google/wiki40b huggingface dataset:
מתייה השני דה מונמורנסי

מתייה השני דה מונמורנסי (Matthieu II de Montmorency;‏ 1174 - 24 בנובמבר 1230) היה מפקד הצבא של פיליפ השני ושל לואי השמיני מלכי צרפת.
הוא היה צאצא של הנרי הראשון, מלך אנגליה באמצעות סבו, מתייה הראשון דה מונמורנסי, שהיה נשוי לבתו הבלתי חוקית של מלך זה, ואשר שימש כמפקד הצבא של לואי השביעי, מלך צרפת.
ב- 6 במרץ 1204 מתייה השני דה מונמורנסי, שהיה אחד ממפקדי צבאו של פיליפ השני, מלך צרפת, הוכיח את כוחו כאשר כבש מידי האנגלים את מבצר שאטו-גייאר שהיה בגבולה של צרפת עם נורמנדי. אחרי כניעת העיר רואן ב-24 ביוני של אותה שנה, כל חבל נורמנדי אוחד עם הכתר הצרפתי. הוא לקח חלק חשוב בקרב בובין (27 ביולי 1214) שבו צבאו של פיליפ השני הביס את הקואליציה שהתארגנה נגד מלך זה ואשר כללה את ג'ון, מלך אנגליה, את אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת פרדינאן, רוזן פלנדריה.
ב- 1215 הצטרף מתייה השני דה מונמורנסי למסע הצלב האלביגנזי לצדו של לואי יורש העצר (לימים לואי השמיני, מלך צרפת), וב- 1218 התמנה למפקד הצבא המלכותי של פיליפ השני.
בתקופת שלטונו של לואי השמיני, מתייה השני דה מונמורנסי המשיך בתפקידו כמפקד הצבא המלכותי. הוא תמך בתוכניתו של המלך לגרש את האנגלים מכל נחלותיהם בצרפת. בעוד שלואי השמיני המשיך ללחום באלביגנזים, מתייה השני הוביל את הצבא המלכותי נגד האנגלים וכבש מידיהם את הערים נירו ולה רושל (כיום בחבל פואטו-שראנט במערב צרפת), את חבל לימוזן ואת אזור פריגו.
המלך לואי השמיני שמת ב- 1226, הפקיד בידי מתייה השני דה מונמורנסי את הדאגה לביטחונו של בנו לואי התשיעי, מלך צרפת שהיה בן שתים עשרה שנה בלבד. הוא הפך ליד ימינה של בלנקה, נסיכת קסטיליה אלמנתו של לואי השמיני ששימשה כעוצרת בשם בנה לואי התשיעי. הוא סייע בידה להשתלט בכוח הנשק על הוסאלים הגדולים של מלך צרפת שקיוו להשתחרר מהתחייבויותיהם כלפי בית המלוכה תוך ניצול המצב שבו אישה שלטה בממלכה וילד היה מלך צרפת. העוצרת, שהייתה עשויה ללא חת, קראה לעזרתה את שליחי האפיפיור ומעל לכל את מתייה השני דה מונמורנסי, שאסר עליהם להטיל מיסים על האריסים ואילץ אותם להמשיך ולהיות כפופים לסמכותו של בנה הקטין.
למתייה השני דה מונמורנסי היו שבעה ילדים ובהם בושאר החמישי (1200–1243) שהמשיך את שושלת בית מונמורנסי.
אילון סולן

ביוגרפיה

סולן החל את לימודיו לתואר הראשון בשנת 1989 באוניברסיטה העברית בירושלים, במתמטיקה ומדעי המחשב.
לאחר מכן, עבר לאוניברסיטת תל אביב, שם קיבל את התואר השני שלו (M.Sc) במתמטיקה. 
נושא התזה שלו היה - "Discounted Stochastic Games".
את תואר הדוקטור קיבל מהאוניברסיטה העברית, בתחום המחקרי של תהליכים סטוכסטיים.
כיום הוא מנהל את תוכנית ״בנו ארבל״ של אוניברסיטת תל אביב.

עבודתו האקדמית

סולן פרסם כמעט 40 מאמרים ב-10 השנים האחרונות, השתתף בכתיבת ספרים, כגון הספר "תורת המשחקים/ משלר זמיר סולן", בהוצאת מאגנס, יחד עם שמואל זמיר ומיכאל משלר.
טרי ריילי

חייו

ריילי נולד בקולפקס שבקליפורניה ב-1935 ולמד במכללת שאסטה, באוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט, ובקונסרבטוריון של סן פרנסיסקו לפני שקיבל תואר שני בקומפוזיציה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בה למד עם סימור שיפרין ורוברט אריקסון. ריילי היה מעורב בפרויקט הניסיוני המרכז האלקטרואקוסטי של סן פרנסיסקו, יחד עם מורטון סובוטניק, סטיב רייך, פאולין אוליברוס ורמון סנדר. המורה שהשפיע בעל ההשפעה הרבה ביותר על ריילי פנדיט פראן נאת (1918–1996), מומחה לשירה הודית קלאסית, שלימד גם לה מונטה יאנג ומריאן זאזילה. ריילי נסע פעמים רבות להודו במהלך הקשר שלהם, ללמוד וללוות אותו נאת בנגינה על טנפורה, טאבלה ובשירה. במהלך שנות ה-60 ריילי נסע לעיתים קרובות ברחבי אירופה בחיפוש אחר השפעות מוזיקליות והתפרנס מנגינת פסנתר בבארים. ב-1971 הצטרף לסגל מכללת מילס כמורה למוזיקה קלאסית הודית. ב-2017 הוענק לריילי תואר דוקטור לשם כבוד במוזיקה מאוניברסיטת צ'פמן.
ריילי מונה את ג'ון קייג' ואת "ההרכבים הנהדרים של ג'ון קולטריין ומיילס דייוויס, צ'ארלס מינגוס, ביל אוונס וגיל אוונס", כהשפעות על יצירתו.
ריילי החל את שיתוף הפעולה הארוך שלו עם רביעיית קרונוס כאשר פגש את מייסדה דייוויד הרינגטון בזמן עבודתו במכללת מילס. במהלך הקריירה שלו, ריילי הלחין 13 רביעיות מיתרים עבור ההרכב, בנוסף ליצירות אחרות. ריילי כתב את יצירתו התזמורתית הראשונה, ארמון האזמרגד, ב-1991. ריילי ממשיך ללמד ולהופיע כזמר ראגה וכפסנתרן. הוא נשוי לאן ריילי ויש לו שני בנים ובת.

טכניקות

המוזיקה של ריילי מבוססת בדרך כלל על אלתור באמצעות סדרה מודאלית.
בשנות ה-50 עבד ריילי עם לולאות של סרטים מגנטיים בעזרתו של מהנדס קול, ריילי המשיך ליצור מניפולציות של הקלטות ליצירת אפקט מוזיקלי, באולפן ובהופעות חיות לאורך הקריירה שלו. יצירה מוקדמת של ריילי בטכניקה זו נקראת Music for the Gift ‏(1963) ומשתמשת בנגינת החצוצרה של צ'ט בייקר. באמצע שנות ה-60 ניגן ריילי עם חברו לה מונטה יאנג ועם נגן הטאבלה אנגוס מקליס וג'ון קייל, ממייסדי הוולווט אנדרגראונד. ריילי מצוין כהשראה לנגינת הקלידים של קייל בשירו All Tomorrow's Parties שהופיע באלבום הוולווט אנדרגראונד וניקו מ-1966.
Baba O'Riley, שירה של להקת The Who הוא מחווה, בחלקו, להשפעתו של ריילי על מנהיג הלהקה פיט טאונסנד.
מומחה זר

מומחה זר הוא עובד זר המועסק בסטטוס מועדף מזה של מרבית העובדים הזרים, בזכות מאפיינים מיוחדים שלו. 
רוב המאפיינים עבור מומחה זר דומים בעולם. בדרך כלל מתייחסים המאפיינים להשכלה, ידע ייחודי, כישורים מיוחדים, הישגים וניסיון מוכח ודרישה לסף שכר המשקף את היות העובד הזר מומחה בתחומו.
דידקטיות

דידקטיות הוא מונח המתאר חינוכיות יתרה, הבלטה של איכויות לימודיות או הדרכתיות.
מקור המונח הוא במילה διδακτικός (נהגה didaktikos) ביוונית עתיקה אשר מציינת למידה מתוך סקרנות ועניין. במאה ה-19 המונח החל לשמש כביקורת על עבודות בהן המסר או המידע החינוכי היה מוגזם ואף בא על חשבון הנאת הקורא.
אבו דיאבי

קריירה

דיאבי נולד וגדל בפריז, ובגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של אוסר וזכה עם קבוצת הנערים של המועדון באליפות צרפת. כשעלה לקבוצה הבוגרת של המועדון השתתף ב-10 משחקים בסך הכול בעונות 2004/2005 ו-2005/2006 וכבש במדיה שער אחד. משחקו הראשון במדי אוסר היה נגד סטאד רן ב-14 באוגוסט 2004.
ב-12 בינואר 2006 הוחתם דיאבי בארסנל תמורת סכום של כשני מיליון לירות שטרלינג. דיאבי קיבל את חולצה מספר 2. דיאבי נחשב למחליפו של הקשר פטריק ויירה ששיחק בעמדה דומה. משחקו הראשון של דיאבי בארסנל היה כמחליף במשחק שהסתיים בהפסד 0–1 לאברטון ב-21 בינואר 2006. ב-1 באפריל הוא עלה מהספסל והבקיע את שערו הראשון בניצחון 5–0 על אסטון וילה, לאחר בישול של עמנואל אדבאיור. ב-1 במאי 2006 נפגע דיאבי בקרסולו בצורה קשה, והושבת מפעילות למשך שמונה חודשים.
דיאבי חזר לשחק ב-9 בינואר 2007 במשחק גביע הליגה. במשחק הגמר שנערך בקארדיף אירעה התנגשות לא מכוונת בין דיאבי לג'ון טרי. רגלו של דיאבי פגעה בסנטר של טרי, שספג את מלוא עוצמת הבעיטה ואיבד את ההכרה למשך מספר דקות. טרי אושפז למספר שעות ושוחרר לאחר שהתברר כי לא נגרם לו נזק.
דיאבי עבר בהצלחה לעמדת הקשר השמאלי בעונת 2007/2008. את שערו הראשון בעונה זו הבקיע בניצחון 5–0 נגד דרבי קאונטי ב-22 בספטמבר, מבעיטה ממרחק 22 מטרים. דיאבי הבקיע את שערו הראשון בליגת האלופות בניצחון 2–1 נגד סטיאווה בוקרשט ב-12 בדצמבר. ב-29 במרץ 2008 נערך המשחק בין ארסנל לבולטון וונדררס, ודיאבי הורחק בו בפעם הראשונה בקריירה שלו בארסנל. דיאבי נפצע פעם נוספת לקראת סוף העונה.
בתחילת העונה נפצע דיאבי בשנית. במשחקו הראשון לאחר ההחלמה הוא עלה כמחליף שש דקות מהסיום ובישל שער לת'יאו וולקוט בניצחון 3–1 נגד אברטון. לאחר מכן הוא פתח במשחק קבוצתו כנגד פנרבחצ'ה בשלב הבתים של ליגת האלופות, והבקיע שער בניצחון החוץ 5–2. בסיום המשחק הוא נבחר לשחקן המצטיין על המגרש. הוא סיים את העונה עם שער בניצחון 4–1 על סטוק סיטי.
דיאבי החל את עונת 2009/2010 כשחקן מחליף, אך החל לעלות כשחקן פותח בעקבות פציעתו של דנילסון. הוא שיחק לצדו של אלכסנדר סונג, והצמד הספיק להבקיע ארבעה שערים לפני שהוא נפצע במשחק מול וולבס.
במרץ 2013 קרע אבו דיאבי את הרצועה הצולבת, פציעה שאילצה אותו לעבור ניתוח, והוא חזר לשחק רק כעבור יותר משנה, במחזור האחרון של עונת 2013/2014. ב-10 ביוני 2015 שוחרר מארסנל.
ב-28 ביולי 2015 חתם דיאבי באולימפיק מרסיי הצרפתית. הוא עזב אותה ב-2017.
ב-26 בפברואר 2019 הכריז על פרישה מכדורגל בגיל 32, לאחר שלא שיחק מאוקטובר 2016 ולאחר 42 פציעות בקריירה המקצוענית ככדורגלן.

נבחרת צרפת

דיאבי השתתף ב-14 משחקים במדי נבחרת הנוער של צרפת, ואף ענד את סרט הקפטן בזמן משחקי יורו 2005. משחקו הראשון במדי הנבחרת עד גיל 21 היה בפברואר 2006. הוא זומן לנבחרת צרפת הבוגרת ב-15 במרץ 2006 לקראת שני משחקים במוקדמות יורו 2008, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-24 במרץ, כשעלה כמחליף במקום פלורן מאלודה במשחק נגד נבחרת ליטא. במשחק הבא, נגד נבחרת אוסטריה, הוא פתח בהרכב ושיחק במשך 57 דקות. לאחר מכן שיחק במדי הנבחרת גם במונדיאל 2010.
המקום הכי חם בגיהנום

שם

שם האתר נבחר בעקבות אמרה המיוחסת לעיתים לסופר האיטלקי דנטה אליגיירי, לפיה "המקום הכי חם בגיהנום שמור למי שבזמנים של משבר מוסרי שומר על נייטרליות". מרטין לותר קינג, מנהיג התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית, השתמש בביטוי זה בנאום שנשא בשנת 1967 בכנסיית איבנאזר שבאטלנטה, שם דיבר נגד המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם. על פי פישביין ודולב, "הוא לא השאיר מקום לעמימות או לנייטראליות. הוא האמין שמול מעשה עוול או איוולת - עדיף תמיד לקרוא תיגר, ולא להסתופף תחת אורו החמים והמנוון של הקונצנזוס. יש זמנים שבהם שקט הוא בגידה." פישביין ודולב רואות באמרה זו את אופי האתר ותפקידו: "לצעוק, להתריס, לבקר, לא להיכנע לתכתיבים שיווקיים, ולהיות נאמן לערכיו, לקוראים ולמה שחשוב באמת."

תכנים

עורכת האתר, עינת פישביין, מגדירה אותו מבחינה פוליטית כשמאל חברתי כלכלי, ומנסה לצמצם בו את העיסוק בפן המדיני. מסוקרים בו, בין השאר, נושאים הקשורים לערביי ישראל ומבקשי מקלט מאפריקה, שאינם פופולריים בעיתונות בישראל, בצורה המביאה לידי ביטוי מגוון רחב של דעות: "אנחנו מודעים לעובדה שיש כאן עוד צד, שמה שקורה בדרום תל אביב זו התמודדות קשה גם לתושבים, וחשוב לנו לחזק גם את הסיקור של הצד שלהם." כמו כן נסקרו בו בהרחבה פרשת מותו של יוסף סלמסה ומתווה הגז. המאמרים באתר זכו לאהדה בקרב עיתונאים, אך היו גם גילויים של כעס ושנאה מצד חלק מהקוראים.
באתר התפרסמו, בין השאר, מאמרים של רונית צח, דני גוטוויין וחיים הר-זהב, ומתפרסמים בו טורים קבועים של עוזי וייל, בועז לביא , התסריטאית מאיה הפנר ועורך הדין אביגדור פלדמן, ותחקירים של העיתונאית שרון שפורר. לדברי העורכות, הן מנסות להרחיב את קהל הקוראים, וכותבי האתר נמצאים בכל מקום ברחבי ישראל.
האתר משתף פעולה עם אתרי חדשות דומים. לדוגמה, האתר שיתף תכנים מהמגזין הדיגיטלי ‎+972 לציון 20 שנה לטבח מערת המכפלה.

פרסים

ב-2013 זכה האתר בציון לשבח מטעם פרס פראט לתקשורת וסביבה, על היותו עיתון עצמאי שעוסק במושג קיימות כמושג שעוסק בסביבה, בחברה ובכלכלה באותה המידה. במרץ 2014 זכה האתר בפרס דיגיט. בנימוקי הפרס נכתב: "האתר מסמל את המעבר של עיתונאים מנוסים ומצוינים אל הפלטפורמה הדיגיטלית בניסיון ראוי ומתבקש לשלוט במוצר העיתונאי עליו הם חתומים. האתר מעניק פתח לשיח אחר, מאתגר ומעניין תוך ניצול יתרונות הדיגיטל בדגש על הפצה ברשת החברתית."

מודל עסקי

האתר הוקם על בסיס השקעה עצמית, וממומן בעיקר מתרומות הקוראים. לדברי פישביין, "הרעיון העסקי והאתגר הגדול הוא לרכוש את אמונו של הציבור שבאנו לעשות עיתונות עצמאית, משוחררת מלחצים ונקייה מאינטרסים."
בשנת 2015 החל האתר למכור חולצות הנושאות את לוגו האתר. מספר אנשים ידועים שרכשו חולצות של האתר פרסמו אותו ברשתות החברתיות, בהם גיא זהר, אודי סגל, לינוי בר גפן, גל גבאי, אורנה בנאי, חמי רודנר, גיא פינס, אמיר בן דוד, גיא לרר, נורמן עיסא, קובי אריאלי ושרון שפורר.
באוגוסט 2017 הושלם בהצלחה פרויקט מימון המונים נוסף, שהצליח מעבר ליעדים הראשוניים שלו.
בעקבות סירוב לשכת העיתונות הממשלתית להעניק לעיתונאים הכותבים באתר תעודת עיתונאי, מכיוון שהאתר אינו עומד ברף של 10,000 כניסות ביום, פתח האתר בינואר 2018 בקמפיין כניסות המוני לאתר, על מנת לעבור את הרף.
פסטיבל גלסטונברי

פסטיבל גלסטונברי (אנגלית Glastonbury Festival) הוא פסטיבל מוזיקה הנערך למעלה מ-40 שנה החל משנת 1970, בחוות סאמרסט (Somerset) שליד העיירה גלסטונברי בדרום-מערב אנגליה.
הפסטיבל מתקיים מדי שנה, למעט בשנה השביעית, בחודש יוני ונמשך כשלושה ימים. גלסטונברי הוא פסטיבל המוזיקה הגדול בעולם כאשר בשנים האחרונות נוטלים בו חלק יותר מ-120,000 מבקרים. הפסטיבל ידוע באווירה הייחודית לו, באמנים המוכרים בקנה מידה עולמי להם הוא מעניק במה, וכמובן במינוף הכוח האדיר שלו לטובת פעילות הומניטרית בינלאומית דרך הארגונים גרינפיס, אוקספם ו-Wateraid. יוזם ומפיק הפסטיבל הוא מייקל איוויס.
גרייס זבריצקי

ביוגרפיה

זבריצקי נולדה בלואיזיאנה למשפחה ממוצא פולני, ב-1979 היא התפרסמה ששיחקה בסרט נורמה ריי של הבמאי מרטין ריט, וב-1981 שיחקה במיני סדרה המבוססת על הרומן קדמת עדן (רומן).
היא שיחקה את אמה של דברה ווינגר בסרט קצין וג'נטלמן, אמא של לורה פאלמר בסדרה טווין פיקס ואת אמה של סוזן, חברתו של ג'ורג' בסיינפלד.
היא שיחקה בסרטים שחיתות בגדול, דראגסטור קאובוי ואיידהו שלי ובסרט האימה "משחק ילדים 2", היא גילמה גם אלכוהוליסטית בפרק בסדרה מלך השכונה והופיעה בין היתר בפרק של הסדרה "מכושפות".
בשנת 1996 שיחקה לצד ג'ודית לייט בסרט הטלוויזיה "רצח ליד הדלת שלי". בשנת 1997 שיחקה בסרט הטלוויזיה "הילד של השטן", סרט אימה לצידה של מאיה רודולף, ושיחקה בקומדיה "נוצץ" לצד אוקטביה ספנסר. 
בשנת 2007 שיחקה גרייס בקומדיה הרומנטית "רישיון לחתונה" לצד רובין ויליאמס ומנדי מור. בנוסף, שיחקה בסרט "חסרי זהירות". בשנת 2009 שיחקה בסרטו של ורנר הרצוג, "בני, בני, מה עשית?" לצד מייקל שאנון. בשנת 2013 שיחקה בקומדיה "טעות בשוטר" הפקה אמריקאית-צרפתית לצד ברנדון בימר.
בשנת 2017 שיחקה לצידם של דרו ברימור וטימותי אוליפנט בקומדיית האימה "סנטה קלריטה דיאט" של רשת נטפליקס.
זבריצקי נשואה ויש לה שתי בנות.
בית הכנסת בווידין

בניה

בית הכנסת הישן בעיר נהרס במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). המבנה הנוכחי נבנה בתוך שנה והוא השני בגודלו אחרי בית הכנסת בסופיה, הבנייה נעשתה בעזרת תרומות של יהודי המקום - חלק גדול מאוכלוסיית הרובע הישן "קאלטו" של וידין, וכן יהודים מכל רחבי בולגריה.
הבית כנסת נפתח רשמית ב-28 בספטמבר 1894 על ידי ד"ר מרדכי גרינוולד, הרב הראשי של בולגריה. 
מאז 1950, הבניין משמש כמחסן, ההזנחה של עשרות שנים ללא גג גרמה לקירות להתפורר.

אדריכלות

הבניין בחלקו טרפזי (משולש עם זווית חתוכה). בתוכנית הבניין הוא סימטרי לחלוטין, בעל צורה קבועה, בעל שלושה אולמות, ואכסדרה, גלריות וארבעה מגדלים. המידות הפנימיות של אולם התפילה הן 21 x 10 מטרים. הוא נבנה על פי המודל של בית הכנסת בבודפשט, ואדריכליו היו פרדיננד ופרנצ'סקו הידועים. בניית הבימה (בצבע כחול, אדום ברונזה) בוצעה על ידי מקס וריץ - פסל צ'כי, מורה בווידין. עץ שסופק מטרנסילבניה הונגריה, והנברשות הן מווינה ובמקומות אחרים באוסטריה.
הפנים ססגוני, עם אלמנטים של צורות אדריכליות יהודיות קלאסיות עתיקות. האכסדרה מכוסה בקמרונות מצולבים,על הקיר שני לוחות שיש ו -2 תבליטים עם כתובות ברונזה בעברית. הרצפה מכוסה פסיפס ולוחות. המרכז של אולם התפילה, בעל תכונות אקוסטיות. פנים האולם יוצר תחושה של קלות וחלל.

מצב

מאז 1950, הבניין איבד את השימוש העיקרי שלו והוא שימש לאחסון. בשנות ה-70 החל שיפוץ גדול כדי להתאימו (בשל האקוסטיקה הטובה) לקונצרטים סימפוניים.
ב-9 במרס 2017 החליטו בעלי בית הכנסת שלום - הארגון היהודי בבולגריה - באספה כללית לתרום את הבניין לעיריית וידין.
פטר לקו

הישגים בולטים

לקו השיג ניצח בתחרויות שחמט רבות, ביניהן: התחרויות השנתיות בדורטמונד, ויק-אן-זהה, לינארס והתחרות לזכר טל. הוא ייצג את הונגריה בשמונה אולימפיאדות שחמט בין 1994 ל-2014, בהן זכה במדליית זהב אישית ובשתי מדליות כסף קבוצתיות.
בשנת 1999 הוא ניצח בתחרות השחמט בדורטמונד.
ב-2006 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 20) ביחד עם רוסלן פונומריוב ולבון ארוניאן.
לקו הוא מאמנו של ילד הפלא הגרמני, וינסנט קיימר.
מירקו ברגמסטו

קריירה

בין השנים 2001–2016, שיחק ברגמסטו ברוגבי יוניון . בין השנים 2001–2003, שיחק בקבוצת Petrarca Rugby  האיטלקית. בין השנים 2003–2010, שיחק בקבוצה הצרפתית Stade Français . בין השנים 2010–2013, שיחק בקבוצה הצרפתית Racing 92 . בין השנים 2013–2014, חזר לשחק באיטליה עם קבוצת Rugby Rovigo Delta . בין השנים 2014–2016, שיחק בקבוצת Zebre . בשנת 2016, עבר לשחק בקבוצת הרוגבי האמריקאית Sacramento Express . 
בין השנים 2002–2012, ברגמסטו השתתף ב-89 משחקים בנבחרת איטליה ברוגבי יוניון , שמונה משחקים מתוכם במסגרת אליפות העולם ברוגבי ו-48 משחקים מתוכם במסגרת אליפות שש האומות . 
בשנת 2016, החל לשחק בקבוצת Saluzzo Roosters  האיטלקית בליגת הרוגבי . באותה השנה החל להיות חבר נבחרת איטליה בליגת הרוגבי  ושיחק במשחקי גביע העולם נגד נבחרת ווילס וסרביה ולבנון.
ברגמסטו משחק בעמדת הקשר או הכנף. משום שבמהלך הקריירה שלו שיחק גם ברוגבי יוניון וגם בליגת הרוגבי, ברגמסטו נכלל ברשימת ה-dual-code rugby international .

חיים אישיים

ברגמסטו נולד בפדובה, איטליה וגדל במשפחה של שחקני רוגבי. אביו, ארטורו ברגמסטו , הוא שחקן רוגבי וכך גם אחיו הבכור, מאורו ברגמסטו . בשנת 2011, נישא לאשת התקשורת והשחקנית הצרפתייה-איראנית, ספטי אטי (Safavi Ati). בין השנים 2012–2013, אימץ אורח חיים טבעוני. לדבריו, הטבעונות עבורו היא פילוסופיה ודרך חיים, והוא נוהג להופיע בקמפיינים ובכנסים לקידום טבעונות וזכויות בעלי חיים. כמו כן, הוא ואשתו הם הבעלים של מסעדה טבעונית בפדובה ששמה 'Doody'z'. דיגמן ביחד עם אחיו למעצב האופנה, ג'ורג'ו ארמני. בשנת 2004, הופיע על שער לוח השנה של Dieux du Stade . בשנת 2007, הופיע ביחד עם אחיו על עטיפת משחק המחשב Rugby 08  (במהדורה האיטלקית) של EA Sports.
אוניברסיטת ברן

אוניברסיטת ברן (גרמנית Universität Bern; לטינית Universitas Bernensis) היא אוניברסיטה בעיר ברן שבשווייץ, הממומנת ונמצאת בפיקוחה של ממשלת הקנטון של ברן. היא נוסדה ב-1834 ושפת ההוראה בה היא גרמנית. בניני האוניברסיטה מפוזרים ברחבי העיר אך בניין המנהלה וקבוצת הבנינים הגדולה ביותר שוכנים צפונית-מערבית למרכז העיר, סמוך לתחנת הרכבת.
באוניברסיטה לומדים כ-13,000 סטודנטים וסטודנטיות בשמונה פקולטות - תאולוגיה, משפטים, רפואה, וטרינריה, כלכלה ומדעי החברה, מדעי הרוח, מדעים מדויקים ובפקולטה העוסקת בחינוך, חינוך גופני ובפסיכולוגיה.
בית החולים אינזלשפיטאל (Inselspital) בברן מסונף לאוניברסיטה.
כנסיית מנזה כריסטי

היסטוריה

המקום היה לאתר עלייה לרגל החל במאה ה-17, בשל סלע אשר זוהה כשולחן עליו סעדו ישו והשליחים, כאשר התגלה אליהם לאחר קומו מן המתים. הסלע עשוי אבן גיר והוא שופץ פעמים רבות בשל מנהגם של צליינים לשבור ממנו חתיכות ולקחתם כמזכרת. בסוף המאה ה-18 הוקמה במקום קפלה, אך היא נהרסה עם השנים, וב–1861 הוקם מבנה הכנסייה הנוכחי, והחלו לערוך בו מיסות באופן סדיר. לקראת שנת 2000 שופצו הפרסקאות וכיפת המבנה. 
בסמוך לכנסייה נבע בעבר "מעיין השליחים" (או "מעין ישו"), ובערבית "עין אל ג'דידה", היינו, "המעיין החדש", בשל כך שזרימתו התחדשה מידי חורף, אך הוא יבש בשנת 1921. מי המעיין זרמו אל סביל אשר שימש את העוברים ושבים ברחוב, כיום רחוב 6116. המעיין העניק לכנסייה גם את השם הערבי העממי: "כניסייה אל נבעה".

המבנה

הכנסייה קטנה למדי והיא בנויה מחלל בודד בצורת ריבוע, שבצידו האחד קורן ממנו אפסיס ומעליו חצי כיפה. כיפת הכנסייה צבועה מבחוץ בצבע אדום ומעליה צלב. היא נחה על תוף מתומן שנישא בתורו על ידי ארבע קשתות. במתומן ארבעה חלונות, דרכם חודר רוב האור אל חלל המבנה. בחזית המבנה קבועה דלת עץ חומה, ומעליה חקוקים באבן סמלי המסדר הפרנציסקני והקוסטודיה של ארץ הקודש. מעל לסמלים אלה קבוע חלון בצורת קואדריפויל ומעליו קרניז וגמלון אבן פשוט. בפנים הכנסייה כמעט ואין ריהוט, ובצידה הרחוק מהכניסה מונח סלע גיר גדול ולא מסותת, הנחשב לשולחן הסעודה. מאחוריו מזבח קטן משיש צבעוני, הצמוד לקיר שמאחוריו, ומעליו ציור של סעודת ישו והשליחים. על קירות הכנסייה לוחות שיש אדמדם, והיא מעוטרת בסגנון איטלקי בציורי קיר וביצירות סטוקו בגוונים בהירים, המתארים מוטיבים מעולם הצומח. 
המסורת בדבר סעודת ישו והשליחים מיוחסת גם לכנסיית הבכורה של פטרוס בעין שבע שלחופי הכנרת, ושולחן האבן שם מכונה "שולחן האדון" (Tabula/Mensa Domini) או "שולחן המשיח" (Tabula/Mensa Christi).
מלקולם השלישי, מלך סקוטלנד

קורות חייו

מלקולם נלחם מלחמות רבות כנגד ממלכת אנגליה ומלכה וויליאם השני, במטרה לכבוש את ממלכת נורת'מבריה, אך ללא הצלחה. אשתו השנייה של מלקולם, מרגרט הייתה הקדושה היחידה מבית המלכות הסקוטי, אך בניגוד לאשתו, למלקולם לא היה שום קשר עם ממסדים דתיים. על פי מקורות היסטוריונים מוסמכים, יש הטוענים שאמו של מלקולם הייתה אחייניתו של סיווארד, רוזן ממלכת נורת'מבריה, אך מכיוון שדבר זה לא מסתדר עם ציר הזמן, שכן סיווארד היה מבוגר במקצת ממלקולם, סביר להניח כי היא הייתה אחותו.
שלטונו של אביו של מלקולם, דאנקן הראשון, לא היה מוצלח והוא נרצח על ידי מקבת', אשר חשק במלוכה, ב- 15 באוגוסט 1040. ולמרות שבמחזה של שייקספיר הנושא את השם "מקבת'", מתוארים מלקולם ואביו דאנקן כמבוגרים, למעשה, מלקולם היה רק ילד קטן (בן תשע שנים) בלבד במות אביו. זמן קצר לאחר רצח אביו, נשלח מלקולם ביחד עם אחיו דונלד השלישי (לימים מלך סקוטלנד) לאנגליה. על פי גרסה אחת, במשך רוב שבע עשרה שנות שלטונו של מקבת' בסקוטלנד, מלקולם התחנך החצר המלכות של מלך אנגליה דאז, אדוארד המודה. גרסה אחרת טוענת כי הוא הוסתר בחצרו של ת'ורפין סיגורדסון, רוזן אורקני, שהיה אויב של משפחתו של מקבת' וקרוב משפחה של אביו של מלקולם, דאנקן מנישואים.
ב-15 באוגוסט 1057, נרצח מקבת' על ידי מלקולם באברדינשייר, שבצפון אירלנד. ב-8 בספטמבר 1057, בנו החורג של מקבת', לולאך, הוכתר במקומו. מלקולם רצח את לולאך ב-23 באפריל 1058 לאחר כחצי שנה בלבד בשלטון, ומלקולם הושבע למלוכה יומיים אחר כך.
לאחר מותו של ת'ורפין סיגורדסון, רוזן אורקני, בשנת 1065, מלקולם נשא את אלמנתו אינגיביורג פינסדוטר לאישה. למלקולם ולאינגיביורג נולד, בין היתר, דאנקן השני שעתיד להיות מלך סקוטלנד. בשנת 1068, מלקולם קלט קבוצה של גולים אנגלים שברחו מאנגליה בעקבות עלייתו לשלטון של ויליאם הראשון. אחת מהם נקראה מרגרט, אשתו לעתיד. בסביבות 1069, אינגיביורג נפטרה, ומלקולם התחתן עם מרגרט. מנישואים אלו נולדו שלושה בנים: אדגר מלך סקוטלנד, אלכסנדר הראשון ודייוויד הראשון אשר היו אף הם מלכי סקוטלנד, בנוסף, נולדו להם שתי בנות: מטילדה שנישאה למלך אנגליה הנרי הראשון ובת נוספת בשם מרי שהתחתנה עם יוסטס השלישי, רוזן בולון.

מותו

בעודו מהלך לצפון ביחד עם בנו אדוארד, מלקולם נפל למארב של רוברט דה מובריי, רוזן נורת'מבריה, ליד העיר אלנוויק שבאנגליה, ב-13 בנובמבר 1093. מלקולם ואדוארד נהרגו במקום. המלכה מרגרט נפטרה תשעה ימים לאחר שקיבלה את הידיעה על מותם, מרוב צער. גופתו של מלקולם נלקחה לעיר טינמות' שבאנגליה, ושם הוא נקבר.

אזכורים ספרותיים

מלקולם השלישי מוזכר במחזה בשם "מקבת'" שנכתב על ידי ויליאם שייקספיר. במחזה הוא מוצג כאדם בוגר למרות שהעלילה התרחשה בתקופה בה היה ילד.
Angel (שיר של שרה ברייטמן)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ג'רי בארנס, ביחד עם סאלי הרברט והופק על ידי מייק הדג'ס וסאלי הרברט גם כן. בשנת 2001, ביצעה הרברט את השיר עבור פסקול הסרט "Crush", בו השתתפה השחקנית אנדי מקדואל.
בסמוך לצאתו של הסינגל, יצא מיני-אלבום אשר הכיל בתוכו רמיקסים שונים שנעשו עבורו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של שרה ברייטמן ב-10 באוקטובר 2012. הקליפ היה זמין להורדה דיגיטלית ב-30 באוקטובר באותה השנה. הקליפ מכיל בתוכו קטעי ווידאו שונים שצולמו במצלמה ביתית, ואוגדו לסרטון וידאו שלם.
נכון ל-11 בספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.5 מיליון צפיות.
המרכז האקדמי למשפט ולעסקים

היסטוריה

לימודי המשפטים במסגרת המרכז האקדמי למשפט ולעסקים החלו בשנת 1995, מוסד אקדמי שנקרא אז המכללה האקדמית למשפטים. המכללה נוסדה על ידי פרופ' פנחס שיפמן ביוזמת סגל המורים של הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. פרופ' שיפמן שימש כראש המוסד מיום הקמתו ועד 2001, ובקדנציה שנייה משנת 2006 ועד 2011. את פרופ' שיפמן החליף פרופ' דוד מנשרי מאוניברסיטת תל אביב משלבי הקמתו, כיהנה הגב' ניצה מזר כמנכ"ל המייסד של המכללה ולאחר פרישתה ב-2013, החליפה בתפקיד מנכ"ל המרכז מר אורי ליבר. בשנים האחרונות מכהן האלוף איתן בן אליהו (במיל) כיו"ר האספה הכללית של המכללה. המרכז האקדמי למשפט ולעסקים מוכר כמוסד להשכלה גבוהה מטעם המועצה להשכלה גבוהה מאז שנת הלימודים תשס"ט. בית הספר למשפטים במוסד האקדמי מוציא לאור את כתב העת "עלי משפט" מאז נובמבר 1999. בשנת 2008, הקים דוקטור שילה ליפשיץ את החוג לחשבונאות ועמד בראש החוג עד מותו בשנת 2010. 
בדצמבר 2011 נפתח המכון לאחריות תאגידית שפועל מטעם המרכז האקדמי למשפט ולעסקים. 
במרכז שלוש חטיבות לזכויות אדם, למשפט פלילי וקרימינולוגיה ולמשפט מסחרי.

נתונים

במרכז האקדמי למשפט ולעסקים לומדים בכל שנה 2,200 סטודנטים בממוצע.

הישגים בולטים

במרץ 2005 הגישה חטיבת זכויות האדם של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, על ידי מי שעמד בזמנו כמנהל החטיבה, עו"ד אביב וסרמן ועו"ד אפי מיכאלי, יחד עם גונדר בדימוס שלמה טוויזר, עתירה לבית המשפט העליון, לביטול תיקון מס' 28 לפקודת בתי הסוהר, תיקון שאפשר את הקמתו של בית סוהר בניהול פרטי. לצוות הייצוג הצטרפו לאחר הגשתה של העתירה גם עו"ד גלעד ברנע ועו"ד יעל ברדה. בפסק הדין, הקרוי בג"ץ הפרטת בתי הסוהר, שניתן ב-19 בנובמבר 2009, אסר בית המשפט העליון על הקמתו של בית הסוהר הפרטי, בהחלטה תקדימית.
על פועלו בעניין זה זכה המרכז בשנת 2010 בפרס גורני למשפט ציבורי.
גלקסיית פגסוס הלא-סדורה הננסית

מאפיינים

לגלקסיה בהירות מדרגה 12.5 והיא התגלתה ב-1950 על ידי האסטרונום אלברט וילסון בצילומים של מצפה הכוכבים פאלומר. הגלקסיה נמצאת מעט דרומית לקו המחבר את הכוכבים מרקב (α בפגסוס) ואלג'ניב (γ בפגסוס), כ-5.8 מעלות ממזרח למרקב וכ-10.8 מעלות ממערב לאלג'ניב. מרחקה מגלקסיית אנדרומדה הוא כ-1,600 שנות אור, אך ייתכן שלמרות המרחק הגדול היא קשורה אליה כבידתית ומהווה גלקסיית לוויין שלה, זאת משום שהיא נמצאת באותו המישור שבו נמצאות מספר גלקסיות לוויין אחרות המקיפות את גלקסיית אנדרומדה.
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-5 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-4,360 שנות אור, מסתה מוערכת בכ-‎3.16×10⁸‎ מסות שמש, כאלפית ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ-‎2.9×10⁷‎ מסות שמש כך שרובה הגדול של מסת הגלקסיה מורכבת מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. המתכתיות הממוצעת של כוכבי הגלקסיה נמוכה למדי ועומדת על כ-4% מזו של השמש, נראה שהכוכבים שבשולי הגלקסיה הם זקנים יחסית וגילם נע בין 5 ל-10 מיליארדי שנים, בעוד שבמרכז הגלקסיה יש גם כוכבים צעירים יותר שגילם מיליארד שנים או פחות.