google/wiki40b huggingface dataset:
ההיגיינה הטבעית

ההיגיינה הטבעית (Orthopathy) היא שיטת טיפול שהמציא סילבסטר גראהם במסגרת "הרפואה האלטרנטיבית" מקור השיטה עוד מהמאה ה-19. השיטה מורכבת מקבוצת אמונות וערכים שמקורם בתנועת הריפוי הטבעי. עקרונות השיטה מנוגדים לממצאי המחקר המודרני.
לשיטה עקרון מנחה כללי אחד והוא שכל עוד לגוף לא נגרם נזק בלתי הפיך וכי ניתנים לו כל האמצעיים הדרושים לריפויו הרי שבכוחו שלו (הגוף) יכול לרפא כל חולי, וכי לו הכלים להתמודד עם הרעלים והנגיפים הפועלים נגדו.
השיטה דוגלת בעקרונות רפואיים אחרים מאלו של השיטה הקונבנציונאלית, והיא פתוחה יותר לתאוריות ביולוגיות שונות מאלו המערביות המקובלות, לדוגמה, השיטה ככלל לא רואה את החיידקים כמחוללי מחלה, (בניגוד לתאוריה החידקית של המחלה, המקובלת במחקר) השיטה גם לא מקבלת את העקרון כי תרופות מרפאות, אלא מדכאות תהליכי ריפוי. תורת הריפוי הטבעי היא חלק מהשקפת עולם ודרך חיים, שנקראות "ההיגיינה הטבעית".

תנועת הריפוי הטבעי

תנועת הריפוי הטבעי נוסדה במאה ה-19 בארצות הברית מראשי התנועה באותה תקופה היו ד"ר ג'ון .ה. טילדן ועוד מס' מטפלים. שיטות הריפוי של חסידי התנועה התבססו על שינוי בתזונה, צומות קצרים וארוכים, טיפול במים (הידרותרפיה), חשיפה מבוקרת לאור השמש (אמבטיות שמש), התעמלות מתקנת כגון פלדנקרייז ועוד.הם הפיצו כתבי עת ופירסמו ספרים בנושאים הנ"ל. בשנת 1948 הקים המטפל האמריקאי הרברט שלטון, יחד עם מטפלים טבעונים אחרים, את תנועת הטבעונים בארצות הברית: Natural Hygiene Movement. התנועה דוגלת באורח חיים בריא המבוסס על מזון טבעי, אוויר ומים נקיים ופעילות גופנית. הטיפול הטבעי בחולים נעשה בעיקר על ידי צום ושינוי תזונתי.

ביקורת

כנגד השיטה ישנה ביקורת חריפה אשר התעוררה עוד בהתחלת הקמת השיטה. המבקרים טוענים כי מדובר בתעלול ואשליה ואפילו כי המטפלים בשיטה עלולים לגרום למוות וכי השיטה אינה בטוחה ולא מבוססת על מחקרים אמינים או סיפורי מקרה מספיקים כדי להוכיח את יעילותה.
סולפונאמיד

סולפונאמידים (באנגלית: Sulfonamides) הם משפחה של חומרים שבחלקם נעשה שימוש בתרופות אנטיביוטיות. תרופות המבוססות על סולפונאמידים נודעו בשם סולפה, והיו הטיפול הראשון שאיפשר קטילת חיידקים יעילה, החל משנות ה-30 של המאה ה-20.
מולקולות הסולפונאמידים הן בעלות מבנה דומה לזה של חומצה פרא-אמינובנזואית (הידועה בקיצור PABA).

מנגנון פעולה

הסולפונאמידים מעכבים את האנזים dihydropteroate synthase, בתאים פרימיטיביים כגון חיידקים, ופוגעים ביכולת הסינתזה של חומצה פולית. בניגוד לחיידקים, בני אדם מקבלים חומצה פולית מהמזון, ולכן התרופה סלקטיבית לחיידקים שאינם מסוגלים להשתמש בפורינים ממקור חיצוני וחייבים לסנתז חומצה פולית בעצמם.
הסולפונאמידים פועלים גם נגד חיידקים גראם-חיוביים ושליליים.

פרמקוקינטיקה

התרופה נספגת בצורה יעילה במערכת בעיכול, זמינות ביולוגית של התרופה היא בין 70%-100%, ונפח פיזור גבוה והוא עובר את מחסום דם-מוח.
הסולפונאמידים מתפרקים בכבד לחומר הפעיל סולפנילאמיד ולחומר לא פעיל, המופרש בכליות. במקרה של כשל כלייתי יש צורך בהורדת מינון התרופה.

תופעות לוואי

הסולפונאמידים יכולים לגרום למגוון תגובות לא-נעימות, בהן הפרעות בדרכי השתן, הפרעות המטופויטיות, פורפיריה, ותגובות אלרגיות, המחמירות בעיקר במינונים גבוהים. שכיחות תופעות לא-רצויות היא כ-3% מהאוכלוסייה הכללית. אצל נשאי HIV השכיחות עולה ל-60%.
שתי תגובות קיצוניות הן תסמונת סטיבנס-ג'ונסון (Stevens–Johnson syndrome) ו-Toxic Epidermal Necrolysis.

היסטוריה

ניסיונות למצוא חומרים קוטלי חיידקים המבוססים על אנילין, חומר נפוץ בתעשיית הצבעים, התחילו בשנת 1932 בגרמניה, במעבדות באייר שהייתה אז חלק מחברת הענק אי גה פארבן. המולקולה הראשונה שהוכחה כיעילה בעצירת דלקות חיידקיות אצל עכברים הייתה הפרונטוסיל, שאופיינה בצבע אדום. פרסומה ושיווקה החלו ב-1935, לאחר שהממציאים הוציאו פטנט על תהליך ההפקה.
הפרונטוסיל הייתה יעילה לטיפול במגוון רחב של זיהומים חיידקיים, בעיקר ממשפחת סטרפטוקוקוס, בטיפול תרופתי. עם זאת, התרופה לא הייתה קוטלת חיידקים בסביבה מעבדתית. בהמשך התגלה ההסבר לכך: התרופה מתפרקת במערכת העיכול ואחד מתוצריה הוא המרכיב הפעיל סולפאנילאמיד (סולפה), שכבר הופק מסחרית שנים רבות לפני כן, והיה חופשי מהגנת הפטנט.
כתוצאה מגילוי זה נכנסה הסולפה לייצור נרחב באמצע שנות השלושים. יעילותה גרמה לשימוש בה כתרופת פלא, ששווקה בכמויות עצומות, ללא בקרה נאותה על תהליכי הייצור. בשנת 1937 הורעלו בארצות הברית מאות אנשים שהשתמשו בתרופה בשם "שיקוי סולפאנילאמיד" שהכילה דיאתילן גליקול. כתוצאה מכך נחקק חוק המזון, התרופות והקוסמטיקה שהסמיך את מנהל המזון והתרופות האמריקאי לפקח על ייצור תרופות.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש נרחב בסולפה, ובפעם הראשונה בהיסטוריה האנושית הייתה אפשרות לטפל ביעילות בפצעים פתוחים. ערכות עזרה ראשונה, שחולקו לכל חיילי הצבא האמריקאי, הכילו סולפה בצורת גלולות ואבקה.
בהמשך המלחמה הוחלפו הסולפונאמידים בפניצילין. לפניצילין היו תופעות טוקסיות נמוכות יחסית לסולפונאמידים ויעילותו הייתה גבוהה יותר, אולם הוא לא היה זמין בכמויות מספיקות, ונכנס לשימוש רק לקראת סוף המלחמה. פרוטונסיל המשיך להיות משווק עד שנות ה-60 של המאה ה-20.
אוסקר קרמר

ביוגרפיה

בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית שנערכו בבריכת השחייה בת גלים שבחיפה בספטמבר 1953 זכה קרמר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:50.9 דקות, אחרי מ. בונין מדרום אפריקה (4:50.8 דקות) ולפני בן ארצו א. שלנברג (5:00.5 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:10.0 דקות, אחרי מ. בונין (19:54.8 דקות) וא. שלנברג (20:08.6 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1955, זכה קרמר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:09.9 דקות, אחרי ג'יימס מקליין מארצות הברית (20:04.0 דקות) וג'ילברטו ארנגו מקולומביה (20:37.2 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:56.1 דקות, אחרי ג'יימס מקליין (4:51.3 דקות) ווויין מור ולפני ויליאם יורזיק (4:56.9 דקות), שלושתם מארצות הברית.
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת השחייה גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 זכה קרמר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:14.7 דקות, לפני מייקל וולק מארצות הברית (20:16.3 דקות) וק. פיאלקוב מדרום אפריקה (21:01.7 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:00.7 דקות, אחרי מייקל וולק (4:58.3 דקות) ולפני פ. לנדי מארצות הברית (5:08.3 דקות).
בית התותחן

האנדרטה

האנדרטה לנופלי החיל נחנכה בשנת 1987. היא כוללת ששה טריזי בטון כפופים הפונים זה אל זה והמדמים סוללת תותחים שקניהם מופנים אל על. על גבי הטריזים נקבעו שמות כ-770 נופלי החיל מאז הקמתו. על גבי החומה שסביב רחבת האנדרטה נרשם הפסוק "אלה שמות הגיבורים". האנדרטה תוכננה על ידי אלכס שר.
בפינת רחבת האנדרטה ניצבת אנדרטה לנופלים בני זכרון יעקב.
פום אנה

פּוֹם אָנָה (בצרפתית: Pommes Anna - "תפוחי אדמה של אנה") הוא מאכל תפוחי אדמה מהמטבח הצרפתי. המאכל מכיל תפוחי אדמה שנפרסו לפרוסות דקות, נטבלו בחמאה ונאפו בתנור. במהלך האפיה הופכים את המאכל על מנת שיאפה משני צדיו. כלי ייעודי עשוי נחושת המכונה la cocotte à pommes Anna מאפשר הפיכת המאכל מבלי הוצאתו מהתבנית.
המאכל במקורו הכיל רק תפוחי אדמה, חמאה וכן מלח ופלפל שחור, והוגש לרוב לצד בשר צלי.
מקובל לשייך את המאכל לשף אדולף דוגלרה, אשר שימש כשף של קפה אנגלה בפריז - המסעדה הטובה בפריז בתקופת שלטונו של נפוליאון השלישי. על פי המסורת, המאכל נקרא על שם אנה דאמיין או על שם אנה דליון, שנחשבו לנשים היפות בעיר באותה עת.
קלוגה

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה במסמך של הנסיך הליטאי אולגרד משנת 1371 תוך ציון שעיר זו נלקח ממנו על ידי דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה. שנה זו נחשבת לשנת היווסדה של העיר. ב־1389 הפכה סופית לחלק מנסיכות מוסקבה.
ב־1480 נאסף כוח גדול של הפולשים המונגולים על גדותיו של הנהר אוגרה, סמוך לקלוגה. לאחר שהלוחמים משני המחנות (רוסים ומונגולים) עמדו אלה מול אלה כשהנהר חוצה ביניהם. לבסוף, נסוגו המונגולים והסתיימו שנים ארוכות של כיבוש אכזרי.
בשנים 1723 ו־1737 נכחדה אוכלוסיית העיר כמעט לחלוטין בעקבות רעב. בשנים 1742, 1754, 1756, 1760 ו־1761 פקדו את העיר שריפות ענק שגרמו להרס מוחלט. ב־1771 פקדה את קלוגה מגפת הדבר.
בשנת 1776 העיר הפכה להיות מרכז גוברניית קלוגה.
בין 1892 ל-1935 חי ופעל בעיר המדען בעל החזון קונסטנטין ציאולקובסקי, שהצליח לפתור את בעיית המסע בחלל. הוא נקבר במרכז פארק הנושא את שמו, וכהנצחה הוקמו לזכרו שני מוזיאונים (מתוכם אחד בבית שבו התגורר).
בסוף 1941 הייתה קלוגה תחת כיבוש נאצי שנמשך כשלושה חודשים שבמהלכו נהרסו 196 בתים ויותר מ־850 משפחות נותרו ללא קורת גג. אף על פי שהכיבוש נמשך שלושה חודשים בלבד בעיר פעל גטו.

תעשייה

בתקופת ברית המועצות כ-90% ממפעלי העיר היו שייכים לתעשיות הביטחון. בשנים האחרונות קלוגה הפכה למרכז של תעשיית הרכב של רוסיה. משנת 2007 פועל בעיר מפעל של החברה הגרמנית פולקסוואגן. כמו כן נבנו מפעלים של החברה הצרפתית פז'ו ושל חברת וולוו.
שיעורי האבטלה בעיר עומד על 0.5% (2006).
עין השופט הפקות

עין השופט הפקות הוא אולפן להפקת סרטים שנוסד בשנת 1999 בקיבוץ עין השופט.
האולפן נוסד על ידי עורך הסרטים הישראלי זוהר סלע. במהלך 17 שנות קיומו העסיק האולפן כמה מחברי קיבוץ עין השופט, וגם מספר אנשי מקצוע שכירים. עיקר תחומי הפעילות הם סרטי קולנוע, סרטים דוקומנטרים, וסרטי תדמית ופרסום למגזר העסקי.
על חברי הקיבוץ שעבדו באולפן ניתן למנות את אביב רם ועמרי שטראוס.
כיום מנהל את האולפן חבר קיבוץ עין השופט ארבל רום, צלם במקצועו.

סרטים מסחריים

לאורך שנות קיום האולפן הוא עוסק גם במגוון סרטים בתחום המסחרי כגון סרטי תדמית, סרטי מוצר וסרטי הדרכה.
קפיר

קֵפִיר הוא משקה חלב שמקורו בקווקז ומופק בתסיסה חיידקית.

מבנהו של הקפיר

גרעיני קפיר הם צירוף של חיידקים פרוביוטיים ושמרים במטריצה של חלבונים, ליפידים וסוכרים. הצירוף המדויק של חיידקים ושמרים משתנה מתערובת לתערובת. המשקה שנוצר הוא מוגז קלות וקצת אלכוהולי.
כדי להבטיח אחידות, במוצרים מסחריים משתמשים באבקת בסיס במקום בגרעינים. עם זאת, אבקה אינה יוצרת גרעיני גיבוש או ממשיכה לצמוח ללא סוף.
את חיידקי הקפיר מגדלים בחלב (בעיקר חלב פרה או עז הבית) למשך יום או יותר בטמפרטורת החדר. התוצאה דומה מאוד ליוגורט.
קפיר מים הוא קפיר שגודל במים עם סוכר, פירות יבשים (כמו תאנים למשל) ומיץ לימון, גם כן למשך יום או יותר בטמפרטורת החדר. ישנם גם קפירים שמכינים בנוזלים אחרים.
בצ'ילה משקה זה מכונה "Yoghurt de Pajaritos".
בשל כמות האלכוהול הנמוכה בקפיר, הרוסים משתמשים בו לטיפול בחמרמורת ("האנג אובר").
חרלמבוס הקדוש

המסורת על תולדות חייו

חרלמבוס כיהן כבישוף והטיף לנצרות במשך שנים רבות. הוא נתפס על ידי הפרוקונסול לוקיאנוס והמפקד הצבאי לוקיוס, נכלא ועונה, אך סירב להתכחש לישו ולבצע את פולחן הקיסר. על אף גילו המתקדם עונה בעינויים קשים. 
כאשר עורו נפשט מעליו באנקולי ברזל, הודה למעניו במילים "תודה שהפשטם מעלי עול גשמי והקלתם על נשמתי להתקרב אל חיי הנצח". בתגובה לעמידתו הפלאית בעינויים המירו שני חיילים רומיים, פרופיריוס ובפטוס, את דתם לנצרות. גם שלוש נשים שראוהו החלו להלל את ישוע, והוצאו להורג מיד. זועם על כשלונו לשבור את רוחו של חרלמבוס, נטל הפרוקונסול לוקיאנוס את כלי העינויים בידיו וביקש לענות את הבישוף בעצמו, אך ידיו נכרתו בדרך נס. כאשר ירק המפקד לוקיאנוס בפני הקדוש, הסתובב ראשו לפתע כך שפנה לאחוריו. שני הבכירים הרומאים התחננו לפני הקדוש, שהתפלל עליהם וריפא אותם. בתגובה, המירו לוקיוס ולוקיאנוס את דתם.
לבסוף הובא חרלמבוס לפני הקיסר ספטימיוס סוורוס, שהורה להוציאו להורג מיד. חרלמבוס התפלל שהמקום שבו ייטמנו שרידיו לא ידע רעב או מחסור לעולם.

מורשתו

לפי האמונה נקברה גולגולתו של חרלמבוס במנזר אגיוס סטפנוס שבמטאורה. שרידי עצמותיו מפוזרים בכנסיות רבות במרחב היווני ומייחסים להן נסים רבים. 
יום חגו של הקדוש נחגג בדרך כלל ב-10 בפברואר, אלא אם הוא נופל על שבת שלפני הלנט או על יום שני הראשון של הלנט, ואז חוגגים אותו ב-9 בחודש.
לחרלמבוס הקדוש מוקדש מנזר גדול ברובע הנוצרי בעיר העתיקה בירושלים (ברחוב הח'נקה), בו מצוינת התחנה השמינית של הויה דולורוזה. 
באיקונוגרפיה הוא מתואר כבישוף, עם ספר בידו השמאלית, וידו הימנית מורמת בתנועת ברכה.
רצועת הביטחון (תוכנית רדיו)

רצועת הביטחון היא תוכנית אקטואלית, צבאית - ביטחונית יומית, המשודרת בגלי צה"ל.
התוכנית עלתה לאוויר בשנת 1998 והיא משודרת עד היום. העורך הראשי הראשון היה יצחק טוניק, שהיה גם מגיש התוכנית, ומפקד גל"צ לשעבר. בשנת 2007 החליפה אותו טלי ליפקין-שחק, שמשמשת בתפקיד עד היום. במהלך השנים הגישו את התוכנית עיתונאים צבאיים בולטים בישראל, ובהם: עמוס הראל, יואב לימור, פנחס עידן, ואלכס פישמן.
התוכנית עוסקת בנושאים מגוונים ובהם: צבא, אסטרטגיה וממשל, המזרח התיכון והעולם הערבי, וצבא-חברה.
מפעם לפעם נערכות תוכניות מיוחדות בהן טלי ליפקין-שחק מארחת מרואיין באולפן לתוכנית שלמה. במהלך מבצע עופרת יצוקה, כמו גם במלחמת לבנון השנייה, שודרה התוכנית בשידור חי, במשך שעה בכל ערב.
מאפיות לוטוס

אודות

החברה הוקמה 1932 על ידי האחים בון (Boone) והתמחתה בעוגיות ספקולוס. בשנת 1974 התמזגה עם מאפיית קורונה.
נכון לשנת 2009 החברה הרוויחה כ-256 מיליון אירו, מתוכם כ-16 מיליון רווח נקי. היא מעסיקה כ-1,850 עובדים. 
בישראל היא מוכרת בעיקר בזכות עוגיות הספקולוס או הביסקוף אותן היא מייצרת, העשויות מבצק קינמון ותבלינים ואחר כך מקורמלות, אשר בישראל מוכרות בשם "עוגיות לוטוס".
איטלקית - הגייה

נהוג לומר כי "האיטלקית נהגית כפי שהיא נכתבת". משפט זה נכון לרוב, אך יש לשים לב לכללי ההגייה כמפורט להלן:

תנועות

באיטלקית חמש תנועות בסיסיות: /a e i u o/ אך השתיים המרכזיות, /e o/, נהגות לעיתים באופן פתוח יותר בהברה מוטעמת, כ-[ɛ ɔ], כך שלמעשה יש שבע תנועות (ראה תמונה).
אלעזר בניועץ

חייו

אלעזר בניועץ נולד באוסטריה בשנת תרצ"ז 1937. הועלה כילד עם משפחתו לארץ ישראל, בשנת ת"ש (1940).
למד במסלול החינוך הדתי-לאומי, בכפר אתא, בישיבת כפר הרוא"ה, והשלים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בתחומי הספרות והחינוך. עם תום לימודיו עבד כספרן, ארכיבר וגנז במוסד הרב קוק, במכון גנזים של אגודת הסופרים ובמוסדות נוספים. ספר שיריו הראשון, "ביני לבין עצמי", נדפס בשנת תשי"ז (1957).
פרסם ספרי שירה אחדים, תרגומים מיידיש ומגרמנית, ומאמרים בתחומי ביקורת הספרות. עיקר עניינו הספרותי הוא בסופרים יהודים כותבי גרמנית.

ארכיון

ארכיונו נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
קריפטואנליזה דיפרנציאלית

בקריפטואנליזה, קריפטואנליזה דִּיפֵרֶנְצִיָּלִית (באנגלית: Differential cryptanalysis) היא סוג של קריפטואנליזה גנרית המתאימה בעיקר לניתוח צופן בלוקים אך גם צופן זרם ופונקציות גיבוב. באופן תמציתי היא פועלת על ידי ניתוח השפעת דיפרנציאלים של קלט פונקציית הצפנה סימטרית על דיפרנציאלים של הפלט שלה. במקרה של צופן בלוקים קריפטואנליזה דיפרנציאלית מתייחסת לאוסף של טכניקות לגילוי דיפרנציאלים בעלי הסתברות גבוהה המלמדים על התנהגות לא ראנדומלית של הצופן שבהם אפשר להיעזר כדי לנחש את המפתח הסודי. דיפרנציאל בהקשר של קריפטוגרפיה פירושו הפרש או הבדל בין זוג קלטים אפשריים של הצופן בדרך כלל מעל פעולת XOR. 
התקפה דיפרנציאלית פועלת בדרך כלל לפי מודל התקפת גלוי-נבחר שהוא מודל התקפה שבו מניחים שהמתקיף רשאי או מסוגל להשיג מספר מוגבל של זוגות קלט/פלט של בלוקים גלויים לפי בחירתו והבלוקים המוצפנים המתאימים להם, שהוצפנו עם מפתח סודי שאינו ידוע לו ובעזרתם הוא מנסה לגלות את המפתח. ישנם מצבים שבהם אפשר לבצע קריפטואנליזה זו גם לפי מודל התקפת גלוי-ידוע. בפונקציות גיבוב, הקריפטואנליזה הדיפרנציאלית משמשת כדי לאתר התנגשויות.

אטימולוגיה

המילה "קריפטואנליזה" היא הלחם של המילים קריפטוגרפיה ואנליזה, שפירושה "נִתּוּחַ". המילה דיפרנציאל משמעותה "הֶפְרֵשׁ" או "הֶבְדֵּל".

היסטוריה

הראשונים לפרסם את הקריפטואנליזה הדיפרנציאלית היו עדי שמיר ואלי ביהם בסוף שנות ה-80‏ והיא נחשבת להתקפה הקריפטוגרפית הוותיקה ביותר הידועה. שמיר וביהם פרסמו מספר התקפות קריפטוגרפיות שהשתמשו בשיטה זו ובהן חולשה בפרוטוקול DES ששימש באותה תקופה כתקן ההצפנה של ממשלת ארצות הברית. בשנת 1994, פרסם דון קופרסמית', ממפתחי DES, מאמר בו טען שקריפטואנליזה דיפרנציאלית הייתה ידועה למפתחי DES ב-IBM כבר משנת 1974‏. לאחר שמדעני IBM גילו את הקריפטואנליזה דיפרנציאלית שנקראה בפיהם בשם הקוד "התקפת דיגדוג" (Tickle Attack), הם עידכנו את אנשי ה-NSA ובעצה אחת החליטו שני הגופים לשמור את דבר קיום השיטה בסוד כדי לשמור על היתרון הטכנולוגי של ארצות-הברית בתחום הקריפטאנליזה.
כיוון שקריפטואנליזה דיפרנציאלית הייתה ידועה למדעני IBM בעת פיתוח תקן DES הם הקפידו שהתקן יהיה עמיד באופן יחסי בפני מתקפה זו. יתרה מזו, ידוע שללא ערכי תיבות ההחלפה שנבחרו על ידיים, צופן DES היה חלש מאוד. מאידך, צפנים אחרים בני התקופה שלא היו מודעים לשיטה היו רגישים למתקפה זו.

עמידות של צפנים

קריפטואנליזה דיפרנציאלית הייתה ידועה למדעני IBM בעת פיתוח צופן ה-DES ועמידות בפני השיטה הייתה אחת ממטרות התכנון של האלגוריתם. משום כך, צופן זה עמיד באופן יחסי בפני התקפת זו. למרות זאת, באמצעות שימוש בקריפטואנליזה דיפרנציאלית ניתן להפחית את טווח המפתחות לחיפוש מ- ל-. הרחבה של הצופן DES-X מגדילה את מספר הפעולות הדרוש ל-. AES וצפנים מודרניים שפורסמו לאחר פרסום השיטה נדרשו להוכיח עמידות בפני השיטה.
באופן כללי, צפנים מודרניים פותחו תוך התחשבות בקריפטואנליזה דיפרנציאלית, לכן היא אינה מעשית במיוחד בימינו, גם בגלל העובדה שנדרשת כמות עצומה של טקסטים גלויים וטקסטים מוצפנים לפי בחירת המתקיף, שקשה מאוד להשיג במציאות. למרות זאת שיטה זו מהווה כלי שימושי להערכת ביטחון של כל צופן סימטרי. אם יתגלה שבאמצעות התקפה דיפרנציאלית יהיה אפשר לפצח את הצופן בפחות מהזמן הדרוש לכוח גס הדבר מהווה חולשה רצינית שתגרום בוודאי להימנע משימוש בו אפילו אם ההתקפה תאורטית בלבד. מלבד זאת, קיומן של חולשות אפילו אם אינן מסכנות את השימוש בו כעת, מעיד על כך שייתכן שישנם פגמים מהותיים בתכנון הצופן שעלולים להתגלות בעתיד כאשר ההתקפות ישתפרו.
גלעד רמות

חייו

רמות התגייס לצה"ל ב-1968. שירת במערך טילי ההוק כעוזר בקר, לאחר קורס קצינים שירת כקצין, מפקד סוללה וסגן מפקד גדוד הוק. לאחר מכן פיקד על קורס קציני נ"מ, היה סגן מפקד אגד נ"מ וקצין אג"ם במפקדת כוחות הנ"מ. כאלוף-משנה פיקד על אגד נ"מ ובשנים 1992 עד 1993 פיקד על בית הספר לנ"מ. בסיום תפקידו היה אחראי על פרויקט העברת בית הספר מהרצליה לצפון הנגב. ב-1994 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד כוחות הנ"מ כיהן בתפקיד עד 1998. בתקופת כהונתו הפך הנ"מ למערך הלחימה השני בצה"ל ששילב בתוכו נשים לאחר קורס טיס. 
לאחר שחרורו, מכהן במספר תפקידים בקבוצת אינטרגאמא, בהם כמנכ"ל חברת "דל-תה ציוד הנדסי" העוסקת בתחום הציוד הביטחוני, נשיא דל-תה מערכות, נציגת חברת ריית'און בישראל, יו"ר חברת ג'נרל מהנדסים משנת 2004 ומאפריל 2001 ועד מאי 2011 כיו"ר חברת RRsat, בתקופתו הונפקה החברה בנאסד"ק. 
רמות בוגר תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במנהל מן המכללה הגבוהה ללוחמה אווירית (École de l'air) בצרפת.
רינה קופר

רינה קופר (1935 – אוקטובר 1993) הייתה אמנית רב תחומית.

ביוגרפיה

נולדה ברחובות. היא למדה בת.מ.ר - לימים התיכון דה שליט. נעמי סמילנסקי ציירת ומורה לאומנות בחרה להציג ציורים של רינה בתערוכות בכיתה ובבית הספר ועודדה אותה ללמוד הוראת ציור במכללת אורנים. היא בוגרת המכללה מחזור 1955–1956 .מרסל ינקו היה בין מוריה לציור וטכניקת הבטיק.
יצירתה האמנותית של קופר מגוונת וכוללת ציורי שמן אקוורל ורישומים. במקביל להיותה ציירת היא עשתה קריירה מרשימה בתחום האופנה שהתבססה על התמחותה בטכניקת הבטיק. רות דיין מייסדת משכית גילתה אותה וגייסה אותה לצוות מעצביה.
קופר השתמשה בטכניקת הבטיק על מגוון בדים: משי, קטיפה וכותנה, הללו עוצבו תחת ידיה של רינה והפכו לשטיחי קיר, תמונות, ואביזרי אופנה. עבודות הבטיק של רינה הצטיינו במקצועיות ובדמיון יצירתי ססגוני ומרהיב של צבעים וצורות.
דרך עבודתה במשכית זכו עבודותיה של קופר להתעניינות רבה: גולדה מאיר העניקה לנשיא מיטראן שטיח קיר שלה, תמונת נוף ארץ ישראלית. לאה רבין ואופירה נבון לבשו בגדים שעצבה.
יצירותיה של קופר בתחום הציור והרישום נעות בין הפיגורטיבי למופשט. דימוי האישה ביצירותיה נוטה לעבר אידיאל היופי הנשי, ולתנועותיה זרימה של ריקוד כמעט חלומי. ואכן, עולם המחול היה מושא אהבתה של רינה אליו נמשכה כל חייה. יצירותיה עמוסות בסמלים של ציפורים ובעלי חיים אחרים על משמעויותיהם הנסתרות והגלויות. ציורי הנוף נעים בין הפסטורלי לסוער.
קופר הציגה את עבודותיה בגלריות באוטווה, וושינגטון, ומקסיקו, כמו גם בחנות יוקרתית היילס שבלונדון, שם הוקדשה קומה שלמה לעבודותיה. כשאחותה צלילה רוז באה לאסוף את התמונות נאמר לה שכולן נמכרו.
העשייה אמנותית המגוונת והעשירה של רינה נעשתה בצל מגבלות פיזיות קשות. בגיל ארבעה חודשים היא חלתה ומאז החלה להשמין באופן בלתי ניתן לשליטה. היא עברה אשפוזים רבים וטיפולים מורכבים. למרות זאת היא למדה לחיות עם מגבלותיה הבריאותיות וחייה היו מלאי יצירה, נתינה ואהבה לזולת. נפטרה ברחובות בגיל 58.
עם חידושה של משכית על ידי המעצבת שרון טל זכו עבודותיה של קופר לחיים חדשים. צלילה רוז, יצרה קשר עם רות דיין. השתיים, טל ודיין הגיעו לביתה של רוז בירושלים ועשרות דגמים של שמלות שטיחי קיר ואביזרי לבוש העתיקו את מקומם לסטודיו של משכית המחודשת במטרה להשתמש ביצירותיה של קופר בעיצובים העתידיים של משכית המחודשת.
יוזמתה של רוז הולידה גם תערוכה ממגוון יצירותיה של קופר באשכול פיס רחובות העיר בה נולדה יצרה ונפטרה. אוצרות התערוכה: אביטל אפל ואדריאנה וויטיניג סגל.
כיכר השחרור

כיכר השחרור (בערבית: ساحة التحرير) היא כיכר מרכזית בבירת עיראק, בגדאד. הכיכר, המנציחה את הקמת הרפובליקה העיראקית ב-1958, היא המרכזית והגדולה ביותר בכיכרות העיר, ומהווה סמל משמעותי בתרבות העיראקית.
הכיכר נמצאת ברובע רצאפה, בצומת רחוב פלסטין ורחוב חולפלפה, על הגדה המזרחית של נהר החידקל.
בכיכר אנדרטת בטון שנבנתה על ידי הפסל העיראקי המפורסם ג'וואד סלים . האנדרטה מופיעה על שטר של 250 דינר עיראקי.
ארנולד שרינג

ארנולד שרינג (בגרמנית: Arnold Schering;‏ 2 באפריל 1877 - 7 במרץ 1941) היה מוזיקולוג גרמני.
שרינג נולד בברסלאו (אז בגרמניה, כיום ורוצלב בפולין), בנו של מו"ל של ספרי אמנות. הוא גדל בדרזדן ולמד כינור ב"אננגימנזיום", שאותו סיים בשנת 1896. בהמשך למד כינור בבית הספר למוזיקה בברלין אצל יוזף יואכים. משנת 1899 עד 1902 למד מוזיקה בברלין ובלייפציג וכתב את עבודת הדוקטורט שלו על הקונצ'רטי האינסטרומנטליים של ויוואלדי (בגרמנית 
Geschichte des Instrumentalkonzertes bei Antonio Vivaldi) ולעבודתו זו הייתה השפעה בהחייאת המוזיקה של ויוואלדי. ב-1907 החל תקופת השתלמות והכשרה וב-1915 מונה לפרופסור למוזיקה. ב-1920 אסף שרינג חומר ראיות לכך, שיוהאן סבסטיאן באך השתמש בדרך כלל ב-12 זמרים בקנטטות וביצירות ווקאליות אחרות שלו. גילוי זה התבטא עם הזמן בביצועים אותנטיים של מוזיקה עתיקה. משנת 1928 ואילך כיהן שרינג כפרופסור למוזיקולוגיה בברלין.
לאחר עליית הנאצים לשלטון, היה שרינג לחבר באיגוד המורים הנאצים ובמועצת המנהלים של לשכת המוזיקה של הרייך (Reichsmusikkammer). עד 1936 כיהן כנשיא האגודה הגרמנית למוזיקולוגיה (עד 1933 אגודת המוזיקה הגרמנית), ששינתה את פניה בהתאם לעקרונות הנאציים: "ניתן עידוד להעסקת נאצים צעירים, אבל אלפרד איינשטיין אולץ להתפטר מעריכת כתב העת למוזיקולוגיה, שבראשו עמד מאז הופעתו לראשונה בשנת 1918. "עקרון הפיהרר" נשמר, בייחוד בשנת 1936 או 1937 בהנהגת לודוויג שיידרמאייר (1876-1957), ממשיכו על כס הנשיאות." 
בינואר 1934 נשא שרינג הרצאה באגודה הגרמנית לחינוך בנושא "הגרמאני במוזיקה הגרמנית". באותה שנה הופיע ספרו "בטהובן בפרשנות חדשה", שבו הוא מביא הקבלות ביצירות בטהובן לסצינות ממחזות שקספיר ושילר ומעלה את הטענה הנועזת, כי התבנית הצורנית הזאת התואמת את סצינות שקספיר ושילר הייתה מכוונת. באותה שנה כתב גם מאמר בכתב העת למוזיקולוגיה, שבו הגדיר את הסימפוניה החמישית של בטהובן כ"סימפוניה של התקוממות לאומית", שאותה השווה לעליית המשטר הנאצי. לבסוף, בשנת 1936, כתב ב"בטהובן ושירה", כי "אם מוזיקה ברוטאלית, חושנית וכן, בעינינו, זרה מבחינה גזעית, מאיימת לנתק אותנו מן הקשר הלא-מובן בין מוזיקה נעלה לאמנות נעלה, הרי בבטהובן נוכל לחזור וליצור ברית אידיאלית חדשה." 
שרינג גילה עניין רב בחקר המוזיקה של תקופת הרנסאנס והבארוק ובעיקר יצירות באך. במסגרת מחקריו אלה חלק על הגרסה המקובלת, לפיה מוזיקת הקודש של המאה ה-16 בוצעה כולה בשירת א-קפלה.
באוגוסט 1940 פרש מעבודתו מחמת מחלה. הוא מת בשנה שלאחריה ונקבר בפרידהוף הרשטראסה. מקום קברו אינו ידוע.
קרב מרג' דאבק

הקרב

הכוחות נפגשו באזור המרעה דאבק וניצבו אלה מול אלה. כיוון התקפה של הממלוכים היה ממזרח למערב. העות'מאנים נערכו בעמדות הגנה מולם. כח יאניצ'רים סמוי התמקם מדרום למערך הממלוכי ופניו צפונה. בתחילה היה כוחם של הממלוכים על העליונה והם הדפו את האגף הדרומי של הטורקים אל מעבר לעמדות ההגנה שלהם, היה זה תכסיס של סלים הראשון שנועד למשוך את הממלוכים אל תוך מלכודת. כאשר התקדמו הממלוכים פרץ כח היניצ'רים וחסם מאחוריהם את דרכי הנסיגה. או אז ניתנה הפקודה לפתוח באש תותחים. לפי כל הדיווחים נראה שהממלוכים הופתעו מאש התותחים. בעיקר הושפעו לרעה הסוסים. בקרב שורות הלוחמים הממלוכים החלה בהלה והם החלו לנוס - אולם דרכי הנסיגה שלהם היו כבר חסומות. כל זאת תוך התפרעות של הסוסים וקטל שערכו בהם הטורקים שאיגפו את הכח הממלוכי והשמידו אותו. הניצחון העות'מאני היה מוחלט. למעשה, לא נותרה התנגדות של ממש לכוחם מסוריה ועד קהיר.
קיים בידנו תעוד יוצא-דופן, בעברית, מאת אליהו קפשאלי בן התקופה המתאר:
"ויהי כאשר ראה המלך (הסולטאן העות'מאני) כי החלו הממ"לוקי להתגבר על התורגמי' (טורקים) וכי ראה כי כבר החלו להתקרב אל מול פני הסוללות הגדולות ויאמר לעמו: מהרו חושו אל תעמודו והשליכו הארטל"ריאה הגדולה עליהם ועליהם תבוא אש וגופרית ורוח זלעפות. הדבר יצא מפי המלך ויבעירו את הסוללות כאש תבער יער וכלהבה תלהט הרים... ולממ"לוקי מלקו את ראשם... ואשר נמלטו מהארטל"ריאה הכום הסוסים וימותו כי לא היו כל כך מלומדי קול הברת הארטל"ריאה וישמעו את קול הסוללות ויסולו עליהם דרכם באש פלדות... והם היו בעוכריהם כי לא ידעו הארט"לריאה וכשמוע קולה קול גדול ולא יסף, נסו וקראו: כולנו מתים, ונסו מנוסת חרב ובחופזם לנוס  נפלו ונשברו... ויבואו עליהם התורגמי וימיתום... וינגפו לפני התורגמי וינוסו איש לאוהליו וימותו כל גיבורי הממ"לוקי."
— אליהו קפשאלי, סדר אליהו זוטא, כרך א'. מהדיר: אריה שמואלביץ', יד בן-צבי והאוניברסיטה העברית, תשל"ו. ע"מ 327-8

ניתוח הקרב

אין ספק שקרב מרג' דאבק הוא דוגמה לניצחונה של עדיפות טכנולוגית על פני שיטות לוחמה מיושנות ושמרניות. עוז הרוח, האומץ והנחישות הממלוכית והנכונות שלהם להסתער מול פני האויב לא עמדו להם אל מול טכנולוגיה עדיפה של סוללת תותחים.
מהידוע לנו כיום, הקטל של התותחים העות'מאנים כשלעצמם לא היה גדול. אך גורם ההפתעה, החרדה והבלבול שזרעו בשורות החיילים והשפעתם ההרסנית על הסוסים גרמו לשבירת ההתקפה ולבהלת המנוסה.
זהו אחד הקרבות הראשונים בהיסטוריה בהם תותחים שימשו ככלי הכרעה בשדה הקרב.

השלכות הקרב

האימפריה העות'מאנית המשיכה בהתפשטותה דרומה. נערכו אמנם קרבות מגננה בחאן יונס וליד גיזה, אך הם לא הצליחו למנוע את ההשתלטות העות'מאנית תוך זמן קצר על קהיר ועל המזרח התיכון כולו. תאריך הקרב מסמן את תחילת שלטון האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון. שלטון שנמשך בדיוק 400 שנה. (ההפסקה היחידה בשלטון העות'מאני הייתה בשנים 1831–1840, כאשר מוחמד עלי, ששלט מטעם הסולטאן העות'מאני במצרים, מרד בו בתמיכת הצרפתים וכבש את ארץ-ישראל וסוריה )