google/wiki40b huggingface dataset:
טורופץ

היסטוריה

טורופץ מוזכרת לראשונה בדיווחים היסטוריים בשנת 1074. באותה תקופה השתייכה העיירה לנסיכות סמולנסק והייתה השנייה בחשיבותה בנסיכות. באזור שנת 1167 ניתנה העיירה לנסיך נפרד, וכך נוצרה נסיכות טורופץ, שהייתה כפופה לנסיכות סמולנסק.
במאה ה-14 עברה העיירה לשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1503 הובסה הדוכסות בקרב, וטורופץ עברה לשליטת איוואן השלישי. בראשית המאה ה-17 נבזזה העיירה בידי צבא פולין ובשנת 1708, כחלק מהרפורמות המנהליות שביצע פיוטר הגדול, טורופץ הוכללה במחוז סנקט פטרבורג.

היישוב היהודי בעיירה

בסוף המאה ה-19 ישבו בעיירה 570 יהודים. בראשית שנות העשרים של המאה העשרים התגוררו בטורופץ כ-1,400 יהודים, שהיוו יותר מעשירית אוכלוסייתה. בטורופץ פעלו בית ספר יהודי ומועדון פועלים יהודי.
בין שתי מלחמות העולם קטן מאוד מספר היהודים בעיר, ובשנת 1939 ישבו בה 500 יהודים בלבד שהיא פחות מ-4%. לאחר הפלישה הנאצית במבצע ברברוסה לברית המועצות ביוני 1941, ב-29 באוגוסט 1941 נכבשה טורופץ על ידי הנאצים. מרבית היהודים נמלטו מזרחה או גויסו לצבא האדום, אך עדיין נותרו בטורופץ כמה עשרות יהודים.
ב-20 בספטמבר 1941 רוכזו היהודים שנותרו בטורופץ, בין 60 ל-80 בני אדם, במעין גטו בבניין של מפעל הפשתן שבפרוורי העיר. הגטו חוסל בסוף שנת 1941, ותושביו הוצאו ממנו ונורו למוות בבור הריגה.
דין קיימן

המצאות

עיקר פרסומו של קיימן הוא בשל המצאת הרכינוע, כלי רכב חשמלי השומר על איזון עצמי, בעל מערכת יציבות ושליטה המבוססת על גירוסקופים. הכלי נעזר בשני גלגלים מקבילים ונשלט על ידי הנעת גוף האדם. פיתוח המכונה עורר השערות לאחר שבדצמבר 2001 פורסם ספר שציטט את סטיב ג'ובס ודמויות בולטות אחרות בתעשיית ה-IT שתמכו בפוטנציאל הרכינוע כתורם לחברה.
קיימן עבד במרץ על פרויקט שכולל מנוע סטרלינג, ניסיון לפתח שתי מכונות, אחת לייצור חשמל ואחת לטיהור מים.

FIRST

בשנת 1989, ייסד קיימן את פרויקט FIRST - ראשי תיבות של "למען השראה והכרה של מדע וטכנולוגיה" (For Inspiration and Recognition of Science and Technology). זהו ארגון ללא מטרות רווח, המבקש "ליצור עולם שבו טכנולוגיה ומדע נחגגים... עולם שבו צעירים חולמים להיות גיבורי מדע וטכנולוגיה". במטרה לעודד צעירים להיות מעורבים יותר בתחומי המדע והטכנולוגיה.
ארגון פירסט מקיים מדי שנה ארבע תחרויות שונות בתחום הטכנולוגיה לתלמידי גני חובה עד בית ספר תיכון בשלל מדינות מכל העולם.
קיימן נותר הכוח המניע מאחורי הארגון, המספק למעל 2,500 בתי הספר התיכוניים את הכלים הדרושים כדי ללמוד כישורים הנדסיים יקרים.

חיים אישיים

מקום מגוריו העיקרי הוא אחוזה משושה אותה הוא כינה Westwind (רוח מערבית).
טרישקיאי

מבנה עירוני

שם העיירה מקורו בנהר טרישקיס (Tryškis) העובר סמוך לה. העיירה נבנתה במאה ה-18 בסגנון התואם מאה זו. במהלך המאה ה-18 וה-19 היו שריפות בכל רחבי העיר, אך העיר שוחזרה כל פעם מחדש.
במהלך שתי מלחמות העולם ספגה העיר נזק נוסף אך שוחזרה שוב ושוב.
טרישקיאי היא "אנדרטה עירונית" כלומר, עיר ישנה אשר יש לה משמעות היסטורית ותרבותית מיוחדת - אתר מורשת.
שמו של הרחוב הראשי זהה לשמה של העיר. העיר כוללת כיכר שוק עתיקה, כנסייה, בית קברות, ספרייה, תחנת כוח, תחנת רכבת, מנזר וקפלה על שם פלוריאן הקדוש.

היסטוריה

במקורות הכתובים מוזכרת בפעם הראשונה אוכלוסייה באזור העיירה בשנה 1538 אך סביר ההתיישבות החלה שם במהלך המאה ה-15.

הקהילה היהודית

ככל הנראה היהודים הראשונים התיישבו בטרישקיאי במאה ה-19. ב-1897 נמנו בעיירה 681 יהודים, כשליש מהאוכלוסייה, שהתפרנסו בעיקר ממסחר זעיר וחטיבת עצים.
ב-1915 גורשו היהודים על ידיי השלטון הרוסי אך רובם חזרו כבר באותה השנה. לאחר מלחמת העולם הראשונה רבים מהיהודים היגרו לדרום אפריקה וארץ ישראל. באותה תקופה נותרו בעיירה 390 יהודים.
לאחר עצמאותה של ליטא והעברת החוק המאפשר למיעוטים להקים ארגון אוטונומי היהודים הקימו ארגון שבראשותו חמישה אנשים אשר טיפלו בכל הנושאים הקשורים להם במשך כמה שנים. היהודים בטרישקיאי לקחו חלק בבחירות הליטאיות בפעם הראשונה בשנת 1922. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 היחסים בין יהודים לליטאים לא-יהודים בעיירה היו רעועים מאוד. ארגונים הסוחרים הליטאי דחקו באנשי טרישקיאי לא לקנות בחנויות של יהודים אלא בחניות של ליטאים. כתוצאה מכך יהודים רבים נאלצו לעבור לערים גדולות יותר כדי שיוכלו לכלכל את עצמם ואלה שהגירו שלחו כספים באופן קבוע למשפחות שנשארו בטרישקיאי.

הקהילה היהודית בזמן השואה

עם הסיפוח של ליטא לברית המועצות בשנת 1940 והפיכתה להרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית, רוב החנויות, העסקים והמפעלים שהיו בבעלות יהודית הפכו לרכוש המדינה ונלקחו מידי הבעלים היהודים ובית הספר היהודי שהיה בעיירה נסגר.
עקב סגירתה של ישיבת טלז, חלק מתלמידיה עברו לטרישקיאי על מנת להמשיך את לימודיהם שם. אחרי הפלישה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, תלמידי הישיבה הצטרפו לצבא האדום שנסוג לברית המועצות. בהמשך חלק מתלמידי הישיבה היגרו לארצות הברית ושם ייסדו את ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו.
הצבא הגרמני נכנס לעיירה טרישקיאי ב-25 ביוני 1941, שלושה ימים לאחר תחילת מבצע ברברוסה. לאומנים ליטאים פרצו ושדדו את בתי היהודים ושדדו. באמצע חודש יולי גורשו היהודים מבתיהם, והובלו לשטח גראף פלייטר, שם אוכסנו באסם. גדר תיל הוקמה מסביב לאסם, ומספר שומרים ליטאים הוצבו באזור. שלושה חיילים גרמנים הגיעו לאסם והורו ל-70 גברים יהודים לצאת מן האסם. הגרמנים נקבו בשמות היהודים ובמקצועם. לאחר מכן נלקחו הגברים לשולי האגם Virvyte, כהם צוו להתפשט וללכת בקבוצות קטנות אל עבר הבורות שנחפרו מראש. שם הם נורו ונקברו. הנשים והילדים נשארו באסם. כספם ורכושם האישי נלקח מהם ובתמורה הם קיבלו כמויות מזעריות של אוכל.
בתחילת אוגוסט הנשים נלקחו לעיירה גרוז'דיאי . שם הן הושארו בשדה וסבלו מהתעללות על ידי השומרים הליטאים. שבוע לאחר מכן, באמצע אוגוסט, הן נלקחו לגטו זאגר. ב-2 באוקטובר 1941, הן נרצחו עם עוד 3,000 יהודים אחרים מהגטו.
צ'אשניקי (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה צ'אשניקי 35,043 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 31,335 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 91.43% בלארוסים, 6.91% רוסים ו-1.66% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (73.27%) ורוסית (25.62%).
קייסר (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1968. עד שנת 1991 שיחק בליגות ובגביע של ברית המועצות. בשנת 1992 נוסדו הליגות והגביע של קזחסטן. המועדון שיחק בליגת העל הקזחית בשתי העונות הראשונות 1992, 1993. בעונת 1992 הגיע לחצי גמר הגביע הקזחי והפסיד לקבוצת קאיראט אלמטי. בסוף עונת 1993 ירד לליגה השנייה בקזחסטן. המועדון שיחק שתי עונות בליגה השנייה ובסוף עונת 1995 עלה לליגת העל. בעונת 1996/1997 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת ווסטוק.
בעונת 1997/1998 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע והפסיד לקבוצת אירטיש. בעונת 1998/1999 זכה המועדון בפעם היחידה בגביע של קזחסטן.
בעונת 1999/2000 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת קאיראט אלמטי. בעונת 2000/2001 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אירטיש. בעונת 2001 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אטיראו. בעונת 2002 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת מועדון הכדורגל אסטנה. בעונת 2003 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת קאיראט אלמטי. בסוף עונת 2004 ירד לליגה שנייה.  
בעונת 2005 שיחק בליגה השנייה, הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אטיראו. בסוף העונה עלה לליגת העל. בעונת 2007 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת טובול. בעונת 2008 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת ווסטוק. בעונת 2009 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אטיראו. בסוף עונת 2009 ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השנייה ועלה לליגת העל. 
בעונת 2011 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אורדבסי. בעונת 2012 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת לוקומוטיב אסטנה ובסוף העונה סיים את ליגת העל במקום ה-9 מתוך 14 קבוצות וירד לליגה השנייה בגלל צמצום מספר הקבוצות בליגת העל מ-14 ל-12 קבוצות. בעונת 2013 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אירטיש ובסוף העונה עלה לליגת העל. בעונת 2015 ירד המועדון לליגה הקזחית הראשונה. לאחר שתי עונות חזר לליגה הבכירה.
גשר תעלת סואץ

עיצוב ובנייה

הגשר נבנה בסיוע מהממשלה היפנית. הקבלן הראשי הייתה חברת קאג'ימה (Kajima). המענק היפני, שהיווה כ-60% מעלות הבנייה (13.5 מיליארד ¥) הוסכם במהלך ביקורו של נשיא מצרים דאז מובארק ביפן במרץ 1995, כחלק מפרויקט פיתח חצי האי סיני. הגשר נפתח באוקטובר 2001. 
גובהו של הגשר הוא 70 מטר מעל לתעלה, ואורכו 3.9 קילומטר, 400 מטר במקטע העיקרי התלוי וכ-1.8 ק"מ דרך גישה מכל צד.
גובהם של ארבעת העמודים התומכים העיקריים הוא 154 מטר. העמודים עוצבו בצורת אובליסקים.
המרווח מתחת לגשר הוא 70 מטרים, המגדיר, אפוא, את הגובה המרבי האפשרי של 68 מטר מעל קו המים (סואצמקס) לספינות, שיכולות לעבור בתעלת סואץ.
LADEE

LADEE (מבוטא לאדי, ראשי תיבות של Lunar Atmosphere and Dust Environment Explorer, חוקר סביבת האטמוספירה והאבק הירחיים) הייתה גשושית מחקר בלתי מאוישת של נאס"א, אשר שוגרה ב-6 בספטמבר 2013 ממתקן הטיסה וולופס שלחוף האטלנטי במדינת וירג'יניה. השיגור בוצע על גבי טיל מינוטאור V בעל חמישה שלבים, של חיל האוויר של ארצות הברית. מטרת הגשושית הייתה לחקור את האטמוספירה הדלילה של הירח ואת האבק המרחף מעליו. הגשושית סיימה את משימתה ביום 17 באפריל 2014 בהתרסקות מכוונת על פני הירח.
משימת המחקר של הגשושית כללה גם ניסוי של טכנולוגיית תקשורת חדשה, המבוססת על העברת מידע על גבי לייזר במקום בתקשורת רדיו. הציפייה היא שלייזר יאפשר העברת נתונים בקצבים גבוהים בהרבה, כ-600 מגהבייט לשנייה, ממה שמתאפשר בתקשורת רדיו. תחנת קרקע של סוכנות החלל האירופית תקלוט את שידור הלייזר, על מנת שתוכל לוודא שיש לה את היכולת הטכנית להמשיך את שיתוף הפעולה הקיים בינה לבין נאס"א גם כאשר ייעשה שימוש בלייזר במשימות עתידיות.
האטמוספירה של הירח כה דלילה, עד שהמולקולות המרכיבות אותה כמעט אינן מתנגשות זו בזו. מצב זה מכונה אקסוספירה, והוא קיים גם בשכבות הגבוהות של אטמוספירת כדור הארץ. מדענים מתעניינים בסוג זה של אטמוספירה משום שהוא נפוץ במערכת השמש. גם לכוכב חמה יש אקסוספירה, וגם לרבים מהירחים של ענקי הגז.
מחקר האבק הירחי יבדוק את ההשערה שאור אולטרה־סגול מן השמש גורם לחלקיקי אבק טעונים חשמלית להתרומם מעל פני הירח עם זריחת השמש מעל אופק הירח. הוא גם ישפר את הידע על ההשפעה של האבק על ציוד המשמש אסטרונאוטים, אם וכאשר ינחתו שוב על הירח.
המשימה בת 100 הימים נוהלה על ידי מרכז המחקר איימס של נאס"א.
עלות המשימה כ-280 מיליון דולר.
מסלול הטיסה של הגשושית הוא ספירלי. לאחר השיגור היא ביצעה כשתי הקפות סביב כדור הארץ, שלאחריהן עברה למסלול אל הירח. בסך הכול עברו כחודשיים עד שהתייצבה במסלול בגובה 20 ק"מ מעל פני הירח. בסוף משימתה, היא כוונה למסלול התנגשות בירח, והתרסקה בצדו המרוחק ב-17 באפריל 2014.
מסורת הפלאים המופתיים

תוכן היצירה

הספר מכיל אוסף של סיפורים על-טבעיים או סיפורים מוזרים אשר רבים מהם שימשו ביצירות מאוחרות יותר שעסקו בעל-טבעי. הקטעים מהם מורכב הספר הם ברובם תיעודי שמועות, אך יש ביניהם גם לא מעט סיפורים עממיים בעלי עלילה מלאה יחסית. המקרה הקדום ביותר בספר הוא מתקופת הקיסר הצהוב, והמאוחר ביותר מאזור 256-260 לספירה, ובכך הוא מכסה תקופת זמן ארוכה מאוד, ומכיל כמה אגדות עתיקות שהשתרשו כבר בתקופתו.לוּ שׂוּ'ן ציין כי הסיפורים כולם מעלים על נס את העל-טבעי.
רוב הסיפורים ביצירה מאדירים טכניקות וקדושים דאואיסטיים. כך מופיעים בספר סיפור על לוּ שָׁאוצְ'ייֵן בעל הקדושה שטיפל ברוח-נחש, סיפורים על פֵיי צָ'אנְגְפָאנְג שיכל לפקוד על הרוחות ולכווץ מרחקים, סיפור על איש הדאו שיכל להפגיש את החיים עם המתים, מקרים של החייאת מתים, וכו'.
סיפורים אחרים מתארים פגיעת שדים באדם. כך בסיפור על טָאן שֶׁנְג המתאר נישואי-שדים, או בסיפורים על הכסף והזהב של גָ'אנְג פֶן, על ציור העכבר שנעשה לשד, או על רוחות הקרפיון או הנחש. וסוג שלישי של סיפורים עוסק ברוחותיהם של המתים ובתיאורים בודהיסטיים של אלמנטים כמו עולם המתים וחזרה מן המוות.
בסיפורים אחרים ניתן לראות אלמנטים נוספים של העל-טבעי, כגון חפצים חיים, מבנים רדופים, שינויי צורה, הפיכת יצורים חיים לאבנים, נבואות, ואף כמה אזכורים סתומים של חפצים בסיטואציות על טבעיות שחשיבותם לא ברורה.
בספר מופיע גם הסיפור המפורסם על דְזונְג דִינְגְבָּוֹ אשר מכר שד - סיפור אשר על פי לְיוֹ שׁוֹאוּחְווָה קיבל חיזוק בתקופה המודרנית כאשר שימש עם סיפורים דומים על חוסר-פחד מפני שדים' לחיזוק רוחו של העם הסיני בידי המהפכנים הקומוניסטים.

היוצר

התיעוד הקדום ביותר של "מסורת הפלאים המופתיים" נמצא בספר סְווֵי תחת "תיעוד רישומי קלאסיקות". שם נכתב כי יוצר הספר הוא צָאו פִּי הקיסר וֶן מוֵיי (187-226 לספירה). אולם בספר מתוארים מקרים מתקופות גֶ'נְגְשְׁה (240-249 לספירה) וגָאנְלוּ (256-260 לספירה), ולפיכך ב"ספר טאנג הישן" וב"ספר טאנג החדש" מתקופת שושלת סונְג מצביעים על גָ'אנְג חְווָה (232-300 לספירה) בתור הכותב, אך בשני הספרים מדובר בפריט מתוך רשימת שמות ספרים והם אינם מציגים מובאות למידע שהם מספקים.
יָאו גֶ'נְדְזונְג מתקופת שושלת צ'ינג סבר כי צָאו פִּי אכן כתב את הספר, בעוד גָ'אנְג חְווָה כתב לו הרחבות, ולאחר מכן נפוצה ההתייחסות לשני הכתבים כטקסט אחד, אך גם הוא לא הציג הוכחות.
עם זאת, גם הספר "פרשנות לתיעוד שלוש הממלכות" מתקופת שושלת לְיוֹ סונְג (420-479 לספירה) וגם הספר "פרשנות לקלאסיקה של הנהרות" מתקופת שושלת וֵיי הצפונית (386-534 לספירה) מציגים ציטוטים מ"מסורת הפלאים המופתיים". כך שבהחלט ייתכן שהכותב חי בתקופת שושלת וֵיי או שושלת גִ'ין.
לפיכך הייחוס המקובל כיום הוא לצָאו פִּי, בנו השני של צָאו צָאו, אשר ירש את הקיסרות מאביו, ונחשב חובב תרבות ידוע ומשורר. הייחוס לצָאו פִּי אף מקבל חיזוק מכך שאמנויות האלמוות הדאואיסטיות והעיסוק בשדים ובעל-טבעי הכו שורש בימיו, והיו חביבים במיוחד עליו ועל אביו.
הארמייה ה-39 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה בנובמבר 1941 על בסיס היחידות שהתרכזו באזור ארכנגלסק. לאחר סיום התארגנות היא הועברה לחזית ושולבה בכוחות של חזית קלינין. יחידות הארמייה השתתפו בקרב מוסקבה, לרבות מתקפת הנגד והתקדמות מערבה עד לפעתי רז'ב. במהלך חורף 1941/1942 ואביב היא לחמה באזור. ביולי 1942 יחידות הארמייה כותרו על ידי יחידות ורמאכט בפיקוד ולטר מודל. רק לוחמים מעטים הצליחו לצאת מהמצור והארמייה ה-39 הפסיקה להתקיים.
באוגוסט 1942 ארמייה ה-39 הוקמה מחדש על בסיס היחידות שהיו בחזית קלינין והוצבה במחרב רז'ב. במהלך שנת 1943 יחידות הצבא האדום עברו למתקפה ויחידות הארמייה ה-39 החלו להתקדם מערבה. הם נכנסו לשטח בלארוס ושחררו את העיר ויטבסק. בהמשך הם נכנסו לשטח ליטא הסובייטית והתקדמו עד לעיר קובנו. במהלך שנת 1945 הם השתתפו במבצע פרוסיה המזרחית. 
במאי 1945 הארמייה ה-39 הועברה לעתודה. במהלך הקיץ היא הועברה מזרחה במטרה לשתף אותה במבצע סערת אוגוסט. במהלך מבצע זה יחידות הארמייה ה-39 נכסנו לעיר שן-יאנג וסיימו את הלחימה בדאליין.
לאחר סיום הלחימה הארמייה ה-39 פורקה. היא הוקמה מחדש בשנת 1970 והוצבה בשטח מונגוליה. במהלך התפרקות ברית המועצות היא הועברה לשטח רוסיה ופורקה.
חתול סרנגטי

חתול סרנגטי הינו הכלאה בין חתול בנגלי (שהוא עצמו הכלאה בין חתול בר לבין חתול הבית) לבין חתול אסייאתי קצר שיער. על פי האיגוד האמריקאי לחתולים, בני הדור הראשון להכלאה אינם נחשבים כחתול סרנגטי, אלא רק מהדור השני ומעלה. קארן סאוסמן מקליפורניה הייתה מגדלת החתולים הראשונה בשנת 1994 שגידלה חתול סרנגטי. הגזע עדיין נחשב לגזע חדש במיני החתולים ומגדלי ומרביעי חתולים נוספים משביחים תכונות שונות שלו. הרעיון שעמד בבסיס יצירת גזע חתולים זה היה יצירת חתול שמזכיר את הסרוואל, ללא שימוש בחתולי בר. החתול המתקבל מן ההכלאה הינו חתול בעל פרווה עם תבנית של פסים (טאבי), רגליים ארוכות ואוזניים גדולות מאוד ומחודדות. צוואר החתול ארוך ועבה כשל נמר, הזכרים יהיו לרוב גדולים יותר מהנקבות ומשקלם נע בין 4.5 ל-7 קילוגרמים. הנקבות שוקלות בין 3.5 ל-5.5 קילוגרמים.
יגבהה

יָגְבְּהָה הייתה עיר מקראית בעבר הירדן, בנחלת שבט גד.
העיר נזכרת לראשונה בספר במדבר, כעיר שבנו בני שבט גד בשטחי סיחון מלך האמורי: "וַיִּבְנוּ בְנֵי גָד אֶת דִּיבֹן וְאֶת עֲטָרֹת וְאֵת עֲרֹעֵר וְאֶת עַטְרֹת שׁוֹפָן וְאֶת יַעְזֵר וְיָגְבְּהָה וְאֶת בֵּית נִמְרָה וְאֶת בֵּית הָרָן עָרֵי מִבְצָר" (במדבר, ל"ב, ל"ה).
מאוחר יותר, נזכרת העיר בתיאור המרדף שניהל גדעון בן יואש אחר המדיינים בעבר הירדן: "וַיַּעַל גִּדְעוֹן דֶּרֶךְ הַשְּׁכוּנֵי בָאֳהָלִים מִקֶּדֶם לְנֹבַח וְיָגְבְּהָה וַיַּךְ אֶת הַמַּחֲנֶה" (שופטים, ח', י"א).
יגבהה אינה נזכרת בתיאור נחלת שבט גד בספר יהושע, פרק י"ג.
בחלק ממהדורות תרגום השבעים, תורגם הפסוק מבמדבר, ל"ב, ל"ה כך: "ויבנו בני גד את דיבון... ויגיבהו אותן". באחת המהדורות של התרגום לשופטים, ח', י"א תורגמה המילה "יגבהה" למילה "יגבאל". בשני המקרים נראה כי מדובר על שיבוש בתרגום.
ממיקומה של העיר ברשימת שבספר במדבר, נראה שמדובר בעיר שנמצאת בחלק הצפוני של נחלת שבט גד. מאזכורה של העיר בספר שופטים, נראה כי מדובר על עיר במרחב המזרחי של הנחלה ולכן רואים את העיר כממוקמת בחלק הצפון-מזרחי של נחלת שבט גד.
באמצע המאה ה-19 הוצע זיהויה של העיר הקדומה עם קבוצת תלים המכונה ח'רבת ג'ביהה, כאחד עשר ק"מ צפונית-מערבית לרבת עמון, בהם נתגלו ממצאים מהתקופה הישראלית. זיהוי זה עולה יפה גם מבחינה גאוגרפית וגם מבחינה לשונית.
אפשר שמקור השם הוא במילה העברית "גבוה", בשל מיקומה הטופוגרפי של העיר.
סטיוארט קאופמן

ביוגרפיה

בשנת 1960 סיים לימודים באוניברסיטת דארטמות', ב-1963 קיבל תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת אוקספורד, וב-1968 סיים תואר ברפואה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. בין השנים 1975 ל-1995 הועסק באוניברסיטת פנסילבניה שם כיהן בין השאר כפרופסור לביוכימיה וביופיזיקה.
בשנת 1987 קיבל מענק מטעם הקרן לעידוד מצוינות, עמיתי מקארתור.
ביו השנים 1986 ל-1997 היה קאופמן עמית מחקר במכון סנטה פה לחקר מערכות מורכבות. מחקריו שם עסקו בניסיון ליצור מודלים בתחומים שונים של הביולוגיה, בהם ביולוגיה התפתחותית, ביולוגיה אבולוציונית, הלימות פני השטח, רשתות גנטיות, בריאה ספונטנית, וחקר מקור החיים.
כיום משמש קאופמן כפרופסור לביולוגיה, פיזיקה ואסטרונומיה ולפילוסופיה באוניברסיטת קלגרי אשר בקנדה.

עבודתו

קאופמן מוכר בזכות תאוריה שפיתח, בה הוא טוען כי האבולוציה לא יכולה להיות מוסברת אך ורק על ידי הברירה הטבעית, אלא בנוסף אליה, קיים גורם של סדר ספונטני, שנוצר הודות לתכונות של חומרים במצבים פיזיקליים מסוימים. גישה זאת מחפשת למצוא דמיון בין ארגון עצמי של מערכות פיזיקליות וכימיות שונות (כמו גבישים) לבין מערכות ביולוגיות שונות.
מועצת העיתונות בישראל

מנכ"לי המועצה

החל מיולי 2016 מכהן מוטי רוזנבלום כמנכ"ל המועצה.

בית הדין לאתיקה

אנשים או ארגונים הרואים עצמם כאילו נפגעו מיחסו של עיתונאי או כלי תקשורת רשאיים לפנות בתלונה לבית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות. פרופסור יחיאל (חיליק) לימור, הוא יו"ר בית הדין (החל משנת 2019).
בכל הרכב של בית הדין לאתיקה מכהנים נציג ציבור, נציג המוציאים לאור ונציג העיתונאים. היועץ המשפטי של המועצה מחליט אם יש מקום להקים בית דין לצורך טיפול בתלונה. לעיתים מועברות תלונות להליך של גישור. כאשר מוגש ערעור, דן בו הרכב הנציגים {5 חברים} או הרכב של שבעה חברים. בראש הרכב זה עומד משפטן.
לבית הדין סמכות להטיל עונשים. העונשים נעים מאזהרה, דרך נזיפה ופרסום התנצלות על ידי העיתון ועד להשעיית כלי תקשורת מן המועצה, והפסקת עבודתו או העסקתו של עיתונאי.
בתי הדין לאתיקה דנים גם בתלונות נגד עיתונאים וכלי תקשורת שאינם חברים במועצת העיתונות. במקרה זה, העונש היחיד שבית הדין יכול להטיל הוא פרסום ההחלטה.
קומפלקס (מבנה)

קומפלקס (על פי הגרמנית: Gebäudekomplex; מילולי: מבנה מורכב) הוא מונח באדריכלות המציין צבר מבנים וחללים הנתפסים כמבנה-על יחיד, כאשר כל מבנה כולל יחידה תפקודית מסוימת. הקומפלקס כולל מספר כניסות, וניתן לנוע בתוכו מבלי לצאת ממנו. הקומפלקס כולל מעברים בין היחידות המבנים השונים, וחללים משותפים לכל באי המקום, כגון מבואה משותפת ("פורום") או חצר פנימית ("אטריום"), נקדות גישה לתחבורה ציבורית וכדומה. קיימים קומפלקסים שנבנו לאורך תקופות זמן ארוכות, תוך הוספת מבנים עם הזמן, ויש קומפלקסים שתוכננו והוקמו ככאלה מלכתחילה. אחת ההגדרות המודרניות לקומפלקס היא, "הקומפלקס פועל כמערכת אורבאנית שלמה, שמחוברת מצד אחד למערכת התחבורה הציבורית בעיר ולהמשכיות חיי הרחוב, ומצד שני פועלת כמערכת אקולוגית-אורבאנית עצמאית בעלת מחזור חיים חסכוני באנרגיה".

יתרונות וחסרונות

אחד מיתרונותיו המרכזיים של הקומפלקס הוא מתן סביבה נוחה לתפקוד ותנועה של כמות גדולה של בני אדם, לכל אורך השנה, כשהוא מוגן ומבודד, ומאפשר תפקוד יעיל מבלי להחשף לתנאי מזג אוויר. החללים המשותפים מאפשרים לבאי המקום להפגש אלו עם אלו, ולייצר סביבה נוחה למפגשים. כאשר קיים קנה מידה גדול ומגוון
של שימושים הפועלים לאורך היממה, יכול קומפלקס להיות מוקד משיכה לאוכלוסייה שאינה בהכרח ממוקמת בטווח ההשפעה המידי שלו. מכאן נובעת הגישה התכנונית לשלב מתקני בידור וספורט עם משרדים על מנת לקיים פעילות לכל שעות היום ולכל אורך השנה, מבלי להותיר "פיל לבן" שיהיה שומם חלק מהזמן ולנצל תשתיות משותפות באופן מיטבי.
עם החסרונות נמנים עלות תחזוקה גבוהה לשמירת תקינות ונקיון של שטחים בנויים בהיקף גדול מאד, בפרט מערכות איוורור, חימום ומיזוג אוויר, תאורה ומתקני פינוי פסולת; אתגרי שינוע יעיל מן המקום ואליו בתחבורה ציברית ופרטית (שטחי חנייה) ואתגרים בתחום השילוט וההכוונה על מנת שהמקום לא יהפוך למבוך עבור מבקריו.
מבחינת קיימות הקופלקס הופך את העיר ל"קומפקטית" יותר וחוסך זיהום אויר תעבורתי בהתניידות מאתר לאתר, מאידך, יש לשמור על כך שטביעת הרגל האנרגטית של קומפלקס בודד לא תעלה על טביעת הרגל האנרגטית המצרפית של כל יחידה תפקודית בנפרד, דבר הניתן לביצוע תוך תכנון וניטור.

דוגמאות

דוגמאות נפוצות לבניית קומפלקסים הן קמפוסים של אוניברסיטאות (כגון קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים), מנזרים, בתי חולים, מוזיאונים, קריות שלטון (למשל קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית), מרכזי קונגרסים ותערוכות, מקבצי מתקני ספורט ואימונים (כגון קומפלקס הספורט אולימפיסקי במוסקבה), קומפלקסי מגורים (כגון הביטאט 67' במונטריאול), מכלולים רב-תפקודיים מעורבי שימושים (למשל מגורים, תיירות ומסחר כגון אבראג' אל-בית במכה או מגורים ותרבות כגון הברביקן בלונדון), מרכזי תחבורה ציבורית ובהם שילובים של תחנות מרכזיות של רכבת, אוטובוס ואמצעי תחבורה אחרים, ועוד.
טקאשי קיטאנו

התאונה והתפנית

ב-1995, בעת עבודה על הסרט ?getting any, אירעה לו תאונת אופנוע ששינתה את חייו. השריד הפיזי הכי בולט של אותה תאונה היא הצלקת והשיתוק שמופיעים על פניו. סרטיו הבאים של קיטאנו הראו שינוי גישה וסגנון וגם בנושאים בהם החל לעסוק - והבימוי שלו הפך להיות מוערך ברחבי העולם. סרטו hana bi (זיקוקין די-נור) היה הראשון שזכה לפרסים בינלאומיים רבים (כולל הסרט הלא אירופי הטוב ביותר לשנת 1997). 
מאז יצר סרטים רבים כבמאי, עורך ומפיק, וגם כיכב בלא מעט סרטים כשחקן.

הייחוד של קיטאנו כבמאי

קיטאנו מצטיין בסגנון מאופק, קומפוזיציות מורכבות ותנועות מצלמה מתוזמנות היטב. סרטיו מלאי הומור ואירוניה, למרות ההתעסקות הרבה בסיפורים של אלימות וגנגסטרים. סגנונו הייחודי זוכה להערכה ברחבי העולם וזכה למחמאות רבות ואף למחוות בידי במאים ידועים כקוונטין טרנטינו.

קריירה כשחקן

בשנת 2016 הופיע קיטאנו כדמות ראשית במשחק הווידאו Yakuza 6: Song of Life. בשנת 2017 שיחק בסרט הפעולה "הרוח במעטפת", המבוסס על מאנגה יפנית באותו השם.
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה

אולי תרקדו?

(במקור: Why Don't You Dance?)

עינית

(במקור: Viewfinder)
איש בלי ידיים מגיע לבית המספר כדי למכור לו תצלום של חזית ביתו. המספר מזמין אותו פנימה לקפה.

מיסטר קופי ומיסטר פיקסיט

(במקור: Mr. Coffee and Mr. Fixit)

סוכה

(במקור: Gazebo)

יכולתי לראות את הדברים הכי קטנים

(במקור: I Could See the Smallest Things)

שקיות

(במקור: Sacks)

האמבטיה

(במקור: The Bath)

תגיד לנשים שאנחנו הולכים

(במקור: Tell the Women We're Going)

אחרי הג'ינס

(במקור: After the Denim)

כל-כך הרבה מים כל-כך קרוב הביתה

(במקור: So Much Water So Close to Home)

הדבר השלישי שהרג את אבי

(במקור: The Third Thing That Killed My Father Off)

שיחה רצינית

(במקור: A Serious Talk)

הרגיעה

(במקור: The Calm)

מכניקה פופולרית

(במקור:Little Things)
זוג נפרד וכל אחד מבני הזוג רב על משמורת התינוק, ריב שמדרדר לאלימות.

הכל נדבק לו

(במקור: Everything Stuck to Him)

על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה

(במקור: What We Talk About When We Talk About Love)

עוד דבר אחד

(במקור: One More Thing)
אל.די. מתווכח עם בתו ריי בת ה15, כאשר מקסין אשתו חוזרת הביתה ומתחילה לריב איתו בעצמה. אל.די. השיכור מתנהג בפראות, ומרלין מסלקת את אל.די. מהבית. בסוף הסיפור, כשהוא עומד בכניסה עם המזוודה, לאל.די נותר עוד דבר אחד לומר.

עריכה

בין קארבר לבין העורך הספרותי שלו, גורדון ליש  התעוררה מחלוקות סביב כמה סיפורים באוסף. קארבר התלונן כי הסיפורים עוברים "קטיעה כירורגית והשתלה, כדי שיוכלו איכשהו להתאים לתוך קרטון כך שהמכסה ייסגר." בסופו של דבר, הספר יצא לאור עם שינויים נרחבים של ליש, וזכה לשבחי המבקרים.
זמן קצר לפני מותו, קארבר ליקט יחדיו סיפורים (מתוך 37 הסיפורים שלו) תחת הכותרת "Where I'm Calling From: Selected Tales" (בתרגום חופשי: מהיכן שאני קורא: סיפורים נבחרים). קארבר ליקט בספר זה כמה סיפורים בעריכת ליש, אחדים שוחזרו מכתבי היד המקוריים שלו וכמה סיפורים שלא פורסמו.
אלמנתו של קארבר, טס גלאגהר, התעמתה עם הוצאת Knopf כדי לקבל אישור לפרסם מחדש את 17 הסיפורים ב"על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה" כפי שנכתבו במקור על ידי קארבר. גרסאות מקוריות אלה הופיעו בסופו של דבר במתחילים, שפרסמו אצל ג'ונתן קייפ בשנת 2009, וב"ספרי האוסף" של ספריית אמריקה.

תרגום לעברית

קאבר, ריימונד. על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה, עורכים: חנן חבר, משה רון, תרגם מאנגלית: משה רון, תל אביב, עם עובד, 1992.