רפואה בשבת

בהלכות שבת, ישנם דינים מיוחדים הנוגעים לרפואה בשבת. חז"ל הבחינו בין כמה דרגות חולי.
ישנם דינים מיוחדים הנוגעים לעשיית אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת לצורך ריפוי החולה, וכדומה, וכן לעניין מתי הותרו איסורי דרבנן בעבר חולה. חז"ל אף גזרו ('גזירת שחיקת סממנים') איסור על אדם בריא לקחת תרופה מכל סוג שהוא, מחשש שיבוא לעבור על ידי זה על איסור מהתורה.

זריזות בפיקוח נפש, שאלת רופא, שאלת רב

במקרים של פיקוח נפש, או ספק ואפילו ספק ספקא ישנה מצווה לחלל שבת, על פי התלמוד יש לטפל בחולה במהירות האפשרית, כך שאסור להשתהות אך בשביל שאלת רב, והשואל רב במקרה זה נחשב כרוצח, בנוסף מצוין שאף על הרב מוטלת האחריות לפרסם היתר זה, וגנאי הוא לרב שנשאל על כך.
בנוסף כל התחסדות מצד החולה, שלא לחלל נחשבת כחסידות של שטות, ויש להכריחו לקבל את הטיפול המתאים.
מהירות ויעילות בטיפול החולה באה לידי ביטוי בכמה מישורים: לדוגמה ישנה עדיפות לחילול על ידי בני אדם גדולים ומיומנים בדווקא לדעת הרמב"ם יש עדיפות לעשות חילול זה על ידי דמות רבנית כדי לפרסם היתר זה.
דוגמה נוספת: חילול מיותר בדיעבד כלומר אם לצורך החולה נעשו חילולי שבת שבדיעבד התברר שלא נצרכו, אין שום איסור ואף נחשב כעושה מצווה, כך נאמר בתלמוד "אמר רבה: חולה שאמדוהו לגרוגרת אחת, ורצו עשרה בני אדם והביאו עשרה גרוגרות בבת אחת - פטורין, אפילו בזה אחר זה, אפילו קדם והבריא בראשונה"

הגבלות

במדה ואפשר, אין לגרום חילול שבת מיותר, לדוגמה אם יש צורך לתלוש מהעץ פרי לצורך רפואת חולה, עדיף לתלוש ענף שיש בו פירות מרובים יותר
ישנם הגבלות נוספות שבהם ישנה מחלוקת בין הפוסקים, כגון:
דחויה או הותרה - במדה וישנה אפשרות לחלל את השבת בדרך הלכתית שחומרת החילול פחותה כמו בשינוי, על ידי גוי, מלאכה שאינה מתקיימת, על ידי שנים ועוד, ובאופו שאינו מסכן את החולה, ישנה מחלוקת רחבה בין הפוסקים. יש הסוברים שחילול שבת הותר באופן גורף, ואין צורך לנסות ולהמעיט באיסורים (=הותרה), מנגד ישנם הסבורים שיש לצמצם בחילולי שבת (=דחויה).
אחת ההשלכות למחלוקת זו היא היא העדיפות לחלל את השבת על ידי גויים או קטנים (במקום שאפשר): לדעת הסוברים שהשבת הותרה יש לבצע את החילול על ידי יהודי ולא על ידי גוי, כך פסק גם בספר שולחן ערוך. אולם לדעת הסוברים שהשבת דחויה, יש אפשרות להעדיף חילול שבת על ידי גוי, כסברא זו פסק הרמ"א וכאשר אין גוי - עדיף שיהודי יעשה את המלאכה בשינוי.
פעולות שאין במניעתם משום סכנה, אולם כך דרך הטיפול בחולה ביום חול, דעת השולחן ערוך להתיר אולם בספר משנה ברורה כתב שיש להחמיר באיסורי תורה.
לכל הדעות, חילול הנצרך לחולה ואינו קשור באופן ישיר לחולה, יש לבצע את המלאכות בשינוי.

אבחון

במקרה ועל פי אבחנת רופא מדובר בסכנת חיים, אף אם החולה לא מאשר זאת, יש לחלל את השבת. בנוסף אף אם לדעת רופא אין סכנה, והחולה מרגיש שמדובר בסכנת חיים יש לחלל את השבת על פי הכלל ההלכתי 'לב יודע מרת נפשו'.
במקרה של מחולקת בין הרופאים, יש לחלל מספק, על פי הכלל 'ספק נפשות להקל'.
באם אין רופא, אפשר לחלל את השבת על פי דעתו של אדם הטוען שמתמצא בנושא ולדבריו יש סכנה., (אפילו אם אומר שמדובר בספק), אולם אין לקבל אבחנה זו כשהיא כנגד אבחנת רופא.
עם זאת, אסור לחלל שבת על רפואה שתועלתה אינה מוכחת, אלא רק אלא רפואה שהיא ידועה לכול.

גזירת שחיקת סממנים

שימוש בתרופות בשבת לאדם הסובל מכאבים בלבד, נאסר בתלמוד באיסור דרבנן כהרחקה מאיסור טוחן, איסור זה נובע משימוש בתרופות שנעשו בעבר כמעט כולם על ידי שחיקה של צמחי מרפא ("גזירת שחיקת סממנים"), מחשש זה גזרו חז"ל שאין להשתמש בכל תרופה שהיא בשבת. בעקבות איסור זה כל התרופות אסורים אף בטלטול והם באיסור מוקצה.
במקרה של מחלה אפילו שאין בה סכנת חיים מותר להשתמש בכל תרופה שהיא. כמו כן רפואה שאיננה נעשית על ידי סממנים, מותרת בשבת. בין הדברים המותרים יש למנות הרחת טבק להקלה במערכת הנשימה, גמיעת ביצה לצחצוח הקול, מציצת סוכריות דבש לצרידות, שתית ערק לסובל מכאב קל בשיניו,, להשתמש במד חום (כספית) אכילת מלפפון כהקלה לצרבת, תרופות להרגעה, כדורים למניעת הריון ויאגרה, ריטלין.
בין התרופות שנאסרו לשימוש תרופה לשלשול, או הגורמת להקאה, שימוש בטיפות אף ועוד. 
ישנם תרופות שנחלקו בהם הפוסקים אם הם בכלל הגזירה כמו השימוש באספירין. אקמול, שימוש בוויטמינים בכדורי שינה ומרץ. שימוש בסודה לשתייה מהולה במים למניעת צרבת שימוש בנרות (פתילה). שימוש בבקבוק חם או במריחת משחה על הגוף.