google/wiki40b huggingface dataset:
ז'אק ולוראן פורסל

ז'אק ולוראן פורסל (בצרפתית: Jacques et Laurent Pourcel ; נולדו ב-13 בספטמבר 1964) הם השפים והבעלים של מסעדת ז'ארדן דה סאנס (בצרפתית: Le Jardin des Sens (משמעות השם היא גן החושים)) היא מסעדה ורלה א שאטו בעיר מונפליה, בירת חבל לנגדוק, צרפת, שלה היו שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום בשנים 2006-1998.

ביוגרפיה

ז'אק ולוראן פורסל הם תאומים, בנים למשפחת כורמים. לוראן, שנמשך לבישול, עזב בגיל 16 את בית הספר התיכון והלך ללמוד בבית ספר למלונאות במונפליה, ז'אק הצטרף אליו כעבור שנה. ז'אק עבד שנתיים במסעדה מקומית בעלת כוכב במישלן, התלמד שנתיים במסעדתו של מישל טראמה, שנה אצל מארק מנו ולבסוף שהה שנתיים אצל פייר גאנייר במסעדתו הראשונה בסנט אטיין, השף שהשפיע עליו יותר מכל, שם התמחה בדגים וקינוחים. לוראן עבד ארבע שנים אצל מישל בראס שם התמחה בבשר, אחר כך התלמד אצל אלן שאפל ובכמה מסעדות קטנות בסביבה.
ב-1988 הקימו בחורבה נטושה את המסעדה ועם מימון של בעל הון הקימו את המלון. באוקטובר 1997 הכתיר אותם מדריך הגו מיו כ"טבחי השנה" 1998 ונתן להם 18 נקודות. במרץ 1998, בהיותם בני 33, קיבלו שלושה כוכבים במדריך מישלן לשנת 1998. ב-2006 הוריד הוריד להם המישלן כוכב, מאז ועד היום (2011) מחזיקה המסעדה בשני כוכבים במישלן. ז'ארדן דה סאנס נבחרה למקום 30 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2002.  המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. 
ז'אק עוסק ביחסי הציבור ומנהל את המסעדה, לוראן מנהל את המטבח, את המנות הם יוצרים יחדיו. המסעדה מגישה מטבח עונתי, המדגיש את המוצרים, עם זיקה למתכוני ומנות האזור ובעל גישה יצירתית. ברלה א שאטו 12 חדרים ו-2 דירות.
הם הקימו בפריז את מסעדת מזון בלאנש (Maison Blanche). בראשית העשור הראשון של המאה העשרים ואחת הם פתחו את מסעדת Sens & Bund בשנחאי. בשלהי העשור הראשון הם פתחו את מסעדת D'Sens בבנגקוק ובבעלותם גם מסעדה בטוקיו.
גנגאן (כדורגל)

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1912, בעונת 2012/2013 עלתה לליגת העל מליגה 2 (הליגה השנייה בצרפת). גנגאן משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיונה סטאד דו רודורו אשר נמצא בעיר. מעמד קבוצה זו כקבוצה מקצועית הוא לא דבר שכיח מאחר שגנגאן משחקת באצטדיון עם קיבולת של 18,000 צופים בעוד גודל העיר ומספר תושביה הוא רק (7,280).
לאחר זמן רב שהקבוצה פעלה כקבוצה חובבנית אשר שיחקה בליגות אזוריות, הקבוצה עלתה ליגה 3 פעמים תחת נשיא הקבוצה 'נואל לה גראט' אשר קנה את המועדון בשנת 1972. בשנת 1976 הגיעה גנגאן לצ'אמפיונט נאשיונל, הליגה השלישית בצרפת ועונה לאחר מכן עלתה ישירות אל ליגה 2 שם נשארה עד שנת 1993.
ההישגים הגדולים ביותר של המועדון היו בשנת 2009 וב-2014  כאשר זכה בגביע הצרפתי בגביע ב-2009 הייתה  לקבוצה השנייה שזוכה בגביע בצרפתי מחוץ לליגת העל לאחר שניצחה בגמר 2-1 את סטאד רן. עוד הישג היה כאשר המועדון זכה בגביע האינטרטוטו בשנת 1996. חוץ מתארים אלו, הקבוצה מוכרת בתור מקפצה בקריירה עבור שחקנים מוכרים ששיחקו במועדון כמו: דידייה דרוגבה, פלורן מאלודה ווינסנט קנדלה.
Funeral (להקה)

היסטוריה

הלהקה Funeral הוקמה ב-1991 וב-1993 הקליטה את הדמו הראשונה שלה, שנקרא Tristesse. אלבום זה הופץ מאוחר יותר כמיני-אלבום על ידי חברת תקליטים אמריקאית. לפי האתר הרשמי של הלהקה, בזכות דמו זה הם זכו לכינוי "הלהקה המדכאת ביותר בעולם". כתוצאה מכך החליטה הלהקה לנגן יותר סימפוני וזה התבטא בדמו השני שלהם Beyond All Sunsets. ב-1994 הייתה הלהקה אחת מלהקות הדום מטאל הראשונה ששילבו זמרת (Toril Snyen) ושירה נשית בשיריהם. בשנת 1995 הם הוציאו את אלבומם הראשון Tragedies, שהפך לאחד האלבומים הידועים שלהם. בסוף אותה שנה הזמרת טוריל עזבה את הלהקה.
ב-1996 נסעה הלהקה לאנגליה כדי להקליט 10 רצועות שמע, אך ללא שירה, מאחר שלא היו להם זמר או זמרת באותה תקופה. הם שיתפו פעולה עם להקות כמו My Dying Bride] ו-Anathema שניגנו דום-דת' עם נטייה למטאל גותי ו-Cradle of Filth שניגנה בלק מטאל סימפוני. הלהקה צירפה את הזמרת שרה אייק והצליחה להקליט 5 שירים, שיצאו בתור הדמו To Mourn Is a Virtue שידוע יותר בשם Demo 97. לדמו זה יצא רק מספר מועט של עותקים ולכן הוא נחשב לנדיר מאוד.
אחרי הקלטת הדמו שום עזבה הזמרת את הלהקה, ובמקומה צורפה הזמרת האנה הוקלברג. הלהקה הקליטה דמו נוסף ב-1999 וקראה לו The Passion Play, אך הוא ידוע יותר בשם Demo 99. גם הוא נדיר בגלל מספר קטן של עותקים שהופצו. ב-2002 הוציאה הלהקה את האלבום In Fields of Pestilent Grief בחברת התקליטים האיטלקית Nocturnal Music.
ב-10 בינואר 2013 הבאסיסט וכותב השירים של הלהקה, איינר פרדריקסן (Einar Frederiksen), התאבד וכותצאה מכך פעילות הלהקה הוקפאה עד סוף השנה.
ב-2004 שכתבה הלהקה 4 רצועות שמע מ-1997, ובהם שר הזמר פרודה פורסמו שהצטרף ללהקה. הקלטות אלה היו אמורות לצאת כדמו נוסף, אך לבסוף נגנזו מכיוון שהלהקה כתבה שירים חדשים לגמרי. ב-2005 הקליטה הלהקה אלבום חדש בן 9 שירים. באפריל 2006, חברת התקליטים הפינית Firedoom Records הוציאה כאלבום אוסף כפול את Tragedies ו-Tristesse שנערכו מחדש, ולהם נוסף שירי בונוס מ-Beyond All Sunsets וההקלטות המוקדמות של Tragedies. אלבום זה כלל גם אמנות עטיפה חדשה וכן תמונות ושירים שטרם פורסמו. באוגוסט 2006 חתמה הלהקה בחברת התקליטים Tabu Recordings.
ב-28 באוקטובר 2006 חוותה הלהקה טרגדיה נוספת, כאשר הגיטריסט כריסטיאן לוס (Christian Loos) מת. במקומו צורף מטס לרברג. בדצמבר 2006 יצא אלבומם From These Wounds בלייבל Candlelight Records.
ב-2007 עזב קייטיל אוטרסן את הלהקה והוחלף בידי ארלנד ניבה. בספטמבר 2008 הוציאה הלהקה את האלבום As the Light Does the Shadow. ב-13 במרץ 2009 הכריזה הלהקה בפוסט במייספייס שיש להם 14 שירים חדשים, עם משך השמעה כולל של 100 דקות, ואלה נמצאים בתהליך של פרה-פרודקשן (הפקה מוקדמת). ב-12 ביולי כתבה הלהקה שיש עוד שירים מהאלבום הקרוב, ובכך רמזה שיש לה חומר לשני אלבומים או אלבום כפול. רוג'ר ביורגה נשכר לעזור עם התזמור. באפריל 2010 עזב הבסיסט והזמר פרודה פורסמו את הלהקה.
במאי 2011 יצא אלבומם To Mourn is a Virtue כאשר בארבעת השירים הראשונים שר פורסמו, ובארבעה השירים שאחריו שר אויסטן רוסטד (Oysten Rustad) ואילו השיר האחרון היה עיבוד של שיר מהדמו ב-1997 ואותו שרה שרה אייק (Sarah Eick).
פגאסוס נוחת

עלילה

עלילת הספר נפתחת בשנות השמונים כאשר בלש המשטרה רובישו היה מסופח למשטרת מחוד זייד שבפלורידה. רובישו שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט בחיל הרגלים ולחם במלחמת וייטנאם, סובל בעקבות המלחמה מתסמונת פוסט טראומה ומהתמכרות לאלכוהול והימורים. חברו לשתייה ולהימורים הוא דאלאס קליין, טייס מסוקים לשעבר שלחם אף הוא בווייטנאם ועוטר על גבורתו בלב הארגמן וכוכב הכסף. קליין נרצח מול עיניו של רובישו במהלך שוד בנק.  עשירים וחמש שנים לאחר מכן נדרש רובישו לחקור מספר פרשיות במקביל: התאבדות של צעירה בשם איבון, מותו של אלמוני שגופתו התגלתה בשולי הכביש וחקירה בגין שטרות מסומנים, שמקורם בבנק המקושר למאפיה, שמפיצה טריש, בתו של קליין. נראה שלכל הפרשיות יש מכנה משותף שאותו מנסה רובישו לגלות.
מנור (ספנות)

בימאות, מָנוֹר הוא כְּלוֹנָס (Spar) המשמש לפרישת תחתית המִפְרָשׂ האָרְכִּי (fore-and-aft sail), אשר משפר בצורה משמעותית את מידת השליטה בזווית המפרש ומידת פרישתו ומייעל את השימוש במפרש על ידי כיוון המפרש לרוח. המנור מתחבר בקצהו האחד לתורן עם חיבור המכונה מפרקת (goose-neck), וצידו השני מתחבר לקֶרֶן (clew - הזווית התחתונה של המפרש).
שני חבלים מתחברים תמיד אל המנור: מֵיתַר הקֶרֶן (sheet), אשר בעזרתו ניתן למתוח ולשחרר את המפרש, וחֶבֶל המוֹצִיא (outhaul), המחבר את הקרן למנור. בנוסף, לעיתים קרובות המנור מתחבר לתחתית התורן עם מוֹתְחַן מָנוֹר (boom-vang), המשמר על המנור שיקביל לסיפון.
יום ה-H

יום ה-H (בשוודית: Dagen H, מבוטא דַאגֶן-הוֹ) הוא כינויו של יום ה-3 בספטמבר 1967 בשוודיה. בשעה 5 בבוקר ביום זה שונה כיוון התנועה בכבישי שוודיה מנהיגה בצד שמאל לנהיגה בצד ימין. האות H היא האות הראשונה של המלה השוודית Högertrafik - תנועה בצד ימין.

ההיערכות ליום ה-H

בעקבות ההחלטה על ההחלפה הוקמה ה־Statens Högertrafikkomission‏ (HTK) - "הוועדה הלאומית לנהיגה בצד ימין" כדי שתפקח על ביצוע ההחלטה. הוחל בביצועה של תוכנית חינוכית ארבע-שנתית בעזרתם של פסיכולוגים.
עם התקרב יום ה-H, הוצבה בכל צומת קבוצה נוספת של תמרורים ורמזורים, עטופים בפלסטיק שחור. ביום ה-H פשטו עובדים על הרחובות כדי להסיר את הפלסטיק. כמו כן, נצבעו סימני דרך מקבילים על הכבישים בעזרת צבע לבן, שכוסו בסרט הדבקה שחור. לפני יום ה-H השתמשו בשוודיה בסימני דרך בצבע צהוב.
רחובות חד־סטריים גרמו לבעיות מיוחדות. תחנות אוטובוס נבנו בצד השני של הכביש. צמתים עוצבו מחדש כדי לאפשר לתנועה להתמזג.
שרות החשמליות הופסק, והוחלף באוטובוסים. נרכשו מעל אלף אוטובוסים חדשים שדלתותיהם נפתחו בצד ימין וכ־8,000 אוטובוסים ישנים יותר שופצו והותקנו בהם דלתות גם בצד השני. כל מכונית שוודית עברה שינוי, גם דגמים בעלי הגה בצד שמאל, כיוון שהיה צורך לכוון מחדש את אורות הדרך שלהם, שכן כאשר אורות הדרך מופעלים הם פונים מעט לצד הדרך כדי למנוע סינוור של הנהגים הבאים ממול, ועל כן היה צריך לכוונן את כל הפנסים שייטו ימינה במקום שמאלה.

יום ה-H

בין השעות 1 אחר חצות ל-6 בבוקר ביום ה-H נאסרה כל תנועה שאינה חיונית. בסטוקהולם הוארך האיסור כדי לאפשר לצוותי עבודה לסדר מחדש את הצמתים והוא נמשך מ-10 בבוקר יום שבת עד 3 אחר הצהריים ביום ראשון. כל כלי רכב שנסע באותן שעות היה חייב לציית לכללי נהיגה מיוחדים. כל כלי הרכב היו חייבים לעצור בשעה 4:50 לפנות בוקר ולעבור לצד ימין של הכביש. בשעה 5:00 מותר היה להמשיך ולנסוע.

לאחר יום ה-H

ביום שני שלאחר יום ה-H דווח על 125 תאונות דרכים, בהשוואה ל-130 עד 198 בימי שני קודמים. אף תאונת דרכים קטלנית לא יוחסה להחלפה. עם זאת, קשישים רבים ויתרו על נהיגה בשל הצורך להתרגל לחוקי הדרך החדשים. מומחים טענו ששינוי נתיב הנהיגה לנתיב הימני יקטין את מספר תאונות הדרכים, כיוון שנהגים יזכו לשדה ראייה טוב יותר של הדרך שלפניהם. ואכן, מספר תאונות הדרכים בין מכונית למכונית, ובין מכונית להולכי רגל, צנח משמעותית בעקבות ההחלפה].
לא לעלות יותר

עלילה

ששון (זאב רווח) הוא נהג שכיר בחברת אוטובוסים החי בשכונת עוני, למרות יחסי מין סדירים עם אשתו (גאולה נוני) הוא אינו מצליח להביא ילדים לעולם. בעזרת חברו הטוב (ז'אק כהן) הוא עובר לדיור טוב יותר ומשתתף בטיפולי הפוריות של אשתו אצל רופא מומחה (גדעון זינגר). ככל שהזמן חולף הוא מתחיל לחשוד שאשתו בוגדת בו עם חברו לעבודה (גבי עמרני).
פרנק שרשל

פרנק שרשל (באנגלית: Frank Scherschel;‏ 1907 - 23 במאי 1981) היה צלם אמריקאי.  שרשל, שעבד במשך שנים רבות עבור המגזין לייף, התפרסם בזכות צילומיו ממלחמת העולם השנייה. שרשל ליווה והנציח את מאבק הישוב העברי להקמת מדינת ישראל ותמונותיו הנציחו אירועים בהעפלה ובמלחמת העצמאות בצורה אוהדת לצד הישראלי.

ביוגרפיה

ב-1926 החל שרשל לצלם עבור העיתון "מילווקי ג'ורנאל" (Milwaukee Journal) ועבד בו עד שנת 1942, בה עבר לעבוד במגזין לייף. הוא צילם עבור לייף את המערכה באוקיינוס השקט ואת הלחימה באירופה המערבית ושחרור פריז. פרויקטים נוספים שעשה שרשל עבור לייף היו: נישואי הנסיכה אליזבת השנייה ב-1947, יהדות ג'רבה בתוניס, ועידת המפלגה הדמוקרטית האמריקאית ב-1956, חקלאות שיתופית בצ'כוסלובקיה, סיקור של דמויות כמו וינסטון צ'רצ'יל (מספר פעמים), מיס ון דר רוהה ואספנית האמנות פגי גוגנהיים ותחרויות ספורט שונות כגון: מרוץ האופניים טור דה פראנס, מרוץ המכוניות 24 השעות של לה-מאן, אגרוף, בייסבול, פוטבול ואפילו תחרות בגידול זקנים שנערכה במישיגן. גם אחיו, ג'ו, היה צלם מקצועי שעבד עבור "לייף".
לאחר מלחמת העולם השנייה ביקר שרשל מספר פעמים בארץ ישראל והנציח את מאבק היישוב העברי להקמת מדינת ישראל. הוא צילם את הגעתה של אוניית המעפילים אקסודוס ולאחר מכן, את הכרזת העצמאות, קרב יד מרדכי, הפצצת התחנה המרכזית בתל אביב על ידי חיל האוויר המצרי ועוד מקומות ואירועים במלחמת העצמאות.
ב-1950 העניקה לו ההתאחדות הלאומית (האמריקאית) לצלמי עיתונות פרס על מצוינות לזכר ג'וזף ספראגו (Joseph A. Sprague). ב-1955 היה שרשל אחד ממאות הצלמים שצילומיהם הוצגו בתערוכת הצילום ההיסטורית, "משפחת האדם", שהוצגה תחילה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ולאחר מכן הוצגה ברחבי העולם.
ב-1962 היה שרשל הממונה על מעבדת הצילום של סוכנות המידע האמריקאית  בוושינגטון. ב-1972 הוא פרש ושב לעיר מגוריו, בראבו  שבוויסקונסין ופתח שם חנות לצורכי צילום. הוא נפטר ב-1981 בהיותו בן 74.
שועל מצוי

תפוצה ואזור מחיה

השועל המצוי נפוץ באירופה, באסיה, בצפון אפריקה, בכל רחבי אמריקה והובא לאוסטרליה על ידי האדם.
בישראל, השועל המצוי הוא הנפוץ מבין מיני השועלים. הוא נפוץ בעיקר בחבל הים-תיכוני, אך אוכלוסייתו מתרחבת דרומה בעיקר בעקבות יישובים ובסיסי צה"ל. בנוסף להיותו טורף הניזון מטרף קטן, ניזון השועל גם מפירות ומשאריות מזון אדם. אוכלוסיות השועל המצוי נפגעו מאוד מהרעלת התנים הגדולה של שנת 1964, ולאחר חיסול אוכלוסיית התנים הגדולה הפך השועל למעביר העיקרי של מחלת הכלבת בארץ.
השועל חי בשטחים פתוחים, באזורי חולות, ביער, בחורש, במדבר, בנאות מדבר וליד מקווי מים.

תזונה והתנהגות

השועל הוא אוכל-כל ובתפריטו נכללים מכרסמים, עופות, חרקים, לטאות, ביצים ופירות, כמו כן, בקרבת מקומות יישוב השועל ניזון גם משאריות מזון של האדם. השועל חי בטריטוריות שגודלן תלוי בכמות המזון ובמידת פיזורו בשטח. כשהשועל מכריז על טריטוריה הוא משמיע נביחות.
השועל פעיל בלילה ולעיתים גם בשעות הבוקר המוקדמות, ביום הוא מסתתר במחילות שחפר בעצמו או שנמצאו על ידו בשטח.

רבייה וגידול צאצאים

השועלים חיים בדרך כלל בזוגות או במשפחות המונות עד שישה פרטים בוגרים, ועל-פי רוב רק נקבה אחת מזדווגת. הריונה של נקבת השועל נמשך 51–56 יום. לפני ההמלטה, מורטת הנקבה פרווה מבטנה ומרפדת בה את מקום ההמלטה שבמחילה שלה. מספר הגורים נע משניים עד שישה גורים. הגורים נולדים עיוורים ומשקלם יכול להגיע עד 150 גרם. לפעמים לא כל הגורים יונקים ביחד, וגור אחד או יותר יושבים או משחקים בצד. בדרך כלל ההנקה נמשכת כארבע דקות ולא תמיד היא רצופה. בסביבות גיל שבועיים פוקחים הגורים את עיניהם.
לעיתים נוצר מצב של חוסר נוחות במחילה, למשל כאשר המחילה קטנה יחסית למספר הגורים, או שהיא מתמלאת בפרעושים. במקרה כזה ההורים מעבירים את הגורים מחילה; הם עושים זאת על ידי תפיסת העור החופשי באזור צווארם של הגורים. פעולה זו מתבצעת רק כאשר הגורים עדיין לא הגיעו לגיל 5–6 שבועות. מחקרים טוענים שסיבה נוספת להעברת הגורים ממחילה למחילה היא רצון האם שהגורים יכירו את סביבתם.
כאשר הגורים בני 6–12 שבועות הם מתחילים להגיח אל מחוץ למחילה. שני ההורים מטפלים בהם ומביאים להם מזון בפיהם, אך למרות זאת ניתן לראות הבדלים מהותיים בין הזכר לנקבה בפעילות זו. הנקבה נמצאת באזור המחילה יותר מהזכר והתנהגות הבאת המזון מפותחת אצלה יותר. היא מניקה ומנקה את הגורים, לעומת הזכר שקשרו לגורים רופף והוא תוקפני יותר ביחס לנקבה.
בגיל חמישה חודשים נעשים הגורים עצמאיים, ובגיל עשרה חודשים מגיעים לבגרות מינית. תוחלת החיים של שועל בשבי היא 12 שנה, אך בטבע הם חיים בדרך כלל עד שלוש שנים. השועל המצוי לא נמצא בסכנת הכחדה.
אנציקלופדיסטים

האנציקלופדיסטים היו הוגי דעות צרפתים שחיו במאה ה-18, והיו בין עורכי וכותבי האנציקלופדיה הגדולה למדעים, האמנויות והמלאכות.
ב-1745 הופקד ז'אן לה רון ד'אלמבר על תרגום לצרפתית של החיבור האנגלי שנקרא "סייקלופדיה" (Cyclopaedia).
מתרגום פשוט, התפתחה היצירה לכלל מיזם מקורי חסר תקדים בהיקפו - "ל'אנסיקלופדי" (l'Encyclopédie) - האנציקלופדיה הגדולה. ד'אלמבר, יחד עם דני דידרו שהיה לעורך הראשי, ובשיתופם של ז'אן ז'אק רוסו ווולטייר ערכו את אחת מהאנציקלופדיות הראשונות בעולם (בהתבסס על ציקלופדיית צ'יימברס שיצאה בשנת 1728), שביקשה לבטא את רוח עידן האורות (או "הנאורות").
האנציקלופדיה הגדולה עסקה בנושאי דת, פילוסופיה, מדעים ורפואה.

בתרבות

אייזק אסימוב קרא לאחד מהסיפורים המרכיבים את ספרו המוסד השמיימי (מסדרת המוסד) בשם "האנציקלופדיסטים", ככינויה של חבורת מדענים שמטרתה לכתוב אנציקלופדיה רבת היקף בשם האנציקלופדיה גלאקטיקה, המתבססת על רעיון האנציקלופדיה הגדולה של האנציקלופדיסטים הצרפתיים, וכמוה מתפרשת כתיבתה גם היא על פני שנים רבות ומטרתה להכיל את הידע האנושי כולו.
מחלקת הפנים של ארצות הברית

היסטוריה

כבר בקונגרס ארצות הברית משנת 1789 הוצע הרעיון של מחלקה שתדאג לענייני בית, אולם תחומי האחריות הללו השתייכו באותו זמן למחלקת המדינה. ההצעה להקים את המחלקה נשקלה במשך מחצית המאה הבאה ונתמכה על ידי נשיאים שונים החל מג'יימס מדיסון ועד ג'יימס פולק. מלחמת ארצות הברית-מקסיקו בשנים 1848-1846 נתנה להצעה זריקת עידוד כיוון שתחומי האחריות של הממשלה הפדרלית גדלו. מזכיר האוצר של הנשיא פולק, רוברט ג'יי. ווקר, הפך לדובר נלהב בזכות יצירת המחלקה החדשה.
ב-1848, ווקר הצהיר בדו"ח השנתי שלו שבמספר משרדים פדרליים יש מחלקות שכמעט ואין להם קשרי עבודה איתן. הוא ציין שלמשרד האדמה הכללי יש קשר קלוש עם מחלקת האוצר. כמו כן, הוא הדגיש את חוסר הקשר בין המשרד לענייני אינדיאנים לבין מחלקת המלחמה ובין משרד הפטנטים לבין מחלקת המדינה. הוא טען שיש לשלב את כל המשרדים הללו במסגרת מחלקת הפנים.
הצעת חוק המאשרת את יצירת המחלקה הוגשה לבית הנבחרים ב-15 בפברואר 1849, ושהתה בסנאט במשך שבועיים בלבד. המחלקה נוסדה ב-3 במרץ 1849, ערב כניסתו לתפקיד של הנשיא זכארי טיילור, כאשר הסנאט אישר את ההצעה ברוב של 31 לעומת 25. קבלת ההצעה התעכבה בגלל נציגי המפלגה הדמוקרטית בקונגרס שנרתעו מיצירת עוד עמדות כוח למפלגה הוויגית שעמדה לקבל לידיה את מושכות השלטון.
רוב בעיות הפנים שהמחלקה התמודדה איתן בתחילת דרכה הועברו בהדרגה למחלקות אחרות. סוכנויות אחרות הפכו למחלקות נפרדות, כגון לשכת החקלאות, שמאוחר יותר הפכה למחלקת החקלאות. אולם, אדמת המדינה וניהול משאבים טבעיים, ענייני אינדיאנים, שימור הטבע, ועניינים טריטוריאליים נשארו בתחומי האחריות של מחלקת הפנים. 
החל מאמצע 2004, המחלקה מנהלת 2,050,000 קמ"ר של אדמות מדינה עיליות, או כחמישית מהשטח הכולל של ארצות הברית. היא אחראית על 476 סכרים ו-348 מאגרי מים באמצעות לשכת הכשרות הקרקע, 388 פארקים לאומיים, אתרי זיכרון, חופים, שדות קרב לשעבר וכדומה באמצעות שירות הפארקים הלאומיים, ו-544 אזורי טבע מוגנים באמצעות שירות הדגה וחיי הבר. פרויקטים הקשורים בנושאי אנרגיה על אדמות המנוהלות על ידי הממשל הפדרלי ומתקנים מרוחקים מהחוף מספקים 28% בקירוב מתצרוכת האנרגיה הלאומית של ארצות הברית.

ילידים

כחלק ממחלקת הפנים, הלשכה לענייני אינדיאנים מטפלת במספר יחסי גומלין בין הממשל הפדרלי לבין ילידים אמריקאים, בעוד שעניינים אחרים מטופלים על ידי המשרד לנאמנויות מיוחדות. המחלקה הייתה הנושא של מספר ויכוחים בנוגע למימון נכון של נכסי אינדיאנים שנוצרים על ידי אדמות אינדיאניות פרטיות ושנמצאות בנאמנות של גורם כלשהו. נכון להיום, ישנם מספר מקרים הדורשים מימון מעין זה ממחלקות הפנים והאוצר.
הקורפוס התשיעי (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם בקאסל ב-1 באוקטובר 1934, וכמפקדו הראשון מונה פרידריך דולמן. במהלך המערכה בפולין שהה הקורפוס בחזית המערבית, כחלק מהארמייה הראשונה. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס בתחילה כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך מבצע אדום כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הרביעית, והשתתף בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה, ובבלימת מתקפת הנגד הרוסית סביב מוסקבה, לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. הקורפוס לחם בקרבות השונים בגזרה המרכזית, ובסוף המלחמה לחם בקרבות בפרוסיה המזרחית.
שיין שמלץ

קריירה

שמלץ נולד בגרמניה המערבית להורים ממוצא ניו זילנדי. בגיל 6 עבר לאוסטרליה ושם התחיל לשחק כדורגל. כאשר הגיע לגיל הבוגרים נדד בין מספר קבוצות במדינתו עד שבשנת 2005 חתם במנספילד טאון מהפוטבול ליג השנייה. עונה לאחר מכן חתם בווימבלדון בה שיחק את רוב משחקיו כמחליף ולמרות זאת הוא כבש 26 שערים בכל המסגרות. בשנת 2007 חזר לניו זילנד כאשר חתם בולינגטון פיניקס המשחקת ביגת העל האוסטרלית. בעונת 2008/2009 סיים שמלץ כמלך שערי הליגה עם 12 שערים. בקיץ 2009 חתם בגולד קואסט יונייטד. בעונתו היחידה בקבוצה הבקיע 19 שערים וסיים כמלך שערי הליגה עונה שנייה ברציפות. ב-12 ביולי 2010 חתם לשנתיים בצ'אנדונג לוננג מליגת העל הסינית, אך כעבור חמישה ימים התחרט וחזר לגולד בה גם פתח את עונת 2010/2011. ב-24 באוגוסט 2010 חתם בגנצ'לרבירליגי מליגת העל הטורקית. בטורקיה לא הצליח לקבל את ההזדמנות ובינואר חזר לגולד קואסט יונייטד. ב-20 במרץ 2011 חתם בפרת' גלורי תמורת 4.1 מיליון דולר אוסטרלי. במשחקו בשני במועדון הבקיע את שערו ה-51 ובכך עלה למקום השני בטבלת הכובשים המצטיינים בכל הזמנים אחרי ארצ'י תומפסון. ב-24 במרץ 2012 הבקיע רביעייה בניצחון קבוצתו נגד מלבורן ויקטורי. ב-18 במאי 2014 חתם בפ.צ. סידני עד לסיום העונה. בתום העונה האריך את חוזהו בשנתיים נוספות. ב-12 ביולי 2016 חתם בקדה.
למרות שנולד בגרמניה, החליט שמלץ לייצג את ניו זילנד. שמלץ שיחק בנבחרות הצעירות של ניו זילנד ובשנת 2003 הצטרף לסגל נבחרת ניו זילנד. ב-25 באפריל 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 4-1 לצ'ילה. שמלץ היה מלך שערי הנבחרת בגביע אוקיאניה 2008 עם 8 שערים ואף זכה עימה בתואר. שמלץ נכלל בסגל הנבחרת גם לקראת גביע הקונפדרציות 2009 ומונדיאל 2010.
Pumped Up Kicks

וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי ג'וזף גייגר וצולם במיקומים שונים ברחבי לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו כאשר לאורך הקליפ נכללו קטעי וידאו בהם הלהקה מופיעה בברים שונים. הקליפ מכיל גם קטעי וידאו שונים בהם חברי הלהקה צולמו בעת פעילויות אחרות, כגון משחק פריסבי, שתיית בירה, וגלישת גלים. הווידאו קליפ הגיע למקום ה-21 במצעד הווידאו קליפים הקנדי MuchMusic Countdown.
יוהנס ווסקאול

ביוגרפיה

ווסקאול גר באמסטרדם ועבד כרואה חשבון, עד שגילו המבוגר אילץ אותו לפרוש. לו ולאשתו כריסטינה, היו שמונה ילדים. אחת מבנותיו, אליזבת "בפ", התקבלה בשנת 1937 לעבודה בסניף ההולנדי של החברה הגרמנית אופקטה בניהולו של אוטו פרנק ובשנת 1942 הפכה למנהלת האדמיניסטרטיבית של החברה. בהמלצתה, קיבל אוטו פרנק את יוהנס לעבודה כמנהל המחסנים של החברה. ביום 6 ביולי 1942 עברה משפחת פרנק למחבוא, מחשש לחייהם מידי הגסטפו ומשתפי הפעולה ההולנדיים עושי דברם. המחבוא היה חלל בן 3 קומות שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בפ סייעה להסתיר את המשפחה, יחד עם עובדים נוספים בחברה יוהנס קליימן, יאן חיס, ויקטור קוגלר ומיפ חיס. היא הכניסה גם את יוהנס ווסקאול בסוד העניין, והוא בנה את ארון הספרים שהסתיר את הכניסה למחבוא.
בהמשך עברו למסתור גם משפחת ואן-פלס ופרידריך פפר. יוהנס ובפ המשיכו לשמור על קשר עם משפחת פרנק. אנה פרנק כינתה אותו ביומנה "הנס פוסן", אולם בכל המהדורות של היומן שפורסמו מאז 1985, "הוחזר" לו שמו האמיתי. שאר משפחת ווסקאול לא הייתה מעורבת בסוד, ויוהנס ובפ הקפידו לא לדבר על כך בבית. ב-1943 אובחן יוהנס כחולה סרטן, ונאלץ לפרוש מהעבודה ולהפסיק לבקר אצל המסתתרים. במקומו הובא לבניין וילם ואן מארן. ב-4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר ועצרו את כל המסתתרים. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ועמו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק. 
אנשי המשטרה פעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד ימינו. לפי חלק מהדעות, המלשין היה ואן מארן שהחליף את ווסקאול כאחראי המחסנים. עם זאת, בספר שנכתב ב-2015 על ידי העיתונאי הפלמי ירואן דה ברוין, בשיתוף עם בנה הצעיר של בפ, יופ ואן וייק, נטען כי בתו הצעירה של יוהנס, נלי, היא זאת שהלשינה על המסתתרים. נלי הייתה פרו-נאצית, ומעולם לא הסכימה עם אהדתם של אביה ואחותה ליהודים. לטענת בנה של בפ, אמו חשדה בנלי תמיד אולם חששה להסגיר אותה. כמו כן על פי עדותו של זילברבאואר, למלשין היה קול של אשה צעירה. נלי נפטרה ב-2001 מבלי שחלקה בפרשה יחקר. חשודים נוספים בפרשה הם טוני אהלרס ולנה הרצוג. 
קוגלר וקליימן נעצרו גם כן, אולם בני הזוג חיס כמו גם בפ ויוהנס הצליחו להתחמק ממעצר. קוגלר וקליימן שרדו את המלחמה, אולם מבין המסתתרים רק אוטו פרנק שרד. יוהנס ווסקאול לא התגבר על הסרטן שלו, ונפטר ב-27 בנובמבר. הלווייתו נערכה ב-1 בדצמבר בהשתתפות אוטו פרנק ושאר המסתירים.
ברייטקופף והרטל

ברייטקופף והֶרטל (Breitkopf & Härtel) הוא בית ההוצאה למוזיקה הוותיק ביותר שעודו פעיל. החברה הוקמה בשנת 1719 בלייפציג על ידי ברנהרד כריסטוף ברייטקופף (1695-1777) תחת השם Breitkopf Ausgabe (הוצאת ברייטקופף). השם Härtel התווסף לאחר שבשנת 1795 קנה גוטפריד כריסטוף הרטל את החברה. ב-1807 החל ג. כ. הרטל לעסוק גם בייצור פסנתרים, מאמץ שנמשך עד 1870. פסנתרי ברייטקופף היו מוערכים ביותר במאה ה-19 על ידי פסנתרנים כמו פראנץ ליסט וקלרה שומאן. 
החברה תמכה באופן עקבי באמנים בני זמנה, ושיתפה פעולה עם מלחינים כמו בטהובן, יוזף היידן, פליקס מנדלסון, שומאן, ליסט, וגנר ובראהמס. מסורת זו ממשיכה היום, ויצירותיהם מלחינים כגון ניקולאוס א. הובר, הלמוט לכנמן ואודו צימרמן מעטרות את הקטלוג.
קטלוג החברה כולל כרגע מעל 1,000 מלחינים, 8,000 כותרים ו-15,000 הוצאות וספרי מוזיקה. החברה פרסמה בנוסף גם את ההוצאה הכוללת הראשונה של יצירותיו של מוצרט, המכונה "מהדורת מוצרט הישנה" (Alte Mozart Ausgabe).
פילי

במיקרוביולוגיה, פִּילִי (באנגלית: יחיד - Pilus, רבים - Pili, בתרגום מלטינית: שיער) הן שלוחות חלבוניות קצרות, דמויות ריסונים, הממוקמות על גבי קרום התא של חיידקים גראם-חיוביים וגראם-שליליים. שלוחות אלה, שמורכבות מחלבונים הקרויים פִּילִינִים (Pilins), קצרות במידה ניכרת מהשוטונים ומטרתם לאפשר לחיידקים להצמד אחד לשני, לרקמת תאים ולמשטחים מלאכותיים (קתטרים), לבצע תנועת גלישה-החלקה, וקוניוגציה.
על פני הפילי נמצאים קולטנים שחלקם מהווים אתרי הצמדות לבקטריופאג'ים.

סוגי פילי

קיימים מספר סוגים של פילי שנבדלים זה מזה בהרכב חלבוני, בגודל ובתפקיד ביולוגי. להלן מספר דוגמאות לסוגי פילי שכיחים:

פילי מטיפוס 4 (Type IV pili)

Type IV pili הם פילי, בקוטר של 6 ננומטר ובאורך של 4 מיקרומטר, שתפקידם להקנות לחיידקים יכולת הצמדות אחד לשני, לרקמת תאים ולמשטחים מלאכותיים ולאפשר להם מעין יכולת תנועה בסיסית שמזכירה גלישה-החלקה. תנועה זאת מתאפשרת כתוצאה מהתכווצות הפילי ובכך למשיכת התא החיידקי קדימה, בדומה למטפס הרים שמושך עצמו במעלה ההר בעזרת נעיצת גרזן קרח. ל-Type IV pili קיים תפקיד נוסף בקליטת חומר גנטי חיצוני בתהליך הקרוי טרנספורמציה. בשונה מה-Sex pili, ‏Type IV pili אינם חלולים ונמצאים בשני קטבי התא החיידקי.
בחלק מהחיידקים האנאירוביים לוקחים Type IV pili חלק פעיל בשרשרת מעבר האלקטרונים בתהליך של זרחון חמצוני. כך לדוגמה בחיידקים מהסוג Geobacter קולטי האלקטרונים הסופיים בתהליך הן מתכות, דוגמת ברזל, עליהן גדלים החיידקים. לשם העברת האלקטרונים מתוך החיידקים אל המתכות משתמשים חיידקי ה-Geobacter ב-Type IV pili בתור תילים זעירים (Nanowires).
רובין ויבר

ביוגרפיה

ויבר נולדה בטדינגטון שבמידלסקס. היא ידועה מהופעותיה בתפקיד קלרה בסרט "מזמור חג המולד של החבובות", ובתפקיד פמלה קופר בסיטקום "קרועים" של ערוץ E4, ובסרטים באורך מלא שנעשו בעקבות הסדרה "קרועים - הסרט" ו"קרועים 2". עוד הופיעה בסרטוני פרסומת אחדים בטלוויזיה.