוצאה מכך ל-70 מעלות ויזרום ב-32 טורבינות לראש המגדל, שבו הטמפרטורה תעמוד רק על 20 מעלות. מגדל זה יוכל לספק תפוקת חשמל של 200,000 משקי בית. מגדל זה מזכיר את ארובות השרב, שבו האוויר זורם בכיוון הפוך.
בדומה ל"ארובות השרב" אחד היתרונות של ה"ארובה הסולרית" על פני טכנולוגיות סולריות אחרות לייצור חשמל היא היכולת לספק חשמל לאורך כל שעות היממה וזאת על ידי אגירת חום בשעות היום באמצעות צינורות מלאים במים המונחים על האדמה, מתחת לקולט. צינורות אלו סופגים חום במהלך שעות היום ומשחררים אותו במהלך הלילה.
מיכאיל שישמן, קיסר בולגריה

חייו של מיכאיל שישמן

מיכאיל שישמן היה בנם של הדספוט שישמן, משושלת אסן, ששלט בווידין ונכדתו של איוון אסן השני. תאריך לידתו איננו ידוע במדויק, אך ידוע שהיה זה לאחר שנת 1280.
גאורגי טרטר השני שנפטר ב-1323 לא הותיר אחריו יורש, ואצילי בולגריה בחרו את מיכאיל כקיסר בולגריה. הקיסר של האימפריה הביזנטית, אנדרוניקוס השלישי, ניצל את המצב באימפריה הבולגרית וכבש מספר ערים בדרום בולגריה. מיכאיל שישמן אסף צבא גדול נגד הביזנטים שצרו על העיר פלובדיב. אומנם הביזנטים הצליחו לכבוש את העיר, אבל מיכאיל שישמן שיחרר את צפון תראקיה.
מיכאל שישמן חתם על חוזה שלום עם אנדרוניקוס השלישי, שבעקבותיו נשא לאישה את אחותו של הקיסר הביזנטי. לשם כך התגרש מאשתו הראשונה, אחותו של קיסר סרביה. בעקבות הגירושים הידרדרו יחסי בולגריה ודספוטט סרביה. מיכאיל הלך לעולמו לאחר קרב נגד הסרבים. הוא נפצע ונפל בשבי ב-28 ביולי 1330, ונפטר ארבעה ימים, מאוחר יותר.
ג'ורג'י הייד-ליס

חיים מוקדמים

ג'ורג'י נולדה בעיירה פליט, שבמחוז המפשייר, אנגליה, ב-16 באוקטובר 1892. כשמלאו לה כמה שנים בלבד, בהיותה ילדה, נישואי הוריה כשלו  בשל האלכוהוליזם של אביה. אמנם הייתה לו מספיק הכנסה כדי לפרנס את המשפחה, אולם אשתו הייתה נתונה במצב החברתי המביך בתור "אישה נשואה ללא בעל". המשפחה אימצה לעצמה סגנון חיים בוהמייני עמום, הרבתה לנדוד ולנסוע לעיתים קרובות בבתים ברחבי המדינה ובילתה פרקי זמן ארוכים בביקור של קרובי משפחה.
היא למדה במספר בתי ספר בשכונת נייטסברידג' שבלונדון ובבתי הספר לאמנות שבעיר, למדה שפות, אמנויות קלאסיות וכמו כן פסנתר. היא הפכה להיות חברתה הקרובה של דורות'י שייקספיר, אשר גילתה חיבה רבה כלפי ג'ורג'י וחלקה עמה תחומי עניין רבים למרות שהייתה בוגרת ממנה בשש שנים.  לאחר מותו של אביה, בשנת 1909, אמה של ג'ורג'י, נישאה לדודה של דורות'י, הנרי טאקר, אחיה של אוליביה שייקספיר, והם עברו להתגורר בעיירה קנסינגטון.

ויליאם בטלר ייטס

אמה של ג'ורג'י נהגה לארח לעיתים קרובות מוזיקאים ואמנים צעירים עמם היא נפגשה לאחרונה בטרקלינה של אוליביה שייקספיר, אשר רבים מהם הפכו למודרניסטים ידועים, כגון: עזרא פאונד, וולטר רומל ופרדריק מאנינג. ג'ורג'י נהגה להמשיך לסייר באחוזות הכפריות עם אמה ובנות משפחת שייקספיר, אוליביה ודורות'י. זה היה בהיותה בת שבע עשרה, בוקר אחד, בחברתן של אוליביה ודורות'י, כאשר היא פגשה לראשונה את המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס במוזיאון הבריטי ושוב באותו אחר הצהריים במהלך אירוע מסיבת תה טיפוסי, בבית השייקספירים.
שבע שנים מאוחר יותר, כאשר היא הייתה בת 25 והוא בן 52, ייטס ביקש מג'ורג'י להינשא לו. רק כמה שבועות קודם לכן, איזואלט גון, בתה של מוד גון, האישה שייטס אהב במשך שנים כה רבות, דחתה את הצעת הנישואין של ייטס. ג'ורג'י וייטס נישאו אך שלושה שבועות מאוחר יותר, ב-20 באוקטובר 1917, במשרד רישום ציבורי,  כאשר העדים שליוו אותם היו אמה ועזרא פאונד. במהלך ירח הדבש, בעוד ייטס היה עדיין מהרהר על דחייתה של איזואלט, ג'ורג'י החלה בסוג מסוים של כתיבה אוטומטית אשר ריתקה אותו. ייטס כתב והעיד על אותה חוויה פסיכוגרפית, או אוטומטיזם, במסגרת מה שיהיה מאוחר יותר לספר חזון, כדבר שהחזיק את הנישואים יחד במשך שנים רבות. כעבור שנת נישואים אחת, ייטס הכריז בפניה, ששמה ג'ורג'י, הוא שם בלתי נסבל ולכן קיצר את שמה לג'ורג'.

חיים אישיים

לזוג נולדו שני ילדים, אן ומייקל. ג'ורג'י נפטרה ב-23 באוגוסט 1968.
אליפות צפון אמריקה (NXT)

היסטוריה

האליפות הוצגה לראשונה ב-7 במרץ 2018 בתוכנית שהוקלטה ושודרה בטלוויזיה שלושה שבועות לאחר מכן ב-28 במרץ, כשהג'נרל מנג'ר של התוכנית, וויליאם ריגל, הודיע שאלוף צפון אמריקה הראשון ייקבע בקרב סולם משושה באירוע NXT TakeOver: New Orleans ב-7 באפריל, לילה לפני האירוע הגדול בשנה של ה-WWE, רסלמניה. יותר מאוחר באותו הערב, הודיע שהמתאבקים שישתתפו בקרב זה יהיו EC3 (איתן קרטר III), אדם קול, ולווטין דרים, לארס סאליבן, קיליאן דיין וריקושט.
עיצוב חגורת האליפות נחשף על ידי טריפל אייץ' ב-3 באפריל 2018. האליפות כוללת שלוש פלטות זהב על חגורת עור חומה, הפלטה האמצעית מסמלת את הגלובוס שמציג רק את יבשת צפון אמריקה. הכיתוב מעל הגלובוס הוא "צפון אמריקאי" ומעליו מופיע הלוגו של NXT. הכיתוב התחתון הוא "אלוף". שתי הפלטות בצדדים ניתנות להסרה ולהחלפה בלוגו של האלוף המכהן.
אנה כרומי

פרסים

בשנת 2008 זכתה כרומי בפרס פרמיו מיכלאנג'לו (Premio Michelangelo), שהוא הפרס הגבוה ביותר שניתן לפסל באיטליה.

סטודיו

לכרומי יש סטודיו בעיירה פייטרה-סנטה, הנמצאת במערבו של מחוז טוסקנה. לשם יצירת יצירותיה כרומי משתמשת בבתי יציקה לארד: פונדריה ארטיסטיקה מאריאני (Fonderia Artistica Mariani) ומאסימו דל קיארו (Massimo Del Chiaro). בעיר פייטרה-סנטה, אנה מפסלת את פסלי השיש שלה בסטודיו של מאסימו גאלני (Massimo Galleni). ואילו בעיר קרארה, היא מפסלת בסטודיו מיכלאנג'לו שבבעלות פרנקו באראטיני (Franko Barattini).

אומנות המצפון

היצירה המפורסמת ביותר של כרומי היא יצירה בשם "גלימת המצפון" הנראית כמעיל ריק ואותה יצרה במספר העתקים. היצירה הוצבה בחזית תיאטרון אסטאטס בפראג, שם זכתה לכינוי "מפקד". העתק נוסף של היצירה, המזכיר דמות פייטה, נמצא בקתדרלה של זלצבורג. "גלימת המצפון" הוצבה אף ליד "המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של אתונה" בעיר אתונה ובמקומות נוספים.
כרומי יצרה גרסת ענק ליצירתה "הגלימה" המיועדת להיות קפלה בגובה של למעלה מארבעה מטרים, זאת מתוך גוש שיש במשקל 200 טון שנמצא במערת מיכלאנג'לו במחצבות קרארה. בחודש יוני 2010 היא הודיעה כי היצירה נמצאת מרחק חודשים מהשלמתה.
עבודות חשובות נוספות הן "הרוח של אולימפוס", אשר תוצב ליד החזית של הספריה החדשה בשנחאי; ו"אירופה", שהיא פרשנות חדשה למיתוס הישן, אשר תוצב ליד המוסדות האירופיים.
בשנת 2009 נתן אלבר השני, נסיך מונקו את היצירה שלה "אוליבייה ד 'אור" (Olivier d’Or) במתנה לחתן פרס נובל לשלום, אלי ויזל. בשנת 2008 נתנה כרומי דגם של היצירה שלה, גלימת המצפון, לאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בכנסיית סיינט פיטרס שבעיר רומא לרגל הקמת מכון המצפון .
כרומי שואבת את ההשראה האומנותית שלה משמיעת מוזיקה, ובמיוחד משמיעת יצירות אופרה; ממחול קלאסי; ומהמיתולוגיה העתיקה. ציוריה מביעים הערצה לסלבדור דאלי וציירים סוריאליסטים נוספים, והם כוללים הפניות לבית הספר הווינאי של ריאליזם פנטסטי (Vienna School of Fantastic Realism) ולאומנים נוספים ממרכז אירופה. הצבעים שלה, שהיא לפעמים גם משתמשת בפיסולים שלה, מזכירים את האומנות של י.מ.וו. טרנר (J. M. W. Turner).