google/wiki40b huggingface dataset:
אנטילופה איילית

תיאור

האנטילופה האיילית מתאפיינת בפרווה צמרירית עבה וצבעה אפור בהיר כשהגחון לבן. הרגליים והראש נוטים להיות בצבע חום בהיר, והחלק הקדמי של הרגליים כהה יותר. זנבם קצר ורחב כזנב האייל, האף והעיניים גדולים ושחורים, עיגולים לבנים מסביב לעיניים והשפתיים, האוזניים ארוכות ודקות, ובדרך כלל זקופות. לזכרים בלבד יש זוג קרניים ישרות דקות וחדות. מיקומם הוא מעל העיניים, ואורכם הוא כ-20 עד 29 סנטימטר. גובהם בכתפיים: 125-105 ס"מ, אורך ראשם וגופם: 80-70 ס"מ, אורך זנבם: 20-10 ס"מ, ומשקלם: 30-18 ק"ג. צבאי סוף ההרים דומים מאוד לאנטילופה האיילית, ונמצאים באותו בית הגידול, אם כי אוזניהם קצרות בהרבה, וקרניהם מתעקלות מעט קדימה.

אקולוגיה

האנטילופות האייליות פעילות לאורך היום והלילה, ומבלות כ%60-55 מהזמן באכילה או בתנועה. הם נמצאים בדרך כלל בשטחים פתוחים ולא בכיסוי צמחייה. בעת הנדידה, הנקבה בדרך כלל מובילה את העדר, עם זכר אחד שנמצא מאחורה. הזכרים מאוד טריטוריאליים, והם מגינים על טריטוריה בגודל של 0.6 ק"מ שמסומנת בגללים, וכן על עדר נקבות המונה כ 15-12 נקבות וצאצאיהם. הטריטוריה בשימוש מלא בחורף, ומעט מאוד בקיץ. המפגשים בין הזכרים כרוכים במאבק עם קרניהם החדות, ובריצות זה אחר זה. הזכרים הרווקים הם בודדים. ריצתם והילוכם הוא בצורה מתנדנדת. ההריון נמשך כשבעה חודשים, לאחריהם נולד ולד אחד, המוסתר בשלושת השבועות הראשונים בצמחייה, ולאחר שישה שבועות נייד לחלוטין. העופר נגמל בגיל 8-6 חודשים, ומגיע לבגרות בגיל 16 שנים לנקבות, ו24-18 חודשים לזכרים.
תזונתם כוללת: עלים, שיחים, פרחים, שורשים, וזרעים שונים, כמויות קטנות של דשא נאכלות כל ימות השנה. בית גידולם הוא מרעה, סוואנות, סבך שיחים וכרי דשא הרריים בגובה 1400-3000 מטר בדרום אפריקה, ולסוטו בלבד.

איומים

אויביהם הטבעיים הם: אריה, נמר אפריקאי, צבוע נקוד, זאב טלוא, ופיתון. האיומים עליהם כיום הם: ציד לא חוקי, כלבי בית ואובדן בית גידול. למרות זאת, מאחר שהם מותאמים לרוב בתי הגידול באפריקה הדרומית, לא צפויה להם הכחדה, ומצב שימורם הוא ללא חשש. האוכלוסייה העולמית נאמדת בכ 10,000-18,000 פרטים. תוחלת חייה של האנטילופה האיילית: 8-10 שנים.
רבי אלעזר בן פדת

ביוגרפיה

בצעירותו חי בבבל, שם למד אצל רב.
עלה לארץ ישראל, נסמך שם וישב בוועד סוד העיבור.  למד רבות אצל רבי יוחנן, עד שאמרו לרבי יוחנן "ר' אלעזר תלמידך יושב ודורש סתם והכל יודעין כי שלך היא". היה מוסר שמועות (=ציטוטים הלכתיים) באופן סתמי, כלומר בלי לציין ששמע אותן מרבי יוחנן, וריש לקיש גער בו על כך. גם רבי יוחנן בעצמו הקפיד עליו בשל כך ורבי יעקב בר אידי פייסו ואמר לו: "כתוב בתורה כאשר צווה ה' את משה כן עשה יהושע בן נון. וכי כל דיבור ודיבור שהיה יהושע יושב ודורש, אמר כך אמר משה? אלא יושב ודורש, והכל יודעים שהתורה של משה היא! אף אתה - אליעזר יושב ודורש, והכל יודעין שהתורה שלך היא!" הגיב רבי יוחנן: "מפני מה אין אתם יודעין לרצות כבן אידי חבירינו?". בתלמוד נראה כי אכן העובדה כי תורתו של רבי אלעזר כולה אשר שמע מפי רבי יוחנן רבו הייתה כל כך מפורסמת, עד שגם כאשר היה אומר פסקי דין על דעת עצמו חשבו שרבי יוחנן רבו אמר אותם.
למד גם אצל רבי חנינא בר חמא, והוא מביא בשמו את הכלל הנודע "כל האומר דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם".
היה פרנס, ולכן כאשר רבי זירא עלה לארץ ישראל הוא צם מאה תעניות שרבי אלעזר לא ימות, ויפלו עליו צורכי הציבור למרות זאת הוא היה עני מרוד. מסופר עליו, כי כאשר הקיז דם, לא היה לו מה לאכול, והוא תחב בפיו ראש של שום, והתעלף מחולשה. הקב"ה התגלה אליו בחלומו ושאל אותו אם ברצונו שיהפוך את העולם ויברא אותו מחדש, כדי שאולי הפעם יוולד רבי אלעזר במזל טוב. רבי אלעזר בן פדת שאל אם במקרה כזה בטוח שיוולד במזל טוב, וה' השיב לו בשלילה. אמר רבי אלעזר בן פדת: "כולי האי ואפשר?" (=כל זה, ורק אולי?!). הוא הוסיף ושאל אם כבר חי את רוב שנות חייו, ומשנענה בחיוב וויתר על הצעתו של ה'.
גדלותו הייתה מפורסמת, והוא כונה "מרא דארעא דישראל" (בארמית, ופירושו: האדון של ארץ ישראל).
היה נושא ונותן עם חכמי דורו בארץ ישראל - רבי אמי ורבי אסי, רבי זירא ועוד. וכן היה שולח איגרות לחכמי בבל של אותם ימים. כאשר ריש לקיש נפטר, ורבי יוחנן התאונן שאין לו חברותא, החליטו חכמי הדור לשלוח לרבי יוחנן את רבי אלעזר "משום דמחדדי שמעתיה" כלומר שמועותיו ברורות ומאירות. למרות זאת רבי יוחנן לא התנחם, שכן הוא רצה בחברותא כריש לקיש, שהיה מפריך את דבריו.
היה לו בן, ושמו רבי פדת כשם סבו.
קריית הממשלה

המבנים בספרות

תיאור של המבנים זמן קצר לאחר בנייתם מופיע בספרו של עמוס עוז - מיכאל שלי:
למרגלות משרד ראש הממשלה אשר נבנה בקריה החדשה מפוזר לו עדר צאן קטן. כבשים מכרסמות במנוחה. רועה זקן קופא על הסלע מנגד. והרים סביב.
— מיכאל שלי, עמ' 186
גם בתוכנית ייסורי אפרים הייתה התייחסות מפורשת לקריית הממשלה.
בראד דוריף

ביוגרפיה

דוריף נולד בעיר האנטינגטון שבמערב וירג'יניה לג'אן ולג'ואן דוריף, כשהיה בן שלוש אביו נפטר ואמו נישאה בשנית לשחקן הגולף ויליאם קאמפל, לדוריף חמש אחיות ואח אחד.
למד אומנות ומשחק במכינה פרטית בעיר אייקן, על אף שייעד לעצמו להפוך לאמן, בחר דוריף לבסוף בתחום המשחק זאת בהשראת אימו שהייתה שחקנית תיאטרון.
מלבד תקופת לימוד במכינה למד דוריף גם ב"תיכון עמק במעיין" שבקולורדו ספרינגס, משם עבר לתקופה ל"אוניברסיטת מארשל" והפסיק את לימודיו במטרה לנסוע לניו יורק וללמוד משחק.
החל להופיע במופעי בית ספר ובמופעי תיאטרון קהילתיים במערב וירג'יניה, כשעבר לניו יורק חתם אצל חברת שחקנים מקומית והחל להופיע בהפקות אוף ברודוויי.
הופעה אחת במחזה "When You Comin' Back, Red Ryder?" שבתה את עינו של הבמאי הצ'כי מילוש פורמן שהחליט ללהק את דוריף לתפקיד משני בסרטו "קן הקוקייה".
בסרט הופיע דוריף בתפקידו של בילי ביביט, המטופל המגמגם והשפוף בבית חולים לחולי נפש אשר מתיידד עם גיבור העלילה מק’מרפי (ג'ק ניקולסון).
תפקיד זה זיכה אותו בפרס גלובוס הזהב על היותו הכוכב החדש העולה של השנה ובפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה, דוריף גם היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
דוריף חזר לניו יורק, שיחק וביים הפקות ב"אוניברסיטת קולומביה" לפני שעבר להתגורר בהוליווד בשנת 1988
מבקר הקולנוע של עיתון ה"ניו יורק טיימס" וינסנט קנבי תיאר בזמנו את דוריף כאחד משחקני הקולנוע הצעירים העזים והמרתקים ביותר בדורו.
הופעה נוספת של דוריף הייתה ב-1984 ביצירה הבדיונית של דייוויד לינץ' "חולית" בה גילם את פיטר דה ורייס, המנטאט של ברון הארקונן.
שיתוף פעולה נוסף בין לינץ' ודוריף היה בדרמה האירוטית "קטיפה כחולה".
ב-1988 שיחק בתור סגן קלינטון פל בדרמת הפשע של אלן פארקר "מיסיסיפי בוערת", באותה שנה דיבב דוריף את הבובה הרצחנית צ'אקי במותחן האימה " משחק ילדים".
את דמותו של צ'אקי דיבב דוריף גם בארבעת סרטי ההמשך בסדרת סרטי "משחק ילדים".
במהלך שנות ה-90 הופיע בסרטים: "צבע הלילה", "מגרש השדים 3" בו הופיע בתור רוצח סדרתי בשם "מזל תאומים" ובסרט הרביעי בסדרת סרטי "הנוסע השמיני", שם הופיע בדמותו של ד"ר גדימן, מדען מושחת אשר שותף לביצוע ניסויי שיבוט של החייזרים בבני אדם בניגוד לרצונם.
בשנים האחרונות בלט דוריף בעיקר בזכות הופעותיו בסרטיו של פיטר ג'קסון "שר הטבעות: שני הצריחים" ו"שר הטבעות: שיבת המלך", בשני הסרטים הופיע דוריף בדמותו הספרותית של גרימה לשון נחש, משרתו של סארומן הלבן (כריסטופר לי).
דוריף היה ב-2004 מועמד לפרס אמי על הופעתו בסדרה "דדווד", הופיע במשך 36 פרקים בדמותו של רופא המחנה ד"ר קוצ'ארן.
דוריף היה נשוי לאשת עסקים בשם ג'וני, לזוג נולדו שתי בנות: כריסטינה ופיונה, האחרונה גם היא שחקנית קולנוע.
כיום דוריף גרוש וגר במנהטן.
ארתור שרביוס

חייו

שרביוס נולד בעיר פרנקפורט. אביו היה איש עסקים. הוא למד הנדסת חשמל ב"טכניקל קולג'" שבמינכן והמשיך את לימודיו בהנובר שם סיים במרץ 1903. בשנה שלאחר מכן הוא סיים עבודת מחקר שנושאה היה "שיטה לבניית בקר עקיף לטורבינת מים", ולאחר סיומה קיבל תואר דוקטור בהנדסה.
שרביוס החל לעבוד במספר חברות הנדסה בגרמניה ובשווייץ. בשנת 1918 הוא הקים חברה בשם שרביוס וריטר. הוא המציא מספר פטנטים ובהם מנוע אסינכרוני, כרית חשמלית, וחלקי חימום קרמיים. תרומות המחקר שלו הובילו לקישור שמו עם עקרון שרביוס למנועים אסינכרוניים.
שרביוס ביקש בשנת 1918 לרשום פטנט על מכונת הצפנה מבוססת גלגלי שיניים מחווטים ומסתובבים.
החברה של שרביוס קנתה את הזכויות על פטנט נוסף של הוגו קוך משנת 1919. העסקים לא נחלו הצלחה רבה, ובשנות ה-20 של אותה מאה אורגנה החברה לפחות פעמיים.
מכונת ההצפנה של החברה, ששווקה תחת הכינוי "אניגמה", נחלה הצלחה בקרב הצי הגרמני בשנת 1926. הצבא הגרמני קיבל גרסה של האניגמה מספר שנים לאחר מכן.
שרביוס לא זכה להיות עד לשימוש הרב שנעשה במכונה, שכן הוא נהרג בתאונת כרכרה בשנת 1929.
שרשרת קרקעות

שרשרת קרקעות  או קַטֶנָה (מלטינית: catena, שרשרת) היא מונח בפדולוגיה (חקר האדמה), המתאר רצף של קרקעות בעלות אותו מקור, שנוצרו במשטר אקלימי זהה, אך שונות באופן הופעתן בשטח עקב שינוי המיקום שלהן יחסית למדרון. המדרון, בשל צורתו הלא הומוגנית, מכיל קרקעות שונות בעקבות הליכי בלייה, סחיפה והשקעה אשר משפיעים על עובי הקרקע, מרקם, מבנה,יציבות, תכונותיה וכן על הצומח בה. כמו כן ישנה חשיבות רבה למקור סלע האב ותכונותיו והוא אחיד עבור כל הקרקעות הנמצאות במדרון.
למרות ששרשרת הקרקעות זקוקה לתנאים ספציפיים להיווצרותה, היא יכולה להתהוות ביחידות בסיס ואקלים שונות.
את התופעה גילה מדען הקרקע ג. מילן (Milne) בשנת 1935 במהלך עבודתו באפריקה, בעת בחינת הופעת הקרקעות כפונקציה של מיקום הקרקע. ההבחנה הייתה כי הקרקע נעשית יותר מפותחת ועבה בתחתית המדרון ובמעלה המדרון הקרקע נעשית דלילה וצעירה יותר. 
המושג קַטֶנָה נמצא בשימוש נרחב גם במדעים אחרים ובמיוחד באקולוגיה.

שרשרת קרקעות בארץ ישראל

כתוצאה מפעילות גאולוגית סביב מערכת ההעתקה הסורית-אפריקנית, האזור בו נמצאת ארץ ישראל הוא הררי ומרובים בו מדרונות בעלי שיפועים חדים. כתוצאה מכך, במקומות רבים בארץ פרופיל הקרקע הוא בעל השתנות גבוהה ביחס לאורך המקטע אליו הוא מיוחס. הפעילות הגאולוגית גורמת לתנועה גרוויטציונית רבה של סלעים גדולים. האזור הפעיל גאולוגית נמצא לרוב במשטר אקלימי אחיד של אקלים ארידי, יבש למחצה או ים תיכוני. האזור המדברי מתאפיין פעמים רבות במיעוט משקעים ובקרקע חרסיתית. הדבר גורם להיווצרות  נגרים עיליים רבים ואף להצפות. כתוצאה מכך קיימת באפיקים וברגלי המדרון הצטברות אוויולית רבה של חומר דק.
כל התנאים עוזרים להיווצרות קטנות. ניתן לראות כי באזורים נרחבים באזור הגלבוע, הכרמל,רמת הגולן, בקעת הירדן והנגב התופעה נמצאת בשפע.
חבלי צרפת

צרפת מחולקת ל-18 חבלים (בצרפתית: régions), מתוכם 13 נמצאים בצרפת המטרופוליטנית ו-5 נמצאים מעבר לים. כל חבל כזה מחולק למחוזות, או בצרפתית départements, בין 1 ל-13 מהם בכל חבל.

תפקיד ומעמד משפטי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לחבלי צרפת אין אוטונומיה חוקתית או משפטית. הם מקבלים חלק מהמיסים הארציים ומנהלים את תקציבם באופן עצמאי במועצות אזוריות. מפעם לפעם עולות בשיח הציבורי שאלות לגבי אוטונומיה חוקתית מסוימת לחבלים, אך הנושא תמיד מאוד שנוי במחלוקת. בנוסף, הוצע להעביר ולהכליל את המועצות המחוזיות במועצות האזוריות של כל חבל, ולשמור על המחוזות כתת-חלוקה אדמיניסטרטיבית בלבד.
האחריות הכספית של החבלים היא בעיקרה להקמה ולמימון של בתי ספר. במרץ 2004 הכריזה ממשלת צרפת על תוכנית שנויה במחלוקת להעביר לאחריות החבלים גם את הניהול והמימון של סגל שלא קשור בבתי הספר. מבקרי התוכנית טוענים כי ספק אם משאבים מספקים יועברו לחבלים, וכי צעדים אלו רק יתרמו לחוסר השוויון בין החבלים.
הקורפוס ההררי נורווגיה

היסטוריה

הקורפוס ההררי נורווגיה הוקם ב-1 ביולי 1940 בנורווגיה הכבושה בפיקוד אדוארד דיטל. פעולתה הראשונה הייתה "מבצע אייל", שהתרחש ב-22 ביוני 1941 במקביל למבצע ברברוסה.  במסגרת המבצע כבש הקורפוס את עיר הנמל האסטרטגית פטסאמו מידי ברית המועצות. בהמשך, במבצע כושל שכונה "מבצע שועל פלטינה", נע הקורפוס לכיוון מורמנסק. דיוויזיות של הקורפוס נעו משני כיוונים במטרה לכתר את העיר, אולם כבר ביום הראשון להתקפה, נתקלו הגרמנים בסדרת בעיות לא צפויות כמו כבישים משובשים וקור, וכמו כן גילו שהמפות שברשותם לא מדויקות. 
הסובייטים גילו התנגדות עזה, ואלמנט ההפתעה אבד. ב-7 ביולי נאלץ דיטל לבקש תגבורת, אולם קיבל רק גדוד מקלענים אחד מנורווגיה. ב-10 ביולי פתחו הגרמנים בהתקפה חדשה, אולם עותק של תוכנית המתקפה נפלה לידי הצבא האדום והגרמנים נאלצו למתוח את כוחותיהם לכל אורכו של נהר ליסטה. בשל הדרכים המשובשות נותקה גם האספקה וההתקפה הגרמנית נבלמה ב-21 בספטמבר. בין אפריל למאי 1942, פתחה הארמייה ה-14 הסובייטית במתקפת נגד, ובאותו החודש סבל הקורפוס מסופת שלגים חמורה שגבתה מחיר כבד. בנובמבר שונה שם הקורפוס ל"הקורפוס ההררי ה-19". בנובמבר 1944 נאלץ הקורפוס לפנות את לפלנד ולסגת חזרה לנורווגיה שמו שונה ל"פלגת הארמייה נרוויק" (Armeeabteilung Narvik). ב-8 במאי 1945 נכנע הקורפוס לבעלות הברית.
הנרי סליק

אודות

נולד בגלן רידג' שבניו ג'רזי וגדל בקרבת רומסון. הוא החל להתעניין באנימציה לאחר שראה את הסרט "הרפתקאות הנסיך אחמד" של הבמאית לוטה רייניגר והסרט "המסע השביעי של סינבאד" של ריי האריהאוסן. הוא למד מדע באוניברסיטת ראטגרס ואמנות באוניברסיטת סירקיוז ובקולג' סנטרל-סיינט לאמנות ועיצוב בלונדון. לאחר מכן למד במכון קליפורניה לאמנות (CalArts), שם ביים את שני סרטי הסטודנטים שלו Phases ו-Tube Tales.
לאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד באולפני וולט דיסני, שם עבד בין השאר על הסרטים חברי הדרקון אליוט והשועל והכלבלב. לאחר מכן החל לעבוד כפרילנסר וביים פרסומות וסרט קצר.
סרטו הארוך הראשון, הסיוט שלפני חג המולד, שהופק על ידי טים ברטון (אותו הכיר בעבודתו בדיסני), זכה להצלחה בקרב המבקרים. אחריו ביים את הסרט ג'יימס והאפרסק הענק. בשנת 2009 יצא לאקרנים סרטו קורליין ודלת הקסמים, המבוסס על ספר של ניל גיימן.
דיפלומט

דיפלומט הוא שם כולל לכל אחד מהנציגים הרשמיים של מדינה, או ארגון בינלאומי (כגון האו"ם, האיחוד האירופי או האיחוד האפריקאי) שנשלח למדינה אחרת על מנת לנהל באופן רציף יחסים בינלאומיים בין שתי המדינות (או בין הארגון למדינה). הדיפלומט הוא שליח מטעמו של הדרג המדיני, האמון על ייצוג האינטרסים של המדינה השולחת בפני מדינת היעד. הדיפלומט הוא העיניים, האוזניים והקול של מדינתו, ועליו לתרגם את האינטרסים והערכיים הלאומיים לכדי יצירת קשרים ושימורם בחוצות. הדיפלומט אינו רשאי להכתיב מדיניות, ואת תפקידו הוא מבצע בהתאם לתכתיב שולחיו, המדינאים. עם זאת, דיפלומט הנשלח למדינה מסוימת משמש מקור הידע והמומחיות עבור מדינתו בנוגע למדינה זו.
באופן מסורתי ממלאים הדיפלומטים שלוש פונקציות עיקריות: ייצוג, הכולל גם תיווך בין מדינתם לגורמי חוץ, ניהול משא ומתן, ותקשורת, הכוללת איסוף מידע על מדינת היעד ושידורו למשרד החוץ ולמקבלי ההחלטות. בפועל דיפלומטים עוסקים בין השאר בניהול משא ומתן על הסכמים אסטרטגיים, ענייני מסחר, הסגרת עבריינים, ניפוק אשרות כניסה, מלחמה ושלום, ומשא ומתן על אמנות בינלאומיות לפני אימוצן הרשמי.
מקובל לראות את שר החוץ של מדינה כראש הדיפלומטים שלה, כאשר משרד החוץ אחראי על הדיפלומטים ונציגויות המדינה בארצות שונות.

טרמינולוגיה ומעמד בינלאומי

השימוש בשליח דיפלומטי לייצוג בין מדינות החל כבר במאה ה-15 באיטליה. אולם המונחים "דיפלומט" ו"דיפלומטיה" הופיעו רק במהלך המהפכה הצרפתית. המונח מגיע מהמילה דיפלומה (תעודה), הניתנת לשליח ממדינתו לשם ייצוגה.
מעמדו הבינלאומי של הדיפלומט קבוע באמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים, המעגנת ומסדירה את זכויות וחסינויות הדיפלומט. בין היתר, האמנה קובעת כי המדינה השולחת חייבת לקבל הסכמה מראש (Agrement) למינוי ראש משלחת דיפלומטית במדינת היעד, והמדינה המקבלת יכולה לסרב לקבל בקשה זו. כמו כן, לשם הגנה על הדיפלומט מוענקת לו חסינות דיפלומטית, ולזיהויו הוא מצויד בדרכון דיפלומטי. החסינות הדיפלומטית מגינה על הדיפלומט מפני רדיפה משפטית או כל רדיפה אחרת מטעם המדינה המארחת. הרעיון בבסיס חסינות זו הוא שאין טעם בפגיעה בשליח הנושא את דבר הריבון.
משולש מסילות

משולש מסילתי הוא סוג של צומת מסילתי ממנו מוליכות מסילות לשלושה כיוונים שונים. ניתן לנתב רכבת לכל אחד מן הכיוונים ללא צורך בחיוג של הרכבת.
משולש מסילות יכול לשמש גם לחיוג מלא של ציוד נייד, כלומר לסובב את הציוד ביחס למסילה. מסיבה זאת ניתן למצוא משולשי מסילות במוסכי רכבות ראשיים.

רקע

מעבר של רכבות בין מסילות מתבצע באמצעות מסוטים. מסוט מאפשר פיצול של מסילה אחת לשתיים, אך אינו מאפשר מעבר של רכבת בין הפיצולים ללא הפיכת כיוון הנסיעה. כדי לאפשר מעבר כזה יש צורך בסלילת מסילה נוספת בין שתי המסילות המתפצלות מהמסוט וחיבורה אליהן בשני מסוטים נוספים. הצורה המתקבלת דומה למשולש.
בעבר, קטרי הקיטור היו ניתנים להפעלה בכיוון אחד בלבד, כך שהפיכת כיוון תנועת הרכבת (חיוג) היה כרוך בהפיכה פיזית של הקטר ובהעברתו לצידה השני של הרכבת. פעולה זו דרשה ציוד מיוחד (חוגה לסיבוב הקטר ומסילה מקבילה להעברתו לצידה השני של הרכבת) וזמן בו הציוד הנייד היה מושבת מפעולה. משולש מסילתי חסך את הצורך בהפיכת כיוון הנסיעה בצמתים מסילתיים ואפשר גם את הפיכת הרכבת בשלמותה במקרים בהם לסדר הקרונות היה חשיבות (למשל חלוקה למחלקות או קרון תצפית בקצה הרכבת). כמו כן משולש מסילתי היה יכול לשמש לחיוג הציוד הנייד בתחנות הקצה ללא צורך בחוגה - אמצעי מכני מורכב ויקר. החיסרון של משולש ביחס לחוגה הוא השטח הגדול שדרוש לסלילת המסילות והמסוטים.
עם המעבר לקטרי דיזל ולקטרים חשמליים הניתנים להפעלה בשני הכיוונים ולציוד נייד מסוג מו-דו פחת הצורך בחיוג, אך גם ציוד מסוג מו-דו צריך לסובב מדי פעם כדי למנוע שחיקה לא שווה של גלגלי הקטרים והקרונות.
פדרו פסקל

חיים מוקדמים

פסקל נולד בסנטיאגו דה צ'ילה. זמן קצר לאחר לידתו, בעת שצ'ילה הייתה תחת הדיקטטורה הצבאית של אוגוסטו פינושה, קיבלה משפחתו מקלט מדיני בדנמרק. הוא גדל במחוז אורנג', קליפורניה, וסן אנטוניו, טקסס. הוא למד משחק בבית הספר לאומנויות שבמחוז אורנג' ובאוניברסיטה לאומנויות Tisch שבניו יורק. פסקל חי בניו יורק מאז 1993.

קריירה

פסקל הופיע במספר סדרות טלוויזיה, כולל באפי ציידת הערפדים, האישה הטובה, הומלנד, המנטליסט וגרייסלנד. הוא הופיע כחוטף בשם רג'י בסדרה חוק וסדר. הוא לוהק לפיילוט לעיבוד הטלוויזיוני של וונדר וומן בשנת 2011, אך התוכנית לא יצאה לפועל. 
ביוני 2013, הוא לוהק לעונה הרביעית של הסדרה משחקי הכס בתור הנסיך אוברין מארטל, שמגיע ממלכת דורן שבדרום ווסטרוז למעלה המלך על מנת לנקום את נקמתו. תפקיד זה נחשב לפריצה שלו בתחום הטלוויזיה, הוא זכה עליו בפרס השחקן האורח הטוב ביותר בסדרת דרמה של אנטרטיינמנט ויקלי. בשל תפקידו זה, פסקל התאמן עם מאסטר של אמנות הלחימה הסינית המסורתית, וושו. בפרק השמיני של העונה הוא לקח חלק בסצנה גדולה בה הוא נלחם בעזרת חנית ומפגין את יכולות האקרובטיבה שלמד לצורך התפקיד. הוא אמר בראיונות שהאימונים היו מסובכים.
יש לפסקל ניסיון במה רחב בתחום המשחק והבימוי. הוא קיבל את פרס המבקרים Los Angeles Drama Critics Circle Award ובפרס גרלנד על תפקידו בהפקה יתומים של התיאטרון International City Theater. 
הוא הופיע ביצירות קלאסיות ועכשוויות. הוא הופיע בהצגות אוף-ברודוואי מייפל וגפן, יופיו של האב, חול, קומדיה ישנה, ישנם גברים, ובהפקת שייקספיר בפארק ב-2006, במחזה מקבת'. הוא חבר באגודת התיאטרון LAByrinth Theater Company של ניו יורק.
בשנת 2014 הוכרז כי ישחק דמות מרכזית בדרמת הפשע נרקוס (Narcos) של נטפליקס. פסקל שיחק את דמותו של חאבייר פניה, סוכן DEA העובד בקולומביה. 
בשנת 2016 שיחק בסרט הפנטזיה "החומה הגדולה".
בנובמבר 2018 הוכרז שישחק בתפקיד הראשי בסדרה המתרחשת ביקום מלחמת הכוכבים, המנדלוריאן.
אליפה רפעת

ביוגרפיה

פטימה רפעת נולדה ב-5 ביוני 1930 בקהיר, בירת מצרים, לאב ארכיטקט ואם עקרת בית. היא גדלה במצרים הפרובינציאלית, שהפכה בהמשך לתפאורה לרוב סיפוריה. התנסותה הראשונה בכתיבה הייתה בגיל 9, כאשר כתבה שיר על הייאוש בכפרה. היא נענשה על ידי משפחתה בגלל נושא השיר. לאחר שסיימה לימודי אנגלית, בגיל 19, רצתה להמשיך וללמוד לימודים גבוהים. בתגובה, אביה אירגן חתונה בינה לבין מהנדס כרייה, נישואים אשר נמשכו 8 חודשים בלבד. לאחר כישלונם, אביה אירגן נישואים בינה לבין בן דודה, אשר היה שוטר. השניים התחתנו ביולי 1952, ונולדו להם שלושה ילדים. עבודתו של בעלה חייבה את המשפחה לבצע נסיעות מרובות, וכך הייתה חשופה לחלקים שונים של מצרים.
במשך השנים הראשונות של נישואיה, בעלה הרשה לה לכתוב ולפרסם סיפורים תחת שם עט. היא פירסמה סיפורים בשנים 1955–1960. לאחר מכן הפסיקה לכתוב, עקב לחץ מבעלה לשים קץ לקריירת הכתיבה שלה. במשך 14 השנים הבאות, בהן נאסר עליה לכתוב, היא למדה ספרות, אסטרונומיה, מדע והיסטוריה. עם זאת, היא נותרה מתוסכלת מכך שלא יכלה לבטא את עצמה, ואת הסוגיות החברתיות איתן התמודדה עקב היותה אישה, דרך כתיבה.
ב-1973, לאחר שהתמודדה עם מחלה קשה, בעלה של רפעת נתן לה רשות לשוב ולכתוב סיפורים. החל מ-1974, היא חזרה לפרסם סיפורים, בתחילה בכתב עת ספרותי ובהמשך גם כאסופת סיפורים קצרים, וכן שני רומנים. סיפוריה זכו לאהדה. 
ב-1979 בעלה של רפעת נפטר. רק לאחר מותו היא יצאה לראשונה מחוץ למצרים. ב-1981 היא עשתה חג', כלומר עלתה למכה, והמשיכה לארצות אירופאיות וערביות נוספות, כמו אנגליה, טורקיה, גרמניה, מרוקו ואוסטריה. 
רפעת הייתה חברה בפדרציית הסופרים המצרית, מועדון הסיפור הקצר, וכן השתתפה ביריד הספרים הנשי הבינלאומי הראשון, אשר התקיים בלונדון, אנגליה ב-1984. שם נשאה נאום על זכויות נשים באסלאם ופוליגמיה. בשנה זו היא קיבלה את פרס המצוינות של אספת הספרות המודרנית (Modern Literature Assembly).

נושאי כתיבה ותרגומים

רפעת כתבה בשפה הערבית לכל אורך חייה. בתחילה, היא כתבה בסגנון רומנטי, אך בהמשך נטתה לכתוב ביקורת חברתית, לאחר שפגשה את המתרגם דניס ג'ון-דוויס. ג'ון-דוויס שכנע אותה לכתוב בסגנון כתיבה מדובר יותר, שהוא אמנם נגיש יותר לאוכלוסייה המצרית, אך באותו הזמן היה פחות רצוי מאשר הערבית הספרותית.
ספריה וסיפוריה הקצרים תורגמו לשפות רבות כולל אנגלית, גרמנית, הולנדית, שוודית ועברית. אסופת הסיפורים הקצרים, "מבט מרחוק על מינרט וסיפורים אחרים" זכתה להצלחה הרבה ביותר מתוך ספריה אשר תורגמו לאנגלית.
בכתיבתה, רפעת התמקדה בנשים אשר ממלאות תפקידים אסלאמיים מסורתיים. לאסלאם תפקיד חשוב בחייהן של הנשים. התפילה נותנת להן כוח, והקריאה לתפילה היא הפסקול של רבים מסיפוריה. דמויותיה לא מאשימות את האסלאם בחייהן הקשים. במקום, הן תולות את האשמה בגברים אשר אינם מצייתים לדרישות האסלאם האמיתי, ומקיימים פרשנות של האסלאם הדואגת לשעבוד הנשים. 
באוטוביוגרפיה, היא מציינת את חוסר החיבה של אביה כלפיה כמקור אפשרי לעיסוקה בצרכיהם ורצונותיהם של גברים מנשים. 
כתיבתה מתמקדת בצרותיהן השקטות של הנשים בחברה המוסלמית הפטריארכלית. יצירותיה מספרות על סקס, מוות, נישואים, אוננות, מילת נשים, אהבה, הריון בגיל ההתבגרות, אלמנות, אובדן ונושאים מעוררי-מחלוקת אחרים.
אבי וייס (רב)

אַבְרָהָם חַיִּים יוֹסֵף הַכֹּהֵן (אָבִי) וַיְס (נולד ב-24 ביוני 1944) הוא רב אמריקאי המשתייך לצד הליברלי ביותר של זרם האורתודוקסיה המודרנית. עמד בראש בית הכנסת "המכון העברי ריברדייל" שברובע הברונקס בניו יורק והיה נשיא ומייסד ישיבת "חובבי תורה".

ביוגרפיה

נולד בניו יורק, בנם של הרב משה ומרים וייס.
בשנות ה-80 הפגין עבור מטרות יהודיות בארצות הברית ובעולם. אחת מההפגנות הידועות הייתה נגד המנזר הכרמליתי במחנה ההשמדה אושוויץ. במהלך מלחמת המפרץ הפגין נגד שר החוץ המערב גרמני הנס-דיטריך גנשר שביקר בישראל.
וייס משתייך לצד הליברלי של זרם האורתודוקסיה המודרנית. הוא מכנה את שיטתו "אורתודוקסיה פתוחה". מאז שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הפך בית הכנסת שלו למוקד משיכה בימי חג ומועד גם למאות ישראלים חילוניים שהתגוררו בריברדייל וסביבתה]. הוא תומך במעורבות רבה יותר של נשים בתחומים שבציבור האורתודוקסי שמורים לגברים, כגון תפילת נשים ופסיקת הלכה בידי נשים. ביוני 2009 הסמיך הרב וייס את תלמידתו, שרה הורביץ, לתואר "מהר"ת" (מנהיגה הלכתית רוחנית תורנית). בפברואר 2010 שינה את התואר ל"רבה" ("Rabba"). בעקבות ביקורת ציבורית שנמתחה על המהלך התחייב וייס שלא יסמיך תלמידות נוספות לתואר זה. בנוסף, הוא הקים ישיבה מתחרה לישיבה יוניברסיטי בשם "ישיבת חובבי תורה".
בשנת 2013 הודיעה הרבנות הראשית לישראל שלא תקבל עדות שלו על יהדות ומצב משפחתי של אדם, בנימוק שקיים ספק ביחס ל"מידת מחויבותו להלכה היהודית הנהוגה והמקובלת". הרבנים דוד סתיו, שלמה ריסקין, יהודה גלעד ואחרים התייצבו לצדו של הרב וייס. בעקבות הסערה שהתעוררה הודיעה הרבנות הראשית לרב וייס שתכיר במסמכים החתומים על ידו.
ביוני 2013 פרש מתפקיד נשיא ישיבת חובבי תורה וביולי 2015 פרש גם מתפקיד רב בית הכנסת שייסד. "האורתודוקסיה הפתוחה" הוכרזה כתנועת כפירה על ידי מועצת גדולי התורה באמריקה ומרכז רבני אירופה.
מייקל פסבנדר

ביוגרפיה

פסבנדר נולד בעיר היידלברג שבמערב גרמניה דאז למשפחה קתולית. אימו אדל, ממוצא צפון-אירי, ואביו ג'וזף פסבנדר ממוצא גרמני. לפי מקורותיו של פסבנדר, אמו היא קרובת משפחה רחוקה של המנהיג האירי המפורסם מייקל קולינס. כאשר היה בן שנתיים הוריו עברו עמו לגור בעיירה קילרני שבמחוז קרי, בדרום מערב אירלנד, שם ניהלה משפחתו מסעדה בראשות אביו שהיה שף. למד בתיכון המקומי בעיירה ומשם המשיך ללונדון ללמוד בבית ספר ללימודי דרמה "מרכז הדרמה".

קריירה

פסבנדר החל את דרכו בשנת 2001 בסדרה של טום הנקס וסטיבן ספילברג "אחים לנשק", שם גילם את סמל ברטון "פאט" קריסטנסון במשך שבעה פרקים. ב-2002, התארח בפרק בסדרה "הולבי סיטי" בדמותו של כריסטיאן.
בשנת 2004, שיחק בתפקיד ראשי ראשון בסדרה הבריטית "הקס" בתפקידו של המלאך ומנהיג הנפילים עזאזל.
ב-2006, התארח בפרק בסדרה "פוארו" בדמותו של ג'ורג'.
ב-2007 הופיע בסרט ההוליוודי הראשון שלו "300" ובו גילם את דמותו של החייל הצעיר והמשולהב של ספרטה, סטיליוס.
ב-2008 זכה בפרס באפט"א על הופעה מרשימה בדרמה הבריטית "רעב", בה גילם את אסיר ה-IRA בובי סנדס הכלוא במהלך שביתת הרעב שלו בדרישה להכיר בו ובחבריו חברי הארגון כאסירים פוליטיים. 
בשנת 2009 הופיע באחד התפקידים הראשיים בסרטו של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד". בסרט הופיע בדמותו של סגן ארצ'י היקוקס, קצין בריטי המומחה לסרטי הרייך השלישי. פסבנדר שיחק בתפקיד ראשי גם בסרט הבריטי הטוב ביותר לשנת 2009 "מחוץ למים" שם גילם את קונור. 
ב-2011 גילם את דמותו של אריק לנשר, הידוע בכינויו מגנטו, בסרט "אקס-מן: ההתחלה", הופיע בדרמה הפרובוקטיבית "בושה" בתפקיד ברנדון סאליבן עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ושיחק בדרמה של דייוויד קרוננברג "שיטה מסוכנת" בתפקיד הפסיכיאטר הנודע קרל גוסטב יונג.
ב-2012 הופיע פסבנדר בסרטו המדע בדיוני של רידלי סקוט "פרומתאוס" בתפקיד האנדרואיד דייוויד ובסרטו של סטיבן סודרברג "בגידה כפולה".
בשנת 2013 שיחק פסבנדר בדרמת הגזענות ההיסטורית "12 שנים של עבדות" בתפקיד בעל מטע הכותנה האכזרי אדווין אפס. על הופעתו היה פסבנדר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס באפט"א. בנוסף הופיע בתפקיד הראשי בדרמה של רידלי סקוט "היועץ".
בשנת 2014, שיחק בסרט ההמשך "אקס-מן: העתיד שהיה".
ב-2015 שיחק בתפקיד סטיב ג'ובס, מייסד חברת אפל והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
סרטו הבא "אקס-מן: אפוקליפס" יצא במאי 2016.
בדצמבר 2016 שיחק בסרט הפעולה "אמונת המתנקש", אשר מבוסס על סדרת משחקי הווידאו Assassin's Creed. פסבנדר מגלם תפקיד כפול, לצידם של מריון קוטיאר, ג'רמי איירונס, ברנדן גליסון ומייקל קנת' ויליאמס.
בשנת 2017 שיחק בסרט המד"ב "הנוסע השמיני: קובננט" שביים רידלי סקוט, הסרט השישי בזיכיון של סדרת הסרטים "הנוסע השמיני". בהמשך השנה שיחק בדרמה הרומנטית של הבמאי טרנס מאליק, "שיר לשיר", לצד נטלי פורטמן וראיין גוסלינג, וכן שיחק בתפקיד הראשי בסרט המתח "איש השלג".
בשנת 2019 חזר לגלם את דמותו של מגנטו בסרט "אקס-מן: הפניקס האפלה".

חיים אישיים

מאז 2014, הוא יוצא עם השחקנית השוודית אליסיה ויקנדר אותה הכיר בצילומי סרטם "אור בין האוקיינוסים". השניים נישאו באוקטובר 2017.
חוץ מאנגלית, פסבנדר גם דובר גרמנית שוטפת.