google/wiki40b huggingface dataset:
שיר זיו

ביוגרפיה

זיו נולדה וגדלה ברמת השרון למדה במגמת תיאטרון בתיכון "אלון" שברמת השרון ושירתה בלשכת ראש אכ"א.
זיו החלה את דרכה בתקשורת בידיעות אחרונות במוסף "24 שעות". שימשה ככתבת פלילים לצד בוקי נאה בשנים 2000–2001. עבדה כתחקירנית בערוץ הספורט ובחדשות 10 עם הקמתה בתוכניות הבוקר ובתוכנית "זה הזמן" עם עמנואל רוזן. שימשה כעורכת בחדשות 10 במהדורה המרכזית אותה הגישו מיקי חיימוביץ' ויעקב אילון. לאחר מכן שבה לערוץ הספורט למחלקה הדוקומנטרית, אותה ניהל דני ענבר, שם שימשה כמפיקה ראשית (מפיקת התוכנית "אחד על אחד", והסרט "פליימייקר" על אייל ברקוביץ'). בנוסף ערכה תוכניות רדיו ברדיו ת"א ("תוכנית הברנז'ה", "הזמנה זוגית" עם ששי קשת ויונה אליאן).
החלה את דרכה ב-"ישראל היום" עם ייסוד העיתון. שימשה כמבקרת הטלוויזיה של העיתון עד מרץ 2017. במקביל שימשה ככתבת מגזין ובעלת מדורים אישיים ("מכתבים לאיה"). במקביל, שימשה כמבקרת הטלוויזיה של גל"צ והעבירה סדנאות כתיבה ("חשיפה", "גיבור תרבות").
נכון ל-2018, כתבת מגזין בכירה ובעלת המדור "מתי בפעם האחרונה" בו היא מראיינת שחקנים, סופרים, מוזיקאים, יוצרים וספורטאים. מרצה לתקשורת ומנחת כתיבה, בעלת פינת קולנוע ב-"רשת 13".

חיים אישיים

נשואה לגיא צדיק, עיתונאי וסופר, ואם לשתי בנות. מתגוררת בגבעתיים.
מרגרט גרדינר

ביוגרפיה

גרדינר נולדה בקייפ טאון, ב-1978, בגיל 18, היא נבחרה למיס רפובליקת דרום אפריקה ובאותה שנה נבחרה למיס תבל מתוך 75 מתמודדות בתחרות. 
היא למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה וכתבה שני ספרים על בריאות ויופי, היא חברה באיגוד העיתונאים הזרים בהוליווד הבוחרת מדי שנה את המתמודדים והזוכים בפרס גלובוס הזהב ועובדת כעיתונאית בטלוויזיה ובעיתונות הכתובה בלוס אנג'לס.
גרדינר נשואה לפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
אלפרד קסטלר

ביוגרפיה

קסטלר נולד באלזס-לורן (אז תחת ההקיסרות הגרמנית). למד בקולמר ואחר כך באקול נורמל סופרייר. לימד פיזיקה בבורדו. 
קסטלר כתב גם שירים בגרמנית.

מחקר מדעי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
עיקר מחקריו היו בתחום מכניקת הקוונטים, הקשר בין אור לאטום וספקטרוסקופיה. מחקריו בתחומי המהוד האופטי ותהודה מגנטית גרעינית תרמו רבות לפיתוח הלייזר.
קסטלר זכה בפרס נובל לפיזיקה ב-1966, על גילוי ופיתוח שיטות אופטיות למחקר תהודה הרציאנית באטומים.
השלכה (פסיכולוגיה)

בפסיכואנליזה, השלכה (פרויקציה) היא מנגנון הגנה אישי שבו משליך האדם את הצדדים השליליים באישיותו אל עבר העולם שמחוצה לו, ומייחס אותם לאנשים אחרים, ובכך יכול להתעלם מראיית תכונותיו ודחפיו השליליים. הפסיכולוג אריק אריקסון טען כי אף שההשלכה בדרך כלל מעוותת ומלאה איבה ופחד, יש בה גרעין של משמעות עמוקה, שלא במקרה האדם המשליך מייחסה לאובייקט המושלך.
פסיכולוגים פיתחו מספר שיטות של איבחון ההשלכה באמצעות הצגת גירוי רב משמעי שעל הנבחן להציג לו פירוש, כאשר ההנחה היא שהפירוש ישקף דבר מה על נותן הפירוש. רוב מבחני ההשלכה מבוססים על הפסיכולוגיה הפסיכואנליטית. הם מורכבים מגירויים מעורפלים, המאפשרים לאדם מרחב תגובה גדול. הנחת היסוד במבחנים אלה גורסת כי רגשותיו של האדם, יצריו, עמדותיו, משאלותיו וצרכיו, מושלכים על הגירויים העמומים ותגובותיו הן לפיכך ביטוי לעולמו הפנימי והלא מודע.
בתרפיה התבנית מבית מדרשו של פרידריך פרלס, החלום מוצג כתהליך של השלכה, שבה דמויות בחלום מסמלות צדדים שונים באישיותו של האדם. פרלס איננו רואה בחלום מבחן אישיות אלא מנצל אותו כנקודת מוצא להגברת המודעות העצמית של האדם. פרופ' יצחק לוין טוען כי אפשר לראות בחלום, מבחן השלכה אידיאלי, מכיוון שהחולם מספק הן את הגירוי והן את תגובתו לגירוי.
אוסוואלד שפנגלר ובעקבותיו אריק אריקסון סברו כי תופעת האנטישמיות היא בעיקרה עניין של השלכה. אנשים שיש להם חלומות של כיבוש העולם ושליטה בו מאחורי מסווה של עליונות אינטלקטואלית, כמו הגרמנים הנאציונל-סוציאליסטים והרוסיים הבולשביקים, משליכים תפיסה זו על היהודים.
Tu Ángel de la Guarda

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי סרגיו האנדרד מלהקת לייפהאוס. כמו כן, יצא האלבום בפורמט של תקליט ויניל ותקליטור. בסך הכל, נמכר האלבום במקסיקו בכ-2,800,000, מה שהופך אותו לאחד מעשרת האלבומים הנמכרים ביותר במדינה.
השיר "Tu Angel De La Guarda", יצא כסינגל השני מתוך האלבום וכשיר הנושא ממנו.
אברהם ואזאנא

אברהם ואזאנא, הידוע גם בכינוי בעל הארי, חי ופעל במרוקו בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19.

תולדותיו

נולד בסכורה שבמרוקו, התחיל את דרכו בארץ ישראל עד שנבחר להיות שד"ר לאיסוף כסף ליהודי ארץ ישראל ממרוקו. משסיים את שליחותו בקשה ממנו הקהילה המקומית שיישאר.

בעל הארי

אל שמו של רבי אברהם מקושרת אגדה המספרת על אחד ממסעותיו. רבי אברהם רצה לצאת בשיירה לכיוון ורזאזאת. השיירה התכוונה לצאת ביום רביעי ורבי אברהם ביקש מראש השיירה לצאת ביום ראשון, על מנת להספיק להגיע לפני השבת, אך ראש השיירה סירב. בלית ברירה נאלץ רבי אברהם להצטרף לשיירה זו, וכך אחרי יומיים של מסע הגיע ערב שבת ורבי אברהם נאלץ להיפרד מהשיירה ולשבות מלכת, הוא ושמשו באמצע המדבר, למרות הפצרותיו של ראש השיירה כי המקום מסוכן. לאט לאט השיירה נעלמה. רבי אברהם חג במקלו בקרקע וסימן את התחום בו ישבות בשבת. משסיים קם, התפלל מנחה של ערב שבת ולאחר התפילה הדליק נרות וקיבל את השבת. במהלך תפילת השבת נשמעה שאגה. שמשו של ר' אברהם נבהל, הסתכל לכיוון השאגה וראה שני אריות מתקדמים לעברם. האריות הגיעו עד לקו שסימן באדמה רבי אברהם, והתיישבו שם עד יום ראשון לפנות בוקר. כאשר רבי אברהם ושמשו התארגנו להמשיך בדרכם, האריות עדיין רבצו על האדמה והם עלו עליהם ודהרו לכיוון העיר ורזאזאת, וכך בשעות הבוקר נראו האריות בעיר לעיניהם המפוחדות של התושבים, ומאז שמו של רבי אברהם ואזאנא נפוץ כבעל ניסים. 
ישנו קלף עם חתימות של חכמי מרוקו שניתן למשפחת ואזאנא כאשר הם עלו לארץ ישראל ובו מעידים הם על המעשה שקרה.

אחרי מותו

יש סיפורים רבים על ניסים שאירעו בזכותו. אחד מהם מספר כי כאשר העיר ורזאזאת החלה להתמעט מתושביה, כיוון שבערים האחרות היה כבר זרם חשמל שהקל על התושבים, החליטו פרנסי העיר להקים גם תחנת חשמל שתספק לתושבי העיר חשמל זול ויעיל. כאשר גמרו לבנות את התחנה, גילו שאין מספיק זרם בנהר כדי להפעיל את התחנה, לכן החליטו לפתוח את סכר המים. כאשר פתחו את הסכר, הם הופתעו מהעוצמה של המים שהתחילו להציף את העיר על בתיה, עד שהגיעו לבית הקברות, אל הציון של רבי אברהם ואזאנא ונעמדו שם. ניתן לראות את התמונה של הציון בגב הספר "השושלת לבית ואזאנא".
הירש גליק

ילדותו

הירש (הירשק'ה) גליק נולד ב-24 באפריל 1922 בפרבר שְׁנִיפִּישׁוֹק (שמו היידי של Šnipiškės) שבווילנה לוולף (וֶלוֶול) ורחל גליק. אביו סחר בגרוטאות ברזל, בסמרטוטים ובבקבוקים משומשים. משפחתו, שפרט לו כללה עוד שלושה אחים ואחות אחת, חיה בעוני מרוד, וחרף זאת הצליחה לשלב מסורת יהודית ואדיקות עם השפעות חילוניות. גליק למד בבית הספר "בית יהודה" של רשת החינוך העברית-ציונית "תרבות", והיה תלמיד מוכשר למדי. בשנת 1938 נאלץ גליק לעזוב את בית הספר במטרה לעזור למשפחתו, ומצא עבודה אצל כורך ספרים ובבית חרושת לנייר. הוא היה נער פעיל מאוד, ונטל חלק בפעילויות השומר הצעיר.
כבר ב-1935, כשהיה בן 13, החל לחבר שירים ופרסם אותם בעיתונות היהודית המקומית. בתחילה כתב את שיריו בעברית, אך בהמשך, בהשפעת משוררי קבוצת "יונג וילנה" ("יונג ווילנע"; יידיש: "וילנה הצעירה"), החל לכתוב ביידיש, שפת האם שלו. גליק אסף סביבו קבוצת אנשי-עט צעירים, נערים שגרו בשכנות לו בשניפישוק-הקטנה, שקראו זה בפני זה יצירות רבות. מאוחר יותר התאגדו חברי הקבוצה סביב שכנם המנוסה הרבה יותר, לייזר וולף מ"יונג וילנה". בעזרתו של וולף הוציאו לאור במשך ארבעה חודשים ב-1939 את כתב העת "יונגוואלד"; שם זה הפך גם לשמה של קבוצה ספרותית חדשה וצעירה, שנחשבה מאוחר יותר כאחד מענפיה של "יונג וילנה". הירשק'ה גליק היה המשורר החשוב והמבטיח ביותר בחבורת "יונגוואלד". הוא פרסם את שיריו בכתב העת "יונגוואלד", ומאוחר יותר, בשנת 1940, כשהסובייטים כבר הגיע לווילנה, ב"ווילנער עמעס" (יידיש: "[ה]אמת [של] וילנה"; עיתון "פראבדה" של יהודי העיר) ובעיתון "די ניַיע בלעטער" שיצא לאור בקובנה.

פלישת הנאצים ומותו

עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות וכיבוש ליטא, נשלח גליק יחד עם אביו לעבודת פרך במכרות הכבול של בַּלְטוֹיִי ווֹקֶה, כ-20–25 ק"מ מווילנה. גליק חלה, אך העבודה לא שברה את רוחו, והוא המשיך לכתוב שירים מלאי תקווה, אשר עודדו את מאות יושבי המחנה. בין היתר חיבר פואמה גדולה, "אין גיהנום ביַי לענינגראַד" (יידיש: "בגיהנום שליד לנינגרד"); "דער פייף פון מאטאציקל", שיר סרקסטי על מפקד מחנה נרוה; וכן שירים על וילנה ועל מקומות המסתור בגטו. יצירות אלה אבדו.
את יצירותיו שלח לחברו בגטו וילנה. איגוד הסופרים השתדל אצל שלטונות הגטו כדי שיעזרו לו. בגטו וילנה זכו שיריו להצלחה רבה, עד כדי כך שזכו פעמיים בפרסים בתחרויות. בין השאר כתב גליק במחנה רֶשֶה (רעשע) את "הבלדה על התיאטרון החום" (נדפסה בכתב העת "די גאָלדענע קייט", גיליון 4, תל אביב 1949); את "בלדת הטיפוס"; את שירי-הזמר "השיבולת הקטנה" (?), "הס, הלילה מכוּכב", "מי שטובע תוך כדי שירה", "יונים לבנות", "שיר הכבול" (נדפסו ב"די גאָלדענע קייט", גיליון 15, ת"א 1953).
בחודש מאי 1943, כשחוסל מחנה-הכבול ברֶשֶה בגלל קשרים עם הפרטיזנים, הועבר גליק לגטו וילנה. בחודשים מאי עד ספטמבר של אותה שנה הוסיף גליק לחבר שירים; בין היתר חיבר אז את הבלדה המקברית "די באַלאַדע פון ברוינעם טעאַטער", שבה תיאר את ייסורי האימים של יהודים בכלא לוקישקו (Lukishko), בטרם שילוחם למות בפונאר.
בגטו הצטרף ללוחמים הצעירים של ארגון הפרטיזנים המאוחד (אֵף-פֵּא-אוֹ, FPO). ב-1 בספטמבר 1943, בעת חיסול הגטו, ניסה גליק לברוח אל הפרטיזנים ביער, אך נתפס בידי הגסטאפו וגורש למחנה הריכוז "גולדפילץ" באסטוניה. בקיץ 1944, כאשר החל הצבא האדום במתקפה על המדינות הבלטיות, נמלט גליק עם שמונה מחבריו הפרטיזנים. הוא המשיך להילחם, אף שקבוצתו נחלה הפסדים ומרבית חבריו נתפסו ונרצחו. לבסוף נהרג אף הוא בקרב נגד הגרמנים, ביער בקרבת מחנה הריכוז "גולדפילץ", בגיל 22.
פרידה בוקארה

ביוגרפיה

פרידה בוקארה נולדה בקזבלנקה למשפחה יהודית תוניסאית ממוצא איטלקי אשר היגרה מתוניסיה למרוקו הצרפתית. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 היגרה המשפחה לפריז ופרידה החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כזמרת.
ב-1969 ייצגה את צרפת בתחרות האירוויזיון שנערכה במדריד עם השיר "Un jour, un enfant". התחרות הסתיימה בשוויון מרובע בין פרידה בוקארה, לולו מבריטניה עם השיר "Boom Bang a Bang", לני קור מהולנד עם השיר "De troubadour" וסלומה מספרד עם השיר "Vivo cantando", וכל ארבע הזמרות הוכרזו מנצחות.
לאחר תחרות האירוויזיון המשיכה בוקארה בקריירה ענפה והקליטה אלבומי מוזיקה במגוון סוגות ושפות. היא ביקרה והופיעה גם בישראל.
ב-1996 הלכה פרידה בוקארה לעולמה לאחר מחלה והיא בת 55.
חרבת חזעה

עלילה


בסביבות מלחמת העצמאות, אי שם בדרום, מחלקתו של המספר יוצאת למשימה. הפקודה: (פרק א) 'יש לאסוף את התושבים החל מנקודה פלונית ועד לנקודה פלונית - להעמיסם על המכוניות ולהעבירם מעבר לקווים. לפוצץ את בתי האבן ולשרוף את בקתות החומר. לאסור את הצעירים ואת החשודים, ולטהר את השטח מכוחות עוינים.'
הכיתה של המספר יוצאת באיגוף, ולאחר המתנה פותחת בירי על בתי הכפר ועל אנשים נמלטים. בהמשך הכיתה מגיעה לכפר עצמו. הכפר נדמה בהתחלה כנטוש, אולם לאטם צצים זקנים נשים וילדים ונאספים אל מתחת לעץ שקמה גדול. הכיתה עוברת בין הבתים והחצרות. החיילים עצמם לא פוגעים בתושבים אך משתדלים להצית ולשרוף כמה מבנים. הם רואים איך כיתה אחרת מפוצצת בתים בכפר ואת כאב התושבים היושבים מתחת לעץ, בייחוד אשה אחת אשר כנראה ביתה פוצץ והיא מבינה שזו כבר לא סתם המתנה בצל העץ אלא שכבר לא יהיה להם לאן לחזור. עם הזמן מתחיל להיבנות במספר פקפוק בכל המעשה הזה, האם צודק ונכון לפנות את האנשים מכפרם. הוא מתווכח רבות עם עצמו ומעט עם חבריו לכיתה.
בצהריים מגיעות ארבע משאיות. מתחילים להעמיס עליהן את תושבי הכפר. למראה אשה וילד צעיר העולים למשאית מבין המספר שהילד הזה יהיה לעולם שונא, אויב לעתיד - 'כשיגדל לא יוכל להיות אחרת מאשר נחש-צפעוני, אותו זה שהוא עתה בכי ילד-אין אונים'. 
למראה המשאיות המועמסות באנשים מתבררת למספר תובנה - 'גלות. הנה זו גלות. כך זה גלות. כך נראית גלות.'

תרגומים

הסיפור ראה אור בתרגום לערבית מאת תופיק פיאד (ביירות 1981), בתרגום לגרמנית מאת רות אחלמה (פרנקפורט 1997), בתרגום לאיטלקית מאת דליה פדואה (טורינו 2005) ובתרגום לאנגלית מאת ניקולס דה לנגה ויעקב דווק (Dweck)‏ (ירושלים 2008). כן תורגם הספר לספרדית, צרפתית, נורווגית, הולנדית ודנית.

בתרבות

הצייר הישראלי מרדכי ארדון יצר בהשראת הסיפור את הציור "חרבת חזעה", שנקנה על ידי הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית ברומא והוצג בה. בעקבות זכייתו של ארדון בפרס אונסק"ו ב-1954 הפיק אונסק"ו אלפי רפרודוקציות של הציור, שהופצו בעולם.

עיבוד טלוויזיוני

הסיפור עובד לדרמת טלוויזיה על ידי הערוץ הראשון בבימוי של רם לוי. רשות השידור התכוונה לשדר את הדרמה ב-6 בפברואר 1978, וסביב הסרט התעוררו ויכוחים שהתמקדו בשני נושאים עיקריים: האם הטלוויזיה הציבורית בישראל צריכה להפיק סרט בנושא זה, המשרת, לטענת המתנגדים, את התעמולה של אש"ף; ושאלה בדבר היקף האירוע ההיסטורי שהוא מייצג (מספר הכפרים הערביים שגורשו באירועי המלחמה). יו"ר הכנסת פנה ליו"ר רשות השידור ולטר איתן בבקשה לדחות את השידור, אולם הנהלת רשות השידור, בקולות נציגי המערך והיו"ר איתן, דחתה את הבקשה. בעקבות זאת כינס שר החינוך זבולון המר ישיבה של הנהלת רשות השידור והודיע שהוא דוחה את השידור עד לאחר הדיון בכנסת. עו"ד אמנון זכרוני הגיש עתירה לבג"ץ נגד הדחייה, אולם בג"ץ סירב לדון בעניין בטרם תיתן הנהלת רשות השידור את החלטתה. עובדי רשות השידור מחו על ההתערבות הפוליטית בעצמאותה של הרשות והחשיכו את השידור בחלון הזמן שבו תוכנן במקור לשדר את הסרט (כ-50 דקות). הדרמה הוקרנה לבסוף בהחלטת מליאת רשות השידור. ועדת החינוך של הכנסת קיימה חמש ישיבות בנושא הסרט ולבסוף קבעה שעקרון חופש היצירה אינו ניתן לערעור, אולם קראה לרשות השידור "להכין סדרה מקיפה של שידורים על תולדות המאבק הציוני וצדקת מפעלינו הלאומי" והדגישה את חובת רשות השידור לתת ביטוי מתאים של ההשקפות והדעות הרווחות בציבור.
חבורת גלואה

במתמטיקה, ובפרט בתורת גלואה, חבורת גלואה של הרחבת שדות  היא חבורת האוטומורפיזמים של השדה , המעבירים כל איבר של השדה  לעצמו.
חבורה זו נקראת על שם אווריסט גלואה, אבי תורת החבורות.
לחבורה זו חשיבות גדולה באפיון ההרחבה , זאת בזכות המשפט היסודי של תורת גלואה המציג את הקשר בין שדות הביניים של ההרחבה, לבין תת החבורות של חבורת הגלואה של ההרחבה.

הגדרה

יהי  שדה, ותהי  הרחבת שדות. חבורת הגלואה של ההרחבה  המסומנת ב,  או ב מוגדרת להיות
כאשר  היא חבורת האוטומורפיזמים של השדה .
קל לבדוק שזוהי אכן חבורה.

שדה השבת

יהי  שדה. תהי   תת-חבורה של חבורת האוטומורפיזמים של . נגדיר את שדה השבת של , המסומן גם ב להיות הקבוצה הבאה:
כלומר, שדה השבת של  הוא קבוצת כל האיברים מהשדה  שכל איברי  משאירים אותם במקום.
קל לבדוק שזהו אכן שדה. מתקיים כי אם  הרחבת שדות ו- אז .
שוויון לא בהכרח מתקיים, למשל אם  ו-, אז ראינו קודם ש- מכילה רק את העתקת הזהות ולכן מתקיים כי
ממנטו מורי

ממנטו מורי (בלטינית: Memento mori) הוא ביטוי שפירושו "זכור שתמות" (מילולית "זכור למות"). כינוי זה הוענק לסוגה של יצירות אמנות מגוונות שמטרתן להזכיר לבני האדם כי סופם למות, ומופיע כמוטו ביצירות אמנות רבות, בעיקר מהרנסאנס.

בעת העתיקה

נאמר כי ברומא העתיקה השתמשו בביטוי באירוע הטריומף, צעדת הניצחון של מפקד רומי השב מן הקרב. מאחורי המפקד המנצח עמד עבד ותפקידו היה להזכיר למפקד כי אולי היום הוא באיגרא רמא, אך מחר הוא יום חדש. מטרה זו הגשים העבד בכך שהזכיר למפקד כי הוא רק אדם, בן-תמותה, כלומר "ממנטו מורי". (ייתכן שהעבד אמר לחלופין "Respice post te! Hominem te memento!" - הבט מאחוריך! זכור שאתה [רק] אדם!; כפי שטרטוליאנוס מצטט בפרק 33 בספרו Apologeticus pro Christianis.)
למעט במקרה שהוזכר, שימוש במונח בעת העתיקה מתייחס לאמנות בתקופה הקלאסית; תקופה זו הדגישה יותר את הנושא קרפה דיים (carpe diem = "קטוף את היום") היינו, "חיה את הרגע" שניתן לראותו כתשובה לממנטו מורי. אמנות זו, השמה דגש על הקרפה דיים, נושאת הדים לנזיפה של ישעיהו "אָכוֹל וְשָׁתוֹ, כִּי מָחָר נָמוּת." (ישעיה כ"ב, פס' יג). קו-מחשבה זה מופיע במקומות נוספים בספרות הרומית, אודה של הורטיוס מכילה את השורה הידועה "Nunc est bibendum, nunc pede libero pulsanda tellus" (עכשיו צריך לשתות, עכשיו צריך לרקוד בחופשיות (מילולית "לרקוע ברגל חופשיה") על האדמה). הורטיוס מסביר, בהמשך השיר, שעכשיו הזמן מכיוון שבחיים שלאחר המוות, לא נוכל לשתות או לרקוד - דוגמה מובהקת לקרפה דיים. ניתן לראות נושא זה אפילו ברבעיאת של עומר ח'יאם, סנטזה XXXV: "כשעודך בחיים, / שתה! - כי, ברגע שתמות, לעולם לא תחזור." (תרגום חופשי).

ציטוטים מקבילים במקורות היהדות

לגישה זו יש אזכורים מקבילים רבים במקורות היהדות. המקור הבולט ביותר הוא ספר קהלת החוזר ומדגיש רעיון זה, למשל "כִּי מִקְרֶה בְנֵי-הָאָדָם וּמִקְרֶה הַבְּהֵמָה, וּמִקְרֶה אֶחָד לָהֶם--כְּמוֹת זֶה כֵּן מוֹת זֶה, וְרוּחַ אֶחָד לַכֹּל; וּמוֹתַר הָאָדָם מִן-הַבְּהֵמָה אָיִן, כִּי הַכֹּל הָבֶל" (פרק ג' פסוק י"ט).
בתנ"ך, בספר משלי מובא "כִּי לֹא לְעוֹלָם חֹסֶן וְאִם-נֵזֶר לְדוֹר דּוֹר" (פרק כ"ז, פסוק כ"ד). לא לעולם חוסן, פירושו גדולה עשויה להשתנות, הגלגל מסתובב.
בהלוויה יהודית נהוג לנצל את האירוע כדי להזכיר למשתתפים החיים מתוך דברי עקביא בן מהללאל במשנה בפרקי אבות: "הסתכל בשלושה דברים ואין אתה בא לידי עבירה: דע מאין באת, ולאן אתה הולך, ולפני מי אתה עתיד ליתן דין וחשבון. מאין באת? מטיפה סרוחה, ולאן אתה הולך? למקום עפר, רימה ותולעה, ולפני מי אתה עתיד ליתן דין וחשבון? לפני מלך מלכי המלכים, הקדוש ברוך הוא" (אבות פרק ג' משנה א').
על הלל הזקן במשנה בפרקי אבות נאמר: "אף הוא ראה גולגולת אחת צפה על פני המים אמר לה על דאטיפת אטיפוך וסוף מטיפייך יטופון" (פרק ב' משנה ז'), כלומר: על שהטבעת (אחרים) - הטביעו אותך, וסוף מטביעייך שיוטבעו (אף הם).
דומים לכך הם דברי בן סירא: "בכל מעשיך זכור אחריתו, ולעד לא תחטא" (בן סירא, פרק ז', פסוק ל"ז).
בפיוטים של הימים הנוראים מובאים טקסטים רבים שנועדו לשבר את הלב ולהביא את המתפלל להרהורים על אפסות האדם ושברון אשליית הגאווה, כגון "אדם יסודו מעפר וסופו לעפר... משול כחרס הנשבר... וכחלום יעוף".
הדיוויזיה ה-295 (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-10 בפברואר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-8, והועמדה תחת פיקוד הרברט גייטנר. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה ה-18, ובשלב השני לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה השנייה. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולחמה בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה עמו בקרב סטלינגרד, וב-31 בינואר נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

הקמה שנייה

ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ובאוגוסט אותה שנה נשלחה לנורווגיה, שם לחמה בקרבות השונים כחלק מהארמייה ההררית ה-20 עד סוף המלחמה.
מסטה

המסטה או הרמה המרכזית של חצי האי האיברי, היא רמה בשטח של כ-210,000 קמ"ר בלב ספרד. גובהה הממוצע כ-700 מטרים וגובהה המרבי כ-760 מטרים. ברמה ניתן למצוא את התצורות הגאולוגיות העתיקות והמורכבות ביותר בחצי האי האיברי. השיפולים המערביים של הרמה מתרוממים במתינות ויוצרים את אגן הניקוז של הנהרות דורו, טגוס וגואדיאנה. השיפולים האחרים מתרוממים בחדות.
בירת ספרד, מדריד, נמצאת בשטח הרמה.
הארמייה ה-22 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה ביוני 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור אורל. ב-13 ביוני מפקד הארמייה קיבל פקודה על התחלת העברת היחידה מערבה. ב-22 ביוני הארמייה ה-22 הייתה במהלך מעבר. ב-25 ביוני היא הועברה לעתודה  ובסוף יוני 1941 החלה בקרבות מגננה. ב-1 ביולי היא התמקמה בקו הגנה במרחב ויטבסק. קו ההגנה שלה היה באורך 200 ק"מ. תוך זמן קצר קווי ההגנה נפרצו וארמייה ה-22 חולקה ל-2. בסופו של דבר, רוב יחידות הארמייה הצליחו לסגת מזחרה ולחבור לכוח העיקרי. הארמייה ה-22 הייתה בין היחידות שהשתתפו בקרב סמולנסק. באוקטובר 1941 הארמייה ה-22 לחמה במרחב קלינין. בהמשך היא לחמה באזור רז'ב.
באפריל 1943 יחידות הארמייה ה-22 נכללו ביחידות שפעלו בפריצת מצור לנינגרד. בהמשך כחלק של כוחות החזית הבלטית השנייה הם נכנסו לשטח לטביה הסובייטית והשתתפו בשחרור ריגה. היא סיימה את הלחימה בלטביה. ביוני 1945 הארמייה ה-22 פורקה והמפקדה שלה הייתה בסיס להקמת פיקוד צבאי קרים. 
בשנת 1990, ארמייה ה-22 הוקמה מחדש על בסיס יחידות שהיו ממוקמות בשטח גרמניה המזרחית ופולין. היחידה השתתפה במלחמת צ'צ'ניה הראשונה ומלחמת צ'צ'ניה השנייה. בשנת 2009 היא פורקה.
על גלגלים

על גלגלים היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בשנים 1987 - 1994 בערוץ הראשון של רשות השידור ועסקה בנושאי רכב.

רקע

התוכנית עלתה לשידור בדצמבר 1987. תחילה נקראה התוכנית "גלגלים", ובהמשך שונה שמה ל"על גלגלים".   מגיש התוכנית היה דניאל פאר. "על גלגלים" שודרה מאולפן שעוצב כמוסך, ועסקה בענייני תחזוקת כלי רכב ונהיגה נכונה.
בתוכנית נערכו ראיונות עם מומחים מתחום הרכב ושודרו כתבות חוץ. במהלך שנותיה של התוכנית הגיש ג'ו קריידן פינת עצות לנהגים.
בסיום התוכנית נהג המגיש דניאל פאר לומר "שימרו מרחק, שנוכל להפגש".
אסטון מרטין DBS

אסטון מרטין DBS בסרטים

בשנת 1969 כיכב דגם ה- "אסטון מרטין DBS" בסרט בשירות הוד מלכותה בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
בסרט יהלומים לנצח, בסדרת סרטי ג'יימס בונד, מופיע "אסטון מרטין DBS" לפרק זמן קצר.
בסדרת הטלוויזיה "המשכנעים" (The Persuaders), (1971-1972), בכיכובו של רוג'ר מור מככבת "אסטון מרטין  DBS V8".
אורי גוטמן

ביוגרפיה

גוטמן נולד בחיפה והוא בנם הבכור של סמדר ואלי גוטמן. בצעירותו שיחק בהפועל חיפה עד גיל נערים א'.
את קריירת האימון שלו החל גוטמן כעוזר מאמן של גילאי טרום ילדים ב' בבית הספר לכדורגל לילדים ולנוער בעיר נשר, שפתח כדורגלן העבר אייל ברקוביץ'. לאחר מכן עבר לאמן ילדים בגילאי ב' ו-א' ונוער בקבוצת הפועל אסי גלבוע, ובמקביל עבד בקבוצה הבוגרת יחד עם המאמן פליקס נעים. בין השנים 2014–2016 שימש כמאמן נערים במכבי חיפה, במהלכן זכה עם הקבוצה באליפות ובדאבל.
ביוני 2016 סיכם בקבוצת הבוגרים של בני סכנין מליגת העל כעוזר מאמן תחת יוסי אבוקסיס. בסיום עונת 2016/2017 עבר אבוקסיס לאמן את בני יהודה, וגוטמן שימש כעוזרו בבני יהודה במהלך השנים 2019-2017. בעונת 2018/2019 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
ב-26 במאי 2019 מונה לראשונה למאמן ראשי בקבוצת בוגרים, כשמונה למאמנה של הפועל חדרה.
ואנג מאנג, קיסר סין

עד עלייתו לשלטון

ואנג מאנג היה אחיין חורג מצד אביו של הקיסרית וָאנְג גֶ'ן גוּן. למרות השיוך הרם הוא נשא בתפקידים שוליים עד שנת 16 לפני הספירה, אז מונה לאציל.
בשנת 8 לפני הספירה, מונה ואנג לעוצר של הקיסר צֶ'נְג. לאחר מותו של צ'נְג בשנת 7-6 לפני הספירה עברה הקיסרות לקיסר אָי דִי, וכתוצאה מכך סיים ואנג את תפקידו כעוצר. לאחר מות הקיסר אָי דִי בשנת 1 לפני הספירה, מונה ואנג לעוצר של הקיסר פִּינְג. בשנת 2 לספירה, הוא חיתן את ביתו עם הקיסר פינג, ובכך נטל את התואר "הדוכס של האן".
לאחר מות פינג בשנת 6 לספירה, בחר ואנג לתועלתו האישית בקיסר ז'וּדְזְה שנולד שנה קודם לכן, ואז החל בצעדים לנטילת השלטון, בטענה ששושלת האן לא זוכה למנדט השמיים.

כקיסר

ואנג עלה לשלטון בינואר בשנת 9 לספירה. לאחר שנים של פולחן אישיות בתקופת היותו עוצר, יצר ואנג לעצמו תדמית של מנהל מוכשר, ולכן עלייתו לשלטון נראתה באור חיובי בתחילה.
ואנג החל לבצע תוכנית רפורמה בהחזקת האדמות. הוא חילק קרקעות של בעלי אדמות גדולים שסיכנו בעושרם את הקיסר, לאיכרים, למשלמי המיסים ולבעלי המעמד הנמוך. בנוסף הלאים ואנג את הזהב והנפיק כסף חדש. צעדים אלו גרמו למורת רוח והתמרדות של המעמד הגבוה, הסוחרים ובעלי הקרקעות. בלחץ האצולה הוא נאלץ לחזור בו בשנת 12 ולבטל חלק מהצעדים. במהלך השנים הממשלה הפכה למושחתת ומשותקת, והניתוק שלה מהעם הגביר את התסיסה נגד הקיסר. בנוסף, בשנים שלפני שלטונו, ובשנות שלטונו שינה הנהר הצהוב כמה פעמים את מסלולו (בעיקר בשנים 2, 5 ו-11 לספירה) תוך שהוא גורם לשיטפונות ומגפות ברחבי סין. איכרים ותושבים אחרים נעקרו ממקומם, ואט אט הצטרפו למורדים בקיסר תוך יצירת צבא מורדים גדול.
בתוך כך נוצרו לואנג גם חזיתות מבחוץ. הוא נהג ביהירות וגסות כלפי מלכים של מדינות שכנות ובכך קנה לו אויבים. מדובר בשבטים מונגולים מצפון מערב, שבטים מדרום מערב, שבטים קוריאנים מצפון מזרח, ושבטים שישבו על דרך המשי לאסיה המרכזית. הטעות של ואנג הייתה יצירת החזיתות מחוץ לקיסרות, שהביאה אותו לרכז את צבאו בעיקר מולן, במקום להתרכז בדיכוי המרידות שפשטו בכל רחבי הקיסרות.
רק בשנת 22 שם לב ואנג שהבעיה הראשית שלו היא בעיית הפנים. באיחור רב הוא שלח את צבאו לרחבי הקיסרות ללחום במורדים. לאחר הצלחות מועטות בקרבות וחיסול ריכוזי מורדים גדולים בקרבות במהלך השנים 23-22, הותש צבאו של הקיסר וניגף מול המורדים הנחושים.
באוקטובר שנת 23 צרו המורדים על ארמונו של ואנג אשר התבצר עם אלף מאנשיו במקום. ואנג נהרג בקרב ב-6 באוקטובר שנת 23, בגיל 68. בתום הקרב הושחתה גופתו של ואנג, וראשו נכרת ונלקח לבירת האן וואן-צאנג, שם נתלה על חומת העיר.

בניו

בשנת 5 לפנה"ס, כשבנו וָאנְג חְווֹ רצח משרת, הוא ציווה עליו לבצע התאבדות. בזמן קיסרותו, היו לואנג שני בנים חיים מתוך 9 בנים ובנות. הבוגר לא היה כשיר להנהגה, ולכן הוא בחר בצעיר וָאנְג לִין כיורשו, והעניק לו הכשרה.
טעות נגררת

טעות נגררת היא שגיאה מתמשכת שתחילתה בטעות נקודתית שגרמה למספר טעויות להיערם אחריה. ביטוי זה נאמר לרוב על חישוב אלגברי או חשבונאי ארוך, שטעות קלה בתחילתו (כגון שימוש בפעולת חיסור במקום פעולת חיבור) משנה את כל התוצאות הסופיות אף על פי שדרך החישוב נכונה.
הביטוי משמש גם בהשאלה בחיי היום-יום, כשטעות אחת מתפתחת לצרור טעויות.
"טעות נגררת" מוזכרת בעיקר בהקשר של ציון בעבודה אקדמית או מבחן, במקרים בהם הטעות הראשונית הובילה לשגיאה בתשובה הסופית. בדרך כלל נעשה בה שימוש רק אם וכאשר פרט לטעות זו, דרך הפתרון הייתה נכונה וניתן לראות שמקור הטעות הוא בחוסר תשומת לב ולא בחוסר הבנה של החומר הנלמד. במקרים אלו נוהגים מרצים בישראל לא לפסול את כל השאלה, אלא לתת ניקוד חלקי ואף שלם על הבנת החומר גם אם הפתרון הסופי שגוי.
התחשבות ב"טעות נגררת" מוזכרת גם במקצועות המתמטיקה, הפיזיקה והחשבונאות במבחנים עם שאלות ארוכות שלהם מספר סעיפים המסתמכים אחד על השני. במבחן רב-ברירתי עשויים הבודקים להעניק ציון כלשהו גם אם התשובה שנבחרה אינה הנכונה עקב טעות נגררת.
דליה קורקין

דליה קורקין (נולדה בשנת 1961) היא מנהלת ישראלית, המשמשת נכון ל-2014 כמנכ"ל קבוצת עמל סיעודית.

ביוגרפיה

קורקין נולדה וגדלה בקיבוץ רמות מנשה ובנעוריה בחרה לעבוד בהנהלת חשבונות של הקיבוץ. בתום שירותה הצבאי המשיכה בתחום הנהלת חשבונות, וסיימה לימודי כלכלה וניהול במכללת רופין.
את הכניסה לתחום הניהול החלה קורקין בשנת 1995 כמנהלת הכספים בקיבוצה, והמשיכה את דרכה בשנת 1998, כשחברה קטנה בשם עמל, שעסקה בהפניית כוח אדם מקצועי למספר קיבוצים בתחום הבריאות והסיעוד, חיפשו מנהל לחברה. למרות שקורקין לא הייתה קרובה לתחומי עיסוק אלה, היא ראתה פוטנציאל להיכנס לתחום הסיעוד בקיבוצים. היא זיהתה את קשייהם של חברי הקיבוץ לתפעל את בתי הסיעוד שלהם ולטפל בחוליהם הקשים, כיוון שסיעוד דורש התמחות, וזהו עיסוק אינטימי שחברי קיבוץ נרתעו להיכנס אליו. היא החלה לעבור בקיבוצים בשכנוע החברים לאפשר להפעיל אצלם מסגרות של בריאות. בין השאר חתמה עם קבוצה של עשרה קיבוצים בגליל העליון, שכינו עצמם "סלע הגליל" על ניהול וטיפול בבתים סיעודיים. בינתיים גם התפשטה לבתי סיעוד ובתי חולים בשוק החופשי. היא הכניסה את קבוצת גרנות כשותף שווה בחברה-האם "עמל סיעודית" וביססה אותה כחברה עסקית גדולה מאוד בתחום הסיעוד ובתי האבות, הפועלת בקיבוצים, במושבים ובערים.
לאורך השנים רכשה קורקין מספר חברות בתחום הסיעוד והאבחון הפסיכולוגי ומיזגה אותן לתוך החברה בניהולה. כמו כן היא כותבת ומרצה מדי פעם בענייני סיעוד.