google/wiki40b huggingface dataset:
ג'אן האן

ביוגרפיה

האן נולדה באוקלנד, קליפורניה. היא התמחתה בסגנון החזה ובנוסף שיחקה כדורמים. היא התאמנה בפאלו אלטו בהדרכתו של ג'ון ויליאמס. בשנת 1967 החלה להתאמן בהדרכתו של ג'ורג' היינס, שאימן מספר אלופים אולימפיים כמו דון שולנדר, דונה דה וארונה, דיק רות', מרק ספיץ, קלאודיה קולב, דבי מאייר וקארן מו ועוד. שלושה חודשים לפני המשחקים האולימפיים ביולי 1968 החליט מאמנה, שהיא תתמקד בסגנון החופשי.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בסנטה קלרה, שבקליפורניה ב-6 ביולי 1968 קבעה האן ביחד עם חברותיה למועדון השחייה של סנטה קלרה, לינדה גוסטבסון, ליליאן ווטסון ופאם קרפינלי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:01.1 דקות. שיא עולם זה החזיק מעמד שנתיים וחודשיים עד שנשבר על ידי שחייניות מזרח גרמניה (4:00.8 דקות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה האן ב-4 מדליות, מהן 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.0 דקות, לפני בנות ארצה סוזן פדרסן (1:00.3 דקות) ולינדה גוסטבסון (1:00.3 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'יין בקמן, לינדה גוסטבסון וסוזן פדרסן בשיא אולימפי חדש של 4:02.5 דקות, לפני מזרח גרמניה (4:05.7 דקות דקות) וקנדה (4:07.2 דקות). כשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 59.5 שניות. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא שחתה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, אך באותה העת רק שחיינים ששחו בשלב הגמר זכו במדליות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:11.0 דקות, אחרי דבי מאייר שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:10.5 דקות ולפני ג'יין ברקמן (2:11.2 דקות) שתיהן מארצות הברית ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:31.4 דקות, אחרי קלאודיה קולב שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.7 דקות וסוזן פדרסן (2:28.8 דקות). 
לאחר המשחקים האולימפיים החלה האן ללמוד ולשחות בהדרכתה של מונה פלאמר באוניברסיטת המדינה של אריזונה והייתה שותפה לזכייה של נבחרתה באליפות המכללות בשנים 1969, 1970 ו-1970.
יירקה טאוסיג

יירקה (ג'ורג') טאוסיג (Jirka Tausig; ‏1919 - 24 ביולי 2010) היה שוער כדורגל והוקי קרח יהודי מחונן. שיחק בתקופת השואה בתור שוער בגטו טרזינשטאט בליגה טרזין בקבוצת 'מחסן הבגדים המשומשים'.

ביוגרפיה

טאוסיג נולד ב-1919 בפראג, ובלט לראשונה בתור שוער כשהיה בן 6. ב-1938 ספג טאוסיג מהלומות ראשונות מהנאצים, כאשר מקומיים בעיר ואנסדורף שבצ'כוסלובקיה זרקו עליו אבנים במהלך משחק כדורגל. הוא היה שחקן בולט בקבוצת הנוער של צ'כוסלובקיה, אך לאחר הכיבוש הנאצי נאסר עליו להשתתף בליגה. כדי לשחק הוא נדד לכפר קטן, שעה מדרום לפראג, שם היה שוער גם בכדורגל וגם בהוקי קרח.

בתקופת השואה

נשלח ב-1943 לגטו טרזין. בזכות כשרונו והתפקידים בהם שיחק לפני ההגעה לגטו, זמן קצר לאחר הגעתו קבוצות כדורגל רבות בגטו נאבקו עליו. לבסוף החליט להצטרף לקבוצת מחסן הבגדים המשומשים. בזכות חברותו בקבוצה הוא קיבל מיטה ועבודה וכך הוא שרד את שהותו בגטו. טאוסיג נשלח לאושוויץ-בירקנאו ב-1944. כשנודע לגרמנים שהוא שוער כדורגל מוכשר, הם העבירו אותו למחנה שבו אסירים שיחקו בפיקוח ה-אס אס. הוא היה מוכר ולכן כשהיו זקוקים לשוער טוב לא התקשו למצוא אותו במחנה.
כשאנשים הגיעו בטרנספורטים מהונגריה הקימו 2–3 קבוצות. המשחקים נמשכו רק שבוע אחד לפני שהוא נשלח למחנה הריכוז זקסנהאוזן מחוץ לברלין. לאחר מכן הועבר טאוסיג למחנה הריכוז קאופרינג בבוואריה. בשלב זה כבר לא היה רשאי לשחק כשוער, אבל לאחר שנתפס בהברחת לחם, ניתנה לו הזדמנות נוספת להפגין את יכולותיו האתלטיות. טאוסינג קיבל עונש לרוץ הלוך ושוב במעלה ובמורד גבעה סלעית על שש. טאוסינג שהיה בכושר מצוין צלח את המשימה בצורה שסיפקה את הגרמניים. טאוסינג הוכיח לא רק את הסיבולת האתלטית שלו אלא גם את כוח רצונו שאפשר לו להמשיך חרף הברכיים וכפות היידים המדממות שלו.

לאחר השואה

טאוסיג שוחרר על ידי האמריקנים וחזר לסלובקיה, שם שינה את שמו, מאחר ששמו המקורי היה על שמה של עיירה גרמנית, כדי שלא יהיה לו שום קשר לנאצים. לאחר מכן בשם Tesar (נגר) חזר להיות שוער ראשי של ליגת קבוצת הכדורגל הסלובקית וגם לאחד משוערי ההוקי הטובים ביותר. ב-1947 פגש את אשתו לעתיד האבלובה אליס בזמן אימון בהוקי קרח. בשנת 1948, בדיוק כשהגיע לשיא הקריירה הספורטיבית שלו והיה מועמד לקבוצת ההוקי האולימפית, השתלטו הקומוניסטים על המדינה. טאוסינג ואשתו ערקו לפריז והתגוררו שם במשך שמונה חודשים עד שקיבלו ויזה לארצות הברית. המעבר לאמריקה סימל את סיומה של הקריירה האתלטית שלו. הוא שינה את שמו הפרטי לג'ורג' והקים חנות ומשפחה. נולדו לו שלושה ילדים ותשעה נכדים. ב-24 ביולי 2010 נפטר יירקה טאוסיג בלוס אנג'לס.

הנצחה

באתר של בית טרזין ספד לטאוסיג ניצול השואה, ומי ששיחק עימו בליגת טרזין, פטר ארבן, שכתב: "הלך מאיתנו אחד האחרונים ולבטח הכי טוב מכדורגלני ליגה טרזין. אני נפרד בזה מחבר נאמן אשר תמיד זכר את הגטו".
יסעור ענק

אטימולוגיה

השם: Macronectes מקורו במילה מרקוס והמילה nēktēs, ביוונית שמשמעותה: שחיין ארוך. כמו כן, המילה Petrel שמשמעותה בעברית יסעור, היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים. דבר המזכיר את הרגל היסעורים, הנראים רצים על המים כדי להמריא.

תיאור

יסעורי הענק ענקים כשמם. יסעור הענק הצפוני שוקל 3–5 ק"ג, מוטת כנפיו 150–210 ס"מ, ואורכו 80–95 ס"מ. יסעור הענק הדרומי מעט גדול יותר, משקלו כ-3 עד 8 ק"ג, מוטת כנפיו 180–210 ס"מ, ואורכו 86–100 ס"מ. הזכרים גדולים וכבדים יותר מהנקבות.
יסעורנים אלה דומים לכאורה לאלבטרוסיים והם היחידים שיכולים להיות שווים אליהם בגודלם. הם גם היחידים מבני משפחת היסעוריים שיש להם רגליים מספיק חזקות בשביל ללכת בצורה יעילה על הקרקע. ליסעורים יש לסת אשר יכולה להכיל מזון חלקלק. הם מפיקים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד העוזר להם כנגד טורפים. יש להם בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייע להתפיל את גופם, עקב כמות גבוהה של מים באוקיינוס שהם סופגים. הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפם, וגם מייצר מזון עשיר באנרגיה המסייע לאפרוחים ועבור העופות הבוגרים בזמן טיסות ארוכות.
מקורותיהם גדולים מאוד בצבע כתום חיוור, נוצתו אפורות עם נקודות (למעט 15% מיסעורי הדרום, שראשם צווארם והחזה העליון שלהם בצבע לבן). מזונם מצוי ביבשה ובים, אך בעיקר ליד החוף. הם אוכלים פגרים, בעיקר של כלבי ים ופינגווינים. לעיתים קרובות הם עוקבים אחרי סירות דיג לאכול את הפסולת הנזרקת ממנה. תוחלת חייהם 20 שנים.

רבייה

עונת הרבייה היא מחודש אוקטובר ועד מרץ. היסעורים מטילים ביצה אחת ויחידה, בקן מחוספס הבנוי 50 ס"מ מעל לפני הקרקע. הביצה מודגרת במשך כ 60 ימים. מרגע שבקע, הגוזל נשאר בקן למשך 3 שבועות. הגוזלים מצמיחים נוצות לאחר כ-4 חודשים, ומגיעים לבגרות המינית רק לאחר 6–7 שנים כאשר הופכים לפרחון.
בית הכנסת הכוראלי של קישינב

המבנה

בית הכנסת נבנה עם שלוש קומות בסגנון "התחייה המורית" והוא מורכב משלושה בניינים, מכוסים בבדיל עם שטח כולל של 1,350 מ"ר. הכיפה צוירה בתמונות של הרקיע עם כוכבים ועם סמלי המזלות.
לפני הכניסה הראשית הוצב לוח שיש לזיכרונו של אחד מממני הפרויקט, ד. ה. הגר (Heeger) שנפל בשנת 1910 מעל פיגום בעת שפיקח על מהלך הבנייה.

חנוכת הבניין

הבניין נחנך ב-8 בספטמבר 1913 בהשתתפות מקהלת גברים. בניצוחו של החזן צ'וקלר, ביצעה המקהלה את המזמור תהילים כ"ד "שאו שערים ראשיכם". אחרי הוצאת ספר התורה מן הארון העלה החזן יהודה לייב קילימניק את התפילה לשלומו של הצאר ומשפחתו והנוכחים שרו את המנון האימפריה "אל, נצור את הצאר!". אחרי כן נישאו נאומים. הראשון בדוברים היה המהנדס והתעשיין משה גוטליב, פעיל ציוני מקומי ונציג קרן קיימת לישראל. אחר כך החזן קילימניק, בליווי המקהלה, שר את המזמור תהילים קי"ג.

קהילת בית הכנסת וגורל הבניין

חזני בית הכנסת היו יעקב ריבליס (מת בשנת 1938), ינקל (יעקב) חיים ציפריס (1941-1890) ושלום כ"ץ (1982-1915) שפעל בו בשנים 1938-1935.  
בימי שלטון הרומני פעלו בבנין בית הכנסת מדרשת תלמוד תורה ובית הספר התיכון "תרבות".
בשנת 1940, אחרי סיפוח בסרביה על ידי ברית המועצות, הולאם כל המתחם על ידי השלטונות הסובייטים.
בימי מלחמת העולם השנייה, כולל בימי השלטון הרומני בשנים 1944-1941 בבסרביה, הבניין, שלא השתייך יותר לקהילה היהודית, לא ניזוק.
אחרי שבסרביה חזרה בשנת 1944 להיות החלק העיקרי של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית, במסגרת ברית המועצות, ב-1945 שופץ הבניין והוחלט לאכסן בתוכו את התיאטרון הלאומי הרוסי לדרמה ע"ש אנטון צ'כוב, מוסד דגל של הקהילה הדוברת רוסית בעיר. הוצג גם המחזה "גטו" מאת יהושע סובול תחת השם "זמן לאהבה, זמן לשנאה".
בשנת 1966 שוקם הבניין על ידי האדריכל רומן בקסביץ'. התווספו מספר אולמות קטנים ופנים המבנה שונה לחלוטין. השיפוץ העלים במידה רבה את קשר הבניין עם עברו כבית כנסת.
בתיאטרון הוצגו החל משנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-20 גם הצגות קשורות למורשת התרבותית היהודית.
למשל, בשנת 1989 הוצג בו המחזה "תפילת אשכבה" מאת גריגורי גורין המבוסס (כמו המחזמר "כנר על הגג") על הרומן של שלום עליכם "טוביה החולב".
בשנת 2013 הוצבה באופן חד פעמי חנוכייה בכיכר ליד התיאטרון. בשנים הבאות היא עברה בקרבת המרכז לתרבות יהודית.
יתרון מהלך ראשון בשחמט

יתרון מהלך ראשון בשחמט הוא היתרון שיש לשחקן (בכלים הלבנים) הפותח במהלך הראשון במשחק שחמט. שחקני שחמט ותאורטיקנים של המשחק מסכימים לכלל כי הפותח בכלים הלבנים נהנה מיתרון מסוים. ניתוחים סטטיסטיים של משחקי שחמט שנאספו מאז 1851 תומכים במסקנה זו, ומדגימים כי סיכויי הפותח בכלים הלבנים לנצח במשחק גבוהים במידת מה מאלה של הפותח בכלים השחורים. בין 52 ל-56 אחוז ממשחקי השחמט מסתיימים בניצחון השחקן בכלים הלבנים. אחוז הניצחונות דומה בכלים לבנים נמצא גם במשחקי טורניר בין בני אדם לבין מחשבים. אולם, נמצא כי היתרון לפתיחה בכלים לבנים הוא פחות במשחקי בליץ, ובמשחקים בין שחקנים שרמת משחקם נמוכה.
קיימת מחלוקת ארוכת שנים בקרב שחקני שחמט ותאורטיקנים של המשחק, האם בהינתן משחק מושלם על ידי שני הצדדים, המשחק יסתיים בניצחון השחקן בכלים הלבנים, או בתיקו. הדעה הרווחת היא - לפחות מאז שנת 1899, כאשר אלוף העולם בשחמט וילהלם שטייניץ התייחס לבעיה - כי משחק מושלם יסתיים בתיקו. אולם, מספר שחקני שחמט בולטים טענו כי די ביתרונו של הפותח בכלים הלבנים כדי להשיג ניצחון. כך, אלוף ארצות הברית בשחמט בשנת 1948, ויבר אדמס, ואמן השחמט וסיולוד ראוזר, טענו כי לבן מנצח לאחר הפתיחה ה2-ה4. אלוף העולם בשחמט בהתכתבות לשנים 1965-1968, הנס ברלינר, טען כי הפתיחה ד2-ד4 תניב ניצחון ללבן. קיימת אפשרות שתוכנות שחמט מתקדמות תפתורנה מחלוקת תאורטית זו כאשר תקבענה את תוצאתו של משחק מושלם בשחמט, כפי שנעשה כבר בדמקה.
כמה מן השחקנים הבולטים בהיסטוריה המודרנית של השחמט, כולל אלופי העולם חוסה ראול קפבלנקה, עמנואל לסקר, ובובי פישר, הביעו חשש מתוצאת תיקו שלא ניתן להימנע ממנו ככל שניתוחי המשחק הולכים ומעמיקים. קפבלנקה וגם פישר הציעו וריאציות של משחק השחמט על מנת להפחית סכנה זו ולהחדיר עניין מחודש במשחק, בעוד לסקר הציע ניקוד שונה לתוצאות תיקו ומצבי פט.
מאז שנת 1988, תאורטיקנים של המשחק קראו תיגר על הדעה המקובלת באשר ליתרונו של הפותח בכלים לבנים. רב-אמן אנדראס אדורג'ן פרסם סדרת ספרים שנושאם המשותף הוא "שחור זה בסדר!", כשהוא טוען כי הדעה המקובלת לפיה הפותח בלבן נהנה מיתרון, מבוססת יותר על פסיכולוגיה, מאשר על המציאות. רב-אמן מיחאי סובה ושחקנים בולטים אחרים טענו כי לעיתים היוזמה של הלבן נעלמת, ללא סיבה נראית לעין, ככל שהמשחק מתקדם. הסגנון המקובל היום למשחק בכלים שחורים הוא לנסות ולהשיג עמדות דינמיות, לא מאוזנות, עם משחק-נגד פעיל, תחת ניסיון להשיג שוויון בעמדות.
יש אף הטוענים כי לכלים השחורים יתרונות-נגד, המבטלים את יתרונות הפתיחה בלבן. הדעה הרווחת לפיה הלבן חייב לחתור לניצחון עשויה להוות נטל פסיכולוגי על השחקן בלבן, המפסיד לעיתים את המשחק לאחר שניסה יותר מדי לזכות בניצחון. לא רק זאת, אלא שעל פי תורת המשחקים, היות שחקן השני לפתוח במשחק עשויה להוות יתרון כיוון שהשחקן בכלים הלבנים היה חייב לגלות את מהלכו ראשון. לכן, פתיחות מסוימות נחשבות כטובות יותר לשחקן בכלים השחורים, מאשר לזה בכלים הלבנים. אף פתיחות סימטריות מסוימות עשויות להוביל למצבים שבהם פתיחה בלבן היא חיסרון, מסיבות פסיכולוגיות או אובייקטיביות.

משחקים בין תוכנות מחשב חזקות

מדי שנה מתקיימת תחרות בין תוכנות השחמט החזקות ביותר. בשלב הגמר בשנת 2016 בין התוכנות Stockfish 8  ו-5 Houdini  
בו התקיימו 100 משחקים, השחור לא זכה ולו במשחק אחד, הלבן זכה ב-25 משחקים ו-75 משחקים הסתיימו בתיקו.
Redis

key-value

redis מבוסס על שליפת הנתונים על בסיס "מפתחות" המאפשר שליפת נתונים באופן מהיר ביותר מתוך מאגרי מידע ענקיים (Big data).
הטבח בכרייסטצ'רץ'

ההתקפה

ברנטון טרנט (Brenton Tarrant) החל לירות במתפללים במסגד אל-נור בשדרת הדיקנים, ריקרטון, בסביבות השעה 15:40. בין 300 ל-500 איש היו בתוך המסגד שהשתתף בג'ומעה בעת הירי. תושב המתגורר סמוך למסגד אמר לכתבים כי הוא ראה את החמוש נמלט ומשליך מה שנראה כנשק חם בשביל הגישה. העד אמר כי החמוש נראה לובש בגדים בסגנון צבאי.
מיכאיל קרז'אקוב

קריירה

מיכאיל קרז'אקוב למד בבית הספר לכדורגל של וסילי בוטאקוב ולאחר מכן הצטרף לאקדמיה של זניט סנקט פטרבורג, בה היה אחיו אלכסנדר.
בקיץ 2004 צורף לקבוצת הנוער של זניט והיה לשוער ובמחנה אימונים בספרד אף החליף את ויאצ'סלב מלאפייב כשוער ראשון, לאחר שמלאפייב נסע עם הנבחרת ליורו 2004 והשוער המשני קמיל צ'ונטופלסקי היה באותו הטורניר עם נבחרתו. יחד עם הקבוצה הוא זכה בטורניר Marbella Cup.
בשנת 2006 זומן לנבחרת הנוער. לאחר שסיים את בית הספר התקבל לאוניברסיטה הממלכתית לתרבות הגוף על שם לסגאפט בסנקט פטרבורג ולאחר מכן גם למד באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית על שם הרצן.
ב-2008 הושאל לקבוצת ספורטאקדמקלוב מהליגה הרוסית השנייה ועונה לאחר מכן נשלח לוולגה אוליאנובסק. בשנת 2009 הושאל לוולגר אסטרחן, גם כן למשך עונה אחת.
ב-2010 אלניה ולדיקווקז רכשה אותו מזניט ומאחר שהוא כמעט ולא הופיע במדי זניט הוא הסכים. ב-25 באפריל 2010 עשה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית בכדורגל עשה במשחק הניצחון נגד רוסטוב ואף הציג יכולת מדהימה כשבלט בעיטת עונשין של וליטון מספרטק מוסקבה במשחק שהסתיים בתבוסת אלניה לספרטק בתוצאה 5:2 ואף שיחק נגד אחיו במשחק נגד זניט סנקט פטרבורג. לאחר שובו מתקופת ההשאלה לא האריך את חוזהו בזניט.
בדצמבר 2010 עבר לוולגה ניז'ני נובגורוד, למשך שנתיים. ב-22 באוקטובר 2012 במשחק נגדקריליה סובייטוב סמרה בלם בעיטת עונשין בדקה ה-87.
ביוני 2013 עבר לאנז'י מחצ'קלה בה שיחק עד יוני 2015 כשחזר לזניט וחתם על חוזה למשך 4 שנים. את הופעת הבכורה מחדש בזניט עשה בשלב 16 האחרונות של גביע רוסיה בכדורגל ב-23 בספטמבר 2015 בניצחון קבוצתו 0–3 על וולגה טברוב-29 בספטמבר עשה את הופעת הבכורה שלו במפעלים האירופיים, כשעמד על הקווים במשחק הבייתי של שלב הבתים בליגת האלופות נגד גנטב-3 באוקטובר אותה שנה עשה את הופעת הבכורה שלו בליגה הרוסית במדי זניט במשחק השוויון נגד רוסטוב ובעונת 2016/17 אף שיחק לראשונה לצד אחיו במשחק של המחזור החמישי נגד אמקר פרם.
בפברואר 2017 הושאל לאורנבורג עד לסוף העונה. אך עם הגעתו של רוברטו מנצ'יני נשלח לזניט-2 סנקט פטרבורג.
ביוני 2018 הוחזר להרכב הקבוצה הבוגרת של זניט סנקט פטרבורג, בחסות המאמן סרגיי סמאק. באוקטובר 2019 עלה לראשונה בהרכב הפותח במשחק המחזור ה-13 נגד רוסטוב שהייתה ההופעה ה-12 במדי זניט והראשונה מאז הוחזר לסגל זניט.

משפחתו

הוריו הם אנטולי רפאילוביץ', כדורגלן לשעבר ששיחק במועדון מהליגה השנייה "חימיק דזרז'ינסק" ואמו טטיאנה וניאמינובנה. אחיו הגדול אלכסנדר קרז'אקוב, היה גם הוא שחקן כדורגל מקצועי והוכתר כמלך השערים של נבחרת רוסיה בכדורגל.
גודזילה נגד קונג

עלילת הסרט

בשל מאבקים גדולים של מפלצות על פני כדור הארץ, האנושות הולכת ומתקרבת לקיצה. בסרט הגורילה העצום קינג קונג נלחם נגד הזוחל הפרהיסטורי גודזילה. במהלך קרב זה מזימה אנושית מסוכנת מגלה רמזים לשושלת הטיטאנים ומאיימת לפגוע בכל היצורים, טובים ורעים - כאחד.
גיירמו אמור

קריירה כשחקן

אמור הצטרף לאקדמיית הנוער של ברצלונה, "לה מאסיה", ב-1980, לאחר שצייד הכשרונות של הקבוצה גילה אותו. קרלס רשאק אימן אותו בקבוצת הנוער של ברצלונה, שזכתה בתארים רבים. ב-1982 ערך את הופעת הבכורה הלא רשמית כשנכנס כמחליף לדייגו מראדונה במשחק ידידות לציון חניכת המיני אסטדי. אמור שיחק במשך עשר שנים בקבוצה הבוגרת, בין 1988 לבין 1998. ב-1989 זכה בתואר הראשון עם הקבוצה, גביע אירופה למחזיקות הגביע, ובשנה שלאחריה הבקיע בגמר הגביע הספרדי לרשתה של ריאל מדריד, ועזר לקבוצה לזכות בתואר. את ניצחון הקבוצה בגמר גביע אירופה 1992 החמיץ עקב השעיה. שנתיים לאחר מכן הבקיע אמור את שער הניצחון בקלאסיקו באצטדיון סנטיאגו ברנבאו 13 דקות לסיום, ששמר על סיכוי לקבוצתו לזכות באליפות, שאכן התממש. ארבעה ימים לאחר מכן שותף בגמר ליגת האלופות, אך קבוצתו הפסידה למילאן 4-0.
מאז, הידרדר מעמדו של אמור בקבוצה. הקבוצה אומנם זכתה בתארים נוספים, אך המאמנים בובי רובסון ולואי ואן חאל מיעטו לשתפו. בתום עונת 1997/98 הודיע על עזיבת הקבוצה.
אמור הוא אחד השחקנים עם מספר ההופעות הגבוה בהיסטוריית המועדון. הוא בסך הכול הופיע ב-550 משחקים (מתוכם 421 רשמיים) והבקיע 89 שערים. אמור היה חלק מ"קבוצת החלומות" שזכתה בארבע אליפויות לה ליגה רצופות ובגביע אירופה תחת אימונו של יוהאן קרויף. תארים נוספים שלאמור היה חלק בהם הם שלושה גביעי המלך, שני גביע מחזיקות הגביע ושתי זכיות בסופר קאפ האירופי. עם הקבוצה זכה ב-19 תארים (כולל 2 גביעי קטלוניה), ובכך הוא השחקן עם מספר התארים הגדול ביותר בברצלונה.
ב-1998 עזב את ברצלונה לפיורנטינה, בה שיחק שנתיים. עם פיורנטינה שיחק מול ברצלונה פעמיים. במשחק השני נכנס כמחליף בקאמפ נואו וזכה לתשואות הקהל. ב-2000 עבר לוויאריאל, העולה החדשה לליגה הראשונה. בעונת 2002/03 שיחק בליווינגסטון הסקוטית, הקבוצה בה פרש ממשחק.
בין 1990 לבין 1998 שיחק אמור גם 37 פעמים במדי נבחרת ספרד, עמה השתתף ביורו 1996 ובמונדיאל 1998.

קריירה כמאמן

לאחר פרישתו ממשחק, הצטרף אמור להנהלת מערכת הנוער של ברצלונה ביוני 2003. כמו כן, עבד כמנהל מיזם בניית "קומפלקס הספורט" של המועדון, עד תום חוזהו ב-2007. בדצמבר אותה שנה נפצע בתאונת דרכים באורח קשה. הוא שוחרר לאחר טיפול שארך שבוע.
ב-2015 החל לאמן את אדלייד יונייטד האוסטרלית. אמור היה באוסטרליה במשך שנתיים, לפני שחזר לניהול מחלקת הנוער של ברצלונה.
מקס דל ואיה

מקס דל ואיה (בספרדית: Max del Valle Levy - Maduro,‏ 27 בפברואר 1911 - 20 בדצמבר 1979) היה נשיא פנמה במשך שבעה ימים בפברואר 1967 (8 - 15 בפברואר). היהודי הראשון שכיהן בתפקיד זה במדינה זו. היה סגן נשיא פנמה לפני כן ואחרי כן, במשך ארבע שנים סך הכל (1 באוקטובר 1964 - 30 בספטמבר 1968).

ביוגרפיה

דל ואיה נולד ב-1911 למשפחה יהודית בפנמה סיטי בירת פנמה והיה יהודי מאמין, שאף היה רשום כמתפלל קבוע בבית הכנסת "קול שארית ישראל". יחד עם אחיינו אריק דל ואיה ויהודי שלישי בשם חוזה דומינדור בזן הוא הקים ב-1960 את המפלגה הרפובליקנית הפנמית השמרנית -  Partido Republicano, PR, שנתמכה על ידי קהילת העסקים היהודית הקטנה של פנמה והייתה בעצם יורשתה של המפלגה הימנית שקדמה לה עוד משנת 1932, Liberal Renewal Party - PLR. 
ב-1964 נבחר דל ואיה לסגן נשיא פנמה, תחת הנשיא מרקו אורליו רובלס, שנתמך על ידי המפלגה הרפובליקנית, למרות שלא השתייך לה. הבחירות היו דמוקרטיות לחלוטין, הבחירות הדמוקרטיות האחרונות בפנמה למשך כעשרים שנה. בחירות 1968 כבר היו מלוות בטענות מירמה וזיופים והצבא התערב אז לראשונה בתוצאותיהן והדיח את הנשיא שנבחר בהן. הצבא שלט במדינה בפועל, החל מאותה עת ועד הפלישה האמריקאית והפלת מנואל נורייגה בדצמבר 1989.

נשיא פנמה

ב-1967, השנה השלישית לכהונת הצמד רובלס - דל ואיה הדיח הפרלמנט את הנשיא רובלס ומינה את דל ואיה סגנו, לנשיא המדינה. המינוי היה קצר מועד במיוחד, בשל התנגדות הצבא שהיה כבר אז הכוח החזק בפנמה. הגנרל בוליבר ולרינו מפקד המשמר הלאומי לחץ על הפרלמנט ורובלס הוחזר לתפקידו כעבור שבעה ימים ודל ואיה חזר למלא את תפקיד סגנו עד תום כהונת רובלס. 
בנאום שנשא עם בחירתו לנשיאות פנמה, אמר דל ואיה - "מהיום יש בעולם שני נשיאים יהודים. נשיא מדינת ישראל, ואני". ולשגריר בריטניה בפנמה, ששמע את דבריו ואמר לו שגם לבריטניה היה את בנימין ד'יזרעאלי, אמר דל ואיה - "אבל ד'יזרעאלי היה ראש ממשלה ואילו אני נשיא".
דל ואיה נפטר ב-1979, בפנמה סיטי. אחיינו אריק דל ואיה נבחר לנשיאות המדינה באמצע שנות השמונים והיה הנשיא היהודי השני שלה.
גת'ין אנתוני

ביוגרפיה

אנתוני למד בבית ספר באזור קינגסטון שעל נהר התמזה, ובשנתו האחרונה היה למדריך. לאחר מכן, חזר לבית הספר כמורה לדרמה במשרה חלקית. הוא קיבל מלגה לאקדמיה הבריטית-אמריקאית לדרמה בלונדון, שם עבר סדנאות למשחק עם פיונה שו, אלן ריקמן ובריאן קוקס. הוא בעל קול טנור, והוא אף מיומן בריקוד אפריקני. אנתוני למד ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד והיה נשיא אחוות הדרמה באוניברסיטה, ולאחר מכן המשיך לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
כיום, הוא מככב במחזה המבוסס על חייו של הצאר בוריס גודונוב בתיאטרון שייקספיר המלכותי.
גשר אוסישקין

היסטוריה

לקראת מצעד צה"ל בשנת 1965, הניח צה"ל שני גשרי ביילי, שתוכננו בידי מהנדס חברת תכנון המים לישראל עובדיה לזרי, בין שדרות רוקח לרחוב אוסישקין. בעקבות גידול נפח התנועה הנכנסת לתל אביב מצפון בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 נוצרו עומסי תנועה כבדים על גשר הירקון וחלק מהתנועה עברה לגשר ווקופ הישן. על מנת להקל על התנועה ולאפשר את סגירת גשר ווקופ לצורך שיפוצים הסכים צה"ל לבקשת עיריית תל אביב להותיר את אחד מהגשרים להקלת עומסי התנועה, עד הקמת הגשר הקבוע על רחוב אבן גבירול. לקראת סוף 1967 רכשה עיריית תל אביב את גשר הביילי מידי צה"ל. על פי התוכנית, עם סיום הקמת הגשר הקבוע תוכנן להעביר את הגשר לקצה רחוב ויצמן כדי להמשיך אותו אל מעבר לירקון או להעבירו לקצה המערבי של שדרות רוקח למקום בו נמצא כיום גשר בן-אליעזר. לבסוף נותר הגשר במקומו, ועליו נתיב נסיעה בודד מצפון לדרום. בקיץ 1999 פורק הגשר ובמקומו נבנה גשר חדש שעליו שרוול פלדה המדמה מסבכים של גשר ביילי. הגשר עוטר בדוגמאות לבבות ומגיני דוד, ובמרכזו מתנוססים ארבעה דגלי פלדה.
פדראיק קולום

תולדות חייו

נולד במחוז לונגפורד בשם Patrick Collumb, בן ראשון מבין שמונה. בין השנים 1889 ל-1892 ניסה אביו את מזלו בארצות הברית במסגרת הבהלה לזהב בקולורדו. עם שובו של אביו לאירלנד עברה המשפחה להתגורר ליד דבלין. 
ב-1903 העלה קולום את מחזהו הראשון Broken Soil, בהמשך היה בין מייסדיו של תיאטרון אבי בדבלין שהוקדש למחזאות אירית מקורית. קולום הצטרף לליגה הגאלית (Conradh na Gaeilge) שנועדה להחייאת וטיפוח השפה האירית וחבר לקבוצת הכותבים ויליאם בטלר ייטס, ליידי אוגוסטה גרגורי, ג'ורג' ויליאם ראסל וארתור גריפית. הוא אף פרסם משיריו בעיתונו של גריפית The United Irishman. כמבקר קבוע בספרייה הלאומית של אירלנד הכיר מבקר קבוע נוסף במקום באותה עת, הסופר ג'יימס ג'ויס, ובין השניים נקשרה ידידות ארוכה. כמו ייטס, נדד קולום ברחבי אירלנד ואסף שירי עם ובלדות. הידוע בשירים שכינס הוא She Moved Through the Fair, שקולום אף חיבר מחדש חלק ממילותיו.
ב-1912 נשא לאישה את מגווייר, וב-1914 נסע הזוג לארצות הברית לשהות שתוכננה להיות קצרה והתארכה לשמונה שנים. בארצות הברית עסק קולום בעיקר בכתיבת מעשיות לילדים, המושפעות ממיתולוגיה קלטית. ספרו הראשון לילדים היה  The King of Ireland's Son (בנו של מלך אירלנד), שראה אור ב-1916. בהמשך כתב עלילות נוספות מהמיתולוגיה הקלטית והנורדית, מהמיתולוגיה של הוואי ומן המיתולוגיה היוונית ב-1922 זכה ספרו אודות גיזת הזהב ועלילות גיבורים נוספות מהמרחב היווני בציון לשבח מטעם ועדת מדליית ניוברי. 
בין 1933 ל-1939 שהו בני הזוג קולום בפריז ובניס. בעת שהותו בצרפת חודשה ידידותו הקרובה של קולום עם ג'ויס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שב קולום לניו יורק ולימד באוניברסיטת קולומביה ובסיטי קולג' של ניו יורק. ב-1958 פורסם הספר Our Friend James Joyce ("ידידנו ג'יימס ג'ויס"), אותו חיבר יחד עם רעייתו, שנה לאחר מותה. את המשך חייו חילק בין ביתו שבקונטיקט לאירלנד מולדתו.
ארגון מל"מ - מתמודדים למען מתמודדים

ארגון מל"מ - מתמודדים למען מתמודדים לקידום זכויותיהם של מתמודדי הנפש בישראל ולמאבק בסטיגמה הוקם ב-2003 על ידי בני הזוג צביאל רופא, מייסד תנועת המתמודדים מ-1992 ועמותת "התמודדות" (משמה נגזר שם המתמודדים כ"מתמודדים"), ודליה וירצברג-רופא. שנה לאחר מכן יזמו השניים את "צועדים בראש מורם" – מצעד של אלפי נפגעי הנפש ברחובות תל אביב. מצעד דומה התקיים גם ב-2005 והסתיים בעצרת חגיגית בגני יהושע. דליה חיברה את שם האירועים: "צועדים בראש מורם" ואת סיסמתם: "אם תכירו אותי, תשתגעו עליי".
בשנת 2005 הוגשה עתירה לבג"ץ שהוכנה על ידי עמותת 'בזכות' ועמותת המשפחות 'עוצמה'. דליה ובן זוגה צביאל רופא, חה"כ לשעבר תמר גוז'נסקי, וחה"כ ושר הבריאות לשעבר נסים דהן חברו כעותרים, ודרשו מהמדינה לקיים את ההחלטה שהיא עצמה קיבלה, ולהעביר את האחריות על שירותי בריאות הנפש לידי קופות החולים. בית-המשפט הוציא צו על תנאי שהורה למדינה לפעול לביצוע הרפורמה לאלתר.
בני הזוג רופא יזמו והובילו כנס מתמודדים ארצי שהתקיים בבית בארבור בתל אביב ב-15 בנובמבר 2007 בהשתתפות כ-400 איש. בכנס זה הודיעו השניים כי הארגון חדל לפעול, אך המשיכו לתחזק את האתר ולהשתמש בלוגו.
ב-6 בינואר 2010 הגישו בני הזוג צביאל רופא ודליה וירצברג-רופא עתירה לבג"ץ למען שוויון זכויות עבור נפגעי הנפש לגבי זכות בחירת מוסד האשפוז.
ב-23 במאי 2012 הגישו בני הזוג רופא שנית עתירה לבג"ץ באותו נושא.
דליה וצביאל הקימו אתר היכרויות חינמי למתמודדי נפש - "נפש אל נפש" בשנת 2012.
במרץ 2014 יזמו בני הזוג רופא הצעת חוק שהוביל ח"כ דב חנין (מחד"ש). בני הזוג ניסחו את הצעת החוק בסיוע צמוד של עו"ד נטע דגן. ההצעה הונחה על שולחן הכנסת ב-18 במרץ 2014. הצעת החוק לא אושרה בוועדת שרים לענייני חקיקה ב-9 בנובמבר 2014, מאחר שמשרד הבריאות פרסם נוהל שהוחל ב-2 בנובמבר בשנה זו. הנוהל הכיר בזכותו העקרונית של כל אדם הנזקק לאשפוז פסיכיאטרי לבחור את בית החולים שבו ברצונו להתאשפז, וזאת בתנאי שאחוזי התפוסה בבית החולים המבוקש אינם עולים על 95. במקביל החל משרד הבריאות לפרסם באתרו ברשת עדכון יומי של אחוזי התפוסה במוסדות השונים. עם זאת, אחוזי התפוסה בפועל אינם מאפשרים בחירה.
דליה נטלה חלק פעיל בקמפיין "שוברים קשירה" בהובלת ארגון בזכות - המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות, ופרסמה ב'הארץ' ב-21 ביוני 2015 את המאמר "מפחדים למות קשורים למיטה" שפתח את הקמפיין. דליה ערכה את דו"ח הקשירות של בזכות מאת עו"ד שרון פרימור, היועצת המשפטית של ארגון בזכות. הדו"ח התפרסם במרץ 2016. דליה גם הופיעה על כרזות הארגון במסגרת הקמפיין.
ביוני 2018, נמנתה וירצברג-רופא ברשימת "20 הנשים שמשנות את פני הרפואה הישראלית", על פי עיתון TheMarker.
ביולי 2018 הגיש חה"כ דב חנין מחדש את הצעת החוק מ-2014 (ר' לעיל) לתיקון חוק טיפול בחולי נפש כדי שתתאפשר בחירת מקום האשפוז, כפי שמתאפשר לשאר החולים בישראל.
ב-16 באוגוסט, בדיוק חודש לאחר שנציגת מל"מ דיברה בישיבת הוועדה לביקורת המדינה בעקבות הדו"ח הקשה של מבקר המדינה על מערך האשפוז בבריאות הנפש, שבו נכתב: "בביקורת נמצאו תנאי אשפוז הפוגעים באיכות חייהם של המטופלים עד כדי ביזוי ופגיעה בכבודם", הושק ארגון מל"מ -  
מתמודדים למען מתמודדים מחדש בישיבה חגיגית בביתה הפרטי של הפעילה הוותיקה ברטה ריינמן.
ב-16 בספטמבר באירוע רב משתתפים – הבטיחה חה"כ שלי יחימוביץ  כי תתמוך ביוזמת מל"מ להקים ועדת חקירה ממלכתית, אם חברי הוועדה מהקואליציה ישוכנעו לתמוך בכך, שכן דרוש בהצבעה רוב של שני שלישים.