google/wiki40b huggingface dataset:
אלישבע מזי"א

אלישבע מזי"א (נולדה ב-23 באפריל 1981) היא מנהלת ישראלית. מנכ"לית תיאטרון החאן. ממייסדי עמותת רוח חדשה, אותה ניהלה במשך כעשר שנים.

ביוגרפיה

אלישבע היא בתם של יואב, טייס, חקלאי ומורה דרך; ועדנה מזי"א, מחזאית, סופרת, תסריטאית ובמאית. יש לה אח בכור. גדלה בנהלל ובתמרת. למדה בתיכון "העמק המערבי" שבקיבוץ יפעת.
שירתה בצה"ל ביחידה 8200. בוגרת תואר ראשון בתוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה בהצטיינות ובעלת תואר שני בתקשורת פוליטית - שני תאריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הייתה ממייסדי עמותת רוח חדשה, וכיהנה מטעמה כסגנית יושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל. בין השנים 2007–2016 שימשה כמנכ"לית העמותה. בשנת 2017, הייתה במשך תשעה חודשים בתפקיד ראש המטה של מנכ"ל משרד האוצר. החל מסוף 2017 משמשת כמנכ"לית תיאטרון החאן.
מפרסמת מאמרים בידיעות אחרונות.
נשואה לאסף מרגלית, מנהל בחברת היי-טק, ומתגוררת בבית זית.
PSG1

היסטוריה

טוענים שרובה זה פותח כתגובה לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בקיץ 1972. משטרת מערב גרמניה לא הצליחה לתקוף את הטרוריסטים מהר מספיק ולהציל את בני הערובה. על חברת הקלר וקוך הוטל לפתח רובה חצי-אוטומטי מדויק, בעל תכולת כדורים גבוהה, לשימוש צבאי ומשטרתי, ובפרט ללוחמה בטרור. המוניטין הארוך של רובה זה כנשק אמין ובעל ביצועים גבוהים, משייך אותו בדרך כלל ליחידות עלית שונות. מספר כלים בודדים של רובה זה נמצאים בשימוש יחידות העלית של צה"ל.
השערת דה ברויי

בפיזיקה, השערת דה ברויי קובעת שלחלקיקי החומר אופי גלי (עקרון דואליות גל-חלקיק) ומובילה להגדרת אורך גל של חלקיק, הנקרא אורך גל דה ברויי. את הקביעות האלו ניסח לואי דה ברויי בשנת 1923 ועליהן קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 1929, ובכך היה לאדם הראשון שזכה בפרס נובל עבור עבודת דוקטורט שכתב. קשרי דה ברויי מראים כי אורך הגל עומד ביחס הפוך לתנע החלקיק ותדירות הגל פרופרציונית לאנרגיה הקינטית שלו.

כיום קביעות אלו הן כבר לא בגדר השערות בפיזיקה, אלא תאוריות מוכחות, אך דה ברויי גילה תעוזה, בכך שחשב על דואליות זו מתוך נימוק של סימטריה - כי אם לגלים יש תכונות חלקיקיות, הרי הגיוני שלחלקיקים תהיינה תכונות גליות. על כן, הכינוי "השערה" נשמר.

אישוש השערת דה ברויי

אחד האישושים הבולטים ביותר להשערה זו היא העובדה כי אורכי הרדיוסים המותרים לאלקטרון בתנועתו סביב גרעין האטום, הם רק הרדיוסים שבהם היקף המעגל שווה לכפולה שלמה של אורך גל האלקטרון. באופן הזה גל האלקטרון לא מתאבך עם עצמו בהתאבכות הורסת, אלא נשאר במצב קבוע. 
בשנת 1927 במעבדות בל, קלינטון דייוויסון ולסטר גרמר כיוונו אלקטרונים איטיים לעבר מטרת ניקל גבישי. התלות הזוויתית של עוצמת האלקטרונים המוחזרים נמדדה, ונמצא כי היא מצייתת לאותה תבנית התאבכות שויליאם לורנס בראג ואביו, ויליאם הנרי בראג חזו עבור קרני רנטגן. לפני קבלת השערת דה ברויי, הניחו כי התאבכות היא תכונה של גלים בלבד. על כן, המצאות תופעות התאבכות בחומר (אלקטרונים) מדגימה את האופי הגלי של החומר. כאשר אורך גל דה ברויי הוכנס לתנאים של בראג, התאימה התאוריה לתבנית ההתאבכות שהתקבלה, ובכך קיבלה השערת דה ברויי אישוש ניסיוני עבור אלקטרונים.
הייתה זו תוצאה מרכזית בהתפתחות מכניקת הקוונטים. בדיוק באותו זמן שארתור קומפטון הדגים את האופי החלקיקי של האור, ניסוי דייויסון-גרמר הראה את האופי הגלי של החומר, והשלים את התאוריה של דואליות גל-חלקיק. עבור פיזיקאים התוצאה הייתה חשובה במיוחד, עקב היכולת ליישם משוואות גלים לתיאור תופעות בחומר, תוך שימוש באורך גל דה ברויי.
מאז ניסוי דיידויסון-גרמר עבור אלקטרונים, השערת דה ברויי אושרה עבור חלקיקים אלמנטריים נוספים. ניסויים מהעת האחרונה הדגימו את נכונות ההשערה אפילו בעבור מולקולות-ענק. ב-1999 קבוצת מחקר אוסטרית הדגימה תופעות התאבכות עבור מולקולות גדולות כפולרנים.

אורך הגל של עצמים גדולים

באופן תאורטי, לכל העצמים יש אופי גלי, בהתאם להשערת דה ברויי. למרות זאת, במקרה של עצמים מאקרוסקופיים לא ניתן, כיום, לצפות בתופעות גליות. נבחן את הדוגמה הבאה:
כדור בייסבול במסה 0.15 ק"ג נזרק על ידי שחקן במהירות 40 מטר לשנייה. אורך גל דה ברויי של הכדור ניתן על ידי:
אורך הגל שהתקבל קטן בהרבה מקוטר פרוטון, והוא קרוב יותר לאורך פלאנק. על כן, שום מכשיר מדידה שקיים כיום (2018) לא יכול לצפות בתופעה גלית באורך גל כזה.
מחנה בית דגן

מחנה בית דגן הוא בסיס צה"לי נטוש, הנמצא בתחום המועצה אזורית שדות דן (שם קודם: עמק לוד), וממוקם בסמוך וממערב לכביש 412, כ-300 מטרים צפונית לצומת בית דגן.

היסטוריה

בשטח עליו ממוקם המחנה פעלה בשנות ה-40 של המאה ה-20 מטווייה ערבית גדולה. שמה היה "גולדן ספינדל" (מטוויית הזהב). היה זה בית חרושת משוכלל לייצור אריגים ותפירת בגדים שהוקם בהשקעה גבוהה. אחד מבעלי המטווייה, היה אחמד אבו לבן, איש אמיד תושב יפו, שהיה חבר מועצת העיר יפו וחבר הוועדה הלאומית ביפו.
עם התחלת מלחמת תש"ח פסקה פעילותה של המטווייה. במבני המטווייה השוממים התמקמו אנשי כנופיות חמושים בפיקודו של חסן סלאמה, שהגיעו לכאן על-מנת להשתתף בהתקפות על מוצב בית הקרן הקיימת על יד בית דגן ששכן כ-500 מטר מערבית למבני המטוויה. במאי 1948 כשכבש כוח המגן העברי במסגרת "מבצע חמץ" את מצודת המשטרה הבריטית ליד צומת בית דגן הגיעו גם למטוויה הסמוכה למצודת המשטרה ומצאו אותה נטושה, כשחלק מהמכונות ניצבות עדיין באולמות הייצור. 
זמן קצר לאחר קום המדינה הועברו מבני וציוד מטוויית "גולדן ספינדל" לרשות האפוטרופוס לנכסי נפקדים, והמתחם שיכן מוסכים של חיל התחבורה. בינואר 1949 הפכה סדנת התחבורה בבית דגן ליחידה במ"ב 684 (בית מלאכה בסיסי) בתחילה בוצעו במקום תיקוני רכב א' (טנדרים, משאיות ומכוניות נוסעים), והוקמו שם נגרייה, רפדייה ומצבעה. באפריל 1949 כבר פעלו בו ארבע סדנאות בהם עבדו כ-130 בני אדם - קצינים, נגדים, חיילים סדירים ואזרחים עובדי צה"ל. 
בשנות ה-50 של המאה ה-20, נחשבה הסדנא לאחת מהגדולות בארץ ועבדו בה יותר מ-1000 עובדים, חיילים ואזרחים. בהמשך שונה שם היחידה בבית דגן ונקראה במ"ב 681. בתקופת מלחמת סיני תוקנו והושמשו כאן גם טנקים ומשוריינים. 
בשנות ה-60 של המאה ה-20 פותחו בבסיס בית דגן אמצעי ראיית הלילה הראשונים של צה"ל. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שונה שם היחידה למש"א 7100 (מרכז שיקום ואחזקה). בזמן מלחמת יום כיפור היחידה גם עסקה בשיקום מהיר של מנועי טנקים פגועים שהגיעו משדה הקרב. לקראת שנת 2000 הועברו כל פעילויות המחנה למקומות אחרים והוא נעזב סופית בשנים 2000–2001.

מבנים היסטוריים

במתחם שטח מחנה בית דגן נותרו שורה של מבנים היסטוריים ובניהם מבנה, כנראה משנות ה-20 של המאה ה-20, המעוטר בקשתות בסגנון אוריינטלי. מבנה נוסף הוא מבנה אבן בו שכנה הנהלת המטווייה שייתכן ששימש קודם כבית ספר לילדי הכפר בית דג'אן. בתקופת מלחמת השחרור שכנה בבית האבן מפקדתם של אנשי חסן סלאמה.
הצלה מעבר לגבול

עלילה

בעודה משתתפת בערב התרמה, שרה הירדן (ג'ולי) אשת חברה אמריקאית נאיבית החיה בלונדון בשנת 1984, עדה לפניתו הדרמטית של רופא (אוון) לעזרה לארגונו המטפל בפליטים באתיופיה למודת המלחמות, הרעב והעוני. שרה הנשואה להנרי באופורד (לינוס רואץ'), בנו של תעשיין בריטי אמיד, יוצאת בראש משלחת סיוע לאתיופיה. היא נחשפת במסע לעומק הסבל האפריקאי בצל העוני, הבצורת והמושחתות הפוליטית. היא חוזרת לאנגליה לאחר שהות קצרה במחנהו של  ד"ר ניק קאלהאן ורומן שמתפתח בין שניהם.
אנו חוזרים ופוגשים בדמויות כעבור 10 שנים. במהלכן הפכה שרה לעובדת של נציבות האו"ם לפליטים בבריטניה והיא מתבקשת לחזור ולעזור שוב לארגונו של ד"ר ניק קאלהאן שהפעם פועל במזרח הרחוק.
הסרט צולם בתאילנד, נמיביה וקנדה.

פרסים

הסרט היה מועמד לשני פרסים: פרס הארגון לסרטים פוליטיים (PFS) לשלום ופרס פטל הזהב לשחקנית  הראשית (ג'ולי).
ג'אני ורסצ'ה

חייו

ורסצ'ה נולד ברג'ו די קלבריה, איטליה, שם גדל יחד עם אחיו סנטו ואחותו דונטלה, שני אישים נוספים בתעשיית עיצוב האופנה ושותפים עסקיים בחברת ורסצ'ה. אמם הייתה תופרת וג'אני בילה זמן רב בילדותו בעזרה לאמו בתפירה אז רכש מיומנויות שהביאו אותו למקצוע מעצב האופנה. מצבה הכלכלי של משפחתו לא היה טוב כשל משפחות מהן יצאו מעצבי אופנה אחרים בעלי שם עולמי בני תקופתו. גם העיירה בה גדל סבלה מקשיים כלכליים חמורים אחרי מלחמת העולם השנייה והחברה שייסד לימים ורסצ'ה, שהוערכה בשנת מותו בכמיליארד דולר, נבנתה כולה בזכות עמלו.
בגיל 15 כבר עסק בציור של דגמי שמלות ובגדים שונים עבור אמו. ורסצ'ה למד אדריכלות אבל בגיל 25 עבר למילנו שם החל לעבוד כמעצב אופנה וכאדריכל. באמצע שנות ה-70 גילו ציידי-מוחות במילנו את כשרונו של ורסצ'ה שניכר בעיצובם של סריגים שונים והוא התברג בחברת "ג'ני" היוקרתית לעיצוב טקסטילים. כמה שנים מאוחר יותר, בזכות הצלחתו הרבה שם הוציא את קולקציית הביגוד הראשונה שלו לנשים. לאורך כל הקריירה שלו עבד איתו אחיו סנטו אשר היה למעשה האיש שהוביל את החברה בפן העסקי.
סגנונו של ורסצ'ה היה נועז ומקורי, ועל אף שמבקרי האופנה ביקרו אותו לא פעם, זכה להצלחה רבה במכירת עיצוביו לעשירי אירופה. השפעת סגנונות האמנות הקלאסיים בשילוב האמנות האוונגרדית של אמצע המאה ה-20 ניכרו בעיצוב התלבושות שלו. הוא גם נודע כמעצב שנהג לעצב את חלק מבגדיו על הדוגמניות עצמן ללא סקיצות מוקדמות.
בשנת 1978 פתחו שלושת האחים את חברת "ורסצ'ה" בשיתוף פעולה עם ג'יג'י מונטי, יצרן סריגים מאזור פירנצה, אשר היה הראשון למעשה לזהות ולהשקיע בג'אני ורסצ'ה. החברה הלכה וצמחה, והפכה כבר בסוף שנות ה-70 לשם דבר בענף האופנה באירופה ולמותג עולמי. בשנות ה-80 בנה ורסצ'ה אחוזה מפוארת ליד אגם קומו באיטליה, וזו הפכה לחלק מהסמל המכונה ורסצ'ה. מולו ניצב בתקופה זו מתחרהו הגדול ג'ורג'ו ארמני, אשר נהוג היה פעמים רבות להשוות בין השניים. גם ארמני, מעצב איטלקי נוסף, הקים אימפריית אופנה משלו באותה התקופה, אך קו העיצוב שלו היה מעודן ושמרני הרבה יותר.
ורסצ'ה היה ידוע עם סגנון התבטאות חסר רסן אשר לא סינן בקפידה את דעותיו. הוא לא חסך את דעותיו כנגד נטייתו המינית והעדיף לשמור את נטיותיו ללא כל רצון להתגאות בכך בציבור. בין דבריו היו כאשר התראיין למגזין ווג וטען שמרבית ההומוסקסואלים רודפים אחרי מין והכרה בהם כדבר לגיטימי ואינם מסוגלים לבנות מערכת יחסים בריאה, אך מנגד גם טען שיש בודדים שעיקר שאיפתם היא אהבת אמת והוא הגדיר את עצמו כאחד מהבודדים ששואפים לכך. דבריו עוררו סערה רבה והיו שקראו להחרים את המותג.
בראיון אחר, עורר ורסצ'ה סערה נוספת מבחינה פילוסופית על כך שיש הומוסקסואלים שמאמצים את הנטייה לצורך ייצר מיני למרות שהם כלל לא נולדו כך ויש את אלה שמחפשים אהבת אמת ככל הנראה מחסך דמות אב והם אינם נכללים כחוטאים לדבריו.      
מאוחר יותר בנה ורסצ'ה אחוזה נוספת במיאמי ביץ', פלורידה, ועבר אליה עם בן זוגו אנטוניו ד'אמיקו, דוגמן ומעצב אופנה גם הוא. בבוקר 16 ביולי 1997, כאשר חזר לביתו במיאמי, נרצח ורסצ'ה ביריית אקדח על ידי אנדרו קונאנן (Andrew Cunanan), שהתאבד זמן קצר לאחר הרצח. הרקע לרצח לא היה ברור והוא עדיין בגדר תעלומה עד לימים אלה.
לאחר הירצחו המשיכו אחיו ואחותו לנהל את החברה, שמכירותיה רק גדלו מאז, ואחותו דונטלה ורסצ'ה הפכה למעצבת הראשית של החברה.
ורסצ'ה היה גם איש ברנז'ה המיודד עם סלבריטאים רבים בעולם מתחום התרבות והעסקים, כגון אלטון ג'ון, ג'ון בון-ג'ובי, מדונה, קלאודיה שיפר ואף נודע כידיד קרוב של הנסיכה דיאנה. לאחר מותו הקדיש אלטון ג'ון לוורסצ'ה את האלבום "The Big Picture".
הקורפוס ה-80 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-27 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-31, כחלק מהארמייה הראשונה, וכמפקדו מונה קורט באלנקאמפ. ב-7 באוגוסט 1944 מונה פרנץ בייר למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרב על הבליטה, כחלק מהארמייה השביעית. באפריל 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-19, עימה לחם עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
יובל פוקס

יובל פוקס (נולד ב-1961) הוא דיפלומט ישראלי כיהן בתפקיד האחרון כשגריר ישראל בגאורגיה.
פוקס נולד וגדל בחיפה. יובל צאצא למשפחה שורשית דורות מצפת וממייסדי ראש פינה וכפר תבור, בשנת 1979 התגייס לשירות של שלוש שנים בצה"ל במסגרת הנח"ל, ולאחר מכן הצטרף לקיבוץ אייל, שם שהה במשך כשנה. בשנת 1985 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים אותם סיים בשנת 1988 עם קבלת תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה והיסטוריה. שנה לאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטת פרייבורג שבגרמניה. השלים לימודי תואר שני בפילוסופיה ובהיסטוריה ב 1991. תוך כדי לימודיו שימש כעוזר מחקר וכמורה לעברית באוניברסיטאות פרייבורג והמבורג.
לאחר לימודיו פרסם מספר מאמרים בכתבי עת אקדמיים בישראל ובחו"ל בהקשרים שונים של הפילוסופיה של מרטין היידיגר. כמו כן תרגם לעברית את המחזות "סיביר" ו "הקפטן" שהועלו על במת תיאטרון חיפה.
בשנת 1994 הצטרף לשירות במשרד החוץ, ומאז שימש בתפקידים שונים בשגרירויות ישראל בפראג, ברלין ומוסקבה. במסגרת עבודתו הדיפלומטית היה מעורב בהזמנת ישראל כאורחת מרכזית ביריד הספרים הבינ"ל של פראג, בציון אירועי 40 ליחסים הדיפלומטים עם גרמניה ב 2005, בתהליך נרמול היחסים עם אוסטריה ובשורה של מגעים וביקורים רמי דרג במהלך כהונתו כציר במוסקבה בשנים 2005-2009. בשנים 2009-2012 שימש כמנהל מחלקת קווקז ומרכז אסיה במשרד החוץ, בתפקידו זה ליווה את התפתחות היחסים עם אזרבייג'ן וקזחסטן אותן שנים. באוגוסט 2012 מונה לשגריר ישראל בגאורגיה.
במהלך כהונתו כשגריר בגיאורגיה נחתמו בין המדינות שורה של הסכמים ובראשם הסכם לבטול הדדי של הצורך באשרות. ההסכם נחתם בשלהי 2013 ונכנס לתוקף במהלך 2014. כמו כן נחתמו במסגרת תפקידו הסכמים בין המדינות בתחומי המאבק בפשע והחקלאות, והוקמה ועדה כלכלית מעורבת בין המדינות שהתכנסה למפגשה הראשון בירושלים בינואר 2014 בראשות שרי החוץ של שתי המדינות. 
ביום העיר של טביליסי 2014 זכה לקבלת תואר אזרח כבוד של טביליסי מאת ראש העיר על פועלו לקידום היחסים בין המדינות והעמים ועל יזום ותמיכה פרויקטים בתחומי התרבות והכלכלה.
במסגרת שבוע הסובלנות הוענקה תעודה המציינת לשבח  את שגריר ישראל בגיאורגיה יובל פוקס, בטקס שנערך ביום הסובלנות הבינ'ל שחל ב-16.11.2015  בטביליסי,  ע'י המועצה הדתית של גיאורגיה בבית ראש הממשלה. בין המצוינים לשבח (רה'מ, שרים, הפטריארך, ראשי הדתות), 
יובל פוקס סיים תפקידו כשגריר ישראל בגיאורגיה באוגוסט 2016 והתמנה לתפקיד בכיר בהנהלת משרד החוץ.
דייוויד סיסליני

ביוגרפיה

נולד בשנת 1961 ברוד איילנד לאם יהודייה ולאב קתולי ממוצא איטלקי שהיה עורך דין ידוע בעיר. כסטודנט וכפעיל הפלגה הדמוקרטית, היה חברו הטוב של ג'ון קנדי ג'וניור. בשנת 1983 סיים בהצטיינות תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת בראון.  לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון ועבד כעורך דין בסנגוריה הציבורית בוושינגטון די. סי.
בשנת 1992 ניסה לרוץ לסנאט של רוד איילנד, אך נכשל בשלב הבחירות המקדימות. הוא נבחר לבית הנבחרים של המדינה כשנתיים לאחר מכן. בנובמבר 2002 נבחר לתפקיד ראש עיריית פרובידנס, ברוב של 84%. הוא נבחר מחדש בשנת 2006 עם רוב של 83%, אך הפופולריות שלו ירדה במהלך השנים שלאחר מכן. במהלך כהונתו, שיעור הפשע ירד והיה הנמוך ביותר מזה 30 שנים, אך הכלכלה נחלשה. בזמן כהונתו הוציא את הזנות במחוץ לחוק. בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008 תמך בהילרי קלינטון.
בנובמבר 2010 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, והיה ההומוסקסואל הגלוי הרביעי בקונגרס. בזמן כהונתו, התנגד לתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב, התנגד לזכות לשאת נשק, ותמך בזכות להפלה.
לאורי מארקנן

ביוגרפיה

מארקנן נולד בוונטה וגדל ביובסקילה שבפינלנד. הוא אחד משלושה בנים של ריקה ופקה, שני הוריו היו כדורסלנים ששיחקו בנבחרת פינלנד. אחיו אירו הוא כדורגלן המשחק בא.י.ק סולנה ובנבחרת פינלנד.
מארקנן למד בתיכון האקדמי בהלסינקי המשלב לימודים וספורט שאחד ממאמני הכדורסל בו הוא האנו מוטולה. בעונת 2016/2017 שיחק באוניברסיטת אריזונה מליגת המכללות בארצות הברית. הוא רשם ממוצע של 15.6 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית העונה השלישית. בתום העונה הודיע על כוונתו להירשם לדראפט ה-NBA ולוותר על המשך הלימודים באריזונה.
מארקנן חבר מילדותו בנבחרות הלאומיות של פינלנד. ב-2013 סיים עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב'. הוא רשם באליפות ממוצע של 15.6 נקודות ו-5.9 ריבאונדים. ב-2014 היה חבר בסגל הנבחרת עד גיל 18 שסיימה שלישית באליפות אירופה דרג ב' והעפילה לדרג א'. הוא רשם באליפות ממוצע של 9.5 נקודות ו-4.8 ריבאונדים. ב-2015 שיחק עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 18 דרג א', שסיימה במקום ה-13 ושמרה על מקומה בדרג הגבוה. הוא היה מלך הסלים של הטורניר ורשם ממוצע של 18.2 נקודות ו-6.3 ריבאונדים. ב-2016 השתתף באליפות אירופה עד גיל 20, בו סיימה הנבחרת במקום ה-15, הוא סיים כמלך הסלים של הטורניר ונבחר לחמישיית הטורניר, עם ממוצע של 24.9 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
באליפות אירופה בכדורסל 2017 היה השחקן הבולט בנבחרת פינלנד שסיימה במקום ה-11. הוא השיג באליפות ממוצע של 19.5 נקודות (שישי באליפות), ו-5.7 ריבאונדים למשחק.

קריירה ב-NBA

מארקנן נבחר במקום השביעי בדראפט 2017 על ידי מינסוטה טימברוולבס והועבר באותו היום בטרייד לשיקגו בולס.
אצטדיון לוז'ניקי

היסטוריה

האצטדיון נחנך בשנת 1956 והפך לאצטדיון הכדורגל העיקרי והמרכזי של ברית המועצות ולאחר מכן רוסיה ושימש כמגרש הבית של נבחרת ברית המועצות בכדורגל.
ב-1980 שימש האצטדיון כאצטדיון האולימפי של אולימפיאדת מוסקבה. נערכו בו טקסי הפתיחה והנעילה, תחרויות האתלטיקה הקלה, משחק הגמר של טורניר הכדורגל ותחרויות קפיצות הראווה במסגרת תחרויות הרכיבה.
ב-1982 התרחש באצטדיון אסון שנודע בשם אסון לוז'ניקי, בו נמחצו למוות 67 אוהדים על פי המניין הרשמי במהלך משחק גביע אופ"א.
בשנות ה-90 ובשנות ה-2000 עד שנת 2013 שימש כמגרשן הבייתי של טורפדו מוסקבה, ספרטק מוסקבה, צסק"א מוסקבה ונבחרת רוסיה בכדורגל שמשתמשת בו כמגרש הבית החל מנובמבר 2017 לאחר שחנכה את האצטדיון המשופץ במשחק ידידות נגד נבחרת ארגנטינה בכדורגל, שנערך ב-11 בנובמבר 2017.
בעת אולימפיאדת מוסקבה הכיל האצטדיון 103,000 מקומות. בשיפוץ מקיף שעבר האצטדיון ב-1996 הופחת מספר המקומות ומעל היציעים הוקם גג.
בשל האקלים הקר במוסקבה, הותקן באצטדיון משטח דשא סינתטי, כתחליף למשטח דשא טבעי אשר לא עמיד בתנאי מזג האוויר קרים במיוחד ואת משטח הדשא הקיף משטח אספלט אשר משמש עבור תחרויות אתלטיקה שונות. ברם, בסוף שנת 2013, עת הכיל האצטדיון כ-78,000 מקומות ישיבה, החלו להתבצע באצטדיון עבודות מקיפות שכללו את הריסת האצטדיון, תוך שמירה על המעטפת החיצונית וגג האצטדיון ובניית היציעים מחדש ללא מסלול האתלטיקה, כך שיהיו קרובים לכר הדשא. לאחר סיום העבודות מכיל האצטדיון 81,000 מקומות ישיבה ומשטח הדשא הסינתטי הוחלף בדשא טבעי. האצטדיון אירח את משחק הפתיחה ומשחק גמר מונדיאל 2018 שהתקיים ברוסיה.
טקס הפתיחה והנעילה, משחקי חצי הגמר השני וגמר מונדיאל 2018 נערכו באצטדיון. לקראת המונדיאל עבר האצטדיון שיפוץ מקיף, במסגרתו בוטלו מסלולי האתלטיקה והיציעים הגיעו עד לקו הדשא.
ב-10 במאי 2013 נערך משחק כדורגל בין ספרטק מוסקבה לקריליה סובייטוב סמרה והיה זה המשחק הרשמי האחרון לפני סגירת האצטדיון לצורך שיפוצו. מתחילה תוכנן לסיים את השיפוצים עד סוף שנת 2016 ואלה הושלמו לבסוף רק ביוני 2017, לקראת אירוח גביע הקונפדרציות 2017.
אתר StadiumDB הכתיר את האצטדיון בתור האצטדיון הטוב ביותר לשנת 2017.
מלאך הצפון

מלאך הצפון (באנגלית: Angel of the North) הוא פסל מעשה ידי הפסל האנגלי אנטוני גורמלי. הפסל מוצב בגייטסהד שבאנגליה והוא הגדול בפסלים המוצבים בממלכה המאוחדת.

תיאור היצירה

הפסל הוא פסל של מלאך עשוי פלדה. גובה הפסל כ-20 מטרים ומפתח כנפיו מקצה אל קצה 54 מטרים (הפסל רחב יותר מגובה מפסל החירות שבארצות הברית).
כנפי המלאך פונות קדימה במטרה לשוות למלאך תנועה של חיבוק. הפסל ניצב בראש גיבעה הצופה אל דרך A1 ואל קו הרכבת המרכזי של החוף המזרחי.

הקמת היצירה

עבודות הקמת הפסל החלו בשנת 1994, ועלויות ההקמה הסתכמו בכמיליון ליש"ט (מרביתם במימון הלוטרי הלאומי של הממלכה המאוחדת). בשל מיקומו, נאלץ הפסל להיות חזק דיו כדי להתמודד עם רוחות במהירות של 160 קמ"ש, מסיבה זו מיוצב הפסל בתוך יסודות הכוללים 600 טונות של בטון, שעומקם 20 מטרים.
הפסל עשוי פלדת אל חלד ונבנה במפעלי הפלדה הרטפול סטיל (Hartlepool Steel Fabrications Ltd) בשלושה חלקים נפרדים: הגוף של המלאך, שמשקלו 100 טונות, וכל אחת משתי הכנפים (שמשקל כל אחת 50 טונות). הפסל הובא למיקום והורכב במקום בו הוא עומד. הפסל חלול, ועשוי שלד פלדה שעוביו 50 מ"מ והוא מצופה ב"עור" עשוי פלדה שעביה 6 מ"מ.
עבודות הקמת היצירה הסתיימו ב-16 בפברואר 1998.
גורמלי מסביר את מטרת הפסל:
אנשים שואלים תמיד: "למה דווקא מלאך?" תשובתי היחידה היא שלמלאך שלוש מטרות. האחת - היסטורית - להזכיר לנו כי במקום שבו עומד הפסל, עבדו פועלי פחם במכרות במשך כ-200 שנים; השנייה - להבין את העתיד ולבטא את המעבר שלנו מחברה תעשייתית לעידן המידע; והשלישית - להוות מוקד לתקוותינו ולפחדנו
— שלט ההסבר הסמוך לפסל
.
דבורה גילוץ

דבורה גילוץ (1884–1972), אשתו של מנחם גילוץ, הייתה ממייסדי תל אביב.

ביוגרפיה

דבורה גילוץ לבית לוין, נולדה בעיירה לוצין, שבמחוז ויטבסק (כיום בבלארוס). בבית קיבלה חינוך מסורתי ולמדה בבית ספר ממשלתי לבנות. אביה עלה לארץ-ישראל לפני המשפחה, ודבורה, אימה ואחיה הגיעו בעקבותיו ב-1897. המשפחה התיישבה בראשון לציון ושם למדה דבורה מלאכה. אחרי שנים אחדות עברה המשפחה ליפו ושם הכירה את מנחם גילוץ והתחתנה עמו ב-1908 (ד' תמוז תרס"ח). הזוג הצעיר היה בין 66 המייסדים של אחוזת בית - לימים העיר תל אביב.
במלחמת העולם הראשונה גורשו תושבי תל אביב מהעיר, ודבורה נדדה עם המשפחה לנס ציונה, ואחר כך לפתח תקווה, שם ילדה את יהושע, ילדה הרביעי, לימים אלוף-משנה בחיל האוויר ומפקדו הראשון של בסיס רמת דוד.
כשחזרה לתל אביב עם ילדיה, התפרנסה במשך חודש ימים בדוחק מאפיית לחם בשביל החיילים האנגלים, היות שבעלה מנחם גילוץ שהה מעבר לקווי החזית בפתח תקווה.
דבורה הייתה פעילה באגודות נשים התנדבותיות לעזרה וסעד (עזרת נשים, גמילות חסד, ובני ברית). במשך שנים רבות הייתה בין החברות הפעילות בגמ"ח מייסודה של הרבנית אהרנסון. פעילותה נעשתה בצניעות שלא על מנת לקבל פרס, ומתוך תחושה עמוקה של ערבות הדדית. כך אספה לביתה בימי פרעות יפו כ-30 משפחות של פליטים יהודים ודאגה לכלכלתם.
גולת הכותרת בפעילותה הציבורית הייתה הקמת בית הספר לתפירה וגזירה במסגרת "התאחדות נשים עבריות עממיות", יחד עם מלכה גורדון של"ג ושמחה אברונין. מוסד זה הוקם על מנת לאפשר לבנות ישראל פרנסה המכבדת את בעליה ועצמאות כלכלית - נושא שהיה בעל חשיבות גדולה בעיניה.
דבורה ומנחם גילוץ הקימו בית פתוח לכל מבקש עצה ועזרה. נולדו להם 5 ילדים: עמישלום, תהילה, שלמה, יהושע, גאולה. בחייהם זכו לראות גם 10 נכדים. הם היו נשואים 64 שנים.
GeForce

Nvidia GeForce היא סדרת הדגל של הכרטיסים הגרפיים מבית Nvidia. סדרת כרטיסים זו, שהחלה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, מיועדת הן למחשבים נייחים והן למחשבים ניידים. הכרטיסים משתמשים בארכיטקטורות שונות (כגון טסלה, קפלר ופרמי), המשתנה מדי כמה שנים.

סוף שנות ה-90

ב-31 באוגוסט 1999 הושק המעבד הגרפי (שהיה המעבד הגרפי הראשון שיועד לצרכנים פרטיים) GeForce 256. מעבד זה היה בעל יכולת להריץ משחקי תלת-ממד.
המעבדים הגרפיים בכלל (גם של חברת ATI, שלימים תימכר ליצרנית המעבדים AMD), ואלו של Nvidia בפרט, השתפרו רבות לאורך עשור זה.
ג'ון הנרי טוואצ'טמן

חייו

טוואצ'טמן, יליד סינסינטי שבאוהיו, למד בצעירותו אצל פרנק דובנק, צייר פורטרטים אמריקאי-גרמני, ולאחר מכן המשיך כמו אמנים רבים בני התקופה ללימודי אמנות באירופה. הוא למד באקדמיה לאמנות יפה במינכן (שם למד גם מורו, דובנק) בין השנים 1875-77. בהמשך ביקר בוונציה, והתמחה גם בתצריב. לאחר ביקור קצר באמריקה, המשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1883–1885. במהלך תקופה זו השתנה סגנון ציורו בצורה דרמטית, כשהוא עזב את הסגנון שנלמד באקדמיה במינכן אל הטונליזם. תקופה זו הייתה מבורכת ביצירה, ובה צייר טוואצ'טמן את מרבית יצירותיו הגדולות, כולל Arques-la-Bataille (במוזיאון המטרופוליטן לאמנות) ו-Springtime (במוזיאון האמנות סינסינטי).
טוואצ'טמן חזר לאמריקה ב-1886, והתיישב בקונטיקט, כשלבסוף קנה חווה בגריניץ'. הוא הציג רבות מיצירותיו יחד עם ג'וליאן אלדן ווייר, ובילה רבות במושבת אמנים בקוס קוב הסמוכה. בנוסף לימד משנת 1889 בבית הספר לאמנות Art Students League שבניו יורק עד למותו. בשנת 1893, במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו קיבל מדליית כסף על ציוריו. באותה שנה הציג בניו יורק, יחד עם קלוד מונה תערוכה מציוריו.
טוואצ'טמן מת במפתיע ממפרצת במוח במהלך ביקורו בגלאוססטר, מסצ'וסטס, בגיל 49.
אברהם פלדר

ביוגרפיה

אברהם פלדר נולד בבלץ, מולדובה וגדל בצ'רנוביץ. סבו היה כנר ואברהם פלדר החל לנגן באקורדיון כשהיה בן 7. בגיל 11 הלך למרכז מוזיקה לילדים והחל לנגן בחצוצרה בתזמורת הנוער. ב־1956 החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת צ'רנוביץ והיה חצוצרן ראשי בביג בנד של האוניברסיטה, שבה למד מתמטיקה.
החל מ־1966 היה חצוצרן ראשי בביג בנד של מולדובה. התזמורת הרבתה להופיע ברחבי ברית המועצות. ב־1969 התגייס לצבא ושירת בהרי אורל. ב־1971, אחרי שהשתחרר מהצבא, הקים את "אקספרס", הרכב של נגנים צעירים. הלהקה זכתה במקום השני בתחרות ארצית לכישרונות צעירים.
שלוש שנים אחרי שהוריו עלו לארץ, ב־1976 עלה לארץ עם אשתו ובנותיו ותחילה התגוררו בפרדס חנה. במהרה השתלב בתעשיית המוזיקה המקומית, בהקלטות של אלבומים ובהופעות בפסטיבלים ברחבי הארץ, כולל באילת ובפסטיבל הכליזמרים בצפת. הוא ניגן את פתיח החצוצרה בשיר "הפרח בגני" של זוהר ארגוב.
הוא ניגן בהרכבים שמנגנים ביג בנד ודיקסילנד. השתתף בהקלטות של אלבומים ושירים רבים, כולל "קצת לקחת חזרה" של אריק איינשטיין, צמר גפן מתוק (אלבום) של שלמה גרוניך, "נתיב ייסורי" של ישי לוי, "מסגרות" של דני רובס, "מנגינת הנדודים" של מאיר בנאי, לעשות מה שבא לי" ו"כמו סינדרלה" של שרית חדד, "משינה 2" של משינה, "מדפים (אלבום)" של בית הבובות, "שלום לאמונות" של מירי מסיקה, "40:06" של גידי גוב, "הסתכלי אלי" של אייל גולן, "בגלגול הזה" של שלום חנוך. בתיאטרון ניגן ב"המתלבט" של חנוך לוין.
מ־1980 החל גם ללמד נגינה לדור חדש של חצוצרנים. בין השאר הוא מלמד במכללה למוזיקה ביפו.
פלדר נישא לוולנטינה ב־1969 ולשניים שתי בנות.