google/wiki40b huggingface dataset:
דוכסות סקסוניה-אלטנבורג

גאוגרפיה

הדוכסות הייתה אחת מהמדינות הקטנות ביותר של הקיסרות הגרמנית, עם שטח של 1,323 קמ"ר ואוכלוסייה של 207,000 (1905), מתוכם התגוררו כחמישית האוכלוסייה בבירה אלטנבורג. שטחה של הדוכסות היה מורכב משני שטחים שהיו מופרדים על ידי שטח השייך לנסיכות רויס. כלכלתה התבססה על חקלאות, ייעור, ותעשייה זעירה.

בית וטין

בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה. בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. לאחר מותו של פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בנו של יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה הדוכסות בין אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.

הקמה ראשונה

יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג בחר את מקום מגוריו באלטנבורג, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג. הדוכסות הייתה עצמאית לחלוטין, ואף היה לה זכות הצבעה ברייכסטג.
לאחר מותו של פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא יורשים, חולקה הדוכסות בין דוכסות סקסוניה-ויימאר לדוכסות סקסוניה-גותה, אולם, ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את החלק הגדול יותר, מכיוון שהיה צאצא של אליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג שציווה שהיא תירש את הנחלה בהיעדר יורשים זכרים. בעקבות כך הפכה הדוכסות לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג.

הקמה שנייה

בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג.
הדוכסות הייתה מונרכיה חוקתית של ממשלה עם פרלמנט המורכב משלושים חברים, שנבחרו על ידי הגברים משלמי המיסים, שהינם מעל גיל 25.
במלחמת אוסטריה-פרוסיה תמך ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג בפרוסיה, ולאחר מכן הצטרף לקונפדרציה הצפון גרמנית.
בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת פרוסיה-צרפת, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.

פירוק הדוכסות

לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג להתפטר, ובתחומי הדוכסות הוקמה המדינה החופשית סקסוניה-אלטנבורג שהצטרפה בשנת 1920 למדינת תורינגיה.
כל הקלפים

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי עפרה חזה והופק על ידי יזהר אשדות, בדומה לשאר שירי האלבום ימים נשברים. בנוסף לכך, הצליח השיר להיכנס אל המקום ה-23 במצעד שירי סוף השנה של רשת ג'.
ב-5 באפריל 2000, יצא אלבום האוסף מנגינת הלב, בו נכלל השיר.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של כאן מוזיקה ב-24 באוקטובר 2011. בתחילת הקליפ, ניתן לראות מסכת שבט אינדיאנית מונחת על ערמת חציר. בהמשך, ניתן לראות את חזה מתיישבת, תוך שהיא שרה את השיר.
הקליפ נלקח מתוך תוכנית הטלוויזיה הישראלית "זהו זה!".
מריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג

ביוגרפיה

מריה תרזה נולדה ב-22 במרץ 1956 בעיר מארינאו במחוז הוואנה שבקובה. אביה הוא חוסה אנטוניו מסטרה אי אלווארס ואמה היא מריה תרסה באטיסטה אי פאלה. משפחת מסטרה היא משפחה ממוצא ספרדי בעלת שורשים עתיקים עד פרננדו הראשון, מלך לאון. בשנת 1830 עברה המשפחה לקובה. גם מצד אמה היא נצר למשפחה ספרדית אצילית ועתיקה, משפחת בטיסטה. סבא רבא שלה מצד האם היה לוריאנו פאלה גוטיירז אשר היה איש עסקים עשיר שהחזיק ברשותו בנקים וטחנות סוכר. עם פרוץ המהפכה הקובנית ב-1959, נמלטה המשפחה מקובה, ומרבית נכסיה הוחרמו בידי המהפכה. 
המשפחה התיישבה בניו יורק, ומריה תרזה למדה בבית הספר מרימונט (Marymount School) ולאחר מכן בבית הספר הצרפתי בניו יורק (Lycée Français de New York). לאחר מכן החלה ללמוד מדעי המדינה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ. במהלך לימודיה, היא נפגשה עם אנרי, נסיך לוקסמבורג, בנו של שליט לוקסמבורג הדוכס הגדול ז'אן אשר היה גם כן סטודנט למדעי המדינה. במשך ארבע שנים הם ניהלו לעיתים קרובות על מחקרים דומים ועבדו באותן קבוצות לימוד. ב-1980 סיימו שניהם תואר ראשון במדעי המדינה, וב-14 בפברואר 1981 הם נישאו. ב-7 באוקטובר 2000 התפטר מתפקידו אביו של אנרי והוריש את התואר לאנרי. מריה תרזה קיבלה את התואר "הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג".
כחלק מתפקידיה, משמשת מריה תרזה כנשיאת הצלב האדום הלוקסמבורגי. היא פעילה במסגרת UNICEF, וכחלק מפעילתה ביקרה ב-2007 בברזיל, שנה לאחר מכן בסין, ושנה לאחר מכן בבורונדי. היא חברה במועצת הכבוד של הוועד הפאראלימפי הבינלאומי. באוקטובר 2016 קיבלה הדוכסית הזמנה להצטרף למועצת הפטרונים הבינלאומית החשובה של האוניברסיטה האסייתית לנשים (AUW) בצ'יטגונג, בנגלדש.
שפת אמה של מריה תרזה היא ספרדית. מכיוון שגדלה בניו יורק היא דוברת גם אנגלית, ומכיוון שלמדה בשווייץ היא דוברת גם צרפתית, גרמנית ואיטלקית. לאחר נישואיה לאנרי היא למדה גם לוקסמבורגית.

תואר

תארה הרשמי הוא "הוד מעלתה המלכותית הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג". היא מחזיקה בשלל עיטורי כבוד ממדינות שונות ברחבי אירופה. בין היתר היא מפקדת עליונה במסדר לאופולד הבלגי, ואבירת מסדר הפיל הדני.
האופרה הממלכתית של בוואריה

האופרה הממלכתית של בוואריה (בגרמנית: Bayerische Staatsoper) היא להקת אופרה במינכן, אחת מלהקות האופרה הראשונות במעלה בגרמניה ובעולם, הקיימת מאז 1653. התזמורת שלה היא התזמורת הממלכתית של בוואריה.
הלהקה מופיעה בפרינצרגנטנתיאטר, שנבנה בראשית המאה ה-20 ומזכיר את תיאטרון ביירוית, שנבנה לפי הנחיותיו המפורטות של וגנר ובתיאטרון קוויליה, שנבנה בשנות ה-30' של המאה ה-18 ומתואר על ידי Beauvert כ"פנינת רוקוקו", אך בית הקבע של להקת האופרה הבווארית הוא התיאטרון הלאומי, בכיכר מקס-יוזף.
התיאטרון הראשון, שנבנה בהזמנת המלך מקסימיליאן הראשון ונפתח ב-1818 בהצגת Die Weihe מאת פרדיננד פרנצל, עלה באש בשנת 1823. הוא שוחזר ונפתח מחדש בשנת 1825. בתיאטרון זה, השני, בעיצובו של קרל פון פישר, שולבו תווים אופייניים לסגנון היווני המחודש, כפי שאפשר לראות באכסדרת העמודים ובגמלון הגג.
בשנים הבאות הועלה בתיאטרון זה מספר רב של אופרות בהצגות בכורה, ביניהן רבות משל מלחינים גרמנים. עם אלה נמנו "טריסטן ואיזולדה" (1865); "המייסטרזינגר מנירנברג" (1868); זהב הריין (1869) והוולקירות (1870). אחרי הצגות אלה בחר ריכרד וגנר לבנות תיאטרון בביירוית ולהמשיך להציג שם.
בשלהי המאה ה-19 היה זה ריכרד שטראוס שטבע את חותמו על התיאטרון, בעיר שבה נולד בשנת 1864. אחרי שקיבל עליו משרת מנצח לזמן קצר, חזר שטראוס לתיאטרון, לכהן שם כמנצח ראשי משנת 1894 עד 1898. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה הועלו האופרות שלו Friedenst (בשנת 1938) ו"קפריצ'יו" 
בהצגות בכורה במינכן. התיאטרון שופץ אומנם וחודש במידת מה בשנת 1930, כדי ליצור שטח במה גדול יותר עם ציוד משוכלל, אבל הוא שרד עד שנהרס בהפצצה באוקטובר 1943. 
האדריכל גרהארדט גראובנר שיחזר את התיאטרון הנאו-קלאסי המקורי, על 2100 מושביו, בהתבסס על התוכניות המקוריות של קרל פון פישר. בבניין גדול קצת יותר, שרק הפואיה וגרם המעלות הראשי שלו משמרים בו את צורתם המקורית, נפתח התיאטרון ב-22 בנובמבר 1963 בהצגת "המייסטרזינגר מנירנברג" של וגנר. בתקופה שאחרי המלחמה עלו על בימתו הרבה הופעות מרשימות והצגות בכורה עולמיות.
זובין מהטה היה המנהל המוזיקלי של האופרה והתזמורת הממלכתיות של בוואריה מ-1998 עד 2006, אז החליף אותו קנט נגאנו.
אדלווייס (בירה)

היסטוריה

מבשלת קלטנהאוזן הוקמה ב-1475 בכפר קטן למרגלות הרי האלפים על ידי ראש עיריית זלצבורג דאז - יוהאן אלזנהיימר. לאחר מותו הפכה המבשלה לרכושו של נסיך הארכיבישופים של זלצבורג למשך תקופה של כ-300 שנה. לאחר מספר פעמים של חילופי בעלות, ב-1921 הפכה המבשלה להיות אחת ממבשלות היסוד של קונצרן בראו יוניון ששייך כיום להיינקן העולמית. 
קלטנהאוזן זו המבשלה הוותיקה באזור זלצבורג, ונחשבת למבשלת החיטה הוותיקה באוסטריה. למבשלה מסורת של למעלה מ-350 שנים של בישול בירות חיטה, אך המותג אדלווייס הושק רק ב-1986, ומאז הפך למוביל בשוק בירות החיטה באוסטריה וגם מצליח במדינות נוספות באירופה.

מקור השם

הבירה קרויה על שם פרח האדלווייס הגדל בהרי האלפים ומשמעותו "לבן-אצילי". בסמל הבירה חרוטים ברקע הרי האלפים.
מלחמת אתיופיה–אדאל

רקע

כאשר האימאם אחמד אבן איברהים אל-גאזי (מוכר יותר בשם אחמד גראן) הצליח להשתלט על אדאל, לאחר שהרג את סולטאן אדאל אבו בכר אבן מוחמד, הוא מינה את אחיו של הסולטאן לשעבר עומר דין לסולטאן החדש. בעקבות שליטתו של האימאם גראן באדאל הוא איחד את השבטים המוסלמים במזרחה של אתיופיה והכריז על ג'יהאד כנגד האימפריה האתיופית בראשות הקיסר דווית השני, כנקמה על הפלישה האתיופית הקודמת לאדאל ומותו של חותנו האמיר מחפוז בשנת 1517. גראן נתמך לא רק על ידי מוסלמים אלא גם על ידי הכנסייה האתיופית וביתא ישראל שהתנגדו לשלטונו של דווית השני.

המלחמה

הצבא של גראן נכנס לראשונה לאתיופיה בשנת 1529. שני הצבאות נפגשו בקרב שימברה קורה, קרב בו הפסידה אתיופיה למרות מספר החיילים הרב שלה, מכיוון שאדאל השתמשה בנשק חדיש שהגיע מבעלי בריתה העות'מאנים. לאחר הקרב הראשון וניצחון אדאל המשיך הצבא המוסלמי לתוך שטח אתיופיה, שם נערך קרב אנטוקיך. בקרב זה חיילים אתיופים רבים ברחו בגלל כלי הנשק החדישים שהפחידו אותם. ההתנגשות הבאה בין הצבאות הייתה בקרב אמבסאל ב-28 באוקטובר, ושוב צבא אדאל ניצח. שלושת הניצחונות איפשרו למוסלמים להיכנס ללב האימפריה האתיופית (רמת אתיופיה), כאן הם החלו לשרוף כנסיות רבות, כתבי קודש רבים ולאסלם את אזרחי האימפריה. צבא אתיופיה היה חלש, האתיופים לא ניסו להילחם שוב והמוסלמים שטפו את אתיופיה והגיעו עד תיגראי שבצפון. בשנת 1541 הקיסר דווית השני נפטר ויורש העצר מינאס נלקח בשבי על ידי המוסלמים. ב-1543 כוחות גרילה אתיופים ניצחו את המוסלמים, כשהם נעזרים בכוחות פורטוגזים בראשות כריסטובאו דה גאמה (בנו של הספן הנודע ואסקו דה גאמה). הפורטוגזים הביאו איתם כ-400 רובאים, והצי הפורטוגזי חסם את האזור לשיט ומנע העברת אספקה צבאית לאדאל על ידי העות'מאנים. הקרב האחרון של המלחמה היה קרב ווינה דגה שבו גראן נהרג.
אריק אלעזר

שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל ביולי 1989, התנדב ליחידת דובדבן. ביחידה עבר אלעזר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב ליחידת דובדבן כמפקד צוות, ולקח חלק במבצעים מיוחדים ולחימה כנגד הטרור הפלסטיני בשטחי יהודה ושומרון. בהמשך שימש כמפקד פלגה וכסגן מפקד היחידה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד מתקן אדם, לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד יחידת עוקץ, ופיקד עליה במהלך הלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בהמשך כיהן כמפקד בית הספר לקליעה, צליפה ולוחמה בטרור, לאחר מכן שימש כמפקד היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים, בין היתר במלחמת לבנון השנייה. בשנת 2008 מונה למפקד מרהו"ם בדרגת אל"ם, וסיים את תפקידו ב-2011, לאחר לימודים, מונה ב-2012 למפקד מחוז הצפון בפיקוד העורף. במאי 2014 הוחלט כי ימונה לנספח צה"ל בצרפת. במהלך שנת 2014 נכנס לתפקידו.
דאג בורגום

ביוגרפיה

בורגום נולד במזרח ארצות הברית, ושם גדל. סיים תואר ראשון בשנת 1978 באוניברסיטת צפון דקוטה. כשנתיים לאחר מכן, בשנת 1980, הוא סיים את לימודי התואר השני במנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד.
בורגום החל לעסוק במסחר בשנת 1983. בשנים 2001–2006 מילא תפקידים בכירים בחברת מיקרוסופט. בנוסף על כך, בוגרום שימש כחבר המועצה המייעצת לבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2008 הקים קרן פילנתרופית על שמו אשר מתמקדת בענייני נוער, חינוך ובריאות.
בשנת 2016 הכריז בורגום על כוונתו להתמודד על תפקיד מושל דקוטה הצפונית. באפריל זכה במועמדותה של המפלגה הרפובליקנית עם כ-59% מהקולות. הבחירות התקיימו ב-8 בנובמבר, ובהן בורגום זכה בכ-76% מהקולות. הוא הושבע לתפקיד ב-15 בדצמבר.
אומצה מפולפלת

אומצה מפולפלת (בצרפתית Steak au poivre) היא מנה השייכת למטבח הצרפתי ומורכבת מסטייק, לרוב פילה מיניון, המתובל ברוטב פלפל שחור. טעמו החריף של הפלפל השחור המבושל יוצר ניגוד לטעמו המתוק והעסיסי של נתח הבשר.

הכנה

את נתח הבשר טובלים במצע של גרגרי פלפל שחור, לרוב במחבת עם שמן או עם חמאה. את הסטייק צולים בחום גבוה, עד שהמעטפת שלו נהיה קשה וחמה, בעוד שמפנים הוא רך (מידת עשייה מדיום-וול). לאחר מכן מוציאים את הסטייק מן המחבת ונותנים לו להתקרר במקצת טרם הגשתו. 
המנה המכונה "Steak au poivre", מכילה בנוסף לאלה מעט קוניאק, בצלצלים, שמנת וחרדל דיז'ון. לצד המנה נהוג להגיש תפוחי אדמה מבושלים או צ'יפס. מנה זו מוגשת במסעדות צרפתיות רבות בערים הגדולות.
בארי (אי, אנטארקטיקה)

גילוי האי

האי התגלה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גראהאם שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937–1934 בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.

מקור השם

ריימיל קרא לאי על שמו של קנת בארי למפייר דבנהאם (Kenneth Barry Lempriere Debenham), בנו הבכור של פרנק דבנהאם, חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר הבריטית אל ארץ גראהאם.

לקריאה נוספת

• Ben Saul, Tim Stephens, editors Antarctica in International Law, P 269
ליפסקו

תולדות היישוב

ליפסקו נזכרת לראשונה בשנת 1589 כיישוב בבעלות משפחת אצולה, ובשנת 1613 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1868, בעקבות מרד ינואר, נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, אך זה הושב לו בהמשך.

יהודי ליפסקו

בעיר פעל האדמו"ר החסידי רבי יהודה פסח מליפסק.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שרפו את בית הכנסת המקומי, עם כ-60 יהודים בתוכו, תוך העלאה באש של בתי יהודים ביישוב. בהמשך, גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, חלקן במחנה עבודה שהוקם ביישוב.
ב-12 במאי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש. גטו זה הפך לסגור בדצמבר 1941, ובראש היודנרט שמונה בו הועמד איציק ויצמן.
ב-17 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וכל יושביו הועברו לגטו טרלוב, ממנו שולחו בהמשך למחנה ההשמדה טרבלינקה.
Derwent Cumberland Pencil Company

היסטוריה

מפעל העפרונות הראשון באנגליה נוסד ב-1832 בצפון מערב האי, במחוז קאמבריה. בקאמבריה נתגלה עוד במאה ה-14 המצבור הגדול ביותר (נכון עד היום) של גרפיט טבעי. 
מפעל זה עבר מספר בעלים, עד שנוסד תחת השם Cumberland Pencil Conpany ב-1916. החברה הוסיפה את מותג עפרונות החובבים LakeLand ב-1930, ואחריו את מותג העפרונות הצבעוניים המקצועיים Derwent ב-1938. בשנת 2007 חגג מפעל Derwent את שנתו ה-175, כשתחום התמחותו העיקרי הוא עפרונות צבעוניים לאמנים.
מפעל Derwent המשיך להחליף ידיים, ונכון ל-2008 נמצא בבעלות Acco UK (המחזיקים במותג עפרונות השרטוט Rexel). כחלק מהחלפת בעלות זו, מפעל העפרונות בקאמבריה החל מייצר את סדרת עפרונות Rexel, ללא שינוי שם המותג.
המפעל מחזיק במוזיאון העפרונות של קאמברלנד (Cumberland Pencil Museum) בקנסוויק, קאמבריה, ובו מוצגים התפתחויות ייצור העפרונות במחוז מאז המאה ה-14.

על השם

שמות המותגים הראשונים של החברה התבססו על המיקום הגאוגרפי בו מצוי המפעל הראשי. Cumberland (תרגום מילולי קאמברלנד) הוא כינוי לאזור סובב מחוז קאמבריה, בה מבוססת החברה. באותו אזור מצוי גם הנהר דרוונט, הנשפך אל ומנקז את אגם דרוונט ואזור האגמים (LakeLand).

תקנים

המפעל מייצר בתקן ISO 9001, מודל להבטחת איכות בתיכון (Design), פיתוח, ייצור, התקנה, מתן שירות ותחזוקה של המוצרים השונים. הדבר בין השאר מבטיח עקביות באיכות העפרונות ותכונותיהם, כגון הגוונים המסומנים. הניהול במפעל הוא על פי תקן נוסף, ISO 14001.
בנוסף, זכה המפעל בפרס סביבתי מאת ארגון BOSS (British Office Supplies and Services) במשך 11 שנים רצופות ובעוד מספר פרסים שוליים יותר, על תרומתו לסביבת עבודה בטוחה.

בישראל

Derwent הוא אחד ממותגי העפרונות לאמנים הזמינים בישראל. מותגים מתחרים כגון Prismacolor האמריקאית אינם מיובאים לארץ, מה שמבליט את מעמדה של Derwent בשוק המצומצם באופן לא פרופורציוני. מתחרים אירופאים כגון Lyra ו-Faber-Castell הגרמניים, Caran d'Ache ועוד כוללים מספר קטן יותר של סוגי עפרונות זמינים. 
עם זאת, לא כל מוצרי החברה מיובאים לישראל: מותגים כגון Graphitint מעולם לא יובאו, ומותגים שבעבר יובאו כגון Studio כמעט ונעלמו מהשוק.
הבייביסיטריות יוצאות להרפתקאות

עלילת הסרט

ג'ני ולולה הן הפכים גמורים - הן משגעות זו את זו. לולה מנסה להרוויח כסף מבייביסיטר, ולאחר שהיא וג'ני מחליפות בטעות את הטלפונים שלהן לולה עונה לטלפון במקום ג'ני וממליצה על עצמה כבייביסיטר. ג'ני נמצאת כבייביסיטר אצל משפחת קופר בזמן שלולה מסתבכת אצל משפחת אנדרסון, כשאחד הילדים שהיא משגיחה עליהם בורח לעיר הגדולה. ג'ני ולולה חייבות לשתף פעולה כדי למצוא אותו. הן יוצאות לעיר להרפתקה מטורפת של פעם בחיים.

צילומים

הצילומים החלו ב-2 במרץ 2015 בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה והסתיימו ב-18 באפריל 2015.

ליהוק

רייבן סימון קיבלה בקשה לככב בסרט אך דחתה אותה בעקבות עיסוקים אחרים, כך קרה גם עם מיילי סירוס. סברינה קרפנטר וסופיה קרסון לוהקו ב-9 בינואר 2015.
מוקד רעידת אדמה

מוקד רעידת אדמה או אפיצנטר (יוונית: επίκεντρον "מעל המרכז") הוא הנקודה על פני כדור הארץ שנמצאת בדיוק מעל מקור רעידת האדמה (hypocenter, ביוונית: ὑπόκεντρον) או תזוזה תת-קרקעית אחרת – המקום ממנו מתפרצת האנרגיה בתוך כדור הארץ. מוקד זה הוא הנקודה ממנה מתפזרים גלים סיסמיים.
את המרחק ממוקד הרעש ניתן לחשב על פי הזמן שעובר בין הגעתם של גלי P ו-S. שני סוגי הגלים יוצאים באותה עת, אך גלי P נעים מהר יותר. ככל שהפרש זמן הגעתם של שני סוגי הגלים גדול יותר – כך המרחק ממוקד הרעש גדול יותר.
על מנת לחשב את מוקד הרעש משתמשים בטריאנגולציה. דיוק מרבי ניתן להשיג עם שלושה סייסמוגרפים לפחות, המצויים בשלושה מקומות שונים ורושמים את עוצמת הרעש ואת הפרש זמן הגעתם של הגלים.
אהוד קינמון

ביוגרפיה

אהוד קינמון נולד בעפולה במאי 1931. אביו, יעקב קינמון, היה ראש המועצה השני של היישוב. למד בבית החינוך בתל אביב ובתיכון החקלאי בגבעת השלושה.
בשנים 1949–1952 עבד במשרד הביטחון במועצת החימוש עליונה וההתיישבות חיילים משוחררים.
בשנים 1952–1961 עבד במשרד השיכון בנושאי בנייה ופיתוח לקליטת העלייה. בשנים 1962–1964 היה מנכ"ל חברת "חלמיש" לשיקום משכנות עוני. בשנים 1965–1966 היה עוזר ראשי למנכ"ל משרד השיכון.
במרץ 1957 נשא לאישה את שושנה, ונולדו להם שלושה ילדים. בשנת 1962 עברו להתגורר בבת ים. בשנת 1964 למד במכללה לביטחון לאומי. 
בשנים 1966–1973 היה סגן וממלא מקום ראש עיריית בת ים, בעת שמנחם רוטשילד היה ראש העירייה.
בשנים 1973–1979 היה סמנכ"ל לתכנון וביצוע בחברת הבנייה הממשלתית "שיכון ופיתוח".
בשנים 1979–1983 היה סמנכ"ל לביצוע ועסקות בחברת הבנייה ההסתדרותית "שיכון עובדים".
בשנת 1983 התמודד בבחירות לראשות עיריית בת ים בראש רשימת "המערך" ונבחר לראש העירייה. בשנת 1988 נבחר לקדנציה שנייה, כשעמד בראש רשימה עצמאית שהקים, בשם "בת ים אחת". כיהן כראש העירייה עד 1993. במהלך כהונתו פעל להקמת הטיילת, הקניון, הבריחוף, הבריכה בעמידר, הספרייה העירונית, האצטדיון העירוני, האודיטוריום והקונסרבטוריון העירוני.
באוגוסט 2000 הורשע בשתי עבירות של קבלת שוחד, ונדון לשישה חודשי עבודות שירות, שישה חודשי מאסר על תנאי למשך שנתיים וקנס של 15,000 ש"ח.
נפטר ב-31 באוקטובר 2010.
במרץ 2012 הוחלט לשנות את שם רחוב "העבודה" אשר נמצא באזור העסקים של בת-ים לרחוב אהוד קינמון.
רמו ג'אזוטו

חייו

ג'אזוטו היה מבקר מוזיקה (מ-1932) ועורך (1945-49) של Rivista musicale italiana ומונה לעורך משנה של Nuova rivista musicale italiana משנת 1967. הוא כיהן כפרופסור לתולדות המוזיקה באוניברסיטה של פירנצה (1957-69) ובשנת 1962 היה מועמד לאקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה.
ב-1949 התמנה ג'אזוטו למנהל תוכניות המוזיקה הקאמרית של רדיו איטליה וב-1966 למנהל התוכניות הבינלאומיות שארגן איגוד השידור האירופי. כמו כן היה נשיא ועדת האודיציות ועורך סדרת ביוגרפיות המלחינים של רדיו איטליה.
ג'אזוטו נודע גם בפרסום היצירה אדג'ו בסול מינור, שאותה, כך טען תחילה, העתיק מכתב יד של קטע מסונאטה מאת אלבינוני, שאותו קיבל מן הספרייה של מדינת סקסוניה שבגרמניה. בהמשך חזר בו מן הטענה כי עיבד את היצירה אך לא חיבר אותה, והודיע כי מדובר ביצירה מקורית שלו עצמו. קטע הסונאטה לא יצא מעולם לאור; ג'אזוטו אמר כי הוא הכיל רק את קו הבס, וזכות היוצרים נרשמה על שם ג'אזוטו.
אנדרס פאלופ

קריירה

פאלופ היה מחליפו של סנטיאגו קניזארס בוולנסיה במשך שנים אחדות והיה השוער הראשון של סביליה, אליה הצטרף ב-2005. בשנת 2006 זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במשחק הגמר, 4-0 על מידלסברו. ב-15 במרץ 2007 הוא זכה לתשומת לב רבה לאחר שהבקיע שער שוויון בתוספת הזמן בשמינית גמר גביע אופ"א מול שחטיור דונייצק, ובכך כפה הארכה. סביליה העפילה עד למשחק הגמר, שם גברה על אספניול בדו-קרב פנדלים שבו עצר פאלופ שלוש מתוך ארבע הבעיטות.
ביוני 2013 חתם פאלופ בבאייר לברקוזן הגרמנית, וכעבור כשנה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
הוא נכלל בסגל נבחרת ספרד לקראת יורו 2008, אך לא השתתף ולו במשחק אחד.
ציקלופלגיה

ציקלופלגיה (Cycloplegia) הוא שיתוק של שרירי הריסים ובדרך-כלל גם באישון העין. הדבר מביא לחוסר יכולת במיקוד העין ולהרחבה תמידית של האישון. השיתוק נגרם כתוצאה מנטילת תרופות כגון אטרופין, אשר מטרתם לרפות שרירים כדי לנוח ממחלות שונות כגון דלקת הקשתית. בנוסף השיתוק יכול להתפתח כתוצאה מפציעה באזור העין. טיפול במחלה מתבצע באמצעות טיפות מתאימות (ציקלופנטולט) המשתקות את יכולת המיקוד הטבעית של העין (אוקומודציה), ובדיקתה באמצעות מכשיר בשם רטינוסקופ, בצורה נטולת השפעת גורמים חיצוניים.
אלברט בוניאקו

קריירת מועדונים

בוניאקו נולד בגילאן שביוגוסלביה ובגיל שמונה עבר עם משפחתו לשווייץ בגלל עבודת אביו. בגיל 13 הצטרף לקבוצת שלייארן בה שיחק תחילה כמכן ימני ועם הזמן הפך לחלוץ. בין היתר שיחק גם במחלקות הנוער של גראסהופרס ציריך ויאנג פלאו יובנטוס.
בקיץ 2003 הצטרף לשפהאוזן מהליגה השווייצרית השנייה עימה העפיל בסיום העונה לליגת העל השווייצרית. בינואר 2006 חתם בפאדרבורן 07 מהבונדסליגה השנייה עד לסיום העונה. בקיץ 2006 חתם ברוט-וייס ארפורט מהבונדסליגה השלישית. ב-10 באוגוסט 2008 הבקיע צמד במשחק הגביע נגד באיירן מינכן מהבונדסליגה, אך למרות הצמד באיירן ניצחה 3-4. עד לאמצע עונת 2008/2009 הבקיע 11 שערים ב-18 משחקים, דבר שעורר עניין בקרב הקבוצות מהליגה השנייה.
בינואר 2009 בוניאקו חזר לבונדסליגה השנייה כאשר חתם בנירנברג תמורת 400 אלף אירו. בעונתו הראשונה בנירנברג שותף ב-7 משחקים בלבד (ב-6 מתוכם עלה כמחליף) וכבש שער אחד ובתום העונה העפילה נירנברג לבונדסליגה. בעונת 2009/2010 מעמדו של בוניאקו השתפר וסיים את העונה כמלך השערים עם 12 שערים ב-28 משחקים.
בקיץ 2012 חזר לבונדסליגה השנייה כאשר חתם בפ.צ. קייזרסלאוטרן. בקיץ 2014 שב לשווייץ כאשר חתם בסנט גאלן.

קריירה בינלאומית

ב-14 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ בהפסד 1-0 לנורווגיה. בוניאקו השתתף עם הנבחרת גם במונדיאל 2010.
לאחר שנבחרת קוסובו קיבלה אישור מפיפ"א לערוך משחקי ידידות נגד נבחרות שחברות בה, החליט בוניאקו לייצג את נבחרת קוסובו ומונה לקפטן הנבחרת. ב-3 ביוני 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד איי פארו. בוניאקו כיום (אוקטובר 2016) הוא מלך השערים של הנבחרת עם שלושה שערים.
MTV

היסטוריה

MTV הוקם כערוץ כבלים אמריקני בניו יורק ב-1 באוגוסט 1981, ומשנת 1985 הוא נמצא בבעלות תאגיד התקשורת "ויאקום" (Viacom). הקליפ הראשון ששודר בערוץ האמריקני היה "Video Killed the Radio Star" של להקת The Buggles, ואילו הקליפ הראשון ששודר ב-MTV אירופה היה "Money for Nothing" של להקת דייר סטרייטס. הערוץ היה פורץ דרך במובנים רבים, הן בתחומי התקשורת (ערוץ שמשדר מוזיקה 24 שעות ביממה) והן בתחום המוזיקה (עלייה בפופולריות של זרמי מוזיקה מסוימים, חברות המוזיקה התחילו ליצור קליפים מושקעים יותר ועוד). לערוץ היה חלק חשוב בהצלחתם של כוכבי מוזיקה רבים, לרבות מייקל ג'קסון, מדונה ובון ג'ובי.
בשנת 1984 נוסד טקס פרסי הקליפים (VMA), ובשנת 1991 נוסד טקס פרסי הקולנוע. בעקבות החלטת הערוץ לשדר יותר מוזיקה שחורה ומוזיקת רוק הוקם בשנת 1985 ערוץ VH1, והוא משדר בעיקר להיטי פופ.
בתחילת שנות התשעים שידר MTV קליפים רבים של רוק ובייחוד של גראנג'. להקות רוק פופולריות רבות מאותן שנים, כגון נירוונה, סאונדגרדן, Guns N' Roses ואף מטאליקה (שעברה מהפך תדמיתי באותן שנים) זכו לחשיפה נרחבת ב-MTV. אף על פי כן, באמצע העשור חל מפנה בכיוון הערוץ, והוא החל להרבות בשידורי קליפים של פופ וראפ על חשבון הרוק, ואילו VH1 החל לשדר קליפים של רוק. יש אשר יאמרו כי שינוי זה נובע מהיותו של הערוץ קשוב להלכי הרוח בקרב הקהל הרחב ומהעובדה כי החל מאמצע שנות התשעים חלו פיחות בפופולריות של הרוק ועלייה בפופולריות של הפופ והראפ. לעומתם, יש אשר יגידו, כי בשל היותו של MTV אחד מספקי המוזיקה העיקריים לקהל הרחב, הוא זה שקובע במידה מסוימת את האופנה.
בתחילת שנות התשעים החלה רשת MTV להפיק תוכניות אנימציה. הראשונה שבהן הייתה "ליקוויד טלוויז'ון" (במקור תוכנית של BBC), שהראתה אוסף של סרטוני אנימציה קצרים. לאחר מכן החלה MTV להפיק תוכניות אנימציה באורך מלא שיצרה חברת הבת שלה ניקלודיאון. עם תוכניות האנימציה ששודרו ב-MTV נמנות איאון פלקס, ביוויס ובאטהד, האחים גראנט, דריה, Celebrity Deathmatch ועוד.
בשנת 2004 רכשה ויאקום את ערוץ הטלוויזיה הגדול ביותר בגרמניה ("ויוה מדיה"), והפכה את MTV לרשת המוזיקה הגדולה ביותר באירופה.

תוכניות

בתחילת דרכו הערוץ שידר קליפים ברצף, 24 שעות ביממה שבעה ימים בשבוע, ובהמשך עבר גם להפיק תוכניות רבות, ביניהן סדרות אנימציה (ביוויס ובאטהד, בובספוג מכנסמרובע), תוכניות מציאות (העולם האמיתי, משפחת אוסבורן), תוכניות אירוח (טום גרין, אנדי דיק) ותוכניות בידור ( פאנק'ד, ג'קאס).
בעבר, התוכנית המרכזית של הערוץ בארצות הברית הייתה "TRL" (בשמה המלא Total Request Live). התוכנית הציגה את עשרת הקליפים המבוקשים ביותר בכל יום (כפי שנבחרו על ידי הצופים), ושודרה בשידור חי מטיימס סקוור שבמנהטן. התוכנית ארכה כשעה, והתארחו בה אמנים מובילים. היא שודרה החל מספטמבר 1998, והמנחה המקורי שלה היה קרסון דיילי. משנת 2003 הנחו אותה שישה מנחים מתחלפים. ב-16 בנובמבר 2008, בתום ספיישל בן שלוש שעות, התוכנית ירדה מהאוויר.
פיונטניצה

תולדות היישוב

היישוב נזכר מראשית המאה ה-15, עת היה בבעלות נסיכי מזוביה. במשך השנים התבססה כלכלת היישוב על אספקת תוצרת חקלאית ללומז'ה הסמוכה. בשנת 1818 פגעה ביישוב שריפה גדולה.

יהודי פיונטניצה

יהודים ישבו ביישוב מהמאה ה-16, והקהילה במקום גדלה לאחר גירוש יהודי לומז'ה במחצית השנייה של המאה ה-16. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התפרנסו יהודי היישוב מאספקת סחורות ליחידות הצבא הרוסי שחנו בקרבת מקום. בסוף המאה ה-19 נמנו ביישוב 1,239 יהודים, רוב תושביו. במהלך מלחמת העולם הראשונה גירשו הרוסים מהיישוב את יהודיו, ורק כ-40% מהם שבו אליו לאחר מכן.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-520 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ענפה. אחד מרבני הקהילה, הרב טיקוצ'ינסקי, נעשה לפעיל ציוני בולט ביישוב, ועלה לארץ ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם, לצד חרם על עסקיהם.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נשרפו כמעט כל בתי היישוב כתוצאה מהפצצות הגרמנים, ורוב יושביו נמלטו ללומז'ה, אליה נכנס בהמשך הצבא האדום. לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש האזור בידי הגרמנים גורשו היהודים שנותרו בפיונטניצה לגטו לומז'ה, ונרצחו לאחר מכן ביער גאלצ'ין.