google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב ולר

שירות צבאי

ולר למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד, בוגר מחזור מ"א, פלוגת ארז (1995-1991). התגייס לצה"ל בשנת 1995, התנדב לצנחנים והתקבל לפלנ"ט צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים חזר לפלנ"ט ומונה למפקד צוות. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הפלוגה ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדודי החטיבה. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט צנחנים בין השנים 2002–2003, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בהמשך שימש כסגן מפקד יחידת דובדבן. לאחר מכן מונה למפקד מחזור "מצדה" בבא"ח צנחנים.
בשנת 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף גדס"ר במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. באוקטובר 2012 מונה למפקד גדוד 202, ושימש בתפקיד עד אוקטובר 2014, הוא הוביל את הגדוד בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. בסיום תפקידו יצא ללימודים. לאחר חזרתו מונה לסגן מפקד חטיבת הצנחנים בין השנים 2015–2016. ביולי 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציוני ובמקביל למפקד בא"פ אליקים, ושימש בתפקידיו עד שנת 2018. בשנת 2018 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה. ב-17 בספטמבר 2018 הוחלט על מינויו לנספח צה"ל בסין.
ליטופטרנה

מאפיינים

מינים מסדרה זו התאפיינו בגפיים שבהן פחות מחמש אצבעות, לעיתים אף אצבע אחת כמו הסוס. משמעות השם היא "קרסול פשוט" כיון שעצמות הקרסול של מיני הסדרה התפתחו להתאמה לניידות ולמהירות גבוהות.
מיני הסדרה שהיו אוכלי צמחים, נפוצו ברחבי דרום אמריקה והיו אנדמיים לה.

אבולוציה

בעבר שלטה הסברה כי הסדרה התפתחה מסדרת הקונדילרסים שנכחדה, או ששתיהן התפתחו מאותו מקור, אולם כיום מרבית המדענים סבורים כי ההתפחות הייתה בנפרד ולכן כיום הסדרה ממוינת תחת העל-סדרה מרידיונגולטיים.
הסדרה התפתחה במה שמכונה "בידוד מזהיר", כשדרום אמריקה הייתה מנותקת מיבשות אחרות לאחר פיצולה של גונדוונה, דבר שאפשר את התפתחותם של מינים, ללא איום של טורפים או מתחרים מאזורים אחרים.
Ŝ

Ŝ (אות קטנה: ŝ; שם האות ŝo, שׁוֹ) היא האות העשרים-ושלוש באלפבית של שפת האספרנטו, והיא אחת מ-6 האותיות עם סימנים דיאקריטים באספרנטו (ĉ ,ĝ ,ĥ ,ĵ ,ŝ ,ŭ). היא מייצגת את הצליל \ʃ\ (כמו ש בשלום).
Ŝ מבוססת על האות הלטינית S, בתוספת גג. ביוניקוד, ערכה של האות הגדולה Ŝ הוא U+015C, וערכה של האות הקטנה ŝ הוא U+015D. במקרים שבהם לא ניתן להקליד סימנים דיאקריטים במקלדת, מקובל לייצג את האות בצירוף sh או sx (האחרון מקובל יותר).
לאות יש סימן דיאקריטי מכיוון שלאות s באנגלית וגם בשפות שונות, יש שתי משמעויות פונטיות: \s\ וגם \ʃ\. מכיוון שהצורה הראשונה נפוצה יותר, החליט זמנהוף, כי האות s תייצג את הצליל \s\, והצליל \ʃ\ ייוצג באות ŝ.
האות משמשת גם ברומאניזציה של הכתב הקירילי, ומייצגת את האות הרוסית Щ.
ארז עובד

קריירת משחק

ארז סיים בשנת 2012 את לימודיו בתיכון לאומנויות בירושלים במגמת תיאטרון, במהלך הלימודים למד משחק מול מצלמה אצל ליאת ביין ולאחר שירות צבאי מלא החל ללמוד משחק במסלול התלת שנתי במכללת סמינר הקיבוצים. בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "כבודו" את דמותו של שי, יצירתם של רוני ניניו ושלמה משיח, שעלתה לשידור בשידורי YES בתחילת 2017.
בשנת 2019 החל לשחק בסרט הקצר של יוסי מדווד שאורכו 17 דקות "ירח שועלים " בתפקיד דניאל.
Yes Sir, I Can Boogie

הפקה

השיר נכתב על ידי פרנק דוסטל ורולף סוג'ה, והופק על ידי סוג'ה. שיר דיסקו סטנדרטי זה היה ללהיט גדול בכל רחבי אירופה והפך לסינגל היחיד של הצמד שהגיע למקום ראשון בבריטניה, כששהה בראש מצעד הפזמונים שם במשך שבוע אחד במהלך אוקטובר 1977. הסינגל לא צעד במצעדי פזמונים בארצות הברית, למרות שהושמע במגוון תחנות. הסינגל הוא אחד מ-10 סינגלים של כל הזמנים שמכרו 15 מיליון (או יותר) עותקים ברחבי העולם, כשהוא כרגע עומד על מספר 7 ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם סך משוער של 18 מיליון עותקים.
באקארה היו רקדניות פלמנקו ספרדיות בשם מייטה מטאוס ומריה מנדיולה, שרקדו פלמנקו ושרו שירים מסורתיים לתיירים בפורט אוונטורה עד שהוחתמו על ידי ליאון דין, מנהל מחברת RCA Records.
חורבת מנוח

חורבת מנוח היא חורבה עתיקה, הנמצאת בנגב הצפוני-מערבי, מדרום מזרח לאופקים.
ראשיתה של חורבת מנוח בתקופה הביזנטית, אך יש ממצאים ארכאולוגיים לפעילות גם בתקופה ההלניסטית. המקום היה פעיל ומיושב, גם בתקופה הישראלית.
בתוך חורבת מנוח ישנם שני אתרים עיקריים: תל מנוח ובארות מנוח. בארות מנוח הם קבוצה של בארות עתיקים מתקופות קדומות, הנמצאות באפיקו של נחל מנוח. תל מנוח הוא המקום בו נעשתה כל הפעילות בתקופות הללו, ובו נמצאו ממצאים ארכאולוגיים כגון: מבני אבן, חרסים ואבני פסיפס, בסיסים וכותרות (של עמודים) ועוד.
יאסר אל-שהראני

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
במאי 2018, אל-שהראני זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018 אשר התקיים ברוסיה.

השתתפותו במדיה

אל-שהראני מופיע לצד ליונל מסי בעטיפת המשחק FIFA 16 של אזור המזרח התיכון.
גנימדס

במיתולוגיה היוונית, גנימדס (ביוונית: Γανυμήδης) (ובאנגלית Ganymede) היה בנו של טרוס מלך טרויה, ונער יפה תואר. זאוס  ראה את גנימדס  עם כלביו ושומריו בעת ציד ליד הרי אידה, התאהב בו ושלח עיט שיביא אותו לאולימפוס. על פי גרסה אחרת זאוס היה העיט בעצמו גנימדס הפך להיות  משרת האלים באולימפוס ומגיש הנקטר לאלים, וזאת לאחר שהבה, מי שהייתה נושאת הגביע לאלים, התחתנה עם הרקולס .כפיצוי לאבדן בנו, שלח זאוס לטרוס זוג סוסים בני אלמוות.
מלאכתו של גנימדס בעולם האלים מתקשרת אצל בני האדם לגאותו של הנילוס. סימניו של גנימדס הם חישוק ברזל-צעצוע של נער ותרנגול-מתנת אוהב

שירה

הומרוס, וירגיליוס אובידיוס ומשוררים אחרים כתבו על הדמויות המיתולוגיות, על האלים ובני האדם, על הקשרים ביניהם ועל שינויי הצורה שחלו בהם.
הומרוס באיליאדה, מתאר את גנימדס כיפה ביותר מבין בני התמותה:
היו בני טרוס השלשה בנים תמימים גבורים:
אילוס ואסרק וגנימדס   הדומה לאלים,
אין איש בארץ ליפי כמוהו בין כל בני תמותה,
אותו גזלו האלים להיות לזאוס למוזג,
בשל מראהו היפה, כי ישכן עם יתר האלים.
— איליאדה / הומרוס / תרגם שאול טשרניחובסקי. שיר עשרים:מלחמת האלים, שורות 231-235

אמנות

המיתוס על חטיפתו של גנימדס הפך לאחד הנושאים הפופולריים באמנות יוון העתיקה. באמנות הרנסנס, בציוריהם של רמברנדט, רובנס וציירים רבים אחרים וכן בפיסול ובכדים מעוטרים.
המטמורפוזה של גנימדס הייתה הפיכת אדם לאלמותי ובעל נעורי נצח.
גנימדס הוצג לעיתים קרובות כאל של אהבה הומוארוטית. המיתוס של זאוס  וגנימדס  היווה מודל למנהג חברתי של פדרסטיה ביוון העתיקה - מערכת יחסי חונכות וארוטיקה בין מבוגר למתבגר.
במחזה  של אוריפידס, "הקיקלופ", מסופר על פוליפמוס הקיקלופ אשר שתה לשוכרה, לאחר שאודיסאוס שיכר אותו כדי להינצל ממאורתו.
ברגעי השיכרות של הקיקלופ, הוא אומר: "אלות החן האלה מתחילות איתי... די! לא אשק לכן, עם גנימדס זה אשכב, כי הוא הכי יפה, ובסך הכל אני אוהב זכרים יותר מנקבות".
על שמו של גנימדס נקרא ירחו הגדול ביותר של כוכב הלכת צדק (אשר בלועזית קרוי יופיטר, מקבילו הרומי של זאוס) – גנימד.
יוסף חברוני

ביוגרפיה

נולד בירושלים לזהבה וליצחק (איצק'ה) חברוני שכיהן כמנהל ישיבת חברון. סבו הוא הרב משה חברוני ראש ישיבת חברון.
למד בישיבת עטרת ישראל. למד כמה שנים אצל הרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק, שאותו הוא רואה כרבו המובהק בלימוד. בחורף תשנ"ח מונה לר"מ בישיבה ובג' בתשרי ה'תש"ס הוכתר כראש ישיבה כממלא מקומו של סבו הרב משה חברוני.
מכהן לצד הרב שלמה כץ, הרב דוד כהן והרב משה מרדכי פרבשטין.
הרב חברוני מוסר שיעור יומי לתלמידי שיעור א'. הוא מנהל את ענייניה הכספיים של הישיבה.
נשוי לשרה ואב לשישה, מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים.
ביוכימיה קלינית

ביוכימיה קלינית (ידועה גם בשם  פתולוגיה כימית, כימיה קלינית או ביוכימיה רפואית) היא אחת ממקצועות המעבדה הרפואית והעוסקת בדרך כלל באבחון מחלות על ידי בדיקה מעבדתית של נוזלי גוף או מיצויי רקמות ותאים למטרות אבחון וטיפול. זוהי צורה יישומית של תחום הביוכימיה.
בדיקות המעבדה כלולות בביוכימיה הקלינית המתבצעות על סוגי נוזלים ורקמות גוף שונות ובעיקר על דגימות סרום או פלסמה או על שתן. ברוב המעבדות הרפואיות מכשור אנליטי אוטומטי המאפשר להן להתמודד ביעילות עם עומסי העבודה הגבוהים האופייניים למעבדות בתי חולים וקופות חולים. הבדיקות האנליטיות מתבצעות תוך פיקוח צמוד ועוברות בדיקות בקרת איכות קפדנית.
מקצוע הביוכימיה הקלינית נחשב לאחד ממקצועת המשנה של המעבדה הרפואית על פי התקנות.

רקע

מקורה של הדיסציפלינה בסוף המאה ה-19 עם הכנסת השימוש בתגובות כימיות פשוטות לבדיקת רכיבים שונים של דם ושתן. בעשורים הבאים מאז, יושמו טכניקות רבות נוספות, ככל שהמדע והטכנולוגיה התקדמו, לרבות השימוש במדידת פעילויות של אנזימים, ספקטרופוטומטר, אלקטרופורזה, אימונואסיי וכו'. קיימות כיום  בדיקות דם ובדיקות שתן רבות עם יכולות אבחון מגוונות.

הפקת דגימות סרום ופלסמה

דגימות סרום במעבדה מופקות על ידי סרכוז דגימות הדם המתקבלות על ידי פלבוטומיסטים  בסרכזת (צנטריפוגה), אשר משקיעה את תאי דם וטסיות הדם בעלי הצפיפות הגבוהה יותר לתחתית מבחנת הסרכוז, כאשר הנוזל העליון הוא הסרום המונח מעל לתאים המושקעים. צעד ראשוני זה לפני ביצוע האנליזה נכלל לאחרונה במכשירים הפועלים בעקרון של "מערכת משולבת". פלסמה דומה לסרום, אלא שהיא מתקבלת על ידי סרכוז הדם ללא תהליך הקרישה. הפלסמה, מתקבלת על ידי סרכוז לפני שהקרישה מתרחשת.  סוג הבדיקה הנדרשת מכתיב את סוג הדגימה שבו ישתמשו.
דגימות דם נאספות בעיקר בתחנת איסוף ומרפאות של קופות חולים, או במרפאות חוץ של בתי חולים או במחלקות האשפוז של בתי חולים לרבות מחדר המיון. כמו כן נאספות דגימות דם במעבדות פרטיות, מוקדי רפואה חיצוניים, טרם מד"א וכו'.
שירות אבטחת המדינה המיוחד (גאורגיה)

היסטוריה

קודמו של השירות היה שירות האבטחה הממשלתי (საქართველოს რესპუბლიკის სამთავრობო დაცვის სამსახური) שנוצר ב-23 ביוני 1994 על בסיס מינהל האבטחה הממשלתי של המשרד לביטחון המדינה. ב-20 בפברואר 1996 אימצה הסוכנות את שמה הנוכחי בהתאם לחוק "אודות שירות אבטחת המדינה המיוחד".
בשנת 1998 הוטל על הסוכנות להעניק שירותי אבטחה ומתן ביטחון שוטף לפרויקטים בתחום האנרגיה בגאורגיה, כגון צינור הנפט באקו–טביליסי–ג' ייחאן. משימה זו הועברה לידי המחלקה הראשית להגנה על צינורות אסטרטגיים של משרד הפנים ב-1 בינואר 2006.
הסוכנות איבדה שבעה אנשי צוות במילוי תפקידם. שניים נהרגו במתקפה על שיירת הנשיא אדוארד שוורדנדזה בטביליסי ב-9 בפברואר 1998.
ג'יימס בטשלר סאמנר

חייו

סאמנר נולד בקנטון, מסצ'וסטס, לצ'ארלס סאמנר ואליזבת' ראנד קלי. אבותיו היו פוריטנים, שהגיעו לאמריקה מביסטר שבאנגליה ב-1636, והתיישבו בבוסטון. בבית הספר, סאמנר הצעיר השתעמם כמעט מכל מקצוע, למעט כימיה ופיזיקה. בתאונת ציד בגיל 17 איבד את ידו השמאלית, וסאמנר, שהיה שמאלי, נאלץ ללמוד להשתמש בידו הימנית. אובדן ידו דחף אותו לניסיון להצטיין במגוון סוגי ספורט, כמו טניס, סקי, החלקה על הקרח, ביליארד וקליעה למטרה.
סאמנר החל בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת הארוורד ב-1906, וסיים ב-1910 עם תואר בכימיה. לאחר תקופה קצרה בה עבד במפעל האריגה של דודו, קיבל משרת הוראה במאונט אליסון קולג' בסאקוויל, ניו ברנזוויק, קנדה. לאחר מכן עבד תקופה קצרה כעוזר מחקר במכון הפוליטכני ווסטר. בשנת 1912 החל בלימודי ביוכימיה בבית הספר לרפואה של הארוורד, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1914, בהנחיית אוטו פולין. לאחר סיום לימודיו קיבל משרת פרופסור משנה (assistant professor) לביוכימיה באוניברסיטת קורנל באית'קה, ניו-יורק. ב-1915 נישא לסיד ריקטס, שלמדה באותה עת בבית הספר לרפואה בקורנל והפכה להיות סופרת, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. ב-1930 התגרשו.

מחקר

בקורנל החל סאמנר לנסות לבודד אנזימים בצורתם הטהורה, דבר שלא נעשה עד אז. הוא התמקד באנזים אוראז, המפרק שתנן לפחמן דו-חמצני ואמוניה. שנים רבות מחקרו לא נשא פרי, אך לבסוף, ב-1926, הצליח לבודד ולגבש את האוראז. באמצעות בדיקות כימיות הצליח סאמנר להוכיח כי אוראז טהור הוא חלבון. הייתה זו ההוכחה הניסיונית הראשונה לכך שאנזים הוא חלבון, דבר שלא היה ברור באותה עת.
בעקבות הצלחתו המחקרית, זכה לדרגת פרופסור מן המניין בקורנל ב-1929. ב-1937 הצליח לבודד ולגבש אנזים שני, קטלאז, אנזים נפוץ ביותר, האחראי על פירוק מי חמצן למים וחמצן. במקביל, ג'ון הווארד נורתרופ באוניברסיטת רוקפלר (מכון רוקפלר דאז) הצליח לגבש אנזימים בשיטות דמות, החל ב-1929 עם פפסין. הצלחתו זו הראתה כי סאמנר מצא שיטת גיבוש כללית לאנזימים, וכי האנזימים כולם הם חלבונים. שנים לאחר תגליות אלה, ב-1981, גילו תומאס צ'ק וסידני אלטמן כי קיימים אנזימים שאינם עשויים מחלבונים, אלא מ-RNA; מולקולות אלה קיבלו את השם ריבוזים, והשם "אנזים" משמש כיום לזרזים מבוססי חלבון. צ'ק ואלטמן זכו בפרס נובל לכימיה בשנת 1989 על תגליתם זו.
ב-1946 קיבל סאמנר את פרס נובל לכימיה, יחד עם ג'ון הווארד נורתרופ וונדל מרדית' סטנלי (מחצית לסאמנר, רבע לנורתרופ, ורבע לסטנלי). ב-1948 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים, וב-1949 לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
סאמנר נפטר מסרטן בגיל 67, ב-12 באוגוסט 1955.
מחלת רנו

טיפול

טיפול שמרני הכולל שמירה על כפות ידיים חמות, למשל על ידי לבישת כפפות חמות, ואם זה לא עוזר, עוברים לטיפול תרופתי הגורם להרחבה של כלי דם, כגון שימוש בתרופה אמלודיפין ממשפחת התרופות חוסמי תעלות סידן.
יש להימנע ככל הניתן משימוש בחוסמי בטא שכן הם גורמים לכיווץ כלי דם ועלולים להחמיר את מחלת רנו.
פרונויה (תופעה פסיכיאטרית)

פרונויה (בלועזית: Pronoia) היא תופעה פסיכוטית הפוכה לפרנויה, שבה אדם חש שאנשים או ישויות רבות כח (אלים, ממשלות) פועלים לטובתו. האדם חושד שהעולם קושר קונספירציה לפעול למענו.
המושג הופיע לראשונה ב-1982 במאמר של ד"ר פרד ה. גולדנר שפורסם בכתב העת האקדמי Social Problems. המאמר הוזכר בעיתונים מובילים בארצות הברית, כמו "פסיכולוגיה היום", "ניו יורק דיילי ניוז", "וול סטריט ג'ורנל" ועיתונים נוספים. ב-1994 הוקדש גיליון של מגזין וויירד בבריטניה לתופעת "זיפי" (Zippie - תופעה בה אדם מבצע דברים ללא תמורה, מושג שנועד לתאר תומכי תרבות חופשית), ובהקשר לכך התייחס לפרונויה כתחושה של האדם שהאחרים קושרים קשר לסייע לו מאחורי גבו.
סועאד זכי

קורות חייה

משפחתה השתייכה למעמד הבינוני, אביה היה דיין. זכי למדה נגינה בידי שניים מהמוזיקאים המפורסמים ביותר באותה תקופה: דאוד חוסני וזכריא אחמד. זכי ביצעה כמה משיריו של ריאד אל סונבאטי, אחד המוזיקאים המצריים הבולטים ביותר בתקופה זו. תחנת הרדיו הממלכתית של קהיר, שהוקמה בשנת 1934, הרבתה להשמיע את שיריה. זכי שיתפה פעולה עם נגן הקאנון מוחמד אל-עקאד, והשניים הופיעו יחד במקומות רבים, ביניהם חיפה (בהזמנת ראש עיריית חיפה חסן שוכרי). בתחילת שנות הארבעים הם התחתנו ובשנת 1944 נולד להם בן, משה. בשנת 1950 עזב מוחמד אל-עקאד את מצריים ועבר לארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן הם התגרשו. באותה שנה, עלתה סועאד זכי למדינת ישראל יחד עם בנה. בישראל עבדה זכי בקול ישראל בערבית כזמרת, אך מכיוון שהייתה זקוקה להכנסה נוספת החלה לעבוד כמנהלת מזנון וכמנקה בבנק החקלאות לישראל. בשנת 1983, לאחר מות אשתו השנייה של מוחמד אל-עקאד, נסעה סועאד לביקור בניו יורק. השניים נפגשו והחליטו לחדש את נישואיהם. בשנת 1988 הזוג החליט לעלות למדינת ישראל, והם עברו לגור בחיפה. בשנת 1993 נפטר מוחמד אל-עקאד ונקבר בבית הקברות המוסלמי בעיר. סועאד זכי נפטרה בשנת 2005 ונקברה בטירת הכרמל.
נכדה אורי זכי, הוא פעיל זכויות אדם, לשעבר מנכ"ל בצלם בארצות הברית ונציג Human Rights Watch, וכעת נשיא ועידת מרצ ומנהל המחלקה למפעלים ציוניים בהסתדרות הציונית העולמית, וכן בן זוגה של חברת הכנסת תמר זנדברג.
BNT 2

ערוץ שני בבולגריה

על פי החלטת מועצת השרים של בולגריה ל"א 189 ב-18 במאי 1974, הוקם ערוץ טלוויזיה נוסף בבולגריה שהחל לשדר ב-9 בספטמבר 1975.
בשנת 1999 הוחלט במועצת השרים של בולגריה כי רשת הטלוויזיה הלאומית השנייה תופרט. עקב כך בשעה 21:10 ב-31 במאי 2000 נפרד הערוץ מצופיו לאחר 25 שנות שידור, עם שידור סרט הפרידה "BNT 2 - זיכרון", ו-40 דקות אחרי השעה חצות הסתיימו השידורים רשמית. ב-1 ביוני 2000 החלו השידורים הפרטיים בערוץ.
בסתיו 2007 נודע כי ב-BNT מתכננים לחדש את שידורי הערוץ השני, דבר שאכן קרה ב-16 באוקטובר 2011.
כובע סמט

כובע סַמֶט (בכתיב יידישאי - סאמעט) הוא כובע שחור, עשוי לבד מפרוות בונים או ארנבות, שאותו חובשים בחלק ניכר מהחצרות החסידיות. מקור השם ביידיש, שבה "סאמעט הוט" (נהגה: samet hit) משמעותו כובע קטיפה. נקרא גם "ביבער הוט", דהיינו כובע מפרוות בונים.

מקור הכובע

כובע הסמט לסוגיו היה מקובל בקרב יהודי אירופה במאות ה-18 וה-19. כמה מקורות דרשו שהמילה סמע"ט היא ראשי תיבות: סור מרע עשה טוב.

סוגים

לכובע שני סוגים עיקריים: גבוה ("הויעכער"), ונמוך או שטוח ("פלאטשיגער").

"א הויעכער סאמעט/ביבער הוט" - הסאמעט הגבוה

הוא כובע בעל תיתורה עגולה שקצותיה מוגבהים ומצופים סרט מבד ריפס. כיפת הכובע היא עגולה וגבוהה וישרה בחלקה העליון, כשחלקה התחתון מצופה בסרט רחב מבד ריפס עם דיגום בצורת עניבת פרפר. רוב חסידויות הונגריה וגליציה, חובשים כובע זה בימי החול וצעירים רווקים חובשים אותו גם בשבתות וחגי ישראל.
אצל רוב החסידויות נמצא דיגום הפרפר שעל הסרט שסביב כיפת הכובע (המכונה "שלייף") בצד שמאל, ואילו אצל חסידי ויז'ניץ הפרפר נמצא מצד ימין. על פי גרסה אחת הסיבה לכך נובעת מכך שהאדמו"ר הזקן מויז'ניץ פגש בהזדמנות כומר נוצרי שחבש כובע זהה וכדי שלא להתדמות לו סובב את כובעו משום "בחוקותיהם לא תלכו". סיבה נוספת היא קבלית ובאה להגביר את הימין על השמאל.
על פי רוב, התיתורה של הכובע היא צרה, אולם רבנים ואדמו"רים נוהגים ללכת עם תיתורה רחבה יותר כשהשלייף בנוי בצורת פסים ולא בצורת פרפר. כובע זה מכונה גם "א רעבישע הוט" - כובע רבנים.

"א סופר קאפלוטש" - כובע סופר

מכונה גם "א ברייטע ביבער הוט" (ביידיש: כובע קטיפת בונים רחב) על שם התיתורה הרחבה שלו, או "סוּפֶּר" על שם חברת גראנד סופריור הצ'כית שייצרה את הכובע במאה העשרים. זהו כובע קטיפה, אולם הוא נמוך מאוד ורחב שוליים, והשלייף שלו מורכב תמיד מפסים ולא מפרפר.
במאות ה-18, ה-19 ותחילת המאה ה-20 היה זה הכובע האופייני ליהודים בגליציה והונגריה. כיום הוא מאפיין גם את חסידויות ירושלים ובני היישוב הישן והעדה החרדית. חלק מחסידי סאטמר ושאר החסידיות יוצאות הונגריה בברוקלין, בניו יורק רבתי ובאירופה, חובשים אף הם כובע זה ויש צעירים לא נשואים החובשים הומבורג בימי החול, וסופר בשבתות וחגים.
אלברט הופמן

קורות חייו

נולד בעיר באדן שבשווייץ, ולמד כימיה באוניברסיטת ציריך.
מחקרו בנוגע לחומצה ליסרגית הוביל בסופו של דבר ליצירת החומר LSD-25 בשנת 1938.

גילוי ה-LSD

חמש שנים לאחר סינתוז ה-LSD, ב-16 באפריל 1943, חזר הופמן אל החומר שכמעט נשכח ואז גילה לראשונה את השפעותיו הפסיכדליות של ה-LSD, לאחר שבטעות הגיע מעט מן החומר לעור ידיו. מאחר שהופמן לבש כפפות, הוא הבין כי החומר עוצמתי ביותר. שלושה ימים מאוחר יותר, ב-19 באפריל 1943, החליט הופמן לעשות שימוש מכוון בחומר. במעבדתו שתה כוס מים בה היו 250 מיקרוגרם LSD, כמות גדולה ביותר ולאחר שהחל להרגיש את התחושה הפסיכדלית של הסם החל לרכב הביתה באופניים. זה נחשב ל"טריפ האסיד" הראשון בהיסטוריה. כשהגיע הביתה, חווה הזיות חזקות (מה שידוע כטריפ רע), כתוצאה משימוש בכמות גדולה מדי. רופא בדק את הופמן ולא התרשם מדבר חריג פרט לאישונים מורחבים ומצב אדרנרגי. הוא המליץ להשאיר את הופמן בחדר לבד ולאחר שחלק מכמות הסם הופרשה החל אלברט הופמן להרגיש "טריפ טוב".
לאורך השנים נטל הופמן את החומר עשרות פעמים.
LSD נוסה גם על בעלי חיים, וכך נקבעה מידת רעילותו (LD50) ונזקים נוספים אפשריים. בתחילת דרכו שימש החומר כתרופת עזר בפסיכואנליזה ופסיכותרפיה, אך לאחר שגלש החומר לרחוב הופסקה הפצתו על ידי חברת סנדוז, בשנת 1965.
הופמן נפגש עם אנשי רוח רבים שעברו "חוויות מיסטיות" כתוצאה משימוש ב-LSD, בהם ד"ר טימותי לירי (מרצה לפסיכולוגיה), ד"ר רודולף גלפקה, ד"ר וולטר ווגט, ארנסט יונגר ואלדוס האקסלי.
לאחר שהתפרסם, חקר הופמן סמים פסיכדליים אחרים כמו קקטוס המסקלין, סלוויה דיווינורום ופטריות פסילוסיבין. בין השאר בודד מהפטריה הפסיכואקטיבית ארגוט, את המת'ארג'ין (methergine), המסייע בטיפול בדימומים לאחר לידה.
הופמן הדגיש במהלך חייו כי המצאתו נועדה לטיפול במחלות נפש, וכל המשתמש בה לצורכי הזיה, עושה זאת על דעתו בלבד.
הופמן נפטר ב-29 באפריל 2008 בגיל 102 כתוצאה מהתקף לב.
צזאר קוניקוב

ביוגרפיה

נולד בשנת 1909 בעיר רוסטוב על הדון במשפחה יהודית מתבוללת. אביו היה מהנדס מכונות ואמו - עקרת בית. בשנת 1918, במהלך מלחמת האזרחים, נמלטה המשפחה מהעיר מפני הצבא הלבן המתקרב ועברה לבקו. בשנת 1925 עברו למוסקבה. בשנת 1928 התגייס צזאר קוניקוב לחיל הים של ברית המועצות ושירת בו במשך שנתיים. לאחר סיום השירות התקבל ללימודי הנדסת מכונות באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בתום הלימודים עבד כמהנדס ולאחר מכן כטכנולוג ראשי באחד המפעלים במוסקבה. 
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941, התנדב לשירות בצבא האדום (למרות שבשל תפקידו היה אמור להיות פטור מגיוס). בתחילת שירותו שובץ כקצין פוליטי ביחידת חיל הים, אך בהמשך, לפי בקשתו, התמנה לתפקיד פיקודי. הא פיקד על יחידת ספינות המשמר שלחמה בים האזוב ליד חופי מריאופול וטגנרוג. בשנת 1942, לאחר נסיגת הצבא האדום מחופי הים האזוב, פוצצו הספינות ומאנשי צוות הספינות ומחיילים נוספים אורגן גדוד נחתים. קוניקוב מונה למפקד הגדוד. 
בתחילת 1943 תכנן הפיקוד הסובייטי מבצע לשחרור העיר נובורוסייסק. לפי התכנון כוח ההשתלטות העיקרי (חטיבת חיל רגלים וגדוד שריון) היה אמור לנחות מן הים צפונית לעיר, לתפוס ראש גשר וממנו להתחיל מתקפה על העיר. כדי להטעות את הגרמנים הוחלט על נחיתת כוח נוסף, קטן יותר, מדרומית לעיר. כוח זה היה אמור להיות כוח ההסחה, אשר יגרום לגרמנים לפצל את כוחותיהם. צזאר קוניקוב מונה למפקד כוח ההסחה (שכלל כ 270 חיילים).
בליל שבין 2 ל 3 בפברואר 1943 הונחתה היחידה בפיקודו של קוניקוב על החוף. הנחיתה בוצעה בהצלחה מלאה. החיילים השתלטו על  עמדות גרמניות על החוף תוך אבדות מעטות (הורג וכמה פצועים). עם עלות השחר התעשתו הגרמנים והחלו לתקוף את הכוח של קוניקוב. חייליו עמדו בגבורה בכל התקפות האויב. בסוף היום הוביל קוניקוב התקפת נגד, שבמהלכה השתלטו חייליו על עמדת תותחים גרמנים. לאחר ההשתלטות הפעילו את תותחי השלל נגד הגרמנים. 
בינתיים, המבצע לנחיתת הכוח העיקרי (מצפון לנובורוסייסק) הסתבך ונכשל. הגרמנים הצליחו להדוף את כוח הנחיתה הסובייטי. מפקד המבצע נאלץ לשנות את התוכנית המקורית  - מעתה היחידה של צזאר קוניקוב הפכה מכוח ההסחה לכוח העיקרי. ספינות חיל הים החלו להזרים הספקה ותגבורות לשטח שנכבש על ידי חייליו של קוניקוב.
צזאר קוניקוב המשיך לפקד על כל הכוחות בשטח הנחיתה עד ל-12 בפברואר, אז נפצע קשה מרסיסי פגז. הוא פונה מהאזור על ידי ספינה לעיר גלנדז'יק. כעבור יומיים מת מפצעיו בבית החולים.
אברהם בן מרדכי הלוי

אברהם בן מרדכי הלוי (בערך ה'ת"י, 1650 - ה'תע"ב, 1712) היה מרבני מצרים במאה ה-17. מחבר שו"ת גינת ורדים וספר "גן המלך".
חורבת שמע

חורבת שמע הוא אתר ארכאולוגי הנמצא בהר מירון ובו שרידי עיר תלמודית. מקובל לזהות את המקום עם תקוע הגלילית.

זיהוי האתר

החוקר ישעיהו פרס סבר בזמנו, שהמקום הוא כפר שמי הנזכר בתלמוד הירושלמי, אלא שדעה זו אינה מקובלת. כיום מקובל לזהות את המקום עם תקוע הגלילית (להבדיל מתקוע שבגבול מדבר יהודה, מולדת הנביא עמוס). עליה נאמר בתלמוד בשל שפע זיתיה: "תקוע אלפא לשמן (מנחות פ"ה, ע"ב), דהיינו, בעסקי שמנים היא הראשונה. או - "אוכלין בזיתים עד שיכלה אחרון שבתקוע", שהרי תקוע היא בצפון וזיתיה מבשילים במאוחר.

שרידים היסטוריים

במקום שרידים של מאוזוליאום, ושרידי בית-הכנסת. כבר במאה ה-16 נתגלו שרידי בית-כנסת עתיק במקום. בחפירות ארכאולוגיות נחשפו במקום מערות, גתות ושרידי מבנים. הבניין בנוי לרוחב ושונה מבתי-הכנסת האחרים שבגליל. ראשיתו, במאות השנייה והשלישית-לספירה, אז חרב כנראה ברעידת אדמה, נבנה שוב ותיפקד במאות הרביעית והחמישית, עד להריסתו במאה השישית ברעש נוסף. על משקוף פתחו חקוקה דמות נשר. מדרגות היורדות למרחב בית הכנסת מובילות, ככל הנראה, למקום בו שכנה עזרת הנשים. בפנים מצויים שרידי טורי עמודים המשרטטים את המקום בו הוצב ארון הקודש. באתר שער נוסף עם משקוף מעוטר במנורה בת שבעה קנים, וכן ספסל אבן ששימש את המתפללים ושרידי מקווה ששכן בתוך בית הכנסת עצמו.
בחזית בית הכנסת מבנה בן שתי קומות שאורכו כארבעה מטרים. זהו מבנה קבורה, שבקומתו הראשונה מצויות גומחות למתים וכריות אבן למראשותיהם. שנים רבות הייתה מקובלת הסברה שזה הוא קברו של שמאי הזקן ושל אשתו. ליד המבנה ישנן מערות, מקום קבורת תלמידי שמאי הזקן. במורד אפיקו של נחל מירון, לצד החניון בגדתו הדרומית של הנחל נמצאת טחנת קמח ישנה ששימשה לטחינת קמח בכח מי מעין מירון עד תחילת המאה ה-20. כיום (2009) המקום מוזנח, ולא משולט.
אייזול

היסטוריה

בשנים 72–1871 התנהגותו הבלתי מסודרת של חלקום, ראש מיזו, אילצה את הבריטים להקים מאחז צבאי שהפך לימים לכפר אייזול. המאחז הוקם על ידי סואקופילאלה, ראש רייק, והיא הייתה רק 14 ק"מ מסאיראנג, משם ניתן היה לנסוע בסירה שטוחה. בשנת 1890 הגיעו קצין דלי ממשטרת אסאם ו -400 אנשיו לעיזאוול כדי לתמוך בחייליו של קולונל סקינר במהלך פעולה צבאית בריטית נגד שבטי מיזו. על פי המלצתו של דלי, נבחרה איזוואל כאתר של מוצבה מבוצרת שהוטל על הקולונל סקינר להקים. הכוחות הקימו מחסנים ומבנים באתר. בשנים 95–1892 Aizawl הפכה נגישה מסילצ'ר בדרך מזג אוויר בהירה בפיקוחו של רב-סרן לוך.
חיל האוויר ההודי ביצע תקיפות אוויריות על העיר במהלך מרד החזית הלאומית של מיזו (MNF) במרץ 1966, ובעקבותיו נסוג ה-MNF ללונגלי. עד 1966, אייזוואל היה כפר גדול אך ההתארגנות מחדש של כפרי מיזו לאחר המרד גרמה לו להפוך לעיר גדולה יותר ואז לעיר. Aizawl הפכה לצומת תחבורה חשוב באזור. יותר מ 25% מאוכלוסיית מדינת מיזורם מתגוררים בעיר.
קריליה סובייטוב סמרה (כדורגל נשים)

צסק"א סמרה

המועדון הוקם לראשונה בשנת 1988 בעיר אלמטי שבקזחסטן בשם צס"ק בב"ס (Футбольный клуб ЦСК ВВС). לאחר התפרקות ברית המועצות המועדון עבר לעיר טוליאטי שבמחוז סמרה ולאחר מכן התמקם בעיר סמרה. המועדון התמודד באליפות רוסיה בכדורגל נשים עד שפורק בשנת 2003 בעקבות פשיטת רגל.
הישגי השיא של המועדון היה העפלה לשלב רבע גמר גביע אופ"א לנשים בעונת 2002 וזכייה בגביע הלאומי בעונת 1994.

קריליה סובייטוב

בשנת 2011 המועדון נקלט כחלק ממועדון הכדורגל קריליה סובייטוב סמרה. המועדן התמודד באליפות ובגביע הלאומי, אך לא הצליח לשחזר את הישגי קבוצת צסק"א ופורק בסוף 2012.