google/wiki40b huggingface dataset:
חטיפת הנשים הסביניות

חטיפת הנשים הסביניות הוא אגדה מיתולוגית הנוגעת לייסוד המלוכה הרומית, המתארת את פעולת הדור הראשון של הגברים הרומאים, שחטפו נשים משכניהם הסבינים.

אטימולוגיה

האירוע נקרא לעיתים "אונס הנשים הסביניות" עקב תרגום לא מדויק של המילה הלטינית Rapere לאנגלית. למעשה תרגום המילה מלטינית הוא "חטיפה", וזה גם תרגום השם בשפות כמו צרפתית וגרמנית.

סיפור החטיפה

רומלוס, מייסד רומא, וקבוצת הגברים שהיו עמו, רצו לשאת נשים על מנת להקים משפחות. ערי איטליה האחרות, שהיו במצב מלחמה עם רומא, לא הסכימו לתת להם את בנותיהם.
רומלוס פנה אל טיטוס טאטיוס, מלך הסבינים, שאיכלסו את האזור באותה תקופה, וביקש את רשותו לתת לרומאים נשים מבנות העם הסביני. מלך הסבינים סירב לאפשר זאת. ייתכן שחשש מאיבוד תרבותם הייחודית של הסבינים, וייתכן שסבר שמעמד הרומאים נחות ואינו מתאים למעמד בנות העם הסביני. 
עקב סירובם של הסבינים להתפשר תכננו הרומאים לחטוף את הנשים. רומולוס הזמין את המלך טיטוס טאטיוס ואת משפחות הסבינים החשובות להשתתף בפסטיבל לכבוד האל נפטון. בזמן החגיגה נתן סימן, והרומאים חטפו את הנשים ונאבקו בגברים. על פי הסיפור המיתולוגי לא נעשה שימוש באקט מיני. להפך הרומאים הציעו לנשים הסביניות שהסכימו להנשא להם מבחירה חופשית זכויות אזרח מלאות. רבות מאותן נשים קיבלו את ההצעה ונישאו לרומאים.
כתגובה למעשה חטיפת הנשים הכריז טיטוס טאטיוס על מלחמה ברומא. אולם הנשים הסביניות שנישאו לרומאים שלחו משלחת והתחננו על לבו. שני הצדדים הסכימו להפסיק את המלחמה והוסכם שהסבינים יעברו לרומא, יקבלו אזרחות רומית, והמלוכה תתחלק במשותף בין רומלוס לטאטיוס. טיטוס טאטיוס עצמו מלך על רומא, במשותף עם רומלוס, במשך מספר שנים, עד מותו.

בתרבות

הסיפור המיתולוגי הונצח ביצירות אמנות רבות, בהן פסלו של ג'אמבולוניה בכיכר הסיניוריה שבפירנצה, וכן בשני ציורי "חטיפת הנשים הסביניות" מאת ניקולא פוסן, הראשון בהם מוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק והשני במוזיאון הלובר שבפריז.
הסיפור שימש השראה לסיפור "הנשים הסביניות" של סטפן וינסנט בנט וכן לסרט "שבע כלות לשבעה אחים", ואף מוזכר בו.
אידאוגרפיה

אידאוגרפיה, המכונה גם שירה קונקרטית (Concrete poetry) או בצרפתית קליגרם (Calligramme), היא שירה מצוירת, כלומר שירה הנכתבת, נדפסת, מצולמת או מצוירת בדרך גרפית. זהו סוג של שירה שאינו מסתפק רק בהבאת הטקסט, אלא חותר לתאר בדרך ציורית את מהות התוכן של הטקסט. נקראת גם שירה קונקרטית, שירה תבניתית, שירי צורה.
השיר האידאוגרפי, המצויר, מנסה לאחד את שלוש האמנויות: שירה, ציור ומוזיקה, למצג אחד. הניסיונות לשוות לכתוב צורה גרפית הם קדומים מאוד, והחלו עם המצאת הכתב והאלף בית העברי והלטיני. בספרות ימי הביניים שקדמה להמצאת הדפוס, היו נפוצים שירי צורה, בעיקר בדמותם של תשמישי קדושה: גביעים, נרות, רימונים ועוד. ידוע בתולדות השירה העברית מימי הביניים שירו של רבי אברהם אבן עזרא לכבוד רבנו תם, נכדו של רש"י. השיר צוייר במתכונת של אילן מסועף.
בבתי כנסת רבים וכן בסידורים, בעיקר אצל בני עדות המזרח, מופיע מזמור ס"ז בתהילים "למנצח בנגינות" בצורת המנורה.
בספרות האירופית החדשה בלטו כמה משוררים מפורסמים בנטייתם לכתוב שירי ציור. גיום אפולינר, המשורר הצרפתי, למשל, פרסם ספר שירים בשם "קליגרמות", ובו הביא שירי צורה רבים, בדמות חיות, פרחים וגרמי השמים. המשורר הגרמני כריסטיאן מורגנשטרן כתב שירי צורה ייחודיים. גם המשורר הספרדי הידוע, רפאל אלברטי, פרסם כמה וכמה שירי ציור בתוך כתביו. כן כתבו שירי צורה וציור משוררים אוונגרדיים בברית המועצות, באיטליה ובארצות נוספות. מגזין האומנות 291 היה הראשון לפרסמו בארצות הברית.
אצל חברי תנועת הדאדא שימשה השירה האידיאוגרפית, אשר כונתה כ"שירה לטריסטית", כפיתוח של השירה הפונטית הדדאיסטים, ראו באותיות, המהוות את היחידות הבסיסיות של השירה, כעדיפות על המילים היוצרות משמעות.
בשירה העברית החדשה בולט המשורר אבא קובנר בשירי הציור שפרסם בכמה מספרי שיריו: ב"מכל האהבות", ב"אחותי קטנה", ב"אדמת החול", ובפואמה שלו "להקת הקצב מנגנת על הר גריזים". האידאוגרפיה קיבלה דחיפה עצומה עם המצאת המחשב ועם המצאת התוכנות לגרפיקה ממוחשבת. משוררים רבים מאוד, חובבנים ושאינם חובבנים, מנצלים היום את אפשרויות המחשב ומשלבים, ברמות שונות של איכות, את שלוש האמנויות: שירה ציור ומוזיקה.
פנטוברביטל

שימושים רפואיים

שימושים אופייניים לפנטוברביטל הם משכך כאבים, הרגעה לטווח קצר וטיפול בפרכוסים במקרי חירום.
פנטוברביטל משמש גם כסם הרדמה וטרינרי. פנטוברביטל משמש גם כמפחית לחץ תוך-גולגולתי כמו למשל בפגיעה מוחית טראומטית.

המתת חסד

פנטוברביטל יכול לגרום למוות כאשר נעשה שימוש במינון גבוה, המינון הקטלני נע בדרך כלל בין גרם לשני גרמים. הוא משמש להמתת חסד של בני אדם כמו גם בעלי חיים. משתמשים בו בצורה טהורה, או בשילוב עם חומרים נוספים כגון פניטואין ומשווק בצורה זו באופן מסחרי להמתת חסד בבעלי חיים. ארגון דיגניטאס נותן לאנשים המקבלים באמצעותו המתת חסד, מנת פנטוברביטל של כ-15 גרם.

הוצאות להורג

פנטוברביטל משמש לביצוע עונש מוות בארצות הברית, או נחשב כתחליף לחומרים אחרים המשמשים למטרה זו, כאשר הם נמצאים במחסור.
בטקסס החלו להשתמש בפנטוברביטל להריגת אסירים הנידונים למוות על ידי זריקה קטלנית ב-18 ביולי 2012.
באוקטובר 2013, במדינת מיזורי שינו את הנהלים, כדי לאפשר לפנטוברביטל לשמש כמנה קטלנית עבור הוצאות להורג. ב-20 בנובמבר 2013 הוצא להורג הרוצח הסדרתי ג'וזף פול פרנקלין על ידי מדינת מיזורי. הוא היה האסיר הראשון שהוצא להורג במנה של פנטוברביטל.

התאבדויות

מנת יתר של פנטוברביטל היא אחת משיטות ההתאבדות האמינות ביותר. למשל, מותה של השחקנית והדוגמנית המפורסמת מרילין מונרו מיוחס לנטילת מנת יתר של פנטוברביטל, בשילוב עם אלכוהול.

מעמד בישראל

פנטוברביטל נכלל בישראל בפקודת הסמים המסוכנים ואסור בשיווק, למעט בצורה יחידה של זריקות וטרינריות, בשם פנטל. הזריקה מכילה 200 מ"ג מהחומר, ומשמשת להמתת חסד בבעלי חיים. היא נמכרת על פי מרשם רופא בלבד.

תגובות בין תרופתיות

מתן של אתנול, בנזודיאזפינים, אופיאטים, אנטי היטסמינים, סמי הרגעה אחרים וסמים המדכאים את מערכת העצבים, בשילוב עם מתן פנטוברביטל, יכולים לגרום לתופעות לוואי משמעותיות.
זאב רז

ביוגרפיה

רז נולד וגדל בקיבוץ גבע, בן להורים מקימי הקיבוץ. התגייס לקורס טיס ב-1966, במלחמת ההתשה ביצע את גיחתו המבצעית הראשונה כשהפציץ מוצב מצרי במטוס מיסטר. לאחר מכן שירת כטייס מטוסי סקייהוק ומטוסי F-4 פנטום ("קורנס"). במלחמת יום הכיפורים שירת בטייסת 69, טייסת מטוסי "קורנס", במהלך המלחמה השתתף בגיחות רבות בחזית הסורית והמצרית, ב-7 באוקטובר 1973 הפיל מטוס מיג 21 סורי בקרב אוויר. לאחר המלחמה, ב-29 באפריל 1974, השתתף בקרב אוויר שהתפתח באזור החרמון עם שמונה מטוסי המיג-21 הסוריים, שחיפו על מטוסי צילום, בקרב הופלו ארבעה מטוסי מיג 21, כשרז והנווט אברהם ברוך רושמים הפלה אחת בעצמם. רז השתחרר מצה"ל ועבד במשק החקלאי בקיבוצו אך לאחר שנה החליט לחזור לשירות הקבע.
בסוף 1977 מונה למפקד טייסת 69 לאחר מותו בתאונה מבצעית של מפקד הטייסת הקודם אבשלום רום. בשנת 1980 עמד בראש משלחת קליטת מטוסי F-16 נץ לחיל האוויר.
לאחר קבלת המטוסים היה רז בין הבודדים ששותפו בהכנות למבצע תקיפת הכור הגרעיני בעיראק. הוא נבחר, כמפקד טייסת 117, להוביל את התקיפה שיצאה לפועל ב-7 ביוני 1981. בעקבות המבצע המוצלח בו הושמד הכור כליל זכה לצל"ש הרמטכ"ל מידי רפאל איתן, על גילוי מנהיגות, רמה מקצועית גבוהה ותעוזה.
ב-21 באפריל 1982 השתתף בקרב האוויר הראשון בהיסטוריה נגד מטוסי מיג 23 והפיל אחד משני המטוסים הסוריים שהשתתפו בו, כאשר טס במטוס F-16 נץ 107.
שירת כראש ענף במחלקת המבצעים של החיל וכראש יחידה במינהלת פרויקט הלביא.
בשנים 1986 עד 1989 כיהן כמפקד בית הספר לטיסה. שינה את מִבנה קורס-הטייס ועשה (עם האוניברסיטה הפתוחה) את הצעד הראשון שהוביל לאקדמיזציה של קורס זה.
לאחר שחרורו מצה"ל ניהל את מכללת בֶזֶק לטלקומוניקציה (6 שנים) ושתי חברות סטארט-אפ (4 שנים), שאחת מהן הֵקים.
עוסק בשיווק ופיתוח עסקי בתחום התעופה הצבאית.
חבר בוועד המנהל של "פִתחון-לב" ובפעילות מול הפלסטינים במסגרת Minds of Peace .
בעל תואר ראשון במדע המדינה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים (MBA) מאוניברסיטת תל אביב. הוא נשוי ואב לארבעה.
יחסי סנט קיטס ונוויס–קנדה

היסטוריה

סנט קיטס ונוויס וקנדה נהנות ממערכת יחסים קרובה, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-1983. היחסים הטובים של קנדה עם מדינות האיים הקריביים, בהן סנט סנט קיטס ונוויס, נובעים בין השאר מהעובדה שקיים ריכוז גדול של מהגרים מהקריביים בקנדה (דיאספורה). שיתוף הפעולה העיקרי בין שתי המדינות הוא בארגונים בינלאומיים כגון ארגון מדינות אמריקה והאומות המאוחדות.
בין שתי המדינות מתקיים סחר בקנה מידה גדול בהתחשב בגודלה הקטן של סנט קיטס ונוויס הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד ב-2017 על שווי של 12.7 מיליון דולר אמריקאי. הייצוא הקנדי לסנט קיטס ונוויס הוערך בשווי 9.4 מיליון דולר אמריקאי וכלל דגים, מטבעות ומוצרי מזון אחרים. לעומת זאת, הייבוא הקנדי מסנט קיטס ונוויס עמד על 3.4 מיליון דולר אמריקאי וכלל כימיקלים ומוצרי אלקטרוניקה.
חוב ציבורי

חוב ציבורי הוא כלל החובות של המגזר הציבורי הכולל את הממשלה המרכזית ואת הממשלות האזוריות (רשויות אוטונומיות, עיריות, רשויות מקומיות ועוד). חוב ציבורי נוצר לעיתים רבות ממכירה של אגרות חוב או מקבלת הלוואות וכיוצא בזה. בדומה, חוב ממשלתי הוא כלל החובות של הממשלה המרכזית בלבד. חוב ריבוני הוא חוב ממשלתי שהונפק במטבע חוץ.
חוב ציבורי אינו מהווה בעיה אם המגזר הציבורי מנהל מדיניות פיסקלית נכונה בנוגע להלוואותיו. לעיתים, הלוואה שנלקחת על ידי דור אחד, עלולות להוות נטל כבד על הדורות הבאים שצריכים להחזירה. במדינות בעלות חוב ציבורי גבוה יש לרוב פגיעה בשירותים הניתנים עקב הנתח הגדול של החזרי החוב (החוב והריבית) בתקציב. את גודל החוב הציבורי לא נהוג למדוד בכסף עקב השפעות אינפלציה וכיוון שחוב ציבורי בגודל נתון עלול להוות נטל עצום ביחס לכלכלה קטנה, בעוד שלכלכלה גדולה הוא מהווה נטל זעיר. לכן נהוג לבטא את החוב הציבורי כאחוז מן התוצר המקומי הגולמי (תמ"ג), כלומר מציינים את שיעורו של החוב מכלל התוצר המקומי של אותה כלכלה. היקף החוב הציבורי קובע את גובה ההוצאה של הממשלה על החזרי חובות, תשלום הקרן ותשלום הריבית. כאשר החוב גבוה מאוד, היקף ההוצאה על ריבית גבוה מאוד. 
לעיתים נהוג להציג את החוב הציבורי כמורכב מחוב חיצוני הכולל חובות לגורמים מחוץ למדינה, וחוב פנימי לגורמים בתוך המדינה. 
מדינות רבות שלוו כסף, כגון ישראל ורוסיה, משתדלות להחזיר את חובן בזמן כדי שאותם מקורות ימשיכו להעניק להן הלוואות חדשות כשהן יצטרכו, וגם כדי שהריבית העצומה לא תתפח. ישראל מחזירה הלוואות ולוקחת חדשות באופן שוטף. דבר זה יעיל יותר מבחינה כלכלית מאשר אי החזרת הלוואה ישנה. על כן ישראל מחזירה את חובה הישן מהר ככל האפשר על מנת ליטול הלוואה חדשה בריבית נמוכה יותר וכך לצמצם את החוב באופן הדרגתי. שיטה זו מאפשרת המשך גרעון עד אשר ההיצע מדביק את הביקוש.
למדינות יש מגוון כלים על מנת לווסת את החוב הציבורי. כלים אלו מכונים כללים פיסקליים.
ממוצע החוב הציבורי במדינות הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD) עומד על כ-60%.
ז'וזף ז'ורז'

חייו

ז'ורז', בוגר האקדמיה הצבאית סן-סיר, שירת בצבא הצרפתי במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-1917 הצטרף, בדרגת קולונל, אל המשלחת הצבאית הצרפתית שיצאה ליוון. בין 1918 ל-1922 היה מפקד חיל המשלוח הצרפתי ביוגוסלביה ולאחר מכן שירת בחיל המצב הצרפתי בחבל הרוהר. בשנים 1925–1926 שימש כשלישו של המרשל אנרי פיליפ פטן במהלך מלחמת הריף, בה סייעה צרפת לספרד לדכא את מרידת שבטי הריף במרוקו. בין 1929 ל-1931 היה מנהל משרד המלחמה תחת השרים אנדרה מאז'ינו ולואי בארטו. ב-9 באוקטובר 1934 נפגע באירוע במארסיי בו התנקשו בחיי המלך אלכסנדר הראשון מיוגוסלביה ובחיי בארטו.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התמנה למפקד החזית הצפונית, והיה אחראי על קבוצות הארמיות שהיו אמורות להגן על צרפת מן הצפון ומן המזרח במקרה של פלישה גרמנית. הוא התנגד לתוכנית הפעולה שהגה ראש המטה הכללי, הגנרל מוריס גמלאן, לפיה במקרה של מלחמה תתפוס קבוצת הארמיות הראשונה בפיקודו של גסטון ביוט עמדות קדמיות בבלגיה ובהולנד, אך דעתו לא התקבלה.
בעת המערכה על צרפת ב-1940 נכשלו קבוצות הארמיות שבפיקודו בהדיפת המתקפה הגרמנית, והצבא הצרפתי הובס בתוך שישה שבועות. 
בשנת 1943 הצטרף אל הגנרל אנרי ז'ירו באלג'יריה, והיה בין ראשי "הוועד לשחרור לאומי" בו פעלו גם אנשי צרפת החופשית בראשות שארל דה גול, בין יוני לנובמבר 1943, ולאחר מכן יצא לגמלאות.
יוליוס איסרליס

ילדותו ולימודיו

נולד בקישינב, בירת בסרביה, אז באימפריה הרוסית, כיום ברפובליקת מולדובה. התחיל ללמוד נגינה בפסנתר מגיל 4. כשמלאו לו 7 שנים, מורו, קולזה, רשם אותו בקונסרבטוריון בקייב אצל ולדימיר פוחלסקי, אחד מתלמידיו של לשטיצקי. אחר כך, החל משנת 1900 המשיך לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה עם מורים דגולים כמו וסילי ספונוב שהיה מורם של יוסף לוין, של מטנר ושל סקריאבין, כמו כן עם טאנייב. בגיל 13 הופיע תחת ניצוחו של ספונוב, בקונצרט סימפוני פומבי לזכרו של אנטון רובינשטיין וביצע את "הפנטזיה הפולנית" של שופן.

פעילותו כסולן ומורה ברוסיה

בשנת 1905 בתום לימודיו זכה במדליית הזהב של הקונסרבטוריון. אחרי שהשתלם בפריז אצל פול פיניו בשנים 1905–1907 יצא לסיורי הופעות בעולם עם תזמורת החברה הסימפונית הרוסית תחת שרביטו של וסילי ספונוב - בברלין, בפריז ובשווייץ, ובשנים 1907–1908 בניו יורק, לפי הזמנתו של מודסט אלטשולר.
החל משנת 1911 יוליוס איסרליס לימד במכללה למוזיקה באודסה. לאחר מכן התקבל כפרופסור במכללת החברה הפילהרמונית במוסקבה ולימד שם בשנים 1913–1918.
תוכניות הקונצרטים של איסרליס כללו בעיקר יצירות מלחנים רוסים. הוא הצטיין במיוחד כמבצע יצירותיו של סקריאבין, מלחין שהכיר אישית בפריז בשנת 1907. אך נחשב גם פרשן מצוין של יצירותיהם של רחמנינוב ומטנר ושל העבודות המוקדמות של פרוקופייב. בלט גם כמבצע מקורי של המוזיקה הרומנטית (שומן, ליסט) ושל האימפרסיוניסטים הצרפתים.
הוא בעצמו הלחין קטעי פסנתר ברוח רומנטית.

פעילותו באוסטריה ובבריטניה

אחרי מהפכת אוקטובר העדיף לעזוב את רוסיה ובשנת 1922 עבר לווינה, שם עסק בהוראת אמנות הנגינה בפסנתר. עקב האנשלוס ב-1938 היגר ללונדון ועסק גם שם בעיקר בהוראה. פעילותו הוגבלה עקב לקייתו בעיוורון.
עם תלמידיו נמנים רות גייגר מווינה, אוסקר מוראווץ, מצ'כיה-קנדה, וברנאר פנסונו (Bernard Pinsonneault) הבריטי, מומחה במוזיקה של המלחין הרוסי ניקולאי מטנר.
בנו, גאורג (ג'ורג') איסרליס (נ' 1917) -הוא גם כן פסנתרן,
נכדו, סטיבן איסרליס, הוא צ'לן ידוע שהקליט בין השאר בלדה פרי יצירתו של סבו.
נכדותיו הן הכנרת הבריטית יוליה איסרליס, והוויולנית אנט איסרליס, מייסדת תזמורת עידן האורות מבריטניה (The Orchestra of the Age of Enlightenment), וסולנית הקאפלה
הבארוקית "הסולנים הבארוקים האנגלים" מיסודו של סר ג'ון אליוט גרדינר.
נפטר בשנת 1968 בלונדון.

הנצחה

לזכרו של יוליוס איסרליס, לבקשת ססיליה הלן נורתקוט, החברה הפילהרמונית המלכותית הבריטית מעניקה החל משנת 1980 את מלגת יוליוס איסרליס למוזיקאים מוכשרים (Julius Isserlis Schoolarship).
הממלכה המאוחדת (סרט)

עלילה

הסרט מבוסס על סיפור אמיתי. סרטסה קחאמה (דייוויד אוילאו) הוא הנסיך (כהה העור) של בוצ'ואנלנד (היום בוטסואנה). ב-1948 הוא פוגש בלונדון פקידה (לבנה) בשם רות וויליאמס (רוזמונד פייק) ומתאהב בה. אך משפחותיהם, הממשל הבריטי והממשל בדרום אפריקה לא מרוצים מהקשר הבין-גזעי ביניהם והם מגורשים מחוץ למדינה. סרטסה ורות אינם נכנעים למשפחתם, לאפרטהייד ולאימפריה הבריטית ולבסוף חוזרים מגלותם לממלכה באפריקה, וחיים ביחד לאחר שובם מהגלות.

הפקה

פייק הצטרפה לצוות השחקנים במאי 2015, עם הבמאית שהצטרפה גם היא זמן קצר לאחר מכן.
צילום הסרט התחלק בין בוטסואנה ולונדון, חלק מהסצנות צולמו סביב הייד פארק וגני קנזינגטון.
באוקטובר 2015 השחקנים ג'ק דוונפורט וטום פלטון הצטרפו לצוות השחקנים.

הפצה והקרנות

הבכורה העולמית של הסרט הייתה  בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2016. כמו כן, הוא הוקרן בפתיחת פסטיבל הסרטים של לונדון ב-6 באוקטובר 2016.
זמן קצר לאחר מכן, פוקס המאה העשרים רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית.

ביקורות

בביקורות באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה בדירוג של 85%, עם דירוג ממוצע של 6.8/10. באתר נכתב: "הסרט מוצג טוב, בעל מבנה יציב, ובסופו של דבר, הממלכה המאוחדת מציג מבט מרתק וייחודי בסיפור אהבה שהתרחש במציאות." באתר Metacritic  יש ציון של 66 מתוך 100, ציון שמציין בדרך כלל ביקורות חיוביות.
האל אשבי

חיים אישיים

אשבי נולד בעיר אוגדן שביוטה, וגדל במשפחה מורמונית. בתקופת ילדותו הוריו התגרשו, אביו התאבד, והוא עצמו נשר מלימודי בית הספר התיכון. עד גיל 20 הספיק אשבי להתחתן ולהתגרש פעמיים, ועד שנת 1970 נישא והתגרש שלוש פעמים נוספות. נישואיו האחרונים, בין השנים 1969–1970, היו לשחקנית ג'ואן מרשל.

יצירה קולנועית

בבגרותו עבר להתגורר בקליפורניה, בה סיגל לעצמו אורח חיים בוהמי, והחל לעסוק בעריכת סרטים. בשנת 1965 היה העורך הראשי של הסרט "אמריקה לאן" , ושנתיים לאחר מכן קיבל מועמדות לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר על עבודתו בסרטו של נורמן ג'ואיסון "הרוסים באים, הרוסים באים". בשנת 1968 הגיעה פריצתו הגדולה כאשר זכה בפרס האוסקר על עריכת הסרט "כחום הלילה", גם הוא של ג'ואיסון.
בשנת 1978 קיבל אשבי מועמדות שלישית לאוסקר, הפעם לפרס הבמאי הטוב ביותר עבור "השיבה הביתה". סרטים נוספים של אשבי כוללים את "בעל הבית" (1970), "הרולד ומוד" (1971), "הפרט האחרון" (1973), "שמפו" (1975), "נועד לתהילה" (1976) ו"להיות שם" (1979).
ב-27 בדצמבר 1988 נפטר אשבי כתוצאה מסרטן הלבלב, בביתו שבמליבו, קליפורניה.
אברהם בר יעקב

אברהם בר יעקב (Abraham Bar-Jacob) היה קרטוגרף נוצרי-הולנדי בן המאה ה-17 שהתגייר.
הוא תיאר במפה שקישטה הגדה של פסח את ארץ ישראל, כפי שהייתה בעיניו. במפה זו מתוארת הארץ, כשהיא מחולקת לשנים עשר השבטים. במפה מודגשת בקו אדום, הדרך המשוערת, שבה עברו בני ישראל בדרכם ביציאת מצרים לארץ ישראל. את המפה מעטרים פסוקים מן התנ"ך, וכן ציורים המתארים אירועים מן התנ"ך.
נובי שוויאט

רחוב נובי שוויאט (בפולנית: Ulica Nowy Świat) הוא רחוב מרכזי בוורשה, בירת פולין.
הרחוב מתחיל מאנדרטת קופרניקוס, שנמצאת בסוף רחוב קרקובסקה פשדמיישצ'ה, ומסתיים בכיכר שלושת הצלבים. הרחוב הוא חלק מהדרך המלכותית שבנה המלך יאן סובייסקי כדי לקשר בין הטירה המלכותית לארמון וילאנוב.
במאה ה-16 היה הרחוב חלק מהדרך המלכותית שקישרה בין ורשה לכפרים שבסביבה. במאה ה-18 נהרסו השדות שמסביב לרחוב ונבנו במקומם אחוזות עץ וארמונות מפוארים. ורשה התפתחה ונוספו עוד בתים, והרחוב רוצף באבני ריצוף עגלגלות.
בתקופת נפוליאון נהרסו האחוזות ובמקומן נבנו בתי דירות נאו-קלאסיים עם שלוש קומות. בתקופה זו נפתחו חנויות ובתי קפה, והרחוב הפך לרחוב ראשי וחשוב בוורשה.
במאה ה-20 נהרסו שוב הבתים שברחוב, ונבנו שוב בסגנון ארט נובו. במרד ורשה במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס הרחוב לגמרי, והחליטו לשחזר אותו בסגנון הנאו-קלאסי ולא בסגנון הארט נובו. כיום הרחוב הוא אחד מצירי התחבורה החשובים של ורשה, ובו חנויות ובתי קפה.
שריון לוחות

שריון לוחות הוא שריון גוף העשוי מלוחות פלדה המחוברים זה לזה באמצעות מסמרות, צירים ורצועות עור. שריון הלוחות הומצא באירופה בימי הביניים והעניק ללוחם הלובש אותו הגנה טובה מאוד, מבלי לפגוע בניידות באופן משמעותי. בנוסף להגנה המשופרת שסיפק, שריון זה היה מרשים מאוד בהופעתו: אצילים רבים, בהם מלכים, נהגו להצטייר בדיוקנאות כאשר הם לבושים בשריון לוחות מלא ומקושט; בנוסף, שריונות מקושטים מעוטרים במתכות יקרות הוכנו לטקסים, מצעדים ואירועי ראווה. בשל כך הפך שריון הלוחות לאחד הסמלים המזוהים ביותר עם ימי הביניים האירופאים (לצד החרבות והטירות המבוצרות), והופיע ביצירות אמנות וסרטי קולנוע רבים.

מבנה

אף על פי ששריונות הלוחות נראים מסורבלים וכבדים, הם סיפקו הגנה מקיפה וטובה לאביר בכל חלקי הגוף (כולל גפיים), מבלי לפגוע בניידותו. אביר בשריון מלא יכול היה להילחם, לסייף, לעלות על סוס, ליפול, להתגלגל ולקום ללא בעיות מיוחדות (בניגוד למיתוס הרווח של אבירים שלא יכלו לעלות על סוס או אבירים בשריון שנפלו ולא יכלו לקום).

חלקי השריון

מתחת לשריון הלוחות לבש האביר חליפת עור מרופדת שחוזקה בשריון שרשראות באזורים אסטרטגיים כגון הכתפיים, המפרקים והמפשעה.
חליפת שריון מלאה, בנוסף לשריון הגוף (שהוא בעצמו כלל לוח חזה, לוח גב, ירכית, שוקית, חבקים - שריונות גליליים לגפיים, הגנה על המפרקים והגנה על הכתפיים), כללה גם כפפות שריון (גאונטלטות Gauntlets), מגן צוואר (נקרא Bevor או Gorget), ברדס משריון שרשראות שנחבש מתחת לקסדה ומכסה את הראש והכתפיים (נקרא Coif) וקסדה.
משקלה של חליפת שריון מלאה, כולל ריפוד תחתי, כפפות וקסדה, נע בין 25 ק"ג ל-35 ק"ג, שחולקו באופן שווה למדי על כל הגוף. יוצאת דופן הייתה הקסדה הגדולה (Great Helm) ששקלה לבדה כ-9 ק"ג.

חסרונות

למרות משקלו הרב של השריון (25–30 ק"ג), חסרונותיו העיקריים של השריון היו הקשיים שהוא גרם כאשר לבשו אותו לאורך זמן. השריון היה מחניק ומחמם ביותר, ודרש כושר גופני וסיבולת גבוהה כדי לתפקד בו כראוי. כמו כן, ככל שהשריון היה מתוחכם וכבד יותר, כך לקח זמן רב יותר ללבוש ולפשוט אותו. טיפול בשריון ואחזקתו כנגד חלודה הייתה עסק יקר ובימי הביניים רק אצילים ואבירים יכלו להרשות לעצמם שריון מתכת מתקדם. לוחמים ממעמדות נמוכים יותר רכשו שריונות ישנים וזולים יותר כגון שריוני שרשראות, שריוני קשקשים ואף שריונות עור.
למרות שסיפק הגנה מצוינת כנגד רוב כלי הנשק הקרים, לא יכל שריון הלוחות לעצור קליעים שנורו מנשק חם מתקדם. עובדה זו, בשילוב השתכללות והגברת תפוצת הרובים, הביאה לירידתו משדה הקרב והפיכתו לאלמנט טקסי בלבד.
זברואיד

דוגמאות של הכלאה

בשנת 1815 לורד מורטון זיווג זכר מהמין קואגה (נכחד בשנת 1883) עם סוסת ערמון בעלת שבע שמיניות של דם ערבי, אשר לא זווגה קודם לכן. התוצאה הייתה נקבה בת כלאיים הדומה לשני ההורים". הכלאה זו עוררה את התעניינותו של קוסאר אווארט, גנטיקאי ומרצה לידיעת הטבע מאדינבורו, שהכליא בין זכר זברה לנקבת פוני על מנת לבחון את תאוריית הטלגוניה, תאוריה שטענה כי לבן הזוג הראשון של הנקבה יש השפעה על צאצאיה עם בני זוג מאוחרים יותר. צ'ארלס דרווין נזכר בשנת 1859 בספרו מוצא המינים כי הוא ראה ציורים צבעוניים של בן כלאיים של חמור וזברה, ומזכיר כי את "בת הכלאיים המפורסמת של לורד מורטון מנקבת ערמון וזכר קואגה". דרווין הזכיר את בת הכלאיים המסוימת הזאת שוב בשנת 1868 ב"מגוון של בעלי חיים וצמחים תחת ביות", ומספק הפנייה לכתב העת בו תיאר לורד מורטון לראשונה את ההכלאה. דרווין מזכיר גם בן כלאיים מגן החיות של לונדון, תוצאה של הכלאה בין סוסה לבין זברואיד שהוא הכלאה של חמור זכר ונקבת זברה.
במהלך מלחמת הבורים השנייה הבורים זיווגו בין זברה מהתת-מין Equus quagga chapmani עם פוני על מנת ליצור חיית מסע בעיקר עבור שינוע רובים העמידה למחלת השינה. הבורים קיוו שהכלאה בין זברה העמידה כנגד המחלה שלא כמו הסוס והפוני תיצור בן כלאים עמיד למחלה.
בשנות ה-20 ממשלת ארצות הברית השביחה זורסים על מנת לחקור תורשה וטלגוניה.
במאמר מ-16 ביוני 1973 בניו יורק טיימס מסופר על לידתו של זונקי, הכלאה בין זברה לחמור, בגן החיות התנ"כי שבירושלים.
ב-21 באפריל 2005 נולד בברבדוס לזברה בשם אליסון מתת המין זברה בורצ'לי (Equus quagga burchellii) חמוזברה בשם אלכס.
ב-3 ביולי 2011 נולד חמוזברה בגן החיות בשיאמן שבדרום מזרח סין לאחר שהזברה היחידה במתחם הזדווגה עם חמור ללא התערבות בני אדם.
פרטים נוספים של זונקי נולדו בגן החיות בפירנצה ב-2013 ובגן חיות במקסיקו ב-2014.
בראנון בראגה

על הסף

עוד בטרם בוטלה הסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", בראגה החל לפתח סדרת מדע בדיוני חדשה של CBS בשם "על הסף" (במקור: "Threshold"), אשר שודרה לראשונה בספטמבר 2005. בראגה הקים חברת הפקות משלו, "בראגה הפקות", כדי להקל על פרויקט זה. עלילת הסדרה מתרחשת בימינו אנו, ומתמקדת בקבוצה של מומחים אשר חוקרים ספינת חלל זרה שהתגלתה באוקיינוס האטלנטי. הסדרה שובצה, בתחילה, בימי שישי, אבל עברה ליום שלישי בניסיון לשפר את הרייטינג שלה. מאמץ זה לא הצליח, ו-CBS ביטלה את הסדרה בנובמבר 2005.
The concept of Threshold was created by David S. Goyer (co-writer of Batman Begins, writer or co-writer of the Blade films, director of Blade: Trinity) and David Heyman (producer of the Harry Potter films). Threshold did earn some good reviews during its run, including four out of four stars from 'USA Today'.[5]
את הרעיון של "על הסף יצרו דייוויד ס. גויר (מכותבי "באטמן מתחיל"; מכותבי סדרת סרטי "בלייד"; אשר ביים את "בלייד: טריניטי". ) ודייוויד היימן (מפיק סרטי "הארי פוטר"). "על הסף" זכתה במספר ביקורות חיוביות במהלך התקופה בה שודרה, לרבות ארבעה מתוך ארבעה כוכבים מ-"USA Today".‏

24 (עונות 7–8)

בראנון בראגה שימש כמפיק בפועל בסדרה הפעולה של רשת פוקס, "24", וכתב מספר פרקים עבור עונות 7–8.

פלאש פורוורד

בראנון בראגה, יחד עם דייוויד ס. גויר, יצרו את סדרת המדע בדיוני "פלאש פורוורד" בהפקת רשת "ABC", בה שימשו גם כמפיקים בפועל. הסדרה הותאמה לטלוויזיה על פי רומן מאת רוברט סוייר באותו השם, ועלתה לשידור לראשונה ב-24 בספטמבר 2009. בראגה וגויר כתבו יחד את פרק הפיילוט, ששמו "No More Good Days", כאשר בראגה, גויר וסוייר חלקו יחד מועמדות לפרס הוגו עבור ההצגה הדרמטית הטובה ביותר. בראגה נותר מחויב בחוזה לסדרה "24", ולפיכך לא היה זמין לעבוד כראש צוות הכותבים עבור "פלאש פורוורד", כאשר הפיילוט הוזמן כסדרה. ב-13 במאי 2010 דווח כי "פלאש פורוורד" לא תחודש לעונה שנייה. התוכנית בוטלה עקב קשיים רבים.

תגובות וביקורות

יחד עם ראש זיכיון "מסע בין כוכבים" ואחד מיוצרי "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" ריק ברמן, ביקורות רבות מצד מעריצי הסדרה הופנו כלפי בראגה, במיוחד בכל קשור לתפקידו על הסדרות "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" ו-"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". בתגובה להאשמות מצד מעריצי "מסע בין כוכבים", שהוא היה אחראי לירידה ברייטינג של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" אשר הביא, בסופו של דבר, לביטולה של הסדרה, בראגה הגיב:
"זה לא דבר שנעים לחשוב על עצמך [כמי ש] אשם. ישנם גורמים אחרים שהיו מעורבים במסע בין כוכבים שהפחיתו את משיכת הקהל שלה לאורך השנים, אבל [...] אני אקח החלק באשמתי באופן יצירתי. זה כמעט בלתי אפשרי בשבילי לשבת כאן ולומר 'כן, עשיתי את זה, את זה, וזה לא בסדר' ואני בהחלט לא הולך להסתכל באינטרנט מה שהמעריצים חושבים, כי זה יהיה כואב מדי. אבל תן לי קצת יותר זמן [ו] אני בטוח שאני אוכל להסתכל אחורה ולהבין מה עשיתי לא בסדר".