google/wiki40b huggingface dataset:
כפר גנים

היסטוריה

שכונת כפר גנים נולדה כיוזמת חקלאות פרטית. היא נוסדה ב-1926 בידי חברה משכנת ששאפה ליצור שכונת גנים מרווחת עבור חקלאים בני המעמד הבינוני והייתה קשורה בדומה לגת רימון הסמוכה עם עולי העלייה הרביעית. שמה של השכונה מבטא נאמנה את הכוונה הזו. במשך הפרעות של שנות השלושים היוותה השכונה קו מגן דרומי עבור פתח תקווה והונהגה בה חובת שמירה של התושבים. במהלך שנות החמישים יושבו בשכונה עולים חדשים מעיראק ובמהלך שנות השישים נקלטה קבוצה נוספת של דוברי אנגלית. השכונה שהלכה וגדלה החלה "להיבלע" בתוך פתח תקווה. בשנת 1962 אוחדה השכונה עם העיר.
עד שנות השמונים שמרה השכונה מבחינות רבות על צביונה החקלאי אבל החל משנות השמונים החלו להיכרת כל הפרדסים והבתים צמודי הקרקע פינו את מקומם לרבי קומות. בשנות האלפיים החלה להיבנות כפר גנים ג', בנייתה חיסלה סופית את הפרדסים שהשתרעו בעבר על כל השטחים של כפר גנים ב' ו-ג' כמו גם על שטחיה של נווה עוז החדשה, עד לגבעת שמואל ולפרדסיה השכנים של גת רימון. כיום כמעט ולא ניתן למצוא שרידים לשכונה המקורית וגם אם הם בנמצא הם בדרך כלל עומדים לפני הריסה. חלקות פרדס קטנות נותרו באזורי הבנייה בכפר גנים ג' אך אלו צפויים לההרס בקרוב. הזכר המרכזי שנותר מאותה שכונת גנים הוא הדימוי האלטיסטי והאוכלוסייה היחסית חזקה מבחינה סוציו אקונומית.
בנייתה של כפר גנים ג' לוותה בקמפיין פרסום של עיריית פתח תקווה והחברה לפיתוח פתח תקווה. הקמפיין העניק לאזור את הכינוי "העיר הירוקה". כינוי זה הביא ללא מעט תרעומת הן בשל העובדה שבאשר לשנים הקרובות מדובר באתר בנייה ונכון לתאריך הקמפיין עוד לא נשתלו הגנים והן בשל העובדה שאותה "עיר ירוקה" בנויה על גבי מה שהיה בעבר עיר ירוקה של ממש.
רב השכונה הוא הרב משה קליין.

לקריאה נוספת

לילי עבודי, כפר גנים- שועלים בפרדסים. בתוך- מלאבס, 7 בספטמבר 2005.
ריו מאבובה

קריירה

מאבובה נולד באוניית פליטים ממלחמת האזרחים באנגולה והגיע לצרפת בא היה במעמד של חסר-לאום עד גיל 20. אימו אנגולית ואביו, ריקי מאבובה היה כדורגלן זאירי שהשתתף במונדיאל 1974.
את דרכו המקצוענית הוא החל בעונת 2003/4 בקבוצת בורדו, בה שיחק 4 עונת וביולי 2007 עבר לויאריאל. בוויאריאל מאבובה
לא שיחק הרבה, ובחלון העברות של ינואר 2008 הוא הושאל לליל. בתום אותה שנה רוכשת אותו ליל והוא מונה לקפטן הקבוצה במהלך עונת 2008/9. הוא שותף בזכייתה של ליל בדאבל בעונת 2011/2. בעונת 2012/13 הוא חווה פציעה קשה שהשביתצה אותו במשך מספר חודשים, אך הוא שב לעצמו בעונת 2013/14. ב-21 ביולי 2017 חתם מאבובה בספרטה פראג הצ'כית לאחר תשע שנים בליל. 
בספטמבר 2018, לאחר תום חוזהו בפראג, חתם בקבוצת מריניאק-ארלק (צר') מהליגה האזורית השלישית בצרפת, שם הוא יסיים את הקריירה שלו.
ב-2004 הוא הוזמן לנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורגל, אולם החליט לשחק בנבחרת צרפת והצטרף לנבחרת צרפת הצעירה. ב-2004 הוא שותף להצלחה הצרפתית בטורניר טולון ושיחק בנבחרת הצעירה עד ליורו 2006 לנבחרות צעירות. בעקבות בחירתו לשחקן המצטיין בטורניר טולון, הוא זומן לנבחרת הבוגרת של צרפת בה שיחק לראשונה ב-2004.
הוא שיחק בנבחרת צרפת עד לשנת 2007 ולאחר מכן לא זומן עד לשנת 2012. הוא שותף במוקדמות אליפות העולם 2014 ואת הופעתו האחרונה בנבחרת עשה במשחק הראשון של מונדיאל 2014 בו נכנס כמחליף בניצחון צרפת על הונדורס 3–0. מאבובה היה על הספסל בשאר הטורניר וכן במספר משחקי ידידות בספטמבר 2014. לאחריהם לא זומן שוב לנבחרת הלאומית.
הר טרה נובה

הר טרה נובה (77°31′S 167°57′E) הוא הר כסוי-שלג, 2,130 מ' גובהו, בין הר ארבוס להר טרור על האי רוס. ההר מופה לראשונה על ידי משלחת דיסקברי, 1904-1901, ונקרא על שם טרה נובה, אוניית הסיוע של משלחת זו ושל משלחת טרה נובה, 1913-1910. 
אוכף טרה נובה (77°31′S 167°37′E) הוא אחד משלושה אוכפי-שלג בולטים על האי רוס, בגובה 1400 בין הר ארבוס והר טרה נובה. הוא נקרא כך משום התייחסותו אל הר טרה נובה, המתנשא לגובה 2,130 מ' ממזרח לאוכף זה.
קרחון טרה נובה (77°27′S 167°42′E) הוא קרחון באורך כ-9 ק"מ במרכז האי רוס. הוא זורם צפונה מן האוכף בין הר ארבוס להר טרה וזורם אל תוך מפרץ לואיס. שמו ניתן לו על שום קרבתו להר טרה נובה.
Verilog

Verilog  היא שפת תיאור חומרה (Hardware Description Language, בקיצור HDL), המשמשת לתכנון, אימות ויישום של מעגלים חשמליים ספרתיים ואנלוגיים ומעגלים משולבים בצורה המזכירה תכנות בשפת C. השפה שימושית מאוד בתכנון מעגלים ברמת מעברי אוגר (Register Transfer Level, בקיצור RTL).

היסטוריה

Verilog הוצגה לראשונה בשנת 1984. הצורך בשפה לתיאור החומרה התפתח עם המעבר לתכנון מעגלים משולבים המכילים מאות אלפי טרנזיסטורים. תכנון בסדר גודל כזה נקרא: VLSI (ראשי תיבות: Very Large Scale Integration). 
בשלב הזה אי אפשר היה עוד להסתפק בתכנון המסורתי הסכמטי (תב"מ), ואצל מתכנני המעגלים נוצר צורך בשפה שתאפשר תכנון מהיר של מעגלים, על ידי תיאור מעגלים מורכבים ברמה אבסטרקטית, במונחים של פונקציונליות וזרימת נתונים. שפות התכנות הקיימות בעת פיתוח השפה, כמו C ו־Pascal, לא איפשרו בנייה של מעגלים חשמליים בצורה נוחה, כיון שהן אינן מותאמות לתיאור של חומרה. 
קיימות שפות תיאור חומרה מתחרות לוורילוג, אשר הבולטת בהן היא VHDL.

מבנה השפה

שפת ורילוג מותאמת לתיאור חומרה ומאפשרת כתיבה ברמות שונות של אבסטרקציה: מהרמה החשמלית (switch level) שהיא הקרובה ביותר לחומרה, דרך השערים הלוגים (gate level), רמת  מעברי אוגר (RTL) ועד לרמת האלגוריתם (behavioural) שהיא רמת האבסטרקציה הגבוהה ביותר המתארת את הפונקציונליות ודומה בצורת הקידוד לשפות כמו C.
אחד ההבדלים החשובים בין שפת חומרה לשפת תוכנה הוא, שבשפת חומרה השורות ("הפקודות") מתבצעות במקביל ולא בטור.
ורילוג היא שפה קלה ללימוד ולשימוש, ונתמכת על ידי כלים רבים המשמשים בתהליך התכנון של השבב- כלי הסימולציה וכלי הסינתזה.
הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה

תקציר העלילה

הסרט מספר על ילדה כפרייה בשם סופיה, שבעקבות נישואיה של אמה למלך, הופכת לבת מלוכה - דבר אליו קשה לה להתרגל. בנוסף לקושי להתנהג כבת מלוכה, סופיה מתקשה להתחבר לאחיה החדשים, אמבר וג'יימס. במהלך הסרט סופיה מקבלת תליון מיוחד בעל כוחות קסומים, בעזרתו היא מצליחה לתקשר עם חיות. כשסופיה נמצאת בצרה, התליון מזמן את סינדרלה, נסיכת דיסני השנייה הנחלצת לעזרתה. בסרט רואים כיצד סופיה לומדת להשתמש בתליון שלה, איך היא מתמודדת עם חייה החדשים, ומכירים את הדמויות הראשיות של הסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה", לה הסרט משמש כפיילוט.
בית הכנסת האיטלקי (איסטנבול)

היסטוריה

בשנת 1931 נהרס מבנה בית הכנסת המקורי, ובית כנסת חדש (הניצב עד ימינו) נבנה על מקומו. בשנת 1980 שופץ המבנה וב-1998 הוכנסה מערכת חימום מרכזית.
בית הכנסת היווה בעבר אחד מבתי הכנסת החשובים של איסטנבול. עד לשנת 1922 שימש בית הכנסת את מקהלת המפטירים שבעיר. הרב יצחק אלגאזי, מגדולי החזנים הטורקיים, שימש בו כחזן בשנים 1923 עד 1933.
צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

פיקוד

הקיסרות הגרמנית, התחלקה למספר גדול של נסיכויות וממלכות נפרדות, שלכל אחת מהן היה שליט משלה וצבא משלה. בעתות שלום, היו כל הצבאות ארגונים נפרדים ללא גוף עליון. אולם במקרה של מלחמה אוחדו כל הצבאות תחת פיקודו של הקייזר שהוגדר כ"מצביא עליון", כשלצידו "ראש המטה הכללי של הצבא הפרוסי המלכותי", שהוגדר כיועצו של הקייזר. ממלכת בוואריה, המדינה השנייה בחשיבותה בקיסרות אחרי פרוסיה, נהנתה ממעמד מיוחד שאפשר לה להחזיק מטה כללי נפרד גם בשעת מלחמה. מטה כללי זה היה כפוף רשמית למלך בוואריה, אך בפועל הרמטכ"ל הפרוסי היה מקבל ההחלטות, והמטכ"ל הבווארי רק תאם עמו את פעולותיו. ממעמד מיוחד נהנו הצי הקיסרי והשוצטרופה ("כוחות ההגנה"), שלא היו כפופים לשליטים הזוטרים והיו תחת הפיקוד הישיר של הקייזר והמטכ"ל הפרוסי.
הקצינים בצבא הגרמני התחלקו בין קצינים בני המעמד הפשוט שהתקבלו לצבא בשל כישרונותיהם, לבין קצינים ממעמד האצולה שזכו בו הודות למשפחתם. עם זאת, מרבית הקצינים היו מבוגרים ומנוסים מאוד. במהלך המלחמה כיהנו שלושה קצינים בתפקיד ראש המטה הכללי של הצבא הפרוסי. בתחילת המלחמה שימש בתפקיד הלמוט פון מולטקה הצעיר, אחיינו של המצביא המהולל הלמוט פון מולטקה הזקן. מולטקה "הצעיר", לא הוכיח את עצמו כמפקד טוב במיוחד בתחילת המלחמה, וחלק גדול מהחלטותיו היו שגויות ונבעו מהססנות ופחדנות. הוא הוחלף באריך פון פאלקנהיין, שהחזיק בתפקיד שנתיים, עד שהוחלף בפאול פון הינדנבורג, שכיהן בתפקיד עד סוף המלחמה.
אשמדאי

אַשְׁמְדַאי הוא מלך השדים במסורות העממיות היהודיות והנוצריות. מקורו מהשפה הפרסית; אזמידאן - שטן (מילולית: aesma-כעס; daeva-רוח, שד).
ניתן למצוא את גזרון השם אשמדאיוס (ασμοδαιοσ) לראשונה מהלחם של שתי מילים בשפת הפרסיים המזרחיים - אווסטית aesma ו daēuua, או בשפה הפרסית/פהלווית xem-dew משמעותם זהה בשני הלשונות והיא: שד-הזעם.
היהדות העממית מזהה באשמדאי את השורש ש.מ.ד, קרי הרס; הכחדה.

מהותו

לפי ספר הזוהר, אשמדאי היה מתמיד מלך השדים - והוא מלכם עד היום, כשמעולם לא הוחלף בשד אחר.
אמו של אשמדאי היא נעמה, ואביו - שמדון. לעומת זאת, במקורות קבליים אחרים מסופר שנפטר, וצאצאיו מושלים כעת על השדים, זאת בהתאם לקביעת הגמרא שהשדים מתים כבני אדם.
בספר הזוהר נזכר שהוא עלה ללמוד ב"מתיבתא דרקיע" (וזה מופיע גם בתלמוד, במסכת גיטין, בסיפור על לכידת אשמדאי בידי המלך שלמה).
פלימות'

היסטוריה


ישנן עדויות להתיישבות ראשונית באזור פלימות' כבר במאה ה-10 לפנה"ס. במאות השנים שלאחר מכן, עדויות שונות מראות שאזור פלימות' היה נקודת סחר חשובה.
ספין סיטי

העונות המאוחרות

בשנת 1998 הודיע פוקס כי הוא חולה במחלת פרקינסון. כדי לחלוק בעומס העבודה, צורפה לסדרה בעונה הרביעית (1999 - 2000) דמות חדשה - מנהלת מסע הבחירות קייטלין מור (הת'ר לוקליר).
מחלתו של פוקס החמירה, והוא החליט לעזוב את התוכנית בסוף העונה, כדי לבלות יותר זמן עם משפחתו ולגייס תרומות למחקר על מחלת פרקינסון. לקראת העונה החמישית לוהק צ'ארלי שין לתפקיד סגנו החדש של ראש העירייה, צ'ארלי קרופורד. הפקת הסדרה הועברה מניו יורק ללוס אנג'לס. השינויים גרמו לאיבוד רייטינג, והמפיקים החליטו לבטל את הסדרה ב-2002, בסוף העונה השישית.
תהליך ברגיוס

תהליך ברגיוס הוא שיטה לייצור פחמימנים נוזליים לשימוש כדלק סינתטי, על ידי הידרוגנציה של ליגניט (פחם חום) בטמפרטורה ולחץ גבוהים. התהליך פותח לראשונה על ידי פרידריך ברגיוס ב-1913, שזכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1931.

התהליך

ליגניט או פחם תת-ביטומני, נטחנים לאבקה דקה, ומעורבבים עם שמן תעשייתי כבד הממוחזר מהתהליך. בדרך כלל מוסיפים זרז כלשהו לתערובת. במהלך השנים פותחו מספר זרזים, ביניהם טונגסטן או מוליבדנום סולפיד, בדיל או ניקל אולאט ואחרים.
מכניסים את התערובת לכור (כלי התגובה). התגובה מתרחשת בטמפרטורה של 400 עד 500 מעלות צלזיוס, ולחץ גז מימן של 20 עד 70 פסקל. התגובה מייצרת שמנים כבדים, בינונים, בנזין וגזים. ניתן לתאר את סך התגובה כך:
ניתן להעביר את הפרקציות השונות לעיבוד נוסף (כמו פיצוח, רפורמציה קטליטית) לייצור דלק סינתטי באיכות הרצויה. בסך הכל, 97% מהפחמן בחומר התגובה מומר לדלק סינתטי. ניתן לייצר את המימן הדרוש לתהליך מפחם, בעזרת תהליך רפורמצית קיטור.
התהליך שימש את גרמניה הנאצית להפקת דלק נוזלי לשימושה בזמן מלחמת העולם השנייה - לגרמניה היו משאבי פחם גדולים, אך הסתמכה על יבוא נפט, ובעת המלחמה יבוא זה נפגע קשות. כיום, החברה הדרום אפריקנית סאסול משתמשת בתהליך דומה לייצור דלק נוזלי מפחם.
סוזאן קאר

ראשית חייה

קאר נולדה באית'אקה, ניו יורק, והיא אחותו של מהנדס החלל והתעופה גורדן קאר. היא למדה בבית הספר האריתון וסיימה בשנת 1971. קאר קיבלה את התואר הראשון שלה באומנות ממאונט הוליק קולג' בשנת 1975, לאחר מכן קיבלה את תואר הדוקטור מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1978.מאוחר יותר, קאר עברה לסן פרנסיסקו ועבדה במוזיאון לאומנות. היא נשואה ויש לה שלושה ילדים.

עבודתה באפל

קאר הצטרפה לחברת אפל לאחר שקיבלה שיחת טלפון מחברתה מהתיכון, אנדי הירתזפלד, בשנות השמונים המוקדמות. היא התחילה לעבוד באפל בשנת 1982, והייתה חלק מצוות העיצוב של חברת אפל מקינטוש המקורית. היא התקבלה לעבודה בקבוצת התוכנה במקינטוש על מנת לעצב את הפונטים והגרפיקה של ממשק המשתמש. על כרטיסי הביקור שלה נכתב "HI Macintosh Artist".
מאוחר יותר היא עבדה כמנהלת אמנותית בשירותי האמנות של אפל, היא עבדה עבור מנהל הארגון, טום סויטר. 
היא המעצבת של הרבה גופנים, אייקונים, וחומרי שיווק מקוריים למערכת ההפעלה של מקינטוש. אפשר עדיין לראות את עבודותיה הראשוניות פורצות הדרך בכלי גרפיקה במחשב, ובעזרים אחרים, בעיקר LASSO ,GRABBER, ודלי הציור. 
קאר נחשבת לאחד החלוצים הראשונים באומנות הפיקסל, עבודותיה הכי משמעותיות שניתן לזהותן כאשר עבדה באפל היו: גופן שיקגו ( ממשק הגופן הכי דומיננטי בclassic mac os, כמו כן, הגופן שהשתמשו בו בארבעת הדורות של האייפוד בממשק אפל), גופן GENeVA ז'נבה, הגופן האחיד, מונקו MONaco, Clarus the Dogcow והמאק השמח (המחשב המחייך שמברך את משתמשי מאק כאשר הם מפעילים את המכשירים שלהם), כמו כן, הסמל הנמצא על מקש הפקודה הנמצא על מקלדות אפל.

אחרי עזיבת אפל

לאחר שקאר עזבה את אפל, היא עברה לנקסט כמעצבת, ועבדה עם קליינטים כגון, מיקרוסופט וIBM. הפרויקטים שלה לחברת מיקרוסופט כללו קלפים למשחק הסוליטר לווינדוז 3.0, בנוסף היא עיצבה מספר רב של אייקונים ואלמנטים עיצובים לווינדוז 3.0. הרבה מהאייקונים של קאר, כגון האייקונים של Notepad, ומבחר של לוחות בקרה, לא עברו שינוי על ידי מיקרוסופט עד שיצא Windows XP, לחברת IBM היא יצרה אייקונים ואלמנטים עיצוביים לOS/2. ל-Eazel היא תרמה אייקונוגרפיה למנהל הקבצים נאוטילוס. 
בשנת 2003, היא הייתה אחת מצוות המייסדים ב GLAM MEDIA ‏ (MODE MEDIA כיום). ב-7 בפברואר 2007 היא יצרה אייקונים לסממן "מתנות", באתר המדיה החברתית, פייסבוק. בהתחלה הרווחים ממכירת המתנות נתרמו לסוזן ג. קומן לקרן הריפוי, למאבק נגד סרטן השד. לאחר יום הוולנטיין, מבחר המתנות שונה וכלל מהדורת מתנות מוגבלת שלא בהכרח משתייכת ליום הוולנטיין. אחד מהאייקונים של המתנות, הנקרא "הנשיקה הגדולה", גם הוא הוצג בכמה גרסאות של MAC OS X כתמונת חשבון המשתמש. 
באוגוסט 2012, קאר נקראה להיות עדה מומחית של אפל, וזאת במשפט הפרת פטנט נגד המתחרה של אפל בתעשייה, סמסונג.

Kareprints.com

קאר כיום מנהלת עסק עיצוב דיגיטלי בסן פרנסיסקו ומוכרת הדפסים חתומים ב kareprints.com. פה היא מעצבת מהדורה מוגבלת של הדפסים אומנותיים שאפשר לרכוש.
קרסנוזנאמנסק

ספורט

בעיר פועל מועדון כדורגל, אשר התמודד בעבר בעונת 1994 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל ומארח את משחקיו באצטדיון "זאריה", המכיל 4,000 מושבים ונחנך בשנת 2003 והוא האצטדיון הגדול ביותר בליגה הרוסית השלישית, בה מתמודד המועדון.
מוסלים מגומאייב (זמר)

קורות חיים

מוסלים מגומאייב נולד בבאקו. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה בסוף אפריל 1945. סבו היה מוסלים מגומאייב, מלחין ידוע של הפילהרמוניה הממלכתית הנקראת על שמו. לאחר שבעלה נהרג, אימו של מגומאייב עזבה את באקו, התחתנה שנית ועשתה קריירה של
שחקנית תיאטרון. מוסלים הצעיר התחנך במשפחת דודו שהיה פעל מפלגתי מקומי. מוסלים למד בקונסרבטוריון וכבר בגיל 15 הופיע עם שירה.
בשנת 1962 הוא הופיע במוסקבה בקונצרט נעילה של פסטיבל תרבות אזרית. בשנת 1963 הוא הופיע לראשונה עם קונצרט יחיד. באותה שנה מוסלים מגומאייב התקבל כזמר בתיאטרון לאופרה בבאקו. בשנים 1964-1965 הוא השתלם בלה סקאלה. עם חזרתו לברית המועצות מגומאייב המשיך לשיר אופרה אך סירב להצעה להתקבל לתיאטרון בולשוי.
בשנים 1966 ו-1969 הוא שר באולימפיה שבפריז וזכה להצלחה גדולה. הוא קיבל הצעה להישאר למספר שנים ולעשות קריירה בינלאומית אך שלטונות ברית המועצות לא היו מוכנים לכך בטענה שהוא צריך להמשיך ולהופיע ברחבי ברית המועצות.
בסוף שנות ה-60 עבור אחת ההופעות מגומאייב קיבל תשלום פי 3 מהמקובל. לאחר בירור, משרד התרבות הסובייטי אסר עליו להופיע מחוץ לגבולות אזרבייג'ן. הנושא נסגר רק לאחר התערבות ישירה של יורי אנדרופוב שהתקשר ליקטרינה פורצבה וציין שלק.ג.ב אין טענות לזמר והוא מעוניין לראות הופעתו במוסקבה.
בשנת 1969 הזמר זכה בפרס ראשון בתחרות לשירה בסופוט שבפולין, שהייתה בזמנו התחרות הידוע ביותר בגוש הקומוניסטי. 
בשנים 1975-1989 מגומאייב היה המנהל האומנותי של התזמורת שהופיע איתו בכל ההופעות.
בשנת 1998 מגומאייב החליט להפסיק להופיע. מאז הוא עבר להתגורר במוסקבה עם אשתו תמרה סיניאבסקי וניהל אתר אינטרנט אישי. מגומאייב נפטר בשנת 2008 ממחלת לב. הוא הוטמן בבאקו ליד סבו. ב-14 באוגוסט 2008 נשיא אזרבייג'ן פרסם צו על הנצחת שמו של הזמר. בהתאם לכך על ביתו הוצב שלט הנצחה ואחד מבתי הספר בבאקו נקראה על שמו. במוסקבה מול שגרירות אזרבייג'ן בעיר הוצב פסל הזמר. באוקטובר 2010 במוסקבה נערכה תחרות זמרים לכבוד מוסלים מגומאייב.
במהלך הקריירה מגומאייב ביצע מעל ל-600 שירים והצטלם במספר סרטים. הוא גם הלחין מספר שירים על בסיס מילים של רוברט רוז'דסטבנסקי. אלכסנדרה פחמוטובה הלחינה מספר שירים במיוחד בשביל הזמר. הוא הוציא עשרות תקליטים שנמכרו במיליוני עותקים בברית המועצות. בשנת 1969 מגומאייב קיבל פרס על מכירת 4.5 מיליון תקליטים.
BYD סונג מקס

"Song Max EV"

הדגם ההיברידי הושק באפריל 2019. הדגם זהה כמעט לחלוטין לדגם ה-"1.5TI" מלבד לסורג הקדמי.
בדגם הורכבו 2 מנועים: מנוע בנזין המפיק 165 כ"ס ומנוע חשמלי המפיק 160 כ"ס.
קרוספייר

קרוספייר (Crossfire) היא להקת הארד רוק/גלאם מטאל ישראלית, אשר החלה את פעילותה בשנת 2000 ומבקשת להחיות את סגנון הרוק האמריקאי של שנות ה-80. הלהקה הוציאה מספר סינגלים ואלבום אחד. נכון לשנת 2008 הלהקה חתומה על חוזה הקלטות עם החברה האמריקאית פריס רקורדס.

פעילות

הלהקה הוציאה 3 סינגלים :
הראשון הוא שיר מקורי בשם "Never Give It Up" (להיט קליט ומדבק בסגנון שנות ה-80). השני מכיל את המחרוזת מקדם האירוויזיון 2005 - שיתוף בין קרוספייר לזמר יזהר כהן, בה ביצעו קרוספייר, בסגנונם האופייני לשנות ה-80, שניים מלהיטיו של יזהר - "עולה עולה" ו-"אבניבי".
הסינגל השלישי מכיל 3 שירים מתוך אלבום הבכורה: Never Give it Up ,HeartBreaker ו- Running Away.
סינגל נוסף ולא רשמי של קרוספייר (שהופץ באופן חלקי) הוא "The King of Rock", שיר כבד יחסית לסגנון של קרוספייר. השיר לא נכנס לאלבום הראשון (וגם לא מתוכנן להיכנס לאלבום השני, שהקלטותיו מתוכננות להתחיל במרץ 2006).
אלבומם הראשון, Dirty Games, הוקלט במהלך שנת 2005 באולפנים שונים בישראל והפקתו הסופית נעשתה על ידי המפיק George Horn באולפני "Fantasy Studios" בלוס אנג'לס בקליפורניה). ב-2006 הפיק באיו היל, מפיק על של להקות גלאם משנות ה-80 (הפיק בין השאר את אליס קופר, טוויסטד סיסטר ועוד) רמיקס לשיר Heartbreaker. בספטמבר 2007 חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים האמריקאית פריס רקורדס והאלבום זכה להפצה עולמית ].
באמצע מאי 2008 עזבו את הלהקה הסולן, אסף עינב, והמתופף, יובי חייבי, בשל סיבות אישיות. הסולן המחליף יהיה הסולן של להקת ריח מטאל, רמי שלמון. להרכב החדש כבר נקבעו הופעות בפאבים באזור המרכז.

הופעות

במקביל להופעות בהן מבצעת הלהקה את החומר שכתבה, חברי הלהקה התמחו בהופעות מחווה לענקית הרוק האמריקאית Guns N' Roses ומאוחר יותר גם לבון ג'ובי. הלהקה הופיעה גם בפסטיבל מטאליסט 2005, ואף זכתה לחמם את זמר הרוק הכבד האנגלי פול דיאנו, לשעבר סולן איירון מיידן, אשר הופיע בארץ באותה שנה.
צילום רחוב

צילום רחוב הוא סוגת צילום שבה מצולמות סיטואציות אקראיות במקומות ציבוריים. צילום הרחוב מציג לעיתים נקודת מבט אירונית של הסיטואציה, מציג אותה מנקודת מבט לא שגרתית או מוציא אותה מהקשרה הרגיל. בצילומים אלה, בהם לצלם אין שליטה על המתרחש, ואף לא על התאורה במקום, יש חשיבות רבה לתזמון הרגע המכריע בו תצולם התמונה האופטימלית.
אף שמעורבות הצלם בצילום הרחוב מינימלית, הרי שלנקודת מבטו יש חשיבות רבה. בהקדמה לספרו הארץ שלנו, המאגד צילומי רחוב של הצלם אלכס ליבק, כתב ליבק: "לא די במצלמה שתוצב בפינת רחוב ותצלם כל חמש שניות באקראי את מה שחולף על פניה. חייב לצאת משהו מתוך נשמתו של הצלם, מוחו, אישיותו, תמונת העולם הפרטית שלו. אין שני צלמים שיראו התרחשות אחת באותו אופן...".

ראשית צילום הרחוב

הצלם הצרפתי אז'ן אטז'ה, שפעל בפריז בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, נחשב לאחד מאבות צילום הרחוב. אטז'ה צילם בעיקר נוף אורבני של רחובות, גנים, מדרגות וחלונות. אף שלא היה הראשון לעשות זאת, צילומיו היו פופולריים במיוחד, והגופים שפעלו למען שימור פריז העתיקה בתקופה שלאחר תוכנית אוסמן להתחדשות פריז נעזרו בצילומיו. אולם הצלם שהשפיע יותר מכל על צילום הרחוב כפי שהוא מוכר לנו כיום הוא אנרי קרטייה ברסון. קרטייה ברסון, אף הוא צרפתי, החל לצלם בשנות ה-30 של המאה ה-20 והשתמש במצלמת לייקה. קרטייה ברסון התמקד לא ברחוב עצמו, אלא בפעולותיהם של האנשים החולפים בו ועוסקים בענייניהם. הוא הקפיד על קומפוזיציה המבוססת על צורות גאומטריות, ונחשב למי שביסס את עקרון הרגע המכריע. בספר צילומים שפרסם ב-1952 הגדיר את הצילום כ"הכרה במשך שבריר של שנייה, בעת ובעונה אחת - בחשיבותו של אירוע ובקיומו של ארגון צורני מדוקדק המפיח רוח חיים באירוע זה".

מאפיינים

בצילום רחוב נפוצים מספר אלמנטים ויזואליים, שנועדו ליצור אירוניה או לעורר עניין. 
אחד המאפיינים הבולטים הוא ניגודיות בין אובייקטים שונים בתמונה. הניגודיות יכולה לבוא לידי ביטוי בצבעים מנוגדים זה לזה, בדמויות בעלות אופי שונה (צעיר וזקן, דתי וחילוני, אדם שמח ואדם עצוב, ועוד) או בצורות מנוגדות. מאפיין נוסף הוא חזרה על פעולות מסוימות או על צורות גאומטריות. באחד מצילומיו המפורסמים של אנרי קרטייה ברסון, "מאחורי תחנת סן לזאר", מודגם היטב השימוש במאפיין זה: תנועת רגליו של האדם הנראה בתמונה יוצרת צורת משולש, בדומה לגג תחנת הרכבת הנמצאת מאחוריו, ובמימי השלולית חישוקים עגולים, כצורת השעון שבתחנה. אלמנטים נוספים כוללים שימוש בסמלים, או ברמיזות שנועדו לגרום לצופה בתמונה להשלים בעצמו את הסיטואציה בעזרת הדמיון. גם השימוש בצילום שחור-לבן נפוץ בצילום רחוב.
צלמי רחוב רבים משתמשים באירוניה של הצילומים כדי להעביר מסר חברתי. דוגמה לכך ניתן לראות בצילום זה של אלכס ליבק.

צילומי רחוב שהיו לסמלים היסטוריים

מספר צילומי רחוב הפכו לסמלים המזוהים עם אירועים היסטוריים, אף שהצילום עצמו אינו מתעד דמויות חשובות או את האירועים עצמם, אלא, מעצם טיבו של צילום הרחוב, אירועים אקראיים. דוגמה לתמונה כזו היא תמונת יום הניצחון על יפן בכיכר טיימס, בה נראה מלח מנשק אישה לבושה שמלה לבנה, שניהם אלמונים, בכיכר טיימס שבניו יורק ביום הניצחון על יפן (14 באוגוסט 1945). התמונה הפכה לאייקון המזוהה עם סיום מלחמת העולם השנייה. דוגמה נוספת היא תמונתו של קונרד שומן. שומן, חייל בצבא גרמניה המזרחית, צולם כשהוא מדלג מעל גדר תיל שהפרידה בין ברלין המזרחית לברלין המערבית ברחוב ברנאואר, ובכך ערק לגרמניה המערבית. התמונה צולמה ב-15 באוגוסט 1961, בעת שחומת ברלין הייתה בשלבי הקמה ראשוניים, והפכה לאחד מסמלי המלחמה הקרה.
מפגש השייח'

היסטוריה

מקור השם "מפגש השייח'" הוא בכיכר העיר העתיקה בירושלים שהיה מקום מפגש בקרב בני הנוער בשנות ה-80 בימי שישי בשם "אצל השייח'" שהיה בבעלות ערבית.
לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה ובמיוחד בזמן ההאינתיפאדה השנייה שחלקה הגדול לווה באירועים ביטחוניים בעיר ובמיוחד בעיר העתיקה בירושלים, לא ניתן היה להגיע למקום זה.
בשנת 1990 פתח שי נאור את המאפייה באזור התעשייה תלפיות, שהכיל גם מועדוני בילוי ירושלמיים והמפורסם שבהם – האומן 17, מה שמשך את בני הנוער להיפגש במקום ולאכול.
המאפייה המקורית הוקמה ברחוב צרת בתלפיות וב-2003 הועתק הסניף לרחוב האומן, והתרחב להיות קונדיטוריה עם מאפים מתוקים. לאחר מכן מכר נאור זיכיונות והתרחב בירושלים וסביבתה (מבשרת ציון, מעלה אדומים ועוד), וב-2008 אף נפתח סניף ראשון מחוץ לסביבת ירושלים בטיילת שבאילת, לשם עבר נאור עם משפחתו על מנת לעסוק בנדל"ן.
נכון ל-2018, למאפייה 10 סניפים ברחבי ישראל.
הלינה בירנבאום

ביוגרפיה

הלינה בירנבאום נולדה בשנת 1929 למשפחה בת חמישה אחים ואחיות. כשהייתה בת עשר נכבשה פולין על ידי הנאצים, והיא ומשפחתה הועברו לגטו ורשה.
מספר האסיר שקועקע על ידה הוא 48693. הלינה בירנבאום הועברה למיידנק במאי 1943. לאחר מכן ביולי של שנה זו הגיעה הלינה למחנה אושוויץ יחד עם שלוחה של נשים יהודיות ממחנה מיידנק. ב-18 בינואר 1945 הועברה הלינה מאושוויץ למחנה ראוונסבריק שבגרמניה, ובפברואר של שנה זו הועברה לנוישטאדט גלבה. 
ביוני 1945 לאחר ששוחררה מהמחנה על ידי הצבא הרוסי התחילה ללמוד בבית ספר תיכון בלימודי ערב. בשנת 1947 עלתה הלינה לארץ ישראל יחד עם קבוצה של "השומר הצעיר". כשהגיעה לארץ התיישבה בקיבוץ. בשנת 1950 התחתנה.
בשנת 1986 חזרה בפעם הראשונה לפולין עם קבוצה של ישראלים וביקרה במחנות, ובעקבות הביקור החלה לתעד את זכרונותיה ואת עברה. באוקטובר 2015 קיבלה הלינה בירנבאום את אות הכבוד של ורשה בשל תרומתה לתיעוד גטו ורשה. לדבריה של הלינה, אף על פי שעלתה לארץ היא עדיין מבקרת בפולין ומשתתפת בתוכניות חינוכיות רבות. הלינה פועלת בצורה נמרצת למען שיפור יחסי גומלין בין פולין וישראל וכמו כן עם גרמניה.
מתגוררת בהרצליה ולה שני בנים. בנה, יעקב גלעד כתב עליה את שיר הנושא של האלבום אפר ואבק. בנוסף בירנבאום כתבה את השיר "פרחים ברוח" באותו אלבום.
נעלי פוינט

נעלי פוינט (באנגלית: Pointe shoes) הן נעלי בלט אשר עוזרות לרקדנים ורקדניות בלט לרקוד על קצות האצבעות, כדי לגרום לרקדנים (ולריקוד) להראות קלילים ו"חסרי משקל". בדרך כלל, רק רקדניות נועלות נעלי פוינט, ולא לפני גיל 12.

מבנה הנעל

הנעליים מורכבות מגבס העוטף את האצבעות של הרגליים, וסולייה עבה מעור, כדי לתת תמיכה לקרסול בזמן העמידה על האצבעות. הנעל עצמה עשויה לרוב מסאטן העוזר להחלקה על משטח הריקוד.

היסטוריה

הרקדנית הראשונה שרקדה עם נעלי פוינט הייתה מרי טליוני בבלט "הסילפידות", עם נעליים שהכין לה אביה, פיליפו טליוני, שהיה גם כוריאוגרף. נעליה היו פשוט נעלי סאטן עם סולייה מעור, ועם תפרים לחיזוק בצדדים.
במהלך השנים הנעליים התפתחו, והסוליות והקופסה של האצבעות חוזקו.
גנזי

היסטוריה

האירופאי הראשון שהתיישב בגנזי היה האפריקאנר הנדריק ון זיל (Hendrik van Zyl) שהגיע למקום ב-1870 ועסק במסחר ובציד. ההגירה המשמעותית של האפריקאנרים לגנזי החלה בשנים 1897–1898 לערך. המתיישבים קיבלו את הזכות לגדל באזור עדרי בקר.

דמוגרפיה

מספר תושבי העיירה עמד בשנת 2011 על 12,267 איש. האוכלוסייה במקום מורכבת מקבוצות אתניות שונות כמו: באסראווה (Basarwa), באקגלאגדי (Bakgalagadi) ובאהררו (Baherero) שהיחסים ביניהם הם יחסי סובלנות. השפות העיקרית המדוברת באזור היא השקגאלאגארי (Shekgalagari).

גאולוגיה

הקרקע בסביבה מורכבת מאדמת חול עם צמחייה דלילה בגובה 1100–1230 מטרים מעל פני הים. מדבר הקלהארי הוא שטח החול הרצוף ביותר בעולם ושטחו 2500 קמ"ר. סלע היסוד הוא לבה בזלתית כמו בכמחצית שטחה של בוטסואנה. עומקה של שכבת החול נע בין 5 מטרים ל-200 מטרים.

אקלים

האקלים הוא צחיח למחצה. הטמפרטורות המקסימליות נעות בין 33–45 מעלות צלזיוס בינואר ומגיעות ל-22 מעלות צלזיוס ביולי. טמפרטורת המינימום בתקופת החורף הם בין 4 מעלות צלזיוס ל-5 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 375 מ"מ אם כי היא יכולה להשתנות בשנים מסוימות בהפרשים של עד 50%.

כלכלה

בגנזי פועל סניף בנק אחד ושלושה מרכזי קניות.
השילוב של אופי הקרקע והאקלים גורם לאזור להיות בלתי ראוי לעיבוד חקלאי באופן כללי. על ידי שימוש בהשקיה מגדלים באזור תירס, דורה, בוטנים, שעועית, אפונה ומלון.
באזור התגלו מרבצים גדולים של כסף ונחושת.