היאסנט ז'אדן

רקע משפחתי

היאסנט ז'אדן נולד בוורסאי כאחד מחמשת הילדים של משפחת מוזיקאים יוצאי בלגיה. לפי מקורות אחדים אביו היה ז'אן - בטיסט ז'אדן (יליד נמור ,1744 - 1790), כנרבקפלה המלכותית של ההבסבורגים בבריסל ומלחין.
לפי מקורות אחרים - אביו היה אחיו של ז'אן-בטיסט, פרנסואה ז'אדן (יליד 1731, גרה, על יד בזנסון), נגן אבוב בגדוד הקרוי "בופרמון" ואחר כך נגן בסון
בתזמורת של המלכים לואי החמישה עשר ולואי השישה עשר.

בשנת 1760 המשפחה עברה לוורסאי, שם התקבל פרנסואה כנגן בסון ראשי בקפלה המלכותית של מלכי צרפת ופעל בתפקיד זה עד מותו בשנת 1789. עוד אח של האב, ז'ורז' ז'אדן (נ' 1742)

עבד גם הוא כנגן בסון באותה קפלה בוורסאי. אח צעיר של היאסנט, לואי אמנואל ז'אדן (1853-1768) היה מלחין פורה מאוד, פסנתרן, כנר ומורה ובמשך זמן ממושך הוא נחשב בעיני המבקרים ליוצר החשוב מבין בני המשפחה. אח נוסף בשם ז'ורז'
(1773 - אחרי 1813) היה זמר ידוע.

שנות הילדות והלימודים

באופן טבעי קיבל היאסנט את היסודות הראשונים לחינוכו המוזיקלי מאביו. בהמשך למד,עד שנת 1790, אצל ניקולא-ז'וזף הילמאנדל (Hüllmandel) ‏ (1756 - 1823), פסנתרן ונגן צ'מבלו משטרסבורג ותלמיד של פרנץ-קסאוור ריכטר ושל קרל פיליפ עמנואל באך. עם תלמידיו של הילמאנדל נמנו גם ג'ורג' אונסלו והמלחין אובר.
בשנת 1785, היותו בן 9, פרסם היאסנט יצירה ראשונה - רונדו לצ'מבלו -ב"ז'ורנל דה קלאבסן"

מלחין בימי המהפכה

ז'אדן התחיל לקנות לעצמו שם כפסנתרן וירטואוז על ידי הופעות במסגרת
ה"Concert Spirituel" ("הקנצרט הרוחני") בפריז. על במה זו ניגן באפריל 1789, בגיל 13, את אחד הקונצ'רטי שכתב לפסנתר וזכה לשבחים בעיתון "מרקור דה פראנס".
ב-1792 הצטרף לאחיו, כעוזר רפטיטור (פסנתרן מלווה) ב"תיאטרון של מסייה", אחי המלך, (Théâtre de Monsieur) שבעקבות המהפכה שינה את שמו ל"תיאטרון פדו" (Théâtre Feydeau). באותם הימים הלחין ז'אדן את שיר הלכת של "המצור על ליל", לכבוד התנגדותם האמיצה של אזרחי העיר ליל בעת המצור בידי הכוחות האוסטריים.
אחרי הוצאתו להורג של הפסנתרן והעורך דין ז'אן פרדריק אדלמן, נציג אחר של אסכולת הפסנתרנים מפריז, מורו של ז'אדן, הילמאנדל, נמלט מצרפת כדי להינצל מהטרור היעקוביני.
ז'אדן, שהמשיך להיות מעורה בחיי צרפת המהפכנית, כתב פתיחה לכלי נשיפה תחת הכותרת "הימנון ל 21 בינואר" לכבוד מלאת שנה להוצאתו להורג של לואי השישה עשר.
שני האחים, היאסנט ולואי אמנואל, ניגנו בתזמורת המשמר הלאומי והשתתפו בתוקף תפקידם, בחגיגות המהפכניות,
לרבות הקונצרטים שאורגנו בשנת 1794 על ידי "המכון הלאומי למוזיקה", לימים הקונסרבטואר של פריז.
ב-1794 פרסם ז'אדן גם את סדרתו הראשונה של סונטות לפסנתר בליווי כנור, שהקדיש לאמו.
עם הקמת הקונסרבטואר ב-1795, נדרש ז'אדן יחד עם עוד שלושה מורים לפסנתר, ללמד בכיתה לנשים.
אחרי פטירת אחד המורים, הצטרף אליו גם אחיו, לואי.
לפסגת הקריירה שלו כסולן הגיע היאסנט ז'אדן בעונה 1796–1797 כשהופעותיו בתיאטרון פדו זכו להצלחה רבה בקרב הקהל.
אחרי שחלה בשחפת, במרץ 1799 קיבל פטור מהגיוס לצבא של נפוליאון.
החל מאפריל 1799 נאלץ לצאת ל"חופשה מלאה" מעבודתו בקונסרבטואר וב-22 בספטמבר 1799 ניגן בפומבי בפעם האחרונה יחד עם הכנר פייר רוד.
כעבור שנה, הוכרע של ידי המחלה ונפטר בפריז, בגיל 24 בלבד.

סגנונו

ז'אדן נחשב בימינו המקורי מבין המלחינים ה"טרום-רומנטיים" הצרפתים. במוזיקה שלו ניתן להבחין השפעתם של היידן ומוצרט וגם של ה"סער והפרץ שמעבר לריין.
יש סבורים כי העלמותו המוקדמת וצלו של אחיו, לואי אמנואל, יכולים להסביר את השכחתן היחסית של יצירותיו.
היאסנט ז'אדן הצטיין במיוחד בסונטות שלו לפסנתר.
הן בנויות היטב לפי הדגמים הקלאסיים, אך בולט בהן ניחוח טרום-רומנטי.
המבקר גי סאקר העריך כי המוזיקה שלו "מדהימה ברגישותה ובעומקה". מרשימה במיוחד בעיניו היא הסונטה לפסנתר בפה דיאז מינור (1795) והאנדנטה בסונטה אופוס 5 מס.3
מלחין של מוזיקה קאמרית, ז'אדן נודע בעיקר ביצירותיו לפסנתר, שהקדימו את המוזיקה של שוברט. במיוחד הצביון הטרום רומנטי של הסונטות שלו נמצא ביחס אמביוולנטי עם מורשת קודמיו הקלאסיים.
להבדיל מהרביעיות המוקדמות - ה"רביעיות קונצ'רטנטיות" -, ברביעיות של ז'אדן, הכינור הראשון התחיל לתפוס מקום בכורה.צביונן עומד גם "בשפה ההרמונית, עם תיבולים כרומטיים במעברים הפתאומיים" ממז'ור ומינור, "שלא היו מביישים את שוברט, וכמו כן במקוריות התנועות". רביעייה אחת אף מסתימת בפולונז.