google/wiki40b huggingface dataset:
וידוי מעשרות

מועד הוידוי

זמן אמירת הווידוי הוא לאחר השלמת ביעור המעשרות, הנעשה בערב יום-טוב הראשון של פסח, בשנה הרביעית ובשנה השביעית למניין שנות השמיטה. אולם, הווידוי לא היה נעשה מיד לאחר הביעור, מפני שלאחר הביעור היו משאירים מעשר שני ונטע רבעי, שמהם אסור לאכול לאחר הווידוי, כדי לאכלם בירושלים במשך ימי חול המועד פסח. לכן דחו את הווידוי עד לזמן תפילת מנחה של יום טוב האחרון של פסח.

נוסח הווידוי

נוסח הווידוי מובא בתורה, בפרשת כי תבוא: "בִּעַרְתִּי הַקֹּדֶשׁ מִן הַבַּיִת וְגַם נְתַתִּיו לַלֵּוִי וְלַגֵּר לַיָּתוֹם וְלָאַלְמָנָה כְּכָל מִצְוָתְךָ אֲשֶׁר צִוִּיתָנִי לֹא עָבַרְתִּי מִמִּצְוֹתֶיךָ וְלֹא שָׁכָחְתִּי. לֹא אָכַלְתִּי בְאֹנִי מִמֶּנּוּ וְלֹא בִעַרְתִּי מִמֶּנּוּ בְּטָמֵא וְלֹא נָתַתִּי מִמֶּנּוּ לְמֵת שָׁמַעְתִּי בְּקוֹל ה' אֱלֹהָי עָשִׂיתִי כְּכֹל אֲשֶׁר צִוִּיתָנִי. הַשְׁקִיפָה מִמְּעוֹן קָדְשְׁךָ מִן הַשָּׁמַיִם וּבָרֵךְ אֶת עַמְּךָ אֶת יִשְׂרָאֵל וְאֵת הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נָתַתָּה לָנוּ כַּאֲשֶׁר נִשְׁבַּעְתָּ לַאֲבֹתֵינוּ אֶרֶץ זָבַת חָלָב וּדְבָשׁ." (דברים, כ"ו, יג-טו)

החייבים במצווה

כהנים, לויים, ישראלים וממזרים חייבים במצוות וידוי מעשרות. גר תושב ועבדים משוחררים פטורים, מפני שאין להם חלק בארץ, ואינם יכולים להתוודות ולומר "ואת האדמה אשר נתת לנו".
אלי דפס

אליהו (אלי) דפס (נולד ב-31 ביולי 1953) הוא מנהל ישראלי המכהן כיושב ראש דירקטוריון חברת אל על. קודם לכן כיהן כמנכ"ל שירותי בריאות כללית.

ביוגרפיה

דפס בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה וסוציולוגיה מאוניברסיטת חיפה.  
בשנים 1973–1996 שירת בצה"ל, בין השאר שימש ראש מחלקת פרט וראש מחלקת חוגרים בחיל האוויר ובתפקידו האחרון שימש ראש מחלקת תכנון בחיל האוויר בדרגת אלוף-משנה. 
לאחר שחרורו מונה למנהל מחוז ירושלים בקופת חולים כללית. ב-2005 מונה לסמנכ"ל וראש חטיבת הקהילה בשירותי בריאות כללית. ב-2007 מונה למנכ"ל שירותי בריאות כללית. במרץ 2017 הודיע על פרישתו. 
ביוני 2017 החל לכהן כיושב ראש דירקטוריון חברת אל על.
נשוי לצילה ואב לשלושה.
אמנה בדבר מעמדם של מחוסרי אזרחות

אמנה בדבר מעמדם של מחוסרי אזרחות (באנגלית: Convention relating to the Status of Stateless Persons) היא אמנה בינלאומית, אשר נחתמה בניו יורק ב-28 בספטמבר 1954. האמנה באה להגן על אנשים מחוסרי אזרחות ולהסדיר את מעמדם, זאת לאחר שהאמנה בדבר מעמדם של פליטים לא חלה על מי שהוא מחוסר אזרחות.

הוראות עיקריות באמנה

האמנה מחולקת לשישה פרקים. הפרק הראשון עוסק בהוראות כלליות.
סעיף 1 לאמנה מגדיר אדם מחוסר אזרחות כאדם שאינו נחשב כאזרח על ידי מערכת המשפט של מדינה כלשהי.
סעיף 2 לאמנה קובע כי היא לא מתייחסת לאנשים הנמצאים בטיפול נציבות האו"ם לפליטים ולא לאלה המקבלים סיוע או הגנה מסוכנויות אחרות של האומות המאוחדות. כמו כן האמנה אינה מתייחסת למי שהוכר על ידי רשויות המדינה שבה הוא יושב כמי שהוא בעל זכויות אזרח מדינה, או למי שקיימות ראיות שביצע פשעי מלחמה, או פשעים נגד האנושות, או פשעים חמורים מחוץ לארץ מוצאם, או שהתנהגו בדרך הסותרת את עקרונות האומות המאוחדות. סעיף 7 קובע כי המדינות החברות ינהגו במחוסרי אזרחות באותו היחס שמקבלים במדינתם אזרחים זרים. סעיף 8 קובע כי לא ינקטו אמצעים מיוחדים במדינות החותמות לטיפול במחוסרי אזרחות או ברכושם אך ורק בגלל אזרחותם הקודמת. סעיף 9 מתיר נקיטת צעדים זמניים כנגד מחוסרי אזרחות בזמן מלחמה או נסיבות חמורות ויוצאות דופן. סעיף 10 קובע כי מחוסרי אזרחות שנעקרו ממקום מושבם בתקופת מלחמת העולם השנייה אל תוך מדינה חתומה, יחשבו כתושבים חוקיים במדינה החתומה על האמנה שאליה נעקרו. כך גם תושבים שנעקרו בתקופת מלחמת העולם השנייה מתוך מדינה חתומה ושבו אליה אחרי המלחמה בכוונה להתיישב בה, ינהגו בהם כאילו לא הייתה הפסקה ברצף תושבותם במדינה. סעיף 11 מחייב את המדינות החברות להתייחס באהדה לספנים מחוסרי אזרחות העובדים בקביעות על ספינות המניפות דגל של מדינה חתומה, אם הם מבקשים להתיישב באותה מדינה, או לקבל מסמכי מסע של המדינה החתומה.
הפרק השני לאמנה עוסק במעמד המשפטי של מחוסרי האזרחות.
סעיף 12 קובע כי בשאלת מעמד אישי של מחוסרי אזרחות יכריע החוק של מקום מושבם. סעיף 13 קובע כי המדינות החברות תתייחסנה למיטלטלין ולנדל"ן של מחוסרי אזרחות לפחות ביחס שווה לזה של אזרחים זרים. על פי סעיף 14 קניין רוחני של מחוסרי אזרחות יזכה במדינות החברות לאותו היחס שמקבל קניין רוחני של אזרחי המדינה. סעיף 16 מבטיח למחוסרי אזרחות גישה חופשית לבתי המשפט במדינות החברות ויחס שווה לאזרחי המדינה בנושא זה.
הפרק השלישי לאמנה עוסק בזכות לעבודה מכניסה. סעיף 17 לאמנה קובע כי המדינות החברות יעניקו למחוסרי אזרחות השוהים בשטחן באופן חוקי, יחס חיובי השווה לפחות ליחס לאזרחים זרים בכל הנוגע לזכות לעבוד בשכר. על פי סעיף 18, אותו היחס לזכות לעבוד משתרע אף על עבודה עצמאית בחקלאות, תעשייה, מלאכת יד ומסחר, וכן (סעיף 19) על מקצועות מלומדים.
הפרק הרביעי לאמנה עוסק ברווחת מחוסרי אזרחות. סעיף 20 קובע כי במדינות בהן קיימת מדיניות קיצוב (כך למשל מדיניות הקיצוב שהייתה נהוגה במדינת ישראל בשנות ה-50), יהנו מחוסרי אזרחות משוויון זכויות עם אזרחי המדינה. סעיף 21 משווה את זכויותיהם לדיור של מחוסרי אזרחות עם אזרחים זרים. סעיף 22 משווה את הזכות לחינוך יסודי של מחוסרי אזרחות לזה של אזרחי המדינה החתומה, כך גם הזכות להיעזר בשירותי רווחה (סעיף 23). על פי סעיף 24 לאמנה, למחוסרי אזרחות זכויות שוות לאזרחי המדינה בתחום ביטחון סוציאלי ודיני עבודה.
הפרק החמישי באמנה דן באמצעים מינהליים והפרק השישי דן בהוראות נוספות.
פאבל מאהרר

ביוגרפיה

מאהרר, יליד טפליצה, צ'כיה נלכד ונשלח כשהיה בן 17, בתקופת מלחמת העולם הראשונה, למחנה שבויים באיטליה. במלחמת העולם הראשונה גויס כנגד רצונו לצבא האוסטרו-הונגרי. לאחר מכן נכנעה האימפריה ומאהרר נפל בשבי האנגלי. למזלו, הקצין האחראי על השבויים היה בעצמו שחקן כדורגל מהליגה המקצוענית באנגליה, שדאג לארגן טורנירי כדורגל בתוך המחנה וצירף את מאהרר לאחת הקבוצות. כשבאחד מהטורנירים זכתה קבוצתו של מאהרר לאחר שכבש את שער הניצחון. כאות הערכה, העניק לו הקצין את נעלי הכדורגל שלו, שאותן שמר עד יומו האחרון.
עם שובו מהשבי האנגלי, הצטרף פאבל ל-DFC, אחת מקבוצות הכדורגל המקצועניות של פראג. כשרונו יוצא הדופן העניק לו מקום בנבחרת צ'כוסלובקיה. ב-1923 ,לאחר ניצחון חוץ 5:2 בטורקיה, במשחק מוקדמות למשחקים האולימפיים בפאריס 1924, נכתב עליו בעיתון Prazsky Sport: "אל תשכחו את מאהרר, השחקן הסימפתי של DFC. בסיום המשחק, ארגנו לו קבלת פנים כיאה לאחד מהלוחמים הישרים וההוגנים ביותר המשחקים תחת הדגל הצ'כי".

בתקופת השואה

מאהרר נתפס בשעה שניסה להבריח מזון בשוק השחור. יחד עמו נתפסו עוד 11 גברים, 10 הורשעו והוצאו להורג, אך מאהרר ניצל מחוסר הוכחות. הוא הוחזק במשך כשנה בכלא הגסטפו, שם בעקבות ההתעללות של אנשי הגסטפו איבד את השמיעה באחת מאוזניו. לאחר מכן נשלח לגטו טרזיינשטאט ושם שיחק בליגת טרזין בקבוצת הקצבים.
בניו ואשתו נכלאו במחנה שבויים. במקרה של מאהרר הגרמנים נאלצו לכבד את אמנת ז'נבה, שם נכתב כי לא יופרדו קטינים מהוריהם, ולכן אשתו של מאהרר ושני בניו ניצלו משילוח לאושוויץ, הסיבה שהגרמנים כיבדו את אמנת ז'נבה במקרה זה הייתה דיפלומטית: בנו הצעיר נולד בארצות הברית והיה בעל אזרחות אמריקאית ולכן הושארו אשתו ובניו של פאול במחנה וכך ניצלו והועברו לארצות הברית עוד בטרם הסתיימה המלחמה.

לאחר השואה

אשתו של פאול מאהרר ובניה עשו את דרכם לניו-יורק.                                                                  
רק בסיום המלחמה התאפשר לו ליצור קשר עם אשתו וילדיו, ובהמשך אף התאחד עם משפחתו בארצות הברית. שאר בני המשפחה המורחבת נשלחו אל מותם. הוא ניסה לעבוד בייצור חולצות, אך לא הצליח כי לא היו לו קשרים כפי שהיו לו בפראג. בסופו של דבר עבד עבור חברת דואר בניו יורק. לאחר מספר שנים סיפר לפרנטישק סטיינר, שכתב את הספר "כדורגל תחת הטלאי הצהוב": "עבורנו הכדורגל היה מעין סוג של נחמה בחדר ההמתנה לגיהנום".
מאהרר נפטר ב-18 בדצמבר 1985 בלוס אנג'לס.
נועה ברקאי

ביוגרפיה

ברקאי גדלה בקריית ביאליק. אביה היה מורה לדרמה בבית ספר תיכון ואמה הייתה כימאית. אחותה היא הבמאית והתסריטאית תמר ברקאי.
למדה משחק בניסן נתיב. בשנת 2006 שיחקה בסרט הקולנוע "הבועה", בו השתתפו, בין היתר, ציון ברוך, דניאלה וירצר, יוסף סוויד ואוהד קנולר. בספטמבר באותה שנה, יצא לאקרנים סרטו של דרור סבו "NO אקזיט", בו היא השתתפה.
בשנת 2007 שיחקה בסדרת הדרמה "להוציא את הכלב" ששודרה ב-HOT3. בשנת 2008 שיחקה באותו ערוץ בסדרה "תעשה לי ילד". בשנת 2009 שיחקה בסדרה "מגדלים באוויר" ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2010 שיחקה במיני-סדרה "נבלות". באותה שנה שיחקה בסרט "אווה עוזבת" לצדו של ירון מוטולה.
בשנת 2011 גילמה את דמותה של "אתי" בסרט הקולנוע "מבול". בשנת 2012 הוקרנה ב-HOT3 סדרת הדרמה "ילדי ראש הממשלה", בה היא השתתפה.  בנובמבר 2015 החלה לשחק בסדרת הדרמה "הצורף". 
מלמדת משחק באימפרו ובניסן נתיב. 
ברקאי נשואה לבמאי דרור סבו ולהם שני ילדים.
מריה נאומובה

קריירה

ב-1994 התגלה כשרונה בשירה על ידי ריימונד פאולס. שנה לאחר מכן היא הופיעה בתוכנית טלוויזיה העוסקת בחיפוש אחר כשרונות חדשים.
ב-1998 הופיעה בקונצרט לציון 100 שנה להולדת ג'ורג' גרשווין
ב-1999 פורסם אלבומה הראשון.
ב-2000 השתתפה בקדם האירוויזיון הלטבי וזכתה במקום השני, בשנה לאחר מכן השתתפה פעם נוספת בקדם והייתה בחירת הקהל, אך לא נבחרה בקרב שופטי התחרות.
ב-2002 נבחרה בפעם הראשונה לייצג את לטביה בתחרות עם השיר "אני רוצה" ובאירוויזיון זכתה במקום הראשון ובכך לראשונה הביאה לארצה את הניצחון בתחרות. בשנת זכייתה ביקרה בישראל והופיעה בפסטיבל המחולות של כרמיאל.
באירוויזיון 2003 היא לקחה חלק בהנחיה לצד רנארס קופרס.
ב-2004 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "צלילי המוסיקה".
בשנים 2007–2008 הופיעה ב"עלובי החיים".
היא בעלת תואר במשפטים מאוניברסיטת לטביה. ב-2005 נבחרה לשגרירה של רצון טוב מטעם ארגון UNICEF.
Latina

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי סרג'יו ג'ורג', טליה, טומי מוטולה, ארמנדו אווילה, קורי רוני, מאוריציו רנגיפו, אנדרס טורס, ח'טיב מ. מוחמד, כריס גרייסון ויצחק דלגאדו ג'וניור. האלבום הוא בסגנון הפופ הלטיני, רגאטון, דאנס-פופ, פופ רוק, סלסה, קומביה, ואיינאטו ובולרו.
בארצות הברית זכה האלבום למעמד זהב לטיני על סך מכירות של 60 אלף עותקים.

סיבוב הופעות

על מנת לקדם את האלבום, יצאה טליה ב-23 בספטמבר 2016, לסיבוב ההופעות השישי שלה, "Latina Love Tour". סיבוב ההופעות כלל בתוכו כ-6 מופעים שהתקיימו בארצות הברית ו-3 מופעים שהתקיימו במקסיקו.
בסך הכל, נכללו בסיבוב ההופעות כ-9 מופעים.
אדוה עדני

ביוגרפיה

בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי" משנת 1990.  
בין תפקידיה בתיאטרון באר שבע: הרו ב"מהומה רבה על לא מאומה", כלילת חן ב"הנסיכה והרועה", אוסי ב"הנאהבים", פיבי ב"כטוב בעיניכם", מרי וורן ב"ציד המכשפות", "יתוש בראש", שילה ב"אהבה וזיכרון", מימי ב"בית מלאכה", "נוכלים ואוהבים", אנה פרנק ב"אנה פרנק", ריטה ב"לחנך את ריטה", פרנצ'י בגריז, "בימינו לא יוצאים לדו-קרב", "אבודים ביונקרס".  
הופיעה במחזהו של מתי גולן, "אטום", שהועלה בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד עיתונאית המקורבת לראש הממשלה הנבחר. 
בין השנים 1998–1999 השתתפה בשתי עונות של "פרפר נחמד". כמו כן, הופיעה בסדרות הטלוויזיה "הבורר", "הבורגנים" וב"תיכון השיר שלנו".
נשואה לדוד קיגלר ואם לשלושה. מתגוררת בגבעתיים.
בעשור השני של המאה ה-21 לבני הזוג קיגלר מופע קומי משותף, "נישואים גרעיניים", המבוסס על חיי הזוגיות שלהם.
עקרון המקסימום (תורת הפוטנציאל)

במתמטיקה, במיוחד בתורת הפוטנציאל, עקרון המקסימום הוא תכונה של משוואות דיפרנציאליות חלקיות מסוימות, ספציפית מהטיפוס האליפטי והפרבולי. באופן כללי, העקרון טוען כי המקסימום של פונקציית הפתרון בתחום נתון מושג תמיד על השפה של התחום. באופן ספציפי יותר, עקרון המקסימום החזק גורס כי אם המקסימום של פונקציה מושג בפנים התחום, אז היא חייבת להיות קבועה בתחום. עקרון המקסימום החלש טוען, לעומת זאת, שאמנם ערך המקסימום חייב להימצא על שפת התחום, אך הוא עשוי להופיע מחדש בפנים התחום פעמים נוספות.
המשפט הוא במובן מסוים מסקנה ממשפט הערך הממוצע של גאוס.
לעקרון יש השלכות פיזיקליות מעניינות, שכן הפוטנציאל החשמלי בריק מקיים את משוואת לפלס, ולכן נובע ממנו כי לא ניתן ללכוד חלקיק טעון בשיווי משקל יציב על ידי שדות אלקטרוסטטיים (שדות נייחים), אם כי ניתן ללכוד אותו בריק באמצעות שדות אלקטרודינמיים (ראו גם מלכודת פאול).

היוריסטיקה לנכונות הטענה

עקרון המקסימום החלש בעבור פונקציות הרמוניות הוא מסקנה פשוטה מן החשבון האינפיניטסימלי הקשור בפתרון משוואת לפלס. המרכיב המרכזי בהוכחה הוא העובדה שלפי ההגדרה של פונקציות הרמוניות, הלפלסיאן של f הוא אפס. לפיכך, עבור פונקציות המוגדרות על תחום מישורי, כל נקודה קריטית של f היא בהכרח נקודת אוכף (משטח קמור-קעור); אחרת לא ייתכן שסכום הנגזרות השניות של f יהיה אפס (שתי הנגזרות השניות חייבות להיות בעלות סימן מנוגד). עבור פונקציות המוגדרות על מרחב מממד גבוה יותר מקבלים שלפחות שתי נגזרות שניות (לפי שתי קואורדינטות שונות) הן בעלות סימן מנוגד.
עקרון המקסימום החזק נשען על למת הופף, וההיוריסטיקה לו מסובכת יותר.
אחת מתשע

אחת מתשע היא עמותה ישראלית הפועלת להעלאת המודעות הציבורית לסרטן השד ולקידום בריאות השד בישראל.

הקמת העמותה והרכבה

העמותה נוסדה בשנת 1994 על ידי נורית טולנאי וקבוצת נשים שחלו בסרטן השד ונתקלו בקשיים רבים בהתמודדות עם מחלתן, בהיעדר תמיכה ומידע מספיקים. הן הקימו רשת תמיכה של נשים וגורמי מקצוע, המאפשרת לחולות סרטן השד שלא לחוש עוד בושה ומבוכה לנוכח המחלה ומציעה להן סיוע משפטי, נפשי ורפואי. נכון ל-2015 עומדת בראש הוועד המנהל של העמותה עו"ד אירית פנט והמנכ"לית היא יעל שפירא.
בעמותה פעילים אנשי ונשות מקצוע ומומחים במגוון תחומים, בהם: עובדים סוציאליים, עובדים קהילתיים, פסיכולוגים המתמחים בפסיכואונקולוגיה, עורכי דין, רופאים ועוד.
לצד אנשי המקצוע, מעניקה העמותה תמיכה לחולות ולקרוביהן באמצעות מתנדבות, שהחלימו מסרטן השד ועברו הכשרה מיוחדת.
גרנד פרי טורקיה

היסטוריה

הגרנד פרי הראשון נערך בטורקיה באוגוסט 2005 כמרוץ ה-14 בעונה. המרוץ התקיים במסלול איסטנבול פארק, שנבנה במיוחד עבור האירוע בהשקעה של כ-150 מיליון דולר. המסלול תוכנן על ידי הרמן טילקה והנסיעה בו היא נגד כיוון השעון. קימי רייקונן זינק למרות מהפול פוזישן ושמר על ההובלה לאורך כל המרוץ עד לניצחון. פליפה מאסה שסיים במקום השני במרוץ הבכורה ניצח את המרוץ בעונה לאחר מכן. טקס הענקת הפרסים לווה בשערוריה לאחר שמהמט עלי טלאט, שהעניק את הגביע, הוצג לצופים בטלוויזיה כנשיא הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, מדינה שאינה מוכרת על ידי אף מדינה מלבד טורקיה. בעקבות האירוע פתחה הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) בחקירה האירוע בשל פגיעה בנייטרליות הפוליטית של הארגון. בעקבות האירוע הוטל קנס של 5 מיליון דולר על המארגנים.
מספר הצופים במרוץ היה במגמת ירידה מתמדת. בעוד שבמרוץ הבכורה צפו 100,000 צופים, בשנת 2011 עמד המספר על 25,000 בלבד. לקראת שנת 2011 הודיע ברני אקלסטון על כוונתו להכפיל את התשלום הנדרש ממארגני המרוצים, אך לבסוף הדבר לא יצא לפועל והמרוץ התקיים כסדרו. ביולי 2011 הוכרז כי המרוץ לא יהיה חלק מסבב המרוצים בעונת 2012 בשל חוסר הסכמה עם השלטון הטורקי על העלויות. בינואר 2013 דחו השלטונות שוב את העסקה שהוצעה להם לחידוש המרוץ באותה שנה והביאו לביטולו הסופי של המרוץ.
במהלך שנת 2017 פורסם כי קיימת "הסכמה עקרונית" לחזרת הגרנד פרי לסבב התחרויות, אך טרם נקבע לכך מועד.
הר קוץ

הר קוֹץ הוא הר בגובה 304 מטרים, הממוקם על הגבול בין הגליל התחתון המזרחי לבין הגליל התחתון המרכזי.
הר קוץ נושא את שמה של משמרת הקוץ, המשמרת השביעית מבין ה-24 משמרות הכהנים. הכהנים בני משמרה זו גלתה מיהודה לגליל לאחר חורבן בית שני, והתיישבה בכפר עיילבו, המזוהה עם היישוב בן זמננו עילבון, הנמצא בסמוך.

בוטניקה

על הר קוץ הוקם בשנת 1983 היישוב הקהילתי מסד ובסמוך לו אזור יפה לטיולים. באזור ההר מגוון פרחים ממינים שונים; בין היתר ניתן למצוא בו באביב מרבדים מרשימים של בן חצב יקינתוני, ופרטים בודדים של העץ הנדיר שמיר קוצני ממשפחת האשחריים. מההר נפרסים נופי הגליל התחתון, העליון, הכנרת, הגולן והחרמון. ב-15 ביוני 2011 הוכרזו 1200 דונם על ההר כשמורת טבע.

תוכנית מחצבת הר קוץ

על פי תמ"א 14 ממאי 1998 כלול הר קוץ באתרים המיועדים למחצבות. בספטמבר 2004 אישרה הועדה המחוזית לתכנון ובנייה תוכנית של קבוצת כנרת, בעלת "מחצבות כנרת", להקים מחצבה בהר קוץ, לאחר שנתקבלו אישורים של המשרד לאיכות הסביבה ומשרד הביטחון, אולם התנתה את האישור בקבלת הקלה על פי תמ"א 13. אולם המועצה הארצית לתכנון ולבנייה עיכבה את אישור ההקלה לצורך בחינת אתרי חציבה חלופיים. במרץ 2007 החליטה המועצה הארצית על הרחבת מחצבת פורייה במקום הקמת המחצבה בהר קוץ ובפברואר 2008 שבה והחליטה שלא לאשר את הקמת המחצבה בהר קוץ למרות שהרחבת מחצבת פורייה נפסלה. החלטה זאת ניתנה על רקע התנגדויות של מועצה אזורית הגליל התחתון, החברה להגנת הטבע ועמותת אדם, טבע ודין שטענו שמחצבה בהר קוץ תביא להרס הטבע והנוף, למפגעי רעש ואבק חריגים ביישובים הסמוכים מסד ועילבון ולסיכון ביטחוני בגלל סמיכות לימ"ח סמוך. תומכי רעיון הקמת המחצבה טענו כי המדובר יהיה במחצבה "ירוקה", שלא תיצור מפגע סביבתי. על פי התוכנית, המחצבה יועדה לעבודה בשלבים וקיום שיקום במקביל להמשך החציבה.
בסוף שנת 2011 המליץ בית המשפט העליון בפני המועצה הארצית לדון מחדש בנושא בהתחשב בחלוף הזמן.
ג'מאל דבוז

חייו

התגורר בילדותו שלוש שנים בתאזה במרוקו. לאחר מכן התגורר בפרבר של פריז, במרחק 30 ק"מ מהבירה. כשהיה בן 14 נפצע מרכבת שעברה לידו במהירות של 150 קמ"ש; חברו שהיה עמו נהרג, והוריו האשימו אותו בכך, אך בית המשפט זיכה אותו. ג'מאל עצמו נותר משותק בידו הימנית מאז. 
את קריירת המשחק שלו הוא התחיל מיד לאחר מכן בסרט קצר של נביל עיוש, "האבנים הכחולות של המדבר". יד ימין המשותקת הפכה מאז לסימן ההיכר העיקרי שלו. בסדרת הטלוויזיה "H" הוא שיחק בתפקיד הראשי ונודע לקהל הרחב, אך לפרסום העולמי הוא הגיע עם תפקידו בסרט "אמלי". בסרט "אסטריקס ואובליקס – מבצע קלאופטרה" הוא גילם את האדריכל נומרוביס שמבקש עזרה מהגלים המפורסמים כדי לבנות ליוליוס קיסר ארמון תוך שלושה חודשים. הסרט החשוב הבא שלו הוא "Indigènes", על יחידת הלוחמים הצפון-אפריקאים בצבא השחרור הצרפתי "צרפת החופשית" במלחמת העולם השנייה. ב-2016 השתתף בקומדיה "הפרה ז'קלין".
דבוז מופיע במופעי סטנד-אפ, לבד או עם חברו גד אלמלח.
בינואר 2009 התגייס דבוז יחד עם סטפן הסל ואחרים לעזרת האוכלוסייה הפלסטינית המופצצת ברצועת עזה. הוא קרא לאזרחי צרפת לתרום כסף עבור קניית ציוד רפואי.
ברומלי (רובע)

היסטוריה

רובע ברומלי הוקם ב-1 באפריל 1965 (בעקבות חקיקת חוק הממשל בלונדון 1963). הרובע כולל את אזורי הרובע המוניציפלי של ברומלי, הרובע המוניציפלי של בקנהאם, הרובע העירוני פנג', הרובע העירוני אורפינגטון והעיירה צ'יזלהרסט שהייתה בעבר חלק מהרובע העירוני צ'יזלהרסט וסידקאפ. כל הרבעים האלה היו בעבר חלק ממחוז קנט.
תושבי הכפר נוקהולט (שהיה שייך בעבר לרובע העירוני אורפינגטון) התנגדו לאיחוד כפרם עם רובע ברומלי ובעקבות מאבקם הציבורי שונו בשנת 1969 גבולות הרובע והכפר הפך חלק מהמחוז הכפרי סוונאואוקס.
אמו אי המלך

טקסונומיה

אמו אי המלך תואר לראשונה בינואר 1802 בסקרי חיפוש של אי המלך, כחלק ממסעו של ניקולא בודין, שתיאר "יער מלא" באמו ובעלי חיים אחרים. זמן קצר לאחר מכן האמו נכחד, והאמו שעל האי לא זוהה כמין שונה מזה שעל היבשת באותו הזמן.
לואי ז'אן פייר ויאיו זיהה את האמו מלך האי כשונה מהאמו הרגיל על פי מאובנים בשנת 1817.
היה בלבול רב בנוגע למעמדו הטקסונומי והמקור הגאוגרפי של אמו מלך האי, ובפרט ביחס לאמו אי הקנגורו, שגם הועברו לצרפת כחלק מאותה המשלחת. יומני המסעות לא הבהירו היכן נאספו הפרטים ועל השוני ביניהם. דבר זה הוביל ששני המינים נחשבו כמין יחיד שמקורו באי הקנגורו. ממצאים מאוחרים יותר של תת מאובנים ומחקרים נוספים על אמו אי המלך ואי הקנגורו, בעיקר על ידי שיין פרקר בשנת 1984, אישרו את מוצאם הגאוגרפי הנפרד והשוני המורפולוגי המובחן.
בהתבסס על מורפולוגיה מקובל להניח שישנם מינים שונים של אמואיים, אבל מחקר גנטי הראה שהם למעשה תת־מינים של האמו מהיבשת האוסטרלית, וסווג כתת־מין שלו. סיבת השינוי בגודל תת־המין נובעת מתופעת ננסות איים.

תיאור

אמו אי המלך היה הרבה יותר קטן משאר האמואיים, ושקל רק מחצית ממשקל הציפור ביבשת. בגובה 140 סנטימטר ומשקל של 23 ק"ג. דווח על נוצות כהות יותר, אך מחקר גנטי לא הראה נטייה למלניזם. האמו אי המלך הצעירים היו בעלי נוצות אפורות, ואילו האפרוחים היו מפוספסים כמו שאר האמואיים. הם אכלו פירות יער, עשבים ואצות, ועל פי דיווחים אהבו את האזור המוצל של לגונות ואת קו החוף. הבדלים מורפולוגיים שנחשבו בעבר כייחודים לתת־המין, כגון עיצוב פתח עצם השוקה, וכן קווי המתאר של הגולגולת, שהיא יותר בצורת כיפה באמו מלך האי, כיום ברור כי הם נמצאים אף באמו היבשתי, בקרב הפרטים הצעירים.

הכחדה

בדצמבר 1802 פרנסואה פרו, חוקר טבע צרפתי שהיה חלק מהמשלחת של בודין, בקר באי והיה האדם האחרון שתיאר את אמו אי המלך. הידע המועט שבידינו כיום הוא מראיונות שערך פרו עם מלחים שביקרו באי.
שניים או שלושה פרטים הובאו לצרפת בשנת 1804 והוחזקו בשבי בז'רדן דה פלאנט, האחרון מת בשנת 1822. אחת הציפורים האחרונות נשמרה עד היום במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז, והיא העור היחיד ששרד מהציפור. זמן קצר לאחר שציפור זו התגלתה, התיישבו מלחים אנגלים באי בגלל הקבוצות הגדולות של פיל ים שבאי. בעת מותה של הציפור השבויה האחרונה, המין כבר נכחד מאי המלך, לאחר שנהרג על ידי ציד וככל הנראה, משריפות לא טבעיות שנעשו על ידי מלחים. במהלך הראיונות עם מלחים שהתגוררו באי, עלו מספר סיבות להיכחדות הציפור. פרו מתאר כיצד כלבים היו מאומנים לצוד את אמו שהיה מאכל קבוע; אחד מהמלחים טען שהרג לא פחות מ־300 פרטים.
סלמנדרת ענק אמריקנית

מאפיינים

אורכה של הסלמנדרה הבוגרת 30-75 ס"מ ומשקלה 1.5-2.5 ק"ג. הם חיות לאט ויכולות להגיע לגיל 30 בשבי. הסלמנדרה בעלת גוף אפור ורחב ומוארך עם לסת גדולה ועיניים קטנות. העור בעל קפלים גדולים והכפות גדולות ובעלות 5 צבעות בכל רגל. הזנב עבה ושרירי ועוזר להניע אותה.
סלמנדרה זו נמצאת רק באגמים ונהרות בארצות הברית מניו יורק עד לצפון ג'ורג'יה. הסלמנדרה לא צריכה לעלות מעל פני המים כדי לנשום, כי היא יכולה לנשום על ידי עורה כשהוא מלא במים מחומצנים. היא שוכנת בעיקר באזורם סלעיים ומתרחקת מנהרות רחבים או מאזורים בוציים, בהם קשה לשחות ולנשום. היא אינה שחיינית טובה והיא מתרחקת גם מאזורים יבשים או קרים.
יצורים אלה שוכנים בסלעים ביתיים בשטחים טריטוריאליים ויתקפו כל משיג גבול. הם יוצאים לפעילות בלילות ומחפשים בעזרת גבשושיות על ראשם מזון. הטרף העיקרי שלהם הוא סרטנים מקבוצת Astacoidea ומדגים שצפים במים. הם פעילות יותר בקיץ, אז ישנם גם שפע סרטנים יותר מבחורף. הם אוכלים גם את צאצאיהם.
הסלמנדרה נפגעת מפעילות אנושית בנהרות בהם היא חיה.
קרל פרידמן

קורות חיים

אביה של פרידמן, יואל (Jochel), יליד 1911, רופא במקצועו, נשלח למחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר סיום המלחמה עבד בחברת פיליפס באיינדהובן שבדרום הולנד, בה נולדה קרל פרידמן; לאחר מכן עברה המשפחה לאנטוורפן. פרידמן היא הבת הצעירה במשפחתה ולה שני אחים בוגרים. מגיל צעיר הוטרדה פרידמן מאירועי השואה, ומגיל 15 יצרה לעצמה ארכיון פרטי.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון, עבדה כמתרגמת באנטוורפן, ומאוחר יותר עברה לעיר בראדה הסמוכה, שם עבדה כעורכת בעיתון "De Stem"‏ (The Voice). היא התגרשה לאחר נישואים קצרים ועברה לגור באמסטרדם עם בנה אהרון בשנת 1979.

יצירתה

ב-1991 פורסם ספרה הראשון, הנושא אופי אוטוביוגרפי. הספר תורגם לאנגלית בעידוד המו"ל שלה ווטר ואן אורשוט (Wouter van Oorschot), ויצא בשם "Nightfather". בעברית יצא הספר בשם "אבא מן האגדות". הספר זכה להצלחה בינלאומית והוכנס לתוכנית הלימודים בבתי הספר בהולנד. הסיפור מסופר בגוף ראשון ועוסק בחוויות שעבר אביה של פרידמן מנקודת המבט של בת הדור השני לשואה. הוא נכתב ברגישות ובהומור ומבטא את רגש האשמה של בני הדור השני. 
בהמשך כתבה פרידמן רומן, "Twee koffers vol" ("שתי מזוודות מלאות"), שפורסם ב-1993. הספר מתאר מפגש בין סטודנטית לפילוסופיה בת 20, "שונאת יהודים" כדבריה, למרות שהיא עצמה יהודיה ובת הדור השני לשואה, עם משפחת חסידים באנטוורפן, שם היא עובדת כאומנת. במרכז הספר אהבתה לילד שמחה בן הארבע, שעדיין אינו מדבר. במקביל מתוארים הוריה ניצולי השואה, ובמיוחד האב שמחפש את עברו בדמות שתי מזוודות מלאות בחפצים, ובהן מזכרות ותמונות, שהחביא באנטוורפן במלחמה. במקום בו החביא את המזוודות נבנו בניינים רבי קומות, והאב עסוק בחפירה ובחיפוש, בעוד האם טווה שטיחים אטומים לחלוטין. הספר עובד לסרט "Left luggage", (בעברית גם "האומנת"), שזכה בארבעה פרסים בפסטיבל ברלין, בהם פרס "המלאך הכחול". בסרט משתתפים השחקנים מקסימיליאן של, איזבלה רוסליני וחיים טופול. 
ב-1996 פורסם קובץ הסיפורים "De grauwe minnaar" ‏(The Grey Lover), שזכה בפרס ספרותי European Aristeion literary prize. 
פרידמן פרסמה סיפורים נוספים בכתבי עת ובעיתונים הולנדיים. הנושא העומד במרכז כתיבתה הוא מלחמת העולם השנייה.
שלום קאליאס

שלום קאליאס הוא חוזה שלום שנחתם בין פרס לאתונה ב-448 - 449 לפני הספירה, לאחר מותו של קימון שדגל במלחמה.
סעיפי ההסכם שנקרא על שם ראש המשלחת האתונאי לפרס הם:
ויתורי הפרסים: הפוליס היווניות של אסיה הקטנה תשוחררנה מעול השלטון הפרסי, אסור למושלים הפרסים להתקרב לחופים של הפולייס באסיה הקטנה, ונאסר על אוניות הפרסים להפליג באזור;
ויתורי אתונה: לא לשלוח את צבאה לשטח שבשליטת מלך פרס, והוצאת כוחותיה מקפריסין.
כבר במאה הרביעית לפני הספירה היו מי שפקפקו בעצם קיומו של הסכם זה וטענו כי מדובר בשקר היסטורי. בפועל הצי הפרסי לא נכנס לים האגאי.
מנהל המידע של מחלקת האנרגיה

מנהל המידע של מחלקת האנרגיה (באנגלית: Energy Information Administration ובקיצור: EIA), היא יחידת הסטטיסטיקה של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית. ה-EIA אוספת ומפיצה נתונים אודות מלאי האנרגיה, יצור, צריכה, הפצה, מחירים, טכנולוגיות ונושאים בעלי קשר בינלאומי, כלכלי ופיננסי לתחום האנרגיה.
בין השאר, ה-EIA מסקרת נתונים על אנרגיית פחם, נפט, גז טבעי, חשמל, אנרגיה מתחדשת ואנרגיה גרעינית.
אחד מתוצריה של ה-EIA, הוא ה Monthly Energy Review, דו"ח חודשי המספק נתונים סטטיסטיים חודשיים ושנתיים אודות צריכת האנרגיה הלאומית של ארצות הברית, בפילוח על פי מקורות האנרגיה. הנתונים בדו"ח זה ניתנים ביחידות של quads, או quadrillion BTUs.