google/wiki40b huggingface dataset:
דוד בלומברג

ביוגרפיה

נולד לטובה ומאיר בלומברג בחיפה. נשוי ואב לשלושה ילדים. גר בירושלים. בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

הובלת התחדשות הספרייה הלאומית

מאז 2007 בלומברג משמש כיו"ר דירקטוריון הספרייה הלאומית. במסגרת תפקידו זה הוא מוביל את תהליך ההתחדשות המקיף של הספרייה השואף להתאימה למאה ה-21, על ערכיה, אתגריה, צרכיה והתפתחויותיה הטכנולוגיות, ולהפכה למרכז תרבות וחינוך לאומי מוביל לכל אזרחי המדינה ולעם היהודי בכללו. שיאו של תהליך זה בהקמת בנין חדש לספרייה בקרית הלאום.
דוד בלומברג חתום על אמנת הספרייה הלאומית שנחתמה בטקס בו השתתפו ראשי מערכות השלטון בישראל, וכן הטמין את אבן הפינה לבנין הספרייה במשכנה החדש מול הכנסת.

קריירה בנקאית ותפקידים ציבוריים

בין 1971 עד 1981 כיהן בלומברג במשרות שונות בבנק ישראל; האחרונות שבהן היו סגן מפקח סחר חוץ וסגן מנהל מחלקת האשראי.
משנת 1981 ועד 1995, כיהן בלומברג במספר תפקידים בכירים בבנק מזרחי, הבנק הרביעי בגודלו בישראל.
בין 1988 ועד 1993 שימש כמנכ"ל בנק טפחות - בנק המשכנתאות הגדול בישראל באותה עת.
בין השנים 1993–1995 שימש כמנכ"ל בנק המזרחי.
בין השנים 1995–1998 שימש סגן יו"ר דירקטוריון בנק ירושלים ובין 1998–2006 שימש יו"ר דירקטוריון הבנק. בלומברג כיהן גם כחבר הוועדה המייעצת לענייני בנקאות בבנק ישראל.
בלומברג שימש גם כיועץ וכנציג של בנקים זרים בישראל. בין השנים 1997–2000 כיהן כיועץ בכיר לפעילות אזורית (ישראל, הרשות הפלסטינית וירדן) של ANZ Bank (אנ'). בין השנים 2006–2008 היה הנציג הישראלי של יורו הייפו (אנ'), בנק הנדל"ן הגדול באירופה.
בעבר שימש כדירקטור בחברות ציבוריות ביניהן אסם, בזק, אפריקה ישראל נכסים, ח.מר תעשיות, U-BANK, החברה לביטוח משכנתאות EMI.
בשנים 1999- 2002 שימש כבורר בסכסוך בין מדינת ישראל, ארגון המורים העל יסודיים והסתדרות המורים, ובשנים 2006- 2008 כיו"ר צוות הבוררים בסכסוך שבין מדינת ישראל, ההסתדרות הציונית הדסה וההסתדרות הרפואית בישראל.

מאז 2008 משמש כיו"ר דירקטוריון החברה הישראלית לביטוח סיכוני סחר חוץ (בסס"ח, ICIC).

תרומה לחברה

דוד בלומברג פעיל בתחומי הפילנתרופיה, התרבות והחינוך והתרומה לקהילה. שימש בעבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים ושל האוניברסיטה הפתוחה, בוועד המנהל של מכון ירושלים לחקר ישראל, וכנציג ציבור בבית הדין הארצי לעבודה.

קרן עדי

בשנת 2002 הקים את קרן עדי, לזכר בתו המנוחה עדי דרמר (בלומברג), שהייתה אשתו של רון דרמר. הקרן מעודדת דיון ציבורי בהבעה יהודית באומנות ובעיצוב. עיקר פעילות הקרן הוא קיום תחרות בינלאומית דו-שנתית לאמנות ועיצוב, המעניקה את "פרס עדי להבעה יהודית באמנות ובעיצוב", המלווה בפרס כספי. כמו כן הקרן מקיימת ימי עיון וסדנאות ומוציאה לאור קטלוגים של התחרויות, אשר נסובות סביב נושא מרכזי.
יחסי צ'כיה–קניה

היסטוריה

סגן ראש ממשלת קניה ושר החוץ של הרפובליקה הצ'כית ביקרו בקניה בשנת 2011. ב-2006 ביקר בקניה סגן שר התעשייה והמסחר של צ'כיה.
שר התיירות הקנייתי ביקר בצ'כיה בשנת 2006.

סחר

קניה היא אחת משותפות הסחר החשובות ביותר של צ'כיה באפריקה שמדרום לסהרה.
ב-2006 הוערך היקף הסחר הדו-צדדי ב-6.2 מיליון אירו.  הייצוא של קניה הוא ברובו תוצרת חקלאית כולל קפה, פרחים, פירות וירקות. הייצוא העיקרי של הרפובליקה הצ'כית לקניה כולל מוטות ברזל, זכוכית, מטוסים וחלקי חילוף, מלגזות, תרופות, ציוד כירורגי, מחרטות וכלי רכב.

משלחות דיפלומטיות

לצ'כיה שגרירות בניירובי שנפתחה בנובמבר 2014, ולקניה שגרירות בפראג.
רברסי

רברסי, או בכינויים אחרים אותלו או הפוך אותי, הוא משחק לוח חשיבתי ותיק ונפוץ, עבור שני שחקנים. כלי המשחק הם דיסקיות שצדה האחד של כל אחת מהן שחור וצדה השני לבן. כל משתתף מניח בתורו דיסקית אחת כך שצבעה הגלוי הוא הצבע המזוהה עמו. כאשר הוא מניח דיסקית זו, עליו להפוך כל הדיסקיות, או קבוצות הדיסקיות, מהצבע הנגדי המצויות בין דיסקית זו לבין דיסקית נוספת מצבעו שלו. מטרתו של כל שחקן היא למלא את הלוח בכמה שיותר דיסקיות מהצבע המזוהה עמו.

היסטוריה

למשחק שני מקורות. רברסי הומצא בסביבות 1880 על ידי שני אנגלים, לואיס ווטרמן וג'והן וו' מולט. המשחק הפך פופולרי באנגליה בסוף המאה ה-19. בשנת 1898, חברת המשחקים הגרמנית רבנסבורגר החלה להפיץ את המשחק כאחד מכותריה הראשונים.
החוקים המודרניים, אשר מקובלים כיום בכל רחבי העולם (חוץ מאשר אצל אותם אנשים אשר מכירים רק את החוקים של המשחק של רבנסבורגר, אשר מיוצר עד היום), מקורם ביפן בשנת 1970, תחת השם "אותלו". חברת "מאטל" מייצרת כיום כלים למשחק הרברסי תחת השם אותלו. חברת "אנג'אר קו" חוכרת את השם הרשום אותלו מחברת "טסוקודה אוריגינל".
גורו האסגאווא, מחבר הספר "איך לנצח באותלו", הפך את המשחק פופולרי ביפן בשנת 1975.

תוכנת רברסי והפן המחקרי

משחק הרברסי ניתן למימוש פשוט יחסית בתוכנת מחשב, כך שתוכניות פשוטות יחסית מסוגלות לנצח בנקל שחקנים מנוסים ביותר. כבר ב-1980 הצליח מחשב להביס את אלוף העולם המכהן ברברסי. ב-1996 הביס המחשב Logistello (לוגיסטלו) את אלוף העולם טאקשי מוראקאמי 6 פעמים רצופות וסדרת המשחקים הסתיימה בתוצאה 0–6. לצורך השוואה, מחשבים מצליחים להביס גם את שחקני הדמקה הטובים ביותר, לעומת זאת, בארימא גם שחקן מתחיל מסוגל להביס בנקל כל תוכנת מחשב.
הסיבה לתוצאות שמשיג האדם נגד המחשב ברברסי נעוצה בעובדה שהמשחק דורש מחשבה לטווח רחוק שבה המוח האנושי נמצא בנחיתות אל מול המחשב. במשחק קיימים סדר גודל של 10²⁸ מהלכים שונים ומשחק רברסי יכול להתפתח בסדר גודל של 10⁵⁸ דרכים שונות. 
מבחינה מתמטית, המשחק אינו משחק פתור. מומחים טרם מצאו תשובה לשאלה מה תהיה תוצאת המשחק אם שני הצדדים משחקים משחק מושלם. עם זאת, ניתוח של אלפי משחקים (רובם נוצרו על ידי תוכנת מחשב) הובילו למסקנה, שבלוח משחק בגודל 8X8, משחק מושלם על ידי שני הצדדים יוביל לתוצאת תיקו. 
כשמשחקים בלוח בגודל nXn, בעיית ההכרעה האם יש לשחקן הפותח אפשרות לנצח במשחק בו שני הצדדים משחקים משחק מושלם, היא בעיה 
PSPACE שלמה. 
במקרים הפרטיים של משחק 4X4 ו- 6X6, הוכח שאם שני הצדדים משחקים משחק מושלם - השחקן השני (כלומר לא זה שפתח) ינצח.
גלעד (כתב עת)

גלעד הוא כתב עת (נקרא גם מאסף) לתולדות יהודי פולין ותרבותם. כתב העת יוצא אחת לשנתיים (דו-שנתון) ומתפרסם על ידי המכון לחקר תולדות יהדות פולין ויחסי ישראל-פולין, המרכז לחקר התפוצות על שם גולדשטיין-גורן, אוניברסיטת תל אביב.

על כתב-העת

גלעד הוא כתב עת ייחודי בכך שהוא דו-לשוני בפרסום מאמרים בחקר יהדות פולין. באתר המכון הוא מכונה 'ספינת הדגל' של המכון לחקר תולדות יהדות פולין ויחסי ישראל-פולין, ובהיותו היחיד מסוגו שמפרסם מחקרים בעברית ובאנגלית, הוא זוכה למוניטין ויוקרה בינלאומיים". בחלקו העברי מכיל כתב העת מאמרים של חוקרים בתחום היהדות, תעודות היסטוריות עם טקסט מלווה ומאיר, דיונים, הספדים לחוקרים שנפטרו לאחרונה, רשימות ביבליוגרפיות, ביקורות על ספרים וכדומה. החלק האנגלי מכיל גם הוא מחקרים מקוריים, דיונים ותעודות בשפה האנגלית. שני החלקים מכילים חומר מקורי, שזוהי הופעתו הראשונה.

תולדות כתב העת

בעקבות המאורעות בשנת 1968 בפולין הקומוניסטית, הגיעו לארץ יהודים רבים מפולין, וביניהם מספר חוקרים שעבדו באקדמיה. 
"גלעד" הוקם בעקבות הסכם שנחתם בשנת 1970 בין המכון לחקר התפוצות של אוניברסיטת תל אביב, לבין הפדרציה העולמית של יהודי פולין. הפדרציה הבטיחה בהסכם לממן שורה של פעולות הקשורות לחקר תולדות יהודי פולין. ביניהן: איסוף חומר ארכיוני וספרייתי, הענקת מלגות מחקר לחוקרים צעירים וותיקים, פרסום מחקרים והפצתם והקמת קתדרה לחקר תולדות היהודים בפולין. האוניברסיטה, מצדה, התחייבה להקים מסגרת אקדמית בשם "גלעד: אגודה לחקר תולדות היהודים בפולין מיסודן של אוניברסיטת תל אביב והפדרציה העולמית של יהודי פולין.
על ניהול האגודה הופקד שלמה סימונסון מהחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, ואילו אריה טרטקובר היה הנציג מטעם הפדרציה
הוצאת כתב העת "גלעד" הייתה אחד מביטויי ההסכם. כעורך ראשון התמנה משה מישקינסקי, והכרך הראשון יצא לאור בשנת תשל"ג (1973) ונקרא: "גלעד: מאסף לתולדות יהדות פולין".  עד עתה יצאו 25 כרכים.
מישקינסקי ערך את גלעד עד שנת 1985. עמנואל מלצר ודוד אנגל החליפו אותו. עם פרישתו של מלצר התמנה דוד אנגל לעורך הראשי של גלעד עד שנת 2016. בשנים 2016-1997 שימשו כעורכי משנה מרקוס זילבר, דוד אסף, אלחנן ריינר, אדם טלר ואבנר הולצמן. החל משנת 2016 התמנה גרשון בקון לתפקיד העורך הראשי.
פלוריאנו פיישוטו

שנותיו הראשונות

פלוריאנו נולד בחוות גידול קני סוכר באיפיוקה שליד מסייאו במדינת אלגואס להורים עניים עם עשרה ילדים. הוא גדל אצל דודו שהיה בעל אמצעים ומעורב יותר בפוליטיקה המקומית. לאחר סיום בית הספר הוא התגייס לצבא לגדוד של חיל רגלים. בשנת 1861 הוא הוסמך לקצין תותחנים ונשלח ללימודים באקדמיה צבאית שבה הוא התבלט כבעל כוח רב מצד אחד, ובאהבתו לציור נופים מצד שני. בשנת 1865 הוא פיקד על יחידה קטנה שנשלחה לשמור על נהר אסטרטגי במלחמת הברית המשולשת ומנע בהצלחה מכוחות האויב שמשני צדי הנהר להתאחד. פלוריאנו זכה בעקבות הצלחתו לקידום ובמבצעים נוספים במערכה נגד פראגוואי נודע כמפקד אמיץ וקר רוח שלא היסס לעמוד מול אש האויב. לאחר שלוש שנים בחזית פרגוואי, עם מותו של קרלוס אנטוניו לופז, שב פלוריאנו לברזיל כשהוא נושא בדרגת סגן-אלוף.
פלוריאנו המשיך לשאת תפקידים בירוקרטיים שונים מטעם השלטון המרכזי, ונשא לאשה את בת דודו. הוא ככל הנראה תמך בסתר בתנועה לחיסול העבדות וזכה בעקבות זאת לאות כבוד מטעם אגודה של מתנגדי העבדות.
בשנת 1884 מונה פלוריאנו לנשיא מדינת מאטו גרוסו. בתפקידו זה הוא הפעיל נגד ילידי דרום אמריקה יד קשה. הא גם הצטרף למפלגה הליברלית ונהיה פעיל בתנועה לחיסול העבדות.

הבחירות וירושת משרת הנשיא

פלוריאנו פיישוטו היה גנרל בצבא, עת נבחר להיות סגן נשיא ברזיל ב-1891. מאוחר יותר, כאשר התפטר נשיאה הראשון של ברזיל, גנרל דאודורו דה פונסקה, ירש פיישוטו את משרת הנשיא. הוא נכנס לתפקיד בתקופה קשה יחסית לרפובליקה הצעירה ברזיל. כניסתו לוותה במחאה, שכן היא עמדה בסתירה לחוקת ברזיל באותה עת. לפי סעיף 42 בחוקה, במקרה והנשיא המכהן מתפטר מתפקידו, סגנו יוכל לתפוס את משרת הנשיא אך ורק אם מחצית מתקופת הכהונה של הנשיא הושלמה. פונסקה, הנשיא הראשון, אכן השלים מחצית מכהונתו, ולכן פיישוטו ירש שלא באופן חוקי את התפקיד, נטען.
פלוריאנו פיישוטו דיכא מרד של קצינים מהצי הימי הברזילאי כנגדו בשנת 1893, וכן גבר על תנועה צבאית שהסיתה נגדו במדינת ריו גרנדה דו סול. תקופת כהונתו אופיינה בהגברת ריכוזיות המשטר והלאומניות.

מורשת

פיישוטו לעיתים מכונה כ"ממזג הרפובליקה" או "גנרל הברזל". הוא סיים את כהונתו ב-15 בנובמבר 1894. למרות חוסר הפופולריות שלו, גנרל הברזל היה אחראי לגיבושה של ממשלה רפובליקנית חדשה.
שרון דן אדל

ביוגרפיה

דן-אדל נולדה בשנת 1974 בדרום הולנד. בטרם החלה את הקריירה המוזיקלית שלה, עבדה דן-אדל בחברת אופנה, והיא מעצבת את תלבושותיהם של חברי הלהקה. בשנת 1996 ייסדה יחד עם בן זוגה, הגיטריסט רוברט ווסטרהולט (Robert Westerholt) להקה בשם The portal שלאחר מכן שונתה לWithin Temptation.
דן-אדל נחשבת לנציגה הלא-רשמית של הלהקה. היא שותפה לכתיבת שיריהם, וקול המצו-סופרנו שלה הוא סימן ההיכר המוזיקלי של הלהקה. בנוסף לכך, כל הקליפים של הלהקה מתמקדים בעיקר בדן-אדל כשהיא משחקת דמויות שונות, ושאר חברי הלהקה מופיעים ברקע, או לא מופיעים בכלל. כמו כן, היא מופיעה גם על עטיפות אלבומיהם.
בנוסף להופעותיה עם להקתה, שרה דן-אדל גם עם הלהקות: After Forever, ‏Heideroosjes ודיליין. והיא השתתפה גם בשירו של ה-D.J והמפיק ארמין ואן ביורן In and Out of Love.
בראיונות סיפרה דן-אדל, כי תמיד חלמה לשיר עם קורט קוביין, סולן להקת נירוונה לשעבר שהתאבד.
ב-7 בדצמבר 2005 נולדה לדן-אדל ובן זוגה, רוברט ווסטרהולט, בתם הבכורה ושמה אווה-לונה (Eva Luna). בזמן הריונה לא רצתה דן-אדל לדעת את מין העובר, וגילתה, למעשה, שמדובר בבת רק לאחר הלידה. היא השתתפה במסע ההופעות של להקתה בעודה בהריון.
ב-1 ביוני 2009 נולד לבני הזוג ילד נוסף ושמו רובין איידן (Robin Aiden). ב-30 במרץ 2011 נולד לזוג ילדם השלישי ושמו לוגאן ארווין (Logan Arwin)
נכון לשנת 2010 מתגוררת דן-אדל בהולנד. בעבר, היא התגוררה בעשר ארצות שונות, ובהן: אינדונזיה, אתיופיה, סורינם, תימן וסרי-לנקה.
לקראת סופה של שנת 2017 לא היה מידע חדש על פעילות הלהקה, בעמוד הפייסבוק הרשמי של הלהקה פורסמה הכרזה מדן-אדל כי היא חוזרת בקרוב.
ב-10 בנובמבר דן-אדל הכריזה בסרטון וידאו על פרויקט מוזיקלי שלה שפורסם בעמוד הפייסבוק הרשמי של הלהקה.
לאחר סיבוב ההופעות האחרון שלהם דן-אדל חוותה מחסום כתיבה ולא הייתה מסוגלת לכתוב שירים חדשים עם הלהקה.
בנוסף לכך היא גם התמודדה עם בעיות אישיות, דן-אדל החליטה לכתוב שירים לעצמה במטרה לעזור לעצמה להתמודד עם בעיות אלה, כמה זמן לאחר מכן התגלה שאביה חלה בצורה קיצונית, עם סיום הפרויקט אף התגלה שאביה נפטר כתוצאה ממחלתו והפרויקט מוקדש לזכרו.
כשנתיים לאחר מכן שבהן דן-אדל כתבה לעצמה, היא החליטה לשתף את החומר בפומבי ועם חברי הלהקה, ונתנה לפרויקט המוזיקלי את השם My Indigo.
מולארד

היסטוריה

המולארד פותח בצרפת, כעוף נוח לפיטום ובעיקר לצורך ייצור פואה גרא. חקלאים צרפתים מצאו כי בהשוואה לאווז ולמיני הברווז המקוריים, המולארד בן הכלאיים מקדים להתבגר, התנהגותו שקטה וצייתנית, הוא מגיב טוב יותר לפיטום, ומניב כבד ובשר משובחים יותר. מרבית הפואה גרא המיוצר כיום בצרפת הוא מכבד מולארד, שהחליף בהדרגה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 את כבד האווז המסורתי. 
זכרי המולארד משמשים על פי רוב להפקת הכבד, והנקבות בעיקר כבשר מאכל. לבד מהכבד, נחשב גם חזה המולארד כנתח איכותי.
אזורי הגידול העיקריים של המולארד הם צרפת, ארצות הברית ודרום-מזרח אסיה.
סמדר יערון

סמדר יערון (נולדה ב-17 ביוני 1956) היא שחקנית, מוזיקאית, רקדנית ויוצרת רב תחומית.

ביוגרפיה

נולדה בפתח תקווה.
בוגרת תיאטרון חברתי באוניברסיטת ת"א (1976). ממייסדי המרכז לתיאטרון עכו (1985) ומאז שותפה מרכזית לפיתוח שפת העבודה התיאטרונית הייחודית של מרכז זה.
בתחילת דרכה יצרה בתיאטרון זה בהשראת מנחי האנסמבל של המרכז. במהלך השנים, מאז נוסד המרכז לתיאטרון עכו, יצרה והשתתפה במספר רב של הפקות עטורות פרסים בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. 
ב-1991 זכתה לציון לשבח על משחקה בהצגה "ארבייט מאכט פריי" בבימוי דודי מעיין. ב-1998 זכתה בציון לשבח על משחקה בהצגה "זיכרונות דור שני בחיק העיר העתיקה".
בין השנים 2008–2012 ניהלה אמנותית את פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר וכן, את "החממה למחול" הפעילה במסגרת זו. בשנת 2012 ניהלה אמנותית את פסטיבל "ניסוי כלים" בתל אביב.
לצידו של מוני יוסף, היא מנהלת אמנותית את "פסטיבל מסרחיד" להצגות יחיד בערבית.
יערון מכשירה שחקנים בשיטת האמן היוצר במכללת הגליל המערבי ובמסגרות שונות.
זכתה בפרס לנדאו לתיאטרון ב-2010. ב-2012 הוענק לה פרס המבצעת בטקס "קיפוד הזהב", על יצירתה "אום מוחמד".
הארמייה ה-55 (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-1 בספטמבר 1941, ולמפקדה מונה איוואן לזרב. הארמייה לחמה כחלק מחזית לנינגרד במהלך המצור על לנינגרד, ובפברואר 1943 לחמה בקרב קרסני בור נגד הדיוויזיה הכחולה הספרדית. ב-15 בדצמבר 1943 פורקה הארמייה, ויחידותיה הועברו להקמת הארמייה ה-67 החדשה.
חמשת הכוחות של פורטר

מודל חמשת הכוחות של פורטר הוא מסגרת לניתוח ענף עסקי בו פועל ארגון.
המודל פותח על ידי הפרופ' מייקל פורטר מבית הספר למינהל עסקים בהרוורד, ופורסם בשנת 1979. פורטר פיתח את מודל חמשת הכוחות, כתגובה למודל SWOT, הנפוץ אותו ראה פורטר כלא יסודי, בלתי מתאים ואף כניתוח העלול לפגוע בביצועי הארגון.
על-פי המודל, ישנם חמישה כוחות, שעל פיהם נקבע מצב התחרות בתעשייה מסוימת, והם שצריכים לעצב את האסטרטגיה העסקית של הארגון. השילוב של חמשת הכוחות הללו ביחד הוא שקובע את רמת הרווחיות הפוטנציאלית של אותו ענף בתעשייה, ומכאן נגזרת האטרקטיביות שלו.
טווח המדידה של השילוב נע בין "עז" (מקדמי רווח נמוכים, למשל תעשיית התעופה) ל"עדין" (מקדמי רווח גבוהים, למשל תעשיית התוכנה או הטואלטיקה). ככל שהשילוב של הכוחות יותר חלש, כך הסיכוי לשמור על עליונות לאורך זמן גבוה יותר, וכך השוק יותר כדאיי. ניתוח של הכוחות והגורמים להם משקף את היתרונות והחסרונות של הארגון באותו ענף בתעשייה, והוא מהוה את הבסיס לבניית אסטרטגיה עסקית. בכל מקרה, על מקבלי ההחלטות בארגון, האחראים על האסטרטגיה העסקית, למצב את הארגון כך שיהיה מוגן מפני הכוחות, ואף יוכל לנצלם לטובתו לאורך זמן.

ביקורת

ישנה ביקורת על המודל של פורטר בעיקר בשל העובדה שהוא פורסם בסוף שנות השבעים, מאז ענפי התעשייה השונים עברו שינויים ומהפכות כגון מהפכת האינטרנט.
בתקופה בה השוק לא היה גלובלי, לא היה צורך בהתייחסות למאקרו, והתייחסות לסביבת המיקרו (אליה מתייחס מודל חמשת הכוחות של פורטר) הספיקה. אך בשווקים גלובליים לא ניתן להזניח את סביבת המאקרו. בנוסף מודל חמשת הכוחות של פורטר מתייחס לשווקים קיימים. לעיתים עדיף לפנות לענף חדש שכלל איננו קיים (אסטרטגיית אוקיינוס כחול)
יש הטוענים שהמודל של פורטר איננו שלם, וישנם כוחות נוספים הפועלים. בנדנבוגר ונאלבף  טענו באמצעות שימוש בתורת המשחקים, כי ישנו כוח נוסף: מוצרים משלימים, המסביר שיתופי פעולה אסטרטגיים. מוצרים משלימים (להבדיל ממוצרים תחליפיים) הם מוצרים הקשורים ביניהם: למשל גרביים הן מוצר משלים לנעליים. אחרים אף טענו, כי ישנו כוח נוסף: גורמים רגולטורים כדוגמת גורמים ממשלתיים, המגבילים פעילות עסקית במשק, מגבילים שימוש בפטנטים וכו'.
במאמרו מ-2008 התריס כנגד הטוענים לכוחות נוספים, וציין, כי כל "הכוחות החדשים" הם גורמים המשפיעים על חמשת הכוחות במודל, אך אינם כוחות, הקובעים רווחיות של ענף בתעשייה.
א-דעאין

היסטוריה

תיאור אודות הכפר א-דעאין בשנת 1908 על פי השמון הגאוגרפי הבריטי של המפרץ הפרסי: "א-דעאין הוא כפר בחוף המזרחי של קטר כ-25 קילומטרים צפונית מדוחה. הכפר קשור באופן הדוק עם מספר כפרים באזור, במיוחד עם הכפר סומייסמה הרחוק ממנו רק כמייל מערבה. בכפר 150 בתים, רובם של משפחת אאל בו כווארה, כמה של חמיידאת ומעט של מדאחכה. לכפר ישנן 70 מפרשיות, בנוסף ל-10 סירות מסחר ו-10 סירות דיג. חיות המשא כוללות 10 סוסים ו-60 גמלים. מי השתייה הם ממעיינות בן חוסיין, כ-6 מיילים לתוך היבשה."
תומאס דקר

ביוגרפיה

דקר נולד בלאס וגאס, נבדה. אמו, הילרי, היא שחקנית, זמרת ונגנית פסנתר. אביו, דייוויד ג'ון אליס דקר, הוא שחקן, מעצב תפאורה, זמר אופרה ואמן. המשפחה התגוררה בילדותו במקומות רבים בארצות הברית, קנדה ואירופה.
דקר החל לכתוב מוזיקה מגיל 10, כשחי בקנדה. בגיל 16 החל להופיע ולכתוב מוזיקה קלאסית שהושפעה ממוזיקה אלקטרונית. האלבום הראשון שלו, "Psyanotic", יצא ב-2008. אלבומו השני, "You Are a Liar", צפוי לצאת בקרוב.

קריירת משחק

דקר התחיל את קריירת המשחק שלו בגיל שש. כילד הופיע באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" וב"מסע בין כוכבים". ב-1997 הצטרף לסדרת הסיטקום "מותק, הילדים התכווצו" בערוץ דיסני, ולאחר סיומה בשנת 2000, הופיע בסדרות "CSI" ו"האוס" ודיבב בסרט האנימציה "פייבל ואוצרות מנהטן" (1998). זכה ארבע פעמים בפרס האמן הצעיר על עבודתו.
בשנת 2005 שיחק בקומדיית הנעורים "מה חדש בתיכון" לצידה של קייטי סגל. בשנת 2006 גילם את זאק בסדרה "גיבורים" למשך 11 פרקים. בהמשך גילם את ג'וש קונור ב"טרמינייטור". בנוסף שיחק בסדרות מדע בדיוני.
ב-2008 שיחק בסרט האימה "מבפנים" לצד בריט רוברטסון. ב-2009 שיחק בסרט "שומרת אחותי" לצד קמרון דיאז. ב-2010 שיחק בסרטים "סיוט ברחוב אלם" ו"קאבום". שנה לאחר מכן כיכב בסדרה "המעגל הסודי" של רשת הטלוויזיה CW, בתפקיד אדם קוננט.
בשנת 2013 שיחק בדרמה האירוטית של קתרין הארדוויק, "פלאש" בכיכובם של אמילי בראונינג וקאם ג'יגנדה. בשנת 2015 שיחק בסרט "אבודים בעיר הלבנה" לצד היילי בנט ובוב מורלי.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "אתה לוקח את האיש הזה?" לצד אלונה טל. בשנת 2019 שיחק במותחן "גברת בלה" בכיכובה של ג'ינה רודריגז.

בימוי

בשנת 2016 ביים וכתב את סרט האימה "ג'ק הולך הביתה" (Jack Goes Hme), בהשתתפותם של ניקי ריד, בריט רוברטסון ונטשה ליון.

חיים אישיים

דקר הצהיר שלאורך ילדותו היה קורבן להתעללות מינית, וכי כנער היה חלק מכת מטאליסטית, במסגרתה פעל לעיתים בניגוד לחוק, ונעצר כחמש-שש פעמים.
דקר היה מעורב בתאונת דרכים ב-2009, כשפגע ברוכב אופנים; האישום הופחת לעבירה של נהיגה פרועה והוא נידון לקנס של 300 דולר, שתי שנות מאסר על תנאי, והשתתפות בקבוצת תמיכה לגמילה מאלכוהול.
דקר הוא צמחוני.
ב-2011 טען דקר בריאיון לגבי נטיותיו המיניות, שהיו נושא לספקולציות, כי עד אז היו לו מערכות יחסים רק עם נשים, אך הוא לא סוגר אופציות. ב-13 ביולי 2017 יצא דקר מהארון וסיפר שבאפריל התחתן עם בן זוגו.
תל הרור

תל הֲרוֹר (בערבית: תַל אַבּוּ הַרַיְרַה) הוא תל גדול בנגב, השוכן בגדתו הצפונית של נחל גרר, ליד מושב שיבולים. התל משתרע לאורך של 150 דונם, ומתחלק לשני חלקים - העיר התחתונה והעיר העליונה. בראש התל יש בית קברות טורקי מזמן מלחמת העולם הראשונה, וניתן לראות בו את קברו של שיח' אבו הרירה, אחד מתלמידיו של הנביא מוחמד שעל שמו נקרא התל. עד למלחמת העצמאות של מדינת ישראל, נהגו תושבי האזור הערביים לעלות לקבר ולהקריב שם קורבנות, במשך שבוע ימים.
לפי אחת הסברות, תל הרור היא מקומה של העיר המקראית גְּרָר המוזכרת מתקופת נדודי האבות, ובמפת מידבא מן המאה ה-6 בתור סיאטוס גררטיקוס.
בפסגת התל קבר המיוחס לשיח' אבו הרירה, מתלמידי מוחמד הנערץ על הבדואים, ומכאן שמו בערבית.
בחפירות הארכאולוגיות שנעשו בתל הרור, נמצאו ממצאים מהתקופה הכנענית ועד לתקופה הפרסית.
סרגיי קיריינקו

ביוגרפיה

קיריינקו הוא פוליטיקאי רוסי, בן לוולדילן יעקבלביץ' ישראיטל, קומוניסט יהודי. קיריינקו הוא יליד סוחומי שבאבחזיה (1962). גדל בעיר סוצ'י בדרום רוסיה. למד הנדסת אוניות באוניברסיטת גורקי (ניז'ני נובגורוד). בעת לימודיו שם נטש את שמו העברי ואימץ את שם משפחתה של אמו האוקראינית, קיריינקו. לאחר הלימודים עבד במפעל לבניית אוניות ולאחר מספר שנים החל לעבוד במנגנון של הקומסומול.
בתחילת שנות ה-90 החל לעשות עסקים והכיר את בוריס נמצוב שהיה פעיל בניז'ני נובגורוד. בשנת 1997 עבר למוסקבה ומונה לסגן שר האנרגיה ותוך זמן קצר לשר האנרגיה.
קיריינקו מונה לראשות הממשלה, לאחר פיטוריו של ויקטור צ'רנומירדין. הדומה שנשלטה על ידי הקומוניסטים סירבה לקבל את מועמדותו לתפקיד, אך הנשיא בוריס ילצין התעקש להגיש את מועמדותו שוב והוא הושבע לראשות הממשלה לבסוף.
יחד עם סגן רה"מ, בוריס נמצוב ואנטולי צ'ובייס, הוא נודע כאחד מ"הרפורמטורים הצעירים". הם ניסו לפתח את הכלכלה הרוסית תוך שימוש בכספי קרן המטבע הבינלאומית, מה שהוביל להגדלת החוב הלאומי עד לכדי 22.6 מיליארד דולר. ממשלת קיריינקו הייתה "ממשלת חובה קצרת טווח" שהייתה מן האחראיות למשבר הכלכלי הרוסי של 1998, בשל כך, קיריינקו פוטר באוגוסט 1998.
ב-2004 העיתון "נובאיה גזטה" האשים את קיריינקו בשחיתות ובכך שבקיץ 1998 נטל לעצמו 4.8 מיליארד דולר מכספי קרן המטבע הבינלאומית.

ברית כוחות הימין

יחד עם בוריס נמצוב, אנאטולי צ'ובאייס, אירינה חקאמדה וייגור גאיידר, קיריינקו הקים את מפלגת ברית כוחות הימין, שהייתה לאחת המפלגות הליברל-דמוקרטיות הגדולות ביותר ברוסיה. המפלגה סיימה במקום הרביעי בבחירות הכלליות ב-1999. באותה שנה, קיריינקו התמודד בבחירות לראשות העיר מוסקבה וסיים שני אחרי המועמד הנבחר יורי לוז'קוב.

רוסאטום

ב-30 בנובמבר 2005 הוא מונה לעמוד בראש רוסאטום, הסוכנות הפדרלית לאנרגיה אטומית והיה יו"ר מועצת המנהלים של חברת הגרעין אטומאנרגופרום - האחראית לתעשיית האנרגיה הגרעינית האזרחית. הוא קידם רעיון שהציע ולדימיר פוטין: להקים מרכזים בינלאומיים להעשרת אורניום. בהיותו מנהל רוסאטום סרגיי קיריינקו נטל חלק בהפעלת הכור הגרעיני בבושהר, דרום איראן.
אהוד חבצלת

אהוד חבצלת (באנגלית: Ehud Havazelet‏) (13 ביולי 1955 - 5 בנובמבר 2015) היה סופר יהודי-אמריקאי.

ביוגרפיה

פרופ' אהוד חבצלת נולד בירושלים, לרב פרופ' מאיר חבצלת, מרצה בכיר בישיבה אוניברסיטה בניו יורק. אביו הוא בנו של זישא ברנדוויין, מצאצאי הבעש"ט וממשפחת האדמו"ר מסטרטין. אמו, שרה, היא בתו של הרב פרופ' שמואל קלמן מירסקי ושולמית, בתו של יוחנן דוד סלומון. דודניתו היא הסופרת החרדית מנוחה פוקס.
בגיל שנתיים הוא עבר עם משפחתו לארצות הברית. עד גיל 18 הוא קיבל חינוך ישיבתי. בגיל 18 הוא נכנס ללמוד בקולג' של אוניברסיטת קולומביה. באותה תקופה הוא עזב את אורח חייו הדתי, והצטרף לחוגי השמאל הרדיקלי שפעלו באוניברסיטאות בתקופת כהונתו של ריצ'רד ניקסון. הוא השתלם במספר מוסדות אקדמיים בתחום של כתיבה יוצרת. 
משנת 1989 לימד באוניברסיטת אורגון כתיבה יוצרת. במקביל הוא עסק בכתיבה של רומן וספרי סיפורים קצרים. ספריו וסיפוריו עוסקים בדרך כלל בדמויות יהודיות, ומעורבים בהם מוטיבים ביוגרפיים מחיי המחבר. ספריו זכו בפרסים רבים, ובהם מלגת גוגנהיים. 
חבצלת נפטר ב-2015 ממחלת הסרטן.
האמת על האלוהים

האמת על האלוהים הוא ספרו הראשון של ראל, מנהיג התנועה הראלית. הספר נכתב, לטענתו, אחרי שנלקח על ידי חוצן לכוכב מרוחק בגלקסיה. במהלך המסע המתואר פוגש ראל בהשקפות עולם חדשות, וכאשר מספר לו החוצן כי הוא-הוא האל המוזכר בכתבי הקודש, מתעוררים בו ספקות באמונתו בדתות המונותאיסטיות. מכאן מתחילה דרכו של ראל למסקנה כי האלים המתוארים בתנ"ך היו מדענים חוצנים, וכי הם יצרו את החיים על-פני כדור הארץ.
הרעיון המרכזי בספרו של ראל מוכר מספרות פופולרית, ובעיקר כזו שנפוצה בשנות השישים והשבעים, כמו ספריו של הסופר והפסבדו-מדען אריך פון דניקן, שאף הוא גרס כי אלי המיתולוגיות הקדומות וסיפורי התיאוגניה יסודם במפגש עם חוצנים או במידע שהתקבל מהם. רעיונות דומים עומדים גם ביסוד דתות מודרניות אחרות, כמו הסיינטולוגיה. דחייתו של ראל ושל התנועה הראלית את התפישות התאיסטיות של הדתות המרכזיות, ועמידת התנועה על הרעיון כי "מה שאינו מוכח מדעית, אינו יכול להיות בסיס לאמונה" עוררה ביקורת, שגרסה כי בניגוד לתפישה זו, סיפורו של ראל התקבל כעיקר אמונה בתנועה הראלית, אף שאין תימוכין כלשהם לרעיון זה.
יעל קרת

לימודים

קרת החלה את לימודי הפסנתר אצל חוה ערמון בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב, שם למדה משנת 1994 עד 2001. היא בוגרת בית הספר לאמנויות תלמה ילין. במהלך לימודיה שם הופיעה כסולנית עם תזמורת בית הספר בארץ ובחו"ל. 
משנת 2001 יעל קרת היא תלמידתו של פרופ' תומר לב בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בהצטיינות. כמו כן היא בעלת תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב. היא בוגרת יחידת הנגנים הצעירים של המרכז למוזיקה ירושלים. במסגרת זו השתתפה בקונצרטים  קאמריים ובהקלטות לרדיו. היא השתלמה אצל מאריי פרחיה בכיתות אמן בלונדון ובירושלים ולמדה אצל דניאל בארנבוים בברלין ואצל דמיטרי בשקירוב. בתקופת שהותה בברלין הופיעה עם תזמורת דיוואן מזרח-מערב בניצוח בארנבוים. 
בשנת 1999 השתתפה קרת בסדנה מוזיקה קאמרית של אפל היל בארצות הברית, הצעירה במשתתפי הסדנה. בפסטיבלי מוזיקה שונים בעולם השתלמה בכיתותיהם של מנחם פרסלר, ליאון פליישר, סטיבן איסרליס, יוסף קליכשטיין, מרים פריד ועוד.

קריירה

קרת הופיעה בפסטיבל זלצבורג עם תומאס המפסון ועם הזמרת ולטראוד מאייר ניגנה בבית האופרה בבאדן באדן ובמוזיאון הלובר בפריז. היא ניגנה גם עם אמנים ישראלים כמו גיא בראונשטיין, עמיחי גרוס, אבי אביטל ורינת שחם.   
יעל קרת עובדת באופרה הישראלית החדשה כפסנתרנית חזרות, מנהלת מוזיקלית, מנחה קונצרטים וכותבת תוכן. היא משתתפת בפעילויות הפרויקט הקאמרי הישראלי, המופיע ברחבי הארץ ומעודד יצירה ישראלית מקורית פרי עטם של מלחינים ישראלים צעירים.
בקיץ 2003 ניגנה עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובנובמבר 2018 הופיעה במסגרת הסדרה "קאמרי בצהרי שישי" של תזמורת זו בתוכנית של שירים בנושא עונות השנה, עם זמרות האופרה הישראלית דניאלה סקורקה, מורן אבולוף וענת צ'רני. במרץ 2007 הופיעה כסולנית בסדרת קונצרטים של הקאמרטה הישראלית ירושלים בניצוח אבנר בירון