טבח אמריטסר

טבח אמריטסר 1919 או טבח ג'אליאנוואלה באג הוא טבח שהתרחש בגן ג'אליאנוואלה (Jallianwala Bagh) שבאמריטסר במדינת פנג'אב שבהודו, ב-13 באפריל 1919, ובו הרגו 50 חיילי גורקה, בלוצ'ים ופתאנים בשרות צבא הודו הבריטית, מאות אזרחים הודים, מרביתם מבני הדת הסיקהית.

רקע

חוקי החירום שאסרו על התאספות קהל נותרו על כנם עוד מזמן מלחמת העולם. ברחבי פאנג'ב הלכו וגברו ביטויי המרי מתחילת אפריל 1919, והגבירו את החשש מהתפרצות מרי אזרחי גדול לקראת חודש מאי בו רבים מקציני אנגליה עולים לעיירות הקיץ בצפון המדינה. ב-10 באפריל 1919 הייתה מחאה בביתו של סגן נציב אמריטסר. המחאה הייתה בדרישה לשחרור שני מנהיגים עממיים של תנועת העצמאות ההודית שנעצרו. מאוחר יותר באותו יום הותקפו מספר בנקים ומבני ממשלה, כולל בית העירייה ותחנת הרכבת, והוצתו. האלימות המשיכה להסלים, והגיעה לשיאה במותם של לפחות חמישה אירופאים, כולל עובדי ממשלה ואזרחים. למחרת הותקפה מיסיונרית בריטית, מיס מרסלה שרווד, הופשטה ברחוב והוכתה למוות. ביומיים הבאים, העיר אמריטסר הייתה שקטה, אבל האלימות נמשכה בחלקים אחרים של פאנג'ב. קווי רכבת נחתכו, עמדות הטלגרף נהרסו, בנייני הממשלה נשרפו, ושלושה אירופים נרצחו. הממשל הבריטי החליט להעמיד את רוב המחוז תחת שלטון צבאי. החקיקה הגבילה חירויות אזרחיות, כולל חופש ההתאספות; מפגשים של יותר מארבעה אנשים נאסרו. במקביל קראו מנהיגי הקהילה לאספת מחאה בגן ג'אליאנוואלה שבלב אמריטסר, ליום ה-13 באפריל, בשעה 16:30.
היה זה יום חג מקומי. בבוקרו של יום זה, הפיץ הצבא הבריטי את הצו האוסר על התאספות המונים. מעטים שמעו על הפקודה, ודבר ההתאספות הובא לאוזני המפקד המקומי בריגדיר גנרל דאייר שהחליט למנוע את ההתכנסות המתוכננת.
גן ג'אליאנוואלה הוא מתחם בשטח של כ-200 מטר על 200 מטר, ובו אתר שרפת גופות ובאר גדולה. הגן מוקף חומה גבוהה הסוגרת אותו מכל עבר, פרט למספר פתחים שחלקם נעולים. אל הגן מוביל משעול צר ראשי אחד. אל המתחם הזה התכנסו על פי הערכות כעשרים אלף איש. דאייר, בנחישותו למלא את הצו כפי שהבין אותו, הגיע לפתח הגן עם חיילים רבים והעמידים אל מול הקהל האזרחי העצום בשורה רחבית של פתיחה באש, וללא מתן אפשרות לקהל להתפזר או לברוח, פתח באש מכוונת על הקהל.

הטבח

בטבח נהרגו 379 אזרחים ונפצעו למעלה מאלף נוספים, בידי הצבא הבריטי לאחר שנלכדו בכיכר ללא אפשרות יציאה בעת התכנסות לחגיגה. החיילים ההודים (סיפוי'ס) בפיקוד בריגדיר גנרל דאייר הבריטי, ירו על קהל סיקהי לא-אלים. ההתכנסות הייתה מנוגדת למותר על פי סמכויות החירום 1915 שנטל לעצמו המנהל הבריטי, ואושררו ב"חוק רוואלט" (Rowlatt Act) חודש לפני הטבח. ועדת חקירה בראשותו של הלורד האנטר, הוקמה כדי לחקור את הטבח. הדו"ח של הוועדה אמר שבריגדיר גנרל דאייר עשה טעות חמורה בפרשו באופן שגוי את רוח חוק רוואלט.
רבים בבריטניה תמכו בדאייר. רודיארד קיפלינג, שטען שדאייר היה "האיש שהציל את הודו", החל קופת גמל שגייסה מעל 26,000 ליש"ט, כולל כסף שנתרם על ידי קיפלינג עצמו.
הטבח גרם לטראומה לאומית עמוקה, והוביל לכעס ציבורי, להפגנות ולמעשי אלימות כנגד הנוכחות הבריטית בהודו. מאהטמה גנדי מתח ביקורת הן על הפעולות של הצבא הבריטי והן על מעשי האלימות מצדם של ההודים שנעשו בעקבות הטבח. הוא כתב הצעת החלטה שהביעה גם תנחומים לקורבנות האזרחיים הבריטיים וגינתה את המהומות. ההצעה זכתה בתחילה להתנגדות בתוך המפלגה, אולם לאחר מכן נתקבלה בעקבות נאום של גנדי, בו הסביר כי כל אלימות היא מרושעת ואין אפשרות להצדיק אותה. הטבח והאלימות שבעקבותיו הובילו את גנדי להתמקדות בניסיון להשיג ממשל עצמאי מלא ושליטה בכל מוסדות הממשל ההודי, דבר שהתגבש למדיניות "סווארג'" שמשמעותה עצמאות מלאה- אישית, רוחנית ופוליטית.
על פי ההיסטוריון מירון בנבנשתי, טבח אמריטסר ליכד את ההודים מאחורי גנדי ומחק סופית את היומרה הבריטית לשלטון נאור. 
בריטניה מעולם לא התנצלה רשמית על הפרשה. רק בשנת 2013 הביע לראשונה ראש ממשלה בריטי עמדה בעניין. בעת ביקור שקיים בהודו ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, הוא אמנם לא מסר התנצלות רשמית אך הביע צער והבהיר כי הוא רואה בפרשה כתם שחור בהיסטוריה של בריטניה.
ועידת מפלגת הלייבור הבריטית בסקרבורו העבירה פה אחד החלטה ב-24 ביוני 1920 בה היא מגנה את טבח אמריטסר כ"פעולה אכזרית וברברית" של קצינים בריטים בפנג'אב וקוראת לשפוט אותם.
הגן שבו התרחש הטבח, הנמצא בסמוך למקדש המוזהב (הארי-מנדיר סאהיב), הוא היום פארק לאומי קדוש.