מספר 23

עלילה

גיבור הסרט הוא וולטר ספארו, שלפרנסתו תופס בעלי חיים. ביום הולדתו הוא נקרא לתפוס כלב, ולאחר מרדף הוא מאבד אותו בבית קברות. אשתו, אגת'ה, קונה לו ליום הולדתו ספר הנקרא "המספר 23" מאת "טופסי קרטס". ספארו קורא את שני הפרקים הראשונים של הספר, ומגלה נקודות דמיון רבות בינו לבין הדמות הראשית, פינגרלינג. אט אט, הוא מתחיל לפתח אובססיה לגבי המספר 23. הוא מגלה את המספר במקומות שונים וחולם עליו. הוא מנסה לחקור לגבי מקור הספר, ומגלה שהמחבר הוציא אותו בעצמו וכי זה ספרו היחיד. ספארו חולם שכמו גיבור הספר הוא רוצח את בת זוגו. הוא נוסע למלון ומבקש לשכור את חדר 23, ובו הוא ממשיך לקרוא ומגלה שהספר מסתיים בפרק 22. בפרק זה, גיבור הספר מתלבט אם להתאבד בקפיצה מהמרפסת. למחרת ספארו רואה מחלון המלון את הכלב שברח לו, ושוב הוא רודף אחריו לבית הקברות. הוא יורה בו חץ הרדמה ואז פוגש כומר ואת גנן בית הקברות שאומרים לו שהכלב שוהה לעיתים קרובות לבית הקברות ויושב ליד הקברים, ובמיוחד ליד זה של לורה טולינס, קורבן רצח שגופתה מעולם לא נמצאה. הוא מוצא ידיעה בעיתון אודות פרשת הרצח, שדומה גם היא לעלילת הספר. ספארו נוסע לבית הכלא על מנת לפגוש את הרוצח, בו הוא חושד שכתב את הספר תחת שם עט. הרוצח טוען שלעולם לא היה עושה דבר כזה, ולא היה בוחר שם כמו "טופסי קרטס", שנשמע כמו "טופ סיקרטס" (סודות כמוסים).
בנו של ספארו, רובין, מגלה כתובת בצדו האחורי של הספר, והם שולחים אליה 23 חבילות, כדי לתפוס את הסופר מחוץ לביתו. טופסי קרטס נבהל בראותו את ספארו, טוען שספארו אמור להיות מת, ומתאבד בחיתוך צווארו. אגת'ה מוצאת תעודה מזהה של מוסד פסיכיאטרי שבה מזוהה האדם כדוקטור סיריוס לירי והולכת למוסד. היא מגיעה למשרדו של לירי, שבו היא רואה חישובים עם המספר 23 על הקירות וקופסה עם שמו של וולטר.
באותה עת וולטר ורובין ממשיכים לבחון את הספר ומוצאים הודעות מוצפנות ובעקבותיהן הם הולכים לפארק קזנובה. הם יורדים בגרם מדרגות שמכונה "מדרגות לגן העדן", ובתחתיתו הם חופרים באדמה ומוצאים שלד. כשהם חוזרים לשם עם שוטר הם מגלים שהעצמות נעלמו. אגת'ה מגיעה לשם והם נוסעים לביתם ובדרך הם רואים את הכלב על הכביש. וולטר מנסה לדרוס אותו, ובסוף אגת'ה תופסת את ידו והוא עוצר רגע לפני פגיעה. כשהיא נוגעת בו הוא רואה שיש אדמה על היד שלה.
בבית הוא מתעמת אתה ומאשים אותה בגניבת העצמות ובכתיבת הספר. היא מודה שהעבירה את העצמות כדי להגן עליו, מפני שלטענתה הוא כתב את הספר בעצמו. היא מראה לו את תוכן הקופסה שמצאה במוסד הפסיכיאטרי: קומיקס על בלשים, כתב היד של "המספר 23" עם שמו של וולטר עליו וסקסופון, הכלי שבו מנגן פינגרלינג בספר. כמו כן, היה בקופסה צמיד רגל שהיה שייך ללורה טולינס.
ספארו חוזר למלון ותולש את הטפט מהקיר, ומגלה שכתוב על הקיר הפרק ה-23 של הספר. בפרק מוסבר שהסיפור היה וידויו של וולטר והוא נזכר בהתאבדות אביו אחרי מות אמו. וולטר אהב את לורה טולינס ופיתח אובססיה למספר 23 בעקבות הופעתו בפתק ההתאבדות של אביו. הוא הזהיר את טולינס מפני המספר 23 לאחר שהיא התחילה לשכב עם המרצה שלה. הם התעמתו והוא רצח אותה וקבר אותה בפארק. המרצה של טולינס נכנס לחדר שבו נרצחה, הרים את הסכין, השאיר עליו את טביעות האצבעות שלו וידיו הוכתמו מהדם. הוא הואשם ברצח והורשע. וולטר הלך למלון, כתב בחדר 23 את הספר ואת הפרק האחרון הוא כתב על הקיר. בסוף הכתיבה הוא קפץ מהמרפסת. הוא נשאר בחיים אך נפצע באורח חמור ואיבד את הזיכרון. במוסד הפסיכיאטרי שבו אושפז, ד"ר לירי הדפיס את הספר שכתב ספארו ופיתח בעצמו אובססיה למספר 23. בצאתו של ספארו מהמוסד הוא פגש את אגת'ה.
וולטר מסגיר את עצמו למשטרה, המרצה של לורה טולינס משתחרר וגופתה מובאת לקבורה. למרות שהוא נשלח למאסר, וולטר מרגיש אופטימי. הוא חושב שהושג צדק, אך נדמה כי בריאותו הנפשית עדיין מעורערת. בסוף הסרט מוצג חלק מפסוק 23 בפרק ל"ב של ספר במדבר: "ודעו חטאתכם אשר תמצא אתכם".