google/wiki40b huggingface dataset:
דוקוסלב

פירוט כללי

במהלך התוכנית מדברים אנשים על מפורסם מסוים ומראים את התחנות בהן עבר המפורסם עד שהגיע לצמרת הבידור, בעזרת קטעי ארכיון, קרובי משפחה וחברים.

עונה ראשונה

בסוף 2005 החלה העונה הראשונה של התוכנית. בין המפורסמים שכיכבו בתוכנית: תמי בן עמי, צביקה הדר, סאבלימינל והצל, זהבה בן, אבי ביטר, קובי אוז, ריקי גל, דנה אינטרנשיונל, נינט טייב, רוני סופרסטאר, מיכל ינאי, יעל בר זוהר, מיקי בוגנים, שרית חדד, עברי לידר, יהודה לוי, אילנה אביטל, פנינה רוזנבלום, מירי בוהדנה, גלי עטרי, אורנה ומשה דץ, לינור אברג'יל, דודו טופז (לפרק זה נוספו בהמשך מספר דקות נוספות לאחר מותו של טופז ב-2009), ריימונד ויעל אבקסיס, צביקה פיק, שירז טל, נינה ברוש (ויק) ונועה תשבי.

עונה שנייה

ב-9 בנובמבר 2006 החלה העונה השנייה. בין המפורסמים שבהם עסקה עונה זו: שושנה דמארי, אלי ומריאנו, ריטה, שירי מימון, צביקה הדר, אייל גולן, עופר לוי, טובה חסין, שלישיית מה קשור, בר רפאלי, הראל סקעת, קיציס ופרידמן, עפר שכטר, מיה דגן, דידי הררי והיהודים.

עונה שלישית

ב-20 בינואר 2007 החלה העונה השלישית, שבה הופיעו: מורן אטיאס, צופית גרנט, גלית גוטמן, שרית חדד, יגאל שילון, עפרה חזה, שלמה ארצי, הדג נחש, ארז טל, עוזי חיטמן, ענבל פרלמוטר, שרון חזיז, היי פייב, אילנית לוי, קורין אלאל, אסי כהן, רותם אבוהב, שלומי שבת ואורנה בנאי.

עונה רביעית

בתחילת פברואר 2008 שבה התוכנית לעונה רביעית, בה סוקרו בין היתר: בעז שרעבי, יוני בלוך, אדיר מילר, אורי גוטליב, דן שילון, אתניקס, משינה, שוש עטרי, יפה ירקוני, עודד מנשה.

עונה חמישית

ב-21 ביולי 2008 החלה העונה החמישית, שבה הופקו דוקוסלב לאמנים הבאים (על פי סדר השידור):
מירי בוהדנה, דודו דותן, ארקדי דוכין, אילנית, כנסיית השכל, מירי מסיקה, אושרי כהן, מוש בן ארי, קובי פרץ, עדי הימלבלוי, מייקל לואיס, קרן פלס ותום אבני.

עונה שישית

ב-4 בינואר 2009 החלה העונה השישית, ובה שודרו הדוקוסלבים לאנחל בונני, אברי גלעד, ישי לוי, מיקי בוגנים, דנה אינטרנשיונל, אניה בוקשטיין, גורי אלפי ויעל בר זוהר.

עונה שביעית

העונה השביעית עלתה לשידור ב-4 בפברואר 2013 (כ-4 שנים לאחר העונה השישית), ובה הוקדשו פרקים לבר רפאלי, דודו אהרון, אסי עזר, שני כהן, שרית חדד, משה פרץ, גל גדות, שלומי קוריאט, דנה פרידר, טל מוסרי, אליקו, דודו טסה, מירי מסיקה ועומר אדם.

דוקוסלב קלאסיקה

לרגל יום העצמאות ה-61 של מדינת ישראל בשנת 2009, הופקו מספר פרקים מיוחדים של התוכנית תחת השם "דוקוסלב קלאסיקה", אשר הוקדשו למפורסמים ותיקים ומשפיעים, בהם: יהורם גאון, גילה אלמגור, ספי ריבלין (לפרק זה נוספו מספר דקות לאחר מותו של ריבלין בסוף 2013), ציפי שביט, ירון לונדון, יהונתן גפן, אריק לביא, דני סנדרסון ולהקת תיסלם. פרקים אלה התאפיינו בפגמים טכניים מכוונים בפתיח התוכנית, הגורמים לו להיראות ישן יותר.

דוקוסלב פעמיים

במהלך שנות קיום התוכנית, הופקו פרקים נוספים למספר מפורסמים להם כבר הוקדש פרק בעונות קודמות. בהם:
מיקי בוגנים: 2005 ו-2009.
נינט טייב: 2005 ו-2008.
מירי בוהדנה: 2005 ו-2008.
דנה אינטרנשיונל: 2005 ו-2009.
יעל בר זוהר: 2005 ו-2009.
בר רפאלי: 2006 ו-2013.
שרית חדד: 2007 ו-2013.

חולצת דוקוסלב

בשנת 2009 הוציאה חברת האופנה TNT בשיתוף עם עמותת עלם חולצה (בצבעים שחור ולבן) הנושאת את הכתובית "גם אני שווה דוקוסלב".
החולצה נמכרת במחיר סמלי של 30 שקלים וכל הכספים ממכירת החולצות נתרמים במטרה לסייע לבני נוער במצבי סיכון ומצוקה בישראל להיחלץ ממצבם ולמצוא את מקומם בחברה כבוגרים וכאזרחים.
טורבינה פוטסדאם

היסטוריה

המועדון הוקם ב-1971 בעיר פוטסדאם, אז עדיין חלק ממזרח גרמניה. ב-1979, נערכה אליפות מזרח גרמניה הראשונה לנשים, אך טורבינה לא הצליחה להגיע לשלב הגמר. למרות זאת, שנתיים לאחר מכן, כבר זכתה הקבוצה באליפות ושחקניותיה קיבלו מענק של 50 מארק כל אחת. בשנתיים הבאות שוב זכתה הקבוצה באליפות, ויצאה לסיבובי משחקים במדינות מזרח אירופה השונות.
ב-1989, זכתה הקבוצה באליפות מזרח גרמניה השישית והאחרונה שלה, ואחרי נפילת חומת ברלין רבות משחקניותיה פרשו ממשחק פעיל. בשנים הבאות, שיחקה הקבוצה בליגות המשנה האזוריות, אך לא הצליחה לעלות לבונדסליגה. בסיום עונת 1994, הצליחה הקבוצה לסיים במקום הראשון בליגה שלה והעפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לבונדסליגה. 
השנים הראשונות בליגה העליונה לא היו פשוטות, וטורבינה שימשה בעיקר כקבוצת אמצע טבלה. עם תחילת המאה ה-21, התחזקה הקבוצה בשחקניות כמו נדין אנגרר, אריאנה הינגסט וקוני פוהלרס, והחלה להתבסס כאחת הקבוצות הטובות בגרמניה. בין השנים 2001 ל-2003, היא סיימה שלוש פעמים במקום השני בליגה, וב-2004 הצליחה לזכות בפעם הראשונה באליפות גרמניה. שנה לאחר מכן, כבר זכתה הקבוצה בשני תארים היסטוריים - הגביע הגרמני וגביע אופ"א (ליגת האלופות כיום). 
ב-2006, זכתה הקבוצה בדאבל מקומי (אליפות וגביע) והגיעה לגמר גביע אופ"א בפעם השנייה ברציפות, אך הפסידה ליריבה המושבעת - מועדון כדורגל פרנקפורט. ארבע שנים לאחר מכן היא זכתה בליגת האלופות בשנית, לאחר שגברה בדו-קרב פנדלים על אלופת צרפת, ליון. בשנה שאחר כך, שוחזר הגמר בין טורבינה לליון, אך הפעם ידן של הצרפתיות הייתה על העליונה.
Me Siento Tan Sola

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי סרגיו האנדרד מלהקת לייפהאוס. כמו כן, יצא האלבום בפורמט של תקליט ויניל ותקליטור. בסך הכל, נמכר ברחבי העולם בכ-5,500,000 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים בהיסטוריה.
השיר "Me Siento Tan Sola", יצא כסינגל השלישי מתוך האלבום וכשיר הנושא ממנו.
קנת השני, מלך סקוטלנד

קורות חיים

קנת היה בנו של מלקולם הראשון ועלה לשלטון לאחר הירצחו של המלך קולן בידי אמדארך מסטרת'קלייד בשנת 971.
בתקופת מלכותו של קנת נכתבה היצירה ההיסטורית "דברי ימי מלכי אלבה" אולם מרבית התיאורים המופיעים בספר זה הם חסרי ביסוס היסטורי.
"דברי ימי מלכי אלבה" מתאר מסע מלחמה של קנת לממלכת סטרטתקלייד, וכי צבאו הובס. עוד מתוארים שלושה מסעות ביזה לנורת'מבריה, כאשר אחד מהם הגיע עד הנהר די בצ'סטר, סמוך לוויילס. ככל הנראה מדובר במסע מלחמה שנערך בשנת 980, שכן תעודות היסטוריות אנגליות מציינות התקפה סקוטית על אזור צ'שייר מתקופה זו.
על פי "דברי ימי מלרוז", בשנת 973 יצא קנת לצ'סטר שבאנגליה יחד עם מאל קולים הראשון, מלך סטרת'קלייד, מאקוס, מלך האיים (ככל הנראה מלך האי מאן), ומלך ויילס, על מנת להביע אמונים לאדגר, מלך אנגליה.
על פי "דברי ימי אלסטר", בשנת 977 אמלאיב, בנו של אינדולף, מלך סקוטלנד, נהרג בקרב על ידי קינאד מק דומנייל. ואילו "דברי ימי טיגרנאך" מתארים אירוע זה ומציינים כי מי שהרג את אמלאיב היה קינאד מק מל קולם (היינו קנת בן מלקולם – המלך קנת השני). משמעות דיווחים אלה שלמשך תקופה קצרה, ככל הנראה החל ממסעו של קנת לאנגליה בשנת 973 ועד שנת 977 הייתה הפיכה בסקוטלנד ואמלאיב, אחיו של קולן קודמו של קנת, מלך בה. לאחר מכן הצליח קנת להשיב לידיו את השלטון והרג את אמלאיב.
תעודות היסטוריות מציינות שקנת ייסד מנזר גדול בברכין.
קנת נהרג בשנת 995. "דברי ימי אלסטר" מציינים שמותו נגרם כתוצאה של "קשר כנגדו", ואילו "דברי ימי טיגרנאך" מציינים שקנת נהרג "על ידי אחד מנתיניו".
מקורות מאוחרים יותר כגון "דברי ימי מלרוז", ג'ון מפרדון ואנדרו מוייטון מציינים כי קנת נהרג על ידי אנשיו בפטרקיירן, ככל הנראה כתוצאה מקשר שקשרה פינגואלה (המכונה גם פימברהלה), בתו של קונקאר מונמאר אנגוס, כנקמה על שקנת הרג את בנה. ג'ון מפרדון אף מציין כי קונסטנטין השלישי וקנת השלישי היו קשורים לקשר.
ב"נבואת ברכאן" מכונה קנת בשם "הורג אחיו", אולם מצוין שם שקנת נהרג בסטרת'מור הסמוכה לפרת'.
בנו של קנת, מלקולם השני מלך לאחר מלכותם של קונסטנטין השלישי וקנת השני. לקנת היו שני בנים נוספים: בנו השני נקרא דונגאל או גיל קומגיין ויש מקורות המציינים שבנו השלישי נקרא בודהי (אולם ייתכן ומדבר בבנו של קנת השלישי, ולקנת השני היו שני בנים בלבד).
מריה פיה, נסיכת שתי הסיציליות

ביוגרפיה

מריה פיה נולדה ב-2 באוגוסט 1849 בגאאטה, לפרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ולמריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס קרל, דוכס טשן והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
בשנת 1859 מת אביה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, ואחיה פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מותו ניצחו הכוחות הצרפתיים והסרדיניים את הצבא האוסטרי במלחמת אוסטריה-סרדיניה, מה שהוביל כעבור זמן קצר לאיחוד איטליה ולהדחתו של אחיה מהשלטון. מריה פיה יחד עם משפחתה ברחו לרומא, ובהמשך עברו משם לווינה. ב-5 באפריל 1869 התחתנה מריה פיה עם רוברטו הראשון, דוכס פארמה, ממנו נולדו לה 12 ילדים, מהם 6 פגועים נפשית.
ב-29 בספטמבר 1882 מתה מריה פיה בביאריץ, צרפת, בעת שילדה את בנה אוגוסטו שמת מיד לאחר הלידה. לאחר מותה התחתן בעלה רוברטו עם מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, שאף ממנה היו לו 12 ילדים.
קצין

קצין, בגוף בעל הירארכיה פיקודית, הוא מי שעבר קורס מתאים, ובעקבותיו הוא נושא בדרגה המקנה סמכויות פיקוד (אם כי סמכות פיקוד יכולה להינתן, במידה מצומצמת, גם למי שאינו קצין). המושג "קצין" משמש בהיקף נרחב בצבא, ובגופים נוספים בעלי הירארכיה פיקודית, כמו המשטרה, רשות הכבאות או מגן דוד אדום.
המילה קצין מופיעה בתנ"ך 6 פעמים. האטימולוגיה שלה אינה ברורה, אך כנראה שמקורה במילה "קצה", במובן "המייצג את הפיקוד".
בצבא ארצות הברית, בצבא בריטניה ובצבאות רבים אחרים קיימות אחת-עשרה דרגות קצונה. בצה"ל קיימות תשע דרגות קצונה.
צבא פרוסיה היה הצבא הראשון שהקפיד על מתקנים נפרדים לקצינים, במטרה לשמור על מערכת יחסים מקצועית בין המפקדים לחיילים, הפרדה שאומצה לאחר מכן בכל צבאות העולם.

אופן קבלת דרגות הקצונה

בצבא, קצין מפקד על יחידה צבאית, או משרת בתפקיד אחר שדורש דרגת קצונה. בצה"ל, מקבלים מרבית החיילים דרגות קצונה בעקבות קורס קצינים - קורס התנדבותי הכולל לימודי מנהיגות וניהול בנוסף להכשרה צבאית מקצועית, ומשכו בישראל כחצי שנה. אחרים המקבלים דרגות קצונה הם טייסים וחובלים, אקדמאים, ולעיתים נדירות,  חיילים שהוכיחו מנהיגות במהלך פעילות מבצעית. כך, למשל, העניק הרמטכל דאז, משה דיין למאיר הר-ציון, שהיה מפקד בולט ביחידה 101 ובצנחנים בימי פעולות התגמול והקים את סיירת צנחנים, מינוי לקצונה. היה זה מקרה נדיר ויחיד בתקופת כהונתו של דיין כרמטכ"ל. האלוף נועם תיבון, ששירת כלוחם בסיירת מטכ"ל, היה אמור לצאת לקורס קצינים אך עקב השתתפותו במבצע מיוחד של היחידה בוטלה תוכנית זו ובסיום המבצע הוענקו לו דרגות הקצונה ללא שעבר קורס קצינים. האלוף טל רוסו, מפקד פיקוד הדרום, שירת כלוחם ביחידת שלדג, ובעודו סמ"ר  שימש כמפקד צוות ביחידה ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה כמפקד פלוגה. לאחר המלחמה מונה לסרן. רוסו ותיבון הם הקצינים הבכירים ביותר בצה"ל שאינם בוגרי קורס קצינים.
ברוב המדינות המערביות, תואר ראשון מהווה תנאי כניסה לקורס קצינים או לחלק מהקורס. המדינות הבולטות בכך שאינן מחייבות קבלת תואר ראשון לקצינים הן אוסטרליה, בריטניה, ניו זילנד וישראל. עם זאת, בצה"ל, חלק ממסלולי הקצונה כוללים לימודי תואר ראשון. כך הדבר בעתודה האקדמית, בקורס טיס, בקורס חובלים וכן בתוכניות צבאיות-אקדמיות נוספות כמו המכללה לפיקוד טקטי, תוכנית חבצלות ותוכנית תלפיות. בכל מקרה, בשירות סדיר בצה"ל, כמו במשטרת ישראל, יש צורך בתואר ראשון כדי להתקדם לדרגת קצונה בכירה כסגן-אלוף בצבא או רב-פקד במשטרה.

ממ"ק

בצה"ל הייתה קיימת דרגה מיוחדת: ממלא מקום קצין (ממ"ק), שנתנה לבעליה סמכויות של קצין. הדרגה הוענקה בין היתר לבוגרי העתודה האקדמית שלא עברו קורס קצינים, ולמי שסיימו קורס קצינים בציון נמוך אך עדיין נמצאו ראויים להיות מפקדי מחלקות, ונקבע כי כעבור פרק זמן בתפקיד יועלו לדרגת סג"ם. השימוש בדרגה היה מוגבל בזמן עד למציאת קצין שימלא את התפקיד. בין הקצינים הבכירים שנשאו בדרגה זו אביגדור קהלני וגיורא ענבר.
שבתי אטון

ביוגרפיה

נולד בעיר העתיקה, לרב בן-ציון אטון, מרבני ישיבת פורת יוסף] ולאסתריא. בצעירותו למד בישיבת פורת יוסף, וכן מספר שנים בישיבת מרכז הרב (בין היתר אצל הרב צבי יהודה קוק). נישא לקלרה, בתו של הרב יוסף שרבני, שהיה גם חותנו של הרב בן-ציון אבא-שאול. לזוג נולדו ארבעה בנים. לאחר נישואיו התמנה לרב שכונת מלחה.
בשנת ה'תשי"ז מונה למנהל רוחני בישיבת פורת יוסף. נהג לשלוח תלמידים מהישיבה להפיץ תורה בבתי כנסיות. נודע בשיחות המוסר שלו.
בשנת תשי"ט נפטרה בפתאומיות קלרה אשתו, בגיל 26. לאחר כמה שנים נישא בשנית לבתו של הרב חדד.
באותה שנה, ייסד את ישיבת "ראשית חכמה", על שם ספרו של רבי אליהו די וידאש, ועמד בראשה. בניין הישיבה היה בשכונת מקור ברוך, ובהמשך היא עברה לרחוב הרב בן-ציון אטון, שנקרא על שמו של אביו, בשכונת סנהדריה. נכון ל-2018 מונה הישיבה כ-140 בחורים.
מונה לחבר מועצת חכמי התורה של תנועת ש"ס כשהוקמה.
ערך את כתב העת התורני בהלכה ובאגדה "משואות".
נפטר ב-10 בפברואר 2006 י"ב בשבט ה'תשס"ו ונקבר בבית הקברות סנהדריה. בי"ב בשבט ה'תשס"ח הוכנס להיכל ישיבת "ראשית חכמה" ספר תורה לעילוי נשמתו.
בין תלמידיו הרב בן-ציון מוצפי, ראש ישיבת "בני ציון".
מהמוט הראשון

מהמוט הראשון (טורקית I. Mahmut; טורקית עות'מאנית محمود اول,  2 באוגוסט 1696 עד 13 בדצמבר 1754) היה הסולטאן העשרים-וארבעה של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-1 באוקטובר 1730 ועד יום מותו. הוא היה בנו של הסולטאן מוסטפא השני ואחיינו של הסולטאן שקדם לו ואשר המליכו תחתיו, אהמט השלישי. 
שני החודשים הראשונים של תקופת שלטונו היו סוערים והושפעו ממרד היניצ'רים אשר הביא לויתורו של אהמט השלישי על השלטון ולהמלכתו של מהמוט הראשון, אך זה דוכא לבסוף. 
השנים הבאות חלפו בצילן של מלחמות כנגד רוסיה והספווים. במזרח הצליחו הטורקים לשמר את אחזיתם בבגדאד, אך הקווקז עבר לתחום ההשפעה הפרסית. המלחמה העות'מאנית-רוסית בה ניצבה אוסטריה לצד הרוסים, פרצה עקב חילוקי דעות לגבי תוצאות מלחמת רוסיה-פולין של 1733-1735 ועקב פשיטות הולכות ונשנות של הטטרים מקרים. לאחר הצלחות וכשלונות של שני הצדדים גם יחד, חתמו האוסטרים והרוסים על הסכמי שלום נפרדים עם הטורקים. במסגרת הסכם ניסה בין האימפריה העות'מאנית ורוסיה, קיבלה האחרונה את העיר אזוב אבל נשללה ממנה הזכות להשאיר את הצי הרוסי הקיסרי בים אזוב או לבנות שם ביצורים.
מהמוט הראשון הפקיד את השלטון במידה רבה בידי שריו והתמסר לכתיבת שירה. 
הסולטאן מהמוט הראשון נודע כאוהב יהודים. מלכת בוהמיה והונגריה, מריה תרזה, פירסמה בחודש ינואר של שנת 1745 צו מלכותי שגזר גירוש מיידי על יהודי פראג ויהודי בודה, על נשיהם וטפם. היהודים הוכרחו בעיצומו של החורף העז לעזוב את פראג ואת בודה, להתרחק ממרכזי הערים הראשיות ולהגר ליישובים כפריים קטנים בבוהמיה ובהונגריה. במשך שלוש שנים, שממו פראג ובודה מיהודים. במהלך אותן השנים, פנו המגורשים אל הנגיד היהודי יהודה ברוך, בנקאי הארמון של הסולטאן מהמוט הראשון, וביקשו ממנו שיפעל עבורם לקבלת אזרחות עות'מאנית. לשאלת הסולטאן מדוע חפצים כל כך הרבה יהודים להגר לארצו, סיפר הבנקאי שלו על גירושם של היהודים. הסולטאן אוהב היהודים שלח אולטימטום למלכה. המלכה, שהייתה מסובכת בלאו הכי במלחמה קשה, נרתעה מהאיום, ועם תום המלחמה (בשנת 1748) מיהרה להשיב את המגורשים לבתיהם, לאחר שחייבה אותם לשלם קנס הגון. מריה תרזה התנצלה לפני הסולטאן וטענה כי "נפלה אי הבנה".
הצעדה לשוויון לאומי

הצעדה לשוויון לאומי (באנגלית: National Equality March) היא הפגנה ארצית שנערכה ב-11 באוקטובר 2009 מול הבית הלבן בוושינגטון שבארצות הברית. ההפגנה קראה לעגן בחוק הפדרלי שוויון אזרחי והגנה מאפליה עבור הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) בכל מדינות ארצות הברית ובמחוז קולומביה. ההפגנה הייתה בסימן פעילות לביטול מדיניות צבא ארצות הברית כלפי הומואים ולסביות - "אל תשאל, אל תספר". 
את הצעדה יזמו האקטיביסטים דייוויד מיקסנר וקליב ג'ונס, והיא הייתה ההפגנה הראשונה בנושא זכויות להט"ב בארצות הברית שנערכה בוושינגטון די. סי. מאז שנת 2000. ארגונים אחרים יזמו פעילויות נוספות במהלך סוף השבוע בו התקיימה ההפגנה, ובהן צוינו 11 שנים לרצח של מת'יו שפרד, שקידם תשומת-לב ציבורית ופעולות חקיקה בנושא פשעי שנאה.

רקע

מאות אלפי להט"בים, תומכיהם ופעילים חברתיים צעדו ביום ראשון 11 באוקטובר 2009 מהבית הלבן אל עבר הקפיטול, בדרישה שהנשיא ברק אובמה יפעל, כפי שהצהיר, לביטול מדיניות "אל תשאל, אל תספר" של צבא ארצות הברית האוסרת על הומואים ולסביות מוצהרים לשרת בצבא, וכן לפעול לביטול אפליה של להט"בים בתחומים נוספים. ארגונים רבים התקוממו לאחר אישורה של הצעה 8 בקליפורניה המבטלת את האפשרות לנישואים חד מיניים במדינה ומחו נגד מה שנתפס בעיניים כאוזלת יד בנושא מצד ממשלו של אובמה. על אף שלא הייתה הערכה רשמית של כמות המשתתפים, אמצעי התקשורת בארצות הברית העריכו כי בצעדה השתתפו כ-200,000 איש. שלא כמו באירועים דומים שנערכו בשנים 1979, 1987, 1993 ו-2000 בהם הופיעו ידוענים והם משכו עד חצי מיליון איש, "הצעדה לשוויון לאומי" נשאה אופי של תנועה שורשית, ותוכננה להיות בסגנון מאופק.
מכיוון שהמארגנים עשו שימוש נרחב ברשתות חברתיות באינטרנט על מנת לגייס את המשתתפים, האירוע אורגן במהירות רבה יותר ובפחות הוצאות כלכליות בהשוואה לאירועים הקודמים. המארגנים הוציאו סכום של 156,000 דולר על הפקת האירוע, וגייסו סכום של 260,000 דולר.
מלבד נאומים, במהלך האירוע הועברו סדנאות בנושאים שונים הקשורים לזכויות להט"ב כגון שירות צבאי, אימוץ, וזכויות הטרנסג'נדרים.

נאום אובמה

בערב שלפני הצעדה התקיים בוושינגטון אירוע מטעם הקמפיין לזכויות אדם, ארגון הלהט"ב הגדול והמשמעותי ביותר מסוגו בארצות הברית. באירוע נאם הנשיא ברק אובמה, והייתה זו הפעם השנייה שנשיא מכהן נואם בפני הארגון. הראשון לעשות כן היה ביל קלינטון, בשנת 1997.‏
הנאום שודר במלואו ברשתות הטלוויזיה CNN ו-C-SPAN, ובו התייחס אובמה לסוגיות שונות של שוויון, כגון החוק האמריקאי למניעת אפליה במקומות עבודה, חוק פשעי השנאה, ההצעה לביטול חוק הגנת הנישואים, ונושא מחלת האיידס. בנוגע למדיניות (המעוגנת בחוק) "אל תשאל, אל תספר", אמר אובמה: "אני אבטל את המדיניות. זו ההתחייבות שלי אליכם".
אוצלול גאלאץ

הופעות אירופיות

הופעת הבכורה של הקבוצה הייתה בגביע אופ"א כאשר הקבוצה הוגרלה בסיבוב הראשון מול קבוצת יובנטוס החזקה מאיטליה.  אוצלול ניצחה במשחק הראשון, שנערך ברומניה, בתוצאה 1-0 אך נכנעה במשחק השני בתוצאה 5-0 והודחה מהמפעל.  הקבוצה חזרה למפעלים האירופיים רק בעונת 1997/98, אז שיחקה בגביע אופ"א והוגרלה מול קבוצת גוריצה הסלובנית אך הפסידה בשל הפרש שערי חוץ והודחה מהמפעל.
עונה לאחר מכן הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב המוקדם הראשון את קבוצת סלוגה יוגומגנאט ממקדוניה אך הפסידה בסיבוב השני המוקדם לקבוצת וויילה בולדקלאב הדנית.  בעונת 2004/05 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם הראשון בתוצאות 4-0 ביתי ו-4-1 בחוץ על קבוצת דינמו טירנה מאלבניה ועברה לסיבוב השני מוקדם, בו הפסידה לקבוצת פרטיזן בלגרד מסרביה ומונטנגרו.  בשנת 2007 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו. בסיבוב השני ניצחה את קבוצת סלאביה סראייבו מבוסניה והרצגובינה . בסיבוב השלישי הפסידה לקבוצת טרבזונספור מטורקיה והודחה מהטורניר. 
בעונת 2007/08 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א. בסיבוב המוקדם השני הפסידה לקבוצת לוקומוטיב סופיה מבולגריה והודחה מהטורניר.
בעונת 2010/2011 זכתה באליפות רומניה הראשונה שלה ועלתה לליגת האלופות בפעם הראשונה בתולדותיה. הקבוצה העפילה ישירות לשלב הבתים וסיימה את המשחקים במקום האחרון בבית אחרי בנפיקה ליסבון, פ.צ. בזל ומנצ'סטר יונייטד.
דבורה בן-יהודה

האם העברייה הראשונה

דבורה כונתה "האם העברייה הראשונה"] על שום היותה האם הראשונה שדיברה עם ילדיה בשפה העברית בלבד. עדות לכך ניתן לקרוא על מצבתה: "האם הראשונה בזמן הזה שדברה לילדיה בעברית מרגע היוולדם ותקם דור מדבר עברית".
מדבריו של בן יהודה: "כל הימים אשר הנשים לא תדברנה עברית, אין תקווה לתחיית הלשון בפי העם".
אמהות העלייה הראשונה לא דיברו עברית ולא הנחילו אותה לילדיהן. משפחת בן-יהודה הייתה יוצאת דופן.
אליעזר בן יהודה אסר על אשתו לדבר עם ילדיהם בשפה אחרת מלבד העברית. דרישה זו הטילה סגר חברתי על ילדיו, והייתה בה התאכזרות אל דבורה. במכתב שכתב אליעזר אל דבורה בהיותו בביאליסטוק בשנת 1886, ציווה עליה לבל תתרשל בחינוכם של הילדים בן ציון (מאוחר יותר החליף את שמו לאיתמר בן אב"י) ואביחיל: "אמרי לבן ציון כי אם לא ישמע אשכנזיק אביא לו מתנות יפות מאוד ואם אין, אם ישמע אשכנזיק, לא אביא לו מתנות ואשנאהו, ולא אדבר אתו, וגם אכהו מכות רצח, וכן תאמרי גם לאביחיל".
דבורה נאלצה לעזור בפרנסת המשפחה, אשר מצבה הכלכלי היה קשה.
היא שימשה כמורה ללשון העברית ולדברי ימי ישראל בבית הספר לבנות על שם אוולינה דה רוטשילד. לשם לימודי ההיסטוריה, חיברה את החלק הראשון של "קיצור דברי הימים לבני ישראל בשבתם על אדמתם", שיצא מאוחר יותר בשלושה חלקים בעיבודו של בן יהודה.
כמו כן ניסתה כוחה בכתיבה עיתונאית. המאמר היחיד שכתבה הוא: "תקנת בנות ירושלים".
כריסטופר ביני

ביוגרפיה

ביני נולד בלונדון. הוא למד שנים אחדות ב-"Arts Educational School" ואחר כך בבית הספר למשחק האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. הקריירה של ביני החלה בהיותו ילד, כשהיה בן שש רק עם להקת המחול "בלט רמברט" .
התפקיד הראשון של ביני על המסך היה ב-1953 בסרט "The Long Memory" בכיכובו של ג'ון מילס. בסרט השתתפה ת'ורה הירד, שכיכבה לצדו של ביני בסדרה "In Loving Memory" ובסדרה "בערוב ימי היין".

טלוויזיה

ביני שיחק בדמות לני גרוב באופרת הסבון הבריטית הראשונה "משפחת גרוב"  של ה-BBC. הסדרה שודרה בימי שישי באמצע שנות החמישים של המאה העשרים.
הפריצה הגדולה שלו הייתה כשהופיע בתפקיד אדוארד ברנס בסדרת הדרמה זוכת הפרסים "על אדונים ומשרתים" ששודרה במשך חמש עונות, ביותר מתשעים מדינות ברחבי העולם. אחרי כך שיחק ביני בתפקיד ג'פרי בסדרה הקומית "Miss Jones and Son", בתפקיד טוני בגרסה המחודשת של הסיטקום "The Rag Trade" ובתפקיד בילי הנשו לצדה של ת'ורה הירד בסדרה "In Loving Memory".
ב-2001 שיחק ביני בתפקיד אורח בסדרה הקומית "בערוב ימי היין", וחזר להופיע בסדרה פעמים רבות עד 2009, אז הצטרף לצוות השחקנים הקבועים של הסדרה. בתחילה שיחק בדמות הרמן טיסדייל, ואחר כך בדמות מורטון בימיש.
ב-2006 הופיע ביני בתפקיד קמע באופרת הסבון "אמרדייל". במקרה הוא שיחק בתפקיד בן דוד של נורין בל בגילומה של ג'ני תומאסין, מי ששיחקה לצדו בסדרה "על אדונים ומשרתים". ביני השתתף במיני-סדרה "תבונה ורגישות" של ה-BBC, ובסדרה "Honest" של רשת ITV.

תיאטרון

בתיאטרון הופיע ביני בין השאר במחזות "עצרו את העולם אני רוצה לרדת", "The Long and the Short and the Tall", "סקאפינו", "How the Other Half Loves" מאת אלן אייקבורן, "Night Must Fall", "אוליבר!", "Who Saw Him Die", המחזה "The Unexpected Guest" מאת אגאתה כריסטי, "בואינג בואינג", "Move Over, Mrs. Markham" מאת ריי קוני, "Bedroom Farce" מאת אייקבורן, "Run for Your Wife" מאת ריי קוני, "חצייה קשה" מאת טום סטופארד, "Present Laughter" מאת נואל קאוורד, "היכרות חטופה", "Caught In The Net", המחזמר "Crazy for You", המחזה "Ten Times Table" והעיבוד לספר "מלארק רייז לקנדלפורד".
ביני יצא לסיבוב הופעות עם המחזה "There's No Place Like a Home" יחד עם השחקן גורדון קיי. ב-2011 שיחק בסיבוב הופעות במחזה "Five Blue Haired Ladies Sitting On A Park Bench".
בנו של ביני, ג'יימס, הקים ב-2009 את הלהקה "Virgin Soldiers", והיה שותף לכתיבה של הפקה לציון 100 שנה למלחמת העולם הראשונה בשם "The Dreamers". הופעת הבכורה הייתה באוקטובר 2014 בתיאטרון אסמבלי הול בטאנברידג' ולס. בקיץ 2015 הועלתה ההצגה בתיאטראות וסט אנד. ביני גילם בהצגה את דמות המספר.
רותם ישי

רותם ישי הוא רוכב אופני הרים ישראלי, הוא זכה 6 פעמים בתואר אלוף ישראל באופני הרים (2005 - 2008, 2010 ו-2011).
ישי מתגורר בדורנגו שבארצות הברית ומשתתף בליגת המכללות במסגרת קבוצת האופניים של מכללת פורט לואיס. במסגרת זו זכה ישי מספר פעמים בתואר אלוף ארצות הברית למכללות באופני הרים. כמו כן השתתף באליפויות ארצות הברית למכללות באופני כביש, שם סיים בשנת 2011 במקום השני, ובאופני סייקלוקרוס, שם סיים בעשירייה הראשונה.
הוא רוכב גם בקבוצה המקצוענית האמריקאית Jamis, במסגרתה הוא מתחרה בתחרויות בסבב האמריקאי המקצועני.
כמו כן הוא מייצג את נבחרת ישראל בתחרויות בינלאומיות, ובהן גביע העולם, אליפות אירופה ואליפות העולם.
בשנת 2011 סיים במקום ה-41 באליפות העולם לבוגרים, הישג שיא של רוכב ישראלי באליפות העולם. כמו כן הוא סיים במקום ה-37 במרוץ גביע העולם בניו יורק באותה שנה.
הישג השיא שלו בקטגוריית מתחת לגיל 23 היה מקום 15 באליפות העולם בשנת 2008.
יוסף אגסי

ביוגרפיה

יוסף אגסי נולד וגדל בירושלים למשפחה חרדית מהיישוב הישן. סבו, אבי אמו, יהושע מאיר רייכמן, היה עסקן ציבור, מראשי אגודת ישראל, ממייסדי ישיבת עץ חיים ובית החולים ביקור חולים. בילדותו התחנך אגסי ב'חדר' חרדי והמשיך בבית הספר תחכמוני ובנעוריו למד בישיבת מרכז הרב והיה תלמידו של הרב שלום נתן רענן.
בגיל חמש עשרה עזב את הדת. בשנים 1946–1951 למד פיזיקה, מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1952 קיבל תואר מוסמך בפיזיקה. אגסי סיפר לימים שהשתתף בכינוס בו הביע בשעת השאלות את העמדה שהמדע אינו כופה על האדם להאמין בשום דבר ואיש הישר בעיניו יעשה. לטענתו, בעקבות זאת, גרשם שלום אמר שיעשה כל שלאל ידו למנוע מאגסי לקבל משרה באוניברסיטה העברית.
בעת לימודיו הכיר את אשתו לעתיד, יהודית, נכדתו של מרטין בובר, בת בנו רפאל. באותה תקופה הצטרף לקבוצה פוליטית-מרקסיסטית, שבין חבריה נמנו יהודית בובר, שמואל אטינגר ויוסף פרמינגר. כעבור זמן ההתלהבות מהרעיון המרקסיסטי הלכה והצטננה וחברי הקבוצה החליטו לפרקה מרצון. 
בשנים 1952–1956 קיבל דוקטורט בבית הספר לכלכלה של לונדון בהנחיית הפילוסוף של המדע קרל פופר.
בשנות השישים שימש ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת הונג קונג. בשנים 1971–1996 כיהן כפרופסור מן המניין לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. כן החזיק במשרת פרופסור באוניברסיטת בוסטון ואחר כך באוניברסיטת יורק שבטורונטו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שובץ במקום ה-5 ברשימת מפלגת הישראלים לכנסת זו.
בשנת 2008 הצטרף יחד עם אשתו לקבוצת אזרחים ישראלים שהגישה עתירה לבית המשפט בדרישה לשנות את רישום הלאום בתעודת הזהות מ"יהודי" ל"ישראלי". בית המשפט המחוזי בירושלים דחה את העתירה על הסף וטען כי הסוגיה "אינה שפיטה". הערעור בפני בית המשפט העליון נדחה גם הוא.
אגסי רואה עצמו כתלמידם של סוקרטס ואפלטון תחילה, ולאחר מכן כתלמידו, ממשיכו ומבקרו של פופר. הוא ניסה לחדד את דעותיו תוך הוספת שינויים קלים.
היה נשוי ליהודית בובר-אגסי, נכדתו של מרטין בובר, עד מותה בשנת 2018. לשניים נולדו בן, אהרון, ובת, תרצה, שנפטרה ממחלת הסרטן. מתגורר בהרצליה.