הלכה כסתם משנה

הכלל וגדרו

כלל זה אמר רבי יוחנן: הלכה כסתם משנה. וכתבו ראשונים סתם משנה הוא מה שלא נפלה עליו מחלוקת, או שקיבלוהו רבים מפי רבים עד משה. ומכל מקום הלכה כסתם אפילו כשתנאים חולקים בדבר, לפי שרבי מסדר המשנה שנאם סתם, כדי שיהיו נראים כשנויים מפי הרבים.
יש אמוראים שחולקים וסוברים שרבי יוחנן לא אמר לכלל זה. ויש מפרשים שהמחלוקת היא אם מצינו לפעמים שאין הלכה כסתם משנה. והלכה, כדברי הסוברים שהלכה כסתם משנה.

אינה מפורשת

היו הדברים יוצאים מדיוק המשנה, יש מהאחרונים סוברים שאף הם בכלל הלכה כסתם משנה; ויש סוברים שדווקא בדברים המפורשים הלכה סתם משנה.

כשלא היה אפשר לומר בשם אומרו

אין סתם משנה לעניין זה אלא כשהתנא היה יכול להזכיר שזו דברי פלוני, אבל אם לא היה יכול להזכיר, מפני שייתכן שהמשנה סוברת כמותו בעיקר הדין בלבד, ולא באותו פרט המוזכר שם, אין זו בגדר סתם.

נשנית באגב

הייתה המשנה שנויה אגב הלכה אחרת, ואין עיקר מקומה כאן, אין היא בכלל סתם משנה.

כשנשנית באופן שהוא לדברי הכל

כשהמשנה סתמה דין שהוא לדברי הכל, ולדעת תנא אחד דין זה ייתכן אף באופן אחר, נחלקו ראשונים אם הוא סתם משנה שלא כאותו תנא, או שהמשנה לא רצתה להיכנס כאן למחלוקת ותפסה הדין שהוא לדברי הכל.

בין כמה דוגמאות

כשסתם משנה אמרה כמה דוגמאות לדין אחד, ואחת מהן היא רק לדעת תנא אחד, אין הלכה כסתם משנה זו, שאין המשנה באה להשמיענו אלא שאותו דין ייתכן לכל אחד מהתנאים כפי מה שהוא סובר.

משניות סותרות

בשני סתמי משניות, הסותרות זו את זו, נאמרו כמה כללים איך לפסוק ההלכה, והם:

משנה אחרונה

הלכה כמשנה אחרונה (שבועות ד א, ורש"י ד"ה אלא; תוספות ביצה ב ב ד"ה גבי, וחולין מג א ד"ה והא, ועוד), לפי שראה רבי טעמה וחזר בו מהראשונה, ומשנה ראשונה לא זזה ממקומה (שבועות שם ורש"י), שמאחר שפשטה לא הייתה יכולת לשכחה, והניחו את שתיהן, והמשכיל יבין שאחרונה עיקר (רש"י שם). וכל זה במסכת אחת (תוספות חולין שם), אבל בשתי מסכתות, שאין סדר למשנה (ראה ערך משנה), וספק איזו מהן ראשונה ואיזו אחרונה, הולכים להחמיר (שו"ת הרשב"א א תמה; ר"ן על הרי"ף פסחים כז ב ד"ה גרסינן). ובדין דרבנן הולכים להקל (יבין שמועה סט; מהרי"ט אלגזי בכורות ד לב).
אם שני סתמי המשניות באו במקום אחד, כדבר והיפוכו (ראה חולין מב א, ושם נד א), אף שהן במסכת אחת, נחשבות כאחת, ואין הלכה כמשנה אחרונה (תוספות שם מג א ד"ה והא). ויש מהראשונים סוברים אף בזה הלכה כמשנה אחרונה (הר"י דאורלייניש בתוספות שם).

הלכה כרבים

אם אחת מהן היא כשיטת רבים, והשנייה לדעת יחיד - הלכה כרבים (סנהדרין לד ב; נדה נ א. וראה תוספות בבא קמא ע א ד"ה כסתם). יש שפירשו שכשנושאי הדין שנויים בה בלשון רבים - כמו: "דנים" או "גומרים" - עדיפה ממשנה השנויה בלשון יחיד (רבינו חננאל סנהדרין שם, בשם יש מי שהיה פותר), ונדחו דבריהם (ראה רבינו חננאל שם).
וכתבו ראשונים שכשאמרו בתלמוד שסתם משנה זו היא לדעת יחיד, אין הלכה כמותה אפילו אם היא משנה אחרונה (ראה לעיל. ר"ן על הרי"ף גיטין מג א ד"ה הרי). ואחרונים כתבו שהלכה כמשנה אחרונה, אפילו כשנסתמה כדעת יחיד (מלא הרועים שונה הלכות ערך סתם אות ב).

אחרי טעם הדין

כשאין הכרע איזו מהן עיקרית - הדבר בספק, אבל אם מוצאים טעם לאחת מהן - הלכה כמותה (רש"י חולין מג א ד"ה אמוראי).

במקומה

אם אחת מהן שנויה במקום אחר, דרך אגב, ואחת מהן במקום עיקר הלכה זו, כמו משנה העוסקת בדיני קדושין וסתומה במסכת קדושין, וכיוצא, זו שבמקומה היא העיקר, והלכה כמותה (סנהדרין לד ב, ונדה נ א; רא"ש ברכות א ט, ופסחים י לח).

במסכת עדיות

כשאחת מהן במסכת עדיות, שכל הדברים העידו מפי הגדולים, הלכה כמותה (קדושין נד ב).

בהלכות פסוקות

אם אחת מסתמי המשניות שנויה בין הלכות אחרות, שהן הלכות פסוקות, הלכה כמותה (תוספות קדושין סו ב ד"ה כל מקום; ר"ן על הרי"ף מגילה ז א ד"ה ולהקטר).

סתומה בכמה מקומות

אין שתי סתמי משניות עדיפות מהאחת או השלש מהשתים, אלא כולן חשובות בשוה (יבמות קא ב, וקדושין נד ב). ויש מפרשים דווקא כשאותה משנה עצמה כפולה בשני מקומות, אבל שתי משניות שונות מכריעות את האחת (שיטה לא נודע למי קדושין נד ב).

מחלוקת ואחר כך סתם

משנה השנויה במחלוקת תנאים, ויש משנה אחריה שנויה בסתם כדעת אחד החולקים, הלכה כסתם (יבמות מב ב ועוד; ירושלמי ערלה ב א, ופסחים ג ג, ויבמות ד יא), שודאי עמדו חכמים בטעמיהם ומסתבר להם טעמו (רש"י עבודה זרה ז א ד"ה מחלוקת).
וכתבו ראשונים שאפילו הסוברים אין הלכה כסתם משנה, ופוסקים כתנאים החולקים בברייתא (ראה לעיל: הכלל וגדרו, ולהלן: סתם במשנה ומחלוקת בברייתא), מודים במחלוקת במשנה ואחר כך סתם, לפי שרבי מסדר המשנה, אחר ששנה המחלוקת ראה דברי האחד וסתם כמותו (רשב"א בבא קמא קב א ד"ה אלא. וראה תוספות שבת פא ב ד"ה והאמר, בשם ה"ר שמואל מוורדון).
ויש מהראשונים סוברים שאף בזו נחלקו, אלא שמכל מקום יש לה דין של רבים לגבי יחיד (תוספות עבודה זרה שם ד"ה פשיטא, לדעת רב יהודה אמר שמואל).

סתם ואחר כך מחלוקת

משנה השנויה בסתם, ואחר כך שנויה מחלוקת בדבר, אין הלכה כסתם (יבמות מב ב, ובבא בתרא קכב ב; ירושלמי ערלה ב א ועוד), ואף רבי יוחנן שאמר שהלכה כסתם משנה מודה בזה (יבמות שם, ותוספות ד"ה וסתם).

הטעם

בטעם של סתם ואחר כך מחלוקת אין הלכה כסתם, כתבו ראשונים, לפי שרבי שסתם תחילה כאחד מהם, חזר בו, ונראים לו דברי האחר, וחזר ושנה המחלוקת, ומשנה ראשונה לא זזה ממקומה (רשב"ם בבא בתרא קכב ב ד"ה ופרכינן).

נשאו ונתנו בה

סתם ואחר כך מחלוקת, ואמוראים נושאים ונותנים בדברי הסתם, הלכה כמותה (ר"ן על הרי"ף קדושין יט ב ד"ה היתה).

נזכרת בעוד מקומות

יש מי שכתב שאם המחלוקת נזכרת אף במקומות אחרים, הלכה כסתם (מאירי ביצה ב ב); ויש חולקים (ראה תוספות ביצה שם ד"ה גבי, שפירשו באופן אחר).

מחלוקת בית שמאי ובית הלל

סתם משנה כבית הלל ואחר כך מחלוקת בית שמאי ובית הלל, אין זו סתם ואחר כך מחלוקת, שבית שמאי במקום בית הלל אינה משנה (ראה ברכות לו ב, וראה ערך הלכה), והלכה כסתם (תוספות חולין קד ב ד"ה רבי יוסי), אבל סתם משנה כבית שמאי, ואחר כך מחלוקת בית שמאי ובית הלל, הרי זה סתם ואחר כך מחלוקת שאין הלכה כסתם (נדה יא ב).

נסתמה בשנית

סתם ואחר כך מחלוקת ואחר כך סתם, הלכה כסתם (שיטה מקובצת בבא מציעא נב א; רא"ש נדרים ט ה; תוספות יום טוב כלים ג ב, ונגעים ו ב, ומקואות ג ב; כנסת הגדולה כללי הגמרא כח, ועוד).

יחיד חולק

יש שכתבו שבמקום שהוזכרה דעת יחיד בלבד החולק עם המשנה הנשנית בסתם, אין זה סתם ואחר כך מחלוקת, אלא זו המחלוקת עצמה, והלכה כתנא קמא (תוספות יום טוב זבים ד א); ויש חולקים (שושנים לדוד זבים שם; חקרי לב או"ח עז).

במקומה

אם הסתם שנויה במקום שנשנו עיקרי הלכות אלו, הלכה כמותה, אף שבמקום אחר אחריה שנויה מחלוקת בדבר (תוספות יום טוב תמורה ז ה). וכן להפך, מחלוקת במקום שנאמרו עיקרי ההלכות, הולכים אחריה אף על פי שאחר כך נשנית משנה בסתם (תוספות יום טוב כריתות ב ג. וראה לעיל: משניות סותרות).

סתם במשנה ומחלוקת בברייתא

סתם משנה, שנחלקו בדבר תנאים בברייתא, הלכה כסתם משנה (יבמות מב ב). והדברים קל וחומר, אם כששנה רבי במשנה מחלוקת, וחזר ושנה סתם - הלכה כסתם, כשאחרים שנו המחלוקת, לא כל שכן (ירושלמי יבמות ד יא).
ויש מהראשונים שכתבו שזו דעת רבי יוחנן ותלמידיו, אבל שאר אמוראים חולקים, והרי זה כסתם ואחר כך מחלוקת, שאין הלכה כסתם, לפי שהברייתא נשנית אחר המשנה (תוספות שבת פא ב ד"ה והאמר; רשב"א בבא קמא קב ב ד"ה אלא).

כנגד דברי אמוראים

אם אמורא אומר מפורש הלכה כחכמים שבברייתא, אין הלכה כסתם משנה (רשב"א גיטין לז ב ד"ה כי; ר"ן שם ד"ה אמר; רא"ש כתובות ג ח), וכן אין דוחים מהלכה דברי אמוראים, כשיש סתם משנה כנגדם, שהם בקיאים בסדרי המשניות הסתומות, ויש להם טעם בדבר (מלחמות לרמב"ן על הרי"ף פסחים יג א).
וכן כשאמורא אומר דבר, והתלמוד מקשה עליו מן המשנה, ומתרץ שהמשנה לדעת יחיד, אין הלכה כאותה משנה, שהרי זה כאילו אמר האמורא שאין הלכה כמשנה (רשב"ם בבא בתרא עט ב ד"ה מתניתין).
כשאמוראים חולקים בתלמוד ירושלמי על סתם משנה, ובבבלי לא מצינו חולק על המשנה, נשמע מזה שדעת הבבלי כסתם משנה (דברי אמת קונטרס י בעניין חלה), והלכה כבבלי (ראה ערך הלכה; בבלי וירושלמי).

סתם במקום מחלוקת

כשאצל הסתם נשנית מחלוקת בדין אחר, הרי זה מוכיח שמודים הם בדין הסתם, ואפילו שבמקום אחר מצינו שאחד מהחולקים חולק אף על דין זה, ודאי חזר והודה (יבמות קא ב ורש"י ד"ה הואיל).

אין הלכה כסתם

מחלוקת תנאים במשנה, שבברייתא סתמו כאחד מהם, אין הלכה כסתם ברייתא, שאם רבי שסידר את המשנה לא שנאה לסתמה, רבי חייא תלמידו מנין לו (יבמות מב ב, ושם מג א ורש"י, ועוד), ואילו היה רבי עצמו חוזר בו היה כותבה במשנה, ולא היה סומך על סתימתה בברייתא (כללי הר"י קארו בהליכות עולם ה ג).

לפסוק הלכה כסתם

יש מן הראשונים שפירשו שאין הכרח לפסוק כסתם, אבל אם רואה אמורא שהסברא נוטה כסתם, יכול לפסוק כמותה (רמב"ן יבמות שם ד"ה ומשמע).

הלכה כסתם

יש מי שמפרש להפך, שאין הלכה כמשנה אלא כסתם ברייתא, שאם רבי לא אמר לרבי חייא לסתום הדין מנין היה לו לרבי חייא לסתום, אלא ודאי רבי חזר בו ואמר לו כך (יבין שמועה רנט בדעת הליכות עולם).

כשהגמרא מזכירה כלל

אמרו בגמרא בפירוש שהמשנה לדעת רבי מאיר, ורבי יהודה חולק - יש מהראשונים סוברים שכוונת הגמרא לגלות שכאן אין הלכה כסתם משנה, וחוזרים לכלל של רבי מאיר ורבי יהודה הלכה כרבי יהודה.

הלכה שנשנית בכרם ביבנה

הלכה שנשנית מפי חכמים בכרם ביבנה - יש מהראשונים שכתבו שהיא עיקר אפילו כשהיא נגד סתם משנה.

מעשה רב

כשאמוראים עשו מעשה כנגד סתם משנה, אין הלכה כסתם, ש"מעשה רב" עדיף; ויש חולקים.
על סתם משנה שהיא נגד הכלל של הלכה כדברי המכריע, ראה ערך הלכה כדברי המכריע.