בול ביטוח חיים

בול ביטוח חיים הוא סוג של בול רשמי אשר הונפק בניו זילנד בין השנים 1891–1981 ונועד לשלם עבור המכתבים שנשלחו על ידי המחלקה הממשלתית לביטוח חיים   של ממשלת ניו זילנד. הבולים המיוחדים למחלקת הביטוח הונפקו כפשרה שנועדה לפתור חילוקי דעות כספיים בין מנהלי המחלקה הממשלתית לביטוח חיים ומנהלי הדואר. המדובר בתופעה ייחודית לניו זילנד שלא בוצעה מעולם בשום שירות אחר ברחבי העולם.

הקמת המחלקה הממשלתית לביטוח החיים

בחודש מאי 1861 התגלה זהב באי הדרומי של ניו זילנד. הידיעה על כך התפשטה כאש בשדה קוצים, ומחפשי זהב רבים התקבצו אל האזור הפראי שלא היה מפותח בתקווה להתעשר במהירות. לצד הרפתקנים צעירים הגיעו לאתר גם אנשים בוגרים, בעלי משפחות, שביקשו להבטיח את עתיד משפחתם ולבטח את חייהם למקרה של אסון. אחד מאותם אנשים, ג'ון פ. גרט (John F. Garrett) שהגיע מן המושבה ויקטוריה שבאוסטרליה, שמע כי בבריטניה ניתן לרכוש בבתי הדואר תוכנית חיסכון לפנסיה ולביטוח חיים. הוא פנה במכתב אל מנהל שירות הדואר של ניו זילנד בבקשה לברר אם קיימת אפשרות לרכוש תוכנית דומה בבתי הדואר המקומיים.
פנייתו של ג'ון גרט הניעה את מנהל הדואר לבחון ברצינות את הבקשה. באותה עת הצטברו במשרדי הממשלה תלונות רבות שהתקבלו מן הציבור כנגד יושרן ואמינותן של חברות הביטוח הפרטיות, והרעיון שהעלה גרט אפשר לממשלת ניו זילנד לפתור את הבעיה מן היסוד. לאחר מספר שנות הכנה הוקמה בשנת 1869 המחלקה הממשלתית לביטוח חיים.

משלוח דברי דואר על ידי המחלקה לביטוח החיים

הניהול השוטף של פעילות הביטוח דרש מן המחלקה הממשלתית לשלוח לציבור המבוטחים מיליוני מכתבים בשנה, ובהם דוחות תקופתיים, דרישות לתשלום, קבלות ועוד. בחודשים הראשונים להפעלת התוכנית, לא היה בכך כל קושי, כיוון שבדומה לכל מחלקה אחרת בממשלת ניו זילנד הייתה גם המחלקה הממשלתית לביטוח חיים זכאית לשלוח דברי דואר רשמיים בחינם. מעטפות עם הכיתוב הרשמי של שם המחלקה טופלו על ידי פקידי הדואר ללא כל צורך בבולים, ובתנאי שאחד המנהלים במחלקה הממשלתית אישר בחתימת ידו על המעטפה שאכן מדובר במכתב רשמי ולא במכתב פרטי שנשלח במרמה על ידי אחד העובדים.
בשלב מסוים התלוננו חברות הביטוח הפרטיות שהמדובר ביתרון לא הוגן שיש למחלקה הממשלתית בתחרות שלה מולן על לבו וכיסו של הלקוח. ההוצאות עבור משלוח דואר היוו עבורן מרכיב משמעותי בחישוב עלות הביטוח שמכרו לציבור, והאפשרות שניתנה לחברה הממשלתית לשלוח דואר בחינם העניק לה אפשרות להוריד מחירים באופן משמעותי. בעקבות התלונה הוחלט כי אכן המצב הזה אינו תקין, ועל החברה הממשלתית לביטוח חיים לשלם את עלות משלוח הדואר.
על מנת לקבוע את הסכום שנדרשה מחלקת ביטוח החיים לשלם נקבע נוהל ולפיו ספרו פקידי הדואר מעת לעת את המכתבים שנשלחו ביום מסוים, ותוצאות הספירה שימשו בסיס להערכת מספר המכתבים השנתי ששלחה המחלקה. על בסיס הערכה זו קבע הדואר את הסכום המגיע לו מן המחלקה הממשלתית לביטוח חיים. נוהל זה החל להתבצע בשנת 1870, ופעל לשביעות רצון שני הצדדים במשך כעשרים שנה.
בשנת 1887 התעוררה מחלוקת בין שני הארגונים הממשלתיים, ומנהל המחלקה לביטוח חיים סירב לשלם את הסכום שקבע מנהל הדואר. הסיבה המדויקת לחילוקי הדעות שהתגלעו ביניהם אינה ברורה, כיוון שהמסמכים העוסקים בנושא אבדו, אולם בעקבות המחלוקת תבעה מחלקת הביטוח לשנות את שיטת התשלום. היא הודיעה כי בכוונתה להתחיל ולשלם עבור דברי הדואר על ידי הדבקת בולי דואר על המכתבים.
מנהלי המחלקה דרשו שהבולים שיודפסו עבורם יכילו סימון ברור שהם מיועדים לשימוש ממשלתי בלבד, וזאת על מנת למנוע מצב שבו עובדי המחלקה ינצלו לרעה את הבולים של המשרד וישתמשו בהם למשלוח דואר פרטי, או ימכרו אותם תמורת בצע כסף.

הדפסת הבולים

חריטת הגלופות ששימשו להדפסת הבולים נעשתה על ידי הגלף אלפרד ארנֶסט קאזנס (A.E. Cousins), אשר הכין גלופות נפרדות למרכז הבול ולמסגרות הבולים. גלופות אלו שימשו את משרד המדפיס הממשלתי של ניו זילנד להכנת לוחות ההדפסה. כל לוח הכיל גיליון של 240 בולים, שקובצו לארבעה תת-גיליונות בני שישים בולים כל אחד (עשר שורות בנות שישה בולים כל אחת). הדפסת הבולים החלה ביום 16 בדצמבר 1890.
ההנפקה הראשונה כללה שישה בולים בערכים נקובים של חצי פני (סגול), פני אחד (כחול), שני פני (אדום), שלושה פני (חום), שישה פני (ירוק) ושילינג אחד (ורוד). העבודה בוצעה באיכות נמוכה מאוד. עובדי הדפוס לא הצליחו לשמור על גוון אחיד של הבולים במהלך ההדפסה, מרבית הבולים אינם ממורכזים, והנִקְבּוּב  רשלני.
שלושה מן הבולים (3 פני, 6 פני ושילינג אחד) הודפסו בכמות שסיפקה את צורכי מחלקת הביטוח עד שנת 1907, ולא היה צורך להדפיס מהם כמות נוספת. את שלושת הבולים בערכים הנקובים הנמוכים, שהשימוש בהם היה גדול בהרבה, היה צורך לחזור ולהדפיס במהלך השנים שוב ושוב. כך נוצרו בולים ובהם הבדלים רבים בסוג הנייר, בצפיפות הנקבוב, ובגוון של הדיו.
תקופת השימוש הארוכה בבולים שעוצבו בשנת 1891, וההבדלים הרבים שנוצרו בהם במהלך ההדפסות השונות, מהווים כר פורה למחקרים בולאים, ומניבים מעת לעת גילוי של תשנית שלא ידועה קודם לכן.

הצורך בעיצוב חדש

ביום 20 בינואר 1901 הלכה לעולמה ויקטוריה, מלכת בריטניה. הבולים משנת 1891 שכללו בתוכם את ראשי התיבות של שמה (VR) לא התאימו עוד, ומנהלי המחלקה לביטוח חיים ביקשו להחליף אותם. הם הכריזו על תחרות לעיצוב בולים חדשים עבור המחלקה, והציעו פרס של חמש לירות שטרלינג להצעה הזוכה. עשרים וארבע הצעות הוגשו על ידי שלושה עשר אמנים שונים, אולם מנהלי המחלקה לביטוח דחו את כל עיצובי הבולים שהוצגו להם.

הדפסת בולים מהלוחות החדשים

במחסני המחלקה לביטוח נותר מלאי גדול של הבולים הישנים, ולפיכך הוחלט להדפיס בולים בעיצוב חדש רק כאשר יגמר המלאי של בול בערך נקוב מסוים. רק שניים מן הלוחות שימשו בפועל להדפסת בולים. הבול שערכו הנקוב שני פני היה הראשון שאזל מן המלאי, והוא הודפס על ידי המדפיס הממשלתי ביום 30 בנובמבר 1905 וביום 7 באוגוסט 1906. הבול שערכו הנקוב פני אחד הודפס באופן רשמי ביום 7 באוגוסט 1906, אבל ככל הנראה הודפס בפועל כבר במהלך חודש יולי 1906, כיוון שקיימים בולים ועליהם חותמת מחודש יולי.
שני הבולים שהונפקו בשנים 1905–1906, בערכים נקובים של 2 פני (חום) ופני אחד (כחול), שימשו לצורך משלוח דואר במשך חודשים ספורים בלבד. הם נחשבים לנדירים ומחירם בשוק הבולאי מגיע לאלפי דולרים.

החלפת הבולים הייחודיים בבולים רשמיים

בשנת 1892 הונפקו בניו זילנד הבולים הרשמיים הראשונים. הם הוכנסו לשימוש בחלק ממשרדי הממשלה, אולם רק בשנת 1907 חייב ריצ'רד ג'ון סדון, ראש ממשלת ניו זילנד, את כל משרדי הממשלה לשלם מראש עבור דברי הדואר שהם שולחים וזאת באמצעות שימוש בבולים הרשמיים. ביום 1 בינואר 1907 נאלצה גם המחלקה הממשלתית לביטוח חיים להפסיק את השימוש בבולים המיוחדים לה ולאמץ את השימוש בבולים הרשמיים.

חידוש השימוש בבולי ביטוח חיים

בשנת 1913, מסיבה לא ברורה, שוב שונתה המדיניות ולמחלקה לביטוח חיים אושר לחזור ולהשתמש בבולים המיוחדים לה. באותה שנה הודפסה סדרה חדשה, בעיצוב משנת 1905, שכללה חמישה ערכים נקובים: חצי פני (ירוק), פני אחד (אדום), שני פני (סגול), שלושה פני (צהוב-חום) ושישה פני (ורוד).
בשנת 1917 התווסף לסדרה בול בערך נקוב של פני וחצי, אשר הודפס בצבע שחור. הוא הוחלף שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1919, בבול זהה בצבע חום-אדום.
בשנת 1920 הונפק בול בערך נקוב של שני פני (צהוב) אשר החליף את הבול הסגול שהודפס בשנת 1913.
בשנת 1931 הונפק בול בערך נקוב של שלושה פני (שוקולד) אשר החליף את הבול הצהוב-חום משנת 1913.
בשנים 1943, 1946 ו-1947 בוצעו הדפסות חוזרות של חלק מן הבולים על נייר מסוג שונה, המהוות אתגר לאספני הבולים הנדרשים לבחון היטב את הפריטים על מנת לזהותם בהצלחה.

החלפת העיצוב של בולי ביטוח חיים

בשנת 1947 הוחלט להחליף את העיצוב הוותיק של הבולים ששימשו את המחלקה לביטוח חיים מאז 1891. המוטיב המרכזי של המגדלור המשיך לעמוד במרכז הבולים, אולם במקום דמות המגדלור המעוצב שולבו בבולים איורים של מגדלורים מזוהים המותקנים לאורך חופי ניו זילנד.
ביום 1 באוגוסט 1947 הונפקה הסדרה שכללה שבעה בולים בערכים נקובים של חצי פני, פני אחד, 2 פני, 3 פני, 4 פני, 6 פני ושילינג אחד.

שינוי מעמד המחלקה הממשלתית לביטוח חיים

בשנת 1953, בעקבות שינויים ארגוניים שבוצעו במבנה המחלקות הביצועיות של ממשלת ניו זילנד, ובעקבות חקיקת חוק ביטוח חיים ממשלתי חדש, שונו מעמדה הסטטוטורי ושמה של המחלקה הממשלתית לביטוח חיים. היא נקראה מאז ועד שנת 1987 בשם "המשרד הממשלתי לביטוח חיים". הבולים שכבר היו קיימים נותרו ללא שינוי, והשם החדש בא לידי ביטוי בפעם הראשונה בבולי הארגון רק כעשר שנים מאוחר יותר. בשנת 1963, עם התעוררות הצורך בהנפקת בול חדש בערך נקוב של שני פני וחצי, כהשלמה לסדרה משנת 1947, נרשם בכיתוב שעל הבול הנוסח "המשרד הממשלתי לביטוח חיים" (N.Z. Government Life Insurance Office).

שינוי שיטת המטבע בניו זילנד

ביום 10 ביולי 1967 אימצה ניו זילנד את שיטת המטבע העשרונית, ולפיה דולר ניו זילנדי אחד התחלק ל-100 סנט. מתכונת זו החליפה את שיטת המטבע הבריטית שהייתה מבוססת על לירה, שילינג ופני. מנהלי המשרד הממשלתי לביטוח חיים, שנאלצו להתאים את הבולים שברשותם למטבע החדש, לא רצו להשמיד את מלאי הבולים הגדול שהיה ברשותם. הם העדיפו להוסיף על שישה מבולי הסדרה משנת 1947 הדפס רכב עם הערכים הנקובים הדרושים. הבולים המעודכנים הוכנו מראש והונפקו ביום 10 ביולי 1967.
הבולים ועליהם הדפס הרכב נועדו לגשר על תקופה של שנתיים, עד אשר תונפק סדרת הבולים החדשה שתוכננה לקראת שנת 1969.
הוספת הדפס הרכב בוצעה בצורה רשלנית, ובמהלך ההדפסה נוצרו שגיאות מסוגים שונים. רבים מן הבולים נותרו ללא הדפס רכב, או עם הדפסה חלקית, ידועים מקרים בהם גיליון הבולים הוכנס למכונת הדפוס כשהוא הפוך, או שהדפס הרכב הוטבע במיקום לא נכון.

ציון מלאת מאה שנים להפעלת שירות ביטוח החיים הממשלתי

ביום 27 במרץ 1969 הונפקו חמישה בולים חדשים עבור המשרד לביטוח חיים. הם הונפקו בערכים נקובים של חצי סנט, שני סנט וחצי, 3 סנט, 4 סנט, ו-15 סנט. ההחלטה על הנפקת הבולים החדשים נועדה לציין מלאת יובל מאה שנים להקמתו של שירות ביטוח החיים הממשלתי בשנת 1869. בדומה לבולים שהונפקו החל משנת 1947 התבסס גם עיצוב הבולים על איורים של מגדלורים שניצבו בפועל לאורך חופי ניו זילנד.
ביום שבעה עשר בנובמבר 1976 הונפקו שני בולים נוספים בסדרה, בערכים נקובים של 8 סנט ו-10 סנט.
ביום 8 במרץ 1978 הונפק בול בערך של 25 סנט, וזאת באמצעות הוספת הדפס רכב על הבול בערך נקוב של שני סנט וחצי משנת 1969. התעריף החדש היה נחוץ עבור מעטפות גדולות וכבדות שהכילו חוזים. הדפס הרכב כלל את הערך הנקוב החדש לצד ארבעה פסים אלכסוניים דקים שנועדו לכסות את הערך הנקוב הישן.

הסדרה האחרונה של בולי ביטוח חיים

ביום 3 ביוני 1981 הונפקה סדרה חדשה בת שישה בולי ביטוח חיים. הבולים האלו עוצבו בסגנון מודרני, המבוסס על מגדלור מעוצב, שהיה זהה לכל ששת בולי הסדרה. הבולים הודפסו בשלל צבעים, השונים מבול לבול.
סדרה זו הייתה האחרונה בשורה ארוכה של בולי ביטוח חיים.

הפסקת השימוש בבולי ביטוח חיים

בשנת 1987 הפך "המשרד הממשלתי לביטוח חיים", לחברה ממשלתית שנקראה בשם טאואר קורפוריישן (Tower Corporation), ובשנת 1990 החברה הופרטה באופן מלא והועברה לידי בעלי המניות של החברה. החברה המופרטת שמרה על הלוגו של המגדלור, שהמשיך לסמל את נושא ביטוח החיים בניו זילנד.
בהיותה חברה פרטית לא הייתה עוד טאואר קורפוריישן זכאית להנפקה מיוחדת של בולים, והשימוש בהם הופסק בסוף שנת 1989, ערב הפרטת החברה לידי הציבור.
אף על פי שהחברה החדשה לא הייתה קשורה עוד מבחינה רשמית אל הבולים המיוחדים שהונפקו לאורך השנים, היא המשיכה להחזיק בבעלותה אוסף עשיר של בולי ביטוח חיים. ב-9 ביולי 1992 ערכה החברה באחד המלונות בקרייסטצ'רץ' אירוע מפואר ללקוחותיה, במסגרתו הציגה תערוכה גדולה של בולים מן האוסף.

מעמד הבולים בקרב האספנים

עיקר העניין של האספנים וחוקרי הבולאות מתמקד בבולים שהונפקו בין השנים 1891 עד 1906. ריבוי ההדפסות, חוסר ההקפדה על איכות הביצוע, והשימוש במספר סוגי נייר ומכונות נקבוב - כל אלו הובילו ליצירת מגוון עשיר של תשניות, רבות מהן נדירות וקשות לאבחון.