רוואלפינדי

היסטוריה

לרוואלפינדי, הידועה אף בשם "פינדי", היסטוריה ארוכה המתחילה לפני אלפי שנים. ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי תרבותו של אזור רוואלפינדי שגשגה כבר לפני כ-3,000 שנה. עוד נמצאו באזור שרידים של יישוב בודהיסטי ועדות לתרבות ההינדו, החל מן המאה ה-6 לפנה"ס, בדומה לממצאים באתר המורשת העולמית טקסילה. חוקרים מעריכים שהעיר נחרבה במאה ה-5 או ה-6 בפלישה של שבטים נוודים. במאה ה-11 העניק הפולש המוסלמי, מחמוד מרזני (979–1030) את העיר החרבה לראש שבט גחאר, קאי גוהאר. אולם העובדה שהעיר שוכנת על נתיב עיקרי לפלישת כוחות זרים, מנעה את שגשוגה והיא נותרה בחורבותיה עד אשר בשנת 1493 החליט ראש שבט גחאר לקרוא לה בשם רוואלפינדי. רוואלפינדי נותרה בשליטת שבט גחאר עד לשנת 1765, אז כבשו הסיקים את העיר. הסיקים הזמינו סוחרים מאזורים אחרים לבוא ולהתיישב בעיר, דבר שתרם לפריחתה המחודשת.
בשנת 1849 נכבשה העיר על ידי הבריטים ובשנת 1851 הפכה העיר לבסיס קבוע של הצבא הבריטי. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נסללה מסילת רכבת אל העיר וב-1 בינואר 1886 נחנך שרות הרכבות. הצורך בחיבורה של רוואלפינדי לרשת המסילות בתת-היבשת ההודית עלה לאחר שהלורד דלהאוזי הפך את רוואלפינדי למטה המפקדה הצפונית ובכך הפך את העיר לבסיס הצבא הבריטי הגדול ביותר בהודו הבריטית.
בשנת 1951 אירעה בעיר ההתנקשות הראשונה בראש ממשלה נבחר של פקיסטן העצמאית, ליקאת עלי ח'אן. הרצח אירע בפארק ליאקואט באה. ב-27 בדצמבר 2007, השער האחורי לפארק ליאקואט באה היה פעם נוספת לזירת הרצח של ראש ממשלת פקיסטן לשעבר, בנזיר בהוטו. אביה, זולפיקר עלי בהוטו נתלה ברוואלפינדי בשנת 1979.
בימינו משמשת רוואלפינדי כמטה הצבא הפקיסטני וכן מטה חיל האויר.

סביבה ותושבים

מטרופולין רוואלפינדי מורכב משבע מועצות מקומיות אוטונומיות, זאת בנוסף לעיר רוואלפינדי גופה. שיעור יודעי קרוא וכתוב ברוואלפינדי הוא 70.5% (נכון לינואר 2006). אוכלוסיית העיר מגוונת מבחינה אתנית ולשונית ומורכבת מבני השבטים הפותוהארי, פונג'אבי, מוהאג'יר אורדו. ופתאנים. מזג האוויר באזור נתון לשינויים מהירים וקשים לתחזית. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-910 מ"מ. הטמפרטורה המקסימלית אשר נמדדה בקיץ הגיעה לשיא של 52 מעלות, בעוד שבחורף הטמפרטורה צונחת למינימום של מינוס 5 מעלות.

אתרים בולטים בעיר

רוואלפינדי נמצאת בתחילת המאה ה-21 בתנופת התפתחות ונבנו בה בתי מלון רבים, מסעדות, מועדונים, מוזיאונים ופארקים אשר הגדול ביניהם הוא הפארק הלאומי איוב. רוואלפינדי משמשת כנקודת יציאה לתיירים המבקרים באתרי הנוף ובתחנות ההרים באזור גאליאט.
בעיר שווקים גדולים והיא נחצית בשתי דרכים מרכזיות. העיר העתיקה מורכבת ממערכת של סמטאות צרות ובה מבנים עתיקים רבים, כולל מקדשים של דת ההינדו והדת הסיקית וכן מסגדים. לאורך למעלה ממאה שנים משמשת רוואלפינדי כמטה צבאי ולכן בעיר נמצא גם המוזיאון הצבאי הפקיסטני, הסוקר אף את תולדות הצבא הבריטי באזור.
הפארק הלאומי איוב משתרע על שטח של כ-9.3 קמ"ר ומכיל אגם לשיט סירות, פארק שעשועים, אקווריום ומסעדת-גן. ברוואלפינדי פארקים נוספים הפתוחים לציבור.
אצטדיון הקריקט של רוואלפינדי נפתח בשנת 1992 ותכולתו 15,000 צופים. בעיר גם אצטדיון הוקי שדה, המשמש כאצטדיון הבית של הנבחרת הלאומית.

שדה תעופה

שדה התעופה צ'אקלטה, שהוא שדה התעופה הבינלאומי של איסלמבאד, ממוקם למעשה בתחומי רוואלפינדי. כ-25 חברות תעופה לאומיות ובינלאומיות, מקיימות טיסות סדירות לשדה. זהו שדה האם לחברת התעופה הלאומית של פקיסטן (PIA). בתחילת המאה ה-21 החלה בניית שדה תעופה בינלאומי חדש, סמוך לעיר טארנול, אשר ימצא במחצית הדרך בין רוואלפינדי לאיסלמבאד.

דרכים

הדרך הראשית החוצה את רוואלפינדי היא דרך מורי. כיוונה הכללי של הדרך הוא מזרח-מערב והיא ממשיכה לעיירת ההרים מורי, שהיא עיירת נופש ידועה בתקופת הקיץ. דרך מורי היא אחת הדרכים העמוסות ביותר בחבל פונג'אב.
רוואלפינדי אף נמצאת על ציר הדרך הראשית הגדולה (אנגלית: Grand Trunk Road), אשר סומנה בעת האחרונה בשם N-5, המקשרת בין רוואלפינדי ובין רובן של הערים הגדולות בצפון פקיסטן.
סמוך לעיר חולפות אף שתי דרכים מהירות, בנות שישה מסלולים, M2 (להור-איסלמבאד) ו-M1 (איסלמבאד-פשאוור). סלילתן של דרכים אלה הושלמה בשנות ה-90 של המאה ה-20.

תחבורה ציבורית

בתוך העיר רוואלפינדי אמצעי תחבורה ציבורית מגוונים, החל ממוניות צהובות, ריקשות ממונעות, מיניבוסים ואפילו כרכרות סוסים. כיוון שהעיר חסרה תכנון מרכזי, עומסי תנועה כבדים נוצרים לעיתים אף בדרכים צדדיות. אוטובוסים ממוזגים ובלתי ממוזגים מספקים תחבורה בינעירונית ליעדים רבים בפקיסטן.
מתחנת הרכבת המרכזית יוצאות רכבות נוסעים לרוב עריה המרכזיות של פקיסטן.