google/wiki40b huggingface dataset:
טיאה ליאוני

חיים פרטיים

ליאוני נולדה בעיר ניו יורק לאם ילידת טקסס, תזונאית ודיאטנית ולאב ממוצא איטלקי-פולני, עורך דין ובנה של שחקנית קולנוע ובמה, ואחיינם של חברי שלישייה קאמרית. ליאוני חונכה בבתי ספר פרטיים והחלה ללמוד בקולג', אך לא סיימה את לימודיה. היא התחתנה פעמיים. בשנים 1991 עד 1995 הייתה נשואה למפיק פרסומות הטלוויזיה נייל גוז'ף טרדיו. ב-1997 נישאה לשחקן דייוויד דוכובני, ולזוג שני ילדים משותפים. ליאוני ודוכובני נפרדו ב-2008, ומנו את הסיבה כהתמכרות הסקס של דוכובני. הם חזרו ונפרדו מספר פעמים, אך ב-2014 התגרשו סופית. מאז 2014, ליאוני נמצאת במערכת יחסים עם כוכב המשנה שלה בסדרה "מזכירת המדינה", טים דיילי.

קריירה

בשנת 1988 לוהקה ליאוני לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "מלאכיות 89'", גרסה מחודשת לסדרת הטלוויזיה המלאכיות של צ'רלי, אך בעיות בהפקה מנעו את שידור הסדרה. שנה לאחר מכן קיבלה ליאוני תפקיד באופרת הסבון סנטה ברברה.
ליאוני שיחקה בתפקיד קטן בסרט "ליגה משלהן" שיצא לאקרנים ב-1992. באותה שנה החלה משחקת בסדרת סיטקום טלוויזיונית "עיוורים מעופפים", בה גילמה הוללת יפהפייה ואקסצנטרית המתאהבת בבוגר מכללה נורמטיבי וגמלוני. הסדרה שודרה במשך עונת שידורים אחת.
ב-1995 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה פרייז'ר כארוסתו של סאם מאלון מחופשי על הבר. באותה שנה לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת סיטקום טלוויזיונית נוספת ששודרה במשך שלוש עונות. בסדרה, "The Naked Truth", שיחקה ליאוני עיתונאית שהייתה מועמדת לפרס פוליצר, המועסקת על ידי צהובון. ב-1995 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "בחורים רעים" בו כיכבה ליאוני לצד ויל סמית' ומרטין לורנס.
במרוצת שנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21 המשיכה ליאוני להופיע בסרטי קולנוע נוספים: בשנת 2000 שיחקה בחתונה על תנאי לצד ניקולס קייג', בתור קייט רינולדס.
ב-2001 הופיעה בפארק היורה 3 בתור אמנדה קירבי לצד ויליאם ה. מייסי, המשחק את גרושה פול קירבי וסם ניל המשחק את ד"ר אלן גרנט.
ב-2002 שיחקה בסוף הוליוודי" של וודי אלן את אלי.
ב-2008 שיחקה בעיר רפאים" לצד ריקי ג'רווייס, בתור גוון.
יוחנן רטנר

קורות חיים

רטנר נולד ליבגניה (לבית פרץ) וליפים רטנר באודסה. אמו נפטרה בלידתו, מה שגרר כעס גדול מצד הוריה, ניקולאי וסופי פרץ, על יפים ולהחרמתו בטענה כי הדבר קרה באשמתו. האב נשא אישה שנייה כשיוחנן היה בן 10, אך אחרי שנתיים הזוג נפרד והאשה עקרה לצרפת. יוחנן היה בקשר עם אמו החורגת במשך שנים רבות ואף נהג לשלוח לה כסף. הוא החל בלימודי גימנסיה באודסה, אך בשנת 1905, לאור הפוגרומים ברוסיה, נשלח על ידי אביו ללמוד בגרמניה ובה סיים את לימודי הגימנסיה במנהיים. הוא התארח בבית נוצרי בסביבה מנותקת מיהדות והיה חבר בתנועת ואנדרפוגל. בשנת 1910 שב לרוסיה והתגייס לצבא הצאר וסיים בו קורס קצינים. אולם בגלל יהדותו לא זכה לתפקיד קצונה והועבר לכוחות המילואים. הוא שב לגרמניה ללמוד ארכיטקטורה בבית הספר הטכני הגבוה בקארלסרוהה שבגרמניה. במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הרוסי, ולאחר מהפכת אוקטובר התקדם עד לפיקוד על חטיבה. אחרי המלחמה היה פעיל בארגון ההגנה העצמית של היהודים באודסה ולאחר מכן שב לקארלסרוהה על מנת לסיים את לימודיו. 
ב-1923 עלה לארץ ישראל, התגורר בדירת חדר בחצר ד"ר הלנה כגן ברחוב הנביאים ועבד כפועל בניין בחברת סולל בונה וכשוליה במשרד האדריכלות של פריץ קורנברג. במסגרת עבודתו זו היה בין הפועלים שבנו את האוניברסיטה העברית בהר הצופים. בשנת 1925 היה לעוזר הוראה של פרופ' אלכסנדר ברוולד בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון. בשנותיו הראשונות בארץ הוא תכנן את בית הפועלים ואמפיתיאטרון בחיפה. תכנן את אגפו המערבי של סניף בנק אפ"ק בחיפה. בשנת 1928 זכה במקום ראשון בתחרות לתכנון בית המוסדות הלאומיים. 
רטנר הצטרף לארגון ההגנה ב-1925 והשתתף בחיפה בקורס מדריכים של הארגון כחניך מן השורה למרות הכשרתו הצבאית מתוך רצון להכיר את הארגון מלמטה לפני הצטרפות למפקדה הארצית. בטרם קום מדינת ישראל שילב את עיסוקו כאדריכל עם עיסוקי הביטחון והיה ראש המפקדה הארצית הראשון של "ההגנה" ושל הפלמ"ח. שילוב רב תחומי זה הוביל לאחד הרעיונות שלו - הקמת יישובי חומה ומגדל. היה ממתכנני תוכנית "מצדה בכרמל" במלחמת העולם השנייה ושירת כיועץ במטה הכללי של הצבא הבריטי בקהיר. במהלך מלחמת העצמאות, כאשר הרמטכ"ל יעקב דורי היה מנוטרל בגלל מחלה, הוא מונה לראש המטה הכללי של צה"ל, אולם ויתר על התפקיד לאחר שמצא בעיות במטה הכללי וטען ש"לא יוכל לזעזע את המערכת בעת לחימה על ידי הדחות מתבקשות". במקום זאת, נשא בתפקיד ראש אגף התכנון בצה"ל והיה אחד מששת האלופים הראשונים. שירת גם כנספח צבאי במוסקבה בשנים 1951-1948.
בשנת 1955 נתמנה לראש ועדת חקירה, בה השתתפו גם דניאל אוסטר ויעקב סולומון, שבדקה האם יש לבטל את הממשל הצבאי על ערביי ישראל והחליטה כי אין מנוס מהמשך הממשל הצבאי.
רטנר לימד בפקולטה לאדריכלות בטכניון ואף היה דקאן הפקולטה ומנהל משנה בפועל של הטכניון.
ממשיך דרכו כיום בתחום האדריכלות הוא בנו מיכאל רטנר.
בין המבנים שתכנן: בית ברל, מדרשת בן-גוריון בשדה בוקר, הכפר הירוק, בית המוסדות הלאומיים בירושלים, אודיטוריום בית בירם בבית הספר הריאלי בחיפה, הפקולטה לאווירונאוטיקה בקרית הטכניון, המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, קופת חולים זמנהוף בתל אביב ובית יד לבנים בבאר שבע (תוכנן במקור על ידי רטנר ושושני כבית הכנסת המרכזי של העיר).
נשא את אורה (פלורה) וייץ ונולדו לו שני בנים. בכורו הטייס דוד רטנר, נהרג בשנת 1954.
על שמו רחוב בחיפה.
עצלן חום-גרון

תיאור ומבנה גוף

העצלן דומה בגודלו למינים האחרים בסוג עצלן תלת-אצבע: אורכם של הזכרים והנקבות הוא כ-42 עד 80 ס"מ. הזנב קצר יחסית, ואורכו כ-2.5 עד 9 ס"מ. משקלם של עצלנים חומי-גרון בוגרים נע בין 2.25 ל-6.3 ק"ג, בלי הבדלים כמעט בין הזכר לנקבה. כל רגל מסתיימת בשלושה טפרים ארוכים, שאורכם כ-7 עד 8 ס"מ ברגליים הקדמיות, וכ-5 עד 5.5 ס"מ ברגליים האחוריות.
ראשו של העצלן עגול, האף פחוס, והאוזניים לא בולטות. צבע הפרווה חום-אפרפר, אך נעשה כהה יותר בגרון, בצדי הפנים ובמצח. הפנים בהירות, אך יש פס חום כהה שמתמשך עד לעיניים. בדומה לשאר מיני העצלנים, לעצלן חום-הגרון אין שיניים חותכות או ניבים, והשיניים הטוחנות פשוטות ודמויות יתד. לעצלנים אין כיס מרה, תוספתן או מעי עיוור. הפרווה גסה ונוקשה מאוד, ומכסה שכבה רכה יותר.

התנהגות

העצלנים ישנים 15-18 שעות ביום, ועשויים להתעורר למשך כשעתיים עד שלוש שעות בכל פעם, בלילה או ביום. למרות שהם יכולים ללכת על הקרקע ואף לשחות, העצלנים מבלים את רוב חייהם על הענפים הגבוהים של העצים, ויורדים פעם בכ-8 ימים לקרקע על מנת לעשות עליה את צורכיהם. העצלנים יחידאים מחוץ לתקופת גידול הצאצאים, וזכרים נצפו נלחמים אחד בשני בעזרת הטפרים החדים שלהם.
העצלנים מצויים בשכבה העליונה של היער ("החופה"), וניזונים מעלים צעירים של מיני עצים שונים. הם אינם מרחיקים בחיפושיהם אחר מזון: תחום המחייה מתפרש על פני 5 עד 90 דונמים. עצלן בעל תחום מחיה טיפוסי, של כ-50 דונמים, עשוי לבקר בכ-40 עצים ביום, וייתכן כי יתרכז בעצים ממין מסוים; הוא עשוי אף להיות כ-20% מזמן האכילה שלו על אותו עץ. למרות שרוב העצלנים אינם בררניים, ישנם פרטים מסוימים שניזונים ממגוון מצומצם יחסית של עלים. מין של עש, Cryptoses choloepi, מקיים עם העצלן יחסי גומלין מסוג +/0 (העש מרוויח מהם אך העצלן לא מפיק מהם תועלת) - העש חי על פרוות העצלן, ומטיל את ביציו בצואתו.
מכיוון שהעצלן מוסווה היטב וזז לאט, טורפים מעטים מסוגלים לראותו. בין טורפיו המרכזיים נמנים עיטי הרפיה, יגוארים ומין הינשוף Pulsatrix perspicillata.

רבייה

נקבת העצלן משמיעה לקראת עונת הרבייה קריאה חזקה דמוית צווחה אנושית, שמטרתה - למשוך זכרים. ההזדווגות מתרחשת בדרך כלל בין ינואר למרץ בצפון אזור התפוצה, אך זמנה עשוי להשתנות בדרומו. ההיריון נמשך כ-7 חודשים, והצאצא היחיד מכוסה בפרווה ובעל טפרים. הגור נצמד אל בטנה של אמו במשך יותר מ-5 חודשים, למרות שהוא נגמל כבר בגיל 4-5 שבועות.
בלוטת החלב של האם אינה יכולה לאצור כמויות גדולות של חלב כמו אצל יונקים אחרים, ולכן גור העצלן משאיר את פיו צמוד לשד האם כל הזמן, ויונק את החלב מיד לאחר יצורו. העצלן מתחיל לאכול מזונות קשים בגיל ארבעה ימים, ומלקק שאריות מזון מפיה של אמו. תהליך זה מאפשר לגורים ללמוד אילו סוגי עלים ניתנים לאכילה, ומחקרים מראים שהעדפת המזון של עצלנים צעירים דומה לזו של אמם.
קונצ'רטו קלן

קונצ'רטו קלן (בגרמנית: Concerto Köln) הוא הרכב בארוק קאמרי.
הקבוצה הוקמה בשנת 1985, אחת מקבוצות רבות שקמו כתוצאה מן העניין הגובר והולך בביצוע אותנטי בשנות ה-80' של המאה ה-20. חברי ההרכב היו בעיקר מוזיקאים, שסיימו זמן לא רב קודם לכן קונסרבטוריונים או בתי ספר למוזיקה באוניברסיטאות של אירופה. הם החלו לסייר ברחבי היבשת, והופיעו לעיתים קרובות בפסטיבלי מוזיקה חשובים. בשנת 1992 ייסדו, בעזרת רדיו גרמניה, את פסטיבל קלן למוזיקה עתיקה. הם אינם מקבלים שום תמיכה ממשלתית ואין להם מנצח קבוע, אם כי יש להם מנהל אמנותי, מרטין זנדהוף.
הרפרטואר שלהם משתרע מן הבארוק המוקדם, דרך התקופה הקלאסית ועד למאה ה-19, למשל מנדלסון. הם עסקו גם במספר שיתופי-פעולה, כגון תקליטור ששילב מוזיקה עממית טורקית עם יצירות בסגנון טורקי מאת מלחינים כמוצרט ואחרים. הם מרבים להקליט, בין השאר, עם רנה יקובס, דניאל הרדינג, לואי לאנגרה, דייוויד סטרן, איבור בולטון, מרקוס קריד, כריסטופר מולדס ואוולינו פידו.
חרדה (אתר מקראי)

חֲרָדָה (בתרגום השבעים: "חרדת") הוא מקום הנזכר במקרא כאחת מהתחנות של בני ישראל במסעם ממצרים, בין הר שפר למקהלות.

במקרא

האתר נזכר בתנ"ך בהקשר של תחנות בני ישראל במדבר: "וַיִּסְעוּ מֵהַר שָׁפֶר וַיַּחֲנוּ בַּחֲרָדָה. וַיִּסְעוּ מֵחֲרָדָה וַיַּחֲנוּ בְּמַקְהֵלֹת". למקום אין אזכורים נוספים במקרא.

זיהוי המקום

כמרבית התחנות של בני ישראל במדבר, אין זיהוי ברור לחרדה. האזור המשוער בו הוא עשוי להיות ממוקם, הוא במדבר פארן - בין קדש ברנע לעציון גבר. אַבֶל סובר כי המקום מזוהה עם נַקְב אל-ערוּד, ומרטין נות'  מניח כי המקום נמצא בצפון חג'אז והוא מזהה את המקום עם אל-ח'רדה, כ-85 ק"מ דרומית לאילת-עקבה.

אטימולוגיה

אין דעה ברורה בקשר להוראת השם "חרדה". יש המקשרים את השם עם שורש "חרד" הקיים במשמעות של פחד, אך לדעת יוחנן אהרוני זה כנראה שגוי. לדעת בורי קיימת זיקה בין שם זה לבין המילה הערבית حاردة ("חארדה") שאחד משימושיה המושאלים הוא התמעטות הגשמים של השנה.
בתרגום ירושלמי נדרש שם המקום: "אֲתַר דְתָוְוהוּ עַל בִּישָׁתָא דְמוֹתָנָא" (מקום שחרדו על רעות המגפה).
שלמה הלל

ביוגרפיה

שלמה הלל נולד ב-1923 בבגדד שבעיראק, בנם של אהרן וחנה (לבית שם-טוב), גדל במשפחה שעסקה במסחר בתה ובבדים וקרובו של הרב הראשי של בגדאד אברהם משה הלל. בילדותו, בשנת 1934, עלה לארץ ישראל יחד עם משפחתו. בוגר גימנסיה הרצליה, למד מדע המדינה, כלכלה ומנהל ציבורי באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שסיים את לימודיו היה בשנת הכשרה בדגניה א', ואחר כך היה מזכיר גרעין הצופים שתכנן לעלות על הקרקע (לימים קיבוץ מעגן מיכאל), אך לפי הצעת המוסדות המחתרתיים, עבר למכון איילון לייסוד התעשייה הצבאית בגבעת הקיבוצים שליד רחובות.
עסק בהעפלה מארצות המזרח, ובמסגרת מבצע מייקלברג (1947) נשלח עם מטוס אמריקאי לעיראק, וארגן משם לראשונה העפלה אווירית של 50 יהודים, לאחר מכן היו עוד שתי טיסות כאלה, אחת מאיטליה ואחת מעיראק. 
לאחר קום המדינה, ארגן את הבריחה הגדולה של יהודי עיראק לאיראן, ומשם במטוסים לישראל. לאחר מכן השתתף במבצע עזרא ונחמיה להעלאת קהילת יהודי עיראק בראשית שנות החמישים. היה ממייסדי קיבוץ מעגן מיכאל ומילא תפקיד של רכז המשק.
לקראת הבחירות לכנסת השנייה ביקשה מפא"י להציב ברשימתה נציג של עולי עיראק, לאור המספר הגדול של עולים מעיראק, ונעשתה פנייה להלל. הלל שלא רצה בתפקיד הסכים רק שיוצב במקום על גבול הריאלי ברשימת מפא"י לכנסת. בסוף 1952, בעקבות פטירתו של אליהו הכרמלי, נקרא הלל להיכנס לכנסת בעת היותו בשליחות מחוץ לישראל, אולם הוא השהה את חזרתו עד מאי 1953 ורק אז הושבע כחבר הכנסת. הלל הגיע לכותרות העיתונים באוגוסט 1954 כאשר יצא בחריפות מעל בימת הכנסת נגד "השיכון העממי", בטוענו שמדובר בסבסוד דיור לשכבות מבוססות במרכזי אוכלוסין, באופן הפוגע במשק המדינה. הלל טען שיש להקפיא את הבנייה הציבורית במרכזי האוכלוסין של ישראל, שכן אין המדינה יכולה לשאת בעלויות של בנייה נרחבת. 
הלל התפטר מהכנסת ביולי 1959 לטובת כהונה כשגריר ישראל הראשון בגינאה. ב-1961 מונה לשגריר ישראל בחוף השנהב וכשגריר שאינו תושב בוולטה עילית, בניגריה ובדהומיי. כן כיהן כמנהל מחלקת אפריקה במשרד החוץ. בשנים 1964 עד 1967 היה חבר במשלחת ישראל לאומות המאוחדות ולאחר מכן שימש עד 1969 כסמנכ"ל לענייני המזרח התיכון במשרד החוץ. הוא נבחר שוב לכנסת השמינית וכיהן ברציפות עד הכנסת ה-12. בממשלת ישראל החמש עשרה, ה-16 וה-17, בשנים 1969–1977, כיהן כשר המשטרה. עם הקמת ממשלת ישראל השבע עשרה, על ידי יצחק רבין, הופקד הלל גם על משרד הפנים באופן זמני, עד כניסת המפד"ל לקואליציה. 
בכנסת התשיעית היה יושב ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה. בכנסת ה-11 היה יושב ראש הכנסת. בשנת 1993 התמודד מול עזר ויצמן ואריה אליאב על מועמדות מפלגת העבודה למשרת נשיא המדינה, אך הפסיד לוויצמן.
היה חבר בוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה ובכהונתו כשר הפנים החיל את חוק השבות על ביתא ישראל. 
כיהן גם כיושב ראש קרן היסוד.
משמש כנשיא המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, וחבר במועצה הלאומית למען הגולן ובקעת הירדן.
בשנת 1985 יצא לאור ספרו "רוח קדים", שזיכה אותו בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
בשנת היובל למדינה (1998) זכה בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. בנוסף קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים, מאוניברסיטת תל אביב ומאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וזכה בתואר אביר איכות השלטון מהתנועה למען איכות השלטון בישראל. זכה בפרס בן-גוריון בשנת 2014.
בבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום האחרון ברשימה מטעם רשימת העבודה-גשר. 
ב-1952 נשא את תמימה (ממנה התאלמן ב-2011), ולזוג נולדו בן, אהרון, ובת, הגר, שנפטרה ב-2005, ושלוש נכדות. הלל מתגורר ברעננה.
דראם ארמני

היסטוריה

הדראם הראשון המוזכר בהיסטוריה הארמנית היה בין 1199 ל-1375.
ב-1993 שנתיים אחרי קיבלה ארמניה עצמאות מחודשת הוחלט להחזיר את הדראם לשימוש רשמי בארמניה.
לדראם היו שתי גרסאות- אחת שהוצאה לאור בין 1993 ל-1995 והוצאה משימוש לחלוטין ב-2005. הגרסה השנייה הודפסה בין השנים 1998 והוצאה לאחרונה ב-2007.
נווה איתן

היסטוריה

1933-4: התיישבות של קבוצת "עקיבא״ יוצאי פולין כהכשרה בפתח תקווה. 1936-7: ראשוני הקבוצה מגיעים ל"מעוז המשותפת" בהיו חברי הגרעינים שהקימו את הקיבוצים כפר רופין, מעוז חיים ונווה איתן. 1938: (25 לנובמבר ב' בכסליו תרצ"ט) יום העלייה לקרקע במסגרת "חומה ומגדל". 1939: אחרוני הקבוצה מפתח תקווה מגיעים לנווה איתן. 1945: ניצולי מה״ע השנייה של תנועת "עקיבא" מצטרפים לקיבוץ. 1952: חברי "הגרעין המאוחד" מגיעים לקיבוץ והקיבוץ קושר את עתידו עם תנועת "הנוער העובד והלומד". 1968-70: מלחמת ההתשה, הקיבוץ סופג מטחי קטיושות, הילדים ישנים במקלטים. 1977: מעבר ללינה המשפחתית. 2000-2002: תהליך הפרטה מלאה של הקיבוץ. 2016: החל תהליך קליטת משפחות חדשות לקיבוץ. 2019: הונחה התשתית לבנית שכונה חדשה (הרחבה) בצידו המזרחי של הקיבוץ.

חינוך וקהילה

בקיבוץ מערכת חינוך לגיל הרך, תינוקיה, גן צעיר וגן בוגר. בנוסף לכך ישנה גם מערכת חינוך בלתי פורמלית לשעות הצהרים לילדים ולנוער. בית הספר התיכון האזורי ״גאון הירדן״ נמצא בשטח הקיבוץ. אופי הקהילה חילוני, חברי ותושבי הקיבוץ נהנים מחיי תרבות מגוונים, חוגגים את החגים במסורת הקיבוצית, טיולים משותפים ואירועים מיוחדים. חברי הקיבוץ שותפים למערכת תמיכה וערבות הדדית. הקיבוץ מעניק לתושביו שירותים רבים ביניהם: בריכת שחייה, מרכולית, מכבסה, שירותי ביטחון, שירותי בריאות  הכוללים מרפאה, קוסמטיקה, ספרות, תקשורת, חשמליה, שירותי בניין, נוי ודואר.

בוגרים וחברים נודעים

שמעון (קצ׳ה) כהנר, מיריק שניר, אסף פורת, נורית שלו.
ארמון הלטראנו

ארמון הלטראנו (באיטלקית: Palazzo del Laterano) הוא ארמון שראשיתו באימפריה הרומית. בהמשך שימש הארמון את האפיפיורים. הארמון שוכן ברובע לטראנו, סמוך לבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו - הקתדרלה של רומא.

היסטוריה

הארמון הוענק לאפיפיור בראשית המאה הרביעית על ידי הקיסר הרומי קונסטנטינוס, ושימש משכנם של האפיפיורים במשך כ-1,000 שנים.
לאחר שריפה שפרצה בו במאה ה-10 שיחזר האפיפיור סרגיוס השלישי את המבנה, ובהמשך הרחיב האפיפיור אינוקנטיוס השלישי את המבנה ושיפץ אותו. בתקופה זו היה הארמון בשיאו ודנטה מתאר אותו כפסגת ההישגים האנושית.
בין הארמון לבזיליקה עמד בעבר פסלו של מרקוס אורליוס הרכוב על סוס. פסל זה לא הושמד בשל הטעות בזיהויו - חשבו שמדובר בקיסר הנוצרי קונסטנטינוס. הפסל מוצג כיום במוזיאונים הקפיטולינים.
בארמון היה מצוי אולם ה-"Aula Concilii" שהיה מורכב מ-11 אפסיסים (אולמות המקורים בקשתות) - אולם ששימש את ועידות הלטראנו במהלך ההיסטוריה.
עם מעבר האפיפיורים מרומא לאביניון ירד הארמון מגדולתו. שתי שריפות שפרצו בארמון בשנים 1307 ו-1361 גרמו לארמון נזקים בלתי הפיכים, והכסף המועט שנשלח מאביניון לא הספיק לשיקום הבניין. עם שובו של האפיפיור לרומא התגורר האפיפיור בסנטה מריה אין טרסטוורה, ולאחר מכן בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה ולבסוף עבר לקריית הוותיקן.
האפיפיור סיקסטוס החמישי הרס את שרידי הארמון ובנה במקום את הארמון הנוכחי (הקטן בהרבה מהארמון המקורי).
כיום ניתן לראות את שרידי אולם ה"טריקליניום" ששימש את האפיפיור לאו השלישי כאולם הסעודות הרשמי ואת הפסיפסים שנותרו מאולם זה.
הר פטולמי

גאוגרפיה

ההר ממוקם 10 ק"מ דרומית מזרחית למעבר קרואוזנסט, ו-5 ק"מ צפונית  לעיר הרפאים קורבין. 
ההר הוא ההר ה-57 באלברטה בהתנשאותו מעל סביבתו.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1914 על ידי ארתור או. וילר, שחשב שההר נראה דומה לאדם שיושב עם זרועותיו מצולבות על חזהו, בדומה לפרעה חנוט או למומיה. מסיבה זו נקרא ההר לעיתים הר מאמי (Mummy Mountain - הר המומיה).
הר הנדרסון (מפרץ הולם)

גילוי ההר

ההר נצפה לראשונה מתורן ספינה ב-3 בינואר 1930, ונצפה שנית ממטוס ב-5 בינואר 1930. ההר מופה לראשונה ב-14 בפברואר 1931 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה.

מקור הם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1929 על ידי דאגלס מוסון שעמד בראש המשלחת. ההר נקרא על שם ו. הנדרסון, מנהל משרד החוץ האוסטרלי, וחבר הוועדה האנטארקטית האוסטרלית.
דבר (מחלה)

מגפות הדבר בתולדות האדם

כמו מגפות אחרות, התפרצויות גדולות של הדבר היוו גורם חשוב בזעזועים החברתיים שפקדו את האנושות במהלך ההיסטוריה משום התמעטות האוכלוסייה ושינוי הרכבה.

בימינו

מחלת הדבר נדירה ביותר כיום, אך עודה קיימת בכמה מדינות, ביניהן מדגסקר, פרו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנים 2010-2015 דווחו 3248 מקרי דבר ו-584 פטירות מהמחלה.בהתפרצות של המחלה במדגסקר ב-2017 דווחו 2348 מקרים, ומתוכם מתו 202. בארצות הברית נרשמו מדי שנה בין 1 ל-17 מקרי דבר, בשנים 2000-2017, כולם באזורים כפריים במערב המדינה. גם בישראל מתועדת התפרצות מחלת הדבר. בין השנים 1947-1941 הייתה התפרצות דבר (Bubonic plague) בעיר חיפה (בעיקר אבל גם באזורים אחרים בא"י המנדטורית). בסך הכל חלו במסגרת ההתפרצות למעלה מ - 200 אנשים ומתו סביב 70. במסגרת המאמצים למגר ולבלום את התפשטות המגפה נהרסו אלפי צריפים ברחבי העיר ובכפרים הסובבים ( למשל בלד א-שיח', היום בנשר).
Quiero

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה, שגם הפיקו אותו. מילותיו של השיר מתארות סיפור אהבה בין שאקירה לבן זוגה, שאיתו היא מצהירה כי היא "מאושרת", וכי איתו היא תבחר לחיות את החיים שלה.
עם השיר הופיעה שאקירה במופע שנערך במקסיקו כחלק מסיבוב ההופעות הראשון שלה, "Tour Pies Descalzos".
ג'פרי ביוקנן

ביוגרפיה

ביוקנן סיים ב-1982 תואר ראשון באקולוגית חיות הבר באוניברסיטת אריזונה והתגייס לצבא ארצות הברית. שירת כמפקד מחלקה רובאית, מפקד מחלקת סיור וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר 504 בדיוויזיה המוטסת ה-82. לאחר קורס קציני חי"ר מתקדם מונה למפקד פלוגת תצפיות בגדוד המודיעין 125 של דיוויזיית החי"ר ה-25. בתפקידו הבא שימש מפקד פלוגה רובאית ומפקד פלוגת מפקדה בגדוד הרביעי של רגימנט החי"ר 22 בדיוויזיה. בשנים 1991–1994 שירת כמפקד פלוגה ומפקד גדוד בווסט פוינט. למד במכללה לפיקוד ומטה של הצבא, ב-1995 מונה לקצין אג"ם של הגדוד הראשון ברגימנט החי"ר 327 של הדיוויזיה המוטסת ה-101 לאחר מכן שימש קצין אג"ם של החטיבה הראשונה בדיוויזיה. ב-1997 מונה לקצין אג"ם בכוח המשימה לאיתור נעדרים של פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. 
ביוני 1999 מונה למפקד הגדוד השלישי ברגימנט החי"ר 187 של הדיוויזיה המוטסת ה-101. ביולי 2001 מונה למדריך במרכז הלאומי לאימונים שבפורט ארווין בקליפורניה. ביוני 2003 מונה לראש ענף פיתוח תורות לחימה בבית הספר לחי"ר של הצבא בפורט בנינג. 
ביוני 2004 מונה למפקד חטיבת האימונים השנייה בדיוויזיית החי"ר 75, בתקופה שירותו הוצב בעיראק ושימש מפקד צוות העברת השליטה לכוחות המיוחדים של משטרת עיראק ולאימון כוחות המשטרה המקומיים. במאי 2006 מונה לעוזר ראש מטה הארמייה החמישית. בנובמבר 2007 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ההררית העשירית, במהלך מילוי תפקיד זה הוצבה הדיוויזיה בעיראק, תחילה קיבלה אחריות על גזרת מרכז ולאחר מכן על הגזרה הדרומית. באוגוסט 2009 מונה לקצין אג"ם, תכנון ואימונים בפיקוד כוחות המילואים של צבא ארצות הברית. ביולי 2010 מונה לקצין שיתוף פעולה צבאי-אזרחי בפיקוד כוחות ארצות הברית בעיראק וכן שימש דובר הפיקוד. בפברואר 2012 מונה לעוזר מפקד המרכז למצוינות במודיעין של הצבא. באפריל 2012 מונה לסגן מפקד קורפוס I בבסיס המשותף לואיס-מקורד במדינת וושינגטון. ב-2013 מונה למפקד הכוחות הצבאיים באזור הבירה וושינגטון די. סי.. ב-2015 מונה לסגן מפקד כוחות ארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן. 
באוגוסט 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד צפון של ארצות הברית (הארמייה החמישית). ב-2017 מונה לקצין הקשר של הצבא ב-FEMA לפיקוח על מאמצי הסיוע בפוארטו ריקו בעקבות הוריקן מריה.
ביוקנן בעל תואר שני בפיתוח מנהיגות מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית. הוא נשוי ללורה והם הורים לשני בנים ובת.
XPS

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
XPS, או X-ray photoelectron spectroscopy (ספקטרוסקופיית פוטואלקטרונים של קרני איקס) היא שיטת ספקטרוסקופיה הרגישה לפני שטח של חומרים. השיטה יכולה לספק מידע על ההרכב הכימי של חומרים, ועל המצבים הכימיים והאלקטרוניים של היסודות השונים בקרבת פני השטח של הדגם.
במהלך מדידת XPS, מכוונים קרני איקס (רנטגן) לאזור הנמדד בדגם, ומודדים את התפלגות האנרגיה הקינטית של האלקטרונים שנפלטים מפני השטח של הדגם (בדומה לאפקט הפוטואלקטרי).
העומק ממנו מצליחים אלקטרונים לצאת מפני השטח של הדגם הוא קטן, לרוב פחות מ-10 ננומטר, ולכן השיטה רגישה מאוד לפני השטח של חומרים. XPS דורשת מערכות ואקום גבוה, ולרוב ואקום אולטרה-גבוה (UHV), בלחצים אופייניים של פחות מ-  טור (Torr), לרוב לפחות סדר גודל פחות מכך. הוואקום הגבוה נועד על מנת לאפשר מהלך חופשי ממוצע גדול מספיק עבור האלקטרונים בדרכם מהדגם לגלאי. כמו כן, הוואקום הגבוה מפחית את הזיהומים ואת הלחות על פני השטח. מדידות XPS המתבצעות במעבדה (כלומר, לא במתקן סינכרוטרון) לרוב מתבססות על קרני איקס בעלות אנרגיה מסדר גודל של 1000-1500 אלקטרון וולט, כאשר מקורות נפוצים הם קרני  של אלומיניום או של מגנזיום, בעלי אנרגיות של 1486.7 ו-1253 אלקטרון וולט, בהתאמה.
רוקיטנה

יהודי רוקיטנה

מספר היהודים ברוקיטנה גדל עם חיבורה למסילת הברזל בקו קייב-סארני-קובל, ועם בניית בית חרושת לזכוכית במקום. בסוף שנת 1917 סבלו יהודי העיירה מגייסותיו של סימון פטליורה, אשר הוציאו להורג מספר יהודים מהיישוב, והטילו על הקהילה לשלם סכומי כופר. עם תחילת השלטון הפולני בעיירה, סבלו יהודיה ממעשי התעללות שביצעו בהם חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-700 יהודים, כחמישית מתושביה, ופעלו בה תלמוד תורה ובית ספר עברי, לצד תנועות נוער ציוניות ושל תנועת הבונד. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. עם נסיגת הצבא האדום מאזור העיירה בפרוץ מבצע ברברוסה, התפנו מהיישוב רבים מיהודיו.
לאחר כניסת הגרמנים לעיירה, הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת תשלום סכומי כופר. ב-15 באפריל 1942 רוכזו כ-1,650 יהודי העיירה וכפרי הסביבה שלה בגטו שהוקם בה, אליו נאסרה הכנסת מזון.
ב-26 באוגוסט 1942 ציוו שוטרים גרמנים ואוקראינים על יהודי הגטו להתכנס בכיכר המרכזית בעיירה. בשלב זה החלה בריחה המונית מהגטו, וכ-700 יהודים הצליחו להגיע ליערות הסביבה. בד בבד רצחו השוטרים כמה מאות יהודים בכיכר, וכ-800 היהודים הנותרים הוסעו בקרונות משא למחנה פולסקה שבסארני, ממנו שולחו בהמשך להשמדה. אחר היהודים הנמלטים מהגטו ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד.
מפה פיזית

מפה פיזית היא מפה המציגה מידע על אודות פני השטח של יבשת, מדינה או אזור מסוים. המונח מקובל כדי להבחין בין מפה כזו לבין מפה מדינית, המציגה את חלוקת היבשת למדינות ומבליטה את גבוליהן, או מפות נושאיות שונות, כגון מפות אקלים ומשקעים, מפות מחצבים, מפות צפיפות אוכלוסייה גובהם ועוד.
מפה פיזית כוללת ייצוג של תבליט פני השטח, בדרך כלל באמצעות שימוש במידרג צבעים המייצגים גבהים שונים, וכן סימון מרכיבים עיקריים בנוף וציון שמותיהם, כגון נהרות ונחלים, רכסי הרים ופסגות, עמקים, מישורים וכדומה. 
לעיתים כוללת המפה הפיזית גם מרכיבים של תכסית פני השטח, כגון יערות, מדבריות, סוואנה, וכן ציון ערים גדולות, מסילות ברזל וכבישים ראשיים.
הבכיינים

הבכיינים הוא מחזהו האחרון של חנוך לוין.

עלילה

המחזה עוסק בצוות בית חולים בכלכותה אשר מחליט לשעשע את שלושת החולים הגוססים השוכנים בו ולהציג בפניהם את הטרגדיה היוונית "ייסורי אגממנון ומותו" מאת אייסכילוס. הטרגדיה מתארת את חזרתו של אגממנון לאחר עשר שנים בהן שירת בחזית במלחמת טרויה יחד עם שבוית המלחמה שהפכה גם לאהובתו, קסנדרה בת מלך טרויה. קליטמנסטרה, אשתו של אגממנון זועמת על הנעשה ורוצחת את בעלה ומאהבתו. כך יוצר לוין הצגה בתוך הצגה במהלכה הגוססים צופים במתרחש על ה"במה", והקהל צופה הן במחזה והן בצופים הגוססים, ובכך מקשר בין גורלות הדמויות השונות, כפי שמבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ מתאר זאת: 
"והנה, כך מתגלה אגממנון בשתי מערכות הבכיינים, כמי שהולך לקראת מותו הידוע מראש ומתנהג בדיוק כמו הגוססים, צופי סיפורו: מתחנן, מתמקח, מתפלש במיצי הגוף והפרשותיו. למרות המילים המהוקצעות שלו, הגיבור הטראגי המת אינו שונה מן הגוססים שעדיין חיים."
— מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 233.
יחד עם זאת, ההצגה הפנימית אינה מסתיימת ונקטעת בפתאומיות כאשר אחד הצופים הגוססים מת במיטתו ומוחלף בחולה אחר.

ההקשר האוטוביוגרפי

המחזה הוא האחרון שנכתב בידי חנוך לוין, בשנת 1999, בהיותו בעצמו בבית חולים בשל מאבקו במחלת הסרטן. בעוד לוין הספיק לביים את מחזהו "אשכבה" במלואו במהלך שהייתו בבית החולים, את המחזה הבכיינים הוא לא הספיק, אך ערך את מבחני הבד לשחקנים. בשל ההקשר האוטוביוגרפי המתבקש הכיל המחזה רובד נוסף של משמעות, כפי שהנדלזלץ ציין:
"כוחו של המחזה הוא בכך שהגוססים שבתוכו, שצפו בחזיון מוות של מישהו אחר לרגע, מגלים שזה היה הסוף שלהם, ובכך שאנו יודעים שזה היה הסוף של חנוך לוין."
— הנדלזלץ, שם, עמ' 234.
ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן

ילדותו

ברנהרד נולד ב-17 בדצמבר 1800 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לגאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, וללואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, בתו של כריסטיאן אלברכט, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג. ברנהרד היה הבן היחיד במשפחה, ואחיהם של אדלייד, מלכת הממלכה המאוחדת ואידה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך.

שלטונו

ב-24 בדצמבר 1803 מת גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ובמקומו עלה ברנהרד לשלטון, תוך שאמו משמשת כעוצרת עד לשנת 1821.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל ברנהרד נחלות שהשתייכו לדוכסות סקסוניה-הילבורגהאוזן ולדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
במלחמת אוסטריה-פרוסיה תמך ברנהרד באוסטריה, ובעקבות התבוסה נאלץ להתפטר ולהעביר את השלטון לבנו גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן.
ב-3 בדצמבר 1882 מת ברנהרד בעיר מיינינגן, והוא בן 82 שנים.