google/wiki40b huggingface dataset:
סיריזה

היסטוריה

סיריזה הוקמה בשנת 2004 כברית של תנועות שמאל יווניות בעלות אידאולוגיות שונות: ניאו קומוניסטיות, סוציאליסטיות, ירוקות, טרוצקיסטיות, מאואיסטיות, סוציאל-דמוקרטיות. בראשות הקואליציה עמדה התנועה סינאספיסמוס, שעזבה את המפלגה הקומוניסטית היוונית (KKE) בשל תמיכתה החוזרת ונשנית של האחרונה בברית המועצות. 
בבחירות לפרלמנט היווני בשנת 2012 זכתה סיריזה ליותר מ-1.6 מיליון קולות ול-71 מנדטים, והפכה למפלגה הגדולה באופוזיציה, והשנייה בגודלה בפלרמנט. לאחר הצלחתה המסחררת של סיריזה בבחירות 2012, הוחלט לאחד את הפלגים השונים למפלגה אחת. בבחירות לפרלמנט האירופאי בשנת 2014 זכתה למספר הקולות הרב ביותר ביוון, 1.5 מיליון, שהניבו 6 מנדטים. מנהיגה ציפראס אף היה המועמד של השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק (מפלגה באיחוד האירופי) לתפקיד נשיא הפרלמנט.
ב-29 בדצמבר 2014, לאחר שהפרלמנט היווני כשל בבחירת נשיא חדש למדינה, הפרלמנט פוזר, ועל פי החוקה היוונית הוחלט שיתקיימו בחירות בזק ב-25 בינואר 2015. המפלגה הובילה במרבית הסקרים, בעיקר בגלל מצעה שהתנגד למדיניות הצנע שהוטלה על יוון על ידי האיחוד האירופי. הפופולריות הגואה והעלייה בסקרים הדאיגו את מדינות האיחוד האירופי כמו גם משקיעים זרים ביוון. המפלגה זכתה לגיבוי ממנהיג קונגרס איחוד הסחר הבריטי, פרנסיס או-גריידי שהגדיר את מדיניות הצנע היוונית כ"כוחות רבי עוצמה הנעים כנגד האינטרסים של העם היווני"]. עם אחוזי הצבעה גבוהים במיוחד (98%), המפלגה זכתה בבחירות 2015 ב-36% שתורגמו ל-149 מתוך 300 המושבים בפרלמנט היווני, מה שהפך אותה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. כבר למחרת הבחירות נחתם הסכם קואליציוני עם מפלגת "היוונים העצמאיים" (שזכו ב-13 מושבים), מפלגה שמרנית לאומית המתנגדת אף היא למדיניות הצנע שהוטלה על יוון.
באוגוסט 2015 הודיע מנהיג המפלגה, אלכסיס ציפראס, על התפטרותו מראשות הממשלה, עקב מחלוקות פנימיות במפלגה על רקע הסכם החילוץ שהוצע ליוון. ב-20 בספטמבר 2015 נערכו בחירות לפרלמנט היווני, בהן זכתה המפלגה ב-145 מושבים. ב-21 בספטמבר 2015 הושבע ציפראס בשנית לראש ממשלת יוון, לאחר שעלה בידו להקים קואליציה עם מפלגת "היוונים העצמאיים".
בבחירות לפרלמנט ההלני שנערכו ב-7 ביולי 2019, זכתה סיריזה ב-86 מושבים בלבד, לעומת 158 של מפלגת דמוקרטיה חדשה השמרנית.
רפאל ויס

ביוגרפיה

רפאל חיים ויס נולד למאיר ולאה וייס בדברצן, הונגריה, שם כיהן אביו ברבנות. בהיותו בן ארבע הובא עם הוריו למחנה הריכוז ברגן-בלזן ומשם לשווייץ במסגרת ההסכם שחתמו ישראל קסטנר ואנשי ועד העזרה וההצלה עם אדולף אייכמן. ב-2 בספטמבר 1945 (כ"ז באלול ה'תש"ה, יום הולדתו החמישי) עלה עם משפחתו לארץ ישראל.
סיים את לימודיו בבית הספר "מעלה" בירושלים בשנת 1958 וקיבל פטור משירות צבאי בצה"ל מסיבות בריאותיות. בשנה זו החל בלימודי מקרא ולשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1963 סיים בהצטיינות את לימודיו לתואר ראשון בשני המקצועות. בשנת 1968 סיים בהצטיינות את לימודיו לתואר שני במקרא. על עבודת הגמר שלו לתואר השני, "חילופי שרשים נרדפים בין נוסחת המסורה והנוסחה השומרונית של התורה" זכה בפרס בן צבי (ה'תשכ"ח 1968). בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית, על חיבורו אודות התרגום הארמי לספר איוב.
בד בבד עם לימודיו שימש כספרן בספריות האוניברסיטה העברית בין השנים 1961–1967 ואף לימד מקרא בבית הספר האוניברסיטאי להשתלמות מורים בת"א (ה'תשכ"ה - ה'תשל"א) ובמכון האוניברסיטאי בחיפה (ה'תשכ"ו - ה'תשכ"ט).
החל משנת ה'תש"ל החל ללמד בחוג למקרא של אוניברסיטת תל אביב עד לשנת ה'תשל"ג, שנה בה נשא דברים בקונגרס העולמי השישי למדעי היהדות. בשנת ה'תשל"ד לימד באוניברסיטה העברית מספר חודשים כמרצה מן החוץ ובשנת ה'תשל"ה מונה כמרצה מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
נפטר בי' בחשוון ה'תשל"ה, 26 באוקטובר 1974 בירושלים, ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
על שמו קרויה כיכר רפאל ויס בשכונת רחביה בירושלים.
אל, נצור את הצאר!

אל, נצור את הצאר! (ברוסית: Боже, Царя храни!‎) היה ההמנון הלאומי של האימפריה הרוסית משנת 1833 עד שהוחלף בעקבות מהפכת פברואר בשנת 1917. 
מילות השיר נכתבו על ידי ואסילי ז'וקובסקי והמנגינה הולחנה על ידי אלכסיי לבוב לתחרות לבחירת המנון שנערכה בשנת 1833.
מלחינים רבים השתמשו בשיר ביצירותיהם, במיוחד פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, אשר השתמש בו בהפתיחה 1812 וביצירות אחרות, ושארל גונו, שהשתמש בו ב"פנטזיה על ההמנון הלאומי הרוסי". המנגינה שימשה גם במזמורים נוצריים רבים ובאלמה מאטר באוניברסיטאות.
כהמנון של רוסיה ושיר הלל לצאר, הושר השיר בבתי כנסת ברוסיה ביום הכתרת הקיסר. בתקופת אלכסנדר השלישי הושר ההמנון לכבוד הינצלו מתאונת הרכבת וכן בכינוסים מיוחדים לתפילה ציבורית לרפואתו. השיר הושר גם בחגיגות יהודיות בהם השתתפו פקידי הצאר, כמו חנוכת בית כנסת.
דליה בכר

דליה בכר (נולדה ב-26 באוגוסט 1948) היא אמנית רב-תחומית וחוקרת אמנות. כאמנית, הציגה תערוכות יחיד והשתתפה בתערוכות קבוצתיות. בעבודותיה היא שואבת מהאוטוביוגרפיה שלה (זהות, שפה, גבולות, אובדן) ומשתמשת במבחר אמצעים (ציור, מיצב, צילום, קול) וחומרים -  חלקם נקשרים לבית ולהזנה  (אבק, קפה, אורז, צלחות), וחלקם מזוהים עם עמלנות נשית (חוטים, סיכות).
כחוקרת, מתמחה באמנות פמיניסטית. ספרה, המושתת על עבודת הדוקטור ייצא לאור בהוצאת "רסלינג".

ביוגרפיה

נולדה בעיראק (בגדד) 1948, בת זקונים למשפחת שמש. המשפחה, בת  אחד עשר ילדים עלתה ארצה בשנת 1951 והשתכנה ברמת גן. אביה פתח חנות מכולת בחולון ואמה הייתה עקרת בית.
למדה בבית הספר היסודי "המרכז" ובתיכון "דביר" ברמת-גן.  בילדותה גילתה כישרונות משחק וכתיבה. שיחקה בתיאטרון הילדים "תליל תילון" (בניהולו של מנחם גולן) והייתה עיתונאית קטנה (ע"ק) בשבועון הילדים  "הארץ שלנו". ב-1970 נישאה למשה בכר. הם התגוררו ברמת החייל, שם ילדה את בנה תומר (1972). בשנת 1975 עברו לגור בהרצליה, שם ילדה את בתה הדס (1977). בנובמבר 2014 נפטר בנה ממחלת הסרטן.
במקביל לאומנות בכר לימדה בבתי ספר אומנות והייתה מדריכה פדגוגית במשרד החינוך עד לפרישתה מתחום ההוראה בשנת 2009.
ב־1967 למדה פיסול במכון לאמנות בבת-ים בהדרכת הפסל יעקב אפשטיין וכמה שנים מאוחר יותר המשיכה בלימודי הפיסול ב"מכון אבני" בהדרכת הפסל משה שטרנשוס. ב-1983 למדה אמנות וחינוך לאמנות ב"מדרשה למורי אמנות" ברמת השרון.
לבכר תואר ראשון באוניברסיטה העברית ותואר שני מאוניברסיטת תל אביב. ב-2014 היא סיימה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטור: "התנגדות לדימויי ונוס כמודל של יופי נשי באמנות פמיניסטית", בהנחיית פרופ' חנה נוה וד"ר רות מרקוס.
אריק השלישי, מלך דנמרק

חייו

אריק נולד באי פין. אמו הייתה הנסיכה רגנהילד, בתו של המלך אריק הראשון ואביו היה האציל הדני, האקון סוניבסון, נינו של המלך מגנוס הראשון ("הטוב"), שהיה מלך דנמרק ונורווגיה. אריק היה אחיינו של אריק השני, מלך דנמרק והוא נלחם לצדו בקרב פוטביק ב-1134 וירש אותו כאשר הוא נרצח ב-1137. לא ידוע הרבה על תקופת מלכותו של אריק השלישי. כרוניקנים בני התקופה חלוקים על אישיותו כמלך והם תיארו הן אדם פסיבי ולא החלטי והן לוחם אמיץ לב ונחוש.
אריק נאלץ להלחם על כס מלכותו כנגד בן דודו, האנטי-מלך אולף הארלדסון. אולף ביסס את כוחו בסקונה ב-1139 וניסה להדיח את אריק מכס המלכות, עד שאריק הביסו והרגו ב-1141 ליד הלסינגבורג. במהלך מלחמות האזרחים, פלשו הונדים לחופי דנמרק ולא נתקלו בהתנגדות של ממש. אריק תמך במגנוס הרביעי, מלך נורווגיה ובזיגורד סלמבה במלחמת האזרחים הנורווגית. הוא פעל להגדלת כוחה של הכנסייה, בעיקר של מנזר קנוט הקדוש באודנסה, והיו לו יחסים קרובים עם אסקיל, בישוף רוסקילדה.
ב-1146 התפטר אריק מתפקידו, המלך הדני היחיד שעשה כן, מסיבות בלתי ידועות. הוא פרש למנזר קנוט הקדוש, שם מת ב-27 באוגוסט אותה שנה ושם הוא נקבר. ניתן להסביר את התפטרותו בהקשר למסקנה שהוא הגיע כי הוא חסר יכולת לשלוט, או בשל מחלתו שממנה מת בסופו של דבר.

מורשתו

כינויו של אריק היה "הכבש" (בדנית: Lam). ניתן לפרש כינוי זה בהקשר לשה האלוהים, שכן הוא היה אדם אדוק בדתו, מתון ונדיב, או שהוא מצביע על היותו מלך חלש ורך לבב. ב-1144 הוא נשא לאישה את לוטגרד מזלצודל, נישואים שמצביעים על ההשפעה הגרמנית ההולכת וגוברת שהייתה על דנמרק. הזוג לא הביא ילדים לעולם למרות שלאריק היה בן מחוץ לנישואין, מגנוס.
איגנץ פון פופיל

חייו

פון פופיל החל את הקריירה השחמטאית שלו בלבוב בשנת השמונים של המאה ה-19. בשנת 1886 הגיע למקום העשירי בתחרות וינה. בשנת 1887 הגיע למקום השני בתחרות וינה. בשנת 1889 חלק מקום 3–4 בתחרות וינה, וחלק מקום 5–6 בתחרות ברסלב (ניצח: עמנואל לסקר). בתחרות זו ניצח פון פופיל את אלוף העולם עמנואל לסקר בכלים השחורים.
בשנת 1892 חלק מקום 1–3 בשלב המוקדמות וסיים שביעי בתחרות דרזדן. בשנת 1895 ניצח בתחרות לבוב. בשנת 1896 חלק מקום 2–3 בתחרות אייזנך, הגיע למקום ה-13 בתחרות בודפשט וניצח בתחרות לבוב. בשנת 1897 חלק מקום 1–2 בתחרות המוקדמות וניצח בתחרות ברלין. בשנת 1898 חלק מקום 10–11 בתחרות קלן. בתחרות זו ניצח פון פופיל את דוד ינובסקי.
בשנת 1899 הגיע למקום התשיעי בתחרות וינה. בשנת 1900 חלק מקום 11–12 בתחרות מינכן. בשנת 1902 הגיע למקום ה-18 בתחרות הנובר ולמקום ה-16 בתחרות מונטה קרלו. בתחרות זו ניצח פון פופיל את גאורג מרקו.
בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הגיע למקום השישי בתחרות וינה. לאחר המלחמה נחשב פון פופיל לאחד משחקני השחמט החזקים ביותר בלבוב. בשנת 1925 הגיע למקום השני באליפות לבוב.
ג'יימי קינג

ביוגרפיה

קינג נולדה באומהה, נברסקה, לרוברט וננסי קינג, מלכת יופי. שמה הפרטי, בא משם דמותה של לינדזי וגנר, "ג'יימי סומרס", מהסדרה "האישה הביונית". הוריה של קינג התגרשו. היא למדה בבית הספר לדוגמנות של ננסי בונדס, ולאחר מכן נשרה מכיתה י' ב"תיכון ווסטסייד" ב-1995.

קריירת דוגמנות

קינג התגלתה בנובמבר 1993, כשהייתה בת 14, על ידי הסוכן מייקל פלוטי, אשר הזמין אותה לניו יורק כדי להתחיל קריירת דוגמנות באופן מקצועי. קינג בחרה לאמץ את כינוי ילדותה, ג'יימס, למשך קריירת הדוגמנות שלה, ויותר מאוחר, לתחילת קריירת המשחק שלה.
קינג הצליחה בתור דוגמנית אופנה, ובגיל 15, הצטלמה למגזינים "ווג", "מדמואזל", "אלור" ו"שבע עשרה". ב-4 בפברואר 1996 הופיעה קינג על כתבת השער של מגזין "The New York Times" והופיעה בתצוגת אופנה עבור "שאנל" וכריסטיאן דיור. ב-1998 הנחתה יחד עם הדוגמנית-שחקנית, רבקה רומיין, את התוכנית "House of Style" מ-1998 עד 2000.
השתתפה בקומדיה מחכים לנצח, שיצא לאקרנים ב-2010.
ב-2012 השתתפה בקליפ Summertime Sadness של הזמרת לנה דל ריי.

חיים אישיים

בינואר 2005, פגשה קינג את קייל ניומן שהיה במאי הסרט Fanboys בו השתתפה. השניים נישאו ב-23 בנובמבר 2007 ונולד להם בן בשם ג'יימס נייט ניומן ב-6 באוקטובר 2013.
קישוא ממולא

קישוא ממולא הוא מאכל של קישואים ממולאים שמקורו במזרח התיכון. את המאכל מכינים בעיקר בישראל, מצרים, סוריה, לבנון, ירדן, עיראק וקפריסין, ששם מוכר בשם כוסא מחשי (בערבית: كوسة محشي). מילוי הקישואים, בדרך כלל, מורכב מתערובת של בשר בקר או כבש ביחד עם אורז. את הקישואים הממולאים בדרך כלל מבשלים בסיר כשהם טבולים ברוטב בעל חמיצות גבוהה, כגון מיץ לימון או עגבניות.
למאכל כמה וכמה גרסאות שונות ומגוונות הכוללות כאלה עם שורשים במטבח הסורי, הלבנוני, הטורקי והקפריסאי. את הגרסה הסורית, לדוגמה, מכינים עם לימון, נענע ושום, ואילו בגרסה הקפריסאית נהוג גם למלא את פרחי הקישואים. ישנן גם גרסאות צמחוניות למאכל זה אשר אינן עושות שימוש בבשר כלל.
אנטוניו דה קבסון

ביוגרפיה

קאבסון נולד בקסטריו מוטה דה חודיוס, יישוב הסמוך לבורגוס, בצפון ספרד. היה עיוור מילדותו, ככל הנראה מגיל שמונה. גילה מוקדם כישורים מוזיקליים מיוחדים ולכן, בזמן ששרת בחצרו של הבישוף חואן דה סרמיינטו, נשלח לפאלנסיה ללימודים אצל נגן העוגב גרסיה דה באאֶסה (García de Baeza) של הקתדרלה המקומית. השתלם בעיקר בנגינה בעוגב ובכלי מקלדת.
בתקופה זו, תחילת תור הזהב של ספרד, הוכתר קרלוס הראשון כמלך קסטיליה ואראגון, ובהמשך ירש גם את כס המלכות של בית הבסבורג תחת השם קרל החמישי, ושלטונו התפשט על מרחבים עצומים באירופה ובאמריקה. ב-1526, שנה לאחר נישואיה למלך קרלוס, קיבלה המלכה איסבלה את אנטוניו דה קבסון לעבודה בחצרה. בתפקידו נדרש לנגן בקלאוויקורד ובעוגב ולהיות נגן העוגב של קפלת המלכה. 
המלחין נשאר אצל המשפחה המלכותית עד מותו. בחצר פגש מלחינים חשובים כמו נגן הויהואלה לואיס דה נרוואאס (Luis de Narváez), הידוע כיום בפנטאזיות הפוליפוניות שלו, ותומאס דה סנטה מריה, מוזיקאי ותאורטיקאן שספר הלימוד שכתב על מוזיקה כלית Arte de tañer fantasía זכה לבדיקתו ולאישורו של קבסון.
קבסון הועסק מאוחר יותר כנגן עוגב בשרותו של קרל החמישי. בימי מלוכתו של המלך היורש, פליפה השני, מלך ספרד, קבסון ליווה את האחרון במסעותיו באירופה בשנים 1548-1551 וב-1554-1556, והכיר בהזדמנות זו מוזיקאים חשובים בני זמנו. ב-1554, יחד עם פיליפ דה מונט, ליווה את המלך פליפה לאנגליה לטקס חתונתו עם מרי טיודור, מלכת אנגליה.
החל משנת 1538, אחרי נישואיו, התגורר קבסון באבילה, מקום הולדתה של אשתו, לואיסה נונייס דה מוקוס . לזוג נולדו חמישה ילדים, שתפסו מאוחר יותר משרות חשובות בחצר המלך פיליפה השני. אחד מבניו, הרננדו דה קבסון (1602-1541) היה גם כן מלחין. בן אחר, אגוסטין דה קבסון (מת לפני 1564) היה מנצח מקהלת הקפלה המלכותית.
כשמדריד הפכה לבירת ספרד ולמושב המלך, גם קבסון עבר לגור לשם. הוא מת במדריד בשנת 1566.

פעילותו המוזיקלית

קבסון הלחין מספר רב של טבלטורות לכלי מקלדת, כמו גם עיבודים - הקרויים "גלוסאס" (glosas) של מוזיקה רב-קולית (פוליפונית) עממית עבור כלי מקלדת (במיוחד יצירות של ז'וסקן דה פרה). כן הלחין לעוגב מספר טיינטוס (tientos) - מוטטים כליים מבוססים על חיקוי, וווריאציות (הקרויות "דיפרנסיאס" - diferencias) על נושאים של שירי עם וריקודים ספרדיים וצרפתיים פופולרים בזמנו.
יצירותיו מתאפיינות בפוליפוניה מפותחת ובכתיבה מיוחדת המאפשרת עיבודן לנבל או לויהואלה. כן כתב קבסון גם מספר יצירות של מוזיקה כנסייתית.

פרסום יצירותיו

את כלל יצירותיו פרסם בנו, הרננדו דה קבסון, בשנת 1578, יותר מעשור אחרי מות אביו, תחת הכותרת "יצירות מוזיקליות לכלי מקלדת, נבל וויהואלה" (Obras de musica para tecla, arpa y vihuela). ‏ 40 מיצירותיו פורסמו עוד לפני כן, בשנת 1557, באלקלה דה אנארס, ב"ספר טבלטורה לכלי מקלדת, נבל וויהואלה".
בשנת 1966 פורמה בברצלונה מהדורה חדשה של יצירותיו של קבסון, בעריכתו של היחיניו אנגלס. כעבור שנים אחדות המוזיקולוגית מריה אסונסיון אסתר סאלאס הוסיפה לה עוד כרך עם יצירות שחסרו.
צ'ארלי היטון

ילדותו

היטון נולד בלידס וגדל בברידלינגטון על ידי אמו היחידנית. לאחר שעבר ללונדון כשהיה בן 16, היטון הצטרף ללהקת הנויז רוק "Comanechi" כמתופף וסייר איתם במשך יותר משנה. לאחר מכן, היטון הצטרף ללהקת הרוק פסיכדלי "Half Loon".

חיים אישיים

להיטון יש בן אחד שנולד בשנת 2014 ממערכת יחסים עם בת זוגו לשעבר, המוזיקאית היפנית אקיקו מאטסורה. מאז שנת 2017, היטון מנהל זוגיות משותפת עם השחקנית נטליה דייר, שמשחקת לצידו בסדרה "דברים מוזרים".
ב-21 באוקטובר 2017, בקשתו של היטון להיכנס לארצות הברית סורבה כאשר פקידי המכס מצאו עקבות של קוקאין בין חפציו, והוא הועלה על מטוס חזרה ללונדון. היטון הסיר את בקשתו להיכנס לאמריקה על מנת להימנע ממעצר. בעקבות תקרית זו, היטון פיספס את בכורת העונה השנייה של "דברים מוזרים".
תא דניאל

תא דניאל (באנגלית: Daniell cell) הוא סוג של תא גלווני שהומצא על ידי המדען הבריטי ג'ון פרדריק דניאל ב-1836. בתנאי תקן, תא דניאל מספק מתח חשמלי של 1.1 וולט והוא מכיל אנודה עשויה מאבץ וקתודה מנחושת. בנוסף, בתא קיים גשר מלח על מנת לאזן בין המטענים כדי שהזרם ישמר לאורך זמן.

התגובה בתא

באנודה, פס האבץ מחומצן על ידי החצי תגובה הבאה:
Zn₍ₛ₎ → Zn²⁺(aq) + 2e
בקתודה, יוני הנחושת מחוזרים על פי חצי התגובה הבאה:
₍Cu²⁺(aq) + 2e⁻ → Cu₍ₛ
באנודה משתחררים אלקטרונים מתגובת החימצון של האבץ. בקתודה, יש צורך באלקטרונים לצורך תגובת החיזור. כתוצאה מכך, האלקטרונים נעים בין האנודה לקתודה ומבצעים את התגובה הבאה:
₍Zn₍ₛ₎ + Cu²⁺(aq) → Zn²⁺(aq) + Cu₍ₛ
מסילת ראש העין - אריאל

היתכנות הפרויקט

בחודש ספטמבר 2012 פורסם כי בדיקה של רכבת ישראל מצאה כי אין התכנות כלכלית למסילת ראש העין-אריאל. בעקבות תוצאות בדיקה זו, הנחה שר התחבורה לבדוק היתכנות של רכבת קלה בין הערים, שלא תהיה מחוברת לרכבת ישראל.
ביולי 2013 אישר המינהל האזרחי את התוכנית.
במרץ 2018 פורסם כי שר התחבורה אישר הקמת רכבת קלה בין הערים פתח תקווה, ראש העין לבין האוניברסיטה באריאל. הקו אמור לפעול לכל המאוחר בשנת 2025.

תיאור התוואי

תחנת רכבת אריאל מתוכננת להבנות במערב העיר.
תוואי הרכבת נמצא בשלבי תכנון ושלוש חלופות נבחנות:
1. מתחנת אריאל עד לתחנת הרכבת ראש העין – צפון, לאורך של כ-29 קילומטרים.
התוואי צפוי לעבור דרך האוניברסיטה, לאורך שדרות ירושלים באריאל, אזור התעשייה ברקן, אלקנה, אזור התעשייה הצפוני של ראש העין וכפר קאסם.
2.  מתחנת אריאל עד לתחנת הקצה של "הקו האדום" של הרכבת הקלה בפתח תקווה, לאורך של כ-35.5 קילומטרים. התוואי צפוי לעבור דרך תחנת הרכבת ראש העין דרום, באזור התעסוקה העתידי במחלף מחלף קסם תוך חצייה מפלסית של כביש 6 ומשם מערבה במקביל לתוואי המסילה של הרכבת  לתחנות תחנת הרכבת סגולה ותחנת הרכבת קריית אריה.
3. מתחנת אריאל לתחנה המרכזית בפתח תקווה, לאורך של כ-34 קילומטרים.
התוואי צפוי לעבור דרך תחנת ראש העין לתוך העיר, למחנה סירקין או לאורך כביש 483 מצומת גנים
ומשם לתוך העיר פתח תקווה.
רפאל קטן

ביוגרפיה

נולד ברואן שבצרפת, הבכור מבין 11 ילדיהם של שולמית (סלמה) וד"ר משה (פול קליין) קטן. הוריו הצליחו לברוח לשווייץ בזמן מלחמת העולם השנייה, שם שהו במחנה פליטים ליד ז'נבה עד סוף המלחמה. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1949.
סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1967.

קריירה

שירת כרופא בצה"ל במשך שש שנים (שלוש שנים ביחידות שדה, כולל שנה בסיני, ליד תעלת סואץ ושלוש שנים בבית החולים באשקלון). חזר להתמחות באונקולוגיה בבית החולים הדסה בירושלים.
עבד בהדסה כ-15 שנים, עם הפסקה של חמש שנים של התמחות בארצות הברית בבית החולים Roswell Park Memorial Institute שבבאפלו ובמכון הלאומי לסרטן של ארצות הברית בבת'סדה שבמרילנד.
ייסד את המכון האונקולוגי בשערי צדק ומשם עבר לנהל, במשך 15 שנים, את המערך האונקולוגי בתל השומר, ושימש כנשיא המכון עד לפרישתו בשנת 2016.
משמש כפרופסור חבר (אמריטוס) בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
קטן הוא מחבר או שותף לחיבור של למעלה מ-160 מאמרים מדעיים-רפואיים בנושא הסרטן והטיפול בו.
בשנת 2016 קיבל עיטור "יקיר ירושלים".
אחד מתלמידיו הוא פרופ' רענן ברגר.

חיים אישיים

נשוי לד"ר חיה קטן, רופאת ילדים, שניהלה את המחלקה הרפואית בביטוח הלאומי, ולהם חמישה ילדים, נכדים ונינים.
פילוסופיה גרמנית

הפילוסופיה הגרמנית, המתייחסת הן לכתיבה הפילוסופית בשפה הגרמנית, והן לפילוסופיה שנהגתה בידי גרמנים, מגוונת ורבת פנים למכביר. קורפוס ההגות הפילוסופית הגרמנית מהווה בסיס מרכזי הן בפילוסופיה האנליטית והן בפילוסופיה הקונטיננטלית, ויש לו חלק נכבד בתולדות המחשבה של תנועת הנאורות. 
ההוגים של הפילוסופיה הגרמנית נמנים מאז ימי גוטפריד וילהלם לייבניץ דרך כריסטיאן וולף, עמנואל קאנט, גיאורג וילהלם פרידריך הגל, ארתור שופנהאואר, קרל מרקס, פרידריך ניטצשה, מרטין היידגר ולודוויג ויטגנשטיין, ועד הוגים בני זמננו. הפילוסוף הדני סרן קירקגור נמנה לרוב על הוגי הפילוסופיה הגרמנית נוכח העובדה כי היה מצוי במפגש מתמיד עם פילוסופים גרמנים. 
בין שלל הזרמים הקיימים במסגרת הפילוסופיה הגרמנית, ניתן לציין את הדאונטולוגיה והאידיאליזם הטרנסצנדנטלי פרי של עמנואל קאנט, האידיאליזם הגרמני נוסח פיכטה, שלינג והגל, הנאו-קאנטיאניזם, וכן תתי-זרמים בפילוסופיה הקונטיננטלית והפילוסופיה האנליטית.
מייק גלאגר

ביוגרפיה

גלאגר נולד במדיסון שבויסקונסין. ב-2006 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וערבית באוניברסיטת פרינסטון. לאחר הלימודים התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, שירת במשך שבע שנים בצבא עד שחרורו ב-2013 דרגת קפטן. הוא בוגר קורס קציני מודיעין של הנחתים ובמהלך שירותו ביצע שני סבבים קרביים במהלך מלחמת עיראק כמפקד צוות מודיעין במחוז אל-אנבר שבעיראק. הוא שירת בצוות הערכה במטהו של מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית דייוויד פטראוס, במרכז ללוחמה בטרור (NCTC) ובמנהל לאכיפת (חוקי) הסמים (DEA). במהלך שירותו סיים תואר שני בהצטיינות באסטרטגיית מודיעין מהאוניברסיטה הלאומית למודיעין, תואר שני בלימודי ביטחון ותואר שני בממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
לאחר שחרורו השלים לימודי דוקטורט ביחסים בינלאומיים וממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון. כותרת הדיסטרציה שלו שעוסקת במלחמה הקרה היא: "Changing the Course; the Sources of Strategic Adjustment".
בשנים 2013–2015 שימש כיועץ לענייני המזרח התיכון, צפון אפריקה ולוחמה בטרור עבור חברי המפלגה הרפובליקנית בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית וכיועצו של יושב ראש הוועדה בוב קורקר. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 שימש היועץ לענייני ביטחון לאומי במטה הבחירות של מושל ויסקונסין סקוט ווקר שהתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
עד בחירתו לקונגרס עבד בחברת האנרגיה "Breakthrough Fuel". 
בנובמבר 2016 נבחר לנציג המחוז השמיני של ויסקונסין בבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר שזכה לרוב של 63%. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת.
ידית דלת

ידית הדלת היא ידית המשמשת לפתיחה וסגירה של הדלת. המושג 'ידית הדלת' יכול להתייחס לכל מכשיר או חפץ החובר למנעול הדלת (כמו למשל ידית לדלת של מכונית או ארון). הידית היא התקן או רכיב המשמש לאחיזה, הנעה או הפעלה של חפץ או מכשיר כלשהו באמצעות כף היד. לרוב, ידיות הדלת עשויות בצורה עגולה או בצורת מנוף, כדי לאפשר אחיזה נוחה של הידית.

היסטוריה

ההמצאה המתועדת של ידית הדלת, נרשמה לראשונה כפטנט בארצות הברית בשנת 1878. אותו פטנט הומצא על ידי אוסבורן דורסי, שפיתח בנוסף לידית גם שיפורים במנגנון הסגירה של הדלת. עם זאת, ניתן למצוא ידיות לדלתות עוד מהמאה ה-18. בידית הדלת המסורתית ישנו בורג היושב בדיוק מעל לגליל (נקרא גם 'צילינדר'), שאליו מחובר ציר. כך כאשר מסובבים את הידית, הגליל מסתובב לכיוון הרצוי. החלק הסופי של הגליל נקרא בריח, הבולט לתוך חלל חצוב בדופן הדלת והוא המונע את פתיחת הדלת במצב שאין שימוש בידית. קפיץ הנמצא בתוך הבריח אחראי לכך, שהבריח תמיד יהיה במצב בולט למעט מצב שבו הידית סגורה.

העברת זיהומים ומחלות

אחד החסרונות הקיימים בידיות לדלתות הוא העובדה, שחלק מידיות הדלת, העשויים מחומרים מסוימים (כמו למשל: פליז, נחושת וכסף) יכולים לשמש מקור להעברת חיידקים ווירוסים גורמי מחלות. ההדבקה במקרה זה משולבת יחד עם מגע יד ברקמה רירית בגוף, כדוגמת פה, אף ועיניים, הן על ידי אדם שהוא נשא של הגורם הזיהומי (ובכך גורם לזיהום הידית) והן על ידי אדם בריא (המעביר כך לגופו את הגורם הזיהומי). הבעיה חמורה בעיקר באתרים ציבוריים כמו בתי חולים ובתי אבות, שם נמצאים אנשים רבים עם מערכת חיסון חלשה ויש חשש להפצת זיהומים העלולים לסכן את בריאות הציבור. כדי למזער את הסיכון, במוסדות בריאות נהוג לחטא ולנקות ידיות של דלתות, כמו גם מיטות וחפצים אחרים המהווים סיכון להפצת זיהומים.
מקינזי ושות'

היסטוריה

מקינזי נוסדה ב-1926 בשיקגו על ידי ג'יימס מקינזי ושלוש שנים לאחר מכן הצטרף אליו Andrew Thomas Kearney. לאחר סכסוך התפצלו השניים לשתי פירמות נפרדות. A.T.Kearny ו-McKinsey. מאז 1946 נמצאים משרדיה הראשיים בניו יורק.
מקינזי ידוע כתאגיד ייעוץ אסטרטגי יוקרתי והוא הגדול מסוגו בעולם. רבים מבין עובדי מקינזי הפכו ברבות הימים למנכ"לים של חברות גדולות, בקנה מידה שאינו משתווה לאף חברה אחרת. כמו כן מקינזי הוא המעסיק הגדול ביותר של בוגרי MBA חדשים מאז שנת 1996. היא נקראת ביחד עם פירמת הייעוץ בוסטון קונסלטינג גרופ ו-Bain & Company ל "Big Three", שלושת תאגידי הייעוץ הגדולות בעולם מבחינת רווחים.
בשנת 2013 היו למקינזי למעלה ממאה סניפים ב-60 ארצות וכ-17,000 עובדים (מתוכם כ־9,000 יועצים). התאגיד מנוהל על ידי כ־1,200 שותפים בכירים. ההכנסות הכוללות של מקינזי ב-2011 הוערכו על ידי "פורבס" ב־7 מיליארד דולר בשנה.

פעילות בישראל

הסניף הישראלי הוקם בשנת 2000, בהרצליה פיתוח אחר כך עבר לרחוב הארבעה בתל אביב, על ידי יונתן קולודני, יהודי אמריקני שעלה לישראל לצורך כך, ושותפים נוספים ממקינזי העולמית. בינואר 2011 החליפה אותו  דנה מאור (בתה של גליה מאור, מנכלי"ת בנק לאומי לשעבר). מאור החלה דרכה במקינזי ניו-יורק בשנת 1998, ובשנת 2006 הוכרזה כשותפה במקינזי העולמית. הגופים בישראל שהשתמשו בשירותי הייעוץ של מקינזי בישראל כוללים את: צה"ל, משרד הביטחון, המשרד לביטחון פנים, המשרד לאיכות הסביבה, בזק, yes, תנובה, שטראוס, בזן, בנק לאומי, בנק הפועלים והבנק הבינלאומי. טבע, נטפים, אל על ושופרסל.
ב-2006 עבר אחד מעובדי החברה, ריצ'י האנטר, מתפקיד יועץ לחברת אי.די.בי לתפקיד משנה למנכ"ל חברת נטוויז'ן, ושנה אחר כך מונה למנכ"ל החברה. ב-2010 עבר לשמש בתפקיד מנהל העסקים הראשי ברשת שופרסל, שתי חברות בבעלות אי.די.בי.
ביוני 2008, זכתה במכרז הייעוץ החיצוני לתקציב משרד הביטחון. המכרז פורסם בעקבות דו"ח ועדת ברודט לבדיקת תקציב הביטחון, שיצא במאי 2007 לאחר מלחמת לבנון השנייה, שבעקבותיו התחייבה מערכת הביטחון לחסוך 30 מיליארד שקל בהליך ההתייעלות בתמורתה להגדלת תקציב הביטחון. כדי לבצע את התוכנית, משרד הביטחון החליט להסתייע בחברת ייעוץ חיצונית. למכרז ניגשו חמש חברות: מקינזי, דלויט, אביב, אמן ושלדור. ההצעה הכספית האחרונה של מקינזי עמדה על 22 מיליון שקל על 30 אלף שעות במשך שלוש שנים, כולל הוצאות והיא זכתה במכרז. בפועל שילמה מערכת הביטחון למקינזי קרוב ל־100 מיליון שקל, כמעט פי חמישה מסכום המכרז הראשוני והרבה מעבר לסכום שהייתה אמורה לשלם גם לאחר הפעלת האפשרות להגדלת היקף ההתקשרות על פי המכרז
בשנת 2011, יועץ שנתנה מקינזי לחברת תנובה הביא למחאת הקוטג'. עם רכישתה בידי קרן השקעות הפרטית אייפקס פרטנרס, אימצה תנובה מדיניות של העלאת מחירים במטרה לייצר ערך מהיר לחברה, לאחר שקיבלה עבודת מחקר של מקינזי ולפיה היא יכולה להעלות את המחיר בסדרת מוצרים בלי לפגוע בביקוש, מאחר שהביקוש קשיח, ולכן תנובה יכולה להעלות מחיר לפחות ב-15%, בלי שהביקוש למוצרים ייפגע. 
דמויות מוכרות שעבדו במקינזי כוללות את חברת הכנסת לשעבר ד"ר עינת וילף, מנכ"ל משרד ראש הממשלה אלי גרונר ועוד.
מנהלת ליגת העל בכדורסל

אודות המנהלת

המנהלת היא מלכ"ר שנוסד בשנת 2002 ביוזמת קבוצות ליגת העל בכדורסל אשר בחרו להקים ארגון עצמאי משלהם כדי שיפקח ויסדיר את הארגון, הפיתוח והניהול של הליגה, במקום איגוד הכדורסל בישראל. מנהלת הליגה מורכבת מ-13 חברי דירקטוריון ובראשם עומד שמואל פרנקל. 10 מחברי הדירקטוריון הם יושבי הראש והבעלים של קבוצות ליגת העל בכדורסל, בנוסף ל-3 חברי הדירקטוריון שחברים גם באיגוד הכדורסל.
מנהלת הליגה חברה בארגון היול"ב משנת 2005, ולוקחת חלק פעיל בכל פעילויותיו של היול"ב. מנהלת הליגה עוזרת בתיאום וארגון משחקי הקבוצות הישראליות במפעלים האירופיים - היורוליג והיורוקאפ.
ב-28 בדצמבר 2015 הודיע יו"ר מכבי תל אביב שמעון מזרחי על פרישתו מדירקטוריון מנהלת ליגת העל בכדורסל ועל פרישתה של מכבי תל אביב מהמנהלת. הסיבות שהובילו למהלך הן שורת החלטות לא ספורטיביות שנעשו כדי לפגוע במכבי תל אביב והשתלטותן של כמה קבוצות על הצבעות הדירקטוריון והטייתן לרעת הקבוצות הבכירות, כך לטענת מכבי תל אביב, כל זאת על רקע העברת חוק המתאזרחים אשר מונע מקבוצה להחזיק בסגל השחקנים שלה יותר ממתאזרח אחד.
במאי 2018 השבית ארגון שחקני הכדורסל את משחקי המחזור בליגת העל במחאה על רצונה של מנהלת הליגה לבטל את החוק הרוסי, המחייב מספר שחקנים ישראלים מינימלי בחמישייה המשחקת. לאחר שהמגעים בין ארגון השחקנים למנהלת הליגה לא הבשילו לכלל הסכם, הודיעה המנהלת כי הליגה הסתיימה לפני מועד סיומה הרשמי, ללא הכרזה על אלופה, בסופו של דבר נחתם הסכם בין הארגון השחקנים למנהלת והליגה חזרה.