google/wiki40b huggingface dataset:
דרור סופר

דרור שבתאי סופר (נולד 1961) הוא רופא כירורג, טראומה וטיפול נמרץ כירורגי, מנהל מערך הטראומה ב-בית החולים איכילוב. ממונה על הוראת סטודנטים ישראלים בקורס לרפואה דחופה-טראומה באוניברסיטת תל אביב.
בין עיסוקיו של סופר: ניתוחי קיבה-וושט.

ביוגרפיה

סופר נולד בפתח תקווה וגדל בתל אביב ובבת-ים. דור שביעי בארץ.
לאחר סיום בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1992 סיים סופר את התמחותו הרפואית בבית החולים הלל יפה בחדרה. בשנת 2000 סיים סופר התמחות בכירורגיה כללית, בכירורגית ב', בבית החולים איכילוב.
בין השנים 2004-2002 התמחה סופר בטראומה וטיפול נמרץ כירורגי, במרכז הטראומה על שם ראיידר שבבית החולים ע"ש ג'קסון במיאמי, ארצות הברית. 
סופר היה בין המפתחים, ביחידת הטראומה באיכילוב, מודל ייחודי המתבסס על ראיה מרחבית ורב-ממדית של הפצוע, הדורש טיפול רפואי רב-תחומי ותמיכה נפשית צמודה.
משנת 2005 מנהל סופר את מחלקת הטראומה של בית החולים איכילוב.
סופר השתתף בסדרת הטלוויזיה הדוקו-דרמה "גיבורים", העוקבת את חייהם של כוחות הצלה והביטחון  
סופר נשוי ליעל. לזוג ארבעה ילדים. בתו הבכורה היא סטודנטית לרפואה.

אקדמיה

סופר אחראי על הוראת סטודנטים ישראלים בקורס לרפואה דחופה/טראומה באוניברסיטת תל אביב
לסופר תואר "מרצה" בבית הספר לרפואה, אוניברסיטת תל אביב

ממחקריו

לסופר כ- 70 עבודות מחקר.
רשימת הפרסומים המדעים של ד"ר דרור סופר באתר PubMed
אירנה כגנובסקי

אירנה כּגנובסקי-קֶסלֶר (13 בספטמבר 1955 - 4 באפריל 2009) הייתה נבלאית ישראלית.
אירנה כגנובסקי נולדה באוקראינה הסובייטית (ברית המועצות), ושם למדה נגינה בנבל ולימודי מוזיקה כלליים. בשנת 1976 עלתה לישראל וסיימה את לימודיה באוניברסיטת תל אביב. במשך 27 שנים הייתה הנבלאית הראשונה של התזמורת הסימפונית ירושלים והרבתה לנגן עם התזמורת כסולנית. בשנות חייה האחרונות ניגנה גם עם אנסמבל המאה ה-21.
כגנבוסקי לימדה דורות רבים של נגני נבל באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. בין תלמידיה הנודעים סיון מגן דנה חולדאי וגתית  בועזסון.
בשנת 1979 הגיעה כגנובסקי למקום השלישי בתחרות הנבל הבינלאומית. בשנת 2007 זכה תלמידה סיון מגן במקום הראשון בתחרות זו.
אירנה כגנובסקי-קסלר נפטרה ממחלת הסרטן ב-2009, בגיל 53. נקברה בבית העלמין ירקון. הותירה שלושה ילדים.
אסטל האריס

חייה המוקדמים

האריס נולדה במנהטן, ניו יורק שבארצות הברית, היא הבת הצעירה יותר של יצחק ואנה נוסבאום, מהגרים ממוצא יהודי פולני שהיו בעלי חנות ממתקים.

קריירה

האריס ידועה בעיקר בשל תפקיד משנה כאסטל קוסטנזה, אמו של ג'ורג' (ג'ייסון אלכסנדר) ואשתו של פרנק (ג'רי סטילר) בסדרה סיינפלד, קולה בתפקיד גברת תפוח אדמה בצעצוע של סיפור, וכמיוריאל בהחיים היפים של זאק וקודי. כמו כן הופיעה בקליפ המוזיקה של השיר "online" של בראד פייזלי.
קולה של האריס משמש גם בדמות אמא ליפסקי בסדרה "קים פוסיבול", הגברת הזקנה בסרט "אחי הדוב", אודרי בסרט "מרד החיות", גברת בוגין בסרט "חיית המחמד של המורה", סילביה סילבר בסרט "מקודם" (2015) ובסרט "לשחק את מונה ליזה", ואימו המנדנדת של מלאך המוות ב-"איש משפחה".
מעונות סטודנטים

מעונות סטודנטים (ובקצרה מעונות) הם מערכת של חדרי מגורים או דירות מגורים, שמוסד להשכלה גבוהה מעמיד לרשות הסטודנטים הלומדים בו, לרוב תמורת מחיר מסובסד, כדי לאפשר לסטודנטים מגורים זולים סמוך לאוניברסיטה. מרבית האוניברסיטאות במדינות המערב וכן מכללות רבות מעמידות מעונות לרשות הסטודנטים הלומדים בהן.

ניהול המעונות

כיוון שהביקוש לחדרי מעונות עולה בדרך כלל על ההיצע, מקצים המוסדות האקדמיים חדרים לסטודנטים לפי סדרי עדיפויות, למשל בהתחשב במרחק בין מקום מגוריו הקבוע של הסטודנט לבין המוסד. התשלום שמשלם סטודנט עבור המגורים מכסה מלבד עלות הלינה גם את עלות השימוש בשירותים בסיסיים כמו חשמל ומים.
ניהול המעונות מצוי בידי המוסד האקדמי. למעונות יש תקנון התנהגות, הכולל לעיתים הגבלה של השעות לפעילויות שונות במסגרת בנייני המעונות.
במוסדות מסוימים קיימת במעונות מועצת סטודנטים, המוסמכת לקבל החלטות מסוימות לגבי ניהול החיים בהם – בדרך כלל ניהול חיי החברה במקום.
למעונות יש צוות תחזוקה, האחראי לנקיון השטחים המשותפים במעונות ולתחזוקת המתקנים בהם. הסטודנטים נדרשים לדאוג לנקיון חדרי המגורים שלהם. לעיתים יש למעונות "אם בית" או "אב בית", המופקדים על ניהולם.
לעיתים גרים במעונות אנשי סגל זוטרים של האוניברסיטה או המכללה. הם משמשים כאנשי קשר עם הסטודנטים, כיועצים וגם כאוכפי המשמעת במעונות (בדרך כלל תמורת הנחה או פטור משכר דירה במעונות).
קז'ואל (סדרת טלוויזיה)

ביקורת

העונה הראשונה זכתה לשבחים. לפי אתר Metacritic העונה הראשונה זכתה לציון של 77 מתוך 100 בהתבסס על 20 חוות דעת. האתר Rotten Tomatoes דירג את הסדרה בציון של 93% על סמך 28 חוות דעת. לאחר העונה הראשונה הסדרה הייתה מועמדת לפרס סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר בתחום הקומדיה או המוזיקה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-73.
העונה השנייה זכתה לביקורת דומה; ציון של 88% באתר Rotten Tomatoes על סמך 15 חוות דעת, וציון של 88 מתוך 100 באתר Metacritic בהתבסס על 7 ביקורות.
שחפית ים

תפוצה

שחפית ים נפוצה בכל אירופה ובחלקים מאסיה וצפון אמריקה בקיץ, והיא חורפת בחלקו הדרומי של כדור הארץ לאורך חופי אפריקה, דרום אמריקה ואוסטרליה.
בישראל ניתן למצוא את שחפית הים לאורך חופי הים התיכון הצפוניים ובעמק החולה.

קינון

שחפית הים בונה את קינה על הקרקע באזורים בעלי צמחייה מועטה ומטילה עד 3 ביצים בקן. הביצים הן בצבע לבן עם כתמי הסוואה. זמן הדגירה הוא 21-22 ימים ולאחר בקיעת האפרוחים השחפיות מזינות אותם בעיקר בדגים אך גם ביצורים ימיים נוספים. האפרוחים מתחילים לעוף לאחר 28 יום.
פיאט 850T

ייצור

דגם "פיאט 850T" הוצג לראשונה בסלון המכוניות בטורינו בנובמבר 1964.
בנוסף לשם המקורי של הדגם "פיאט 850T", הדגם היה קרוי באיטליה ("Fiat 850 Familiare ("Kombi.
מלבד לאיטליה, הדגם יוצר גם ביוגוסלביה בחברת בת של פיאט "Zastava".
המנוע המקורי היה בנפח 767 סמ"ק, (נלקח מדגם המסחרי הקודם  Fiat 600 Multipla) אשר הוחלף למנוע 843 סמ"ק (נלקח מפיאט 850), ומשנת 1971 המנוע בנפח 903 סמ"ק נלקח מדגם פיאט 127. 
הדגם יוצר בתצורה בעלת 5 דלתות (4 צדדיות ו-1 אחורית).
הלל נח מגיד שטיינשניידר

הלל נח מגיד שטיינשניידר (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: שטיינשניידער; ברוסית: Маггид (Штейншнейдер); ז' באלול תקפ"ט, 5 בספטמבר 1829, שניפישוק – ח' בחשוון תרס"ד, 29 באוקטובר 1903, וילנה) היה חוקר תולדות יהודי וילנה.

תולדות חייו

הלל נח מגיד בן שלום ישראל נולד בקיץ 1829 בשְׁנִיפִּישׁוֹק, פרוור של העיר וילנה, מצאצאי שאול וואהל, ונכדו של ר' פנחס ב"ר יהודה, תלמידו של הגר"א ושליחו במאבק בחסידות, מגיד מישרים בפולוצק (ומכאן שם משפחתו "מגיד"), בעל הפירוש על הסידור "שער הרחמים" (או "מגיד צדק"). הלל נח היה תלמידו של ר' אליעזר פייוִויש. בגיל 18 התייתם מאביו.
למד את מלאכת הגליפה (גְליפְּטיקה, גילוף באבן), ובמקצועו היה חורט מצבות (ביידיש: שטֶיינשנַיידר, ומכאן החלק השני של שם משפחתו). במסגרת תפקיד זה חיבר לרוב גם את האפיטף (הכיתוב שעל גבי המצבה). עבודתו הקנתה לו ידע בתולדות חייהם של יהודי וילנה, בנוסף לעבודתו השוטפת חקר ותיעד כיתובי מצבות מדורות קודמים, אסף כתבי יד וחיבורים שונים וחקר את פנקסי הקהל במטרה להפיק מחקר כולל על בני העיר. "ותהי איפה מלאכתו מתאמתת לידיעותיו האמתיות, בתור חוקר הסתריות וביבליוגרף מצוין מיוחד במינו ומעורב בין חכמי הדור שהתוודע אליהם על ידי הקינות והמליצות שכתבו אז לזיכרון לפתח על האבנים".
בשנת 1860 הוציא יחד עם שמואל יוסף פין את הספר "קריה נאמנה", שכלל ביוגרפיות של חכמי וילנה ומשכיליה. ב-1900 הוציא את החלק הראשון של חיבורו "עיר וילנא", בו קיבץ את תולדות חכמיה של וילנה, משכיליה, סוחריה וראשי הקהילה בצירוף הכיתוב על מצבותיהם, שושלות יוחסין והערות גאוגרפיות בקשר למקומות מוצאם. הוא לא הספיק להוציא בימי חייו את החלק השני של החיבור שראה אור רק ב-2002 בעריכת מרדכי זלקין.
מגיד היה חבר בקבוצת משכילי וילנה וכתב בביטאוניה "הכרמל", "המליץ", "הצפירה", "המגיד", "השחר" ו"גן פרחים". מאמריו עסקו בעיקר במחקר גנאלוגי, בביוגרפיות של אנשי שם ובביקורת ספרים בנושאים קרובים. חלק ניכר ממאמריו נדפסו תחת שמות עט שונים. 
בשנת 1892 פתח את ספריית שטראשון מעזבונות ספריהם של מתתיהו שטראשון ושמואל יוסף פין.
התיאטרון המלכותי (באת')

התיאטרון המלכותי (אנגלית: Theatre Royal) השוכן בבאת' שבאנגליה מכיל כ-900 מקומות, וגילו למעלה מ-200 שנים.
התיאטרון הראשון בבאת' נבנה ב-1705, אך היה קטן מאוד וכמעט לא הניב רווחים. ב-1738 נהרס התיאטרון, ובמקומו נבנה בית החולים מינרל ווטר. בתקופה זו נערכו מספר מחזות במקום הידוע כחדרי סימפסון. לאחר מכן נפתח התיאטרון מחדש ברחוב קינגסמיד, אך נסגר שוב ב-1751, זמן קצר לאחר שנסיך ויילס, לימים המלך ג'ורג' השלישי, פרש עליו את חסותו. ב-27 באוקטובר 1750 נפתח תיאטרון חדש ברחוב אורצ'ארד, והצגת הבכורה שנערכה בו הייתה של המחזה הנרי הרביעי מאת ויליאם שייקספיר.
ב-1768 חוקק הפרלמנט הבריטי חוק שלפיו הוקם בעיר התיאטרון המלכותי הראשון, שהיה גם הראשון מסוגו מחוץ ללונדון וזכה להצלחה רבה. כעבור 36 שנים החל תכנונו של תיאטרון חדש בכיכר בופורט. התיאטרון ברחוב אורצ'ארד נסגר ב-1805, וכעבור ארבע שנים החל הבניין לשמש ככנסייה קתולית, וכיום הוא משמש כלשכה של הבונים החופשיים. בנייתו של התיאטרון החדש הסתיימה בתוך שנה, ותוכננה על ידי האדריכל ג'ורג' דאנס. דאנס תיכנן את האלמנטים הקשתיים, הפילסטרים ושאר הקישוטים בחזית התיאטרון. הצגת הבכורה, ריצ'רד השלישי, נערכה ב-12 באוקטובר 1805. התיאטרון נחשב לכישלון מסחרי, ועד 1850 היה על סף סגירה פעמים אחדות.
ב-18 באפריל 1862 נשרף התיאטרון עד היסוד, ובמרץ 1863 נפתח התיאטרון מחדש באותו אתר, עם העלאת המחזה חלום ליל קיץ של שייקספיר. תיאטרון זה תוכנן על ידי אדריכל התיאטראות צ'ארלס ג'ון פיפס. כעבור ארבעים שנים החל תהליך ריהוט מחדש של התיאטרון, מאחר שתוקף האישור שניתן על ידי הפרלמנט עמד לפוג. בסופו של דבר הוא חודש באישור של הלורד צ'מברליין. במלחמת העולם השנייה שיגשג התיאטרון, והצליח לשרוד את הפצצות הלופטוואפה על באת'.
ב-1979 נרכש התיאטרון, והפך למלכ"ר. כעבור שנה החל גיוס כספים למטרות שיפוצים. פיטר הול, מנהל התיאטרון המלכותי הלאומי, הודיע כי בכוונתו להשתמש בבאת' כבסיס לעריכת הפקות בגודל בינוני. העבודות החלו ביוני 1981. התיאטרון נפתח מחדש ב-30 בנובמבר 1982. הנסיכה מרגרט הייתה אורחת הכבוד בהצגת הבכורה, שבדומה ל-1863 הייתה "חלום ליל קיץ".
ב-1997 נבנה תיאטרון סטודיו קטן בצד האחורי של הבניין, ברחוב מונמות', ונקרא סטודיו יוסטינוב על שם השחקן פיטר יוסטינוב. התיאטרון מארח פסטיבל בינלאומי שנתי לתיאטרון בובות למבוגרים, ומשמש כאולם להופעות מוזיקליות. בפברואר 2008 נפתח הסטודיו מחדש לאחר תקופה שבה היה סגור לרגל ריהוט מחדש.
התיאטרון, ביחד עם פאב גאריק'ס הד הסמוך, הוא בניין רשום מדרגה II*, הנחשב לדוגמה טובה של אדריכלות ג'ורג'יאנית. באודיטוריום יש טבעות טיח מצועצעות, קישוטים מוזהבים ואדומים, תקרה גדולה בסגנון הטעיית העין (trompe l'oeil), ונברשת. ב-1982 בוצעו בתיאטרון עבודות חידוש, וב-1999 הוא רוהט מחדש.
כיום עיקר תוכנית ההצגות של התיאטרון מבוססת על הצגות שבועיות, ובנוסף להן הוא מארח מספר פסטיבלים בכל שנה, כולל פסטיבל שייקספיר של באת', פסטיבל הבובות הבינלאומי של באת', ועונת חברת פיטר הול. מחזות אחדים מוצגים בתיאטרון זה לפני שהם מוצגים בתיאטראות של לונדון.
בשנת 2005 נבנה תיאטרון האג (Egg, ביצה) מאחורי תיאטרון רויאל, והוא משמש כתיאטרון ילדים.
במשך השנים נטען כי התיאטרון נרדף על ידי רוח רפאים בשם "הגברת האפורה", שהייתה ככל הנראה שחקנית בימיו הראשונים. נאמר כי היא צופה בהצגות מתיבת הצפייה הפופולרית הקרויה על שמה, ומותירה אחריה ניחוח יסמין.
מגדול

מִגְדֹּל היא אחת התחנות במסעי בני ישראל ממצרים לארץ ישראל. בספר במדבר כתוב: "וַיִּסְעוּ מֵאֵתָם וַיָּשָׁב עַל פִּי הַחִירֹת אֲשֶׁר עַל פְּנֵי בַּעַל צְפוֹן וַיַּחֲנוּ לִפְנֵי מִגְדֹּל"" (פרק ל"ג, פסוק ז').
בתבליטי המלך פרעה סתי הראשון, מלך מצרי, המצויים במקדש אמון שבעיר כרנךְ. מובא תיאור מסעו מהדלתה של הנילוס עד ארץ ישראל. בתבליט מופיעים ציורי מבצרים בחצי האי סיני, בהם מצודה, עליה כתוב בכתב חרטומים: "מגדול של מנמרע" - אולי מגדול המקראית.
בתקופת הרומית והביזנטית היה במקום יישוב בשם "מגדולום", בסביבות קנטרה.
זרוע סרגל

זרוע הסרגל (באנגלית: Norma Arm) היא זרוע ספירלית זעירה היוצאת ממרכז גלקסיית שביל החלב ונפרסת סביבו. החלק הפנימי של הזרוע נקרא "זרוע סרגל במובן הצר". החלק החיצוני של הזרוע מכונה גם זרוע ברבור, הנמצא מחוץ לזרוע פרסאוס או הזרוע החיצונית, שנמצאת רחוק ממרכז הגלקסיה מאשר מבזרוע ברבור.
לזרוע סרגל רדיוס של 15.5 ± 2.8 פארסק. הזרוע נקראת על שם קבוצת הכוכבים סרגל בה נצפית הזרוע מכדור הארץ.
כמו גלקסיות זעירות, שביל החלב מורכב ממסה גדולה של כוכבים, בצורה של דיסקה שטוחה עקב כבידה עצמית. הדיסקה מסתובבת עם המסה הצפופה המרכזית של הכוכבים, ונעה במהירויות גבוהות יותר מהאזורים השוליים של הדיסקה. כתוצאה מכך, התבנית אותה יוצרים הכוכבים שונה במבט ישר מלמעלה או מלמטה והדבר יוצר את הספירלה.
פליסיטי דין

ביוגרפיה

דין נולדה בלונדון בשנת 1959. היא למדה בבית הספר "הרסט לודג' סקול" בסאנינגדייל. בסיום לימודיה זכתה בפרס 'De Valois Prize' לדרמה.
Doin' Time

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר העלתה לנה דל ריי לערוץ היוטיוב שלה את האודיו של השיר. בפחות מ-24 שעות הצליח האודיו לצבור קרוב למיליון צפיות, ובכך הפך לאחד מהשירים הראשונים של דל ריי שהצליחו לעשות זאת.
נכון ליולי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-23 מיליון צפיות.
סידני הואר

קריירה

הואר נולד בכפר ליגרייב (כיום חלק מלוטון), והצטרף למועדון לוטון טאון ב-1911. הוא היה שחקן קבוע בקבוצת הנוער של המועדון עד תחילת מלחמת העולם הראשונה, אז התגייס לצבא הבריטי ושירת בצפון צרפת. לאחר שנפגע מנשק כימי בזמן אחד הקרבות הוא הוכרז כבלתי כשיר ללוחמה, וגם המשך קריירת הכדורגל שלו היה בספק. אולם, הוא הצליח להחלים באופן מלא וחזר ללוטון טאון בסיום המלחמה, אז עבר לשחק בעמדת הקיצוני. הואר השתתף ביותר מ-150 משחקים של לוטון במסגרת הליגה השלישית הדרומית בין 1919 ל-1924.
בשלהי 1924 הוא הצטרף לארסנל תמורת סכום של 3,000 לירות שטרלינג, וערך את הופעת הבכורה שלו (מתוך 19 משחקים בסך הכל באותה עונה) במשחק מול קארדיף סיטי ב-29 בנובמבר 1924. הוא שיחק בעיקר בצד הימני או השמאלי של מערך המשחק, אך לאחר הגעתו של ג'ו האלם ב-1926 הוא הודח מההרכב הראשון ואת רוב עונת 1926/1927 העביר על ספסל המחליפים. הואר הצליח לחזור להרכב לקראת סוף העונה, ותפס את מקומו של סם היידן בעמדת הקשר השמאלי. אף על פי שנפצע במשחק האחרון של העונה (מול אסטון וילה) הוא היה כשיר על מנת להשתתף במשחק גמר גביע ה-FA מול קארדיף סיטי; המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל כתוצאה מטעותו של השוער דן לואיס.
הואר המשיך לשחק בעמדת הקשר השמאלי של ארסנל במשך עונה נוספת, ובעונת 1927/1928 הבקיע תשעה שערים והחמיץ ארבעה משחקים בלבד. בעונתו האחרונה במועדון הוחתם שחקן נבחרת ויילס צ'ארלי ג'ונס, ובעונת 1928/1929 השתתף הואר בשישה משחקים בלבד. הוא עזב את ארסנל בספטמבר 1929 על מנת להצטרף לקלפטון אוריינט תמורת 1,000 לירות שטרלינג. הוא השתתף ב-117 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 18 שערים. הוא שיחק באוריינט במשך עונה אחת, ופרש מכדורגל בקיץ 1930.
זבנג! (מגזין)

היסטוריה

עיתון זבנג התחיל בשנת 2004 בהוצאת שמעוני, לאחר פיטוריו של אורי פינק מתפקידו כשכיר בשבועון הישראלי מעריב לנוער, פינק מצא את עצמו בהפסקה של שלושה חודשים לפני שמעריב שכרו אותו בחזרה בתור עצמאי והחליט להשתמש בהפסקה הזאת בתור הזדמנות ליצור עיתון ישראלי המוקדש רק לקומיקס, דבר שפינק הגדיר כ"חלום" שלו. בהתחלה, פינק היה כנגד הרעיון לקרוא לעיתון "זבנג!", על שם סדרת הקומיקס שמהווה את רוב התוכן בעיתון ורצה לקרוא לזה "קומיקס בע"מ" במקום, אבל שמעון שמעוני, ראש הוצאת שמעוני, התעקש שהעיתון יהיה חלק ממותג זבנג! ולכן השם נשאר. העיתון הושק באירוע השקה בספריית בית אריאלה שבו השתתפו אורי אורבך, גיא מרוז, קובי מחט ונמרוד רשף (שגם עשה קומיקס עבור העיתון בגיליונותיו הראשונים). בזמן השקתו, מכר עיתון זבנג! כ-2000 עותקים בחנויות (לפני חישוב מנויים). לאחר ששמעון שמעוני יצא לפנסיה ב-2008, עיתון זבנג! עבר ל"אלומה", הוצאה לאור שניסתה לאחד ביחד מספר עיתונים שונים. אחרי שאלומה התפרקה ב-2009, עיתון זבנג עבר ל"ציבלין הוצאה לאור" של אורן ציבלין, שבאותו הזמן הוציאה רק מגזין אחד, פילון. במשך השנים, עיתון זבנג עבד בשיתוף עם התוכנית הישרדות, לילה בכיף ופיקוד העורף של צה"ל, ליצור גיליונות מיוחדים למטרות פרסומיות או חינוכיות.

פורמט

עיתון זבנג!, להוציא כמה מהדורות מיוחדות, הוא באורך 48 עמודים. במקור הודפס על שילוב של נייר מאט ונייר מבריק, אבל כיום משתמש בנייר מבריק בלבד. במשך שנים מידות המגזין היו 21X27, אבל לכבוד חגיגות 13 שנה לעיתון, הגדילו את הנייר לגודל A4.

עיתון זבנג'לה!

בפברואר 2013, "ציבלין הוצאה לאור" התחיל להוציא את "עיתון זבנג'לה!" (על שם סדרת זבנגלה של אורי פינק), עיתון-בת של עיתון זבנג! המכוון לקהל צעיר יותר של ילדים. עיתון זבנג'לה! נכשל להשיג קהל ובוטל לאחר חצי שנה.
אגודת השומרים

אגודת השומרים (או אגודת השומרים הארץ ישראלית) היא ארגון שמירה ועבודה שהוקם בחודש יולי 1933. האגודה הייתה מזוהה עם תנועת העבודה ונאבקה למען שמירה יהודית מאורגנת.

היסטוריה

האגודה נועדה לשמש כזרוע הליגאלית המקומית של ארגון ההגנה ונקבעה חוקתה.
חברי האגודה היו חברי הסתדרות העובדים ובהקימם את הארגון ביקשו לאגן את פעילותם גם כאיגוד מקצועי. תחילה פעלו חברי האגודה בצפון אך כעבור זמן הרחיבו את פעילותם לאזור השרון והדרום. לאחר הקמת המדינה הפכה האגודה לארגון שמירה מקצועי-ארצי ובשנת 1958 מנה הארגון כ־400 חברים.
חברי האגודה התנגדו לדרך השומר (קבוצת כפר גלעדי) ורצו להקים כפרי רועים כך שהשמירה לא תהיה המשימה היחידה שיש "לכבוש". האגודה קמה על רקע התנכלויות הערבים לרכוש יהודי.
הארגון הוקם בצפון, אך עד מהרה פרס את שלוחותיו גם לדרום ולשרון. על ארגון זה כתב אליעזר שמאלי את ספרו "אנשי בראשית". חברת האבטחה "אגודת השומרים" היא גלגולה של אותו ארגון.

בית השומר

בסמוך לבית הקברות בגבעות שייח' אבריק הקימה האגודה בשנת 1938 את פינת השומרים, נקודה יישובית של האגודה. במקום נחנך פנסיון לבָקָּר שחוסל בשנת 1941. בהמשך קיימה אגודת השומרים טקסי השבעה שכללו ארוחה משותפת ביער שליד בית הקברות ומדורה עם בשר על האש. בשנת 1951 הוחלט להקים במקום את "בית השומר".
"בית השומר" תוכנן על ידי שמואל מסטצ'קין. על פי התוכנית, כלל הבית אולם עם 300 מקומות ישיבה, מוזיאון וארכיון. הבית נחנך בעליה השנתית ביולי 1957.
גבריאל טולדנו

הרב גבריאל טולדנו ( ה' בשבט תרצ"ז, 17 בינואר 1937 - ט"ז בחשוון תשע"ז, 17 בנובמבר 2016) היה מייסד וראש ישיבת אור ברוך בירושלים וחבר מועצת חכמי התורה של ש"ס בשנות הקמתה הראשונות וממקימי ארגון מרביצי תורה.

ביוגרפיה

נולד בעיר מקנס שבמרוקו, לרב שלמה טולידנו ולרבקה, בתו של הרב רפאל ברוך טולדנו שכיהן כרב העיר.
לאחר הבר מצווה נשלח על ידי סבו הרב רפאל ברוך ללמוד בישיבת חכמי צרפת בראשות הרב חיים יצחק חייקין באקס לה בן. לאחר מכן בשנת תשט"ו (1956) עבר ללמוד בישיבת פוניבז', שם היה לתלמידם של ראשי הישיבה הרב דוד פוברסקי, הרב שמואל רוזובסקי והרב שך אליו היה מקורב ביותר .
בשנת תשכ"ב (1962) נישא לגאולה ז'קלין בת הרב רפאל טולידנו שליח ציבור בבית מדרשו של סבו רבי רפאל ברוך, שהייתה מהתלמידות הראשונות של סמינר בית יעקב למורות בטנג'יר. 
לאחר נישואיו התגורר בגייטסהד, שם למד בכולל אברכים במשך 7 שנים. לאחר מכן, בשנת תשכ"ח (1968), עבר לשטרסבורג שבצרפת, שם עמד בראשות ישיבה וכולל אברכים. 
בשנת תשל"א (1971) עלה לישראל והחל לכהן כר"מ בישיבת פורת יוסף. בשנת תשל"ז (1977) הקים יחד עם אחיו, הרב מיכאל טולדנו, את ישיבת אור ברוך בשכונת בית וגן, בירושלים.
הרב טולדנו כיהן כחבר במועצת חכמי התורה של ש"ס ופרש ממנה לאחר כשלושה חדשים. היה ממקימי וממכווני דרכו של ארגון מרביצי תורה, המאגד אברכים ותלמידי ישיבות ספרדים בעלי אוריינטציה ליטאית.
הרב טולדנו חיבר עשרה ספרים "מצעדי גבר" על תלמוד בבלי ו"גאל ישראל".
בעשור האחרון לחייו חלה במחלת פרקינסון, נפטר בט"ז בחשוון תשע"ז. הלווייתו יצאה מישיבתו בירושלים, אל הר המנוחות שם נטמן.
בנו הרב רפאל ברוך התמנה לכהן בראשות ישיבת אור ברוך תחתיו, ובנו הרב דניאל, חתנו של הרב יעקב הלל, מכהן כר"מ בישיבה.
חתניו, הרב שלמה אריה (1960-2017) שכיהן כראש ישיבת אור התלמוד היה נשוי לבתו חנה, הרב שלום ביטאן נשוי לבתו רבקה ומכהן ראש ישיבת דעת חיים, בשכונת בית וגן בירושלים.
סקיפ ג'יימס

ביוגרפיה

נחמיה ג'יימס נולד בבטוניה מיסיסיפי. לצד רוברט ג'ונסון היה מהמוזיקאים המשפיעים ביותר בסגנון הדלתא בלוז. סקיפ ג'יימס בלט בקול הטנור שלו ובסגנון הנגינה הייחודי שלו.

ההקלטות הראשונות

בשנת 1931 השתתף סקיפ באודישן שנערך בעיירה ג'קסון מיסיסיפי. האודישן נערך בחנות מוזיקה המקומית, ומטרתו הייתה לאתר זמרים ונגנים מקומיים. משנתגלה כשרונו נשלח סקיפ לאולפני חברת פאראמונט בעיר גרפטון  שבוויסקונסין. באותה תקופה אולפני ההקלטות שכנו במפעלי רהיטים, ומרבית יצרני התקליטים היו בעצם יצרני רהיטים. הסיבה לכך הייתה שהגראמופון שהיה מכשיר להשמעת מוזיקה היה גם רהיט. מחזור השירים שהקליט סקיפ ג'יימס בולט בייחודו המוזיקלי גם בשל סגנונו של סקיפ ג'יימס, וגם בשל העובדה שהאוסף הוא מהביטויים הייחודיים של מוזיקת הבלוז. בין השירים שהקליט היו I'm So Glad,Devil Got My Woman ו Special Rider Blues. רוב השירים סקיפ ג'יימס לווה את עצמו בגיטרה לאחר מכן הקליט מחזור נוסף כאשר בו הוא מנגן בפסנתר. מעט מאוד עותקים של התקליט הופצו. השפל הגדול שפקד את ארצות הברית הפך את התקליט למצרך נחוץ פחות עוד יותר, מה שגרם לחברת פאראמונט לגנוז את הפצת התקליט.

העלמותו של סקיפ ג'יימס וגילויו מחדש

מאוכזב מכך שתקליטו נגנז ומכך שהקריירה המוזיקלית שלו נקטעה נטש ג'יימס את המוזיקה וחזר לדת. הוא הפך, בעקבות אביו לאיש דת בפטיסטי. את השנים הבאות בלה בחברת אביו, בטקסס ורק בשנות הארבעים המאוחרות חזר לביתו בבטוניה שבמיסיסיפי שם שקע בחייו ולמעשה אבד מהעולם המוזיקלי.
ב-1964 אספן בלוז בשם ג'ון פאהי גילה את סקיפ ג'יימס ולקח אותו לפסטיבל הפולק בניופורט. לרבים גילויו מחדש של סקיפ ג'יימס היה התגשמות חלום. באותו שנה חולצו מהעבר גם סן האוס ומיסיסיפי ג'ון הרט. גילויים המחודש נתן תנופה מחודשת למוזיקת הבלוז. בשנים שלאחר מכן סקיפ ג'יימס וזמרים אחרים הקליטו מספר תקליטים. בשנים אלה הקליט סקיפ ג'יימס גרסאות מחודשות לחלק משיריו הישנים (לדוגמה- Cherry Ball Blues, Hard Time Killing Floor Blues), ביצועים לשירי בלוז מפורסמים כגון Catfish Blues, וכן מספר שירים חדשים, כשהבולטים מביניהם הם Crow Jane ו- Center Blues, שנכתב על תקופת שהותו בבית חולים בוושינגטון. בהקלטות מתקופה זו ניכרת הדרדרות ביכולת הטכנית בנגינה של סקיפ ג'יימס, ויש הטוענים שאיכותן נופלת בהרבה מההקלטות הישנות, למרות איכות הצליל המשופרת. לעומתם, יש הטוענים שהן לא פחות טובות מעבודתו המוקדמת, ואף עולות עליה מבחינות מסוימות. לסקיפ ג'יימס שחלה במחלת הסרטן זה היה אחד ממחזורי ההקלטות האחרונים שלו.
ויה ג'וליה

ויה ג'וליה (באיטלקית: Via Giulia, בתרגום מילולי: "דרך ג'וליה") היא רחוב במרכז רומא, בירת איטליה. הדרך עוברת ברובה ברבעים רגולה ופונטה של העיר.

היסטוריה

בניית הדרך הייתה אחד מפרויקטי הבנייה הגדולים הראשונים שנערכו ברומא בתקופת הרנסאנס. הדרך הוקמה על ידי האפיפיור יוליוס השני, בשנת 1508, כדי לקשר את מבני השלטון השונים שהיו באותה עת ברחבי רומא, וכן לקשר מבני שלטון נוספים שתוכננו. הדרך מומנה באמצעות כספים שהלוו על ידי הבנקאי העשיר אגוסטינו קיגי מסיינה.
הדרך החלה בגשר סיסטו ונמשכה בסמוך לכנסיית סן ג'ובאני דיי פיירנטיני, בסמוך לעיקול נהר הטיבר. מבני השלטון שהיו בסמוך לדרך היו הארמון הקנסלריה, המטבעה האפיפיורית והדרך הייתה אמורה לעבור בסמוך לארמון הטריבונלי, שבנייתו תוכננה על ידי יוליוס השני על מנת לשמש כאתר בתי המשפט של רומא.
מתכנן הדרך והאחראי על בנייתה היה דונטו ברמנטה, שהיה אחראי גם על עבודות הבנייה של בזיליקת פטרוס הקדוש באותה עת.
כבר זמן קצר לאחר הקמתה (במאה ה-16) הפכה הדרך לרחוב קניות בורגני, ופעלו בה חנויות שמכרו מוצרים למעמד הגבוה של רומא.
בשנות ה-40 של המאה ה-16 הקים מיכלאנג'לו גשר מעל הרחוב, כחלק ממערכת גשרים (שלא הושלמה) שיקשרו בין גני ארמון פארנזה לבין הווילה פארנזינה שבאזור טרסטוורה, על גדתו השנייה של נהר הטיבר.
קואליציה

קוֹאָלִיצְיָה (בעברית: יַחְדָּה) היא מעין ברית בין ישויות שונות, המשתפות פעולה לקידום עניין משותף.
קואליציה, על פי רוב, מוקמת אד הוק ליצירת חזית בנושא ספציפי וממוקד, ובכך היא נבדלת מ"ברית" במובנה המלא או "איחוד", מונחים המבטאים קשר יציב וקבוע יותר. קואליציה עשויה להתקיים בין מדינות, למשל לצורך מלחמה באויב משותף, כגון הקואליציה שהקימה ארצות הברית עם מדינות נוספות למלחמה נגד עיראק במלחמת המפרץ הראשונה והשנייה.

קואליציה בדמוקרטיות פרלמנטריות

בדמוקרטיות פרלמנטריות, נזקקת הממשלה (הרשות המבצעת) לתמיכת הפרלמנט (הרשות המחוקקת) כדי לפעול (זה מקור המושג "דמוקרטיה פרלמנטרית").
אם אחת מסיעות הפרלמנט מהווה רוב, די בתמיכתה כדי להקים ממשלה ולאפשר את פעולתה (הממשלה עצמה מורכבת, רובה ככולה, מחברי אותה סיעת רוב). מצב זה נפוץ בדמוקרטיה פרלמנטרית בעלת מערכת דו מפלגתית.
אולם, בדמוקרטיה פרלמנטרית רב-מפלגתית, ייתכן מצב שבו אין סיעה המהווה רוב בפרלמנט. כדי להשיג רוב כזה, נדרשת אחת הסיעות (בדרך כלל הסיעה הגדולה ביותר) לצרף אליה סיעות נוספות, ולכרות איתן ברית פוליטית. הגוף הפרלמנטרי הנוצר מצירוף זה של סיעות מכונה "קואליציה".
כדי להקים קואליציה, על הסיעות לחתום על הסכם קואליציוני, המגדיר את מדיניות הממשלה ותומכיה בפרלמנט באמצעות "קוי יסוד", ואת בעלי התפקידים השונים שימונו מתוך הסיעות (שרים וסגני שרים בממשלה, יושבי ראש של ועדות בפרלמנט, וכדומה).
הסיעות מתחיבות לתמוך בממשלה בהצעות אי אמון, לרוב כנגד התחיבות מפלגת השלטון לתמוך במרכיבים מהאידאולוגיה שלהן.
את מפלגות הפרלמנט שאינן חברות הקואליציה, מקובל לכנות "אופוזיציה".
בין המפלגות החברות בקואליציה למפלגת השלטון, נחתמים הסכמים קואליציונים שמפרטים את התחייבות המפלגה וההתחיבויות כלפיה. להסכמים הקואליציונים יש תוקף משפטי ומפלגה שלדעתה הופרו ההתחיבויות שניתנו לה בו, יכולה לפנות לבית משפט. עם זאת, היות שזה לא הסכם משפטי רגיל, בית המשפט יכול רק לקבוע שהייתה הפרה של ההסכם אבל אינו יכול להכריח את אחד הצדדים לקימו. במקרה של הפרת הסכם כלפי אחת המפלגות, מותר לה לא לכבד סעיפים אחרים בהסכם ואף לפרוש מהקואליציה.
החוק מחייב את המפלגות לפרסם את ההסכמים הקואליציונים שלהם גם בשביל האזרחים וגם בשביל חברי המפלגות.