מאנוס חג'ידאקיס

חייו

יצירתו הראשונה הייתה המנגינה לשיר "ירח של נייר" (Χάρτινο το Φεγγαράκι), מתוך "חשמלית ושמה תשוקה" של טנסי ויליאמס, שעלה על בימת תיאטרון האמנות של קרולוס קאון באתונה, שיתוף פעולה שנמשך 15 שנים. יצירתו הראשונה לפסנתר, "לקונכייה קטנה ולבנה" (Για μια Μικρή Λευκή Αχιβάδα) יצאה לאור ב-1947 וב-1948 חולל זעזוע בממסד המוזיקלי כשנשא את הרצאתו האגדית על רמבטיקו, שירי העם העירוניים ששגשגו בערי יוון, בעיקר בפיראוס, בעקבות זרם הפליטים שהגיע מאסיה הקטנה בשנת 1922. עד אז נשא הרמבטיקו קשר ברור לעולם התחתון ולצריכת חשיש, וכתוצאה מכך נחשב לנחות בעיני הממסד המוזיקלי. חג'ידאקיס התמקד בחסכוניות הביטוי, בשורשים המסורתיים העמוקים וברגש האמיתי שמציג הרמבטיקו והילל מלחינים כמו מרקוס ומוואקאריס וואסיליס ציצאניס (Vassilis Tsitsanis). בצעד מהלכה למעשה שילב רמבטיקו קלאסי ביצירת הפסנתר שלו מ-1961, "שישה ציורי פולקלור", שהוצגה בשלב מאוחר יותר כבלט עממי.
בנקודה זו החל לפתח את הקריירה שלו בשני מסלולים נפרדים - כתיבת שירים פופולריים ביותר ומוזיקה לסרטים מכאן, והלחנת יצירות רציניות יותר, כדוגמת "מחזור C.N.S." משנת 1954, מחזור שירים לקול ופסנתר, המזכיר את הליד הגרמני בצורתו, אם לא בסגנונו. ב-1955 כתב את המוזיקה לסרטו של
מיכאל קאקויאניס, "סטלה"; השחקנית מלינה מרקורי, ידידה קרובה שלו, שרה את השיר, שהיה לסימן ההיכר של הסרט, "אהבה שהייתה לחרב פיפיות". חג'ידאקיס טען תמיד, שאת יצירותיו הרציניות כתב להנאתו ואת הפחות רציניות, לשם פרנסה. אלא שכשרונו המלודי היה רב כל כך, שההבדל ברמה ובאיכות בין השניים איננו מורגש כמעט.
בשנת 1959 פגש חג'ידאקיס את ננה מושקורי, "הפרשנית האידיאלית" הראשונה שלו, זמרת ביישנית אך מוכשרת להפליא, שעיצבה את צלילי המוזיקה שלו בקולה, המצטיין ביופיו הייחודי. שנת 1960 הביאה לו הצלחה בינלאומית, כשהמוזיקה לסרטו של ז'ול דאסן "רק בימי חול" זיכתה אותו בפרס האוסקר ו"הבחורים מפיראוס" היה ללהיט מבוקש בעולם כולו.
ב-1962 הפיק את המחזה המוזיקלי "רחוב החלומות" והשלים את המוזיקה למחזה "הציפורים" של אריסטופאנס, עוד הפקה של "תיאטרון האמנות", שחוללה שערורייה בגלל הבימוי המהפכני של קרולוס קאון. המוזיקה למחזה שימשה אחר כך גם את בלט המאה ה-20 של מוריס בז'אר. חג'ידאקיס כתב גם את המוזיקה לשיר, שארתור אלטמן הוסיף לו מילים באנגלית ונתן אותו לברנדה לי. השיר היה "לגמרי לבדי" (All Alone Am I). ב-1964 חיבר את המוזיקה לסרט טופקאפי בו השתתפה מלינה מרקורי.
בשנת 1965 יצא תקליטו "חיוך ג'וקונדה" בחברת מינוס-EMI. ב-2004 הייתה הפקה חוזרת דיגיטלית שלו בתקליט אספנים אריך נגן ובתקליטור באוסף הקלאסיקה של TMI.
בשנת 1966 נסע חג'ידאקיס לניו יורק להצגת הבכורה של Ilya Darling, מחזמר של ברודוויי, המבוסס על "רק בימי חול" ובכיכובה של מלינה מרקורי. הוא לא שב ליוון עד 1972, בעיקר בשל התנגדותו לדיקטטורה הצבאית שהשתלטה על המדינה. בתקופת שהותו באמריקה השלים כמה יצירות חשובות, ביניהן "ריתמולוגיה" לפסנתר סולו, הקובץ התזמורתי המפורסם "חיוך ג'וקונדה" (בהפקת קווינסי ג'ונס), ופסגת הישגיו המוזיקליים, מחזור השירים "מגנוס ארוטיקוס", שבו השתמש בפואמות יווניות מן התקופה העתיקה (סאפפו, אאוריפידס), מימי הביניים (בתים משירי עם והרומנסה "ארופילה" של גיאורגי הורטאציס) ומימינו (דיוניסיוס סולומוס, קונסטנדינוס קוואפיס, אודיסאוס אליטיס, ניקוס גאטסוס, מיטיוטיסה, גיאורגי סאראנטריס), יחד עם מובאה מספר משלי. תקליטו "Reflections" עם "אנסמבל הרוק'נרול של ניו יורק" הכיל אחדים משיריו היפים ביותר, אם בצורה תזמורתית ואם בצירוף מילים באנגלית שהוסיפה הלהקה - תקליט שהקדים בכמה עשורים את מגמות הפיוז'ן.
חג'ידאקיס חזר ליוון ב-1972 והקליט את "מגנוס ארוטיקוס" עם פלרי דנטונאקי, זמרת אלט אופראית שקולה עמוק ואפלולי ואשר התגלתה כפרשנית המושלמת למוזיקה שלו, ועם הזמר דימיטרי פסאריאנוס. עם הפלת שלטון החונטה, נעשה פעיל בחיים הציבוריים והתמנה למספר משרות בתזמורת הממלכתית של אתונה, באופרה הלאומית של יוון וברדיו הלאומי. בשנת 1985 הקים חברת הקלטות משלו בשם "סיריוס". בשנת 1989 ייסד את "תזמורת הצבעים" Orhistra ton Chromaton) תזמורת סימפונית קטנה, שהופיעה בניצוחו.
לאחר מותו של נינו רוטה התכוון חג'ידאקיס לחזור ולחבר מוזיקה לקולנוע בשביל הסרטים של ידידו, פדריקו פליני, אך שיתוף הפעולה לא יצא לפועל בגלל ההִתְדַּרְדְּרוּת בבריאותו. הוא מת ב-15 ביוני 1994, ממחלת לב וסוכרת.