google/wiki40b huggingface dataset:
אמנת אוזימו

אמנת אוזימו היא הסכם שנחתם ב-10 בנובמבר 1975, בין הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה לבין איטליה.
האמנה דנה בגורלו השנוי במחלוקת של האזור החופשי של טריאסטה (איטלקית: Territorio libero di Trieste). זהו אזור בן 738 קמ"ר, מדרום לאוסטריה, בצפון מזרח איטליה, ובמרכזו העיר טריאסטה. כשליש ממנו שייך כיום לאיטליה והיתר מחולק בין סלובניה לקרואטיה (לשעבר יוגוסלביה).

רקע

יוגוסלביה הייתה מדינה עצמאית בשנים 1919–2003. מתום מלחמת העולם השנייה, בשנים 1945–1992, התקיימה בה "הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה", שהייתה תחת משטר טוטליטרי-קומוניסטי, בעל זיקה חלקית לברית המועצות.
חלק ניכר מתושבי האזור היו דוברי השפה הסלובנית וחשו זיקה למורשת הסלאבית יותר מאשר לזו האיטלקית. שתי המדינות טענו לבעלות על האזור בזכות מיקומו הגאוגרפי והגישה שהוא מאפשר לים האדריאטי. 
במהלך מאות שנים עבר האזור מיד ליד והיה נתון לשליטת המדינות השכנות.

תוכן האמנה

אמנת אוזימו, על שם העיר אוזימו שבה נחתמה, נכתבה בשפה הצרפתית, לפי הסכמת שני הצדדים. נקבע בה כי אזור המחלוקת יחולק לשניים: אזור A ישויך לאיטליה, ואילו אזור B ישויך ליוגוסלביה. האמנה אישרה בכך למעשה את "הסכם ההבנות" הזמני שנחתם בלונדון בשנת 1954, ושחילק את האזור לחלק צפוני ודרומי, ונתנה להסכם זה גושפנקה רשמית ומדינית.
בהסכם נקבעה זכות המעבר של תושבי אזור B לאזור A ולהפך, וזכות המעבר של סחורות יוגוסלביות למפרץ טריאסטה. בהיות יוגוסלביה מדינה קומוניסטית באותם ימים, היה הסכם זה מהפכני באפשרו את המעבר, שלא היה מובן מאליו בתקופת המלחמה הקרה.

הביקורת באיטליה על ההסכם

בשנים שלאחר החתימה על ההסכם הוא זכה, ועדיין זוכה, לביקורת בחלק מהציבור האיטלקי, הרואה בכל אזור טריאסטה החופשית טריטוריה איטלקית, ואינו מקבל את הוויתור, לכאורה, על יותר ממחציתו. 
ראש הממשלה האיטלקי בשנים 1974 - 1976 היה אלדו מורו, שלימים נחטף ונרצח על ידי הבריגדות האדומות. פעילותו העיקרית של אלדו מורו בתקופה שקדמה לחטיפה היה הניסיון לחבור למפלגה הקומוניסטית ולהכניסה לבית הנבחרים האיטלקי, מהלך שאיים על הסדר הישן, וזכה לביקורת מבית ומחוץ. 
את הביקורת על אמנת אוזימו ניתן לראות גם לאור הביקורת על עמדותיו ופעולותיו הפרו-קומוניסטיות של אלדו מורו, שלטענת המבקרים ויתר על חלקי מולדת שלא הייתה לו זכות מוסרית לוותר עליהם, לטובת השלטון הקומוניסטי ביוגוסלביה.
מתיאס קאיט

קריירת מועדונים

קאיט נולד בטאלין שבאסטוניה. בשנת 2006 החל לשחק באקדמית הנוער של לבדיה טאלין, ובשנת 2014 עבר לאקדמית הנוער של פולהאם.

קריירה בינלאומית

ב-6 בינואר 2016 ערך קאיט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה, כששיחק במחצית הראשונה בתיקו 1-1 נגד נבחרת שוודיה במשחק ידידות. ב-7 באוקטובר 2016 הבקיע קאיט את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בניצחון 4-0 על נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
אסטרופוטוגרפיה

אסטרופוטוגרפיה היא סוג של צילום שמתעסק בצילום והקלטות של גרמי שמים, אירועים אסטרונומים, ואזורים גדולים של שמי הלילה .
חוץ מיכולותיה של האסטרופוטוגרפיה לצלם חפצים מורחבים כגון הירח, השמש וכוכבי לכת, לאסטרופוטוגרפיה יש יכולת לצלם אובייקטים בלתי נראים לעין האנושית, כמו כוכבים עמומים, ערפיליות וגלקסיות.
הצילום חולל מהפכה בתחום המחקר האסטרונומי המקצועי, עם חשיפות ארוכות טווח של מאות אלפי כוכבים חדשים וערפיליות שהיו בלתי נראים לעין האנושית, והובילו לטלסקופים אופטיים מיוחדים יותר ויותר, שהיו למעשה מצלמות גדולות שנועדו להקליט אור באמצעות צלחות צילום. לאסטרופוטוגרפיה היה תפקיד מוקדם בסקרי שמים וסיווג כוכבים, אך עם הזמן היא פינתה את מקומה לציוד וטכניקות מתוחכמים יותר המיועדים לתחומים ספציפיים של מחקר מדעי, כאשר חיישני תמונה הופכים לאחת מצורות החיישן הרבות.

סקירה כללית

צילום אסטרונומי הוא אחד הסוגים המוקדמים ביותר של צילום מדעי וכמעט מראשיתו הוא מגוון לתת-תחומים שלכל אחד מהם יש מטרה ספציפית, כולל קרטוגרפיה של כוכבים, אסטרומטריה, סיווג כוכבים, פוטומטריה, ספקטרוסקופיה, פולרימטריה וגילוי חפצים אסטרונומיים כגון אסטרואידים, מטאורים, כוכבי שביט, כוכבים משתנים, נובים ואפילו כוכבי לכת לא ידועים. כל אלה דורשים ציוד מיוחד כגון טלסקופים המיועדים הדמיה מדויקת, עבור שדה רחב של נוף (כגון מצלמות שמידט), או לעבודה באורכי גל ספציפיים של אור. מצלמות CCD אסטרונומיות עשויות להשתמש בקירור קריוגני כדי להפחית את הרעש התרמי ולאפשר לגלאי לרשום תמונות בספקטרום אחר, כמו באסטרונומיה אינפרא-אדומה. מסננים מיוחדים משמשים גם כדי להקליט תמונות באורכי גל ספציפיים.

היסטוריה

התצלום הראשון של חפץ אסטרונומי היה של הירח בשנת 1840, אך רק בסוף המאה ה-19 התפתחות הטכנולוגיה אפשרה לצלם כוכבים מפורטים. התפתחות האסטרופוטוגרפיה ככלי מדעי התרחשה באמצע המאה ה-19, בעיקר על ידי ניסויים ומדענים חובבים או מה שמכונה "מדענים ג'נטלמנים" (אף על פי שבתחומים מדעיים אחרים אלה לא תמיד היו גברים) בגלל הצורך לחשיפות ארוכות מאוד בשביל תפיסת עצמים אסטרונומיים חלשים יחסית היה צורך להתגבר על בעיות טכנולוגיות רבות. בעיות אלו כללו טלסקופים נוקשים וחזקים מספיק בשביל לשמור על טלסקופ מכוון לנקודה קבועה למשך תקופה ארוכה של זמן.

מידע בסיסי לצילום

הן תמונות מצלמה דיגיטלית והן תמונות סרוקות מתואמים בדרך כלל לעיבוד תוכנה כדי לשפר את התמונה בדרך כלשהי. ניתן להאיר לשלוט ולסדר תמונות במחשב כדי להתאים את צבע ולהגדיל את הניגודיות. טכניקות מתוחכמות יותר כוללות לכידת תמונות מרובות (לפעמים אלפים), ושילובן יחד בתהליך נוסף כדי לחדד את התמונות, כדי להתגבר על האטמוספירה, ולהשיג שלילת בעיות מעקב, הבאת חפצים חלשים עם יחס אות לרעש לקוי וסינון זיהום האור. לתמונות וצילומים של מצלמות דיגיטליות נדרש לעיתים עיבוד נוסך, על מנת להפחית את רעש התמונה מחשיפה ארוכה, כולל הפחתת "מסגרת כהה" .
קבוצת הכלוריט

מבנה הכלוריט

הנוסחה הכללית של קבוצת הכלוריט היא Mg,Fe)₃(Si,Al)₄O₁₀(OH)₂•(Mg,Fe)₃(OH)₆). נוסחה זו מדגישה את המבנה הבסיס של הקבוצה:
לוחות זעירים ברוחב של אנגסטרמים ספורים (האנגסטרם הוא החלק המאה מיליון של ס"מ וסימנו °A). כל לוח בנוי משלוש שכבות.
השכבה העליונה והתחתונה בנויות מטטרהדרונים של סיליקה (SiO₄). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה מתקשר עם שכבת הביניים (כלומר "מצביע" למעלה בשכבה התחתונה ו"מצביע" למטה בשכבה העליונה).
שכבת הביניים הם אוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם מגנזיום וברזל או אלומיניום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. מבנה זה מכונה כריך (סנדוויץ') 2:1 כשנוהגים לסמן את שכבת הטטרהדרונים באות t ואת שכבת האוקטהדרונים באות o וכריך 2:1 הוא t-o-t. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי, אלא שלא כמו בקבוצת הנציצים בעלת המבנה הדומה שבה הפיצוי הוא בא בצורת קטיון אשלגן המחבר בין הלוחיות, בקבוצת הכלוריט הקשר נעשה באמצעות Mg²⁺, Fe³⁺)(OH)₆). ליחידה Mg²⁺, Fe³⁺)(OH)₆) זו נוהגים להתייחס כאל "השכבה דמוית הברוסיט" בשל דמיונה למינרל ברוסיט (Mg(OH)₂) משום כך, מבנה הכלוריט הוא "t-o-t-ברוסיט-t-o-t-ברוסיט".
גבישי הכלוריט הם גמישים אבל לא אלסטיים.
סיווג ישן חילק את קבוצת הכלוריט לשתי תת-קבוצות: האורתוכלוריטים והלפטוכלוריטים. כיום כמעט שלא נעשה שימוש במונחים אלו והקידומת "אורתו" מטעה במידת מה שכן המבנה הגבישי של קבוצת הכלוריט הוא מונוקליני ולא אורתורומבי.
כמו כן יש המסווגים את קבוצת הכלוריט כחלק מקבוצת מינרלי החרסית אבל משום שגודל הגביש של המינרלים בקבוצה ותכונותיהם אינם תואמים את המאפיינים המגדירים מינרלי חרסית נוהגים בדרך כלל לסווג את קבוצת הכלוריט כקבוצה נפרדת בקבוצת הפילוסיליקטים.

תפוצה ושימושים

הכלוריטים נפוצים בסלעי יסוד כתוצר של פרוק של מינרלים מאפיים מלנוקרטיים (בעלי גוון כהה) כמו פירוקסן, אמפיבול וביוטיט. הכלוריטים הם מינרלים נפוצים במרבצים של בצרים הידרותרמיים ומופיעים יחד עם אפידוט סריציט, אדולריה ומינרלים סולפידיים. בסביבה זו עשויים הכלוריטים להיות תוצר של התמרה של מינרלי ברזל-מגנזיום קיימים, או שהם תוצרים של מטאסומטיזם (התמרה בהשפעה הידרותרמית) באמצעות הוספת ברזל, מגנזיום או רכיבים נוספים לתוך מסת הסלע.
הכלוריטים הם גם מינרלים נפוצים בסלעים מותמרים, בעיקר בצפחות. קיומם מרמז בדרך כלל על תהליך התמרה של ירידת טמפרטורה ולחץ, והוא סמן לסלע מותמר מסוג צפחות ירוקות (בזלת שבתהליך ההתמרה הפך הפירוקסן שבה לכלוריט). בתוך סלעים אולטרה-מאפיים נוצר בהתמרה כלוריט מסוג קלינוכלור יחד עם טלק. ניסויים הראו שכלוריטים יכולים להיות יציבים בפרידוטיט שבמעטפת כדור הארץ מעל לשכבת הליתוספירה של האוקיינוסים שחדרה לעומק באזורי הפחתה, וכלוריטים אף יכולים להימצא בחלק המעטפת שממנו נוצרה המאגמה הבונה קשתות וולקניות. בישראל ניתן למצוא כלוריטים בסלעים מותמרים כדוגמת הצפחות שבנחל רודד, כמינרל משני בסלעים מגמתיים באזור אילת ובאואוליתים של בצר הברזל מתקופת הקרטיקון ברכס מנרה.
אין לכלוריטים ערך כלכלי, להפך, לעיתים קרובות מוצאים כלוריט כתכלילים בתוך מינרלים או כציפוי על מינרלים כדוגמת קוורץ, טופז או קלציט. מספיקה כמות מעטה של כלוריט על מנת לצבוע את הגבישים של המינרלים בצבע ירוק עז, תופעה שעלולה להוריד מערכם של המינרלים.
עזרני אל חי

עָזְרֵנִי אֵל חַי הוא פיוט אשר חובר על ידי הרב רפאל ענתבי, מגדולי משוררי יהדות חלב.

אודות הפיוט

הפיוט, שהוא אחד מפיוטיו המוכרים של הרב ענתבי, פופולרי מאוד בקרב בני עדתו ובקרב בני עדות אחרות. כותרת הפיוט מכוונת לעשרת ימי תשובה, אך עם זאת מדבר הפיוט גם על התמודדות עם יצר הרע ובבקשתו של האדם היהודי מהקדוש ברוך הוא להתרחק מהיצר הרע ולהתקרב יותר אל היצר הטוב ואל הדברים הקשורים ביראת האל.
נהוג לשיר את הפיוט בעתות שמחה ובייחוד בליל שבת כזמר שמח בשל פזמונו של הפיוט. יש הסוברים שהסיבה לכך היא כי האדם הופך שמח לאחר שהתוודה בפני השם וביקש סליחה על עונותיו.
לחנו של הפיוט לקוח מהשיר הערבי העתיק "יא פריד אלחוסני עשק ג'מאלק" שבוצע במקור על ידי הזמרת מונירה אלמהדיה.

הפיוט

עָזְרֵנִי אֵל חַי לְהַכְנִיעַ

אֶת יֵצֶר הַמְפַתֶּה הַמֵּרִיעַ

מִבִּלְתְּךָ אֵין מוֹשִיעַ

לְהוֹשִׁיעֵנִי

דַּלְתֵי תְשׁוּבָה חַי פְּתַח לִי

כִּי שַׁבְתִּי מֵחֶטְאִי וּמַעֲלִי

אָנָּא צוּרִי שְׁמַע קוֹלִי

מַהֵר עֲנֵנִי

אוֹדֶה עֲלֵי פְשָׁעַי אַתָּה תִשָּׂא עֲוֹנִי

סוֹד יְמִינְךָ הַפְּשׁוּטָה

לְקַבֵּל אֶת נֶפֶשׁ הַמִּתְחָרְטָה

וְלֹא תוֹסִיף תֶּחֱטָא

אֵלֶיךָ קוֹנִי

הַרְחֶק נָא מֵעָלֶיהָ חֶבְרַת כַּת הַצְּפוֹנִי

הפיוט כניגון חב"ד

למרות היותו פיוט המושר בקרב יהדות ארצות המזרח, הפיוט התקבל גם בקרב חסידי חב"ד, לאחר שבשנת 1953 ביקש הרבי מנחם מנדל שניאורסון מהרב ניסן פינסון, ששימש בשנות החמישים שליח חב"ד במרוקו, לשיר משירי יהודי מרוקו במהלך התוועדות, והרב פינסון שר פיוט זה. מאז שרו את פיוט זה כניגון בחסידות חב"ד מספר פעמים, ובשנת 1980, במהלך ההוצאה לאור של הכרך השלישי של ספר ניגוני חב"ד הורה הרבי לעורך להוסיף גם את פיוט זה לספר הניגונים.
אלן פרייס

ביוגרפיה

פרייס נולדה בשרלוטנבורג-וילמרסדורף, ברלין לאמא גרמניה ואבא אוסטרי. בגיל 13 היא החלה ללמוד סיף בבית הספר לסיף של דודתה ויליאמינה וורדינק בווינה ובגיל 18 החלה להתאמן. לאחר שהוועד האולימפי הגרמני לא גילה בה עניין, עקב ריבוי סייפות מצטיינות גרמניות, הוועד האולימפי האוסטרי דווקא כן בחר בה.
באליפות אירופה בסיף שנערכה בווינה בשנת 1931 זכתה פרייס במדליית ארד.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה פרייס במדליית זהב בתחרות הרומח האישית. במדליית כסף זכתה ג'ודי גינס פן-יוז מבריטניה ובמדליית ארד זכתה ארנה בוגן מהונגריה.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה פרייס במדליית ארד בתחרות הרומח האישית. במדליית הזהב זכתה אילונה אלק מהונגריה ובמדליית הכסף זכתה הלנה מאייר מגרמניה, שלוש המנצחות הן יהודיות. 
באליפות העולם הראשונה בסיף שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1937 זכתה פרייס בשתי מדליות ארד, אחת ברומח אישי ואחת ברומח קבוצתי. 
באליפות העולם בסיף, הראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה שנערכה בליסבון, פורטוגל בשנת 1947 זכתה פרייס במדליית זהב בתחרות הרומח האישית.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה פרייס במדליית ארד בתחרות הרומח האישית. במדליית הזהב זכתה אילונה אלק מהונגריה ובמדליית הכסף זכתה קארן לשמן מדנמרק.
באליפות העולם בסיף שנערכה בקהיר, מצרים בשנת 1949 זכתה פרייס במדליית זהב בתחרות הרומח האישית.
באליפות העולם בסיף שנערכה במונטה קרלו, מונקו בשנת 1950 זכתה פרייס במדליית זהב בתחרות הרומח האישית.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה פרייס במקום 11 בתחרות הרומח האישית.
באולימפיאדת מלבורן (1956) בגיל 44 סיימה פרייס במקום שביעי בתחרות הרומח האישית.

אחרי הקריירה הספורטיבית

לאחר שפרשה מספורט תחרותי התעסקה פרייס במוזיקה. היא פיתחה טכניקות נשימה ותנועה, המאפשרות לשחרר את הגוף ממתח נפשי. לאחר פרישתה, היא המשיכה כפרופסור אמריטוס פעילה באוניברסיטה למוזיקה ואומנויות הבמה בווינה ואימנה בשיעורים פרטיים את הבמאים, השחקנים, הזמרים ועוזריהם באופרה של וינה ובבורגתיאטר, על מנת להבטיח שהופעת הסיף שלהם תהיה ראויה. 
ב-18 בנובמבר 2007 נפטרה פרייס מאי-ספיקת כליות, בת 95 הייתה במותה.
אניטה טיגפן פרי

ביוגרפיה

פרי נולדה בעיר האסקל שבטקסס כצעירה מבין ארבעה ילדים של רופא משפחה ועקרת בית, אביה לחם במלחמת העולם השנייה וזכה במספר מדליות כולל כוכב הארד.
היא למדה שנה באוניברסיטת טקסס טק אך מכיוון שלא היה באוניברסיטה חוג לסיעוד עברה ללמוד באוניברסיטת מערב טקסס (A&M West Texas A&M University), שם עשתה תואר בסיעוד והוסמכה כאחות.
ב-1982 נישאה לריק פרי איתו למדה יחד מבית הספר היסודי, לזוג נולדו שני ילדים.
היא עבדה כאחות במשך שבע עשרה שנה במספר מחלקות וביניהן כירורגיה, רפואת ילדים וטיפול נמרץ.
באוקטובר 2000 אותה שנה אירחו היא ובעלה את כנס טקסס לנשים (Texas Conference for Women) הראשון העוסק בפיתוח נשים בתחום המקצועי, הבריאותי והאישי.
בדצמבר 2000 נבחר בעלה למושל טקסס ועם התחלת כהונתה כגברת בראשונה של טקסס עזבה את עבודתה.
ב-2008 המרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס טק נקרא על שמה ובנוסף הוקמו גם שתי תרומות למלגות על שמה.
ב-2011 כשבעלה הודיע על התמודדתו לנשיאות ארצות הברית היא לקחה חלק פעיל בקמפיין הבחירות שלו.
קלי ריילי

ביוגרפיה

ריילי נולדה וגדלה במחוז סארי שבאנגליה. אמה הייתה פקידת קבלה בבית חולים ואביה, ג'ק ריילי, היה שוטר. סבה וסבתה היו אירים.
ריילי כתבה למפיקי תוכנית הדרמה "החשוד העיקרי" בבקשת עבודה. חצי שנה אחר כך היא נבחנה לתפקיד בפרק "Prime Suspect 4: Inner Circle" ששודר ב-ITV ב-7 במאי 1995. שש שנים אחר כך הופיעה שוב לצדה של הלן מירן בסרט "סיבוב אחרון".
בעקבות הופעתה המקצועית הראשונה קיבלה ריילי תפקידים בתיאטרון האנגלי. היא השתתפה בארבע הפקות של טרי ג'ונסון: "Elton John’s Glasses" (ב-1997), "The London Cuckolds" (ב-1998), "The Graduate" (ב-2000) וב-"Piano/Forte" (ב-2006). ג'ונסון כתב את "Piano/Forte" במיוחד עבורה. ריילי ציינה שהוא למדה רבות מקארל רייץ , שביים אותה במחזה "The Yalta Game" שהוצג בדבלין בשנת 2001. היא אמרה ש"הוא היה כיתת האמן שלי. לא הייתי מסוגלת לעשות את 'מיס ג'ולי' אילולי שיחקתי באותו מחזה".
ריילי שהרגישה שהיא מזוהה עם תפקידים קומיים, חיפשה תפקידים מסוג שונה כמו איימי בסרט "סיבוב אחרון" שביים פרד סקפסי . ב-2001 הופיעה בתיאטרון רויאל קורט במחזה "ארורים" מאת שרה קיין. ב-2002 כיכבה לצדם של אודרי טוטו ושל רומן דואיס  בתפקיד ונדי, סטודנטית אנגליה המשתתפת בתוכנית ארסמוס, בקומדיה הצרפתית "פודינג אירופאי". היא חזרה וגילמה את אותה דמות בסרט ההמשך ב-2005 "בובות רוסיות" ובסרט מ-2013 "פריז פינת ניו יורק". עוד ב-2005 שיחקה ריילי בסרט "גברת הנדרסון גאה להציג" ובסרט "גאווה ודעה קדומה" בתפקיד קרוליין בינגלי.
בשנת 2008 שיחקה ריילי לראשונה בתפקיד ראשי בסרט האימה "Eden Lake", וב-2009 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הבריטית "Above Suspicion". בנוסף הופיעה ריילי בסרטי הקולנוע "שרלוק הולמס", "הפצוע" ו"אני ואורסון ולס".
ב-2011 חזרה ריילי והופיעה בתפקיד מרי ווטסון בסרט "שרלוק הולמס: משחק הצללים".
ב-2012 הופיעה ריילי לצדו של סם רוקוול בסרט "ירייה אחת" ושיחקה בסרטו של רוברט זמקיס "הטיסה" לצדו של דנזל וושינגטון.
ב-2014 כיכבה ריילי יחד עם גרג קיניר בסרט "יש גן עדן" ובסרטו של ג'ון מייקל מקדונה "Calvary".
עוד ב-2014 כיכבה ריילי בסדרה קצרת הימים "Black Box" בתפקיד קתרין בלק, מדענית המגלה את מסתרי המוח (הקופסה השחורה) בעוד היא מסתירה מהעולם את עובדת היותה חולה בהפרעה דו-קוטבית.
ב-2015 כיכבה ריילי בעונה השנייה של הסדרה "בלש אמיתי" של רשת HBO בתפקיד ג'ורדן סמיון, אשתו של פרנק סמיון (בגילמו של וינס וון). עוד ב-2015 שיחקה ריילי לראשונה בברודוויי לצדם של קלייב אוון ושל איב בסט במחזה "Old Times" מאת הרולד פינטר שהועלה בתיאטרון אמריקן איירליינס.

פרסים ומועמדויות

על תפקידה במחזה "After Miss Julie" בתיאטרון דונמאר ורהאוס הייתה ריילי מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בשנת 2003. היא הייתה השחקנית הצעירה ביותר (בגיל 26) שהייתה מועמדת לפרס זה. ב-2005 זכתה בפרס השחקנית החדשה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן על תפקידה כוונדי בסרט "בובות רוסיות". ב-2006 זכתה ריילי בפרס אמפייר לשחקנית החדשה הטובה ביותר על הופעתה בקומדיה הבריטית "גברת הנדרסון גאה להציג". ב-2009 הייתה ריילי פעם נוספת מועמדת לפרס אוליבייה על תפקידה כדזדמונה בהפקה עטורת שבחים של "אותלו" בדונמאר ורהאוס. ב-2010 הייתה מועמדת לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "Eden Lake". היא זכתה בפרס הזרקורים ב-2012 בפסטיבל הקולנוע בהוליווד על הופעתה בתפקיד ניקול בסרט "הטיסה".

חיים אישיים

ריילי הייתה מאורסת לשחקן הישראלי יאיר לוטן, המוכר בחו"ל בשם הבמה ג'ונה לוטן. ב-2012 התחתנה עם בעל ההון קייל בואר (Kyle Baugher).
העולם (שבועון)

היסטוריה

השבועון יצא לאור לראשונה בשנת 1907 וחדל להופיע בשנת 1950 (עם הפסקות אחדות במשך השנים). ליוזמה להופעתו תרמה העובדה שמזכירה הכללי של ההסתדרות הציונית היה נחום סוקולוב, שבמקצועו ובניסיונו היה עורך ועיתונאי עברי פעיל. 
תחילה נערך והודפס העיתון במערב אירופה (בעיר קלן התגורר נשיא התנועה דוד וולפסון, יורשו של הרצל, ולאחר עריכה הודפס העיתון בברלין) ועורכו העיקרי בפועל היה א. חרמוני. אולם כבר בסוף שנת הופעתו השנייה (סוף 1908) הועברה המערכת לווילנה שבמזרח אירופה, מקום מושבם של רוב קוראיו העבריים. העורך החדש היה אלתר דרויאנוב. בשנת 1912 עברה המערכת לעיר אודסה, שם יצא השבועון לאור עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז חדל העיתון להופיע. רק בשנת 1919 חודשה הופעתו, והפעם בלונדון, מקום מושבה החדש של ההנהלה הציונית. העורך החדש היה אברהם אידלסון (עד לשנת 1921). בשנת 1923 עבר "העולם" לעריכתם של חיים גרינברג, ד"ר שמואל פרלמן ומשה קליינמן, שהפך לעורכו העיקרי של השבועון עד לפטירתו בשנת 1948. רק בשנת 1936 הגיעה עריכתו של השבועון הציוני הרשמי לארץ ישראל, והמערכת התמקמה בירושלים, ביחד עם משרדי ההנהלה הציונית.

תוכני השבועון

לצד דיווחים חדשותיים על התפתחויות בעולם היהודי בכלל ובתנועה הציונית וביישוב הארצישראלי בפרט, כלל השבועון גם מדור ספרותי ובו מאמרים וחיבורים של מחברים וחוקרים מרכזיים. כך למשל שימש "העולם" אכסניה ראשונה לספרו (בהמשכים) של נחום סוקולוב על ברוך שפינוזה, ספרו של א"א קבק על שלמה מולכו, סיפוריו של מנדלי מוכר ספרים ועוד.
גשר ג'ורג' וושינגטון

הקמת הגשר

עבודות הקמת הגשר החלו בספטמבר 1927 על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי. המהנדס אשר פיקח על הפרויקט היה אותמר אמאן.
הגשר נחנך ב-24 באוקטובר 1931 ונפתח לציבור למחרת. במקור נקרא הגשר "גשר נהר הדסון" אולם שמו שונה על מנת לציין את שמו של ג'ורג' וושינגטון - הנשיא הראשון של ארצות הברית - אשר הגן ממצודת וושינגטון (הנמצאת במנהטן בקרבת הגשר) וממצודת לי (הנמצאת בקרבת הגשר בצד ניו ג'רזי) על העיר ניו יורק מפני הכוחות הבריטיים שניסו לכבוש אותה בשנת 1776 במהלך המהפכה האמריקאית.

מבנה הגשר

בעת בניתו היה הגשר התלוי הארוך בעולם. אורך החלק התלוי של הגשר - 1,067 מטרים - כפול מהגשר הקודם שהחזיק בשיא זה (גשר אמבסדור שאורכו 564 מטרים). אורכו הכולל של הגשר 1,451 מטרים.
בעת הקמתו היו על הגשר ששה נתיבים. בשנת 1946 נוספו שני נתיבים נוספים, ומפלס תחתון (שתוכנן על ידי אותמן, אך לא נבנה בעת הקמת הגשר) נוסף בשנת 1962 ונפתח לציבור ב-29 באוגוסט באותה שנה.
הסיפון התחתון הוסיף שישה נתיבים נוספים. כיום על הגשר 14 נתיבים (והוא הגשר התלוי היחיד בעולם עם מספר נתיבים כה רב).
על פי תוכניתו של אותמן, היה הגשר אמור להיות מצופה בלוחות גרניט, אולם בשל קשיים תקציביים בתקופת השפל הכלכלי הגדול וכן משיקולים אסתטיים של הציבור הוחלט להשאיר את שלד הגשר חשוף.

אירועי ה-11 בספטמבר

בעקבות אירועי ה-11 בספטמבר, נאסר צילום הגשר מחשש שהתצלומים יסייעו לטרוריסטים להזיק לגשר.

דגל ארצות הברית

מהמגדל שנמצא בצד ניו ג'רזי של הגשר, נהוג להניף את דגל ארצות הברית הגדול בעולם. אורכו של הדגל 27.43 מטרים, רוחב כל פס 1.5 מטרים, וקוטר כל כוכב 1.2 מטרים.
הדגל מונף מהגשר בחגים הלאומיים של ארצות הברית: יום מרטין לותר קינג, יום הנשיא, יום העצמאות של ארצות הברית, יום העבודה, יום קולומבוס ויום ותיקי המלחמות.

דרכים המובילות לגשר

הגשר מחבר בין כביש בינמדינתי 95, דרך ראשית ארצות הברית 1 ודרך ראשית ארצות הברית 9 ל- דרך המהירה טרנס מנהטן שבאי מנהטן.

הגשר באמנות

הגשר הופיע לראשונה בסרט "Ball of Fire" בשנת 1941. לאחר מכן הופיע בסרטים רבים נוספים, בהם הסרט "Cop Land" משנת 1997 שצולם בחלקו על הגשר שהיווה מוטיב חשוב בסרט.
בניית הגשר מתוארת בספר הילדים משנת 1942: "המגדלור האדום הקטן והגשר האפור הגדול: מאת הילדגאד סוויפט. בו חושש המגדלור האדום הקטן כי בשל אורות הגשר יהפוך לבלתי נחוץ, אולם בסוף מובהר לו שאורות מגדלי הגשר נועדו למטוסים ולא לספינות.
אף שבספר הקומיקס "ספיידרמן" נחטפת חברתו של ספיידרמן על ידי הגובלין הירוק לראש המגדל שבגשר - מצויר למעשה גשר ברוקלין (ובסרט ספיידרמן - מצולם גשר קווינסבורו).
המלחין ויליאם שומאן כתב את היצירה הקונצרטית "גשר ג'ורג' וושינגטון" בשנת 1950.
הגשר מופיע בספריו של סטיבן קינג "המגדל האפל".
GRAIL

מטרות

חלליות ה-GRAIL משדרות אחת לשנייה ולכדור הארץ. על ידי מדידת המרחק בין שתי החלליות, ניתן יהיה למדוד את שדה הכבידה של הירח ואת מבנהו הגאולוגי. שדה הכבידה של הירח צפוי להיות ממופה בצורה חסרת תקדים.
הנס-אולריך גרפנטין

קריירת מועדונים

גרפנטין החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קארל צייס יינה מליגת העל המזרח גרמנית בשנת 1966, וכעבור שנתיים זכה עמה באליפות הראשונה. בשנת 1970 זכה גרפנטין עם יינה באליפות נוספת, ובמהלך שנות ה-70 זכה בשלושה גביעים, האחרון בעונת 1979/80. בגין זכייה זו בגביע, וההגעה למקום השלישי בליגה, זכה גרפנטין בתואר כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בעונת 1980/81 השתתף גרפנטין עם קארל צייס יינה בגביע אירופה למחזיקות גביע, והגיע עם הקבוצה עד לגמר, שם הפסידה לדינמו טביליסי בתוצאה 2-1. גרפנטין זכה בעונה זו בפעם השנייה ברציפות בתואר כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בשנת 1985 פרש ממשחק פעיל לאחר 19 עונות רצופות בקארל צייס יינה, בהן ערך 308 הופעות ליגה.

קריירה בינלאומית

גרפנטין החל לשחק בנבחרת גרמניה המזרחית בשנת 1975, אך היה השוער השני של יורגן קרוי, ובשש שנים ערך 21 הופעות בלבד. גרפנטין השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת מונטריאול, שם ערך הופעה אחת בלבד, כאשר נכנס כמחליף במקומו של קרוי בדקה ה-80 בניצחון 4-0 על נבחרת צרפת ברבע הגמר. גרפנטין זכה עם הנבחרת במדליית זהב באולימפיאדה זו. בשנת 1981 ערך גרפנטין את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים.
ניניאן סטיבן

ראשית חייו

סטיבן נולד בעיר הנלי שעל התמזה במחוז אוקספורדשייר שבאנגליה. עוד לפני שמלאה לו שנה, מת אביו, פרדריק, שבמלחמת העולם הראשונה שירת כשליח על אופנוע וניניאן גודל על ידי אמו, ברברה.
סטיבן למד בבית הספר על שם סנט פול שבמערב קנזינגטון, לונדון ובהיותו ילד היגר עם משפחתו לאוסטרליה, שם המשיך את לימודיו בבית הספר התיכון של הקולג' הסקוטי במלבורן. את לימודיו הגבוהים הוא החל באוניברסיטת מלבורן, אך הם נקטעו כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, שבה הוא שירת בדרגת קורפורל (מקביל לרב"ט בצה"ל) בקבוצת התובלה הימית השלישית של חיל ההנדסה של צבא אוסטרליה בגינאה החדשה ובבורנאו והשתחרר ב-1946 בדרגת לוטננט.
ב-1950 השלים סטיבן את לימודי המשפטים והוסמך על ידי לשכת עורכי הדין של ויקטוריה ב-1952.

קריירה משפטית

בשנות השישים היה סטיבן אחד מעורכי הדין המסחריים והחוקתיים המובילים באוסטרליה. ב-1966 הוא מונה להיות פרקליט הכתר (Queen's Counsel).
ב-30 ביוני 1970, מונה סטיבן להיות שופט בבית המשפט העליון של מדינת ויקטוריה. בתפקיד זה הוא כיהן עד ה-29 בפברואר 1972, אז ויתר עליו כדי להתמנות כשופט בבית המשפט העליון של אוסטרליה.
למרות שהוא מונה על ידי ממשלה מטעם המפלגה הליברלית האוסטרלית, הוא לא הוכיח עצמו כבעל דעות שמרניות בנוגע לזכויות של המדינות. על פי דעותיו הוא ניצב ב"מרכז המתון" של חבר השופטים, בין הארכי-שמרן, סר גרפילד ברוויק לבין ליונל מרפי הרדיקלי. ב-1982 הוא היה חלק מהרוב שהחליט על הפירוש המורחב של הסמכויות של חוקת אוסטרליה במסגרת משפט קורוורטה נגד ביילקה-פטרסן (Koowarta v Bjelke-Petersen).

המושל הכללי של אוסטרליה

במרץ 1982, בעצת ראש ממשלת אוסטרליה, מלקולם פרייזר, מינתה המלכה אליזבת השנייה את סטיבן לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. ב-29 ביולי 1982, עם פרישתו של סר זלמן כהן, הוא הושבע לתפקידו. ב-1983, לאחר שפרייזר הובס על ידי מפלגת הלייבור בראשותו של בוב הוק, לא הייתה לסטיבן כל בעיה לעבור לעבוד עם מממשלת הלייבור. ב-1987, בעצתו של הוק, האריכה המלכה את תקופת כהונתו של סטיבן ב-18 חודשים, כאות הערכה אישית וכדי לאפשר לביל היידן (שהוק הבטיח לו להיות המושל הכללי הבא), לעזוב את החיים הפוליטיים בזמן המתאים. סטיבן הוא המושל הכללי היחיד שאישר שני פיזורים כפולים של שני בתי הפרלמנט האוסטרלי, ב-1983, על פי בקשתו של פרייזר וב-1987, על פי בקשתו של הוק.

לאחר הפרישה

ב-1989, מונה סטיבן להיות השגריר למען הסביבה (Ambassador for the Environment) הראשון של אוסטרליה. במהלך שלוש שנות כהונתו בתפקיד זה, הוא הקדיש את עצמו בעיקר לפעילות למען איסור הכרייה באנטארקטיקה. ב-1991 הוא לקח על עצמו משימה קשה כיושב ראש ועדה לתיווך במשא ומתן לשלום בצפון אירלנד. בין השנים 1993–1997 הוא כיהן כשופט בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר ובבית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה. החל מ-1998 הוא כיהן כיושב ראש מועצת האזרחות של אוסטרליה (Citizenship Council). ב-1994 הוא פעל כשליח מיוחד של מזכ"ל האו"ם לפתרון הסכסוך בבנגלדש.
ב-29 באוקטובר 2017, בגיל 94, סטיבן נפטר במלבורן.