google/wiki40b huggingface dataset:
סגור סדרתי

בטופולוגיה, סְגור סדרתי (מאנגלית- sequential closure) של תת-קבוצה במרחב טופולוגי הוא אוסף כל נקודות הגבול שלה. במרחבים מטריים הגדרה זו שקולה להגדרת הסגור הרגיל. מרחב שבו הסגור הסדרתי מתלכד עם הסגור הרגיל נקרא מרחב פרשה-אוריסון.

הגדרה

יהי X מרחב טופולוגי, ותהי A\subseteq X. הסגור הסדרתי של A מוגדר להיות: scl(A)=\{ lim({ a }_{ n })|\{ { a }_{ n }\} \subseteq A\} . קבוצה היא סגורה סדרתית אם היא שווה לסגור הסדרתי שלה. בניגוד למשתמע מהשם, סגור סדרתי של קבוצה אינו תמיד סגור סדרתית.
רחוב היהודים (ירושלים)

היסטוריה

תוואי הרחוב הוא לאורך הקארדו, שהוקם בירושלים בתקופה הרומאית. ונבנה מעליו על תילי הריסות. 
במאה ה-19, התגוררו ברחוב לרוב יהודים (כפי שנהג גם ברחוב הנוצרים שבו היו לרוב נוצרים, או בשוק הבשר שבו היו לרוב מוסלמים), וזאת לעומת שווקים מרכזיים אחרים, בעיר העתיקה, שבהם נפגשו בני שלוש הדתות. החוקר פרופ' יהושע בן-אריה מציין, כי בני קהילות הספרדים התגוררו בעיקר בסביבות בתי הכנסת הספרדים, ומשם התפשטו צפונה ומזרחה, הרי שחברי כוללי ההאשכנזים פנו להתיישב ברחוב היהודים וסביבתו, ומשם התפשטו לכיוון צפונה ומערבה. 
בשנת 1860, הקים הרב מאיר אויערבך מהעיר קאליש, בית כנסת בקצה הרחוב, אשר השתייך לכולל ורשה, שהיה ממנהיגיו. 
בתארו את התפתחות הרובע היהודי במפנה המאות ה-18 - ה-19, מציין בן-אריה, כי בראשית המאה ה-19 אפשר אולי לאתר את גלעינו הראשוני של הרובע בקטע שמרחוב-היהודים מזרחה בכיוון לכותל. ... גם נוסעים אחרים במחצית הראשונה של המאה מציינים כמקומות-מגורים של היהודים את רחוב המידאן ורחוב היהודים".  
בשלהי המאה ה-19, ובעשורים הראשונים של המאה ה-20 התגוררה ועבדה ברחוב אוכלוסייה יהודית. ולצד בתי המגורים פעלו ברחוב חנויות רבות, סדנאות ובתי מלאכה; דוד ילין כתב בזיכרונותיו:
"ובסעיפיו [הסמטאות היוצאות ממנו] כמאתיים וחמישים חנויות קטנות וצפופות, כי כולו קודש [יהודים], ורוב חנווניו מאחינו האשכנזים, כי פה בתוך עמם הם יושבים, ובשפתם [יידיש] אשר העלו אתם מארץ גלותם ידברו ויצעקו ולא יהסס. גם הספרדי גם בן הנכר [לא-יהודי] אשר עֶסק לו ברחוב הזה למוד ילמד לדבר אשכנזית [יידיש]
— דוד ילין, כתבי דוד ילין, א, ירושלים תשמ"ג-1983, עמ' 16-15.
 
במלחמת העצמאות נכבש הרובע היהודי על ידי הלגיון הירדני אשר הרס חלק מבתי הרחוב. תושביו היהודים היו לפליטים. חלקם נמלטו אל מערב ירושלים, וחלקם נשבו עם שאר תושבי הרובע היהודי וכוחות המגן של ההגנה ואצ"ל, ונלקחו למחנה בממלכת ירדן, ואחר כך נשלחו לישראל. 
לאחר מלחמת ששת הימים, ובמסגרת פיתוח הרובע היהודי ואיכלוסו על ידי יהודים, חלק מהמבנים נהרסו, וחלקם שומרו, ולצדם בוצעה בנייה חדשה על ידי "החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי בירושלים".
הרב הראשי של בריטניה

הרב הראשי של בריטניה (באנגלית: Chief Rabbi of the United Hebrew Congregations of the Commonwealth, מילולית: הרב הראשי של הקהילות העבריות המאוחדות של חבר העמים הבריטי) הוא רבה הראשי של הממלכה המאוחדת וחבר העמים הבריטי או, במילים אחרות, רבהּ הראשי של האימפריה הבריטית.
טרם גירוש יהודי אנגליה בשנת 1290, התפקיד הדומה ביותר לרב ראשי היה תפקיד "Presbyter Judaeorum" - הממונה מטעם הממשל על היהודים. במתכונתו הנוכחית חודש תפקיד הרב הראשי בשנת 1704.
משרת הרב הראשי של הממלכה המאוחדת נחשבת לאחת הנחשבות בעולם הרבני הייצוגי. הרב המכהן נהנה מיחס ייחודי של שלטונות הממלכה המאוחדת, כולל השתתפות בכל הטקסים הממלכתיים. כן ניתנים לו תארים מלכותיים לפי הישגיו בתפקיד, ושני הרבנים הראשיים האחרונים זכו בתואר "לורד".

בעת החדשה

הרב הראשי הראשון בעת החדשה היה הרב שלמה הירשל. לאחר פטירתו ב-1842 החלה מערכת בחירות לתפקיד. מתוך שלושה עשר מועמדים עמדו רק ארבעה בקריטריונים הדרושים: 1. הרב ד"ר נתן מרקוס אדלר מהנובר; הרב ד"ר צבי בנימין אויערבך מדרמשטאט; הרב שמשון רפאל הירש מאמדן; והרב צבי הירשפלד מוואלשטיין. הבחירות נערכו לאחר מספר דחיות בחורף ה'תר"ה, דצמבר 1844, והרב אדלר נבחר לתפקיד.
בשנת 1965, עם התפטרותו של הרב ישראל ברודי מתפקידו, הוצע התפקיד ליעקב הרצוג. לאחר התלבטויות רבות הוא ניאות לקבל עליו את התפקיד, אולם מסיבות בריאותיות תוכניתו לא יצאה לפועל.
הרב הראשי הנוכחי הוא הרב אפרים מירוויס (מאז ספטמבר 2013).
סל תרבות שטראוס

סל תרבות שטראוס מיזם ותוכנית חינוך לאמנות ותרבות לילדים, נוער ולקהל הבוגר, שהחלה כיוזמה של אבנר שטראוס, מוזיקאי, משורר ויזם תרבות. התוכנית מתמקדת בתחומי אמנות ותרבות: תיאטרון, מחול, מוזיקה, אמנות פלסטית, קולנוע וספרות.

רקע

בהיותו תלמיד בבית ספר נחשף אבנר שטראוס לכנר דוד חן מתזמורת רשות השידור שהופיע בבית ספרו ומאז הקנה לו אהבה לבאך. בעת שבגר והפך בעצמו למוזיקאי, לשטראוס היה חזון להביא לתלמידים אהבה לאמנות ותרבות, וכלים אמנותיים תרבותיים, כפי שדוד חן הביא לו כתלמיד.
התוכנית פועלת מאז שנת 1986, תחילה בירושלים ולאחר מכן בתל אביב ובכל הארץ. היא סיפקה העשרה תרבותית לילדים, תחילה בתחום מוזיקה בתוכנית "מוזיקה אמריקאית במאה העשרים" שהגיע למרבית התיכונים וחטיבות הביניים בארץ בשנות התשעים, ולאחר מכן הורחב לתחומים נוספים. התוכנית הפיקה באופן עצמאי הצגות והופעות לכל התחומים והגילאים.
רבות מהפעולות התרבותיות והאמנותיות של "סל תרבות שטראוס" לאורך השנים היו מומלצות על ידי משרד החינוך וסל תרבות ארצי והיוו חלק מההיצע המאושר והרשמי שלו. התוכנית קיימה מפגשים, מופעים, קונצרטים והצגות רבות בתחומים השונים שהגיעו עד היום לכ-3 מיליון תלמידים].
התוכנית משתפת פעולה עם גופים שונים, כשהבולט בהם הוא עמותת אב"י – אמנויות במה ישראלית כמו כן עם מאות אמנים, ועם תוכנית סל תרבות ארצי ו משרד החינוך.

מטרות ופעילות

מטרת התוכנית היא הצגת ערכים תרבותיים-אמנותיים לילדים ונוער בסגנונות שונים ומגוונים, פלורליזם אמנותי ותרבותי היכול לשמש ככלי לקירוב לבבות מתרבויות שונות ולהכרה בתרבויות אחרות. התוכנית עושה שימוש באמנות לגירוי מחשבה בנושאים חברתיים, עולם ירוק ואיכות הסביבה, אלימות, שורשים, מחויבות אישית, היגיינה ועוד.
"סל תרבות שטראוס" משתף פעולה עם משרד החינוךכשהדגש הוא על האיכות האמנותית. בין הפעילויות בתוכנית הצגות תיאטרון ומחול, קונצרטים, מפגשים מונחים, סרטים דוקומנטריים, מפגשי סופרים ומשוררים, סדנאות מקצועיות, ימי אמנויות, הרצאות, מפגשי אמן, מופעים, שעת סיפור, מפגשים רב-תחומיים (אמנים מתחומים שונים) והופעות. הסל פועל מדן ועד אילת, גם במקומות אליהם תוכנית "סל תרבות ארצי" אינה מגיעה. 
במשך השנים התרחבה הפעילות של "סל תרבות שטראוס" לקהלים שונים ולכל הגילאים.

אמנים בולטים

בין הבולטים בתוכניות השונות ב"סל תרבות שטראוס": דוד דביר, מרב סודאי, שלמה בר והברירה הטבעית, נקמת הטרקטור, אבי בללי, ירונה כספי, חנה ליבנה, ציפי שחרור, איטו אבירם, מאיה בז'רנו, שלי אלקיים, נורית צרפתי, מירי לשם-פלאי, תמיר גרינברג, אמיר אור, ריקה ברקוביץ, נאוה מקמל עתיר, גיורא פישר, יצחק נוי, שחר מרקוס, שי יחזקאלי, רותי הלביץ כהן, אניסה אשקר, אייל שכטר ואבנר שטראוס.
משה ברש

ביוגרפיה

ברש נולד בצ'רנוביץ, רומניה (כיום באוקראינה) למשפחה ציונית ומשכילה. בנעוריו גילה ברש נטייה לאמנות וכבר בגיל 13 הציג רישומים וציורים בתערוכות בפראג, בודפשט ובוסטון.
בשנים 1941–1944 חי תחת המשטר הנאצי בעיר הולדתו. במהלך תקופה זו נישא, בשנת 1942, לברטה לבית גנדלמן. לאחר שחרורו שירת תקופה בצבא האדום ולאחר מכן הצטרף למוסד לעלייה ב' ופעל להעלאת ניצולי שואה לארץ ישראל. לאחר עלייתו ארצה, בתחילת 1948 הצטרף לפלמ"ח ולחם בירושלים במסגרת חטיבת הראל. הוא השתתף במבצע מכבי. לאחר מלחמת העצמאות, בשנת 1949, הצטרף ברש לסמינר מורים. עד 1954 היה חבר קיבוץ עין חרוד.
את תחום תולדות האמנות למד ברש באופן עצמאי כאוטודידקט. באותה תקופה הוא ביקר במכון וארבורג בלונדון, אשר הונהג באותה עת על ידי ארווין פנופסקי. בשנת 1958 הוזמן להקים את המחלקה לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים.  מרטין בובר, ושמואל הוגו ברגמן, שעמו קרא כתבים פילוסופיים, הסכימו להכיר בספרו על תפישת המוות אצל מיכלאנג'לו (1961) כמקביל לעבודת דוקטורט. הוא מונה למרצה בכיר באוניברסיטה בשנת 1961 והפך לראש החוג בשנת 1964.
בין השנים 1967-1969 שהה ברש גם כפרופסור אורח במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון וכן במרכז לחקר אמנות הרנסאנס באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. בעשור שלאחר מכן גם שהה כפרופסור אורח באוניברסיטאות ניו יורק ובקורנל.
במקביל לעבודתו המחקרית, שהייתה בעיקר באנגלית, ברש כתב סיפרי מבוא בעברית לאומנות וייסד את סדרת "מבואות" בהוצאת מוסד ביאליק. בשנת 1996 קיבל ברש את פרס ישראל בתחום תולדות האמנות.
קולטן מטבוטרופי

במערכת העצבים

במערכת העצבים, הקולטנים מהווים תפקיד חשוב, ככאלה אשר ממסרים את המידע אודות היתכנות של פוטנציאל פעולה.

מיקום

הקולטנים המטבוטרופים בניגוד לקולטנים יונוטרופים נמצאים על הדנדרטים בסמוך לתעלת היונים.

דרכי פעולה

כאשר ליגנד מתאים, כגון מוליך עצבי כלשהו, נקשר לקולטן המטבוטרופי יכולות להתפתח שתי דרכי פעולה:
פריאון

שימוש בפריאון כסם

בשנים האחרונות פשט בישראל ובעולם השימוש בפריאון כסם הזייתי. שאיפת הגז בכמויות מתאימות מעוררת הזיות, אבדן שליטה על הגוף והרפיית שרירים, צחוק בלתי נשלט (בדומה לגז צחוק), אבדן תחושת המרחב ותופעות דומות. ההשפעה קצרה יחסית ונמשכת בין שניות בודדות לחצי דקה. השימוש בפריאון כסם נפוץ בעיקר בקרב בני נוער (משום קלות השגתו), ורבים מתו או נפצעו בעת השימוש בו, בדרך כלל כתוצאה מקפיצה או נפילה, אך לעיתים מדום לב או כוויות קור פנימיות. בנוסף לכך, שאיפת גז הפריאון עשויה לפגוע במיתרי הקול ואף להרוס אותם, בעקבות הקור הרב שנוצר בעת שחרור הגז ממכל לחץ.
ליעד סואץ-קרני

חיים פרטיים

סואץ-קרני היא נכדתו של כדורגלן מכבי פתח תקווה בעבר, ישראל בן דרור. היא נשואה לאמיר קרני ואם לשניים, ומתגוררת באבן יהודה.
לוי בן חביב

קורות חייו

רבי לוי נולד בעיר סמורה שבספרד לר' יעקב בן חביב, גם הוא מגדולי חכמי ישראל בדורו.
במהלך גירוש ספרד נמלטה משפחתו לפורטוגל בה שהו עד גזירת הגירוש בפורטוגל בשנת ה'רנ"ח (1498), אז עברה משפחתו לסלוניקי.
בזמן שהותו בפורטוגל אולץ להתנצר, כמו כן למד אצל ר' יצחק אבוהב וכאשר היה בסאלוניקי למד מאביו ומחכמי העיר.
בסאלוניקי סיים רבי לוי את הדפסת חיבורו המפורסם של אביו העין יעקב על אגדות התלמוד.
בשנת ה'רע"ג (1513) כבר התיישב הרלב"ח בירושלים לזמן קצר אולם בהמשך חזר לסאלוניקי וכן שהה בדמשק ובחלב.
בשנת ה'רפ"ה (1525) הגיע לצפת ולאחר תקופה קצרה שם עלה לירושלים ובמהרה מונה לעמוד בראש הקהילה.
הרלב"ח היה בר פלוגתא לר' יעקב בירב, ויכוחם בנושא חידוש הסמיכה באותה תקופה מפורסם מאוד וידוע בשם פולמוס הסמיכה הראשון.
מכתביו - ספר שאלות ותשובות, פירוש להלכות קידוש החודש במשנה תורה לרמב"ם ואוסף דרשות.
על פי תשובותיו נראה שעסק גם בחכמת הקבלה וכן באסטרונומיה וגאומטריה.
תלמידיו - ר' יששכר בן מרדכי אבן סוסאן מנהיג קהילת המערבים בצפת, ור' משה קאשטרו אשר המשיך אחר רלב"ח בהנהגת הקהילה היהודית בירושלים, הרב יעקב קאשטרו רבה של מצרים.
לאחר פטירתו, כנראה בשנת 1541, ירד מעמדה של ירושלים והחל להתמעט בה היישוב היהודי עד כדי כך שנאלצו לפנות בענייני דין ומשפט לבית הדין היושב בצפת.
אביגדור שחן

שנותיו המוקדמות

נולד ב-1933 בחוטין בבסרביה, אז ברומניה כבנם של יעקב וטניה שדכן. עם הכיבוש מחדש של בסרביה מידי ברית המועצות שפלשה בה קודם בשנת 1940, ביולי 1941 גורש יחד עם הוריו ואחותו לגטו סקרן ומשם לאזור טרנסניסטריה, שהפך בתקופת השואה לגיא הריגה של יהודי בסרביה. לימים תיעד את חוויותיו במחקר מקיף שכתב על שואת יהודי טרנסניסטריה, לאחר שאמו ציוותה עליו לספר את מה שחזו בגטאות. לאחר השואה הגיע עם משפחתו, לרבות אחותו הקטנה מרים, לרומניה בניסיון להתחיל בחיים חדשים. ברומניה הוא היה פעיל בתנועת הנוער הציוני. בדצמבר 1947 העפיל לארץ ישראל בספינת המעפילים "קיבוץ גלויות (פאן יורק)" ונכלא על ידי השלטון הבריטי במחנות המעצר בקפריסין. במרץ 1948 שוחרר מהמעצר והגיע לישראל. הוא התחנך בכפר הילדים והנוער הדסים, התגייס לצה"ל ולחם במלחמת סיני. לאחר מכן התקבל לאוניברסיטה העברית בירושלים, סיים תואר ראשון במדעי הרוח ובחינוך, בעל תואר שני בחוג ליהדות זמננו (1970) באוניברסיטה ובעל תואר דוקטור לפילוסופיה.

הקריירה האקדמית והספרותית

בשנת 1974 מונה למנהל בית המדרש למורים במקסיקו, שם גם הקים שחן מכון גבוה ללימודי יהדות, ולימד קבלה באוניברסיטה הלאומית. במהלך ארבע שנות שהותו בעיר הקדיש שחן את עיקר עתות הפנאי שלו לסיורים בג'ונגלים ובארצות שונות בניסיון למצוא עדויות על עשרת השבטים האבודים ונהר הסמבטיון. הוא המשיך במחקריו בנושא לאורך השנים ופרסם את תגליותיו בספרו משנת 2003, "אל עבר הסמבטיון". התזה העיקרית בספר היא שחלק מגולי ממלכת ישראל התיישבו בצפון-מערב אפגניסטן של ימינו, והיא מתבססת בין היתר על כתובות ושמות יישובים עבריים שנמצאו באזור. הספר כולל גם חלקים עם תיאורים דמיוניים על מסע השבטים.
ספרו "כנפי הניצחון" משנת 1966 עוסק בתולדות חיל האוויר הישראלי, שחן זכה עליו בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר. ספרו השני בנושא היסטוריה צבאית - "מבצע כדור הרעם" (1993), הוא אחד הספרים המוסמכים והמקיפים על אירועי מבצע אנטבה ותהליך הבשלתו. בין היתר קובע בו שחן כי גיבור המבצע היה דן שומרון, לא רק בשל היותו מפקד המבצע אלא הודות לאישיותו, מנהיגותו והביטחון שנסך סביבו.
בשנת 1988 פרסם את ספרו "בכפור הלוהט: גיטאות טרנסניסטריה", שמציג מחקר מקיף אודות שואת יהודי טרנסניסטריה, שהביא לראשונה להכרה מימסדית בכך שמספר הנרצחים במקום הגיע ל-400 אלף יהודים, בניגוד להערכות קודמות שהוזנו בין היתר על ידי ממשלת רומניה לפיהן נהרגו במחנות בין 35,000 ל-70,000 יהודים בלבד.
בסדרת הרומנים לבני הנוער שלו, "עלילות גבורה ומסתורין", מוצג בין היתר נושא השואה באופן שאינו גורם לרתיעה ולחרדה, דרך הרפתקאותיהם של קבוצת ילדים רומנים ניצולי השואה  אשר יוצאים למסע עלייה לארץ. במסגרת הסדרה יצאו לאור ארבעה ספרים: "חבורת הרפאים", "ספינה ללא תורן", "הצילו את המפקד!" ו"המשימה בוצעה". בספרו "זה סיני" משנת 2011 מציג שחן את מסלול נדודי בני ישראל במדבר, וטוען בין היתר כי בניגוד לתפיסה המקובלת, בני ישראל לא עברו דרך חצי האי סיני אלא דרך אפריקה. 
שחן כיהן במשך עשרים שנה כמפקח על המכללות במשרד החינוך וכמזכיר פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ופרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים. בנוסף נמנה בין מייסדיו ומנהליו של האגף לחינוך ולתרבות בדימונה, וכיהן כמנהל בית הספר המקיף אורט בלוד. כמו כן שימש כמרצה להיסטוריה צבאית באוניברסיטת אריאל. נשוי, מתגורר בבית יהושע.
ראיין נלסן

קריירת מועדונים

נלסן נולד בקרייסטצ'רץ' שבחבל קנטרברי בניו זילנד. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר היסודי עליית מרים (Our Lady of the Assumption) ובמכללת תומאס הקדוש מקנטרברי הוא היגר לארצות הברית, וב-1997 שיחק עבור גרינסבורו קולג' מקרוליינה הצפונית. בשנתיים ששיחק בגרינסבורו הוא הוביל את הקבוצה למשחק על האליפות של הליגה השלישית של ה-NCAA, ולאחר מכן הוא עבר לאוניברסיטת סטנפורד, ובה שיחק בשנתיים האחרונות של קריירת כדורגל המכללות שלו, בסיומן קיבל תואר ראשון במדע המדינה. נלסן, ששיחק בעמדת הקשר האחורי, היה אחד השחקנים הטובים בקבוצתו, וזכה בתואר ה-MVP של הקבוצה בשנתו הראשונה ונכלל בנבחרת העונה של ה-NCAA בשנת 2000.
בשנת 2001 נבחר נלסן על ידי די.סי. יונייטד במקום הרביעי בדראפט ה-MLS, ושיחק במדיה ב-MLS במשך ארבע עונות. בשנת 2003 החליף את מרקו אצ'ברי בתפקיד הקפטן, זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה מטעם קבוצתו ונבחרת גם להרכב העונה ב-MLS. הוא נכלל בהרכב העונה גם בשנת 2004, לאחר שהוביל את די.סי. יונייטד כקפטן לזכייה רביעית בגביע ה-MLS. במשך ארבע שנותיו ב-MLS הוא הבקיע שבעה שערים ובישל חמישה נוספים.
בינואר 2005 עבר נלסן לבלקבורן רוברס בהעברה חופשית, זמן קצר לאחר שעונת 2004 של ה-MLS הסתיימה, וחתם על חוזה ל-18 חודשים לאחר מבחן. בקיץ 2005, כחצי שנה לאחר הגעתו למועדון, הוא הוחתם על חוזה חדש לשלוש שנים בעקבות התרשמותו של המאמן מארק יוז מיכולתו בהגנה. בלקבורן ביקשה עבורו היתר עבודה כדי שלא ייחשב לשחקן זר, אך הרשויות הבריטיות דחו את הבקשה מאחר שניו זילנד דורגה מחוץ ל-70 הראשונות בדירוג העולמי של פיפ"א. הבקשה החוזרת התקבלה. בעונת 2005/2006 העפילה בלקבורן לגביע אופ"א לאחר שסיימה במקום השישי בפרמייר ליג, אך נלסן החמיץ משחקים אחרים לאחר ששבר את כף רגלו בניצחון 2 - 0 על צ'רלטון אתלטיק.
נלסן הצליח להתאושש מהפציעה בכף רגלו, אך לפני פתיחת עונת 2006/2007 התמודד עם בעיה נוספת, כאשר סבל מפציעה חמורה בשריר מיתר הברך. בעקבות הניתוח שעבר הוא החמיץ את החודשים הראשונים של העונה. במשחקו הראשון לאחר הפציעה, מול לוטון טאון בסיבוב הרביעי של גביע ה-FA, הוא מונה לקפטן הקבוצה. עד לסיום העונה צבר לזכותו 19 הופעות בכל המסגרות. ביולי 2007 הוא חתם על חוזה לחמש שנים, עד קיץ 2012. נלסן הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בבלקבורן באמצעות נגיחה במשחק הניצחון 2 - 0 על ויגאן אתלטיק ב-26 באפריל 2009. ב-17 באפריל 2010 ערך את הופעתו ה-175 בבלקבורן, בה הוביל את הקבוצה בהפסד 2 - 3 לאברטון באיווד פארד. בעונת 2009/2010 השתתף בסך הכל ב-28 משחקי פרמייר ליג (4 שערים) ובחמישה משחקי גביע הליגה.
בפברואר 2012 חתם בטוטנהאם הוטספר עד לסיום העונה. ביוני 2012 חתם בקווינס פארק ריינג'רס שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל.
בינואר 2013 מונה למאמן טורונטו מליגת ה-MLS. ב-31 באוגוסט 2014 פוטר מתפקידו.

נבחרות ניו זילנד

נלסן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ניו זילנד במשחק מול נבחרת פולין ב-19 ביוני 1999. למרות שזומן לסגל הנבחרת מספר פעמים הוא לא שיחק בה בין הופעתו האחרונה ב-2004 ל-2008, בעיקר בעקבות הפציעה בשריר מיתר הברך. הוא הוביל את הנבחרת עד גיל 23 בהופעתה הראשונה במשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008 כאחד משלושת השחקנים המותרים שגילם מעל 23, לצדם של סיימון אליוט וכריס קילן. הוא שיחק רק בשני המשחקים הראשונים בעקבות בקשתה של בלקבורן שיחזור בזמן על מנת להתכונן למשחקה הראשון בעונת 2008/2009 של פרמייר ליג, מול אברטון. נלסן הוביל את נבחרת ניו זילנד כקפטן להעפלה למונדיאל 2010, לאחר ניצחון בפלייאוף ההעפלה על נבחרת בחריין.
ב-10 במאי 2010 זומן נלסון לסגל הסופי של הנבחרת לקראת המונדיאל.
בחירות אמצע

בחירות אמצע הכהונה (באנגלית: Midterm election) הן בחירות לרשות שלטונית, על פי רוב מחוקקת, באמצע הכהונה של הרשות המבצעת. המונח משמש בדרך כלל כדי לתאר את הבחירות לגוף שלטוני (בדרך כלל רשות מחוקקת), שהן מופרדות כך שמספר המשרות לגוף זה לא יהיה נתון לבחירה באותו הזמן. רק שבריר ממספר המנדטים מועמד לבחירה בעוד המושבים האחרים לא ייבחרו עד לתום הקדנציה שלהם. למחוקקים תיתכן משך כהונה ארוכה יותר או כזו שמסתיימת סמוך לבחירות אמצע הקדנציה.
אין לבלבל את המושג עם בחירות ביניים, שנערכות כדי לאייש מושבים שהתפנו מסיבות שונות במהלך הכהונה.
בארצות הברית הבחירות לקונגרס אינן חופפות לבחירות לנשיאות, כלומר מתקיימות גם באמצע כהונת הנשיא. בארצות הברית יש משטר נשיאותי כך שהנשיא מכהן מכוח בחירה (כמעט) ישירה של הציבור ואינו תלוי בתמיכת הקונגרס לכהונתו. אחת ההשלכות של מצב זה היא שתקופות הכהונה של הקונגרס והנשיא אינן חופפות: הנשיא נבחר מדי ארבע שנים, בית הנבחרים נבחר מחדש מדי שנתיים ובכל שנתיים עומדים גם שליש ממושבי הסנאט לבחירה. בהרחבה, בארצות הברית, הנשיא וסגן הנשיא נבחרים מדי ארבע שנים באופן עקיף לנשיאות. הרשות המחוקקת של ארצות הברית היא הסנאט (אשר חבריה משרתים בקדנציה בת שש שנים) ובית הנבחרים (המכהן במשך שנתיים). שליש מחברי הסנאט נבחרים כל שנתיים. בקונגרס האמריקני ישנה חשיבות לעמדת הכוח של המפלגה בתקופת הכהונה של הנשיא. ישנם שלושה סוגים של סנאטורים; כל בחירות מחליפה סוג אחד ומכאן "בחירות אמצע הקדנציה" הוא העמדה לבחירה של שליש המסנאטרוים מחברי בית הנבחרים, כשהנשיא עדיין באמצע כהונתו. גם במשטרים נשיאותיים אחרים נערכות בחירות אמצע כהונה - בפיליפינים, לדוגמה, תזמונן דומה לארצות הברית - הנשיא נבחר לשש שנים, בית הנבחרים לשלוש, ומחצית מהסנאטורים מתחלפת מדי שלוש שנים, בעוד שבקפריסין, כהונותיהם גם של הנשיא וגם של בית הנבחרים (המהווה פרלמנט חד-ביתי) נמשכת חמש שנים, וכהונה אחת מתחילה סמוך למחצית האחרת.
ביפן, בית היועצים אינו נבחר בבחירות קבועות שנערכות באמצע הכהונה כפי שזה קורה עם בית הנבחרים ולמרות שראש ממשלת יפן נבחר על ידי בית הנבחרים, ראש הממשלה בדרך כלל לוקח אחריות ובהתאם לתוצאות הבחירות לבית היועצים הוא מכריז על התפטרות או הרכבת ממשלה ולכן גם בחירות אלה מכונות לעיתים בשם "בחירות אמצע הכהונה", כי הן נערכות באמצע הכהונה של ראש ממשלה מכהן.
תוצאות בחירות אמצע הכהונה משמשות מדד לפופולריות של נשיא מכהן, אם כי בארצות הברית המפלגה השלטת סובלת בדרך כלל מתבוסות ברוב הזמן. במדינות אירופה, היכן ששיטות ממשל פרלמנטריות הן נפוצות, ובעוד הבחירות המקומיות, האזוריות, או הבחירות לפרלמנט האירופי משמשות מדד לאחוז התמיכה במפלגה השלטת, אין הבחנה במובן זה ולא בהכרח שבחירות שכאלה נערכים בדיוק באמצע כהונת הפרלמנט או הנשיא.
Get Up 10

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארדי בי, ג'יימס סוונקו, שון אלן, אנתוני טאקר, רוברט ויליאמס, מוריס ג'ורדן וג'רמיין פריאן, והופק על ידי דה ביט בולי, דיג'יי סוונקו ושון אלן גם כן. השיר הוא בסגנון ההיפ הופ, בדומה לשאר שירי האלבום.
בעת שסקרו פיצ'פורק את אלבום הבכורה שלה, הם התייחסו אל השיר גם כן, וסקרו גם אותו, תוך שהפנו כלפיו ביקורת חיובית.
תמר אלרם

תמר אלרם (נולדה ב-1972 לערך) היא רופאה ישראלית, המשמשת כמנהלת בית החולים הדסה הר הצופים בירושלים.

ביוגרפיה

אלרם נולדה בבריטניה. סיימה בשנת 1999 את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. ב-2008 סיימה את התמחותה בגינקולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. כמו כן למדה באוניברסיטת הרווארד והשלימה שם תואר מוסמך במנהל רפואי (2011).
אלרם שימשה כרופאה בכירה בבית החולים הדסה עין כרם וכסגנית מנהל בית החולים, וכן כמרצה בבית הספר לרפואה שלידו. כיהנה כעוזרת למנהל הכללי של משרד הבריאות. בהמשך שימשה כסגנית רופא מחוז ירושלים בקופת חולים מאוחדת (2014-‏2015). עבדה בתחום התמחותה בבית חולים משגב לדך של הקופה ובשנים 2015-‏2017 שימשה כמנהלת שלו. היא גם פעלה כרופאה מתנדבת ביחידת החילוץ מגילות ובמשלחות סיוע בינלאומיות.
בנובמבר 2017 נכנסה לתפקידה כמנהלת בית החולים הדסה הר הצופים.

חיים אישיים

אלרם נשואה לדניאל ואם לחמישה ילדים. מתגוררת ביישוב אלון.
טיבולי (איטליה)

היסטוריה

בעבר נקראה העיר טיבור (Tibur). טיבולי השתתפה בברית קאסיוס, ובברית הערים הלטיניות, הייתה חלק מהמרד והשתתפה במלחמה הלטינית. לבסוף הוכנעה ונחשבה לבעלת ברית של רומא. לאחר מכן, היא הפכה למעין פרבר גנים רומאי. בעיר מספר אתרים היסטוריים בהם מקדשים, אורקולום וחווילות למיניהם, אשר המפורסמת הייתה וילה אדריאנה בבעלותו של הקיסר הרומאי אדריאנוס.
בשנת 547 במהלך מלחמת הגותים הקיסר הביזנטי בליזריוס ביצר את העיר. אף על פי כן היא נהרסה מאוחר יותר בקרבות על ידי צבאו של טוטילה. אחרי המלחמה חזרה העיר לשליטה ביזנטית. 
בימי הביניים, החל מהמאה ה-10 טיבולי העצמאית התחזקה והפכה ליריבה העיקרית של רומא בתחרות על השליטה במרכזו של מחוז לאציו. בשנת 1001 הקיסר אוטו ה-3 כבש אותה והיא סופחה למדינת האפיפיור. במאה ה-13 רומא פרשה את חסותה על טיבולי ובהחלטת הסנאט הרומאי מונה רוזן ששלט על האזור במקביל לשלטון המקומי.
בתקופת הרנסאנס נלקחה העיר על ידי האצילים לטובת הכנסייה. גם אז, כמו בתקופת הרומאים, התפתחה העיר מאוד.
בטיבולי נמצאים "גני טיבולי" הקרויים גם וילה ד'אסטה, גנים אלו מועטרים במזרקות מים ופסלים שונים. וילה אדריאנה ווילה ד'אסטה הן אתרי מורשת עולמית.
מגדל הפעמונים בטיבולי שימש כהשראה לעיצוב מגדל הפעמונים בכנסיית הגואל ברובע הנוצרי בירושלים (זאת על פי עדותו של האדריכל של כנסית הגואל פרידריך אדלר).
במלחמת העולם השנייה טיבולי נפגעה בהפצצות כבדות של בעלות הברית בשנת 1944. בהפצצה זו נהרסה כליל הכנסייה שנקראה "הכנסייה הישועית של ישו".
בעקבות המוניטין שצברה העיירה כמקום נופש איכותי אתרים רבים בעולם נקראו על שמה.
בימי הביניים הייתה גם קהילה יהודית.
קולות (מוזיקה)

קונטרה-טנור

קונטרה-טנור הוא קול שירה גברי המקביל במנעדו לקול האלט והמצו-סופרן. לעיתים נדירות הוא אף מקביל לקול הסופרן על ידי שימוש בפלסט.
הקול היה בשימוש במקהלות באירופה החל מאמצע המאה ה-16, הוא שימש בפוליפוניה ובמיוחד במנעד האלט. המונח עצמו נטבע באמצע המאה ה-17 באנגליה. במהלך התקופה הרומנטית הפופולריות של הקול עלתה ומספר מלחינים כתבו במיוחד לקול זה. במחצית השנייה של המאה ה-20 חזר הקול להיות פופולרי וגם הרפרטואר לו גדל.
האפקט הפוטואלקטרי

האפקט הפוטואלקטרי (בעברית: התוצא החשמלורי) הוא תופעה פיזיקלית שבה נפלטים אלקטרונים מפני מתכת כאשר פוגעת בה קרינה אלקטרומגנטית ונבלעת בה. האלקטרונים אשר נפלטים הופכים לענן אלקטרונים או, כאשר התופעה מתרחשת בשפופרת, עוברים מן הקתודה לאנודה.
להבנת האפקט הפוטואלקטרי הייתה חשיבות רבה בהתפתחות הפיזיקה המודרנית ובגיבוש תורת הקוונטים, בהבנת האופי החלקיקי של האור, ובגיבוש מושג הפוטון.
ההסבר שנתן אלברט איינשטיין לאפקט זה בשנת 1905 זיכה אותו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1921.
אחי גיבורי התהילה (נאום)

אחי גיבורי התהילה הוא נאום שנשא שמואל גונן (גורודיש), מפקד חטיבה 7 דאז, לאחר מלחמת ששת הימים.

הרקע לנאום

הנאום נישא כהספד לחללי חטיבת השריון עליה פיקד, חטיבה 7, אשר נפלו בקרבות שבחצי האי סיני במלחמת ששת הימים. ההספד, נישא בעצרת זיכרון במהלך מסדר חטיבתי בג'בל ליבני שבועות ספורים לאחר המלחמה. ההספד מבטא את תחושת הניצחון שהאפילה בתודעה הציבורית על האבל. הנאום מלא פאתוס ומדגיש את תחושות הגאווה, הניצחון והתהילה על פני האבל שאמור לשאת עמו ההספד. נאום זה ייצג את רגעי התהילה של גורודיש לאחר מלחמת ששת הימים, בניגוד למהלומה שקיבל לאחר מלחמת יום הכיפורים ופרסום תוצאות ועדת אגרנט. לאחריה, הנאום היה לו לרועץ ועמד כדוגמה ליהירות מפקדי צה"ל לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים.
כשהובא גורדיש לקבורה בישראל, לאחר ששהה ארוכות באפריקה, קראו מספידיו את השורה המפורסמת ביותר מנאומו זה "אל המוות היישרנו מבט - והוא השפיל את עיניו". שורה זו הפכה לאמרת כנף בישראל.

נוסח הנאום

עמנו, למוד המלחמה על קיומו - שוב נלחם על חייו, והפעם פגע הברזל בברזל וצבאות האויב הוכו מכה ניצחת.
אתם הייתם חוד החנית של התקפת השריון על קליפתו הקשה של הצבא המצרי. בקרב תנופה אכזרי ומר, מלא הוד וגבורה, בסער, בדם ובאש, הבקענו מערכיו המבוצרים והשמדנו שיריוניו בחאן יונס, מערכי רפיח, שייך-זואד, הג´ירדי ואל-עריש, ביר-לחפן, וביר-חמה ונתיב הדם והאש, בואכה איסמעלייה.
בכל מקום שעברנו, השארנו מאחורינו שלדים שרופים, טנקים מתפוצצים וגוויות חרוכות. אל המוות היישרנו מבט - והוא השפיל את עיניו.
לא הסבנו ראשנו אל יקירנו שעם רכבם-ברזלם עלו באש, לא עמדנו על הדם, ובחמת זעמנו, הבאנו ברעם שריוננו את המוות לתוך ליבו של האויב, עד שהכרענוהו כליל ושחררנו את עמנו, מסיוט ההשמדה המיידית שאיים עליו אויב אכזר.
 כי כיהודים נלחמנו. על חיינו נלחמנו ובזעם נלחמנו. וגבורת ההמונים התגלתה אצלנו - לא שערנוה מראש. ועמנו לא במקרה קיים לעד. ואכן נצח ישראל לעולם ישאר.
רעי הלוחמים! אתם בעצמכם לא ידעתם על הוד-גבורתכם, וכשראיתי את השריונים נחדרים ועולים באש והאנשים - אתם - ממשיכים מתוכם במלחמה - ידוע ידעתי כי האדם הוא הפלדה והשריון - מתכת בלבד.
ועדים, שבעים הלפידים הבוערים מאחור, שבעים הגיבורים שהשארנו בשדה-הקטל והמספר הכפול מזה של פצועים, ועדה המנהיגות לפנים - שחסרה והתמלאה מתוך השורות תוך הקרב, ועדה הסיירת שאיבדה את מחציתה ולא עצרה בתנופתה - כי לא קלה הייתה המשימה.
ידעו הנופלים וידענו כולנו מה המחיר. לקראת מה ולמה אנו הולכים לקרב; והלכנו - בנכונות, בהכרת השליחות, ומתוך תקווה שכלנו בונים עולם יפה יותר לבנינו אחרינו.
נכונים - למחר, מתוך ידיעה שאת זעם השריון, הפעם - האויב לא ישכח.
במלחמה הזו הניצחון כולו שלכם, חזקו ואימצו ותחזקנה ידיכם - אחי גיבורי התהילה!
— גורודיש, 1967