google/wiki40b huggingface dataset:
רג'ינלד אדוארד סטאבס

קורות חיים

רג'ינל אדוארד סטאבס נולד בשנת 1876 והיה בנו של ההיסטוריון ויליאם סטאבס, בישוף צ'סטר ואוקספורד.
סטאבס התחנך במכללת רדלי ובמכללת קורפוס קריסטי באוניברסיטה אוקספורד וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1899.
לאחר תום לימודיו, בשנת 1900 הצטרף לשירות הקולוניאלי הבריטי, וכיהן כפקיד זוטר בין השנים 1907–1910, וכפקיד בכיר בין 1910–1912 עד עבד בחצי האי המלאי ובהונג קונג. ב-24 בינואר 1913 מונה למזכיר מושבת ציילון, תפקיד בו כיהן עד ה-18 באוקטובר 1919.
בשנת 1919 מונה לתפקיד מושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1925. כהונתו לוותה בשביתות רבות אשר האטו את כלכלת הונג קונג. בשנת 1922 שבתו ימאי הונג קונג, כולם ממוצא סיני, ועצרו למעשה את כלכלת המושבה בתקופת השביתה. השובתים דרשו את ביטולם של הסכם ננקינג והסכם פקינג, ודרשו למעשה שוויון זכויות עם המתיישבים האירופאים. סטאבס ניסה לשבור את השביתה באמצעים כוחניים, אולם אלה הביאו לבריחה של האוכלוסייה הסינית מהמושבה, ולמעלה מ-100,000 פועלים סינים עזבו אותה, תוך פגיעה קשה בכלכלתה.
לאחר תום כהונתו בהונג קונג קיבל סטאבס דרגת קפטן-ג'נרל ומונה לתפקיד מושל ג'מייקה בשנת 1926, תפקיד בו כיהן עד שנת 1932 עת מונה לתפקיד מושל קפריסין. סטאבס כיהן כמושל קפריסין עד שנת 1933.
בשנת 1933 מונה סטאבס למושל ציילון (כיום סרי לנקה). בתקופת כהונתו החליט לגרש מהמושבה מתיישב לבן, מארק אנתוני ברייסגירדל, והורה על כך מבלי ההליכים החוקיים הנדרשים. הוראה זו הביאה להפגנה בה נכחו 50,000 מתיישבים, אשר מנעו את מאסרו של ברייסגירדל. צו בית משפט שהוצא לאחר מכן ביטל את החלטתו של סטאבס, וסטאבס פרש מתפקידו זמן קצר לאחר מכן.
סטאבס נפטר ב-7 בדצמבר 1947.

משפחתו

סטאבס נשא לאישה את מרג'ורי בשנת 1909. לזוג נולדו שני בנים ובת אחת.

תארים

בשנת 1914 הפך סטאבס לחבר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, בשנת 1919 קיבל תואר אביר מאת המסדר, וב-1928 קיבל תואר אביר גדול של המסדר.
בשנת 1926 סטאבס קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת הונג קונג.

מורשתו

על שמו של סטאבס קרויה דרך סטאבס באזור המיד לוולס באי הונג קונג.
יוני בן-מנחם

ביוגרפיה

בן-מנחם נולד וגדל בירושלים למשפחה יוצאת בוכרה, שירת בחיל המודיעין והשתחרר בדרגת סרן. לאחר שחרורו למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בשפה וספרות ערבית ולתואר שני בלימודי מזרח אסיה. את דרכו בתקשורת החל בשנת 1981 כמפיק בסניף הישראלי של ערוץ הטלוויזיה הממלכתית של יפן. הוא עבר קורס כתבים ברשות השידור בשנת 1983, ומילא שורה של תפקידים עיתונאיים ובהם כתב לענייני שטחים בערוץ הראשון וב"קול ישראל", כמו כן הועסק ככתב בטלוויזיה הישראלית בשפה הערבית.
בספטמבר 1993 היה שליח רשות השידור לתוניסיה והכתב הישראלי הראשון שראיין את יאסר ערפאת לפני החתימה על הסכמי אוסלו. בתקופה זו ערך והפיק כ-15 סרטים תיעודיים על נושאים פוליטיים בחברה הפלסטינית ועל גישתה כלפי ישראל. כל הסרטים הוקרנו בטלוויזיה הישראלית. בן-מנחם שימש גם ככתב ופרשן מדיני של "קול ישראל" במשך 8 שנים וסיקר, בין היתר, את המגעים המדיניים של ישראל עם הפלסטינים ועם סוריה (הסכם ואי, ועידת קמפ דייוויד, ועידת שפרדסטאון ועוד). 
בין השנים 2003 - 2008 היה מנהל ועורך ראשי של תחנות הרדיו של קול ישראל ובמקביל לתפקידו זה שימש משך כחמש שנים כחבר נשיאות ועדת העורכים של אמצעי התקשורת בישראל. לאחר מכן שימש במשך שנתיים כממלא מקום קבוע של מנכ"ל רשות השידור, יוסף בראל. בן מנחם שימש בתפקיד עד להדחתו ב-2008 בידי מנכ"ל רשות השידור, מרדכי שקלאר. 
מאז הדחתו שימש בן-מנחם כפרשן בכיר של קול ישראל לענייני העולם הערבי, ערך והגיש את התוכנית "מגזין המזרח התיכון" ברשת ב'.
בן-מנחם הוא מגשר מוסמך על ידי משרד המשפטים ועמית מחקר במכון הבינלאומי למדיניות נגד טרור בהרצליה.

מנכ"ל רשות השידור

ביולי 2011 המליצה ועדת האיתור לבחירת מנכ"ל רשות השידור פה אחד על מועמדותו של יוני בן-מנחם לתפקיד, ובספטמבר 2011 אישרה הממשלה את המינוי. אגודת העיתונאים בתל אביב התנגדה למינוי, בטענה שבן-מנחם מקורב לראש הממשלה ומדובר במינוי פוליטי, ואף עתרה לבג"ץ נגד המינוי, אך בג"ץ דחה את העתירה. באוגוסט 2014 הוא פוטר על ידי כונס הנכסים שמונה לרשות השידור על ידי הממשלה.
Dark Lady (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ג'וני דוריל והופק על ידי סנוף גארט. השיר הוא שיר בסגנון הפופ רוק. במרוצת השנים, הפך השיר ללהיט בינלאומי שזכה לעשרות גרסאות כיסוי ורמיקסים. בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הפלטינה בארצות הברית על סך מכירות של כמיליון עותקים.
הרמיקס שיצא עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-20 באפריל 2011.

הופעה

עם השיר הופיעה שר 613 פעמים במהלך כל הקריירה שלה. בין היתר, הופיעה שר עם השיר בחמישה סיבובי הופעות שהתקיימו בין שנת 1999 לשנת 2019; Do You Believe? Tour, The Farewell Tour, Cher at the Colosseum, Dressed to Kill Tour ו-Classic Cher.
בנוסף לכך, הופיעה שר עם השיר במופע מיוחד שהתקיים בלאס וגאס במסגרת סיבוב ההופעות הרביעי שלה, Do You Believe? Tour.

וידאו קליפ

עבור השיר יצאו שני ווידאו קליפים; האחד קליפ דמוי הופעה והשני קליפ אנימציה. בקליפ דמוי ההופעה ניתן לראות תחילה את שר, לבושה בבגדי תחרה כשהיא אוחזת במיקרופון. לאחר מכן, היא מתחילה לשיר את השיר, תוך שמאחוריה ניצבת מנורה מעוגלת, המאירה בצבע סגול.
בתחילתו של קליפ האנימציה, ניתן לראות גבר ואישה מתהלכים ברחוב, כשהם שלובי ידיים. בסמוך לכך, נעצרת לידם לימוזינה שחורה, מתוכה יוצאת הגברת האפלה, במטרה לתת לאישה כרטיס ביקור, בו היא מוצגת כמגדת עתידות וכאחת שעוסקת בכישופים ומאגיות שחורות. בהמשך, מגיעה האישה אל ביתה של הגברת האפלה. היא משלמת לה כסף והשתיים מתיישבות. לאחר מכן, הגברת האפלה מדליקה נרות ופוצחת בקריאה בקלפים. היא מספרת לאישה כי בן זוגה בוגד בה וזאת, נכנסת לתבהלה.
בסמוך לכך, מראה הגברת האפלה לאישה כדור בדולח בו היא מוכיחה לה שבן זוגה בוגד בה, תוך שהיא אומרת לה לעזוב את המקום ולשכוח שהיא ראתה את הפרצוף שלה. האישה המבולבלת חוזרת לביתה במטרה ללכת ולישון, אך לא מצליחה מכיוון שהיא חושבת על דבריה של הגברת האפלה.
לבסוף, היא מחליטה לעשות מעשה; היא לוקחת אקדח טומנת אותו בארנקה והולכת לביתו של בן זוגה. כאשר היא נכנסת, היא נחרדת לגלות כי דבריה של הגברת האפלה היו נכונים וכי בן זוגה מקיים יחסי מין עם מישהי אחרת, ובוגד בה. האישה לוקחת את אקדחה ויורה בו ובמאהבתו. לאחר מכן, מגיעים השוטרים כדי לעצור אותה.
לילות לבנים (אלבום)

סינגלים

כמעט כל הסינגלים ששוחרו לתחנות הרדיו הפכו ללהיטים גדולים, ביניהם "רומיאו ויוליה", "מקסיקו", "השיר שלנו" ו"לילות לבנים". סינגל נוסף שזכה להשמעות מעטות יותר היה "שתיקה".
השיר "השיר שלנו" יצא כסינגל לתחנות הרדיו כבר בסוף יולי 1998, זכה להצלחה גדולה והגיע למקום ה-13 במצעד השנתי תשנ"ח 1998 של רשת ג' כאשר הוא  צועד 3 שבועות במקום הראשון במצעדים השבועיים.
שאר הסינגלים שוחררו זה אחר זה, לפני ועם יציאת האלבום וכבשו את תחנות הרדיו, כאשר כמעט מגיעים למקום הראשון במצעדים השבועיים של רשת ג' פרט ל"לילות לבנים". במצעד השנתי תשנ"ט של רשת ג' התמקמו, "מקסיקו" במקום ה-10 (שיצא קצת אחרי יציאת האלבום, ונכנס היישר למקום הראשון וצעד בראש משך 5 שבועות) ,"לילות לבנים" הגיע למקום ה-19 ו"רומיאו ויוליה" למקום ה-29. (שיצאו קצת לפני יציאת האלבום בפברואר, "לילות לבנים" הגיע למקום ה-2 במצעדים השבועיים ו"רומיאו ויוליה" צעד בראש במשך 3 שבועות).
שפש

שפש (מוכרת גם בשם שַפּשוּ, או בשם שמש, מ ו-פ מתחלפות) היא אלת השמש במיתולוגיה הכנענית. בשל חשיבותה הרבה היא מכונה "מאור האלים". בתם של אל ואשרה, שעזרה לבעל לייבש את האדמה שהציף האל ים. ישובה בכנען היה בית שמש.
לפי המיתולוגיה הכנענית, בניגוד לנשמות בני האדם, היו האלים נכנסים לממלכתו של האל מות - "בית החופשית", ויוצאים ממנה באופן סדיר. שפש אלת השמש השוכנת בשמים במשך היום, מגיעה לעולם התחתון כל יום אחרי שקיעתה של השמש בערב. "קבר שפשו" הוא אחד מן הכינויים שמופיעים בלוחות אוגרית עבור עולם המתים. בדומה האל מות מכריז כי כוחו כה גדול, עד כי שפש צחורת השמים נעצרת בקנה לועו (בלילה).
בכתבי אוגרית היא מופיעה בעיקר כצופה וכמגיבה. בעלילות בעל וענת היא מתוארת כמי שמכריזה כי אל מצדד בים. בעקבות מותו של בעל היא עוזרת לענת לקבור את בעל, מבכה אותו, ומפסיקה להאיר, ובעקבות חלומו של אל אודות תחייתו של בעל, אל פונה לענת, ומבקש ממנה שתשכנע את השמש לחזור ולהאיר, והשמש מסכימה, אך מודיעה שהיא תמשיך לחפש את בעל. במלחמה בין מות לבעל, שבה מנסה מות לנשל את בעל ממלכותו, היא מתערבת ומאיימת עליו שאל יהפוך את כיסא מלכותו וישבור את שרביט ממשלתו, איום שמפסיק את הקרב.
במקרא פולחנה של השמש מוקע ודינו של אדם שעבד לה היה סקילה. בתנ"ך מתוארת עבודתה בהשתחוות לכיוון השמש למזרח. כמו כן מתוארת עבודה פולחנית הקשורה לסוסים ומרכבות שיוחדו לה. בפולחן משולב שלה ושל הבעל, מעל המזבחות לבעל היו צורות של שמשות הקרויות חמנים מלשון חמה. כפי שכתוב בספר דברי הימים ב', (פרק ל"ד ד') "וַיְנַתְּצוּ לְפָנָיו אֵת מִזְבְּחוֹת הַבְּעָלִים וְהַחַמָּנִים אֲשֶׁר לְמַעְלָה מֵעֲלֵיהֶם גִּדֵּעַ." כמו כן, פולחנה היה קשור למרכבות שמש. בספר מלכים מסופר על המלך יאשיהו שביטל בין יתר הפולחנים את פולחן השמש: "וַיַּשְׁבֵּת אֶת הַסּוּסִים אֲשֶׁר נָתְנוּ מַלְכֵי יְהוּדָה לַשֶּׁמֶשׁ, מִבֹּא בֵית ה' אֶל לִשְׁכַּת נְתַן מֶלֶךְ הַסָּרִיס אֲשֶׁר בַּפַּרְוָרִים וְאֶת מַרְכְּבוֹת הַשֶּׁמֶשׁ שָׂרַף בָּאֵשׁ." (מלכים ב' כ"ג י"א).
בניגוד למיתולוגיה המצרית שם אל השמש רע הוא דמות זכרית ויש לו מעמד בכיר מאוד, במיתולוגיה הכנענית היא דמות נשית, בעלת מעמד חשוב אבל משני לאלים רבים.
יצחק-משה עמנואל

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-6 במאי 1927 לרבקה ולאברהם, דור חמישי בירושלים, בן למשפחה ממוצא ספרדי-מזרחי. אמו ואביו היו מראשוני המתיישבים בירושלים שמחוץ לחומות, ואביו אף נמנה עם מייסדי שכונת גרין - השכונה הראשונה בחולון.
בצעירותו למד ב"בית ספר עירוני לבנים" ובתיכון בירושלים. משם המשיך לאוניברסיטה העברית בירושלים ולבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. בשנים אלו נמנה עם פלוגות הכותל, שמטרתה הייתה שמירה ועל לביטחונם של מתפללי הכותל המערבי בלילות.
נמנה עם פעילי ואנשי האצ"ל, ובתקופת המצור על ירושלים בשנת 1948, התנדב ב"מרכז המפקד לשירות העם". באותה שנה נמנה עם מייסדי תנועת החרות, ושימש גם כחבר המועצה הארצית וכמועמד מטעמה לכנסת השלישית.
בשנת 1958, לאחר מבצע סיני עזב את תנועת החרות, וייסד את תנועת "איחוד לאומי" שפעלה למען הספרדים ובני עדות המזרח, והיה מועמד במקום השני מטעמה בריצה לכנסת הרביעית. כן עמד בראש הרשימה למועצה המקומית בחולון מטעם התנועה.
בשנת 1963 נמנה עם מקימי התנועה הפוליטית "אחוה", שאיחדה תחתיה נציגים מרשימות בלתי תלויות ברשויות המקומיות, לצד רוברט חיים, דוד חכם, חיים אשר ועוד.
בשנת 1967, בפגישה עם נשיא המדינה זלמן שזר, קרא למנות בממשלה שר לענייני ירושלים, וכן דרש מהנשיא לפרסם מנשר שבו הוא קורא לצמצום הפערים בישראל, אך האחרון סירב.
עמנואל התגורר רוב ימיו בחולון, ושימש במשך שנים רבות כמורה בתיכון. במהלך חייו פעל לצמצום הפערים בין העדות, ולמיזוג שלהן. הוא עמד על הפערים הקיימים בין תושבי הפריפריה לשאר תושבי הארץ, בחינוך, בדיור, ברמת החיים ובתרבות. לדידו, היה צריך לחולל מהפכה תרבותית בישראל, ובמקום התרבות האירופית להחיל בה את התרבות המזרחית ברוח התנ"ך.
הלך לעולמו ב-20 בנובמבר 2006.

תנועת ישראל הצעירה

בשנת 1961 לערך ייסד את תנועת "ישראל הצעירה" שמטרתה ייצוג עדות המזרח וצמצום הפערים בישראל. אחד מהמניעים להקמת התנועה היה הספר המהפכה האשכנזית של קלמן כצנלסון, ובשיאה כללה התנועה 25 חברי מרכז, תנועת נוער בחולון, ו-150 חברי מועצה ב-11 סניפים ברחבי הארץ, בהם ראש מועצת ראש העין שלום מנצורה, וראש המועצה ביבנאל. בשנת 1965 עמד בראש הרשימה בריצה לכנסת ולעשר רשויות מקומיות. בעזרת תנועה זו קידם שוויון עדות בישראל, באמצעות מחאות ופעילות ציבורית. בשנת 1977 התאחדה הרשימה עם רשימת "חופש - חזית פועלים ושכונות", ועמנואל הוצב במקום הרביעי בריצה לכנסת.

חיבוריו

עמנואל פרסם מאמרים רבים בעיתונות העברית בנושאים מדיניים, חינוכיים, חברתיים ותרבותיים. כן הוציא לאור את החוברת "הידען חולון-בת ים" מדי תקופה.
שנטילי

היסטוריה

ראשיתה של העיירה בכפר קטן שנבנה על הדרך המובילה לטירת שנטילי לאחר שהדרך הוקמה על ידי לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה בשנת 1673. בנו, אנרי ז'ול דה בורבון קונדה הקים בכפר את כנסיית נוטרה דאם בשנת 1692. תושבי הכפר הראשונים היו עובדי בתי המלאכה אשר נתנו שירותים לטירה, ומשרתי הטירה. נכדו של לואי השני, לואי הנרי, דוכס בורבון נחשב למייסד העיר, ותכנן את רחובותיה הראשונים. לאחר הקמת עוברות טירת שנטילי בשנת 1721 נבנו בכפר בתים עבור שומרי הטירה בין השנים 1730 - 1733.
במחצית השנייה של המאה ה-18 החלה להתפתח בכפר תעשיית ייצור התחרה, אשר לימים זכתה לשם תחרת שנטילי.
כיום עיקר כלכלת העיירה מתבססת על התיירות.
פיגועי א-סווידא

מהלך הפיגועים

בשעות הבוקר המוקדמות של ה-25 ביולי 2018 יצאה קבוצה גדולה של אנשי המדינה האסלאמית ממובלעת של הארגון, מצפון-מזרח לעיר א-סווידא שבדרום סוריה, לעבר העיר ופרבריה. בשעה 04:30 תקפו מספר קבוצות של פעילי הארגון את הכפרים אלשבכי, אלשריחי, ראמי, ע'יצ'ה חמאיל, טרבא, אלכסיב, תימא ודומא שבין המובלעת לבין העיר. הקבוצות חומשו בנשק קל, מקלעים וחגורות נפץ. נוסף על כך, כוח צלפים ומרגמות של הארגון התמקמם בין הכפרים כדי לסייע באש לפעילים. המתקפה נתקלה בהתנגדות עזה מקרב תושבי הכפרים ולוחמי המיליציות המקומיות, שהסבו לפעילי הארגון אבידות ניכרות.
במקביל, בין השעות 05:00–07:00 תקפו אנשי הארגון את העיר א-סווידא עצמה. התוקפים נכנסו לעיר ברכיבה על אופנועים, תוך כדי ירי מנשק קל לעבר עוברי אורח. ארבעה מהמחבלים, שנשאו על גופם חגורות נפץ, התפוצצו בשוק הירקות, בכיכר אלמשנקה, בכיכר אלנג'מה ובשכונת אלמסלח.
בלילה שבין ה-26 ל-27 ביולי המשיך דאעש בתקיפת המרחב הכפרי שמצפון-מזרח לא-סווידא, וביצע ירי ארטילרי לעבר הכפרים.
במהלך המתקפה, חטפו פעילי הארגון 36 נשים. ארבע מהן הצליחו לברוח ושתיים נהרגו. ב-28 ביולי דווח כי הארגון מנהל מגעים עם משפחות החטופות, אך הדרישות אותן הציב מופנות לעבר המשטר הסורי. ב-29 ביולי יצא סרטון בן 22 שניות בו נראית אחת החטופות קוראת לנשיא סוריה, בשאר אל-אסד, לשחרר את כל פעילי המדינה האסלאמית העצורים ולחדול את המבצע הצבאי נגד הארגון באגן הירמוך.

תוצאות

לפי המרכז הסורי לזכויות אדם, בפיגועים נהרגו 258 אנשים, מתוכם 142 אזרחים ו-116 לוחמים שניסו לבלום את הפיגועים. בנוסף לכך, 63 פעילי המדינה האסלאמית נהרגו בפיגועים, בהם 7 מחבלים מתאבדים. ב-31 ביולי שחרר הארגון 22 נשים מתוך החטופים, בתמורה להעברת מאות מלוחמיו מאגן הירמוך למובלעת הארגון שבמדבר הסורי.
ב-1 באוגוסט ביצעו אנשי המדינה האסלאמית התקפה נגד שדה התעופה הצבאי ח'לח'לה, בה לטענתם הושמדו שני מטוסי קרב ושישה כלי טיס בלתי מאוישים.
ב-2 באוגוסט הוצא להורג מהנד ד'וקאן אבו עמאר, סטודנט בן 19 שהיה בין החטופים. בסרטון ההוצאה להורג הוא אמר כי זו התוצאה של כישלון המשא ומתן לפינוי פעילי הארגון למדבר הסורי, וכי אם דרישות הארגון לא ייענו, יוצאו להורג שאר החטופים. ב-5 באוגוסט דווח כי ארגון המדינה האסלאמית עדיין מחזיק בשבי 14 נשים ו-16 ילדים וילדות.
היטושי אשידה

ראשית חייו

אשידה נולד בעיר פוקוצ'יאמה שבמחוז קיוטו, ולמד משפט אזרחי צרפתי באוניברסיטת טוקיו. לאחר סיום לימודיו החל אשידה לעבוד במשרד החוץ, והמשיך לעבוד שם במשך עשרים שנה.
הוא קיבל מושב בבית הנבחרים של יפן ב-1932, בתור נציג מפלגת ריקן סייוקאי. הוא תמך באיצ'ירו הטויאמה ובסיעתו השמרנית, שהובילה להתפצלות מהמפלגה ב-1939.
לאחר מלחמת העולם השנייה, זכה אשידה פעם נוספת במושב בבית הנבחרים, הפעם בתור נציג המפלגה הליברלית, שהתאחדה תוך זמן קצר עם המפלגה הפרוגרסיבית של קיג'ורו שידהרה, ויחד יצרו את המפלגה הדמוקרטית. אשידה נבחר לנשיא המפלגה החדשה, והתמנה לתפקיד שר החוץ בממשלתו הסוציאליסטית של טצו קאטיאמה ב-1947.

ראש הממשלה

אשידה התמנה לתפקיד ראש ממשלת יפן ב-1948, והנהיג ממשלת קואליציה של דמוקרטים וסוציאליסטים. כהונתו הסתיימה שבעה חודשים לאחר שהחלה בשל הסתבכותם של שניים משרי ממשלתו בפרשיית שחיתות, שלאחר מכן הביאה להתפטרות כל הממשלה. עשר שנים לאחר מכן, זוכה אשידה מכל חשד למעורבות בפרשייה.
יעקוב חנא

קורות חיים

יעקוב חנא נולד בראמה שבגליל למשפחה ערבית-נוצרית, בנם של רופא ושל מורה לביולוגיה. גם סבו ושלוש אחיותיו הם רופאים, ודודו ד"ר נביל חנא הוא מפתח תרופות בכיר.
בשנת 1998 התחיל לימודי תואר ראשון ברפואה באוניברסיטה העברית, אותם סיים בהצטיינות יתרה בשנת 2001. במקביל להמשך לימודי הרפואה, התחיל דוקטורט באימונולוגיה. הוא סיים את לימודיו בשני החוגים בהצטיינות בשנת 2007, והחליט להתמיד בקריירה מדעית. בשנת 2011 השלים פוסט-דוקטורט במעבדה של פרופ' רודולף יאניש למחקר ביו-רפואי ב-MIT בנושא פלוריפוטנטיות (היכולת של תא להתמיין לכל תא אחר) של תאי גזע ותכנות מחדש תאי. זמן קצר אחרי שסיים את הפוסט דוקטורט שלו, הוא הצטרף לסגל מכון ויצמן למדע כחוקר ראשי במעבדה משלו.
בשנת 2013 זכה חנא בפרס רפפורט ובפרס קריל לחוקרים צעירים מטעם קרן וולף, על מחקריו בתחום תאי הגזע. בשנת 2014 נכלל ברשימת 40 המדענים הצעירים המבטיחים בעולם מטעם כתב העת המדעי Cell.

מחקריו

רוב המחקר המדעי של חנא עוסק בתכנות מחדש של תאים, ובתאי גזע מושרים - תאים שהוחזרו למצב הראשוני שלהם, ולפיכך, הם יכולים להתמיין לכל סוגי התאים.
בתחילת הפוסט-דוקטורט שלו, בשנת 2007, הוא ביצע מחקר שהוכיח שניתן לרפא אנמיה חרמשית בעכברים באמצעות תאי גזע מושרים. גם בהמשך הפוסט-דוקטורט שלו הוא פרסם מחקרים רבים שנוגעים בתחום, ובפרט מחקרים שעוסקים בתכנות מחדש של תאים.
עם חזרתו לארץ ופתיחת מעבדתו בשנת 2011, הוא המשיך למקד את מחקריו בתחום תכנות מחדש של תאים בוגרים לתאי גזע מושרים. בשנת 2011, חנא ומספר חוקרים אחרים גילו שאנזים בשם UTX מופעל כל פעם שמתחיל תהליך יצירת תאי הגזע, והוא עוזר להחזיר תאים למצבם הראשוני. בנוסף, לאחר שהונדסו עכברים ללא היכולת לייצור האנזים UTX, החוקרים גילו שהעכברים עקרים. ממצא זה מצביע על כך שהאנזים משחק תפקיד משמעותי בתהליך יצירת תאי המין, שדומה מאוד לתהליך יצירת תאי הגזע המושרים.
בסוף שנת 2013, חנא וחברי קבוצת המחקר שלו גילו דרך לייצב תאי גזע מושרים, כלומר - לעצור את תהליך ההתמיינות שלהם במשך זמן רב. הם השתילו את תאי הגזע האנושיים שהם יצרו לתוך עובר של עכבר, וגילו שתאי הגזע האנושיים השתלבו עם תאי העכבר. בכך הם הוכיחו שתאי הגזע שיצרו נמצאים במצב הראשוני ביותר.
בשנת 2014, חנא וצוות מדענים מאוניברסיטת קיימברידג' הצליחו להפיק תאי גזע שמקדימים ליצירת תאי מין. בתאים אלו, יכולת ההתמיינות לכל סוגי התאים האחרים טובה בהרבה מתאי הגזע שנוצרו במחקרים קודמים. בנוסף, באותו מחקר החוקרים גילו גן בשם Sox17, שאחראי על תהליך התכנות מחדש של תאי הגזע בבני אדם, ולא בעכברים.
שירו של אבא

שירו של אבא (מוכר גם כ"ייבנה המקדש") הוא שיר מאת נעמי שמר, אשר חיברה גם את לחנו. נכלל בקובץ שיריה כל השירים שראה אור ב-1967. זכה לביצועים על ידי הזמרים נחמה הנדל, שולי נתן וביני לנדאו. שמר כתבה את השיר לזכר אביה החלוץ מאיר ספיר, שנהג לשיר שירים בנושא בית המקדש.

פרקי השיר

השיר מבטא תקווה להקמת  בית מקדש שלישי בהר המוריה. לפי השיר כל צעד שנעשה לעבר בניית בית המקדש, קטן ככל שיהיה, הוא משמעותי וחשוב. האבן והעץ שחצב ונטע האדם הבודד מצטרפים למכלול האבנים והעצים שחצב ונטע הקולקטיב. כך, כאשר כל אדם מקדיש את עצמו ונותן את חלקו, מוגשמות התקוות והכיסופים העתיקים והמתוקים של עם ישראל. מושא השיר, בית המקדש, הוא קשה לפספוס: האבן בבית הראשון היא אבן לבניית המקדש, העץ בבית השני הוא עץ ארז ממנו נבנה הבית הראשון, ההר של הבית השני הוא ללא ספק הר המוריה ולבסוף בבית השלישי מתייחסים אל תקווה בת שנות אלפיים, התקווה לבניית בית המקדש מחדש מאז חורבנו, לפי אלפיים שנה.
יש המייחסים לשיר משמעות אוניברסלית יותר, המייצגת את החשיבות הכלל אנושית והכלל לאומית של העשייה היומיומית, שלעיתים קשה על האדם. המשוררת מוסרת כי מעשי החולין, שנראים כפשוטים וקטנים, מצטברים לבסוף לכלל מעשה יצירה גדול, המממש את המאוויים הציבוריים והפרטיים. במובן הזה מתקשר השיר לפתגם החזל"י: "לא עליך המלאכה לגמור ואין אתה בין חורין להיבטל ממנה". 
השיר המחורז כולל שלושה בתים ופזמון, שבו חוזרות המילים: "ייבנה המקדש".
הבית הראשון מספר על חציבה של אבן בהר. הדובר טוען כי האבנים יהיו חומר גלם לבניית בניין נשגב, כבמסורת היהודית - "מקדש" - שהקמתו הייתה משאת נפשם של דורות.
הבית השני מספר על נטיעת ארז בהר, "מקום דרדר". הדובר חוזה שמכלל העצים "ייבנה" ההר; הוא ייבנה בעצים הנטועים בו.
הבית השלישי מספר על שירה, הדובר או הדוברת פונים אל מאזינם ומבקשים ממנו לשיר; תכונות השיר כביכול סותרות זו את זו; הוא "שיר חדש", והוא גם "עתיק":
"אִם לֹא שַׁרְתָּ לִי שִׁיר עֲדַיִן,

שׁירה לִי מִזְמוֹר חָדָשׁ
 
שֶׁהוּא עַתִּיק מִיַּיִן וּמָתוֹק מִדְּבַשׁ
 
שִׁיר שֶׁהוּא עַתִּיק מִיַּיִן וּמָתוֹק מִדְּבַשׁ
 
שִׁיר שֶׁהוּא כְּבֵן אַלְפַּיִם וּבְכָל יוֹם חָדָשׁ"
הארי שירר

חיים פרטיים

שירר נולד בשנת 1943 בלוס אנג'לס לדורה ומאק שירר, זוג מהגרים יהודים מאוסטריה ופולין. שירר למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובאוניברסיטת הרווארד.
בשנים 1974-1977 היה נשוי לפנלופה ניקולאס. משנת 1993 ועד היום נשוי שירר לזמרת וכותבת השירים ג'ודית אוון.

קריירה

שירר החל את הקריירה שלו כילד, כשחקן בסרטי קולנוע בשנות החמישים ובתוכניות רדיו. שירר שיחק גם את פרנקי בפיילוט של קומדיית המצבים "השאר זאת לביוור". 
בהמשך היה שותף בקבוצה קומית בשם "The Credibility Gap" עימה עבד בתחנות הרדיו KRLA 1110 וב- KPPC-FM. בשנים 1979-1980 עבד שירר ככתוב וכשחקן בצוות הקבוע של התוכנית סאטרדיי נייט לייב.
משנת 1983 משמש שירר כמנחה של תוכנית רדיו קומית בתחנת הרדיו KCRW. 
בשנת 1984 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של רוב ריינר "ספיינל טאפ" אשר עסקה בלהקה בדיונית בה הוא שיחק באסיסט בשם דרק סמולס.
משנת 1988 ועד היום שירר מדבב באופן קבוע דמויות רבות בסדרת האנימציה "משפחת סימפסון" אשר כוללים, בין היתר את מונטגומרי בורנז, ואילון סימתרס, נד פלנדרס, הכומר לאבג'וי, ד"ר היברט, לני לנארד, קנט ברוקמן, גיל, רייניר וולפקאסטל, סקראטצ'י, קאנג, ד"ר מרווין מונרו, אלוהים ואת ג'בדיה ספרינגפילד. ב-14 במאי 2015 הודיע שהוא עוזב את הסדרה. ב-7 ביולי אותה שנה הוא חזר לתוכנית אחרי משא ומתן עם מפיקי התוכנית.
בשנת 1993 שיחק בתפקיד אורח בסרט "עולמו של וויין 2" ובשנת 1998 שיחק בתפקיד אורח בסרט "גודזילה". בשנת 2017 שיחק בסרט "ממזרים" לצד אוון וילסון. 
לאורך השנים כתב שלושה ספרים.
אולף השלישי, מלך נורווגיה

חייו

אולף היה בנם של האראלד השלישי ושל תורה תורברגסדאטר. הוא הצטרף לאביו בפלישתו לאנגליה ב-1066. כשהתנהל קרב גשר סטמפורד היה אולף בן 16. הוא נשאר בספינות של צי הפלישה שעגנו על החוף ולא השתתף בלחימה. לאחר התבוסה הנורווגית, הוא הפליג עם שארית הצבא הנורווגי המוכה בחזרה לאורקני, שם הם העבירו את החורף. רק בקיץ 1067 הם שבו לנורווגיה.
לאחר מותו של אביו חלק אולף את המלוכה עם אחיו מגנוס השני, שהוכתר כמלך שנה קודם לכן. ב-1069 מת מגנוס ואולף היה למלך היחיד של נורווגיה.
במהלך תקופת מלכותו התנסתה האומה הנורווגית בתקופה ממושכת ונדירה של שלום. הוא ויתר על כל גישה תוקפנית במדיניות החוץ והגן על שלומה של הממלכה באמצעות הסכמי שלום ונישואים פוליטיים. בתחום מדיניות הפנים הוא שם את הדגש על בניין מבנה הכנסייה ועל מודרניזציה של הממלכה. המודרניזציה התבטאה בין השאר בארגון מחדש של שומרי ראשו ובאמצעים שננקטו להפיכתם של ערי מפתח, במיוחד ברגן, למקום מגורים מלכותי ולמקום משכן הבישוף. מקובל לחשוב שאולף ייסד את ברגן ב-1070.
התבוסה הקשה שספג אביו של אולף ב-1066, פיתתה את סוון השני, מלך דנמרק להתכונן למתקפה על נורווגיה. סוון לא ראה יותר את עצמו כבול להסכם הפסקת האש שנחתם עם האראלד ב-1064, שכן הסכם זה היה תקף רק לתקופת חייהם של שני המלכים שחתמו עליו. אולף כרת שלום עם סוון ונשא לאישה את בתו, אינגריד. מאוחר יותר, נישאה אחותו-למחצה של אולף לבנו של סוון, לימים אולף הראשון, מלך דנמרק. אף על פי שהיו כמה התקפות על אנגליה על ידי כוחות דנים, שרר שלום בין דנמרק לבין נורווגיה. אולף גם כרת ברית שלום עם ויליאם הראשון, מלך אנגליה.
אולף שינה את מערכת היחסים של המלוכה עם הכנסייה בהשוואה לזו של אביו. האראלד השלישי קרא תיגר על הארכיבישופות של ברמן ועל סמכותה כלפי הכנסייה הנורווגית. אולף הכיר בסמכות זו במלואה. ניתן להסביר גישה פייסנית זו בשיקולים פוליטיים. אולף גם עסק בשינויים במבנה הארגוני של הכנסייה. עד לתקופתו היו הבישופים חלק מחצר המלכות והם נסעו עם המלך ברחבי הארץ כדי לדאוג לעניינים הכנסייתיים, הרוחניים, בעוד שהמלך דאג לנושאים הגשמיים. הבישופים ישבו באוסלו, נידארוס (טרונדהיים) ובברגן. אולף גם יזם את בנייתן של כנסיות, כולל כנסיית המשיח בברגן, וקתדרלת נידארוס בטרונדהיים.
אולף גם חיזק את מעמד המלוכה והקים מערכת של גילדות בנורווגיה. ישנן עדויות על כך שממשלתו של אולף חוקקה חוקים בהיקף נרחב והעלתה אותם על הכתב.
אולף השלישי מת ממחלה ב-22 בספטמבר 1093. הוא נקבר בקתדרלת נידארוס. מנישואיו לאינגריד לא נולדו צאצאים, אך בנו הבלתי חוקי, מגנוס השלישי ירש אותו ובכך המשיך את שושלתו.
בשנת 1225 לערך, כתב סנורי סטורלוסון סאגה על אולף במחזור העולם, החיבור ההיסטורי על מלכי נורווגיה.
Se Acabó El Amor

רקע והפקה

השיר נכתב על ידי רמון לבדו מרטינז ואברהם מטאו, והוא הופק על ידי ג'מבו, סיני ויורגי וטיני ואוניל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה של השיר צולם ב-8 במרץ 2018, תחת חסותם של סרטי יוניברסל בהוליווד, לוס אנג'לס, בבימויו של דניאל דוראן.
משה זבולון מרגליות

הרב משה זבולון מרגליות (ה'תרי"א, אפריל 1851 - ז' באלול ה'תרצ"ו, 25 באוגוסט 1936) היה רב וראש ישיבה אורתודוקסי אמריקאי ממוצא פולני. רבה של בוסטון ושל קהילות אחרות בארצות הברית. חבר הנהלת עזרת תורה ונשיא הכבוד של אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה. מראשי ישיבת רבי יצחק אלחנן.

ביוגרפיה

נולד בעיר קרוז' שבליטא. בצעירותו למד אצל דודו ר' דוד מקרוז' שהיה רבה של מרץ', אחר כך היה עוזרו של הרב שמחה הלוי הורוויץ, רבה של קרוז'. בגיל 25 נסע לביאליסטוק למד מפי רבי יום טוב ליפמן הלפרין, אצלו עשה שימוש חכמים ועל ידו נסמך לרבנות. לאחר נישואיו היה מתלמידיו של רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה. התמנה כמו"צ במרץ' למשך שנה, ואחר כך התמנה כרבה של סלובודקה שבמחוז סובאלק , משרה בה נשא כשתים עשרה שנים.
בהמשך היגר לארצות הברית והיה רב בכמה קהילות ועסקן ציבורי. בין השנים 1889–1906 כיהן במשרת "הרב הכולל" של בוסטון, וב-1906 העביר את משרתו לרב גבריאל זאב מרגליות (שלא היה קרוב משפחתו) ועבר לכהן כרב קהילת ישורון ברחוב 85 במזרח ניו יורק, שנחשבה אז לקהילה עשירה ומבוססת ומנתה כאלף בתי אב
במקביל כיהן כנשיא המשרד הניו יורקי של מוסדות ארץ ישראליים רבים: מפעלי הצדקה המאוחדים של ירושלים, תלמוד תורה וישיבת עץ חיים, בית החולים ביקור חולים, ובית החולים לחשוכי מרפא.
בנו, הרב שלמה זלמן מרגליות נסע ללמוד בישיבות אירופה, ואחרי חזרתו לארצות הברית שימש כדרשן בקליבלנד. הוא נהרג בתאונת דרכים בט"ז בתמוז ה'תרע"ז, 6 ביולי 1917 ונקבר בבית הקברות הר הכרמל בניו יורק.
הרב משה זבולון מרגליות נפטר בניו יורק בז' באלול ה'תרצ"ו, 25 באוגוסט 1936. נקבר אף הוא בבית הקברות הר הכרמל.

הנצחתו

לרגל יום הולדתו ה-75 בשנת 1927 הקדישה הנהלת ישיבת רבינו יצחק אלחנן על שמו, אגף חדש לישיבה שנקרא "בית מדרש למורים אורתודוקסים על שם רמ"ז מרגליות" לאחר פטירתו בשנת 1936, הוקמה בשנת 1937 ישיבה על שמו בשם ישיבת רמ"ז .