google/wiki40b huggingface dataset:
גנרו

גֶּנְרוֹ (ביפנית: 元老) היה תואר לא רשמי שקיבלו מספר מדינאים יפנים ותיקים, ששימשו יועצים לא רשמיים לקיסר יפן, במהלך תקופות מייג'י, טאישו ושווה. 
מקורותיו של מוסד הגנרו נעוצים במועצת הזקנים המסורתית (רוג'ו), שהייתה פעילה בתקופת אדו; עם זאת, המונח גנרו הופיע לראשונה רק ב-1892. לאחר רסטורציית מייג'י, בחר הקיסר מוצוהיטו במספר מנהיגים מצטיינים, וביקש מהם להיות יועציו. מלבד סיונג'י קינמוצ'י, כל חברי הגנרו באו ממשפחות סמוראים ממעמד בינוני או זוטר, ארבעה באו מהאן סצומה וארבעה מהאן צ'ושו, שתי נחלות שמילאו תפקיד מרכזי בהדחת השוגון במלחמת בושין. הגנרו היו בוחרים ראש ממשלה ומגישים את הצעתם לקיסר, לאישורו. 
כל שבעת הגנרו הראשונים היו חברים בסאנגי (参議), מועצה קיסרית שפעלה עד 1885. לעיתים מכונים חברי הגנרו "אוליגרכיית מייג'י," אף על פי שלא כל חברי האוליגרכיה היו חברים בגנרו. 
המוסד סיים את דרכו ב-1940, עם מותו של הגנרו האחרון סינוג'י קינמוצ'י.
מר רובוט

עלילה

הסדרה עוקבת אחרי אליוט אלדרסון, גבר צעיר שחי בניו יורק ועובד בחברת אבטחת מידע בשם "Allsafe" כמהנדס אבטחת מידע. אליוט מתמודד עם חרדה חברתית ודיכאון קליני, וסובל מפרנויה וממחשבות שווא. אליוט נוהג לפרוץ למחשביהם ולחשבונותיהם האישיים של האנשים עמם הוא בא במגע, בהם חברים, עמיתים לעבודה וגורמים מקצועיים, ולפעמים לפעול לפי המידע כדי להגן על קרוביו. המניע המרכזי לפעולותיו הוא הבוז שהוא חש כלפי הקפיטליזם האמריקאי והרצון לפגוע במי שהוא רואה כגורמים המזיקים ביותר בתוכו, תאגידי הענק והקונצרנים.
אליוט מגויס על ידי האקר אנרכיסט מסתורי המזדהה בשם "מר רובוט", המצרף אותו לקולקטיב של האקרים מהפכניים הנקרא "fsociety". אחת המשימות שלהם היא לבטל את כל החובות לבנקים העולמיים בכך שהם מצפינים את כל המידע של קונצרן הבנקאות הגדול בעולם הקרוי "E corp", ומשמידים את הגיבוי הקשיח לאותו מידע.
סנאן עבד אל-קאדר

ראשית חייו

עבד אל-קאדר נולד בטייבה. כשסיים את לימודיו התיכוניים, עבר לגרמניה והחל ללמוד הנדסה אזרחית באוניברסיטת המבורג למדעים מדויקים, לפני שעבר לארכיטקטורה באוניברסיטת קייזרסלאוטרן.

אקדמיה

עבד אל-קאדר החל ללמד במחלקה לארכיטקטורה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1998, והקים יחידת לימוד ותכנון בשם “פורמלי-אפורמלי” באקדמיית בצלאל לאמנות ועיצוב בשנת 2006. בשנת 2011 הוזמן להרצות באוניברסיטת דסאו בגרמניה.
בשנת 2016, אושר מינויו של עבד אל-קאדר לתואר פרופסור על ידי המועצה להשכלה גבוהה, ובכך הפך לפרופסור הערבי הראשון בתולדות ערבי 1948 בתחום הארכיטקטורה.

מבנים חשובים שתכנן

בית המשרבייה
אגם פרספה

גאוגרפיה

האגם הגדול ששטחו 273 קילומטרים רבועים משתרע ברובו בשטח מקדוניה ודרומית אליו כשהוא מובדל על ידי רצועת יבשה חולית צרה, מצוי אגם פרספה הקטן ששטחו 48 קילומטרים רבועים, עומקו הממוצע 3 מטרים והוא משתרע בשטח יוון ואלבניה. 
אגם פרספה מרוחק כ-10 קילומטרים דרומית מזרחית מאגם אוחריד, מצוי בגובה של 150 מטרים מעליו ובאמצעות מערכת קארסטים מהווה אחד ממקורותיו. באזור האגם שורר אקלים ממוזג וטמפרטורת המים הממוצעת היא 16ᵒc-22ᵒc. בשטח האגם הגדול מצויים שני איים, הגדול מביניהם מכונה "אי העיר הגדולה" ושטחו 0.18 קילומטרים רבועים.
בין אגם פרספה ואגם אוחריד נמצא הגן הלאומי גאליצ'יצה המשתרע על שטח הררי של 227 קמ"ר ומפסגותיו אפשר לצפות על שני האגמים.

היסטוריה

במאה ה-10 הקים הצאר סמואיל שליט האימפריה הבולגרית הראשונה את מצודת "אכיליוס הקדוש" על אי המצוי באגם פרספה הקטן ובהמשך הקימו הביזאנטים בזיליקה בתוכה.
במלחמת העולם הראשונה היה אגם פרספה חלק מקו החזית המקדונית במסגרתה נלחמו כוחות מדינות ההסכמה מול מעצמות המרכז ובראשן ממלכת בולגריה, בתחילה להגנת ממלכת יוון ומאוחר יותר להכנעת הבולגרים. באפריל 1916 הציב הגנרל מוריס סראי מפקד הזירה את כוחות מדינות ההסכמה לאורך קו החזית כדי לבלום את הבולגרים. 8 אוגדות צרפתיות, אוגדה איטלקית ואוגדה רוסית אורגנו ב-3 גיסות כדי להגן על גזרת הגבול האלבני עד לאגם פרספה ובהמשך בספטמבר 1918 עברו למתקפה כוללת.
מתקופת מלחמת האזרחים ביוון ועד לתחילת שנות ה-70 היה השטח היווני של האגם וסביבתו אזור צבאי סגור בפני מבקרים ובעל אוכלוסייה מעטה ודלת אמצעים. החל מראשית שנות ה-80 החל פיתוח מואץ ובכלל זה הקמת פארקים, אשר בראשית המאה ה-21 מושכים אליהם גם תיירות אקולוגית וצפרים המגיעים לצפות במושבות השקנאים המסולסלים המצוים באזור.
ולדמאר הקל

המרשלים של אלכסנדר

בשנת 1992 הוציא הקל ספר על סמך עבודת הדוקטורט שלו, בנושא "המרשלים של האימפריה של אלכסנדר הגדול" (The Marshals of Alexander’s Empire). בספר ביוגרפיות של גדולי המפקדים בצבאו של אלכסנדר, והוא מכיל גם מידע רב על המבנה וההתארגנות של צבאו של אלכסנדר והאדמיניסטרציה שלו.
ראשיתו של הספר בעבודת הדוקטורט של הקל, בהנחייתו של פיליפ הארדינג, ומאוחר יותר בהנחייתו של מלקולם מק'גרגור, שעסקה בנושא זה. מאז 1975 עסק ולדמאר הקל בנושא באינטנסיביות, במטרה להמשיך ולעדכן את תוכן הכרך השני של ספרו של הלמוט ברווה, "Das Alexanderreich auf prosopographischer Grundlage" (האימפריה של אלכסנדר על בסיס פרוסופוגרפי, מינכן 1926), שכולל גם הוא ביוגרפיות של אישים מזמנו של אלכסנדר.
בספר עצמו שני חלקים מרכזיים: החלק הראשון, הכולל את פרקים 1 עד 4, מכיל אנשים בעלי קשר אישי לאלכסנדר, והשני (פרקים 5 עד 9) כולל אנשים בעלי תפקיד צבאי (מפקדים בצבא המוקדוני).
הקל, שבספר זה כלל רק אישים בעלי קשר חזק לאלכסנדר, כתב ספר נוסף על מנת להשלים את החסר. ספרו של הקל, "Who's Who in the Age of Alexander the Great: Prosopography of Alexander's Empire", יצא לראשונה ב-2006. הוא מכיל מעל 800 ביוגרפיות קצרות של אישים, גם בעלי קשר רופף יותר לאלכסנדר, שלפיכך לא הופיעו בספרו על המרשלים. בספר זה כלולים שחיו לאחר הזמן בו היה אלכסנדר בחיים, ומנהיגים מן האימפריה הפרסית, מולה נלחם אלכסנדר הגדול במסע כיבושים נרחב. מפני שהיו לו שיקולים מעט אחרים משל ברווה, עליו הסתמך, מכיל הספר רשימה של דמויות שברווה הכליל בספרו, ואילו אצל הקל הושמטו.

אלכסנדר הגדול: היסטוריה חדשה

בשנת 2009 ערך הקל, יחד עם לורנס א' טרייטל, ספר בעל שם זה (במקור "Alexander the Great: A New History"). הספר, שאת המאמרים השונים בו כתבו חוקרים חשובים בתחום זה, מקיף נושאים שונים בחייו של אלכסנדר: הדת בחייו, מלוויו במסע הכיבושים במזרח, השפעתו, חיי המין שלו וייצוגיו בקולנוע ובאמנות לאורך הדורות.
בריאן כוכב עליון

הפקת הסרט

בתהליך הפקת הסרט נתקלו יוצריו בקשיים בשל התייחסותו לתכנים דתיים. התסריט אושר בתחילה וקיבל תמיכה כלכלית מ-EMI, אבל נגנז לאחר שאחד מבכירי המנהלים קרא אותו וחשב אותו לכפירה. לאחר ששום חברת הפקות אחרת לא הסכימה לעמוד מאחורי הפרויקט, היה נראה שהסרט לא יצולם, אלא שג'ורג' האריסון אהב כל כך את התסריט עד שהסכים למשכן את כל רכושו כדי להקים חברת הפקות משלו שתתמוך מבחינה כלכלית בהפקה. האריסון אף מופיע באחת הסצינות בסרט.
הסרט צולם בעיר מונסתיר  שבתוניסיה, שם צולמה זמן מה קודם לכן הסדרה "ישו מנצרת"  בבימויו של פרנקו זפירלי, ויוצרי הסרט השתמשו במספר סטים מהסדרה.

עלילה

הסרט מהווה פרודיה חריפה ומשעשעת על מיתוס חייו ומותו של ישו הנוצרי המתואר בברית החדשה ובכלל על סוף תקופת בית שני המשופעת, בכתות, נביאי שקר, משיחים ולגיונרים רומאים. סיפורו של בריאן כהן מתרחש כביכול במקביל לסיפורו האמיתי של ישו בירושלים.
חברי מונטי פייתון לוקחים את העלילה הידועה, וכהרגלם הופכים אותה על ראשה כאשר מקבילים בין סיפורו של בריאן לזה של ישו:
הסרט מתחיל בלידתו של בריאן כהן (בבית שנמצא כנראה באותו רחוב שבו נולד ישו). שלושת האמגושים נכנסים לבית אמו של בריאן כהן ומברכים אותו שיגדל להיות המשיח ונותנים לה מתנות. כעבור שתי דקות הם מבינים שטעו בבית וחוזרים לקחת את המתנות כדי לתת לאם הנכונה. אמו של בריאן אינה בתולה, אלא דווקא זונה חמדנית.
בסרט נראה מתתיהו בן דברים איש גת, שנידון למוות בסקילה על כך שנקב בשם המפורש. היהודים מחפשים נואשות משיח לסגוד לו – וכשבריאן המסכן, הנרדף על ידי חיילים רומאים, נאלץ לעמוד בכיכר העיר, נוהר אחריו עדר מאמינים המכריזים עליו כמשיח ומקדשים את הדלעת שלו ואת נעלו שהחליקה מרגלו.
הפלגנות הפוליטית בתקופה זו, שלפני המרד הגדול, מצטיירת כטיפשית להחריד כאשר כל אחד מהפעילים האנטי-רומאיים מקים לו מפלגה עצמאית שבה הוא, פחות או יותר, הפעיל היחיד. כמובן שהמפלגות והמחתרות הללו עסוקות יותר במלחמות בינן לבין עצמן מאשר במאבק נגד האויב המשותף-לכאורה.
בריאן פוגש ביהודית, חברה באחת המפלגות הללו. הוא מתאהב בה, וכדי להרשים אותה, מצטרף למפלגה זו. הוא נשלח לבצע פעולות התנגדות לרומאים ובאחת הפעמים נתפס. המפלגה כולה מתעלמת ממנו ומכריזה עליו כ"קדוש", בעוד שיהודית מנסה להציל אותו ממוות בצליבה.
הנציב פונטיוס פילאטוס (הסובל מפגם מדיבורו והוגה רי"ש ולמ"ד כוי"ו) מכריז שישחרר אחד מהאסירים הנידונים לצליבה לכבוד הגעת ידידו הטוב, פינוס גדולוס (Biggus Dickus, אף הוא בעל בעיות בדיבור), לירושלים. יהודית פורצת לקהל ומציעה את שמו של בריאן, ופילאטוס מקבל את הצעתה ושולח את אנשיו לאסוף את בריאן מגבעה מחוץ לירושלים. כאשר הם מגיעים לשם, הוא כבר צלוב, אך עודו בחיים. הם שואלים "מיהו בריאן?", ואדם אחר משקר ומכריז על עצמו כבריאן, כמו כל הנידונים לצליבה. כך מתבלבלים הרומאים ובריאן נשאר צלוב.
בריאן, כמו ישו, מסיים את חייו כשהוא נצלב עם פושעים וחסרי מזל אחרים, על גבעה מחוץ לירושלים. בסצנה זו מבצעת החבורה את הקטע המוזיקלי הידוע ביותר שלה – "Always Look on the Bright Side of Life" (בתרגום חופשי: 'תמיד הסתכל על חצי הכוס המלאה'), שבו הם מסבירים שבסופו של דבר "החיים הם חתיכת חרא", אבל אם כך לפחות כדאי לצחוק מהם כמו שצריך.

התגובות לסרט

כשיצא אל האקרנים עורר הסרט תגובות מחאה מקבוצות דתיות שונות, החל מקבוצות של פונדמנטליסטים נוצרים וכלה בוועד הרבנים של ארצות הברית, שמחו על השימוש בטלית בסצנת הסקילה. חלק ממתנגדיו אף ערכו קמפיין להחרמתו. למרות זאת (ואולי דווקא בשל זאת), נחל הסרט הצלחה קופתית אדירה.
מופיד מרעי

ביוגרפיה

מרעי נולד וגדל בחורפיש, בנם של זרפאת ומחמוד. אחיו הגדול הוא אלוף-משנה נביה מרעי שנהרג ב-1996 בעת ששירת כסגן מפקד אוגדת עזה. 
התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל והיה בכך לדרוזי הראשון שהחל שירותו הצבאי במסלול זה. שירת כקצין בסיירת שקד, עבר לחטיבת הנח"ל ושירת כמפקד פלוגה וסגן מפקד גדוד 932. בהמשך שירת כקצין אג"ם בעוצבת חירם והיה חניך במכללה הבין זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר מכן מילא תפקידים בפיקוד המרכז בהם סגן מפקד חטיבת עציון וקצין אג"ם של אוגדת אזור יהודה ושומרון. לאחר לימודי תואר ראשון שימש ראש ענף חי"ר במרכז הלאומי לאימוני יבשה ובשנים 1996 עד 1998 פיקד על גדוד חרב. כאלוף-משנה פיקד על חטיבת החרמון ועל חטיבת עודד. כמו כן שירת כראש צוות כשירות וכוננות מבצעית ביחידת מבקר מערכת הביטחון. בוגר המכללה לביטחון לאומי ובל  תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ותואר שני בביטחון לאומי ומדעי המדינה 
לאחר שחרורו נבחר לחבר במועצה המקומית חורפיש וב-2016 נבחר לראש המועצה. ב27/2/17 נבחר ליו״ר ראשי הרשויות הדרוזיות והצרקסיות בישראל  אחיו, אל"ם נביה מרעי, נהרג בעת מהומות מנהרת הכותל.
קלרה צטקין

קלרה צֶטקין (Clara Zetkin;‏ 5 ביולי 1857 - 20 ביוני 1933) הייתה פמיניסטית ופוליטיקאית גרמנייה.

ביוגרפיה

צטקין נולדה בסקסוניה בשנת 1857 בשם קלרה אַייסנֶר (Eißner).
במהלך לימודי ההוראה שלה צטקין באה במגע עם התנועה הפמיניסטית והסוציאליסטית בגרמניה, בשנת 1878 הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
כתוצאה מאיסור שהוטל על ידי אוטו פון ביסמרק בשנת 1878 על פעולתה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, צטקין היגרה תחילה לציריך בשנת 1882 ואז המשיכה לפריז. בפריז צטקין הייתה בין מייסדי האינטרנציונל הסוציאליסטי, בזמן זה היא אף אימצה את שם משפחתו של חברה לחיים, המהפכן היהודי מרוסיה אוסיף צטקין, שלו ילדה שני בנים.
צטקין הייתה בין החברים הבולטים של האגף המהפכני-קיצוני במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בוויכוח שהתפתח בראשית המאה ה-20 בדבר דרכה של המפלגה צטקין הייתה בין המבקרים החריפים ביותר של גישתו המתונה של אדוארד ברנשטיין.
צטקין הייתה גם פעילה למען שוויון זכויות לנשים. בין השנים 1891–1917 היא ערכה את עיתון הנשים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ובשנת 1907 עמדה בראש המשרד לענייני נשים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. צטקין הייתה אחראית לעריכת יום האישה הבינלאומי הראשון בגרמניה בשנת 1911.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, צטקין הייתה בין המתנגדים למדיניות התמיכה במלחמה וההכרזה על הפסקת אש עם הממשלה שנקטה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. היא עסקה בפעילות אנטי-מלחמתית ונעצרה בשל כך מספר פעמים על ידי השלטונות.
צטקין הייתה אחת המייסדים של ליגת הספרטקיסטים בשנת 1916 והצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית שהתפצלה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשנת 1917. אחרי המהפכה הגרמנית וייסוד המפלגה הקומוניסטית של גרמניה בשנת 1919 הצטרפה לשורותיה ושימשה כנציגתם ברייכסטאג בין השנים 1920–1933. ב-1925 יסדה צטקין את חזית-הנשים והנערות (Roter Frauen und Mädchen Bund) של המיליציה הקומוניסטית, "החזית האדומה". 
עם עליית הנאצים לשלטון והוצאתה מחוץ לחוק של המפלגה הקומוניסטית בשנת 1933 יצאה צטקין לגלות בברית המועצות, שם נפטרה באותה שנה ונקברה בחומת הקרמלין.
האראלד השלישי, מלך דנמרק

חייו

האראלד נולד בשנת 1040 לערך. אביו היה סוון השני, מלך דנמרק והאראלד לקח חלק בפשיטה של סוון לאנגליה ב-1069, לצד דודו, אסביורן, ואחיו קנוט.
לאחר מותו של אביו, נבחר האראלד להיות מלך כשהוא מתחרה על התפקיד עם אחיו, קנוט באספה של זילנד. הדיווחים מאותה שנה מתוארכים ל-1074 ול-1076. כדי להיבחר, נשא האראלד שבועה שבה הוא הכריז על רצונו לקיים את שלטון החוק הקיים. במהלך תקופת מלכותו, נתקל האראלד בהתנגדות של חלק מאחיו, כולל קנוט, שקיבל את תמיכתו של אולף השלישי, מלך נורווגיה. האפיפיור גרגוריוס השביעי, שתיווך ביניהם, יעץ לאולף לא לתמוך באחד הצדדים וכן יעץ להאראלד לחלוק את סמכויותיו עם אחיו.
האראלד היה תלוי בתמיכתם של בכירי האצילים של דנמרק לבחירתו כמלך והוא מיעט להתנגד להם. כתוצאה מכך, הוא לא ניהל מלחמות רציניות והשקיע את כוחותיו בשיפור כמה מתחומי אחריותו. הוא ייזכר בעיקר בשל השיפור והתקנון של מערכת המטבע הדנית. הוא הקים מטבעות בערים ריבה, ויבורג, לונד ושלזוויג. הוא מיסד את השימוש הציבורי ביערות המלכותיים. האראלד גם שאף לשנות את מערכת החוק הדנית. הוא סלד מהנוהג העתיק של משפט על ידי דו-קרב או משפט האל שבו אחזו הנאשמים בברזל מלובן והוא הנהיג מערכת משפט שהייתה מבוססת על זאת האנגלית. ככל הנראה הוא המשיך במדיניותו של אביו להסדיר עם האפיפיור את הקמתה של ארכיבישופות דנית, אך לא נחל הצלחה בכך.
האראלד השלישי מת ב-17 באפריל 1080 ונטמן בכנסיית דלבי שבסקונה. אחריו מלך אחיו, קנוט הרביעי.

מורשתו

ההיסטוריון הדני סקסו גרמטיקוס לעג להאראלד ותיאר אותו כמלך חלש וחסר השפעה שנכנע לרצון פשוטי העם, בעוד שאיילנות' מקנטרברי כינה אותה "המחוקק אהוב העם". הוא גם מתואר כאדם שנתן לאחרים לשלוט על מעשיו ושהיה בעל אופי מתון. זהו ככל הנראה ההסבר לכינויו "האראלד הרך" (בדנית: Harald Hen, פירוש המילה Hen בדנית הוא "אבן משחזת").
הרפורמות החוקתיות של האראלד לא התקבלו במלואן עד לתקופת מלכותו של ולדמר השני במאה ה-13. האותנטיות של רפורמת המטבעות שלו שנויה במחלוקת.
אברהם נאמן

אברהם (אייבי) נאמן (13 במרץ 1933 - 7 בפברואר 2018) היה עורך דין ישראלי, בעליו ומייסדו של אחד ממשרדי עורכי הדין המובילים בישראל. יזם נדל"ן, שהקים בין השאר את אזורי חן, מגדלי נאמן ומתחמים ב"גוש הגדול" בצפון מערב תל אביב. חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל (1982), יו"ר מרכז בית"ר, משנה ליו"ר ההתאחדות לכדורגל (1969–1973), יו"ר חברת הבנייה רסקו (1981–1984), קונסול כבוד של סרביה ומונטנגרו בישראל, יו"ר הליגה לידידות ישראל –ספרד (1972–1979), ממקימי מרכז פרס לשלום ויו"ר אגודת ידידי מרכז רפואי רעות.
בצעירותו היה לוחם האצ"ל ובנובמבר 2005 היה בקבוצת אנשי שמעון פרס, שהצטרפו למפלגת קדימה לאחר שהוקמה על ידי אריאל שרון. כשפרס הוצב במקום השני ברשימת מועמדי המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-17 ב-2006 הוצב נאמן במקום של כבוד, ה-110 ברשימה.

קורות חיים

נאמן נולד ב-1933, בתל אביב, בנם הבכור (מתוך שלושה) של חנה פרומה לבית אלתר יפה (דור שישי בארץ ישראל) ומיכאל מאיר (דור עשירי בארץ ישראל) נאמן. אבות אבותיו של אביו הגיעו לארץ ישראל ב-1776, מהונגריה וליטא. אביו היה בצעירותו מראשוני תנועת הצה"ר, מזכירו של זאב ז'בוטינסקי ולאחר מכן חבר האצ"ל. מפקדת ה"דלק", יחידת המודיעין של האצ"ל שכנה במשרדו. לימים הפך האב לאיש נדל"ן, שעסק בגאולת קרקע — קנה קרקעות מערבים. האם עבדה בשקם הבריטי ברחוב נחלת בנימין בתל אביב.
נאמן גויס לאצ"ל כבר בגיל 13 על ידי אבא שרצר, מפקד ה"דלק" וסגנו יגאל גריפל. שימש כמאבטח ומתריע. בגיל 14, בשנת 1947 הועבר לגדוד 20 (גדוד הנוער של האצ"ל) תחת פיקודו של פסח פוני ועסק בהדבקת כרוזים במרכז ת"א. הוא אף נורה במסגרת פעילותו זו על ידי שוטר בריטי ונפצע באורח קל. בגיל 15 היה אחראי על מחסן נשק קל ליד בית הספר אליאנס עד שבוע לאחר המתקפה על יפו. לאחר הקמת מדינת ישראל עבר קורס מפקדי בית"ר ברמת רזיאל.
שיחק בצעירותו בקבוצת הכדורגל של בית"ר תל אביב, עד שהחל ללמוד באוניברסיטה. סיים לימודי הסמכה במשפטים בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה אצל עו"ד מיכאל כספי והוסמך ללשכת עורכי הדין בישראל ב-1957. הקים משרד עורכי דין בתל אביב, שהפך למשרד מוביל בתחום המסחרי ותחום הנדל"ן. עסק בייזום פרויקטים במקרקעין, שהידועים בהם היו פרויקט "אזורי חן" הקרוי על שם אמו חנה נאמן ומגדלי נאמן בתל אביב, אשר את אבן הפינה להם הניח שמעון פרס ב-1998. שימש כאחד ממנהלי "הגוש הגדול" והיה מזכיר המנהלים. תכנן אלפי יחידות דיור מעבר לירקון, בעקבות היותו אדריכל ההסכם עם מדינת ישראל לפינוי שדה דב.
שימש כחבר בוועדה המייעצת לבנק ישראל ב-1982. כיהן כיו"ר מרכז בית"ר, משנה ליו"ר ההתאחדות בכדורגל בין השנים 1969–1973, יו"ר הליגה לידידות ישראל–ספרד בין השנים 1972–1979, יו"ר חברת הבניה רסקו בשנים 1981–1984, קונסול כבוד של סרביה ומונטנגרו בישראל, ויו"ר אגודת ידידי מרכז רפואי רעות. את שמעון פרס הכיר בתחילת שנות ה־90, כשהדיור הממשלתי שכר עבור ראש הממשלה לשעבר משרד במגדל אמות משפט בתל אביב, שנאמן חכר לשם השבחתו. מאז הם הפכו לידידים ובמסגרת זו היה נאמן בין השאר גם ממקימי מרכז פרס לשלום וכשפרס הצטרף לקדימה, הלך עימו גם נאמן.
שתי נשותיו הראשונות נפטרו מסרטן ובעת פטירתו, שוב מסרטן, היה נשוי בשלישית, לדליה. גר כל ימיו בתל אביב והיו לו שני ילדים, בן ובת, שניהם עורכי דין.
סיירת משמר הגבול

סיירת משמר הגבול או בראשי תיבות: סמ"ג היא סוג של יחידה  מובחרת של משמר הגבול הקיימת כמעט בכל אחד ממרחבי החייל ומטרתה מאבק והתמודדות ובהפרות סדר. היחידה היא המקבילה במג"ב ליחידת היס"מ במשטרה הכחולה.

היסטוריה

בשנת 1974 הוטלה האחריות לביטחון הפנים של מדינת ישראל על משטרת ישראל, בעקבות קבלת אחריות זו החל משמר הגבול להיות גורם משמעותי בלחימה בפשיעה ובהשלטת סדר בתוך שטח מדינת ישראל. בשנת 1983 הוחלט להקים במג"ב סיירת מובחרת ללחימה בפשיעה באזור המרכז, כך קמה סמ"ג 1, אחריה קמו יחידות סמ"ג כמעט בכל מרחבי מג"ב. עם השנים החלו הסמ"גים להתמחות בעיקר בנושא מאבק בהפרות סדר ואת נושא הלחימה בפשיעה נטלו יחידות כמו הימ"גים, יחידות הבט"א (ביטחון אישי) ויחידות שחר 101. יחידות הסמ"ג כפופות בכל מרחב למפקד מרחב מג"ב ומופעלות פעמים רבות על ידי המשטרה הכחולה.

הכשרה ואמצעים

לוחמי הסמ"ג מתחילים את דרכם בטירונות מג"ב, לאחר הטירונות הלוחמים המתאימים יוצאים לקורס יסמ"ג (שילוב של יס"מ וסמ"ג) ולאחריו הם מוכשרים כלוחמי סמ"ג.
הנשק האישי של לוחמי הסמ"ג הוא M16 מקוצר ואקדח מסוג יריחו או גלוק 19. הלוחמים עושים שימוש רחב באמצעים לפיזור הפגנות.לוחמי הסמ"ג משתמשים בנוסף במטול רימונים GL40 תוצרת IWI
יסעור שלג

אטימולוגיה

שמו המדעי Pagodroma נוצר מהשפה היוונית ומשמעותו "קרח פועל" שמו כצבע השלג, לבן. המילה Petrel שמשמעותה בעברית יסעור, היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים. דבר המזכיר את הרגל היסעורים, הנראים רצים על המים כדי להמריא.

תיאור

יסעור זה דומה במראהו ליסעור שחפי. הוא קטן וצבעו לבן, עיניו שחורות כפחם, מקורו שחור וקטן ורגליו בצבע אפור-כחלחל. אורכו 36–41 ס"מ, משקלו 240–460 גרם, אורך מוטות כנפיו 76–79 ס"מ. תוחלת חיו בין 14–20 שנה. ליסעורים יש לסת אשר יכולה להכיל מזון חלקלק. הם מפיקים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד העוזר להם כנגד טורפים. יש להם בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייע להתפיל את גופם, עקב כמות גבוהה של מים באוקיינוס שהם סופגים. הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפם, וגם מייצר מזון עשיר באנרגיה המסייע לאפרוחים ועבור העופות הבוגרים בזמן טיסות ארוכות.

תזונה

יסעורי השלג ניזונים בעיקר מדגים, דיונונים, רכיכות וקריל. כמו כן גם נבלות.

רבייה

רבייתו מתרחשת במושבות על חצי האי האנטארקטי ובאיי אנטארקטיקה השונים. יסעור זה מתרבה במושבות גדולות על צוקים, בדרך כלל ליד הים אך גם בפנים הארץ.
חלק מהציפורים נשארות במושבה שלהן לאורך כל השנה, אך חלק מהיסעורים נודדים מאמצע ספטמבר עד תחילת נובמבר. הקנים הם על חלוקי נחל. בדרך כלל יש סדקים עמוק בתוך הסלעים, דבר המסייע בהגנת הקן. ביצה אחת לבנה מוטלת בסוף נובמבר עד אמצע דצמבר. הביצה מודגרת במשך 41–49 ימים והגוזל בוקע לאחר 8 ימים ומצמיח נוצות 7 שבועות לאחר מכן, בין סוף פברואר עד אמצע מאי. אזור מושבותיהם הוא גם המקום בהם הם מתנקים, רחוק מהים, בתוך השלג. בני זוג יסעור השלג נאמנים זה לזו כל חייהם.
ראג' צ'טי

ביוגרפיה

צ'טי נולד בניו דלהי שבהודו ולמד בבית ספר יסודי קתולי בעיר. בגיל 9 היגר עם הוריו ושתי אחיותיו הבוגרות לארצות הברית. הוא למד בבית ספר יסודי במרילנד ובתיכון במילווקי. ב-2000 סיים בהצטיינות יתרה תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת הרווארד. במהלך לימודיו שימש כעוזר המחקר של פרופסור מרטין פלדסטיין. הוא הציג בפני פלדסטיין תאוריה כלכלית מקורית, לפיה בהתקיים תנאים מסוימים, סביבת ריבית גבוהה תעודד השקעות במקום להפחיתן. פלדסטיין הנפעם הנחה את צ'טי להמשיך ולעבוד על רעיונותיו במקום לשמש כעוזרו. ב-2003 סיים את הדוקטורט שלו בהרווארד. עבודת המחקר שלו, תחת הכותרת Consumption Commitments and Risk Preferences, עסקה בשיעור דמי האבטלה וההטבות שעל המדינה להעניק לעובד שפוטר ממשרתו.
באותה שנה החל ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-2007 מונה לפרופסור חבר בברקלי ולעמית במכון הובר, וב-2008 מונה לפרופסור מן המניין. באפריל 2009 החל לכהן כפרופסור מן המניין במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת הרווארד, ובכך היה לאחד מחברי הסגל הבכיר הצעירים ביותר בתולדות המחלקה. ב-2015 עבר לאוניברסיטת סטנפורד, ב-2018 עבר לאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2012 זכה במלגת מקארתור, ובשנת 2013 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק, המוענקת לכלכלן המשפיע ביותר מתחת לגיל 40. ב-2015 זכה בפרס פאדמה שרי מממשלת הודו.

משפחתו וחיים אישיים

אביו של צ'טי הוא כלכלן המכהן כפרופסור באוניברסיטת בוסטון, ואמו רופאה העובדת כחוקרת באוניברסיטת טאפטס. רעייתו היא חוקרת בתחום תאי גזע.
מרטין קרימפ

חייו האישיים והמקצועיים

בנם של ג'ון קרימפ, מהנדס רכבות בריטי, ואשתו ג'ני. משפחתו של קרימפ עברה ב-1960 ל-Streatham, שם למד בבית ספר יסודי מקומי וזכה במלגה למכללת דולויץ' (Dulwich). אולם אביו הועבר ליורק, שם הלך לבית הספר פוקלינגטון הסמוך, בו הפגין כישרון לשפות, מוזיקה, ספרות אנגלית ותיאטרון. הוא למד אנגלית במכללת סנט קתרין, אוניברסיטת אוקספורד ( 1975-78), שם הציג את מחזהו הראשון, בבימויו של חברו לספסל הלימודים רוג'ר מיטשל.
עוד בטרם רכש לעצמו שם כמחזאי, כתב אסופת סיפורים קצרים בשם "האנטומיה" ורומן "ימים מוקדמים", שלא ראו אור.

ששת מחזותיו הראשונים הוצגו באורנז' טרי תיאטר (Orange Tree Theatre) בריצ'מונד. בריאיון למרשה הנלון שפורסם בעלון של תיאטרון אורנז' טרי אמר קרימפ: 
כשאורנז' טרי ניהל סדנה לסופרים מקומיים (בספטמבר 1981), הוזמנתי לקחת בה חלק. הזמן המוקדש לארוחת צהרים היה הזדמנות להפקה, לכן כתבתי את "שרידים חיים" (Living Remains) ואורנז' טרי הציגו אותו – המחזה הראשון שלי שהוצג אי-פעם! התרגשתי כל-כך שלא חשבתי על החלל בו הוא הוצג (אז זה היה חדר מעל פאב), אבל כיום אני מבין שהאינטימיות והפשטות של אורנז' טרי הוסיפו להתלהבות.
שבעה ממחזותיו, ותרגומו השני למחזה של יונסקו הוצגו בתיאטרון רויאל קורט, לונדון, שם שימש כמחזאי הבית בשנת 1997. מחזותיו מוצגים כעת לעיתים תכופות באירופה. הוא גם מתרגם שקדן של טקסטים אירופאים.
ככל הנראה, מחזהו הנחשב ביותר ובוודאי הנועז והחדשני ביותר הוא Attempts on Her Life, שהוצג לראשונה ברויאל קורט ב-1997 ותורגם במרוצת השנים לעשרים שפות.
אף אחת מהשורות במחזה אינה מכוונת לדמות מסוימת, קרימפ גם אינו מציין כמה שחקנים צריכים לבצע את היצירה. בשבע עשרה סצינות שנדמה שאינן קשורות זו לזו, קבוצות אנשים מספקות תיאורים סותרים של הגיבורה הראשית שאינה נוכחת, אישה שמשוחחים עליה כאילו שהיא נמצאת שם, שהיא בזמנים שונים: טרוריסטית, בתם של הורים אבלים, אמנית ומכונית חדשה. העבודה מקוטעת בכוונת תחילה ובכך היא מאתגרת את הקהל להגדיר מחדש את תפישתו לגבי מה מרכיב "מחזה", ובכך היא עשויה לגרום לנו לשאול אם יש לנו קיום כלשהו מעבר למודלים שאנו בונים.
המתקפה של ג'ק ג'ק

עלילה

הסרט עוקב אחרי האירועים שקראו בזמן שקארי השמרטפית שמרה על ג'ק-גק (בסרט משפחת סופר-על).
הסיפור מסופר על ידי קארי בזמן שהיא נחקרת על ידי ריק דיקר, הסוכן הממשלתי לענייני גיבורי על, כשקארי עונה על השאלות יש פלאשבקים שבהם רואים את האירועים.

הפצה לשימוש ביתי

הסרט צורף ל-DVD של הסרט משפחת סופר על ויצא רשמית עם הסרט טרזן 2. ב-2007 הסרט צורף לאוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר חלק 1.

פרסים

ב-2006, היה מועמד לזכייה בפרס הוגו לפרזנטציה דרמטית הקצרה הטובה ביותר.
יום סרט

יום סרט הוא שם ליום בו חניכי תנועות נוער נהגו להתנדב ולהקיש בדלתותיהם של אזרחים על מנת לגייס כספים עבור תרומות למטרות שונות שנקבעו על ידי המוסדות הלאומיים. בהן סיוע לטיפול בתזונה ומחלות ילדים, סיוע לטיפול ביתומים, תמיכה בקק"ל ובנטיעת יערות, תמיכה בקהילות יהודיות בחו"ל, באירועי מחאה בשלטונות הבריטיים, עזרה בהקמת מועדוני נוער במעברות, סיוע לשארית הפליטה ולאסירי ציון, תמיכה בשירותי ההצלה, ובתנועות הנוער עצמן.
שמו של היום מתייחס לסרט הנייר שהוענק על ידי המתרימים לתורמים, והוצמד בעזרת סיכה על דש בגדם. בנוסף לסרט הודבקה על משקוף בית התורמים מדבקה המעידה על התרומה שניתנה. בחלק מימי ההתרמה אף הוענקו סיכות ובהם פרטיו של הארגון שלמענו הותרמו הכספים. חלק מההתרמות נעשו בפניה ברחוב לעוברים והשבים, גם על ידי נשים מבוגרות, מתנדבות ויצו וארגון אמהות עובדות וחלקן נעשו בחו"ל, בעיקר בקהילות יהודיות עבור הקהילה בארץ ישראל או עבור הקהילה עצמה או אחרות שספגו אבדות ואסונות, בעקבות השואה ומלחמת העולם השנייה.
הענקת הסרט אפשרה לתורמים להתגאות בנדיבותם, אך בלי שפיהם יצטרכו להללם. בנוסף, מטרתה הייתה לעודד את הסביבה לתרומה זהה.