google/wiki40b huggingface dataset:
מדינה (מלטה)

היסטוריה

קיימות עדויות לקיומו של יישוב במדינה כבר בסביבות שנת 4000 לפנה"ס. בשנת 1000 לפנה"ס בנו הפניקים מצודה במדינה בשל מיקומה השולט, וכינוהה "מלט" (Malet) או "מקום מקלט". הרומאים בנו במקום יישוב בו התגוררו כאלף איש לו קראו "מליטה" (Melita) והקיפוהו, כמו גם את רבט השכנה, בחומה. לפי המסורת התגורר פאולוס הקדוש בעיר לאחר שספינתו נטרפה אל חופי מלטה בדרכה לרומא. בשנת 870 הגיעו הערבים אל מלטה והעניקו לעיר את שמה הנוכחי - "אל-מדינה", היינו, "העיר הבצורה". הערבים ביצרו רק את מדינה עצמה כדי לייעל את הגנתה. הנורמנים שיפרו את ביצורי העיר במאה ה-12 וכך יכלה למצור שהטילו עליה 18,000 חיילי האימפריה העות'מאנית ב-1422. עמידתה במצור העניקה לעיר את הכינוי "צ'יטה נוטבילה" (העיר האצילית).
עם בוא ההוספיטלרים אל מלטה ב-1530, איבדה העיר את מעמדה כבירת האי לטובת בירגו (ויטוריוסה), שכן האבירים הבינו כי ראוי למקם את בירתם סמוך לחוף. כאשר ולטה הייתה לבירת מלטה ב-1571, קיבלה מדינה את הכינוי "העיר העתיקה" (Città Vecchia), החלה ירידה הדרגתית באוכלוסייתה של מדינה וזו הפכה לעיר משנית בחשיבותה באי. ב-1693 פגעה רעידת אדמה והרסה את קתדרלת פאולוס הקדוש, אך זו נבנתה מחדש ב-1702 והייתה למבנה הידוע במדינה. 
כאשר כבש נפוליאון את מלטה ב-1798, בזזו הצרפתים את אוצרות האי וגם מדינה לא נמלטה מגורל זה. עם זאת, כאשר ביום 2 בספטמבר 1798 ניסו הצרפתים למכור את אוצרותיה של הכנסייה הכרמליטית בעיר, התקוממו תושבי העיר והרגו את חיל המצב הצרפתי במדינה.

העיר כיום

מדינה קטנה למדי וגודלה 200 מטר על 200 מטר לערך. בחומה שלושה שערים והעיר סגורה לתנועת כלי רכב למעט מספר כלי רכב מורשים ורכב חירום. בעיר מבנים רבים בסגנון נורמני ומתקופת הבארוק, רובם מבני מגורים, והיא אחד ממוקדי התיירות החשובים באי. 
קתדרלת פאולוס הקדוש היא המבנה החשוב בעיר. הקתדרלה נבנתה במקום בו עמדה הוילה של פובליוס הקדוש, מושל מלטה בתקופת הרומאים, אשר הקביל את פניו של פאולוס הקדוש בשנת 60 לספירה, ולאחר מכן התנצר והיה לבישוף הראשון של האי. הכנסייה הנורמנית המקורית חרבה כאמור ברעידת אדמה ב-1693, ונבנתה שוב בסגנון הבארוק בין השנים 1697 ו-1702 על ידי לורנצו גאפה (Lorenzo Gafa). האפסיס של הכנסייה המקורית שבו פרסקו של פאולוס הקדוש בהגיעו לאי על ספינתו הטרופה, שרד את רעידת האדמה, וכך גם המזבח שבו.
לנגור זנב-חזיר

מאפיינים

אורכו של הלנגור 50 ס"מ כשאורך זנבו 15 ס"מ. משקלו מגיע ל-7 ק"ג. הוא בעל פרווה שחורה לגמרי עם פנים כהות בעלות אף ועיניים קטנים ורעמת לחיים. הזנב קטן וכשמו מזכיר זנב של חזיר ומתפתל בקצוות. הקוף בעל זרועות ארוכות העוזרות לו להיאחז בענפים במקום הזנב.
הוא ניזון מעלים בתוספת פירות ופירות יער. הוא פעיל במשך היום ונע בחבורות קטנות ביערות הסבוכים. נדיר שהוא יורד לקרקע.
קוף זה מצוי רק ביערות של סומטרה שבאינדונזיה ומצוי בסכנת הכחדה חמורה. הם בסכנה עקב פגיעה בבית גידולם, סחר בחיות לגידול בשבי ותחרות עם אנשים. רבים מהם נהרגים בידי ציידים. קוף זה מצוי בין 25 הקופים המאויימים ביותר בעולם.
פולקסדויטשה

פולקסדויטשה (בגרמנית: Volksdeutsche; "[שייכים ל-]עם הגרמני") או גרמנים אתניים היה כינוי בגרמניה הנאצית ובמחשבה הנאצית לאנשים ממוצא אתני גרמני (להוציא יהודים) שחי מחוץ לגבולותיה של גרמניה כפי שהוגדרו בהסכם ורסאי של תום מלחמת העולם הראשונה. מקורו של המונח הוא במילה הגרמנית Volk, שפירושה "עַם", וכן במילה völkisch, שפירושה "שייך למוצא אתני מסוים". המושג נועד לתאר אנשים ממוצא אתני מסוים, כאשר באידאולוגיה הנאצית הכוונה הייתה לבני גזע אנושי מסוים.
המושג "פולקסדויטשה" היה מושג מרכזי בחשיבה הנאצית, שכיוונה לרכז את הגרמנים האתניים כולם במדינת-הלאום שלהם, לחתור ל"פתרון של גרמניה רבתי" (Großdeutsche Lösung), שנדחה עוד באספה הלאומית של פרנקפורט, כתשובה לשאלה הלאומית הגרמנית ומעבר לכך. מיליוני פולקסדויטשה ישבו מחוץ לגרמניה (הן בשטחים שהיו שייכים לה לפני 1914 והן בשטחים שלא השתייכו לה כלל) בהם כחצי מיליון בפולין, ועוד מאות אלפים בחבל הסודטים שבצ'כיה, בהונגריה, באוקראינה ובמדינות מזרח אירופאיות נוספות. רובם הגיעו לשם כמתיישבים מאז המאה ה-11 וחיו באזורים אלו מאות בשנים. הרצון להחזיר לשליטת גרמניה שטחים מחוץ לגרמניה בהם ישבו פולקסדויטשה היווה יסוד מרכזי בתעמולת ההתפשטות של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית.
גם בקרב הפולקסדויטשה היו דרגות. פולקסדויטשה שהתחתן עם פולניה נחשב נחות מבחינת השתייכותו לגרמניה מאשר פולקסדויטשה שהתחתן עם גרמני או גרמניה. כמו כן, פולקסדויטשה שהצהיר על נאמנותו לרייך הגרמני עוד לפני פלישת גרמניה לפולין ב-1939 נחשב נעלה על פולקסדויטשה שלא עשה כן.

במלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה היו הפולקסדויטשה נאמנים ברוב המקרים לגרמניה הנאצית. עם כניסת הצבא הגרמני לחבל הסודטים הם סייעו לגרמנים בהשתלטות על אזורים אסטרטגיים ומפעלים. בימי המערכה בפולין הם ניהלו קרבות נגד הצבא הפולני הנסוג. רבים מהם היו משתתפים באופן פעיל בשוד רכושם של יהודים באזורים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, וכן בפגיעה פיזית ביהודים באזורים אלה. עם כיבושו של כל אזור על ידי גרמניה הנאצית היו הפולקסדויטשה באותו אזור תחת אחריותו של משרד הרווחה הראשי לגרמנים אתניים בגרמניה הנאצית.
קונרד פון גוסלר

תחילת דרכו

גוסלר נולד ב-28 בדצמבר 1848 בעיר פוטסדאם, שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה. משפחתו הייתה משפחת אצולה עתיקה. אביו היה הפוליטיקאי הפרוסי קרל גוסטב פון גוסלר, אמו סופיה פון מילר הייתה בתו של המדינאי וערך הדין היינריך גוטלוב פון מילר. אחיו היה גוסטב פון גוסלר, לימים שר התרבות של פרוסיה. שני אחים נוספים היינריך ווילהלם שרתו גם כן בצבא והגיעו לדרגות גנרלים.
בשנת 1868 התגייס גוסלר לצבא הפרוסי, וסופח לרגימנט הגרנדירים ה-2 של המשמר. בשנת 1870 הועלה לדרגת לוטננט שני. בהלך מלחמת צרפת-פרוסיה, הוא השתתף במצור על שטרסבורג, ועל גבורתו בקרב עוטר בצלב הברזל. מאוחר יותר השתתף במצור על פריז. לאחר המלחמה שרת ביחידות שונות, ומילא תפקידי פיקוד ומטה. בפברואר 1897 קיבל פיקוד על רגימנט המשמר ה-4 בקובלנץ, ובמרץ של אותה שנה הועלה לדרגת אוברסט. באפריל 1900 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובמאי 1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-11. בספטמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בשנת 1908 מונה למושל הצבאי של מיינץ, והחזיק בתפקיד עד שנת 1910 עת פרש מהצבא.

אחריתו

פון גוסלר מת ב-7 בפברואר 1933 בעיר אייזנך, זמן קצר לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, והוא בן 84. ב-7 באוגוסט 1878 הוא נישא לקלרה קלטש, אשר ילדה לו ארבע בנות.
יומנו של חנון (ספר)

תקציר העלילה

עלילת הספר מתארת את חייו של גרג הפלי, נער אמריקאי בכיתה ז', שהוא האח האמצעי בין שני אחים, רודריק (אחיו הבכור) ומני (אחיו הקטן). גרג הפלי הוא "חנון" הנאבק מאבק תמידי מול בעיות האופייניות לגיל זה - מאבק להכרה חברתית, מאבקים עם ההורים והאחים, עם החברים בכיתה, עם ילדים גדולים ממנו בבית הספר, עם המורים. מאבקו של הפלי להכרה חברתית נכשל. 
העולם התרבותי המתואר בספר הוא עולם אמריקני עירוני, והוא כולל אירועים כ"תעלול או ממתק" בליל כל הקדושים, קניית מתנות בחג המולד, בחירות לתפקיד גזבר הכיתה והצגת הקוסם מארץ עוץ על ידי ילדי בית הספר.
עדי רותם

קורות חייה

עדי רותם עברה נולדה וגדלה בהרצליה. מאז היותה ילדה קטנה אהבה לצפות בסרטים של אמנויות לחימה ולחקות מול הטלוויזיה את תנועות השחקנים. בגיל ארבע אִמה שלחה אותה ללמוד בלט, אבל עדי התלהבה מהחוג להישרדות שנערך מעברו השני של הקיר. בגיל חמש הצטרפה לדניס הישרדות. כשהייתה בת שלוש עשרה הגיעה לחגורה שחורה אצל דניס, בהמשך הגיעה לחגורה שחורה דאן שלוש. במשך שבע שנים רצופות הייתה אלופת ישראל במשקל חופשי בג'ו ג'וטסו, קרטה וג'ודו. בצה"ל שירתה כמדריכת קרב מגע והדריכה טירונים של הצנחנים. 
בתום שירותה הצבאי יצאה לטיול במזרח, בתחילה להודו וכשהגיעה לתאילנד התאמנה באיגרוף תאילנדי. עם שובה לישראל התחילה להתאמן באיגרוף תאילנדי אצל אבנר שלום. היא סיירה במדינות שונות על מנת להתחרות וללמוד אצל טובי המאמנים בתחום - לארצות הברית ואוסטרליה (באוסטרליה התאמנה אצל ג'ון ווין פאר (John Wayne Parr) ואשתו אנג'לה פאר) ופעמים רבות לתאילנד, בה למדה במועדון טייגר מואה תאי (Tiger Muay Thai) בפוקט ובמועדון סופר פרו סאמוי בקו סאמוי. 
בתאילנד למדה אצל הישראלי שוקי רוזנצווייג שזכה באליפות העולם באיגרוף תאילנדי והתחרתה פעמיים מול אלופת תאילנד. 
מכיוון שבישראל לא היו יריבות ברמתה המליץ לה שלום לטוס להולנד. בקיץ 2006 החלה להתאמן במועדון ווס ג'ים באמסטרדם (Vosgym), בו פגשה את איוואן (היפו) היפוליט (Ivan Hippolyte), שהפך למאמן ולמנטור שלה. במשך ארבע השנים הבאות היא שהתה חלק מהשנה באמסטרדם ושבה למספר חודשים לישראל כדי לעבוד. בארץ התאמנה במשך שנה אצל מושיק קידר במרכז הספורט בחולון. במועדון ווס ג'ים באמסטרדם הכירה את מונסף (בן) בנור, ערבי-מוסלמי שהפך למאמנה האישי. מאז 2006 ועד היום (דצמבר 2012) היא מייצגת ומתחרה עבור המועדון.
בארץ הייתה מקום ראשון בקיקבוקס בשנים 2008-2005.
ב-2006 הייתה מקום שלישי באירופה ב-WAKO. 
ב-2007 הייתה מקום שמיני בעולם.
ב-2008 הפכה לסגנית אלופת אירופה בליגת K-1 (ליגה מקצוענית לקיקבוקס ואיגרוף תאילנדי) למשקל עד 52 ק"ג, בתחרות שנערכה בפורטוגל, השייכת לארגון WAKO. 
באוקטובר 2009 התחרתה לראשונה באליפות העולם ב-K-1 חובבני שנערכה בווינה. בחצי הגמר ניצחה מתמודדת טורקית. בגמר ניצחה את הרוסיה אבניה סיווירי.
והוכתרה לאלופת העולם בארגון WAKO, תואר בו החזיקה במשך שלוש שנים 2011-2009.
באוקטובר 2009 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה בקיקבוקסינג עד 52 ק"ג שנערכה באזרבייג'ן.
באוקטובר 2010 השתתפה בתחרות IWC מקבוצת "דוג פייט", שנערכה באצטדיון הטניס, רמת השרון. יריבתה הייתה ההולנדית לינדה אומס ורותם ניצחה. אומס ערערה על התוצאה 
ובערעור הפכו את ההחלטה.
ב-2010 שבה לישראל ומאז היא עובדת כמאמנת כושר ומדריכת איגרוף תאילנדי בבריכת גורדון ובמועדון "קרוספיט" תל אביב.
באוקטובר 2012 טסה לאמסטרדם לקרב נוסף מול המתאגרפת ההולנדית לינדה אומס, שהיא אלופת העולם הנוכחית. עדי רותם זכתה בקרב והפכה לאלופת העולם במשקל עד 52 ק"ג של ארגון Thai Boxing WFCA.
בנובמבר 2013 הצטלמה לפרק בסדרת הפעולה האינטרנטית "המכסחים", בבימויו של ליאור חפץ.
בספטמבר 2014 השתתפה רותם בתוכנית ראליטי Enfusion reality. התוכנית היא הפקה הולנדית של ארגון Enfusion ובראשה עומד אדווין ואן אוס, במסגרתה 18 מתאגרפים בצמרת העולמית מתמודדים זה מול זה. בעונה הזו לראשונה הם שינו את הקונספט ובמקום גברים הם ליהקו 18 מתאגרפות בצמרת העולמית. התוכנית צולמה בסופר פרו סמוי בקו סמוי, תאילנד. 
התוכנית תשודר במדינות רבות בעולם וכמו כן ניתן יהיה לראותה באינטרנט החל מ-2015.
כיום (2016) מאמנת Thaiboxing / אגרוף תאילנדי בקבוצות ובאימונים אישיים.
בעלת זיכיון Vos Gym 
בתל אביב ישראל.
ברנרד גרינהאוס

ביוגרפיה

גרינהאוס נולד בניוארק. החל את לימודיו המקצועיים בגיל 18 בבית הספר ג'וליארד, אצל פליקס סלמונד. אחרי ארבע שנות לימודים אצל סלמונד המשיך גרינהאוס בלימודיו אצל עמנואל פויירמן, פבלו קזאלס ואחרים.
אחרי סיום לימודיו אצל קזאלס, החל גרינהאוס בקריירה של סולן, שנמשכה שתים-עשרה שנים, אך הניסיון לא היה קל, משום שהצ'לו ככלי סולו לא נהנה מפופולריות יתרה בשנים ההן. במשך תקופה זו פגש את הכנר דניאל גילה, שהזמין את גרינהאוס להקליט כמה מסונאטות הפסנתר של מוצרט עם הפסנתרן מנחם פרסלר. ב-1955 נפגשו בניו יורק, המפגש הראשון של מה שנועד להיות שלישיית בוזאר.
ב-1958 רכש גרינהאוס צ'לו סטרדיוואריוס, "הרוזנת משטנליין", שכונה גם "פגניני סטראד", אחד מ-63 צ'לי של סטרדיוואריוס ומאז ועד מותו היה זה הכלי בו ניגן בקביעות.
ב-1987 עזב גרינהאוס את השלישייה ואת מקומו תפס הצ'לן פיטר ויילי.
במהלך הקריירה שלו לימד ברנרד גרינהאוס באוניברסיטת ניו יורק בסטוני ברוק, בבית הספר מנהטן למוזיקה, בקונסרבטוריון ניו אינגלנד ובאוניברסיטת ראטגרס. בשנת 1993 הפיק איתן ויינר סדרה של סרטי וידאו של כיתות האמן שהדריך. בין תלמידיו הצ'לנים הישראלים ענת אנגלמאייר, יונתן ענר וענבל שגב.
גרינהאוס פרש אמנם מהוראה סדירה, אך המשיך להגיש כיתות אמן ברחבי ארצות הברית, קנדה ואירופה.
בראיון לקראת קונצרט הפרידה של שלישיית בוזאר ב-21 באוגוסט 2008 סיפר גרינהאוס, שהוא ממשיך להתאמן מדי יום ונחשב ל"זקן הצ'לנים", וצ'לנים קשישים אחרים מופתעים מיכולתו להמשיך ולנגן בגיל 92.
פוטומטריה

פוטומטריה היא מדידה של עוצמת אור נראה כפי שהיא נקלטת בעין אנושית. עוצמת האור נמדדת ומשוקללת לפי העקומה הפוטופית, שהיא עקומה המכמתת את תגובת עין האדם. מדידה פוטומטרית בהגדרתה מתייחסת רק לאור נראה ואינה מתייחסת לשאר רכיבי האור (למשל לתת-אדום).
קיימות יחידות מידה פוטומטריות רבות, אשר מודדות תכונות שונות של האור. לדוגמה, עוצמת האור הכוללת הפוגעת במשטח היא גודל שונה מעוצמת האור ליחידת שטח הפוגעת במשטח.
מכשיר המודד עוצמת אור נראה נקרא פוטומטר.
אברהם בן אסמעאל

רבי אברהם בן משה בן אסמעאל היה מחכמי ספרד במחצית הראשונה של המאה ה-14. למד תורה בברצלונה אצל הרשב"א ואף שימש כמזכירו בעת מחלתו האחרונה, לאחר מכן עבר ללמוד בטולדו אצל הרא"ש. בימינו הוא מפורסם בעיקר כרבו של רבינו ירוחם.
מחיבוריו היה ידוע עד לאחרונה רק חיבור קצר בשם "סדר העבודה בקצרה" שצורף לספרו של תלמידו רבינו ירוחם ותשובה אחת, אך בשנת תשמ"ה נדפס ספר בשם "חידושי תלמיד הרשב"א והרא"ש" על מסכת בבא קמא שזוהה מאוחר יותר כחיבורו של רבי אברהם, זהו ספר פסקים על סדר המסכת הבנוי בסגנון 'פסקי הרא"ש' אך בניגוד אליהם הוא משלב גם את מסורת הפסק הספרדית מבית מדרשו של רבו הרשב"א.
בידי רבי משה אלשקר היה מצוי גם חיבורו על מסכת בבא בתרא אך ספר זה כמו יתר כתביו לא הגיעו לידינו.
בנו רבי יעקב שימש כמוקדם בואיאדוליד.
נאופטולמוס

במיתולוגיה היוונית, נאופטולמוס (ביוונית עתיקה: Νεοπτόλεμος, ידוע גם בכינויו פירוס) הוא בנו של אכילס.

במיתולוגיה

בנם של אכילס ודאידמיה, ביתו של ליקומדס, מלך סקירוס. הוריו נפגשו כאשר פלאוס ותטיס, הוריו של אכילס, רצו להרחיקו מגורלו הרע שנמסר מנבואה. לפיכך, הם החביאו את אכילס בחצר המלך ליקומדס כמשרת. אהבתם של אכילס והנסיכה דידמאיה הביאה ללידתו של נאופטולמוס.
עוד בזמן הריונה של דידמאה אודיסאוס סיפר לאכילס על מלחמת טרויה ואכילס נאלץ לצאת למלחמה, שם מוצא את מותו מחיציו של פאריס.
הלנוס, בנו של פריאמוס, מלך טרויה היה סעל יכולות נבואיות, ואולץ בידי היוונים לגלות כיצד ינצחו במלחמה. הא מוסר להם שיצטרכו את נאופטולמוס, שמצטרף ללוחמים אשר הסתתרו בסוס העץ הטרויאני. נאופטולמוס כרת לפריאם את הראש, זרק את אסקמנדריוס/סטיאנקס, בנו של הקטור, מעבר לחומות טרויה והפך את אנדרומכה אשת הקטור לפילגשו ועוד כמה שבויים, כגון הלנוס. באודיסיאה, פוגש אודיסאוס באכילס בארץ המתים וממלא את אכילס גאווה כאשר הוא מספר לו על מעשיו של נאופטולמוס בנו במלחמה.
לאחר המלחמה, נאופטולמוס הופך למלך אפירוס. הוא רצה לשאת לאישה את הרמיוני בת מנלאוס והלנה, מלך ומלכת ספרטה, חברם עיקריים במלחמת טרויה, שלקראת סופה ואחריה הכירו את נאופטולמוס, לאחר נבואת הלנוס. היא הייתה מאורסת בידי סבה טינדראוס לדודנה אורסטס, אולם אביה הבטיח לה את נאופטולמוס. לבסוף היא נישאה לאורסטס, אך כשהזכיר לו נאופטולמוס את הבטחתו היא מיד נלקחה מבעלה וניתנה לו. אורסטס כעס ורצח אותו. עצמות נאופטולמוס פוזרו בדרך לאפירוס.
מזוגיותו עם אנדרומכה נולד לו בנו היחיד מולסוס, שע"פ מיתוס היה אב קדום של אלכסנדר מוקדון.
אשר זליג בלום

אשר זליג בלום (תר"ח, 1848 – ט' בניסן תרפ"ה, 4 באפריל 1925) היה ממייסדי פתח תקווה. סוחר במקצועו.

ביוגרפיה

נולד למשפחה חסידית בנובידבור, ליד וורשה, פולין. בשנת תר"ח (1848), לאביו זאב וולף. נישא בגיל 15 ובגיל 17 כבר יצא עם אשתו לאנגליה, כדי שאחיו הבכור ישוחרר מחובת השרות בצבא כבן יחיד. לאחר שנה היגר לארצות הברית והתיישב בשיקגו. לאחר שנתים עבר לסינסינטי ופתח בית מסחר מצליח לבגדים. ב-1878 מכר בלום את עסקו ועלה ארצה עם משפחתו וחמשת ילדיו ממניעים דתיים.
בירושלים התחבר למייסדי פתח-תקוה אשר היו במהלך קניית החלק השני של אדמות פתח תקווה, הצטרף אליהם בקניה והקים שם בית חימר. ביתו התמוטט בגשמים ובעקבות קשיי הקדחת עבר לירושלים והתיישב במאה שערים. לאחר מכן יצא בשליחות מייסדי פתח-תקוה אל הברון רוטשילד ועשירי אירופה כדי לגייס כספים עבור תושבי פתח תקווה לחידוש היישוב. שליחותו נכזבה ולכן עבר שוב לארצות הברית. לאחר שנתיים רצה להביא אליו גם את אשתו וילדיו, אז השיאה אשתו את בתם חיה שרה בת ה-14 לאהרון לייב מכנס, אבי משפחת מכנס וממייסדי פתח תקווה. כאשר חזר ארצה לירושלים, אשתו נפטרה ואז נישא שוב לרחל לבית לוינזון. גילה כי בינתיים נחלתו בפתח תקווה נגזלה. שוב חזר לארצות הברית כדי לחסוך כסף למאבק משפטי והשבת אדמתו, אך שם תקוותיו לחזור לארץ ישראל נכזבו, והוא נפטר בשיקגו ביום ט' בניסן תרפ"ה.
חצוצרן שחור-מקור

מקור השם העברי

למין ישנו קול מזכיר במקצת את תרועת החצוצרה ומכאן שמו. מספר מינים נוספים ממשפחת הפרושיים נקראו אף הם "חצוצרנים" (Rhodopechys) בשל הדמיון הוויזואלי לחצוצרן המדבר. למרות שמו, קולו של החצוצרן שחור-המקור אינו מזכיר כלל את תרועת החצוצרה.
שם המין (שחור המקור) נקרא בשל צבע מקורו.

מקור השם הלטיני (המדעי)

מקור שם הסוג המדעי הוא בשילובן של שתי מילים ביונית: rhodon, שפירושו - אדום ו-spiza - פרוש. מקור שם המין הוא במילה הלטינית obsoletus שפירושה בלוי, מרופט, דהוי. פירוש השם המדעי הוא אפוא "פרוש אדום דהוי".

תיאור חיצוני

ציפור זו בעלת מקור עבה ושחור, לנקבה מקור בהיר יותר, לעיתים אף חום בהיר. רוב נוצות גופה בצבע חום-חוֹלי בהיר, עם דגמי כנף וזנב בולטים בעלי גוני שחור, לבן וורוד בתעופה נראים הכנפיים והזנב לבנים ברובם. מלבד מקורו השחור, לזכר יש גם מסיכת קדמת עין שחורה שלא קיימת אצל הנקבה. כרוב הציפורים, לזכר יש צבעים בולטים ועזים יותר ולנקבה דהויים יותר.
החצוצרנים הצעירים, דומים לנקבות.
פיטר ג'יי. רטקליף

השכלה

רטקליף נולד בשנת 1954 בעיר החוף מורקמב במחוז לנקשייר שבאנגליה, ולמד בבית הספר היסודי המלכותי לבנים לנקסטר. הוא זכה במלגה במכללת גונוויל וקאיוס בקיימברידג' בשנת 1972 כדי ללמוד רפואה באוניברסיטת קיימברידג', וסיים את לימודיו בבית החולים סנט ברתולומיאו שבלונדון. כשסיים את לימודיו בשנת 1978, עבר רטליף להתגורר באוקספורד, שם התמחה בנפרולוגיה באוניברסיטת אוקספורד, עם דגש מיוחד על חמצון כלייתי.

קריירה

בתחילת שנות השמונים החוקרים ידעו מעט מאוד על התהליכים התאיים הבסיסיים המובילים להיפוקסיה. כל זה השתנה בשנת 1989 כאשר רטקליף, שהתחיל להתמחות כמומחה לכליות, הקים מעבדה לבדיקת ויסות האריתרופויאטין, שהוא הורמון האחראי לגירוי ייצור כדוריות הדם האדומות, ונודע כי הוא מופעל בכליות, כתגובה לחוסר בחמצן.
הקבוצה של רטקליף הבינה עד מהרה שתאי כליות אינם התאים היחידים שהגיבו להיפוקסיה. עשרות סוגים של תאים, הן בבני אדם והן באורגניזמים אחרים, יכולים להפעיל את האריתרופויטין כאשר קיים מחסור בחמצן. בהסתמך על תגליות אלה, סייעה קבוצת רטקליף לחשוף שרשרת אירועים מולקולרית מפורטת שבה התאים משתמשים בכדי לחוש מחסור בחמצן. מסלול זה מופעל גם בגידולים סרטניים רבים, ומאפשר להם ליצור כלי דם חדשים כדי לקיים את צמיחתם.
חלק ניכר מההבנה הנוכחית של היפוקסיה הגיעה ממחקרי המעבדה של רטקליף.
שם בן נח

שֵׁם, דמות מקראית, בנו של נח, אחיהם של חם ושל יפת. שם חי 600 שנה, נולד בשנת א'תק"ס לבריאת העולם (2201 לפנה"ס) ומת בשנת ב'ק"ס (1601 לפנה"ס)]. הוא מוזכר בספר בראשית, כמו גם בדברי הימים.
אף על פי שבתורה נאמר: "ויולד נח את שם את חם ואת יפת" כך שנראה שהוא הבכור, כמה פרשנים מתייחסים אליו דווקא כאל הבן השני או השלישי בגילו. זאת משום שבפסוק אחר נאמר "שם בן מאת שנה ויולד את ארפכשד שנתיים אחר המבול", ואילו היה שם הבן הגדול היה צריך להיות בן 100 בזמן המבול (שכתוב "ויהי נח בן חמש מאות שנה").
בזמן המבול היה שם בן 98 שנה, ושהה עם משפחתו בתיבה.
בגיל 100 שנה, הוליד שם את ארפכשד. לפי המסופר בבראשית, בניו של שם היו עֵילָם, אַשּׁוּר, אַרְפַּכְשַׁד, לוּד, אֲרָם. בני ארם היו עוּץ, חוּל, גתר ומש. בדברי הימים נמנים כולם כבניו של שם.
במדרשי חז"ל, שם נחשב תלמיד חכם, אברהם יצחק ויעקב למדו ב"בית מדרשם של שם ועבר". וכן, על־פי מדרשים אחרים, "מלכי-צדק מלך שלם" הוא "שם", שהיה כהן, ועליו נאמר:"וּמַלְכִּי צֶדֶק מֶלֶךְ שָׁלֵם, הוֹצִיא לֶחֶם וָיָיִן, וְהוּא כֹהֵן, לְאֵל עֶלְיוֹן".
המקרא מייחס לשם את האבהות על עמים שונים מאזור המזרח התיכון, כגון אשור, עילם (פרס), ארם (סוריה) וכדומה, ולכן קבוצת העמים האלה נקראת "עמים שמיים", והשפות המדוברות על ידיהם נקראות "שפות שמיות". עם קבוצה זו נמנים גם היהודים והערבים (המייחסים עצמם לפי הקוראן לבני ישמעאל), צאצאי אברהם, שהיה דור תשיעי לשם.
ועפ"י חז"ל שם נחשב לממשיך צדיקותו של נח "וַיִּקַּח שֵׁם וָיֶפֶת אֶת-הַשִּׂמְלָה, וַיָּשִׂימוּ עַל-שְׁכֶם שְׁנֵיהֶם, וַיֵּלְכוּ אֲחֹרַנִּית, וַיְכַסּוּ אֵת עֶרְוַת אֲבִיהֶם; וּפְנֵיהֶם, אֲחֹרַנִּית, וְעֶרְוַת אֲבִיהֶם, לֹא רָאוּ", והעברים נחשבים לממשכי דרכו של שם "וּלְשֵׁם יֻלַּד, גַּם-הוּא: אֲבִי, כָּל-בְּנֵי-עֵבֶר",
חז"ל מזהים את תמר, אשת יהודה, כבתו של שם ומסבירים שהיא נדונה לשרפה בשל היותה בתו של שם שהיה כהן, ובשל ההלכה שבת כהן שזנתה דינה שרפה.
מיכאל נהוראי

קורות חיים

נולד בשם מיכאל צבי ליטמן בכפר הומולשט, הנמצא במחוז ניאמץ בחבל
מולדובה שברומניה. בימי מלחמת העולם השנייה גורש מביתו, בהיותו כבן עשר, על ידי המשטר הפאשיסטי-צבאי. הגיע באוניית מעפילים לארץ ישראל, ולאחר שהאוניה נתפסה על ידי הבריטים שהה כמה חודשים במחנה המעצר בעתלית.
לאחר שחרורו ממחנה המעצר בעתלית, עבר למוסד "יקיר" בכפר הרואה ולאחר כשלוש שנים עבר לישיבת כפר הרואה ולמד במחזור הראשון של ישיבת כפר הרוא"ה אצל הרב משה צבי נריה. לאחר ישיבת כפר הרואה, עבר לישיבת מרכז הרב בירושלים ולמד אצל הרב צבי יהודה קוק. שם הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג וכיהן כר"מ, מספר שנים בישיבה. במהלך שהותו בישיבה ערך וניקד את הספר אורות התשובה.
הרב נהוראי כיהן כר"מ בישיבה התיכונית נתיב מאיר בשנתה הראשונה של הישיבה עוד כששכנה בשכונת אבו תור.
לאחר שנוצר מתח בינו לבין הרב צבי יהודה קוק עזב את ישיבת מרכז הרב. הוא השלים באוניברסיטה העברית דוקטורט על הרמב"ם. את הפרופסורה שלו לפילוסופיה יהודית קיבל באוניברסיטת בר-אילן. עיסוקו העיקרי הוא חקר הרמב"ם.
בנו הוא עורך הדין יאיר נהוראי, איש הפורום החילוני.
טניה דקסטרס

ביוגרפיה

דקסטרס נולדה בולוניה, היא נבחרה למיס בלגיה ב-1998 והשתתפה בתחרויות מיס עולם 1998 ומיס תבל 1999.
לאחר שנת כהונתה כמלכת יופי היא נסעה לדגמן במילאנו.
בשנת 2000 היא הופיעה בעירום במגזין פלייבוי.
היא הנחתה מספר תוכניות טלוויזיה במדינתה.
היא הקליטה מספר סינגלים כזמרת, והשתתפה ב-2002 בקדם האירוויזיון בבלגיה.
אוגוסט בראבה

חייו

בראבה נולד ב-1811 באנוֹנֶה , עיירה שבצפון מחוז ארדש שבחבל רון-אלפ שבדרום צרפת. אביו, פרנסואה ויקטור, היה רופא ובוטנאי נלהב שלזכותו נזקפת התחלת גידול פרח הדליה בצרפת. הוא למד בקולז' סטניסלס (Collège Stanislas de Paris), בית ספר קתולי פרטי בפריז, וב-1829 החל ללמוד באקול פוליטקניק, בית הספר היוקרתי להנדסה שבפריז השייך למשרד ההגנה הצרפתי ובוגריו הם קצינים בצבא הצרפתי.
בראבה סיים את לימודיו באקול פוליטקניק כקצין ימי והחל לשרת בצי הצרפתי. תחילה שירת בספינה "פיניסטר" (Finistere) ב-1832, ואז ב"לוארה" (Loiret) והשתתף במיפוי זרמי הים מול חוף אלג'יריה. סגן בראבה הצליח לחלץ שני קצינים מצוות הלוארה שנפלו בשבי כוחותיו של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי. בשנים 1835 ו-1836 סופח בראבה למשלחת המדעית למחקר הצפון והפליג על הקורבטה "רֶשֶרְש" (Recherche; מילולית: מחקר) שנשלחה לשפיצברגן וללפלנד לסייע לספינה "לילואז" (Lilloise). בשל פציעה ברגלו נאלץ בראבה לחרוף בלפלנד וחקר שם תופעות אופטיות כדוגמת ההילה סביב השמש וזוהר הקוטב.
גם בזמן שירותו בצי המשיך בראבה ללמוד מתמטיקה ומדעי הטבע בזמן החופשות וגם בזמן ההפלגות. ב-1837 השלים בראבה דוקטורט במדעים באוניברסיטת ליון, ומ-1840 הוא לימד בפקולטה למדעים שבאוניברסיטה זו קורס במתמטיקה שימושית עבור אסטרונומיה. ב-1844 נבחר בראבה לעמוד בראש משלחת מדעית ממשלתית למון בלאן במטרה לבחון ממנו את האופטיקה של תופעות אטמוספיריות כדוגמת כלבי השמש והילה של השמש. באותה שנה נבחר בראבה לאקדמיה המלכותית של המדעים, הספרות, השפה והאמנות של ליון (Académie Royal des Sciences, Belles-Lettres et Arts de Lyon). ב-1845 הוא החליף את ויקטור לה שבלייה (Victor Le Chevalier) כראש הקתדרה לפיזיקה באקול פוליטקניק ושימש בתפקיד עד 1856, אז הוחלף על ידי הורו דה סנארמון (Hureau de Sénarmont).
שמו של בראבה ידוע בעיקר משום שב-1848 הראה כי בשלושת הממדים של המבנה הגבישי קיימות 14 משפחות של סריגים. לסריג יש אינסוף נקודות, הנוצרות באמצעות חזרה על פעולות הזזה, והוא בעל מראה אחיד מכל נקודה שלו. בראבה מצא דרך למיין את אינסוף הסריגים השונים על-פי הסימטריה שלהם, תיקן את המיון שהיה קיים לפניו (שכלל, בטעות, 15 משפחות), והוסיף עליו פרטים רבים. ארבע-עשרה המשפחות שתיאר קרויות על שמו - "סריגי בראבה". הוא פרסם תזכיר על קריסטלוגרפיה ב-1847, ולאחר מותו הודפס ספרו Études cristallographiques, שבו ניתח את הגאומטריה של הפאונים הנוצרים על ידי מולקולות.
בראבה היה בין מייסדי "החברה המטאורולוגית של צרפת" (Société météorologique de France), וב-1854 הוא התקבל למחלקת הגאוגרפיה והניווט של האקדמיה הצרפתית למדעים. על הישגיו המדעיים זכה אוגוסט בראבה באות לגיון הכבוד בדרגת קצין.
אוגוסט בראבה נישא לאנטואנט מולי (Antoinette Moulie) ב-1847. לזוג נולד ילד אחד, שמת בדמי ימיו. בראבה מת ב-1863 בעיירה לה שנה (Le Chesnay), קומונה, כיום פרבר של פריז.
תורמוס ההרים

מאפיינים

תפרחת הצמח בולטת למרחוק בצבע כחול-עמוק. מרבדים גדולים מתורמוס ההרים מצויים בהרים. תורמוס ההרים גדל באדמות "כבדות", המכילות אבן גיר כמו טרה רוסה ורנדזינה, שאר מיני התורמוס גדלים באדמות חסרות גיר. תורמוס ההרים פורח בישראל בחודשים פברואר עד אפריל.
תורמוס ההרים שונה משאר מיני התורמוס בצבע הפרחים שלו שהוא כחול-כהה (לעיתים בגוון סגול) לעומת לילך-בהיר 
בתורמוס ארצישראלי ולבן עד לילך-כחלחל בתורמוס תרבותי. אם מסתכלים מקרוב על הפרחים, אזי ניתן לראות כי בפרחים שטרם בוקרו והם זמינים להאבקה, במרכז המפרש כתם לבן, היוצר שבירת צבע על הרקע הכחול.
הבדל נוסף הוא בגודל הפרי: רוחב התרמיל מגיע עד ל-2 ס"מ, לעומת 4 עד 6 ס"מ  בקירוב אצל המינים האחרים. פריחתו מתחילה מעט מאוחר יותר, בחודש מרץ.
העלים מאוצבעים בעלי שמונה אונות.
סביבת גידולו היא בבתה, יחד עם בני שיח, שגובהם 25 עד 40 ס"מ, בשילוב עם צמחים עשבוניים - חברת הסירה הקוצנית ואחרים (ראו תמונה למטה). תורמוס ההרים גדל בהרים אך גם בצפון ארץ ישראל: הבקעה הצפונית, השפלה הצפונית ובעמק יזרעאל.
את משטחי הפריחה שלו ניתן לראות בתל שוכה שבעמק האלה, בנחל תבור, בצפון הגולן (מדרום להר אביטל) ולאורך כביש 70 (ואדי מילֶק) (בעיקר בין בת שלמה לאליקים). 
בגלל יופיים פרחי תורמוס ההרים נשתלים גם בגינות.