google/wiki40b huggingface dataset:
קיצור שולחן ערוך

הספר

הספר נכתב על ידי הרב שלמה גאנצפריד, על מנת לפתוח את עולם ההלכה בפני הציבור הרחב שאינו בקיא בדרכי הלימוד בשולחן ערוך, ולחסוך את הזמן שלוקח עיון בשולחן ערוך ומפרשיו. הספר יצא לאור באונגוואר שבהונגריה בשנת תרכ"ד (1864), והפך להיות מרכיב בסיסי בארון הספרים היהודי, מאחר שהוא מתאר בפשטות ובתמציתיות את ההלכות לפי נושאים. הספר תורגם לשפות שונות כגון יידיש, אנגלית וצרפתית. מדיניות הפסיקה של הרב גאנצפריד, כפי שמתבטאת בספר היא מחמירה ביותר ביחס לספרי הלכה אחרים כמו ערוך השולחן והמשנה ברורה. אף על פי שנחשב מעין קונצנזוס, הוא בפועל מנחיל תפיסה הלכתית קיצונית, שמסתמכת בדרך כלל על הפסיקות המחמירות יותר, בנושאים השונים. ספרי האחרונים עליהם הוא מרבה להסתמך הם ספר חיי אדם הנזכר 23 פעמים ושולחן ערוך הרב הנזכר 8 פעמים.
הספר מורכב מ-221 פרקים (הקרויים סימנים). הוא כתוב בלשון בהירה ופשוטה, ועל כן התחבב על המוני העם והפך לספר עממי. הספר זכה לעשרות רבות של מהדורות, תורגם לשפות רבות, והודפס במאות אלפי עותקים. כבר בחיי המחבר הוא הודפס ב-14 מהדורות, ובערים רבות במזרח ומרכז אירופה נוסדו חבורות שהתאגדו ללמוד את הספר. 
עם הגידול במספר היהודים בארץ ישראל, שם חלות המצוות התלויות בארץ, נוצר צורך לפרט יותר את ההלכות בתחום זה, שהובאו בקצרה בספר.
על פי בקשתו של הרב יהודה לייב מימון, הוסיף הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, במהדורת מוסד הרב קוק, 40 פרקים של דיני ארץ ישראל ומנהגיה. במהדורות מאוחרות אחרות של הספר ישנה הרחבה של דינים אלה, בהתבסס על פסקי ה"חזון איש" שהיה אחד מחשובי הפוסקים בתחום זה.
בפתח הספר מצטט גאנצפריד את היש"ר מקנדיא: "הקיצור בלימודים טוב ומועיל הן למתחילים שלא יצללו ברוב הלימודים והן ליודעים להזכירם אם ישכחו", ובשער מתאר כך את מטרתו: "לתועלת המון עם ה' אחינו בני ישראל היראים את ה' ובמצוותיו חפצים. ישמרם צורנו. אשר קצרה דעתם ללמוד ולהבין דברי הש"ע ומפרשיו. יגעתי בעזרת ה' ית"ש וקבצתי מכל ארבעה חלקי שו"ע. אורח חיים. יורה דעה. אבן העזר. וחשן המשפט את הדינים הנצרכים ומוכרחים לכל איש ישראלי לדעת אותם. וכתבתי אותם בלשון קל למען ירוץ כל הקורא בו. וידע את המעשה אשר יעשה האדם וחי בהם".
במערכת החינוך הדתי בישראל משמש כספר לימוד מרכזי בתחום הדינים החל מ-1955, לצד החיי אדם, חכמת אדם, משנה ברורה וקיצור שולחן ערוך מקור חיים.

החקירה ברוסיה

בעקבות תרגומו של הספר לרוסית, נודע ב-27 ביוני 2005 כי בצעד חסר תקדים, הורה התובע הכללי של רוסיה לחקור אם תוכנו של "קיצור שולחן ערוך" מסית נגד לא-יהודים וכן לבחון האם ראוי להוציא מחוץ לחוק את הדת היהודית והארגונים היהודיים שפועלים ברוסיה. הדבר נעשה לאחר ש-500 איש, ביניהם 24 מחברי הפרלמנט הרוסי, חתמו על עצומה שבה נטען כי "קיצור שולחן ערוך" מטיף לשנאת זרים. יום למחרת התפוצצות הפרשה, לאחר שיחה בין השר אהוד אולמרט, בשליחותו של ראש ממשלת ישראל אריאל שרון, לראש הממשלה הרוסי, מיכאיל פרדקוב, הודיעה התביעה הכללית כי החקירה הופסקה.
בישראל עוררה ההתרחשות בעיקר זעם וחשש מהתפרצות אנטישמית ברוסיה. במידה פחותה, העלה האירוע לדיון את התפיסה שמשתקפת מהשולחן ערוך ומקיצור שולחן ערוך לגבי גויים.
אגם גאן (קולומביה הבריטית)

תיירות

האגם מוקף יערות צפצפה קנדית וצפצפה רעדנית. האגם הוא אתר תיירות ונופש.
סביב האגם בין עצי היער נחבאים בקתות נופש. בחלקו הצפוני של האגם אזור טבע מוגן.
יתר חלקי האגם הם אתר דיג פופולרי, וכן אתרי שחייה, שייט בקאנו, סקי מים ונסיעה באופנועי ים.
כמו כן, במערב האגם מצוי אתר מחנאות פופולרי.
אנווטאק

היסטוריה

ישנן עדויות כי בני אדם התיישבו באטול אנווטאק לפחות במשך 2,000 שנה, והאירופאים הראשונים הגיעו לאי בשנת 1794. הייתה זו ספינת הסוחר הבריטית "ולפול" (Walpole), אשר צוותה נתן לאטול את השם "רכס בראון" (Brown's Range), ומכאן שמו היפני של האטול - "אטול בראון." במהלך השנים הגיעו לאטול ספינות מעטות, זאת עד ייסוד הקולוניה הגרמנית באיי מרשל ב-1885. אנווטאק נכבש על ידי יפן, בדומה לשאר איי מרשל, במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, וב-1920 העניק חבר הלאומים מנדט על האיים לאימפריה היפנית. היפנים התירו לתושבי האיים לקיים אוטונומיה שלטונית, זאת עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בנובמבר 1942, הקימו היפנים על האי אֶנְגֵבּי שדה תעופה אשר שימש לתדלוק מטוסים הטסים בין לגונת טרוק לאיים המזרחיים ולכן לא בוצר האי. כאשר נפלו איי גילברט לידי ארצות הברית, נשלחה לאזור החטיבה האמפיבית הראשונה של הצבא היפני הקיסרי על מנת לחזק את ההגנה בו. מתוך 3,940 החיילים שהגיעו לאיי מרשל ב-4 בינואר 1944, הוצבו 2,586 חיילים באטול אנווטאק, עליהם נוספו צוותי אוויר ופועלים, אולם עבודות ביצור האטול לא הושלמו טרם התקיפה האמריקאית. במהלך הקרב שהתחולל בפברואר 1944, כבשה ארצות הברית את האטול בתום מבצע אמפיבי שארך חמישה ימים. הקרב העיקרי במבצע התחולל באי אנגבי, שהיה האתר היפני החשוב ביותר באטול, אך גם באי אניווטוק ובאי פארי, בו שכן בסיס מטוסים ימיים יפני.
עם סיום מלחמת העולם הפכו איי מרשל, ובהם גם אנווטאק, לטריטוריות הנאמנות של האיים הפסיפיים – גוף בניהול אמריקאי ששלט על חלק גדול מאיי מיקרונזיה, וב-1986 הכריזו איי מרשל על עצמאותם. תושבי המקום פונו, לעיתים בניגוד לרצונם, והאטול הפך לאתר ניסויים גרעיניים. גופותיהם של חיילים אמריקאים שנפלו בקרב ונקברו באטול נחפרו והובאו למנוחות בחלקות משפחותיהם בארצות הברית, לפני תחילת הניסויים.  
בין השנים 1948 ו-1958 נערכו באנווטאק כ-43 ניסויים גרעינים. הניסוי הראשון בפצצת מימן נערך באטול ב-1952 כחלק ממבצע קיסוס (Operation Ivy), והוא הביא להתאיידות האיון אלוגלאב (Elugelab). 
תושבי המקום הורשו לשוב בשנת 1970, וב-5 במאי 1977 הורתה הממשלה האמריקאית לטהר את האטול מקרינה ופסולת רדיואקטיבית. הטיהור נעשה על ידי עירבוב האדמה המזוהמת והפסולת הגרעינית עם צמנט פורטלנד וקבירתו באחד המכתשים שנוצרו. המכתש שכן בקצה הצפוני של האי רוניט (Runit). עבודות הטיהור נמשכו עד שהפך המכתש לגבעה בגובה 7.6 מ'. או אז כוסתה הגבעה בכיפת בטון, שזכתה לכינוי "כיפת הקקטוס." בשנת 1980 הכריזה ממשלת ארצות הברית על האיים כבטוחים למחיה.
בשנת 2000, הורה בית הדין לנושא הגרעין של איי מרשל לפצות את תושבי אנווטאק בכ-340 מיליון דולר בגין אובדן אדמה, עגמת נפש ובעיות רפואיות שנגרמו מהשימוש באטול וכמו כן בעבור המשך הטיהור הגרעיני. סכום זה אינו כלול בתקציב השנתי בגובה כ-6 מיליון דולר אותו מעבירה ארצות הברית לאיי מרשל לטובת חינוך ובריאות.
נסיכות

נסיכוּת היא יחידה פוליטית מדינית המוגדרת כקרקע הנשלטת על ידי נסיך. היא מובחנת מממלכה, כאשר לעיתים קרובות המייחד את הנסיכוּת מממלכה הוא גודלה הקטן ולעיתים העדר עצמאותה.
ליכטנשטיין, אנדורה ומונקו הן נסיכויות אירופאיות, שבמהלך הזמן הפכו למדינות.
לעומת זאת, הנסיכויות של ויילס באנגליה ואסטוריאס בספרד אינן מדינות עצמאיות כיום, אף על פי שבימי הביניים נחשבו לנסיכויות. בשני המקרים, יורש הכתר של המלך השולט מחזיק גם בתואר של שליט הנסיכוּת (לדוגמה יורש העצר של אנגליה הוא גם נסיך ויילס).
לעיתים הפיכתו של אזור מסוים לנסיכוּת נובעת מסיבות היסטוריות: קטלוניה לדוגמה, גם כאשר הייתה מדינה עצמאית ששטחה מברצלונה לאתונה, הייתה ידועה כנסיכוּת. אף ששליטה נחשב למלך של ממלכת אראגון, שהורחבה לאימפריה הארגונית. בהיסטוריה של רוסיה המונח "נסיכוּת", ולעיתים גם "דוכסוּת", משמש במקום המונח הרוסי המקורי knyazhestvo, אדמה הנשלטת על ידי קניאז, תואר אצולה המקביל בערך ל"נסיך".
מהבחינות שתוארו לעיל, ניתן לראות בכל אחת משבע האמירויות באיחוד האמירויות הערביות כנסיכות או אמירות.
דינוב

יהודי דינוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדינוב הוא מאמצע המאה ה-16. מהמאה ה-17 התבלטו היהודים בתעשיית הסחר בעיירה.
בדינוב ישבה חצרו של האדמו"ר צבי אלימלך מדינוב בעל ה"בני יששכר", ורבי יעקב צבי יולס (1778-1825) מדינוב, מחבר "קהלת יעקב" ו"מלא הרועים", שימש כרב הקהילה. כמו כן, העיירה נודעה כמרכז של תנועת החסידות והתנגדות לתנועת ההשכלה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה קרוב ל-1,300 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
כאשר כבשו הגרמנים את האזור בספטמבר 1939, ניצלו את התכנסות היהודים בבית הכנסת המרכזי בעיירה בראש השנה, והציתו את מבנה בית הכנסת, על מספר מהיהודים בו. גברים יהודים שהוצאו מבית הכנסת באלימות, וכן מאות יהודים נוספים, נלקחו ליער סמוך לעיירה, ושם נרצחו. כמו כן, הרסו הגרמנים את בתי העלמין היהודיים בעיירה.
בסוף ספטמבר 1939 גירשו הגרמנים את יהודי העיירה הנותרים מעבר לנהר סן, אשר נקבע בהסכם ריבנטרופ-מולוטוב כקו גבול בין שטחי הכיבוש הגרמניים והסובייטיים, והכריזו על העיירה כ"נקייה מיהודים". יהודי העיירה הוגלו בחלקם לסיביר בידי הסובייטים, בה רבים לא שרדו. רוב היהודים שנותרו בשטח הסובייטי נרצחו עם כיבוש האזור בידי הגרמנים במבצע ברברוסה.
כיום פועל במקום בית מדרש יהודי, אכסניה יהודית ופעילות יהודית בסמיכות לקברו של האדמו"ר רבי צבי אלימלך מדינוב.
אוטה ברהה

חיי משפחה

אוטה נולד ב-2 באוקטובר 1518 בטוסתרופ לטי ברהה וסופי ראד.
אוטה נשא לאישה את באטה בילה בשנת 1544. גם באטה הייתה אצילה דנית ממעמד זהה לזה של אוטה, ולשניים היו חוות, יערות ואדמות רבות בערים דניות כגון קופנהגן. את הטירה בנה במאה ה-16 ובנייתה נשלמה בשנת 1550.

חייו הפוליטיים

כאמור, אוטה היה בן למשפחה מבוססת ביותר באליטה הדנית. מתוקף מעמדו הרם וכדי להרחיב את טירתו שרף את יבוליהם של 7 איכרים והבריח אותם אל היער. אוטה היה בן ברית קרוב של מלך דנמרק ומאוחר יותר הפך להיות מושל הלסינבורג (כנראה בהשפעתו של פדר אוקס). משנת 1563 היה אוטה לאוליגרך, אחד מ-20 אנשים ששלטו בדנמרק.

מותו

בסוף שנת 1570 אוטה חלה מאוד ומת במאי 1571. בעזבונו של אוטה הייתה טירת קנוטסתורפ, 500 חוות, 60 קוטג'ים 14 טחנות קמח ובתים בקופנהגן.
גל לב

ביוגרפיה

גל לב נולד וגדל בתל אביב. אחרי שירותו הצבאי החל גל את לימודיו בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב (2007-2010) הוא למד במחזור עם ג'ייסון דנינו הולט וליאל דניר. בשנה השלישית ללימודיו הלחין וכתב מוזיקה להצגות של בני מחזורו שבהן גם שיחק, ביניהן "ז'ק ואדונו" בבימויו של מישה לוריא ו"הרומן שלי עם גאיה" בבימויו של מיקי גורביץ'. גל לב אף היה חלק מלהקת טררם. כיום הוא חלק מהרכב האינדי אלקטרוני סודה ביט עם אלון לוי (תמיד אותו חלום) ודותן מושונוב.
ג'יי רודרמן

ביוגרפיה

ג'יי רודרמן נולד ב-16 במרץ 1966 למשפחה יהודית בבוסטון. הוא הבכור מבין שלושת ילדיהם של מרשה ומורטון רודרמן. אביו היה מהמקימים של חברת מדיטק (Meditech) המספקת שירותי ניהול ידע עבור חברות בתחום הרפואי. הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת ברנדייס ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בוסטון. לאחר סיום בית הספר למשפטים הוא עבד כעוזר לתובע המחוזי בסיילם, מסצ’וסטס. בסתיו 2001 מונה לסמנכ”ל של הוועד האמריקאי-ישראלי לענייני ציבור (איפא"ק) במדינות ניו אינגלנד. בשנת 2005 ג’יי התגייס לצבא הגנה לישראל, והיה לאיש הקשר בין צה”ל ובין יהדות התפוצות. לאחר סיום שירותו הצבאי הוא חזר לאיפא”ק, הפעם כמנהל תחום המנהיגות במשרדי הארגון בישראל.
רודרמן עוסק בפעילות מקצועית ציבורית, הן בתחומי הפוליטיקה והמשפט, והן בסנגור ובכתיבה למען קידום התחומים המזוהים עם הקרן שהוא עומד בראשה. בתחום השילוב הוא יזם את הענקת פרס מורטון א. רודרמן לקבוצות ויחידים שקידמו את תחום השילוב. בין הזוכים בפרס נמצאים גם השחיין האולימפי מייקל פלפס והשחקנית זוכת פרס האוסקר מרלי מטלין. רודרמן היה ממובילי המאבק למען ייצוג הולם של אנשים עם מוגבלויות בתעשיית הבידור בהוליווד, כולל מתן אות הוקרה לסדרות וסרטים שעושים זאת. כמו כן רודרמן גם הוביל את הקמת לינק20, רשת פעילים חברתיים עם וללא מוגבלות הפועלת ברחבי העולם לקידום השיח ושינוי התפיסה בנושא השילוב. בתחום יחסי ישראל והקהילה היהודית בארצות הברית רודרמן יזם את הקמתה של תוכנית רודרמן ללימוד יהדות ארצות הברית באוניברסיטת חיפה. בנוסף, רודרמן הביא משלחות של חברי כנסת לסיורים לימודיים בארצות הברית, היה ממקימי השדולה ליחסי ישראל - יהדות ארצות הברית בכנסת, ויזם ימי עיון וכנסים בנושא לחברי הכנסת.
רודרמן מכהן בוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה, ושל ארגון הג'וינט העולמי והוא פעיל בקרב ארגונים שונים הפועלים לחיזוק הקשר בין יהדות ארצות הברית לבין ישראל. בנוסף, הוא בעל תואר ד"ר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ברנדייס ומטעם אוניברסיטת חיפה.
ג'יי נשוי לשירה רודרמן ויש להם ארבעה ילדים.
שארל אדואר גיום

קורות חייו

גיום נולד בעיר פלורייה  שבשווייץ, למשפחה שנמלטה ללונדון מצרפת בתקופת המהפכה, ולאחר מכן התיישבה בשווייץ. את חינוכו המוקדם עשה בנשאטל ולאחר מכן החל ללמוד במכון הטכנולוגי של ציריך, שם סיים את הדוקטורט. הוא שירת זמן קצר כקצין בצבא בטרם הצטרף ללשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות, שם החל לעבוד כעוזר ב-1883. בשנת 1902 מונה למנהל זוטר. מ-1915 ועד לפרישתו ב-1936 שימש כמנהל המוסד. 
גיום נישא ב-1888 ונולדו לו שלושה ילדים.

עבודתו

בזמן שירותו הצבאי הקצר בחיל התותחנים, למד גיום מכניקה ובליסטיקה, אך מחקריו הראשונים בלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות היו בתחום התרמומטריה. הוא ביצע ניסויים חשובים בתיקונים לתרמומטרים מבוססי כספית והיה זה שכייל במדויק את מדי הטמפרטורה בהם נעשה שימוש בלשכה. כן עסק במחקרים על ההתרחבות התרמית של התקנים עבור אורך ועסק בקביעת התקנים וההגדרות החדשות שנעשו ב-1889 ליחידות המטר (כמרחק בין שני פסים על מוט העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום) והקילוגרם (מסתו של מוט העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום).
מחקריו של גיום על סגסוגות ניקל-ברזל הובילו למחקר שיטתי של סדרה שלמה של סגסוגות וגילוי האינבר, האלינבר וסגסוגות נוספות, בהן נעשה שימוש נרחב לבניית מכשירים למטרות מדידה בתחום הגאודזיה, אסטרונומיה (שעונים) וכרונומטרים. הוא כתב מאמרים רבים שפורסמו על ידי הלשכה. 
גיום עבד עם כריסטיאן בירקלנד  במצפה הכוכבים בפריז, שם ביצע מספר ניסויים במדידות תרמוסטטיות והיה לראשון שקבע את הטמפרטורה של החלל החיצון.
גיום זכה באות לגיון הכבוד ותואר דוקטור של כבוד מהאוניברסיטאות בז'נבה , פריז ונשאטל . כיהן כנשיא החברה הצרפתית לפיזיקה .
אטרקציה תיירותית

אטרקציה תיירותית (באנגלית: Tourist attraction) היא מקום מעניין שבו תיירים מבקרים, בדרך כלל בשל הערך התרבותי הרב, החשיבות ההיסטורית או היופי הטבעי או הבנוי של המקום, המספק מקום בילוי לשעות הפנאי, הרפתקה או שעשועים.

סוגים

מקומות בעלי יופי טבעי כגון חופים, אתרי נופש על איים טרופיים עם שוניות אלמוגים, טיולי קמפינג בפארקים, הרים ויערות לאומיים, הם דוגמאות לאטרקציות תיירותיות מסורתיות לבלות בהם את חופשות הקיץ. דוגמאות נוספות של אטרקציות תיירותיות תרבותיות כוללות מקומות היסטוריים, מונומנטים, מקדשים עתיקים, גני חיות, מוזיאונים וגלריות לאמנות, גנים בוטניים, בניינים ומבנים (למשל, טירות, קתדרלות, ספריות, בתי סוהר לשעבר, גורדי שחקים, גשרים), פארקי שעשועים וקרנבלים, מוזיאונים פתוחים, רבעים של קהילות אתניות (למשל: צ'יינטאון, איטליה הקטנה וכדומה), רכבות היסטוריות ואירועי תרבות. סיורים במפעל, מורשת תעשייתית, אמנות יצירתית וסדנאות אמנות הם יעדים המיועדים לנישות תרבותיות כמו תיירות תעשייה ותיירות יצירתית.
תיירות חברתית, המבוססת על מפגשים עם פעילים במגוון תחומים דוגמת חינוך, סביבה או קידום אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים, הוא תחום חדש יחסית הרוכש לו קהל מתעניינים גדל והולך.
לעיתים, אטרקציות תיירותיות נוצרות על מנת לנצל את אגדות, כגון אתר התרסקותו של עצם בלתי מזוהה (לכאורה), ליד רוזוול, ניו מקסיקו או תצפיות על המפלצת מלוך נס בסקוטלנד. מקומות הימצאותם של רוחות רפאים (לכאורה) יכולים גם כן לשמש כאטרקציות תיירותיות.
קהילות אתניות עשויות להפוך לאטרקציות תיירותיות, כגון צ'יינטאון בערים שונות בארצות הברית; והשכונה הבריטית השחורה בריקסטון שבלונדון, אנגליה. במקרים אחרים, מהווה חג או פסטיבל מקומי משאב תיירותי. כך לדוגמה חגיגות המרדי גרא בניו אורלינס, מצעד הגאווה בתל אביב, הקרנבל בברזיל, ועוד.
בארצות הברית, בעלים ומשווקים של אטרקציות תיירותיות מפרסמים על שלטי חוצות בצידי כבישים מהירים, במיוחד באזורים מרוחקים. אטרקציות תיירותיות לעיתים קרובות מספקות חוברות חינם לצורך קידום מכירות ופליירים המחולקים במרכזי מידע, מסעדות מזון מהיר, חדרים או בלובי בתי מלון ומוטלים, ואזורי שירות.
בעוד שאטרקציות תיירותיות רבות מספקות למבקרים בהן חוויות בלתי נשכחות, תמורת תשלום כניסה במחיר סביר או אפילו בחינם, ישנם מקומות שעלולים להתגלות כמספקי חוויות בעלות איכות נמוכה, ובמחירים מופקעים (של דמי הכניסה, המזון והשתייה הנמכרים במקום, המזכרות וכדומה), וזאת על מנת להרוויח על חשבון התיירים. מקומות כאלה ידועים בכינוי "מלכודות תיירים" (באנגלית: "Tourist Traps").
אטרקציות תיירותיות פופולריות בתוך ערים גדולים הם אמצעי תחבורה יוצאי דופן, כגון אלו המעניקים סיורים ברחבי העיר על ספינות, אוטובוסים לתיירים וכדומה.

יעדים תיירותיים

יעד תיירותי (באנגלית: Tourist destination) הוא עיר, עיירה, או אזור אחר אשר, מבחינה כלכלית, תלוי במידה משמעותית בהכנסות שמקורן בתיירות, או "ארץ, מדינה, אזור, עיר, או עיירה, אשר משווקת את עצמה, או משווקת על ידי אחרים, כמקום המיועד לביקורם של תיירים". המקום עשוי להכיל אטרקציה תיירותית אחת או יותר, ואולי אף כמה "מלכודות תיירים" (tourist traps). העיר סיאם ריפ, לדוגמה, היא יעד תיירותי פופולרי בקמבודיה, בעיקר בשל קרבתה למקדשים שבאנגקור.
טרופיקל איילנד ריזורט (באנגלית: Tropical Island Resort) הוא אי או ארכיפלג שתלוי, בין השאר, בתיירות כמקור הכנסה. איי הבהאמה בארכיפלג האיים הקריביים, באלי שבאינדונזיה, פוקט שבתאילנד, הוואי, פלאוואן שבפיליפינים, פיג'י שבאוקיינוס השקט ואיביזה שבים התיכון הם דוגמאות לאתרי נופש פופולריים שכאלו.
פדרו לסקוראין

כהונת הנשיאות

כדי לשוות למהלך החלפת שלטונו של פרנסיסקו מדרו מראה חוקי, שכנעו בכירים בממשל את מדרו שהיה אסיר בארמון הלאומי להתפטר בטענה שכך יינצלו חייו. לפי חוקת 1857 של מקסיקו שהייתה אז בתוקף, במקרה של נבצרות נשיא נבחר עוברת הנשיאות לפי הסדר הזה: סגן הנשיא, התובע הכללי, שר החוץ ושר הפנים. בעת ההפיכה עצרו אנשיו של ויקטוריאנו ורטה יחד עם מדרו גם את סגנו ואת התובע הכללי. בשלב הבא ורטה תכנן שלסקוראין יושבע כנשיא מתוקף תפקידו כשר החוץ, ואז הוא ימנה את ורטה עצמו לשר הפנים ויתפטר. כך נוצר מצב שבו כיהן לסקוראין כנשיא מקסיקו ה-34 לתקופת כהונה של פחות משעה ב-19 בפברואר 1913. גרסאות שונות ניתנו לזמן המדויק של כהונתו והן נעות בין 15 ל-56 דקות. בכך, הייתה כהונתו לכהונה הקצרה ביותר המתועדת בהיסטוריה הבינלאומית. באותו ערב התכנסה ישיבה מיוחדת של הקונגרס שאישרה תחת איומי רוביהם של חיילי ורטה את המינוי.
ימים ספורים לאחר מכן בוימה ההתקפה הידועה על שומריהם של פרנסיסקו מדרו וסגנו חוסה מריה פינו סוארס , שנוצלה כדי לרצוח את שניהם תוך כדי התגוננות מפני ניסיון חילוצם.
ורטה הציע ללסקוראין מושב בממשלתו אך הוא סירב, פרש מהפוליטיקה וחזר לעסוק בלימודי משפטים ובעריכת דין.
אבריאל בר יוסף

ביוגרפיה

בר יוסף הוא בעל תואר ראשון בהנדסת אוניות והנדסת מכונות מאוניברסיטת גלאזגו, ותואר שני בהנדסת אוניות מאוניברסיטת מישיגן. נשוי לעליזה, עובדת משרד הביטחון, ואב לארבעה. מתגורר בזכרון יעקב.
בר יוסף הוא בוגר ביה"ס לקציני ים עכו ושירת בחיל הים במשך כ-25 שנים. בתפקידו האחרון שימש ראש מספן הציוד בשנים 1999 עד 2003.
לאחר שחרורו עבד ברפאל - מערכות לחימה מתקדמות בתחום יזום וניהול התעשייה הימית בישראל. כמו כן שימש דירקטור בחברה הכלכלית של זכרון יעקב ודירקטור חיצוני בחברת זוקו שילובים. בשנים 2004 עד 2009 כיהן כמנהל ועדת החוץ והביטחון של הכנסת וכמנהל הוועדה לתקציב הביטחון בכנסת. בשנים 2009 עד 2015 שימש משנה לראש המטה לביטחון לאומי. במסגרת זו היה חבר הוועדה הבינמשרדית לבחינת מדיניות הממשלה בנושא משק הגז הטבעי בישראל ("ועדת צמח"). ב-2012 מונה ליו"ר נמל חיפה וכיהן בתפקיד מספר חודשים.
בפברואר 2016 הודיע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו על מינויו של בר יוסף לראש המטה לביטחון לאומי. בעקבות ההודעה דרשה תנועת אומ"ץ לבטל את המינוי בשל חשדות בקבלת טובות הנאה וניגוד עניינים. ביולי של אותה שנה הודיע בר יוסף שאיננו מעוניין בתפקיד ושפניו למגזר הפרטי.

חשדות לפלילים

קטע זה עוסק באירוע אקטואלי או מתמשך. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים.

פרשת הצוללות

בנובמבר 2016 נחקר בחשד לקבלת שוחד מאיש העסקים הגרמני מייקל הרצוג, שניסה לקדם מיזם הנזלת גז טבעי בישראל, ונשלח למעצר בית לחמישה ימים. בדצמבר הוטל צו עיקול על הווילה שלו. ב-10 ביולי 2017 נחקר במסגרת תיק 3000 ומעצרו הוארך בארבעה ימים. אשתו, עליזה, נחקרה אף היא בשתי הפרשות. בנובמבר 2018 הודיעה המשטרה כי נתגבשה תשתית ראייתית נגד בר יוסף לביצוע עבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים וקשירת קשר לביצוע פשע.

מתווה הגז

ב-23 בנובמבר 2017 הודיעה משטרת ישראל כי בסיום חקירת יאח"ה נגד בר יוסף התגבשה תשתית ראייתית לכאורה לביסוס החשד למעורבותו בעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים ועבירות לפי חוק איסור הלבנת הון, בעת שכיהן כמשנה לראש המטה לביטחון לאומי. על פי ההודעה הוא חשוד בקבלת שוחד מאיש עסקים גרמני בתמורה לקידום האינטרסים שלו בוועדת צמח שדנה במתווה הגז.
יוניקה מינונה

יוניקה מינונה (ברומנית: Ionică Minune) הוא שם הבמה של האקורדיוניסט אנה גאורגה (Ene Gheorghe), שנולד ב-13 בפברואר 1959, ברומניה וכונה גם "מלך האקורדיוניסטים".

ביוגרפיה

אנה גאורגה נולד בכפר פייטרוסו, במועצה קוסטשט, במחוז בוזאו, במשפחה של צוענים מוזיקנטים. לסב של אנה גאורגה, הקובזר יון פטריקה (Ion Petrică), היו 11 בנים וכולם היו לאוטארים. כבר בגיל ארבע, בהדרכת אביו, התחיל גאורגה לנגן באקורדיון.
אנה גאורגה למד בבית הספר והיה תלמיד טוב, ששאף להיות שוטר, אולם אביו חלה ומת, והוא נאלץ בנסיבות אלה לצאת לעבוד כאקורדיוניסט, כדי לעזור בכלכלת המשפחה. בגיל 17 התחתן ועבר עם רעייתו לבוקרשט. הוא קיבל את כינויו, יוניקה מינונה (מינונה ברומנית פירושו "פלא") מחברו, נגן הצימבלום טוני יורדקה, שהתפעל מנגינתו, ונהג להציגו בשם זה בפני הציבור.
מינונה התפרנס היטב מנגינתו ולדבריו הרוויח יותר מזמרים והיה מקבל עבור ערב אחד יותר משכר חודשי של מנהל בית חרושת. מ-1979 התחיל להופיע גם מחוץ לרומניה, בצרפת, בספרד, באיטליה, ביפן, בגרמניה ואפילו במלזיה.
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים עבר מינונה להתגורר בצרפת ואפילו קיבל אזרחות צרפתית. בתקופה זו המציא את הסגנון המוזיקלי jazz manouche. ב-2006 שב והתיישב ברומניה.
מינונה חסר השכלה מוזיקלית מסודרת ואינו יודע לקרוא תווים. הוא אוהב בעלי חיים ומגדל כלבים וחתולים. מינונה אוהב ביגוד והנעלה איכותיים, של יצרנים מפורסמים ויש לו יותר מ-300 חליפות. פעם ייבא מיפן 2,5 טונות של בגדים ונעליים לצרכיו האישיים. יש לו גם מבחר גדול של שעוני יד, צמידים, מצתים, שרשראות וטבעות.
בית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה (רוסיה)

בית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה (ברוסית: Федеральное военное мемориальное кладбище) הוא בית קברות צפונית לעיר מוסקבה שברוסיה, המיועד לקבורתם של ראשי השלטון הרוסי ונכבדיו – נשיאים, חלק משרי הממשלה, ומנהיגים צבאיים בעלי חשיבות, וכן אנשי כוחות הביטחון והחירום וחיילים. בית העלמין צפוי להכיל, לפי הפרסומים, עד כ-40 אלף יחידות קבורה. במקור בית הקברות היה אמור להיחנך בשנת 2011, אך נחנך לבסוף ב-21 ביוני 2013 משבוצעה הקבורה הראשונה. בית הקברות ממוקם לא הרחק מהכפר סגוניקי, צפונית לעיר מיטישצ'י במחוז מוסקבה, סמוך לבית הקברות וולקובסקי.
תכנונו של האתר, ששטחו המיועד הוא כ-530 דונם, החל בתחילת שנות התשעים על ידי גוף התכנון הממשלתי מוספרויקט-4. לדברי המתכנן הראשי שם לשעבר, אלכסנדר טרנין, הוא התכוון ליצור לאתר עיצוב מינימליסטי. ממשלו של נשיא רוסיה הראשון בוריס ילצין הקפיא את הפרויקט, אך הוא קם לתחייה לאחר כניסתו של ולדימיר פוטין לתפקיד הנשיא בשנת 2000. אז הועבר תכנון האתר לידי גוף תכנון אחר ולבש סגנון מונומנטלי בהרבה. על פי התוכנית יהיו בבית העלמין בנוסף לחלקות קבורה גם אובליסקים ופסלים גדולי ממדים של דמויות מן ההיסטוריה של רוסיה. לדברי המתכנן הראשי הנוכחי של האתר, סרגיי גוראייב, ייעודו העיקרי של האתר יהיה לקבורה, אך הוא מיועד גם לשמש כפנתאון לגדולתה של רוסיה, והוא יהיה בעל אותה מידת חשיבות כשל בית הקברות הלאומי ארלינגטון שבארצות הברית.
לדברי המתכנן גוראייב, אפשר שקבריהם של הנשיא ילצין ושל מנהיגים מן העידן הסובייטי – וביניהם גופת לנין ואפרו של סטלין - יועברו אל בית העלמין ממקומות מנוחתם הנוכחיים בבית הקברות של חומת הקרמלין ומבית העלמין נובודוויצ'יה. עיצובו המיועד של האתר שנוי במחלוקת ברוסיה ויש הטוענים כי הוא גרנדיוזי מדי ].
בית העלמין נפתח בטקס ממלכתי ב-22 ביוני 2013 ביום הזיכרון הלאומי של רוסיה ובו ביום בוצעה הקבורה הראשונה, משנקברו שרידי חייל אלמוני, שנמצאו בחפירה ארכאולוגית במחוז סמולנסק. באוגוסט 2013 נחנכה במתחם כנסיית הנזיר סרגיוס מראדונז'.
נכון לאוקטובר 2019, בוצעו 118 קבורות.
קיי. אר. רייקיאוויק

היסטוריה

קיי. אר. הוקמה ב-16 בפברואר 1899 ברייקיאוויק וזהו מועדון הספורט הוותיק ביותר באיסלנד כולה.  קיי. אר. הייתה קבוצת הכדורגל היחידה ברייקיאוויק במשך כעשור אך עם הזמן החלו להופיע לה יריבות עירוניות. קיי. אר. זכתה באליפות האיסלנדית הראשונה בעונת 1912 לאחר משחק גומלין נגד פראם רייקיאוויק.
לאחר הזכייה בתואר החליטה הקבוצה לאמץ בצבעי מדי הקבוצה את מדי הקבוצה שתזכה באותה עונה בפרמייר ליג האנגלי באותה עונה ללא חשיבות לאיזו קבוצה זו תהיה. בסופו של דבר אימצה הקבוצה את צבעי המדים של ניוקאסל יונייטד.
הקבוצה זכתה באליפות הראשונה לאחר פיצול הליגה לשניים ב-1955 וכן באליפות בשנת 1959 בה החלה להיות נהוגה שיטת שני משחקים-חוץ ובית.  קיי. אר. גם זכתה בגביע האיסלנדי הראשון בשנת 1960. קיי. אר. הייתה הקבוצה הראשונה מאיסלנד שהשתתפה במפעל אירופי כלשהו כאשר שיחקה בליגת האלופות נגד קבוצת ליברפול בשנת 1964 (היה זה משחקה הראשון של ליברפול במעמד אירופי כלשהו), בשני המשחקים ניצחה ליברפול ועלתה שלב. קבוצה הנשים של המועדון הייתה לקבוצת הנשים האיסלנדית הראשונה שמשחקת במפעל אירופי כלשהו בשנת 2001.
הקבוצה זכתה באליפותה ה-20 במספר בעונת 1968, אז באותה העונה נראה היה כי הקבוצה נמצאת מעל רמת הליגה המקומית בגלל הקלות בה זכתה באליפות, איש לא שיער שייקחו לקבוצה 31 שנים לזכות באליפותה הבאה. הקבוצה הורדה באופן מפתיע לליגה השנייה בעונת 1977 וכן הייתה קרובה מאוד לאליפות בשנים 1990, 1996 ו-1998 אך בכל אחת מהעונות הקבוצה לא הגיעה לתואר הנכסף. בשנת 1999, זכתה הקבוצה בתואר אחרי שנים רבות של בצורת תארים.
כיום לקבוצה 27 אליפויות ו-14 גביעים, יותר מלכל קבוצה אחרת באיסלנד.
ג'ון גלאבר

ביוגרפיה

גלאבר נולד בעיר קינגסטון  שבמדינת ניו יורק וגדל בסולסברי , מרילנד, שם למד בתיכון ויקומיקו  ובאוניברסיטת טאוסן . לאחר מכן למד בבית הספר למשחק בוורלי הילס פלייהאוס  שבבוורלי הילס, קליפורניה.
ב-2016 התחתן עם הפסל אדם קורצמן לאחר 22 שנות היכרות.
לואיז אליזבת, נסיכת צרפת

ביוגרפיה

לואיז אליזבת נולדה יחד עם אחותה התאומה הנרייט, נסיכת צרפת ב-14 באוגוסט 1727 בארמון ורסאי, ללואי החמישה עשר, מלך צרפת ולמריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין. לואיז אליזבת גדלה יחד עם אחיותיה בארמון, וחונכה על ידי מארי איזבל דה רוהאן, דוכסית טלארד.
ב-26 באוגוסט 1739 התחתנה לואיז אליזבת על ידי שליח עם בן דודה פליפה, הרוזן השנים עשר של צ'ינצ'ון, בנו של פליפה החמישי, מלך ספרד, וב-25 באוקטובר אותה שנה מומשו הנישואים באלקלה דה אנארס. כללי ההתנהגות בחצר המלוכה הספרדי היו יותר מחמירים, ועד מהרה נכנסה לואיז אליזבת לחיכוכים עם חמותה אליזבטה פארנזה.
בשנת 1748 עם סיום מלחמת הירושה האוסטרית, הועברה השליטה בדוכסות פארמה מידי בית הבסבורג לידי בעלה פליפה, שהוכתר כ"פיליפו, דוכס פארמה". בשנת 1749 הגיעה לואיז אליזבת לפארמה, לאחר ביקור בן כמה חודשים בארמון ורסאי. בשנת 1752 מתה אחותה התאומה הנרייט, נסיכת צרפת, ולואיז אליזבת נסעה להלווייתה בצרפת, ונשארה שם כמעט שנה. בשנת 1757 נסעה לואיז אליזבת שוב לצרפת, על מנת להסדיר את נישואי בתה איזבלה, נסיכת פארמה ליוזף, ארכידוכס אוסטריה.
ב-6 בדצמבר 1759 מתה לואיז אליזבת בעת שהותה בצרפת, וב-27 במרץ 1760 נקברה על יד אחותה הנרייט. בשנת 1793 לאחר המהפכה הצרפתית, חוללו קבריהם של השתיים.