google/wiki40b huggingface dataset:
נחמן וולף

קריירה

וולף ייצג לראשונה את המשלחת הישראלית באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). כבר בהופעת הבכורה שלו הוא זכה ב-4 מדליות, שתי מדליות זהב, ושתי מדליות כסף. הוא ניצח בתחרות זריקת הדיסקוס כשקבע שיא פאראלימפי של 41.12 מטרים, ושיא עולם בהדיפת כדור ברזל עם תוצאה של 13.90 מטרים לפני השוודי ריימונד קלארק שזכה במדליית הכסף עם 11.71 מטרים.
בתחרות הטלת הכידון גבר עליו קלארק שניצח בתוצאה של 39.52 מטרים, ואילו וולף זכה במדליית הכסף עם 39.18 מטרים. גם בקרב החמש ידו של קלארק הייתה על העליונה כשניצח בתחרות עם 4600.04 נקודות, לפני וולף שזכה במדליית כסף נוספת עם 4131.04 נקודות.
באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) זכה וולף במדליית זהב נוספת כשקבע שיא עולם חדש בזריקת דיסקוס עם תוצאה של 44.80 מטרים, לפני אייד אל-עלי הכוויתי (41.30 מטרים) ורנה ארנס האוסטרלי (40.44 מטרים)
וולף זכה במדליית הכסף בתחרות הטלת הכידון עם תוצאה של 43.60 מטרים, כשהוא נכנע רק לשיא עולם של עדנאן אל-חולפי הכוויתי שסיים עם 45.14 מטרים, ומדליית כסף ביידוי פטיש עם תוצאה של 13.93 מטרים, שני רק לחוסיין אל-אנזי, גם הוא מכווית, שקבע שיא פאראלימפי של 14.01 מטרים.
במשחקי אולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) התחרה וולף בשלושת המקצועות פעם נוספת, אולם לא הצליח לזכות במדליה פאראלימפית. הישג השיא שלו במשחקים אלו היה כשהצליח לסיים במקום השישי בתחרות הדיפת כדור הברזל.
באותם שלושה מקצועות חזר וולף והתחרה באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996). במשחקים אלו הוא הצליח לזכות במדליה פאראלימפית אחרונה בקריירה, כשקטף את מדליית הכסף בזריקת הדיסקוס עם תוצאה של 45.54 מטרים, שני רק לשיא עולם של המצרי אחמד דאהי שקבע 51.12 מטרים. בהדיפת כדור הברזל היה וולף קרוב למדליה נוספת כשסיים את התחרות במקום הרביעי עם תוצאה של 11.99 מטרים, והוא סיים במקום הרביעי גם בזריקת הכידון, עם תוצאה של 37.50 מטרים.
נחמן וולף שב למשחקים הפאראלימפיים בפעם האחרונה באולימפיאדת הנכים סידני (2000) אך לא הצליח לזכות במדליה.
בימת קדם

בימת קדם היא הוצאת ספרים שהוקמה בשנת 1986. עד כה ראו אור יותר כ-34 כותרים של יצירה מקורית ישראלית, כששליש מהם פרסומים ראשונים למחבריהם.
ההוצאה מהווה ניסיון ליצור הוצאת ספרים מזרחית, וחלק מהפרסומים שבה הפכו לאבני דרך בהגות על מזרחיות בישראל. ההוצאה מפרסמת סיפורת וספרי עיון וכל הספרים עוסקים בחוויה המזרחית בתוך החברה והתרבות הישראלית. נקודת המבט המובעת בספרים נושאת אופי רדיקלי וחתרני. עדות לכך ניתן למצוא אף בשמות חלק מהכותרים - "המהפכה האשכנזית מתה" מאת סמי שלום שטרית, ו"זכרונות אסורים" מאת אלה שוחט.
בימת קדם פרסמה את האנתולוגיה המקיפה ביותר שנעשתה עד כה של הספרות המזרחית בישראל: "מאה שנים מאה יוצרים", בשלושה כרכים (שניים פרוזה ואחד שירה), בעריכת סמי שלום שטרית.     
בימת קדם אחראית לפרסום כתב העת "הכיוון מזרח".
דרור פיילר

ביוגרפיה

פיילר נולד בתל אביב. ב-1967 עברו הוריו של פיילר לקיבוץ יד חנה. אמו פנינה, חברת הקיבוץ עד היום, היא אחות, ופעילת "רופאים למען זכויות אדם" המתנדבת בכפרים פלסטיניים ביהודה ושומרון. ב-2010 הייתה גיבורת סרטם הדוקומנטרי של דני דותן ודליה מבורך "פנינה פיילר אחות קומוניסטית". אביו אליעזר, שנפטר ב-1992, היה מזכירו של שמואל מיקוניס. ב-1986 נפגש האב בבוקרשט עם קבוצת פלסטינים נציגי אש"ף, כשהדבר היה אסור על פי החוק הישראלי, ונשפט על כך.
ב-1973 עבר דרור פיילר להתגורר בשוודיה. לצורך קבלת אזרחות שוודית, הוא ויתר על אזרחותו הישראלית. הוא למד פרשנות למוזיקה מודרנית בשנים 1975–1977, מוזיקולוגיה באוניברסיטת סטוקהולם בשנים 1977-1978, והלחנה, באקדמיה למוזיקה של סטוקהולם, מ-1978 עד 1983.

פעילות בנושא הסכסוך ישראלי-פלסטיני

בזמן האינתיפדה הראשונה, חיבר פיילר את "המאבק", הכולל קטעים מההמנון הפלסטיני.

"שלגיה ושגעון האמת"

בינואר 2004 התפרסם פיילר מחוץ למעגל המוזיקה כשהציג, יחד עם רעייתו, גונילה חלד-פיילר, את היצירה "שלגיה ושיגעון האמת" (Snow White and The Madness of Truth, בשוודית Snövit och sanningens vansinne) במוזיאון ההיסטורי הלאומי שבסטוקהולם. המיצב הכיל בריכה ארוכה של מים צבועים בצבע אדום כדם; במים צפה סירה קטנה, אשר עליה כתוב "Snövit" ("שלגיה"), ובתוך הסירה נמצא דיוקן של הנאדי ג'רדאת, מחבלת מתאבדת שרצחה 21 ישראלים בפיגוע במסעדת מקסים. המיצב לווה בקנטטה של יוהאן סבסטיאן באך "Mein Herze schwimmt im Blut" ("לבי שוחה בדם").
היצירה התפרסמה לאחר שצבי מזאל, שגריר ישראל בשוודיה, שהוזמן לפתיחה, ניתק את תאורת המיצב והפיל את אחד הפנסים לתוך הבריכה. עקב כך נגרם קצר חשמלי, וצבי מזאל התבקש לעזוב את המקום. מאוחר יותר הוא הוזמן לבירור במשרד החוץ השוודי. מזאל טען שהיצירה מאדירה את דמותה של הרוצחת. לדברי האמנים, המיצב נעשה על מנת להפנות את תשומת לב האנשים לכך ש"אנשים חלשים מסוגלים לעשות דברים נוראיים".

המשט לעזה

פיילר השתתף במשט לעזה מטורקיה שאורגן על ידי ה-IHH ב-2010, ובמהלך העימות עם לוחמי שייטת 13 נפצע באורח קל בפניו. ביוני 2011 נטל חלק מרכזי בארגון המשט לעזה (2011) ושימש כדוברו. ב-19 ביולי 2011 הפליג על סיפון הספינה היחידה שיצאה בסופו של דבר למשט מיוון לרצועת עזה ונעצרה על ידי חיל הים של צה"ל.
בעקבות השתתפותו במשט הוציא משרד הפנים נגד פיילר צו הרחקה מישראל למשך 10 שנים, שאושר על ידי שר הפנים גדעון סער. בנובמבר 2013 הגיש פיילר עתירה נגד החלטת שר הפנים לבית המשפט המחוזי, ופסק הדין אישר את האיסור על פיילר להיכנס ארצה.
הנס זקס

חייו

בצעירותו למד בבית הספר הלטיני בנירנברג והשתלם כשוליית סנדלרים.
לאחר סיום התמחותו המקצועית בגיל 17, החל סובב ברחבי גרמניה כמקובל אז, לצורכי פרנסתו. בין היתר ביקר בערים הגדולות מינכן, לייפציג וזלצבורג.
לאחר כ-5 שנים, בשנת 1513 לערך, בזמן שהותו באינסברוק בחצרו של הקיסר מקסמיליאן הראשון, החליט להשתלם בשירה הלירית הגרמנית, ולאחר מכן חזר למינכן לתקופה נוספת כשוליית משוררים. 
בשנת 1516 חזר לנירנברג עיר הולדתו והשתקע בה.
האירוע המרכזי שהשפיע ועיצב את חייו הייתה הרפורמציה. זקס הפך לתומך נלהב של מרטין לותר, ובשנת 1523 כתב לכבודו את הפואמה: "הזמיר מוויטנברג שקולו בכל מקום" (Die wittenbergisch Nachtigall, die man jetzt höret überall). נוסף לכך חיבר לכבוד לותר ארבעה דיאלוגים במבנה סיפורי, שבהם הוא מביע תמיכה ברפורמאטור ומפציר בו לנהוג במתינות.
תמיכתו של זקס בלותר לא התקבלה בעין יפה בעירו, הוא זכה לגינוי ממועצת העיר נירנברג, ונאסר עליו לפרסם עוד דברי תמיכה וסנגוריה בנושא הרפורמציה.
בשנת 1555 לערך, מונה כראש גילדת אמני השירה בעירו נירנברג, שאז כבר נסחפה גם היא ברוח הרפורמציה.
יצירתו של זקס נחשבת לעדות חשובה אודות חיי המעמד הבורגני בערים במאה ה-16. זקס נחשב עד ימינו למשורר הלירי החשוב והזכור ביותר. חשיבותו מתעצמת עוד יותר לאור העובדה כי השירה הלירית נועדה בראש וראשונה לשימושם ולהנאתם של מקורבים למשורר ולא לצורך פרסום והפצה נרחבים.
במהלך המאה ה-17 נשכחו זקס ויצירתו. הוא "נתגלה מחדש"  שנים רבות לאחר מכן על ידי גתה, וילנד, ומעל כולם הודות ליצירתו של ריכרד ואגנר, האופרה "אמני השירה מנירנברג".

מורשתו

זקס כתב כ-6,000 יצירות מסוגים שונים. חלק מהן יצירות העומדות בפני עצמן ואחרות הן חלק מיצירות גדולות ומורכבות יותר. קיים קושי לעקוב ולקטלג את מגוון היצירות  שכן הן טופלו שוכתבו בידי כותבים שונים אחריו.
יצירתו של זקס כוללת כ-4,200 קטעי שירה לירית (Meisterlieder), מחזות, שירים, וקטעי פרוזה של סיפורים ומשלים. היצירות המקוריות לא הודפסו שכן הן נועדו לשימוש בלעדי בבית הספר לשירה לירית בנירנברג, בו שימש זקס כרוח החיה של המוסד.
הספק היצירה העצום שלו ראוי לציון מכיוון שלכל אורך חייו המשיך לעבוד לפרנסתו במקצועו כסנדלר.
חוף ג'רזי

עונה 1

פרקים 1–9 (9 פרקים). החלה ב-3 בדצמבר 2009 והסתיימה ב-21 בינואר 2010.
הדיירים נפגשים לראשונה בבית החוף החדש שלהם הממוקם בטיילת החוף של ניו ג'רזי.

עונה 2

פרקים 10–22 (13 פרקים). החלה ב-29 ביולי 2010 והסתיימה ב-21 באוקטובר 2010.
העונה כל הדיירים מבלים את הקיץ במיאמי. לאחר מריבות בלתי פוסקות, אנג'לינה שלא מצליחה להסתדר עם דיירי הבית עוזבת את הסדרה.

עונה 3

פרקים 23–35 (13 פרקים). החלה ב-6 בינואר 2011 והסתיימה ב-24 במרץ 2011.
העונה השלישית החלה עם חזרתם של כל הדיירים לחוף בג'רזי. במקום אנג'לינה מצטרפת דינה, חברתה של ניקול.

עונה 4

פרקים 36–47 (12 פרקים). החלה ב-4 באוגוסט 2011 והסתיימה ב-20 באוקטובר 2011.
העונה הרביעית הייתה צפויה להתרחש גם היא במיאמי, אך לבסוף הוחלט לצלם אותה בפירנצה שבאיטליה.

עונה 5

פרקים 48–58 (11 פרקים). החלה ב-5 בינואר 2012 והסתיימה ב-15 במרץ 2012.
העונה החמישית החזירה את כל הדיירים לבית החוף בניו ג'רזי. מייק וניקול מסתכסכים לאחר שהוא מפיץ עליה שמועות בזמן שהיא במערכת יחסים עם ג'יאני.

עונה 6

פרקים 59–71 (13 פרקים). החלה ב-4 באוקטובר 2012 והסתיימה ב-20 בדצמבר 2012.
העונה השישית והאחרונה של הסדרה התרחשה גם היא בניו ג'רזי. מייק מדבר על תקופתו במכון הגמילה וסנוקי אשר בהריון מתקשה להתמודד עם הריון בבית מסיבות.
יום עבודה בן 8 שעות

התנועה למען יום עבודה בן 8 שעות, או שבוע עבודה בן 40 שעות, הייתה תנועה חברתית שנאבקה למען הגבלת יום העבודה ל-8 שעות. מקורה של התנועה בתקופת המהפכה התעשייתית בבריטניה, שבה הייצור התעשייתי במפעלים גדולים שינה את אורח החיים של האדם העובד, וכפה שעות עבודה ארוכות, ותנאי עבודה קשים. תנאי העבודה היו ללא פיקוח, וכתוצאה מכך נפגעה בריאותם ורווחתם של העובדים. בתקופה זו, העסקת ילדים הייתה דבר שבשגרה, ויום העבודה ארך בין 10 ל-16 שעות, שישה ימים בשבוע.
הסוציאליסט, רוברט אואן, העלה את הדרישה ליום עבודה בן 10 שעות בשנת 1810, ויישם אותו בבית החרושת שלו בניו לאנארק. בשנת 1817 הוא ניסח את הדרישה ליום עבודה בן 8 שעות. נשים וילדים באנגליה קיבלו את הזכות ליום עבודה בן 10 שעות בשנת 1847. העובדים בצרפת זכו ביום עבודה בן 12 שעות לאחר הקמת הרפובליקה הצרפתית השנייה. הדרישה לקיצור יום העבודה ושיפור תנאי העבודה הייתה חלק מהמאבק הכללי של הצ'ארטיסטים והתאגדויות העובדים הראשונות.
הסתדרות הפועלים הבינלאומית אימצה את הדרישה ליום עבודה בן 8 שעות בקונגרס הראשון שלה בעיר ז'נבה, ואף הגדירה אותו כתנאי הכרחי, שבלעדיו לא יתאפשרו שיפור תנאי העבודה ושחרורו של מעמד הפועלים. על אף שהיה מספר מצומצם של עובדים מיומנים בניו זילנד ואוסטרליה שזכו ליום עבודה בן 8 שעות בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19, הזכות הזו אושרה בצורה נרחבת בעולם המערבי, רק בתחילת ואמצע המאה ה-20.
בשנת 1899, לאור מחאת תושבי האי, המושל בפוארטו ריקו החליט לתת לתושבים זכויות רבות בכל תחומי החיים, ביניהן גם הזכות ל-8 שעות עבודה ביום. בכך, פוארטו ריקו הייתה הישות הראשונה בעולם אשר העובדים בה קיבלו את זכות זו.
השביתה הכללית בברצלונה  בשנת 1919 הביאה לכך שספרד הייתה המדינה הראשונה בעולם בה הושגה הסכמה ליום עבודה של שמונה שעות בלבד.
לאחר המהפכה המקסיקנית בעשור השני של המאה העשרים, אומצה במקסיקו חוקה חדשה בשנת 1917, בה ניתנו לעובדים זכויות רבות, ביניהן יום עבודה בן 8 שעות.
בצרפת, חוק 40 השעות נחקק בשנת 1936.
הצלחת המאבק לקחה חלק מחגיגות האחד במאי הראשונות במדינות ותרבויות רבות.
קרל מרקס ראה את יום העבודה בן 8 השעות כנושא בעל חשיבות רבה לבריאות העובדים, וכתב בקפיטל: "על ידי הארכת יום העבודה, ולכן, ייצור קפיטליסטי ... לא רק מייצר הידרדרות של כוח עבודת אדם על ידי שדידת   תנאיו הנורמליים, הפיזיים והמוסריים, אלא גם מייצר את התשישות ואת המוות בטרם עת של כוח העבודה הזה עצמו. "
אפיגיה

בתרבות

האפיגיה ידוע בתרבות עקב אזכור בתוכנית הקולבר ריפור של סטיבן קולבר, בה השתמש ביצור די להפריך את ה"דרווינלוטיזם" (תאוריה הטוענת שכל יצור התפתח מקופים).
בנוסף הוא נראה בסרט ה-IMAX דינוזאור בחיים!, בו פרט של אפיגיה נרדף בידי להקת צלופיזים אשר ברגע האחרון בורחים ממנו בעוד היצור נטרף בידי רדונדזאורוס.
ליאו בירגר

קורות חיים

בירגר נולד בווינה שבאוסטריה, ובהיותו כבן שנה היגרה משפחתו לארצות הברית. את לימודיו היסודיים, למדד בבתי ספר שונים בניו יורק, שיקגו ופילדלפיה, ועד לתואר שני למד במכללה של אוניברסיטת קולומביה לרופאים ומנתחים שבניו יורק. את לימודי הדוקטורט ברפואה סיים באוניברסיטת קולומביה עצמה.
בתחילה עבד כרופא במשך כ-3 שנים, בבית החולים לנקס היל, שבניו יורק, ולאחר מכן, במשך שנתיים נוספות, בבית החולים הר סיני, גם הוא בניו יורק. בין השנים 1905–1907 חזר לאירופה והתנדב במרפאה הכירורגית בורוצלב (אז ברסלאו - בגרמניה) שבמערב פולין, כשהוא מגיח מפעם לפעם לסיורים לימודיים בפריז ובווינה. בשנת 1907 חזר לניו יורק, ועבד בבית החולים הר סיני, כמנתח וכפתולוג. במסגרת עבודתו בהר סיני, תיאר את המאפיינים הפתולוגיים של המחלה Thromboangiitis obliterans, שקיבלה את שמו מחלת בירגר.
שפות הפאמיר

שפות הפאמיר הן אגד שפות איראניות צפון-מזרחיות. הן מדוברות בעיקר לאורך נהר הפיאנדז' (בפרסית: ab-i panja). נהר זה על יובליו זורם באזור באדאחשאן אשר בדרום-מערב טג'יקיסטן, בקרבת הגבול האפגני. ניתן למצוא גם קהילות קטנות של דוברי פאמיר מעבר לגבול האפגני. קיימות טענות לפיהן קיימים דוברי פאמיר במערב סין. היישוב הגדול ביותר של דוברי לשונות פאמיר היא העיר חורוג (28,000 נ'), שגם מהווה את המרכז האדמיניסטרטיבי של אזור באדאחשאן שבטג'יקיסטן.
המספר הכולל של דוברי שפות אלו מוערך בכ-100,000.

חלוקת השפות והיחסים בינן

שפות הפאמיר מתחלקות למספר תת-קבוצות, אף על פי שהקשר הגנאלוגי בינן מקובל על הקהילה המדעית, פרטיו אינם ברורים די צרכם, בעיקר עקב מיעוט מחקר.
תת-הקבוצה הגדולה ביותר קרויה קבוצת שוע'ני-רושני. הלשונות הנכללות בקבוצה זו מצויות לאורך הצד הטג'יקי של נהר הפאנגז'. בקבוצה זו נוהגים לכלול את הלשונות שוע'ני (כ-50,000 דוברים), רושני (כ-15,000 דוברים), ברטנגי (כ-3,000 דוברים) ואת לשונות המיעוט רושרוי (roshorvi) וסריקולי (sariqoli), שלהן כמה מאות בודדים של דוברים. 
קבוצת הלשונות השנייה כוללת בעיקר את היזע'ולמי, המדוברת לאורך מספר יובלים של נהר הפאנדז' ולה כ-2,000 דוברים (לפי מפקד שנערך ב-1966).
הקבוצה השלישית כוללת את האישקשמי, הזבכי והסנגליצ'י המדוברות בעיקר בגדה האפגנית של נהר הפאנדז'.
הואחי היא הלשון העיקרית המרכיבה את הקבוצה הרביעית. מבין לשונות הפאמיר זוהי הלשון המוכרת ביותר למדע, למרות שאינה הנפוצה ביותר. עובדה זו היא תוצאה של היות הואחי הלשון העיקרית של חורוג, עיר המחוז המרכזית של אזור באדאחשאן. לואחי כ-20,000–30,000 דוברים.

התפתחויות פונולוגיות עצמאיות

לשפות הפאמיר התכונות העיקריות המאפיינות את השפות האיראניות המזרחיות. התפתחויות עצמאיות כוללות מעתק של החוככים חסרי הקוליות θ* ו-x* לפוצצים חסרי קוליות, בעיקר בצרורות עם הסוננט r. כך שהצרורות ההיסטוריים θr* ו-xr* מובעים בשפות הפאמיר כ-tr ו-kr בהתאמה. בנוסף יש המונים את מעתק הצרור האיראני העתיק Sr ל-sh. חלק ממעתקים אלו מצויים כבר בכוטאנית, שפה איראנית מזרחית אמצעית.
שערורייה אנגלית למדי

תקציר עלילה

הסדרה מתארת את פרשיית ג'רמי ת'ורפ שהתרחשה בבריטניה בשנות השבעים של המאה העשרים. חבר הפרלמנט ג'רמי ת'ורפ נשפט וזוכה מאשמת קשירת קשר לרצח מאהבו לשעבר נורמן ג'וזיף.

הפקה

את הסדרה כתב ראסל טי דייוויס וביים סטיבן פרירס. השחקן יו גרנט מככב בתפקיד ת'ורפ ובן וישו מגלם את סקוט. הפקת הדרמה הטלוויזיונית של ה-BBC פורסמה לראשונה ב-4 במאי 2017.
המיני-סדרה כוללת שלושה פרקים בני 56 דקות.
איטואן מור

קריירת תיכונים ומכללות

מור נולד וגדל בעיר שיקגו המזרחית שבאינדיאנה. בשנתו האחרונה כתלמיד בתיכון "Central" המקומי, הוביל את קבוצת הכדורסל שלו לזכייה באליפות התיכונים של אינדיאנה עם ממוצע של 21.9 נקודות למשחק. במשחק הגמר קלע 28 מול תיכון "Indianapolis North Central", בו שיחק שחקן ה-NBA לעתיד אריק גורדון.
בין השנים 2007–2011 למד באוניברסיטת פרדו, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן מאט פיינטר. בתקופתו באוניברסיטה רשם ממוצעים של 15.3 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק, ונבחר בכל ארבע העונות לאחת מחמישיות העונה של מחוז ה-"Big Ten". בעת סיום לימודיו החזיק בשיאי קבוצת פרדו בדקות משחק (4,517), משחקים (140), ניצחונות (107) ושלשות (243).

בוסטון סלטיקס ובנטון טרוויזו

מור נלקח בבחירה ה-55 של דראפט ה-NBA לשנת 2011 על ידי בוסטון סלטיקס. בשל שביתת השחקנים בפתיחת אותה עונה חתם מור על חוזה זמני בקבוצת בנטון טרוויזו האיטלקית, לצד שחקן שיקגו בולס בראיין סקלבריני. ב-12 משחקיו בליגת העל האיטלקית וביורוקאפ קלע מור 11.2 נקודות בממוצע למשחק. בדצמבר 2011 הסתיימה השביתה, ומור חתם על חוזה רשמי עם הסלטיקס. בוסטון סיימה את העונה במקום הרביעי במזרח עם מאזן 49–37 (59.1%), אך מור עצמו שותף ב-38 משחקים בלבד וקלע 2.9 נקודות בממוצע למשחק. בפלייאוף 2012 העפילו הסלטיקס לשלב גמר המזרח, בו הפסידו למיאמי היט בתוצאה 3–4.

אורלנדו מג'יק

בסיום עונת הרוקי שלו הועבר מור בטרייד ליוסטון רוקטס, אשר מיד שחררה אותו מהקבוצה, ובספטמבר 2012 חתם על חוזה לשתי עונות באורלנדו מג'יק. בעקבות פציעות של מספר שחקני מפתח באורלנדו זכה מור לדקות משחק רבות, פתח ב-21 משחקים, ורשם ממוצעים משופרים של 7.8 נקודות ו-2.7 אסיסטים למשחק. בשתי עונותיו עם המג'יק רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות שלילי 43–121 (26.2%).

שיקגו בולס

לקראת עונת 2014/2015 חתם מור על חוזה לשתי עונות בשיקגו בולס, עבור כ-2 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה לדקות משחק מועטות בלבד תחת מאמן הקבוצה טום ת'יבודו, ובעונתו השנייה נכנס לרוטציית הקבוצה הקבועה תחת המאמן פרד הויברג, וקלע 7.5 נקודות ב-21.4 דקות למשחק.

ניו אורלינס פליקנס

ביולי 2016 חתם מור על חוזה בניו אורלינס פליקנס ל-4 עונות עבור כ-34 מיליון דולר. בעונתו השנייה בקבוצה (2017/2018) הפך לשחקן חמישייה קבוע, לראשונה בקריירה, ועזר לפליקנס לרשום שיפור של 14 ניצחונות לעומת העונה הקודמת. ניו אורלינס סיימה את העונה במקום השישי במערב עם מאזן 48–34, והביסה בפתיחת הפלייאוף את המדורגת שלישית, פורטלנד טרייל בלייזרס, בתוצאה 4–0. בסיבוב הפלייאוף השני הודחו הפליקנס על ידי גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 1–4, על אף יכולת טובה של מור שקלע 14.4 נקודות למשחק. ב-11 בדצמבר 2017 קלע מור שיא קריירה של 36 נקודות במשחק מול יוסטון רוקטס.
בקש

גאוגרפיה

מחוז בקש נמצא כולו במישור ההונגרי הגדול (אלפלד) ונופו מישורי לחלוטין. גובהו מעל פני הים נע בין 81 מטר ל-106 מטר. נהר הקרש (Körös) חוצה את המחוז. בזכות אדמתו הפוריה נחשב המחוז ל"אסם התבואה" של הונגריה. כחמישית ממקורות הגז הטבעי של הונגריה נמצאים במחוז. במחוז 21 ערים ובסך הכל 75 יישובים. כ-70% מהאוכלוסייה חיים ביישובים עירוניים והיתר בצורת ההתיישבות האופיינית למישור הגדול – יישובים כפריים גדולים הן באוכלוסייה והן בשטח.

היסטוריה

האזור היה מיושב החל מהאלף הרביעי-חמישי לפנה"ס. טירת גיולה (Gyula) נבנתה במאה-ה-15. גיולה הייתה העיר המרכזית של המחוז באותה תקופה והפכה לעיר מחוז תחת שלטונו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה. בתקופת הכיבוש העות'מאני, רבים מן היישובים במחוז נהרסו. בתחילת המאה ה-18, לאחר הדיפת העות'מאנים, האזור אוכלס מחדש ובנוסף למתיישבים הונגרים הובאו לאזור גם מתיישבים סלובקים, גרמנים, סרבים ורומנים. רוב האוכלוסייה הלא-הונגרית נטמעה עם הזמן באוכלוסייה המקומית. חשיבותו של המחוז מבחינה חקלאית וסלילתו של מסילת הברזל מבודפשט לבקשצ'אבה, הביאו לצמיחה כלכלית במאה ה-19. המחוז בגבולותיו הנוכחיים הוקם ב-1950 והעיר בקשצ'אבה נקבעה כבירת המחוז.
אנוקט

אָנוּקֶט או אָנְקֶט (ביוונית נקראה אָנוּכִּיס) הייתה אלת הנילוס (האנשת נהר הנילוס) במיתולוגיה המצרית. אנוקט נחשבה חלק מהשילוש שכלל את האלים חְנוּם וסָטִיס, ויש סברה כי נחשבה לבתם של שני אלים אלה, או לרעייה שנייה של האל חנום.
אנוקט מתוארת כאלה החובשת כובע עשוי נוצות. היעל נחשבה כחיה המקודשת לאלה. בתקופת הממלכה הקדומה מרכז פולחנה היה באי סהייל. בתקופת השושלת ה-13 הקים פרעה סובחוטפ השלישי מקדש לכבודה, וכתובות מתארות פסטיבל שנערך לכבודה שנקרא "חג אנוקט", ובמסגרתו, בראשית ההצפות העונתיות של נהר הנילוס זרקו לנהר, כקרבן, זהב, מטבעות ואבנים טובות כתודה לנהר המשקה את האדמה. במסגרת החג הותרה אכילת דגים מסוימים שבשאר ימות השנה אכילתם נאסרה (דבר המעיד על היות הדגים קדושים לאלה). בתקופת הממלכה החדשה הוקם עבור האלה מרכז פולחני באי יב.
ציונה פטריוט

ביוגרפיה

לאחר שירותו הצבאי עבד אדלמן בצוות בידור באילת. לאחר מכן המשיך ללימודי תואר ראשון בתקשורת וניהול במסלול האקדמי המכללה למינהל. כמו כן אדלמן למד משחק בצוותא אצל הבמאי שמחה ספקטור והוא בוגר בית הספר לקופירייטינג של תרצה גרנות. הוא לימד שנתיים דרמה במחנות קיץ בארצות הברית.
מאז שנת 1998, אדלמן מגלם דמות דראג קווין בשם ציונה פטריוט.
ב-2016 השתתף בתוכנית הריאליטי "בייק אוף ישראל" והודח בחצי הגמר.

ציונה פטריוט

דמותה של ציונה פטריוט עלתה לראשונה לבמה ב-1998. השם נוצר בעקבות האיום המחודש במלחמה, אז דובר רבות על טילי פטריוט. אותה שנה היא החלה להופיע ביחד עם רמה רימינג בצמד הדראג "הדראגולות" אשר התפרק שש שנים מאוחר יותר.
ציונה פטריוט הופיעה במופעי בידור, אותם אדלמן מכנה "סטנדראג" (סטנד-אפ ודראג), שבהם היא מדברת בחופשיות ובקיצוניות על סקס, פוליטיקה ועוד. היא דמות ישראלית וציונית שלרוב מחקה זמרות ישראליות ומופיעה בשירי להקות צבאיות. פטריוט הגישה תוכנית יחיד בשם "מלכת האמבטיה" (תוכנית אירוח והומור בערוץ המוזיקה 24) ועבדה ככתבת שטח של אתר האינטרנט נענע. בשנת 2007 הצטרפה פטריוט ללהקת פאות קדושות, הרכב המונה חמש מלכות דראג, דיוה די (דני יאיר), טלולה בונט (טל קלאי), קיארה דופלה (ליאור כהן) וגלינה פור דה ברה (גיל נוה). פטריוט הופיעה עם אסתי זקהיים ב"אחת עם אופי", מופע קברט בתיאטרון תמונע ביום האשה מרץ 2009. בשנת 2009 הופיעה ביחד עם להקת פאות קדושות במיני-סדרת טלוויזיה ישראלית "תמיד אותו חלום" בערוץ הוט 3, ובמקביל גם בשירות VOD של חברת הכבלים HOT.
מסקר שערך אתר GayTLVGuide ובחן את חיי הלילה של קהילת הלהט"ב בישראל בראי סיכום העשור האחרון, עלה כי פטריוט היא הדראג קווין המוכרת ביותר בקרב המשתתפים.
בנובמבר 2011 השתתפה פטריוט בקמפיין "אחרי כל לילה מגיע יום", שנולד בעקבות ארבעה מקרי התאבדויות בקהילה הגאה, מספר חודשים לפני כן. לצד פטריוט השתתפו בקמפיין גם עברי לידר, שורטי, ג'ייסון דנינו הולט, אביעד קיסוס, עומרי חיון, גל אוחובסקי, אוריאל יקותיאל, קיי לונג, אבנר דפני, שי דויטש, יניב ויצמן ואחרים.
פסגת סטאטפילד

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1899, על ידי מטפס ההרים ג'י. נורמן קולי. הפסגה נקראת על שם יו סטאטפילד (Hugh Stutfield), אשר טיפס יחד עם קולי עת שהשניים חקרו את הרי הרוקי הקנדיים. 
קרחון סטאטפילד, הזורם מפסגת סטאטפילד לכיוון דרום מזרח, בשדה הקרח קולומביה, נקרא על שם הפסגה.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על היו אלפרד ג'. אוסתיימר (Alfred J. Ostheimer), ומורה הדרך האנס פורר (Hans Fuhrer), בשנת 1927.

לקריאה נוספת

• Bill Corbett, The 11,000ers of the Canadian Rockies, P 76
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 37
• Brian Patton, Parkways of the Canadian Rockies: A Touring Guide to Banff, Jasper, Kootenay, P 101
• Chris Yorath, Ben Gadd, Of Rocks, Mountains and Jasper: A Visitor's Guide To The Geology Of Jasper, P 127
סנג'אי וקרייג

עלילת הסדרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הסדרה עוקבת אחר מעלליהם של סנג'אי פטאל, ילד בן 12, וקרייג, נחש המחמד המדבר של סנג'אי. סנג'אי מנסה יחד עם חבריו-הקטור ומייגן להסתיר את העובדה שקרייג יכול לדבר,יש לציין שהוריו של סנג'אי מודעים לעובדה זו.

הפקה

על פי אחד מיוצרי הסדרה ג'יי האוול, הרעיון לסדרה עלה לו ולג'ים דירסצ'בארגר בזמן שעבדו על קומיקס עם עלילה זהה. הרעיון המקורי והראשוני בא מסיפורים שהאמהות של ג'ים והאוול סיפרו להם בילדותם. האוול אמר כי מאחר שמפיקי הסדרה וויל מקרוד וכריס ויסכרדי כבר יצרו סדרה עבור ניקלודיאון הם עזרו לו ולג'ים להוסיף הומור המותאם לילדים. שלא כמו מרבית סדרות האנימציה לילדים, הסדרה אינה מסתמכת על תסריט מסודר אלא על תרחישים. בסוף 2013 אושרה עונה שנייה והיא צפויה לעלות במהלך 2014.

ביקורת

מבקר הטלוויזיה של העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, דוד וויגנט, אמר כי התוכנית "מצחיקה ומתוחכמת" וגם "מבינה מה לילדים ומה לא". מבקר הטלוויזיה של ניו יורק דיילי ניוז, דוד הינקלי, נתן לסדרה שלושה מתוך חמישה כוכבים ואמר "סלפסטיק אבסורדי שבחיים האמיתיים היה גורם לך למות". מרה אקין מאתר The A.V. Club נתנה לסדרה ציון "A". כתבת הטלוויזיה של Common Sense Media, אמילי אשבי, נתנה לסדרה שני כוכבים מתוך חמישה ונימקה:
אם אתם מחפשים תכנית שמחה שמאזנת בין קומדיה אבסורדית ותוכן משמעותי, אז סנג'אי וקרייג זה לא מה שאתם מחפשים. בסדרה נמצאות כל הבדיחות בספר - רחצה בצואה של ציפורים, כריות פלוצים, נפיחות, עכוז חשוף ועוד. הסדרה צפויה ומשעממת, בדיחה מצחיקה אחת בפרק ולא יותר.
— אמילי אשבי, "Sanjay and Craig – Television Review", באתר Commonsensemedia.org
פרק הבכורה של הסדרה זכה ל-3.6 מיליון צופים. גם שאר פרקי הסדרה זכו לנתונים נאים, ועמדו על ממוצע של כ-2 מיליון צופים.
נווה נוי

היסטוריה

שכונת נווה נוי הוקמה בתחילת שנות ה-50, על פי גישת עיר גנים בתכנון העיר באר שבע, כשכונת גנים נוספת לאלו שקדמו לה (שכונות א' עד ה'). המיוחד בשכונה זו היה בנייה חד קומתית עם חלקות של חצי דונם (דו-משפחתיים על דונם אחד) ששימשו כמשקי עזר. תחילה יושב המקום כמעברה על ידי עולים ממרוקו ומתוניס ונקרא בכינוי "מעברת משקי עזר" או "מעברת משק עזר". במשך הזמן וביוזמה מקומית, עם תום תקופת המעברות, נשאר השם "משק עזר" וזה שונה לאחר מכן ל"נווה נוי", שמה של השכונה היום.
ערוץ נחל באר שבע מפריד את השכונה משאר העיר, והיא מקושרת אל העיר באמצעות שלושה גשרים. במשך שנים רבות זרמו בערוצו של נחל באר שבע שפכים והוא סבל מהזנחה. פרויקט שיקום ענק של עיריית באר שבע, בשנות האלפיים, הפך את האזור לפארק ירוק ופורח. בשיתוף עם קרן קיימת לישראל, רשות הניקוז "שקמה בשור", והמשרד לאיכות הסביבה, נבנה פארק אקולוגי שמשתרע על פני 5,200 דונם לאורך שמונה קילומטרים משני עברי הנחל. חלקו של הפארק, הממוקם בשכונת נווה נוי, קרוי "פארק גן הפעמון". בחלקה הדרומי של השכונה עובר קו מתח גבוה ישן שמגיע מכיוון תחנת המשנה בכביש 25, ועובר סמוך לגן ציבורי קטן.
בשכונה מתקיימת קהילה קראית גדולה, בי"ס יסודי ממלכתי "מענית", פנימיית "אשלים" לנוער חוסה, מרכז דואר שכונתי, קופת חולים, בית חב"ד, מתנ"ס ושלושה מרכזי קניות זעירים. בית ספר של האגודה למען ילדים עיוורים, קן (סניף) של תנועת הנוער העובד והלומד. עד שנת 2007 היה קיים בתוך שכונת נווה נוי בסיס חיל האוויר ובו השלוחה הבאר שבעית של הטכני בחיפה, בסוף שנת 2007 בית הספר הטכני הועבר למתחם חדש בגבול היציאה המערבית של העיר. במקום נערכו גם חפירות ארכאולוגיות ונמצא יישוב בשם "באר צפד", מן התקופה הכלקוליתית – האלף ה-5 לפנה"ס בתחום השכונה.