google/wiki40b huggingface dataset:
תחנת הרכבת רמלה

היסטוריה

תחנת רמלה נבנתה לראשונה בשנת 1891 על ידי הטורקים על מסילת הרכבת לירושלים ממזרח לעיר. השירות בין יפו לרמלה החל באפריל 1891, כשנה לפני חנוכת הקו השלם ב-26 בספטמבר 1892, כך שתחנת רמלה היא תחנת הרכבת הפעילה הוותיקה ביותר בארץ ישראל ובמדינת ישראל. ב-27 במאי 1947 פוצצה תחנת הרכבת על ידי האצ"ל ונהרסה כליל. לאחר חידוש פעולת קו הרכבת תל אביב - ירושלים, נבנתה בתחילת שנות ה-50 תחנה קטנה בקצה המזרחי של רמלה, סמוך למקום בו עמדה התחנה הטורקית, שהייתה מורכבת מרציף בודד עם מספר ספסלים ומבנה בטון קטן שסיפק מחסה חלקי לנוסעים. התחנה נסגרה לתנועת רכבות נוסעים בשנת 1998 עת הופסקה הפעלתן של רכבות לירושלים בגלל מצבה הירוד של המסילה בין בית שמש לירושלים, למרות שרכבות לבאר שבע המשיכו לעבור דרכה ללא עצירה.
בשנת 2001 הוחלט להקים תחנה חדשה בעיר רמלה, מערבית לתחנה הישנה,  סמוך לתחנת האוטובוסים המרכזית ולמשרדי הממשלה ובמרחק הליכה ממרכז העיר. אבן הפינה לתחנה החדשה הונחה ב-29 במאי 2002 וב-12 באפריל 2003 נפתחה התחנה לנוסעים. בהתחלה הייתה זו תחנת הקצה בקו כפר סבא - רמלה, אך כחצי שנה מאוחר יותר הוארך הקו עד בית שמש עם פתיחת התחנה שם.
ב-7 בינואר 2011 נסגרה התחנה לצורך שיפוצים, כאשר במהלך התקופה הציעה הרכבת הסעות מסודרות לתחנת לוד הסמוכה. סגירת התחנה התבצעה לצורך שדרוג שכלל בניית רציף חדש, חידוש הרציף הישן והארכתו, הקמת חניון חדש ובניית מערכת גשרים חדשה לטובת הולכי הרגל ובטיחותם, וזאת כחלק מפרויקט שדרוג קו הרכבת תל אביב - באר-שבע והכפלתו. כחלק מהפרויקט שונה תוואי המסילה באזור רמלה כך שהמסילה לא עוברת יותר דרך התחנה הישנה ומבנה התחנה נהרס. תחנת רמלה המשודרגת נפתחה מחדש ב-16 ביוני 2012.

תחנת הרכבת רמלה מערב

עם פתיחת הקו הפרברי תל אביב - רחובות בשנת 1990, נפתחה תחנת רכבת על המסילה בין לוד לבאר יעקב מעט דרומית למפגש המסילה עם כביש 44, שנקראה "רמלה מערב". התחנה הייתה למעשה צריף קטן בצד המסילה ללא רציף מוגבה. בשל מיקומה מחוץ לעיר התחנה לא זכתה לפופולריות ונסגרה כעבור חודשים ספורים. בהמשך הוכנה תוכנית בנין עיר מלאה לתחנה על ידי משרד ארמון אדריכלים.

מבנה התחנה

התחנה כוללת אולם נוסעים, אזור המתנה ושני רציפי צד המשרתים שתי מסילות, כאשר המעבר בין הרציפים מתבצע באמצעות גשר מעל המסילות, אליו מובילים דרגנועים ומעלית.
המרכז הנשיאותי ע"ש קלינטון

המרכז והפארק הנשיאותי על-שם ויליאם ג'. קלינטון (באנגלית: William J. Clinton Presidential Center and Park) הוא מתחם הנצחה לנשיאה ה-42 של ארצות הברית, ביל קלינטון בליטל רוק, ארקנסו.
המתחם כולל בשטחו את הספרייה הנשיאותית ומוזיאון ע"ש קלינטון, את משרדיה של קרן קלינטון, בית ספר ללימודי מנהל ציבורי ע"ש קלינטון ופארק. המרכז נוסד על ידי קלינטון, ונפתח לציבור ב-18 בנובמבר 2004.

הרחבה

המרכז הנשיאותי ממוקם בליטל רוק, בירתה של מדינת הולדתו של קלינטון, ארקנסו. המתחם, אשר נושק לנהר ארקנסו, תוכנן על ידי האדריכל ג'יימס פולשק. הפארק הוא דוגמה בולטת לחידוש אורבני. הוא נבנה על אתר של מסילות ברזל נטושות של חברת העבר "מסילות הברזל של שיקגו, רוק איילנד והפסיפיק".
הספרייה הנשיאותית ע"ש קלינטון, אשר כוללת מוזיאון וארכיונים, היא הספרייה הנשיאותית השנייה בגודלה בארצות הברית. קודמת לה רק הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הארכיון מנוהל על ידי מנהל הארכיונים והתיעוד הלאומי (NARA). אוסף הליבה של הארכיון כולל כמעט שני מיליון תמונות, כ-76 מיליון דפי מסמכים, כ-21 מיליון מכתבים שנשלחו בדואר אלקטרוני ושבעים וחמישה אלף פריטים מוזיאוניים מתקופתו של קלינטון בפוליטיקה האמריקנית. המוזיאון כולל מוצגים רבים, ביניהם העתק מדויק של המשרד הסגלגל כפי שהיה בזמן כהונתו של קלינטון כנשיא.
מבנה הספרייה הנשיאותית ספג ביקורות בשל דמיונו, לטענת המבקרים, לקרוואן. הסיבה לכך היא שקרוואן מהווה סטריאוטיפ של מבנה מגורים טיפוסי בארקנסו הכפרית.
בנייתו של המרכז הנשיאותי עלתה 165 מיליון דולר. הוא משתרע על שטח של 14,000 מ"ר בנויים. המתחם עצמו משתרע על שטח של כ-113 דונם.
At (פקודה)

at הוא כלי במערכות הפעלה דמויות יוניקס המשמש לתזמון עבודה להרצה בודדת, בזמן מוגדר בעתיד.

פעולה

הפקודה at קורא סדרה של פקודות מתוך הקלט הסטנדרטי, ואוסף אותם לעבודה אחת, אשר תתבצע בתאריך עתידי. העבודה יורשת את סביבת העבודה הנוכחית, כך שכאשר היא תרוץ, היא תתבצע באותה תיקיה ועם אותם משתני סביבה כמו בזמן הגדרתה.
נוסף על כך, at מסוגל לשלוח דואר אלקטרוני כאשר הוא מסיים להריץ עבודה, להגדיר מספר תורים לעבודה, ולקרוא רשימת עבודות מקובץ.
ברוב מערכות ההפעלה, at משתמש ב-daemon (תהליך רקע) בשם atd לשם תזמון והרצת העבודות. התהליך atd מחכה ובודק בכל דקה האם קיימות עבודות חדשות להרצה.

תחביר

באופן כללי, התחביר לקביעת עבודה חדשה הוא כדלקמן:

at [-q queue] [-f file] [options] TIME
דוגמה לתזמון עבודה להידור, בשעה 11:45 בתאריך ה-31 בינואר תהיה:

$ echo "cc -o foo foo.c" | at 1145 jan 31
לפקודה at קיים גם מצב אינטראקטיבי, לדוגמה:

 $ at 1145 jan 31
 at> cc -o foo foo.c
 at> ^D #(Control-D)
הפקודה atq משמשת להצגת רשימת העבודות הנוכחית, בעוד הפקודה atrm משמשת להסרת עבודות מהתור. דוגמה לשימוש בהם:

 $ atq
1234 2011-08-12 11:45 cc -o foo foo.c user
 $ atrm 1234 
 $ atq
 $
צ'ארלס רנהופר

צ'ארלס רנהופר (בצרפתית: Charles Ranhofer; ‏7 בנובמבר 1836, סן-דני, צרפת – 9 באוקטובר 1899, ניו יורק) היה שף מסעדת "דלמוניקו'ס" המפורסמת בניו יורק בשנים 1862 עד 1876 ומ-1879 ל-1896. רנהופר היה מחברו של הספר "רודף התענוגות" (The Epicurean) (1894), ספר בישול אנציקלופדי המחזיק למעלה מ-1,000 עמודים, דומה בהיקפו לספר Le Guide Culinaire של אוגוסט אסקופייה.

קריירה

רנהופר נשלח לפריז בהיותו בן 12 והחל להתלמד בלימודי מגדנאות, בגיל 16 נעשה השף הפרטי של הנסיך ד'הנין, קומט ד'אלזס. ב-1856 עבר לניו יורק ונעשה שף של הקונסול הרוסי, ואחר-כך עבד בוושינגטון די.סי. ובניו אורלינס. הוא שב לצרפת ב-1860 למשך תקופה קצרה, שם ארגן נשפים בחצרו של נפוליאון השלישי בארמון טווילרי, אך אז חזר לניו יורק על-מנת לעבוד במה שהיה אז מקום אופנתי "מזו דורי" (Maison Dorée). ב-1862 לורנצו דלמוניקו שכר את שירותיו למסעדת "דלמוניקו'ס", ושם נפלה בחלקו של רנהופר תהילתו הגדולה, אם כי אחרים יאמרו ששמו הלך לפניו גם לפני שהיה שף המסעדה. באותה עת, "דלמוניקו'ס" נחשבה למסעדה הטובה ביותר בארצות הברית. הוא היה שף "דלמוניקו'ס" עד לפרישתו ב-1896, פרט להפסקה קצרה בשנים 1879-1876 כשהיה הבעלים של "אוטל אמריקן" באז'ני לה בן.

מותו

רנהופר ואשתו היו הורים לחמישה ילדים: שלושה בנים ושתי בנות. הוא הלך לעולמו בביתו ממחלת ברייטס' (מחלת כליות) ב-1899 ונקבר בבית הקברות וודלון בברונקס.
קודי הול

תחילת קריירת ההיאבקות

קודי החל להתאמן בין השנים 2010–2012 כמתאבק מקצועי במטרה להמשיך את צעדיו של אביו, סקוט הול, והוא אחד הגורמים שעזרו לו להחל להתאבק.

ארגונים עצמאיים (2014-היום)

הקרב הראשון של קודי נערך ב-14 ביולי 2012, כאשר הוא מנצח את ג'וש הס. במשך השנים הול התאבק בכמה ארגונים עצמאיים, לרוב בקרבות זוגות עם קווין נאש או שון וולטמן, שניהם חברים טובים של אביו. שנתיים לאחר מכן קודי זכה באליפות במשקל כבד של הארגון המקומי בג'ורג'יה בשם SFCW.

NJPW‏ (2017-2015)

בתחילת שנת 2015 קודי החל להתאבק בארגון היפני המוכר NJPW. קודי ערך את הופעת הבכורה שלו כ"טירון" בקבוצה Bullet Club. את הקרב הראשון שלו בזירה ערך חודש לאחר מכן בקרב המרכזי 5 על 5 עם חברי קבוצתו, קרב שאותו קבוצתו נחלה הפסד. את הקרבות הראשונים שלו בזירה הוא הפסיד כחלק מקרבות רבי משתתפים (עם חברי קבוצת ה-Bullet Club) כאשר בכל המקרים הוא זה שמוצמד. את הניצחון הראשון שלו השיג ב-24 אפריל בקרב זוגות, שהוא שוב בעצם לא הגורם המצמיד. במשך השנה הול שימש בעיקר כמאבטח של הצמד "יאנג באקס". את ניצחון הבכורה שלו בקרב יחידים השיג ב-2 באפריל 2016 כאשר הוא מכניע את היראי קוואטו. קודי נפצע יותר מאוחר אותו החודש ונשאר מחוץ לפעילות עד ינואר 2017, כשהפרופיל שלו נמחק מהאתר הרשמי של הארגון.

Pro Wrestling Noah‏ (2017-היום)

ב-13 במרץ הארגון היפני Noah הודיע שהול יחל לעבוד עבורם ב-11 באפריל. בחודש זה הול חבר לרנדי ריין בטורניר גלובל טאג ליג, כשהם מסיימים במאזן של ארבעה ניצחונות ושלושה הפסדים וכושלים לעלות לשלבים הבאים. הול וריין קיבלו הזדמנות להלחם על אליפות הזוגות ב-4 ביוני, אך נוצחו על ידי טניגוצ'י ומרפוג'י. ב-1 באוקטובר איתגר את איליי דרייק לקרב על האליפות הגלובלית של GFW, אך לא הצליח לנצח אותו ולזכות בתואר.

חיים אישיים

הודות לחברות הטובה בין אביו, קווין נאש ושון וולטמן, קודי מחשיב את האחרונים לדודים. קודי שירת בחיל האוויר של ארצות הברית ואף המשיך את שירות כשירות חובה עד שהחליט ללכת בדרך סקוט אביו, ולהיות מתאבק כמוהו.
קניון ורדון

קניון ורדון (מצרפתית: Gorges du Verdon) הוא קניון באפיק נהר ורדון בדרום-מזרח צרפת.
אורכו של הקניון כ-25 ק"מ ועומקו כ-700 מטר.
הקניון מתחיל ליד העיירה קסטלן (Castellane) ומסתיים בשפך הנהר אל האגם המלאכותי אגם סנט קרואה (Lac de Sainte-Croix), כעשרים קילומטרים מדרום מערב לקסטלן. האגם מהווה מקור לאנרגיה הידרו-אלקטרית.
בשל קרבתו לריביירה הצרפתית הקניון מהווה אטרקציה תיירותית. את הקניון חוצים מספר גשרים, המאפשרים מעבר מצד אחד לצידו השני של הקניון.
ההגעה אל הקניון נעשית בכבישים מפותלים וצרים.
קניון ורדון בנוי מסלעי גיר ודולומיט ומרובד שכבות ביניים של חוואר או חרסית. כתוצאה מפעילות טקטונית חזקה, רוב השכבות הגאולוגיות מאונכות, עובדה המהווה גורם משיכה חשוב אל הקניון. בקניון נמצא גם מוסטייה-סנט-מארי שנכלל ברשימת "הכפרים הכי יפים של צרפת".
זאב משל

ביוגרפיה

זאב משל נולד בשנת 1932, בצריף בשכונת נווה שאנן בעיר תל אביב. בגיל 4, זאב משל ומשפחתו עברו להתגורר במעונות עובדים ז', שם גרו לצד פועלים, סופרים ואנשי פלמ"ח. כילד, זאב משל למד בבית ספר העממי "בית חינוך" בצפון תל אביב הישן, והקדיש יום אחד בשבוע לעבודה בהשפעת בבית הספר, אשר הוקם ברוח תנועת העבודה. הצטרף לתנועה המאוחדת ויצא במסגרתה לגרעין נח"ל שבו עשה את שירותו הצבאי ולאחר מכן היה חבר בקיבוץ מעין ברוך. למד באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר ראשון ב-1961. המשיך בלימודיו באוניברסיטה העברית גם לתואר שני ולתואר דוקטור.
בבגרותו עבר להתגורר במשך כ-40 שנה בירושלים, והחל מ-2000 גר בגבעתיים.

ממחקריו

בשנים 1974–1976 עמד משל בראש חפירה ארכאולוגית באתר כונתילת עג'רוד הידוע בכינויו "חורבת תימן". החפירה בוצעה על ידי כ-100 מתנדבים, רובם אנשי המדור לידיעת הארץ בתנועה הקיבוצית. ממצאי המחקר כללו ממצאים רבים בעברית, השופכים אור על אמונתם הדתית של תושבי ממלכת ישראל הקדומה. באתר עצמו נחפרו שני מבנים מרכזיים, ונמצאו תנורים, אבן ששוקלת 200 קילו ועליה כתובה ברכה לה', פיטסים מצוירים עם כתובות בעברית וממצאים נוספים.
שפולה

תולדות היישוב

שפולה נזכרת לראשונה בשנת 1594, ובמחצית השנייה של המאה ה-17 נהרסה בידי הטטרים. בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.
בשנת 1866 הפכה העיר לבירת מחוז, ובשנת 1874 חוברה לקו מסילת הברזל.

יהודי שפולה

העיר התפרסמה בעולם היהודי כמקום מגוריו של רבי אריה לייב משפולי מתלמידי המגיד ממזריטש.
בתחילת המאה ה-20 התגוררו בעיר כ-5,400 יהודים, כמחצית מתושביה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נערכו ביהודי העיר מספר פוגרומים, בהם נרצחו כ-40 יהודים, ובמהלכם הועלו באש רבים מבתי היהודים ביישוב. בתקופה הסובייטית פעלו בעיר מועצה יהודית ממלכתית ובתי ספר יהודיים. בד בבד, הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיר, והגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-2,400 איש.
ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, וב-22 באוגוסט 1941 הוציאו בה אלו קבוצה של יהודים להורג. בתחילת ספטמבר שלאחר מכן רצחה יחידת איינזצגרופן 160 יהודים משכילים מהעיר, ולאחר מכן, רוכזו יתר היהודים שלא הספיקו להימלט מהעיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו מתו רבים מהם מרעב. כמו כן, נצטוו יושבי הגטו לענוד סרט זרוע.
במרץ 1942 גורשו כ-800 היהודים שנותרו בגטו שבעיר למחנה ריכוז סמוך, בו נרצחו כולם בידי שוטרים אוקראינים ב-15 במאי 1942. 13 יהודים בעלי מלאכה שהושארו בעיר נרצחו בשנת 1943.
משולם בן נתן

הרב משולם בן נתן ממלון (Melun), מחכמי צרפת ובר פלוגתא של רבנו תם. 
התכתב עמו במכתבים שחלקם עמנו.
נולד בנרבונה בשנת 1120. היה חבר בית הדין של רבי טודרוס בן משה ורבי אברהם אב בית דין הידוע כ"בעל האשכול", שניהם מגדולי נרבונה.  היה בעל דעות עצמאיות בהלכה, ויצא נגד מנהגים מקובלים רבים בצרפת.
אור למשפחות

ייחודיות פעילות העמותה

העמותה חוללה שינוי בטיפול בשכול בישראל על יד מגוון פעילויות להורים השכולים שמטרתם הגדלת רגעי השמחה והאושר על חשבון הדעיכה אל תוך תחושת האובדן והשכול. העמותה מעודדת הורים שכולים לבחור בחיים. ההורים משתתפים במגוון סדנאות, מפגשים ואירועים שכל מטרתם היא להוציא את ההורים לרגע מהצל של השכול ולאפשר להם לחייך ולשמוח. בנוסף לאפשר להורים השכולים הזדמנות לבנות חיים מההריסות שהותיר בהם האסון האישי והמשפחתי.
ג'ורג' ואקנין

פרופסור ג'ורג' אלי רפאל ואקנין (Georges Eli Rafael Ouaknine; ‏8 באוקטובר 1938 - 15 באוגוסט 2002) היה רופא ישראלי, אשר כיהן כמנהל המחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי תל אביב.

ביוגרפיה

ואקנין נולד בעיר רבאט שבמרוקו. בגיל 17 החל לפעול כפעיל העפלה מצפון אפריקה. בגיל 20 יצא ללמוד רפואה באוניברסיטת מונפלייה שבצרפת וסיים את לימודיו ב-1965. שם גם התמחה בנוירוכירורגיה. 
ואקנין עלה לישראל ב-1968 ועבד עד לשנת 1977 כרופא במחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא, ושימש שם כראש היחידה לנוירוכירורגיה לילדים. בשנת 1977 עבר לעבוד במרכז רפואי רבין וב-1978 עבר למרכז הרפואי סורוקה. במקביל לעבודתו כרופא שימש מ-1969 כמרצה בחוג לאנטומיה ופתולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב והגיע שם לדרגת פרופסור ב-1974. 
ב-1979 יצא ואקנין לקנדה ועד 1989 היה פרופסור באוניברסיטת מונטריאול (מ-1988- פרופסור מן המניין) וממונה על לימודי הנוירואנטומיה שם, והוכר כמרצה מצטיין. כן ניהל מ-1987 את המחלקה הנוירוכירורגית בבית החולים Hotel-Dieu de Montreal. ב-1989 שב לישראל והתמנה למנהל המחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי תל אביב, אותה ניהל עד מותו.
ואקנין פרסם יותר מ-200 מאמרים בתחום עיסוקו. הוא התעניין במיוחד בניתוחי בלוטת יותרת המוח ואף פיתח שיטה לניתוח הבלוטה בגישה דרך נחיר האף, ללא פתיחת הגולגולת. כמו כן ניהל מחקר חלוצי בפיזיולוגיה של חוט השדרה.
בנוסף לעיסוקו הרפואי כתב ואקנין סיפורים קצרים בצרפתית, שתיארו את קורות חייו והידע המדעי שרכש. שבעה מהם זכו בפרסים בתחרויות שנערכו בצרפת.
ואקנין חלה בסרטן הלבלב ונפטר בחודש אוגוסט 2002. הוא הוסיף לנתח עד הימים האחרונים לחייו.
בשנת 2004 הוקמה על שמו העמותה הישראלית להפרעות יותרת המוח.
הציפור הצבועה

רקע היסטורי

עלילת הספר "הציפור הצבועה" מתרחשת במזרח פולין בתקופה של מלחמת העולם השנייה בין השנים 1939-1945. במהלך הספר, יז'י קושינסקי, גיבור סיפור זה, נקלע לעולם האכזרי של מלחמת העולם השנייה, חווה אירועים מזעזעים ומחרידים שאינם ניתנים לעיכול. 
כמוהו כאלפי ילדים אחרים נשלחו כחלק מניסיונות ההורים לשמור על ילדיהם מפני השלטונות הגרמניים. שכן, לאחר מאורעות ליל הבדולח ואלו שקרו בעקבותיהם גבו את חייהם של יותר מ-100 אלף יהודים.
הספר מתאר את אשר עבר על אחד מיני ילדים יהודים רבים אשר נקלעו לזוועות השואה. בתקופת השואה נספו בעקבות מעשי הנאצים כ-1.2 מיליון ילדים יהודים. לפני המלחמה חיו בפולין כשלושה מיליון יהודים, אחריה נשארו בחיים כמאה וחמישים אלף בלבד.
ממחקרים עולה כי מאז עליית השלטון הנאצי, היה הדור הצעיר חשוף יותר מכל קבוצות הגיל האחרות בעם היהודי לסכנות ורדיפה. "ראיתי טרגדיה שאי אפשר לתאר", זה מה שאמר אחד הילדים הניצולים ל"וועדה ההיסטורית המרכזית".
כחלק מהתוכנית של הנאצים להשמיד את כל יהודי אירופה שמספרם לפני מלחמת העולם השנייה עמד על כ-10 מיליון, הם הגו את "הפתרון הסופי" שמטרתו הייתה לחסל את העם היהודי.
לאור זאת, הילדים היהודים בשואה ניסו למצוא מקום מחסה בכפרים מבודדים ורחוקים.
עד היום, סוגיית הפולנים בחלק שיש להם בשואה והתנהגותם כלפי היהודים בתקופה ההיא עדיין לא ברורה וישנן מחלוקות רבות על כך, שכן פולנים רבים פחדו להחביא אצלם את הילדים היהודים מהחשש שבמידה ויגלו זאת עלולים להרוג אותם. יש כאלו שאף הגדילו לעשות והלשינו על שכניהם שביצעו זאת וכונו "ציידי היהודים". אך למרות זאת, היו פולנים רבים שעשו כל שביכולתם על מנת לעזור לילדים שנמלטו מידי הנאצים. 25% מהאנשים שהוכרו כחסידי אומות העולם הם פולנים. בספר ישנו מקרה אשר ממחיש לנו את המקרים הללו, כאשר יז'י, הילד היהודי, מגיע לכפר נידח, מתחילים להתאסף סביבו גברים ונשים כאחד וסוקלים אותו באבנים עד איבוד הכרתו. כשהתעורר היה הוא כבר בחוותו של איכר בכפר, אילולא אותו האיכר כנראה שהוא לא היה נשאר בין החיים.
כחלק מהפעלת "הפתרון הסופי" שבעקבותיו נרצחו כ-1.2 מיליון ילדים יהודים הנאצים נקטו בכמה דרכים מרכזיות: בורות הריגה, מחנות השמדה ושיטות נוספות כמו צעדות המוות ומשאיות הגז שהיו דרכים פחות יעילות להרג המוני של היהודים כחלק מהטיהור השמי שהיה ברצונם לעשות. בספר מצוין כי בסתיו שנת 1940, בעת שהילד הסתתר בכפר עני אחד, הוא היה רואה מספר פעמים ביום רכבות משא ארוכות, בקרונות סגורים הובלו בני אדם, בקרונות הובלו יהודים וצוענים, היו הם דחוסים כמאתיים בכל קרון. בהגעתם למחנות הם היו עוברים סלקציה על מנת לנצל אותם ככוח עבודה. לאחר מכן הכניסו אותם לתאי הגזים כצאן לטבח, רבים מהמתים לא נשרפו ובמקום זאת נקברו בתעלות גדולות - קברי אחים המוניים.
סוף הסיפור מתרחש בסתיו 1944, הצבא האדום חודר לשטחיה של פולין ותוקפת את הכוחות הגרמניים. הילד מועבר לפנימייה בפולין ונלקח על ידי הוריו בסוף המלחמה. תחילה, יז'י לא רצה ללכת עם הוריו ולא האמין שיהיו אנשים אשר ידאגו לו, הוא מופנם מאוד בתקופה הראשונה ולוקח לו זמן להכיר בעובדה שיהיה לו מקום בטוח לשארית חייו, דבר הממחיש את הנזק הפסיכולוגי הרב שנגרם לניצולים במלחמת העולם השנייה ובפרט לילדים.
איזי דורות

חייו

נולד בעיר סטאניסלבוב שבגליציה המזרחית בשם איזידור רוט, בנם של זהבה (לבית פאהן) ואלקנה, סוחר סוסים. למד בתיכון ממלכתי מקומי ועלה לארץ ישראל בשנת 1936. עבד בפרדסנות ולמד לטינית ויוונית עתיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
שירת במשטרת היישובים העבריים, ובדצמבר 1939 התנדב לצבא הבריטי ושירת במהלך מלחמת העולם השנייה כפקיד פלוגתי בגדוד העברי השני. עם שחרורו גויס לש"י (שירות הידיעות של "ההגנה") ונודע בכינוי "דפני". בעת שירותו שם נפצע קשה בגבו בתאונת דרכים בירושלים. לפי אחת השמועות, התאונה נגרמה כתוצאה מירי בגבו של דורות, שבוצע על ידי אנשי לח"י בשעה שחקר את ההתנקשות ברוזן ברנדוט, וגרם להידרדרות הג'יפ בו נסע.
לאחר קום המדינה החל לעבוד בשב"כ. הוא שימש סגנו של ראובן שילוח בעת הקמת המוסד.
כשנדרש איזידור רוט לעברת את שם משפחתו, בהתאם להנחיות שהיו נהוגות באותה עת בשירות המדינה (לדרישת דוד בן-גוריון), הפגין את שנינותו ושינה את שמו ל"איזי דורות", וכך ציית להוראה מבלי ששמו החדש יישמע אחרת.
בשנת 1951 יצא לשליחות באירופה, ובספטמבר 1952 מונה לעמוד בראש השב"כ, תפקיד שבו כיהן במשך שנה אחת. במהלך כהונתו נתפסו שניים מאנשי שירות הביטחון שטיפלו במכשיר האזנה שהוטמן בשולחן עבודתו של מאיר יערי ממנהיגי מפ"ם. דורות ניהל את מבצע ההאזנה יחד עם איסר הראל. לטענתם, הם חששו שגורמי שמאל בתוך מפ"ם שהזדהו עם ברית המועצות יפעלו באופן חשאי למען ברית המועצות ובקשו לעקוב אחריהם. יערי, לעומת זאת, טוען שההאזנות היו ממניעים פוליטיים.
בין השנים 1963-1953 היה סגנו של ראש "המוסד", איסר הראל. עם פרישתו של הראל, בעקבות פרשת המדענים הגרמנים במצרים, פרש גם דורות, והקים חברת השקעות בשם "הרן" שעסקה בפיתוח מיזמים שונים ברחבי ישראל. 
איזי דורות נפטר באפריל 1980.
שייע כהן

ביוגרפיה

כהן קיבל את הדוקטורט שלו בהיסטוריה עתיקה בהצטיינות מאוניברסיטת קולומביה ב-1975. בנוסף, הוא גם מוסמך לרבנות וכיהן במשך שנים רבות כדיקן של בית הספר לבוגרים ופרופסור שנקמן להיסטוריה יהודית בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק. אחרי כן שימש כפרופסור סמואל אונגרליידר ללימודי יהדות ופרופסור ללימודי דתות באוניברסיטת בראון. ביולי 2001 עבר לאוניברסיטת הרווארד שם הוא פרופסור ליטאואר לספרות ופילוסופיה עברית במחלקה לשפות ותרבויות  של המזרח הקרוב. שייע כהן עוסק במחקריו בקו התפר שבין היהודים לגויים ובזה שבין היהדות לתרבויות הסובבות אותה. הוא גם פרסם מחקרים על התגובות היהודיות להלניזם ולנצרות.
כהן זכה למספר תוארי כבוד עבור עבודתו, בכללם  תואר דוקטור לשם כבוד מהסמינר התאולוגי היהודי. הוא שימש כפרופסור מחקר על שם קרוגהאן לדתות בויליאמס קולג', כמרצה לואיס ג'יקובס באוניברסיטת אוקספורד, כמרצה דייוויד לואיס באוניברסיטת אוקספורד, כפרופסור אורח של ליידי דייוויס להיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים, כמרצה אורח רולאנד באוניברסיטת סטנפורד וכמרצה פריטצ'ט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה התיעודית נובה כמומחה להיסטוריה יהודית.
סקסטוס לוקיליוס באסוס

תולדות חייו

בשנת 69 נמנה עם תומכיו של גלבה, אך לאחר מכן עבר אל מחנהו של ויטליוס מתוך רצונו לקידום אישי מהיר יותר. הוא עלה מדרגת מפקד על גונדת פרשים לזו של מפקד הציים של רוונה ומיסנום. לוקיליוס לא נשאר זמן רב בין תומכי ויטליוס, ועד שנת 69 הוא הפך לתומכו של אספסינוס. טקיטוס ייחס עריקה זו לאכזבתו של באסוס מוויטליוס. לדברי טקיטוס שאף באסוס למשרת מפקד המשמר הפרטוריאני, וכאשר לא זכה בה, הוא הסיק את המסקנות. הוא הסית בהצלחה את חיילי הצי ברוונה לעבור לצידו של אספסינוס, אך היסוס מצידו להופיע בגלוי בראש מרידה, או בשל חוסר פופולריות, עלו לו במשרתו. חיילי הצי עצרו אותו, אולם הוא שוחרר בהתערבות של הרומוס, עבדו המשוחרר של אספסינוס.
הוא נזכר שוב כמפקד יחידת פרשים בתחילת שנת 70. במחצית הראשונה של שנת 71 הוא חזר לתפקידו הקודם כמפקד הציים של מיסנום ורוונה. ארבע תעודות שחרור של חיילי הצי בהן נזכר שמו הן מפברואר 71 ואפריל 71. חלקן מזכירות אותו כמפקד הצי של רוונה ואחרות מעידות על היותו מפקיד הצי של מיסנום. יש להניח כי קודם לבואו ליהודה הוכלל באסוס בין הפריטורים.
הוא הגיע ליהודה בין חודש יוני לחודש אוקטובר של שנת 71, ומונה לנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. יוסף בן מתתיהו מספר על פעולותיו בביעור קיני המרידה האחרונים של המרד הגדול. הוא כבש את הרודיון ואת מכוור והשמיד כ-3,000 קנאים ביער בשם ירדס. לוקיליוס באסוס מת ביהודה בזמן כהונתו כנציב. כמחליפו נשלח פלביוס סילבה.

תיעוד ארכאולוגי

קוהורטה של הלגיון העשירי פרטנסיס ישבה באבו גוש הממוקמת באמצע הדרך בין ירושלים ואמאוס ניקופוליס, ושמשה כתחנת דרכים חשובה.  חשיבותה של אבו גוש נקבעה לא רק בגלל מיקומה המועדף אלא גם בשל שפע המעיינות בסביבתה. כתובת הקדשה של אחת מהקוהרטות של הלגיון העשירי פרטנסיס וסקסטוס יוליוס באסוס מוכיחה כי הלגיון העשירי פרטנסיס ישב באבו גוש לכל המאוחר משנת 73.
הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר

עלילת הסרט

בתחילת הסרט מקבל אנתוני (טיק) בלרוז, דראג קווין הידוע גם כמיצי דל ברה, הצעה להופיע בקזינו באליס ספרינגס, עיירה רחוקה השוכנת במרכז אוסטרליה. לאחר שכנוע ידידיו ועמיתיו לעבודה: ברנדט בסינג'ר (מי שנולדה כראלף), טרנסקסואלית ששכלה זמן קצר לפני כן את חברה טרמפט שנפטר משאיפת אדי חמצן בעת שצבע את שיערו, ואדם ויטלי, הידוע בשם פלישיה ג'וליגודפלו (Jollygoodfellow), דראג קווין ראוותנית, שחצנית ומרגיזה, יוצאים השלושה לדרך באוטובוס טיולים אותו מטביל אדם (פלישיה) בשם "פריסילה, מלכת המדבר". השלושה שוהים זמן רב באוטובוס שנצבע בצבע לבנדר (גוון של ארגמן), ובו הם מבלים בשיחות על עברם, על להקת אבבא, ואף בשירה, בין השאר של "הבה נגילה". 
במהלך הדרך מסידני לאליס ספרינגס עוברים השלושה אירועים רבים במסעם באזורים הכפריים של אוסטרליה. הם נתקלים בעמדות שליליות כלפי העדפותיהם המיניות, באלימות מינית ובשיבושים באוטובוס המונעים מהם להמשיך בדרכם כראוי. שיבושים אלה מביאים לפגישה עם אבוריג'ינים במדבר, המצטרפים אל השלושה בביצוע שירה הידוע של גלוריה גיינור "I Will Survive" וגם להיכרות קרובה עם מכונאי האוטובוס, בוב, הנשוי לכלה-בהזמנה, אישה שהוזמנה עבורו דרך הדואר. אחד מהרגעים הזכורים בסרט הוא כשבוב וברנדט לנים תחת כיפת השמיים, וברנדט מתעוררת כשפניה מרוחים בעוגה אשר שימשה לה ככרית במהלך הלילה. 
בסופו של דבר מגיעים השלושה לאליס ספרינגס כשהם מוכנים להופעה המיועדת בקזינו. מעט לפני הגיעם למחוז חפצם, מגלה טיק לאדם וברנדט כי הוא נשוי (אך נרמז כי אשתו היא ביסקסואלית), וכי הטיול וההופעה הם למעשה טובה עבור אשתו. עם הגיעם, ברנדט ואדם מגלים כי לטיק יש גם בן צעיר, מה שגורם להתעלפותה של ברנדט ולחבורה בראשה. 
בסופו של הסרט זוכה טיק להכיר את בנו הצעיר. בתחילה, טיק הסתיר מילדו את עיסוקו, אך האם חשפה אותו כאשר הביאה את ילדם המשותף למופע הדראג של טיק, אדם וברנדט, מה שמוביל להתעלפותו של טיק. בסופו של הסרט ברנדט נשארת באליס ספרינגס, ואילו הילד חוזר עם טיק לביתו.

הפקה והשפעות

הסרט הציג מפגש בין אוכלוסיות שונות שלרוב אינן נפגשות על המסך הגדול, ביניהן דראג קווינס עם אוכלוסייה כפרית ואבוריג'ינים. דיון נוסף באשר לסרט נגע לליהוק, שהורכב משלושה שחקנים שגילמו בעברם דמויות של גברים קשוחים, ללא זיקה להומוסקסואליות. עיקר הדיון נגע לשחקן טרנס סטאמפ, הוותיק מבין השלושה, שאף שיחק בתור הנבל (זוד) בסרט סופרמן II. סרט בעל עלילה דומה, בשם "קדילאק של סופשבוע" בכיכובם של פטריק סוויזי, וסלי סנייפס וג'ון לגויזאמו גרר דיון דומה באשר לליהוק השחקנים. הפקת סרט זה שיצא לאקרנים ב-1995 החלה באמצע הצילומים של פריסילה, מלכת המדבר. 
"הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר" הצליח להשיג מעמד של סרט פולחן בקרב קהילות להט"ב (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים). במהלך טקס סגירת משחקי אולימפיאדת סידני בשנת 2000, הייתה "פריסילה", אליה נלוו מספר דראג קווינס כמחווה לסרט ולקהילה הגאה המקומית, לחלק ממצעד של אייקונים מהתרבות הפופולרית באוסטרליה.
בשנת 2006 עובד הסרט למחזמר באותו השם המופיע על במת ה-Star City Casino שבסידני וב-2009 עלה גם על בימות תיאטרון פאלאס בלונדון.