אלביס פרסלי

ילדותו ותחילת דרכו

אלביס נולד בשנת 1935 בעיירה טופלו שבמיסיסיפי, לוורנון אלביס פרסלי בן ה-18, ולגלדיס לאב סמית' בת ה-22. נולד בבית צנוע עם שני חדרים שנבנה על ידי אביו לקראת לידתו. אחיו התאום של אלביס, ג'סי גארון פרסלי, נולד כ-37 דקות לפני אלביס אך מת במהלך הלידה. אמו עבדה באותה עת כפועלת במפעל טקסטיל, ואביו עבד במכולת. הוריו היו ממוצא מערב אירופי, בעלי שורשים סקוטיים, איריים ונורמניים. אמו הייתה יהודיה מצד אמה, והיה לה גם שורשים צ'רוקיים. ]
ההשפעה המוזיקלית הראשונית על אלביס כילד הייתה מוזיקת הגוספל הדתית. משפחתו השתתפה בקביעות בטקסים בכנסייה המקומית. גם לאורך חייו הבוגרים, תוך כדי ההקלטות באולפן, בסביבתו הפרטית ולאחר הופעות, נהג אלביס להצטרף למפגשים לא רשמיים (סשנים) של מוזיקת גוספל.
בשנת 1938 איבדה המשפחה את ביתה, לאחר שוורנון הורשע ונשלח לכלא בגין הונאה. בתקופת שהותו בכלא התגוררו אלביס ואמו עם קרובי משפחה. ורנון שוחרר מהכלא בשנת 1941. בגיל 10 הופיע אלביס לראשונה בתחרות שירה וזכה במקום השני. כעבור כשנה קיבל מאמו את הגיטרה הראשונה שלו כמתנת יום הולדת, והחל לקבל שיעורי גיטרה משני דודיו ומהכומר של הכנסייה החדשה שאליה הצטרפה משפחתו. פרסלי מעולם לא קיבל הכשרה פורמלית בתחום המוזיקה ולא למד לקרוא תווים, ובפועל למד במהלך ילדותו לנגן בגיטרה לפי שמיעה.
בנובמבר 1948, כאשר היה אלביס בן 13, עברה משפחתו לממפיס שבטנסי, שם היו לאביו יותר הזדמנויות למצוא עבודה. אמו עבדה במשמרות לילה בבית חולים מקומי, ואביו עבד בעבודות מזדמנות. המשפחה התגוררה במשך כשנה בבית מושכר בתנאים קשים, ובהמשך עברה לדירת שני חדרים בקומפלקס דיור ציבורי. גם אלביס עבד בעבודות מזדמנות שונות כדי לסייע לפרנסת המשפחה: כיסוח מדשאות, שטיפת מכוניות ומכירת גלידה. הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1953, החל לעבוד בתור נהג משאית, ובמקביל למד חשמלאות. בזמנו הפנוי נהג לשיר ולנגן בגיטרה.

סאן רקורדס והולדת הרוקנ'רול

באוגוסט 1953 שילם אלביס לחברת "סאן רקורדס" (Sun Records) על מנת להקליט עבור אמו ליום הולדתה את השירים "My Happiness" ו-"That's When Your Heartaches Begin" על גבי תקליטון חובבים. מייסד חברת סאן רקורדס, סם פיליפס, והעוזרת מריון קייסקר, שמעו את השירים, וזיהו את כשרונו של אלביס. ביוני 1954 הם קראו לו כדי למלא את מקומו של זמר בלדות חסר. למרות שהפגישה לא נשאה פרי, צירף פיליפס את אלביס לשני מוזיקאים מקומיים, סקוטי מור וביל בלאק. במהלך הפסקה בחזרות ב-5 ביולי 1954, החל אלביס לשיר באופן ספונטני את "That's Alright Mama", ופיליפס לחץ על כפתור ההקלטה באולפן. במהלך הקלטה היסטורית זו, נוצר סגנון חדש שעל פי אלביס "לא דמה לשום סגנון". השיר הראשון שהוזכר, "That All Right", של זמר הבלוז האפרו-אמריקני ארתור "ביג בוי" קרואדפ, הוקלט בסגנון קאנטרי-וסטרן, ומצדו השני של התקליטון הקליט אלביס שיר קאנטרי מפורסם של ביל מונרו עם נגיעות בלוז, "Blue Moon of Kentucky". בכך נוצר שיר בלוז ראשון בסגנון קאנטרי, ומצדו השני של התקליטון שיר קאנטרי בסגנון בלוז, שבישרו את תחילת סגנון הרוקנ'רול. אלביס מנה כהשפעה ראשונית את השיר "That's All" של מוזיקאית הגוספל סיסטר רוזטה תארפ, ששילבה את מוזיקת הנשמה עם בלוז ופולק, בליווי גיטרה חשמלית פועמת.

הנפילה והחזרה

הצלחתו של אלביס החלה מלהיטו הראשון "That's Alright" בשנת 1954, ולא דעכה לאורך השנים הבאות. אך עם גיוסו לצבא ארצות הברית בשנת 1957 לשנתיים של שירות צבאי, הופסקה פעילותו המוזיקלית. ב-1958 הוא נשלח לפרידברג שבגרמניה. באותה שנה אמו שהייתה אלכוהוליסטית, נפטרה מדלקת כבד. מתוך כבוד למורשתה היהודית של אמו חרט אלביס על מצבתה מגן דוד, ובשנותיו האחרונות ענד תליון "חי". ב-2 במרץ 1960 שב לארצות הברית, המשיך להוציא להיטים ולהופיע בסרטי קולנוע. עם זאת, הוא לא חזר לנקודת השיא ביצירתיות שלו, ולדעת רבים הוא נע לכיוון נוסחתי שמרני ומלודי יותר.
במהלך שנות השישים אלביס מיעט להופיע וחלה נסיגה משמעותית במכירות תקליטיו ובביקוש להופעותיו. בשנת 1968 חזר להופיע באולמות מלאים, עם שירים חדשים שהשיבו אותו לחזית הבמה ואף הכתירו אותו כ"מלך הרוק". ב-1969 הוא שב לראש טבלת המצעדים עם להיטו הידוע "מחשבות חשדניות" (Suspicious Minds). באותה שנה הוציא את אלבומו "מאלביס בממפיס", שהוקלט באולפן בו התחיל את דרכו המוזיקלית. אלבום זה, שהכיל להיטים רבים, השיב את אלביס למעמדו במצעדים, בהאזנות וטבלאות המכירות.
לאחר תקופה זו חלה שוב דעיכה בקריירה המוזיקלית של אלביס, במהלכה התמכר לתרופות ולאכילה, דבר שהקשה על פעילותו הסדירה. למרות זאת, ב-1973 הופיע אלביס בהוואי, במופע הראשון ששודר על ידי לוויין בשידור חי מחוף אל חוף], ובו צפו מיליוני בני אדם מחמש יבשות, וזכה ל-50 אחוזי צפייה בטלוויזיה האמריקנית. במופע זה שר אלביס את להיטיו הגדולים מכל התקופות: "אהבה בוערת", "כלב ציד", "ג'וני בי גוד", "קדחת", "מחשבות חשדניות" ו"טרילוגיה אמריקאית", וכן מספר שירים אותם חידש: "Something" של להקת הביטלס, ו-"My Way" של פרנק סינטרה.
לאחר הופעה זו שב אלביס אל דעת הקהל כ"מלך הרוק'נ'רול". אך התמכרויותיו הפריעו לקידום הקריירה שלו.

מותו

הופעתו האחרונה של אלביס הייתה ב-"Market Square Arena" באינדיאנפוליס ב-26 ביוני 1977. באוגוסט אותה שנה נפטר בגיל 42. גופתו נמצאה בחדרו בביתו, "אחוזת גרייסלנד". ישנן מספר גרסאות לגבי האירועים אשר הובילו למותו. ככל הנראה מותו נגרם כתוצאה משימוש מופרז בתרופות מרץ, להן היה מכור כאשר החל להופיע בלאס וגאס בתחילת שנות ה-70, והשימוש בהן הוגבר במידה ניכרת בעקבות גירושיו והלחץ הגובר של מסעות ההופעות המתישים. בעיות בריאותיות נוספות מהן סבל היו לחץ דם גבוה, משקל יתר (הוא שקל כ-120 ק"ג), גלאוקומה וקרישי דם ברגליים.
גרסה נוספת טוענת כי גופתו של אלביס נמצאה בשירותים, כשהמבורגר בידו. גרסה זו אף זכתה לפרודיה, בקליפ לשיר "Without Me" של הראפר האמריקאי אמינם משנת 2002, בו נראה אלביס יושב בשירותים, מוציא סנדוויץ' מהאסלה ואוכל אותו.
מיד לאחר קבורתו בבית הקברות "פורסט היל" ניסו מעריצים לגנוב את גופתו. משהבחינו שומרי בית הקברות בנעשה, החליטה המשפחה, בהתייעצות עם השלטונות, להעביר את ארונו לאחוזת "גרייסלנד", שבה התגורר, ולהטמינו שם בקרקע. בלילות הבאים גדל מספר המעריצים שניסו לקחת לעצמם כמה מאיבריו, אך כאשר חפרו כמה מהם בחלקת הקבר הם גילו להפתעתם קבר ריק. השמועה על הקבר הריק פשטה מיד ברחבי העולם. עד שהמשפחה הסבירה את התעלומה, כבר התגבש המיתוס שלפיו אלביס פרש לאי בודד, שאותו רכש לשם כך, ושם הוא חי עד עצם היום הזה בזהות בדויה, ואף נוהג להקליט שירים חדשים מדי פעם, מיתוס אותו מפיצים עדיין מעריצים ואנשים מסוימים.
בעיקר אחרי מותו, נוצר סביב דמותו של אלביס מעין פולחן אישיות רחב היקף של מעריציו, שנמשך עד היום בכל רחבי העולם. בין שאר התחומים בהם הונצח שמו, ניתן למנות את האסטרואיד 17059 אלביס שנקרא על שמו ב-1999. כן נקרא על שמו העכביש Paradonea presleyi ממשפחת הסרבולניים (הידועים גם כעכבישי קטיפה - כאזכור להופעתו באינספור ציורי קטיפה שחורה).

משפחתו

אלביס פגש את אשתו פריסילה בגרמניה, כאשר הייתה בת 14. הם יצאו במהלך שנות ה-60, ונישאו ב-1 במאי 1967 בלאס וגאס. בתם, ליסה מארי פרסלי, נולדה ב-1 בפברואר 1968, התחתנה עם מייקל ג'קסון ב-26 במאי 1994, והתגרשה ממנו ב-20 באוגוסט 1996.
במהלך נישואיהם, ניהל אלביס רומנים רבים המתוארים בפירוט בספרים שנכתבו עליו. גם אשתו ניהלה רומן, עם חברם המשותף מייק סטון. הם נפרדו ב-23 בפברואר 1972, והסכימו ביניהם לחלק את המשמורת על בתם. הם התגרשו סופית ב-1973. לאחר הגירושים חלה החמרה במצבו של אלביס, הוא הפך לאדם מבודד, עלה במשקל והשימוש שלו בתרופות גבר. אלו השפיעו לרעה על בריאותו, מצב רוחו והתנהגותו על הבמה.

גרייסלנד

בשנת 1957, בגיל 22, רכש אלביס עבורו ועבור הוריו אחוזה רחבת ידיים המכונה "גרייסלנד", השוכנת 13 קילומטרים מדרום למרכז העיר ממפיס, תמורת 100 אלף דולרים. האחוזה מורכבת משתי קומות מגורים המכילות 23 חדרים (בהם שמונה חדרי שינה עם שירותים צמודים), בריכת שחייה, גן מדיטציה (בו נקברו לבסוף אלביס והוריו) ואורוות.
אלביס התגורר באחוזה משנת 1957 ועד שנפטר בשנת 1977. תחילה התגורר באחוזה עם הוריו. לאחר מות אמו ב-1958 ונישואי אביו ב-1960 לדי סטנלי, הם עברו להתגורר בבית הסמוך לאחוזה.
בעקבות התהילה הרבה שלה זכה אלביס, הפך מעונו עם השנים לאחת מהאטרקציות התיירותיות החשובות ביותר של ממפיס. לאחר מותו, פתחה גרושתו פריסילה פרסלי את גרייסלנד למבקרים בשנת 1982, ובעקבות כך הפכה האחוזה לאחד המקומות המתויירים ביותר בארצות הברית. מדי שנה נוהגים לפקוד את האתר כחצי מיליון מבקרים, בהם מעריצים רבים של פרסלי.

יהדותו

על-פי טענת דודן מרוחק של אלביס אוסקר טקיט, הייתה סבת-סבתו של אלביס ננסי ברודין, מצד אמו, יהודיה, ופירושו של דבר שעל-פי ההלכה נחשב גם אלביס עצמו כיהודי. אלביס עצמו תיכנן את צורתה של המצבה שהוצבה על קברה המקורי של אמו בבית הקברות פורסט היל, וכלל שם גם מגן דוד קטן, לצד צלב גדול. כשהועבר הקבר ב-1977, לאחר מותו, לאחוזת גרייסלנד, הוסר ממנו אותו מגן דוד. עם זאת, הצהרתו של טקיט אינה נתמכת בראיות חיצוניות, ואלביס לא ראה בעצמו כיהודי ואף הועסק בצעירותו כגוי של שבת בביתו של רב. עם זאת, בשנותיו האחרונות (במיוחד בשנת 77' שנת מותו) ענד תליון "חי", וקיימת הקלטה נדירה שלו מתקופת לאס וגאס, בה הוא שר את השיר היהודי המסורתי "הבה נגילה".

מורשת והשפעה

אלביס היה המוביל והזרז העיקרי למהפכת הרוק'נרול בשנות החמישים. מהרגע שבו הופיע בתוכניתו של אד סאליבן בספטמבר 1956, חולל אלביס את תחילתו של עידן חדש במוזיקה, המכונה "עידן הרוק" (Rock era). הוא היה מהראשונים להשתמש בגיטרות חשמליות ובציוד הגברה.
אלבומו הראשון "Elvis Presley" היה אלבום הרוק הראשון שנמכר ביותר ממיליון עותקים. הוא כלל שירים בסגנון קאנטרי ובלוז בלבוש חדש של מוזיקת רוק. גם טכניקות ההקלטה שבהם השתמש היו חדשניות לזמנן (למשל הכפלת קול), ושימשו אבן דרך בטכניקות הקלטה כשהשפיעו על דור שלם של מוזיקאים (בהם הביטלס, הרולינג סטונס, בוב דילן, דייוויד בואי, הדלתות, הבי ג'יז, ניל יאנג, לד זפלין, נערי החוף, אריק קלפטון, טום פטי, ג'ניס ג'ופלין, ניק קייב, ג'ון קייל, הקלאש (שביססו את העטיפה המפורסמת של אלבומם "London Calling" על עטיפת אלבומו הראשון), קווין (שלהיטם "Crazy little thing called love" נוגן ומושר בסגנונו של אלביס), ג'ימי הנדריקס (שביצע גרסת כיסוי ל-"Heartbreak Hotel" ושירים נוספים של אלביס), הסמיתס, בוי ג'ורג',U2 ואומנים רבים אחרים. השפעתו עברה גם לתחום האמנות, למשל אנדי וורהול יצר קולאז' שלו בחלק מעבודותיו, בהן "שמונה אלביסים" המפורסם.
בנוסף לכך נתן אלביס לגיטימציה לשירי הבלוז של אמנים שחורים, שלא נכנסו למיינסטרים עד תקופה זו. הם החלו להישמע בתחנות השידור הממלכתיות שהשמיעו עד אז שירי בלוז בביצוע אמנים לבנים בלבד. בנוסף הנחיל אלביס תרבות לבוש והתנהגות, וגרם לכך שחברות מסחריות יתייחסו לבני נוער כצרכנים לכל דבר. לאונרד ברנשטיין אמר עליו כי "אלביס חולל את המהפכה התרבותית הגדולה ביותר בתולדות המין האנושי". אלביס היה גם האמן הראשון שהקליט שיר שנכתב על ידי אישה] - ורה מסטון (Vera Maston), שכתבה את להיטו "Heartbreak Hotel" (שנכתב בעקבות מקרה התאבדות), והראשון שהשתמש בקול אישה כליווי קולי בז'אנר המוזיקה הפופולרית] (My wish came true).
נטען כי אלביס "גנב מוזיקה" מאמנים אפרו-אמריקאים]; עם זאת, היה ידוע כי אמנים רבים, הן שחורים והן לבנים, נהגו להפרות זה את זה מבחינה מוזיקלית באותה העת (למשל צ'אק ברי שהושפע ממוזיקת הקאנטרי ולהיטו הגדול "מייבלין" הושפע משיר הקאנטרי "איידה רד"). המוזיקה של אלביס הייתה מורכבת משירים קצרים ופשוטים, מהם שמחים ומהירים שנוגנו בגיטרה חשמלית, כמו "A Little Less Conversation" (שגרסה חדשה שלו הגיעה לראש המצעד הבריטי 25 שנה לאחר מות מבצעו) ו-"Heartbreak Hotel", אך לצדם גם שירים שקטים ועדינים שנוגנו בגיטרה אקוסטית, כמו "Can't Help Falling in Love".
אלביס קדם לביטלס בתופעת ההערצה ההיסטרית לאמן, ועורר זעם רב של גופים כמו הכנסייה (שראתה ברוקנ'רול "המוזיקה של השטן"), ארגונים גזעניים שראו בו אמן "שחור" מדי, והורים מודאגים שכינו אותו "משחית הנוער". בתקופת "המלחמה הקרה", כאשר גויס לצבא האמריקני ב-1958 והוצב במערב גרמניה, גרמה הצבתו שם לתסיסה כה רבה בקרב הנוער המזרח אירופי, עד ששליט ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב הגדיר אותו בשנת 1959 כ"סמן הבולט ביותר לניוון הקפיטליסטי והבורגני".]
נוסף על היותו זמר, אלביס היה גם שחקן קולנוע. הוא שיחק לאורך השנים בעשרות סרטים והופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, בהן זו של אד סאליבן אשר במהלכה צפו באלביס כ-60 מיליון איש. למרות שרוב סרטיו לא נחשבו ליצירות מופת, סרטו הדוקומנטרי האחרון "Elvis on tour" שיצא בשנת 1972 (ובו השתתף בעריכה מרטין סקורסזה) זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר".

סגנון אמנותי


אלביס נודע בהופעתו החיצונית הייחודית: בלורית שחורה גדולה, פיאות לחיים ארוכות ומשולשות וחליפה לבנה נוצצת הכוללת "מכנסי צינור". סגנון לבוש מיוחד זה השפיע על האופנה במשך כעשור לאחר מכן ומזוהה עד היום עם אלביס.
כמו כן, נודע אלביס בתנועות הגוף הפרובוקטיביות שלו, אשר הקנו לו את הכינוי "אלביס פלביס" - אלביס אגן הירכיים.