google/wiki40b huggingface dataset:
פרס גונקור

היסטוריה

הפרס נקרא על שמו של אדמון דה גונקור, שהיה סופר, מוציא לאור ומבקר ספרות והותיר את הונו לטובת הקמת "אקדמיית גונקור". הפרס הראשון הוענק בדצמבר 1903, ומאז בדצמבר כל שנה. חבר המושבעים הבוחר את הזוכה נפגש במסעדת "דרואן" ומחליט שם. והפרס מקנה לזוכה מעמד של ידוען ועלייה במכירות ספריו. מאז 1987 קיים גם "פרס גונקור של הגימנסיות (ה-lycée)", שבו תלמידי תיכונים מצרפת בוחרים בזוכה מתוך רשימת ספרים שהוטל עליהם לקרוא. 
הפרס מוענק לכל סופר רק פעם אחת בחייו ומעולם לא הוענק פעמיים מלבד בפעם אחת: רומן גארי זכה ב-1956 תחת שמו, עבור ספרו "שורשי השמים" ופעם נוספת ב-1975 תחת שם העט אמיל אז'אר, עבור "כל החיים לפניו". בין הזוכים האחרים בפרס גונקור: מרסל פרוסט, סימון דה בובואר, ז'ורז' דיאמל ופטריק מודיאנו. הבחירה בפרוסט ב-1919 עוררה שערורייה זוטא, שכן פרוסט לא לחם במלחמת העולם הראשונה (בשל מחלת האסתמה ממנה סבל) וכן היה כבן 48 - הפרס בעיקרו היה מיועד ל"ספרות צעירה". 
בשנת 1997 זכה בפרס גונקור לרומן ביכורים הסופר והרופא ז'אן-כריסטוף רופין. בשנת 2006 זכה הסופר היהודי-אמריקאי ג'ונתן ליטל, על ספרו Les Bienveillantes ("נוטות החסד", הוצאת "כנרת זמורה ביתן", 2008), המתאר רוצח-המונים, קצין אס אס, בגוף ראשון. בשנת 2017 זכה הספר "שיר ענוג" של לילה סלימאני Leila Slimani בתרגומה של רמה איילון ונהפך לרב מכר בינלאומי.
אורי וינברג (סופר)

אורי וינברג (נולד ב-20 באוגוסט 1952) הוא פסיכולוג קליני וסופר ישראלי.

ביוגרפיה

אורי וינברג, נשוי ואב לשלושה, בן להורים ירושלמיים ילידי הארץ (דור שישי מצד אמו), נולד בתל אביב וגדל בבני ברק. דודו הוא הסופר דוד שחר.
למד פסיכולוגיה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, שם הכיר את אשתו עירית. סיים את התואר השני באוניברסיטה העברית, ומשנת 1993 הוא מדריך מומחה בפסיכותרפיה ופסיכודיאגנוסטיקה מטעם משרד הבריאות. כיום הוא הפסיכולוג הראשי של המינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך. במסגרת זו הוא מייעץ למנהלים וצוותים חינוכיים וטיפוליים של מוסדות פנימייתיים.
בנובמבר 1970 התגייס להנדסה קרבית. שירת תחילה כמדריך טירונים ומפקדי כיתות, ואחר כך בגדוד 601. השתתף במלחמת יום הכיפורים בגזרה המצרית. בחלק משנות המילואים שלו, עבד כפסיכולוג מאבחן בלשכת גיוס ירושלים, כחבר בוועדה רפואית מיוחדת לבדיקת מועמדים לגיוס, וכפסיכולוג במפקדה לשיקום עורפי של נפגעי הלם קרב.
בשנת 1998 יצא לאור הרומן הראשון מפרי עטו, תולעי משי אדומות, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הרומן זכה בפרס יצירת ביכורים לשנת תשנ"ח. בכתיבתו, עוסק וינברג בהוויה הישראלית, כפי שהיא משתקפת בעיקר בנופי ירושלים ובדמויות מיוחדות, מכל העדות והדתות, שעורכות עם עצמן חשבון נפש אישי ואידאי. ספריו מייצגים תחקיר עומק, היסטורי, רעיוני ופסיכולוגי של הדמויות, של העלילה ושל זירת התרחשותה.]
CAC

CAC (ראשי תיבות של Common Access Card) הוא שם קוד לרגולציה של הממשל האמריקני. קיימות מספר משמעויות פרקטיות לרגולציה זו אך המשמעות השכיחה היא הדרישה כי ביצוע הזדהות (authentication) למערכת, ליישום או למחשב תתבצע על ידי כרטיס חכם פיזי ולא על ידי שם משתמש וסיסמה.
ככל הנראה, כבר עד סוף שנת 2014, כל יישום אשר נמצא בשימוש של חברה פדרלית, צריך לאפשר מצב עבודה בו כניסה למערכת תתבצע אך ורק על ידי כרטיס CAC.
הממשל מעודד חברות תוכנה אשר מאפשרות מצב עבודה זה לקבל הסמכה בסיסית המאשרת כי התוכנה תומכת באופן בסיסי ב-CAC. ההסמכה הזו ניתנת על ידי החברה הפדרלית JITC.

מידע טכני

על כרטיס CAC ישנם מספר certificates בפורמט X.509. רק חלק מתעודות אלה מורשות להיות בשימוש לזיהוי ה end user. הם יכולות להיות client certificates בעת הקמת ערוץ ה-SSL מתחנת הקצה לשרת (או לפרוקסי שנמצא לפניו).
זיהוי המשתמש עצמו נמצא בשדה subject ב-client certificate. לרוב יהיה רשום זיהוי המשתמש ב-attribute בשם "CN" או "EMAIL".
סקוט מקטומיני

מנצ'סטר יונייטד

בגיל 6 מקטומיני נרשם לקבוצת הילדים של מנצ'סטר יונייטד, והספיק לשחק בכל קבוצות הילדים והנוער של הקבוצה. ב-2017, העלה אותו לראשונה מאמן מנצ'סטר יונייטד ז'וזה מוריניו לקבוצה הבוגרת. בעונת 2016/17 מקטומיני רשם רק 2 הופעות כמחליף. בעונת 2017/18 רשם 23 הופעות והחל לשמש כשחקן רוטציה בקבוצה בעיקר בגלל היכולות ההגנתיות שלו על מנת לשמור על תוצאת המשחק. בסוף עונת 2017/2018 מקטומיני זכה בתואר "פריצת השנה" (השחקן הצעיר) של מנצ'סטר יונייטד.
בעונת 2018/19 מקטומיני נרשם בפעם הראשונה ראשונה לסגל מנצ'סטר יונייטד לליגת האלופות.

נבחרת סקוטלנד

מכיוון שלמקטומיני יש משפחה באנגליה ובסקוטלנד הוא קיבל את האפשרות לבחור באיזה נבחרת הוא מעוניין לשחק. בפברואר 2018 הודיע מקטומיני כי בחר לשחק בנבחרת סקוטלנד.
במשחקו הראשון בנבחרת סקוטלנד הוא שיחק 58 דקות במשחק ידידות שהסתיים 0–1 מול קוסטה ריקה.

סטטיסטיקות

טבלת ביצועים - מעודכן ל-16 באוקטובר 2019.
אוניברסיטת איסלנד

אוניברסיטת איסלנד (באיסלנדית: Háskóli Íslands) אשר נמצאת בעיר הבירה רייקיאוויק שבאיסלנד, היא אוניברסיטת המחקר הציבורית הגדולה ביותר והעתיקה ביותר מכל מוסדות ההשכלה הגבוהה במדינה.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1911, ובמשך השנים היא גדלה מבית ספר לעובדי ציבור לאוניברסיטה שבה 14,000 סטודנטים הלומדים ב-25 פקולטות. נושאי הלימוד באוניברסיטה הם מדעי החברה, מדעי הרוח, רפואה, מדעי הטבע, הנדסה והדרכת מורים.

היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה ב-17 ביוני 1911 על ידי הפרלמנט האיסלנדי "אלת'ינגי", במטרה לאחד שלושה מוסדות לימוד שונים של תאולוגיה, רפואה ומשפטים. במקור אוניברסיטת איסלנד לימדה רק את שלושת תחומי הלימוד האלה, בנוסף לפקולטה למדעי הרוח. בשנה הראשונה לההקמתה, למדו באוניברסיטה 45 סטודנטים, והרקטור הראשון של האוניברסיטה היה ביורן מ. אולסן, פרופסור בפקולטה למדעי הרוח. במשך 29 שנותיה הראשונות שכנה אוניברסיטת איסלנד בבניין הפרלמנט האיסלנדי, במרכז רייקיאוויק.
שפעול פרוטאוליטי

שפעול פרוטאוליטי הוא התהליך שבו נוצר אנזים פעיל מצורתו הלא פעילה. אנזימים רבים משופעלים בדרך זו כאשר בתהליך עצמו מתרחשת הידרוליזה של מינימום קשר פפטידי ספציפי אחד באנזים הלא פעיל הנקרא זימוגן או פרואנזים.

התהליך

השפעול מתבצע על ידי אנזימים ספציפיים הנקראים פפטידאזות או פרוטאזות. ביקוע על ידי אנזימים אלה אינו דורש אנרגיה ויתרון זה מאפשר חיתוך חלבונים גם מחוץ לתא ואי צורך בהשקעת ATP. כמו כן, התהליך משמש כבקרה לכמות האנזימים הדרושה. התהליך מסתיים כאשר מתבצע כיבוי באמצעות קשירה של מעכבי אנזימים (לדוגמה זירחון או חלבונים ספציפיים) לאנזימים הפרוטאוליטיים.
ניתן להדגים אקטיבציה של זימוגנים באמצעות כימוטריפסין, אנזים המזרז פירוק חלבונים במהלך תהליך העיכול. כימוטריפסינוגן, צורתו הלא פעילה (זימוגן) של כימוטריפסין עובר הידרוליזה של מספר קשרים פפטידים על ידי האנזים הפרוטאוליטי טריפסין. החיתוך מאפשר חשיפה של האתר הפעיל ואת יצירת כיס האוקסיאניון שהוא מוטיב מבני החיוני לפעילותו של הכימוטריפסין המסייע בייצוב מצב הביניים הלא יציב הנוצר במהלך הריאקציה. בנוסף, כימוטריפסינוגן הוא פוליפפטיד שלם והחיתוכים מאפשרים את קבלת צורתו של הכימוטריפסין המורכב משלושה פוליפפטידים שביניהם קשרים דיסולפידיים.
ספיידרמן וחבריו המופלאים

זמני שידור

במקור שודרה התוכנית ב-NBC כסרטון מצויר של שבת בבוקר. ההרצה הראשונה של הסדרה הייתה בין השנים 1981 ל-1983 למשך שלוש עונות. לאחר מכן שודרה בשידור חוזר שנתיים ברצף מ-1984 ל-1986 במקביל לסדרת אנימציה נוספת של ספיידרמן.

עלילה

פיטר פארקר (ספיידרמן), בובי דרייק (אייסמן), ואנג'ליקה ג'ונס (כוכב אש) הם סטודנטים שלומדים באוניברסיטת אמפייר סטייטס.
לאחר שיחדיו הביסו את חיפושית והצליחו להחזיר לטוני סטארק (איירון מן) את הפאוור בוסטר שנגנב ממנו, השלישייה מחליטה להתאחד כקבוצה בשם סופר-חברים.
הם חיים ביחד בביתה של דודה מיי, יחד עם כלבת המחמד "לביאה" (באנגלית: Ms. Lion) מסוג להאסה אפסו (שאומצה על ידי כוכב האש), כגיבורים הם נלחמים ברשעים שונים.
בחלק מהסיפורים משתתפות דמויות אחרות מיקום מארוול, כולל קפטן אמריקה, איירון מן, סאנפייר ואקס-מן של אמצע שנות ה-70.

כוכב אש

אחת הדמויות הראשיות של הסדרה, כוכב אש נוצרה במיוחד עבור הסדרה כאשר הלפיד האנושי לא היה זמין (בשל בעיות משפטיות). התוכנית המקורית הייתה שלאיש העכביש יהיו חברים מבוססי קרח ואש, לכן אנג'ליקה ג'ונס (כוכב אש) נוצרה. שמות טרום הייצור שלה כללו את "היטווייב", "סטארבלייז" ו"פיירפליי".
למעשה, התאוריה של הפרק הראשון ("ניצחונו של הגובלין הירוק") הייתה, כי המשתתפים המקוריים של מסיבת ליל כל הקדושים היו אמורים להיות פיטר פארקר, מרי ג'יין ווטסון, פלאש תומפסון וגוון סטייסי. בשל אילוצי זמן, האנימציות היו עדיין בשימוש אבל הקולות הוקלטו מחדש. זוהי כביכול הסיבה שמרי ג'יין ודמותה של כוכב האש מאוד דומות.
כוכב אש עושה את הופעת הבכורה שלה ביקום מארוול בחוברת Uncanny X-Men #193 ממאי 1985. היא מופיעה כחברה בהליונס, קבוצה של מוטאנטים בני עשרה אשר שימשו יריבים של המוטנטים החדשים (קבוצה דומה בהדרכתו של צ'ארלס אקסבייר).
ווהלן

היסטוריה

היישוב העתיק ביותר הידוע במיקומה של ווהלן מתוארך לתרבות האלשטאט (המאה ה-6 לפנה"ס). מיישוב זה נותרו שני מקבצים של תילי קבורה באזור. למרות שאתרי קבורה אלו נתגלו ונחפרו בין השנים 1925 – 1930, מקומו של היישוב לא ידוע. במהלך התקופה הרומית בשווייץ נבנו באוברדורף ובברינישלדה שתי אחוזות גדולות. שתי האחוזות מתוארכות לשנת 50 לספירה לערך. הדגנים שגודלו באחוזות אלו שמשו ככל הנראה לכוחות הצבא הרומי שישב במחנה הסמוך בוינדוניסה (Vindonissa). מאחוזות אלו שרדו שרידי מבנים, אריחים, קטעי פסיפס, מטבעות וכמה יסודות מבנים.
במהלך תקופת ההגירה של השבטים האלמאנים אל האזור במאה ה-5 לספירה, הם בנו את היישובים שלהם על גדתו הימנית של נהר הבינץ (Bünz) בשאפל, בשטינגאסה, בקירשה, לאורך הרחוב הראשי של ווהלן של היום ועל הגדה השמאלית של הנהר בוויל. האוכלוסייה הגאלית המקומית התמזגה אט אט עם האלמאנים. עם הגעתם של השבטים האלמאנים החל המקום להיקרא בשם ווהלן. השם מוזכר לראשונה במסמך משנת 1178 – 1179 בשם Vuolon או Volen ושורשיו נטועים במונח Walh בגרמנית הגבוהה העתיקה, שמשמעותו ולאכים. השמות האלמאניים, Vuolon או Volen מתייחסים לתושבים הקדומים של המקום.
אחת הסיבות למיזוג האיטי של שתי האוכלוסיות היא העדרו של מרכז כנסייתי. לווהלן לא הייתה כנסיית רובע, אך היא התפצלה בין שלוש הכנסיות של נידרוויל, גוסליקון וווילמגרן. זמן קצר לאחר תחילת המאה ה-12 תרם איש אצולה את בנייתה של כנסייה קטנה עבור הכפר. כנסייה זו פעלה עד לשנת 1518, אך היא לא שירתה את כל האוכלוסייה. האצילים של ווהלן היו אלו שהחזיקו ברוב הקרקעות של הכפר והמשפחה המקומית היחידה שעברה את השלב מאיכרות לחברות באצולה הצבאית של בית הבסבורג. גם בקרב האוכלוסייה הכללית הם היו עשירים ובבעלותם היו שדות ושטחי מרעה נרחבים ומקנה רב.
עם פרוץ מגפת המוות השחור ב-1350 התיישבו פליטים מהאזורים הסמוכים בבתי החווה בווהלן שבהם לא פגעה המגפה, ובכך חדלה האוכלוסייה המקומית להיות נבדלת. החל מתחילת המאה ה-16 החלה אוכלוסייתה של ווהלן לגדול שוב. מספר בתי האב טיפס מ-48 (כ-240 תושבים) ב-1540, ל-60 (כ-300 תושבים) ב-1570. החל משנת 1635 קיים תיעוד לרשומות כנסייתיות, כך שמצוי מידע על האוכלוסייה. עד שנת 1800 המשיכה האוכלוסייה לגדול בקצב איטי, שכן הכלכלה המקומית לא יכלה לתמוך בקצב גידול מהיר. בראשית המאה ה-19 התגוררו בווהלן 1397 תושבים, יותר מברמגרטן שבה התגוררו 599 תושבים ומוילמרגן שבה התגוררו 888 תושבים. משלב זה, כאשר החלו להתפתח אפשרויות תעסוקה חדשות בווהלן, החלה אוכלוסיית העיר לגדול בהתמדה. בין השנים 1800 – 1890 היא גדלה בשיעור של 87%, עד 1950 היא גדלה ב-154% נוספים ועד 2004 ב-109%.
ב-1830 התקיים בווהלן הכינוס בו נעשה ניסיון להעביר רפורמה בחוקה של הקנטון. בעקבות אי ההסכמה על השימוש בכוח או בדיפלומטיה כדי לגרום לממשלה להסכים לרפורמה, עזב יוהאן היינריך פישר את ווהלן למרנשוונד כי להקים מיליציית מורדים. יומיים לאחר מכן התכנסה המיליציה ליד ווהלן וצעדה לאראו. בעקבות הפלישה העקובה מדם לאראו, שנודעה בכינוי Freiämtersturm, הסכימה הממשלה לכל דרישותיהם של המורדים.

גאוגרפיה ודמוגרפיה

שטחה של ווהלן הוא 12.4 קמ"ר. מתוכם 39.5% משמשים לחקלאות, 27.9% הם שטחים מיוערים, 32.1% הם שטחים מיושבים ו-0.6% הם שטחי נהרות ואגמים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית ווהלן 15,446 תושבים.

תחבורה

את ווהלן משרתות שלוש תחנות רכבת. תחנת הרכבת המרכזית ממוקמת על מסילת הרכבת הדרומית של ארגאו, שהוא קו המקשר את לנצבורג לרוטקרוץ וכן היא התחנה הסופית של קו ברמגרטן-דייטיקון. שתי התחנות הנוספות הם תחנות עצירה משניות על קו הרכבת S17.
זקרוצ'ים

תולדות היישוב

זקרוצ'ים נזכרת לראשונה בשנת 1065, ובשנת 1422 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הוחרבה העיירה בידי גייסות האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין בשנת 1795 סופחה העיירה לפרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בשטחי פולין הקונגרסאית.

יהודי זקרוצ'ים

יישוב יהודי בזקרוצ'ים מתועד מהמאה ה-15, ובמהלך המאה ה-18 גדל באופן משמעותי. בתחילת המאה ה-19 נבנה בעיירה בית כנסת, וקודש בה בית עלמין. מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו כמה בתים של יהודים בעיירה כתוצאה מהפגזת הצבא הגרמני, ומספר יהודים בה הותקפו בידי החיילים שעברו במקום.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל, ופעלו בה בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב. בשנים אלה נמנו בעיירה 1,865 יהודים, כ-40% מתושביה. בשנים 1934 ו-1936 נערכו ביהודי העיירה פרעות מצד האוכלוסייה הפולנית המקומית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופגזה העיירה, ורוב בתיה נהרסו, תוך הרג של עשרות יהודים בה, והימלטות היתר. עם שוך הקרבות שבו לעיירה מאות בודדות של יהודים. בינואר 1940 החלו מעשי התעללות ורצח ביהודי העיירה, תוך חטיפתם לעבודות כפייה מזדמנות. מעת לעת גירשו הגרמנים יהודים מהעיירה למחנות בסביבתה.
באמצע נובמבר 1941 גורשו כל יהודי העיירה לגטו נובידבור מזובייצקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. בד בבד, הרסו הגרמנים עד הייסוד את בית הכנסת ואת בית העלמין היהודי בעיירה.
חטיבת הבקעה

האינתיפאדה השנייה

בספטמבר 2000 החלו הפלסטינים להפעיל טרור נגד אזרחי ישראל וכוחות צה"ל. החטיבה בפיקודו של אל"ם דרור פלטין שהתמודדה עד אז בעיקר עם חדירות ממזרח שינתה את הערכותה והחלה להגן על הגזרה כחטיבה מרחבית ולא עוד כחטיבת גבול. בתקופה זאת התמודדה החטיבה עם אירועי טרור קשים בעיקר בגיזרת יריחו וגב ההר.
אירוע מעצב נוסף התרחש בשנת 2002, או אז חדר מחבל, לראשונה בגזרת הבקעה, ליישוב חמרה אשר בצפון הגזרה סמוך למחסום בקעות. מפקד החטיבה באותם ימים היה אל"ם חיליק סופר, אשר ניהל את אירוע שנחשב למורכב ביותר ובמהלכו נרצחו אם ובת בביתן בידי מחבל פלסטיני מהכפר הפלסטיני הסמוך, טמון. 
ב-19 במרץ 2002, תקפו שני מחבלים צוות טירונים מיחידת מגלן, אשר שירתו בבסיס חמאם אל-מליח, בסיס האימון המתקדם של חטיבת הצנחנים, ובאותה עת החלו את האימון המתקדם, בשעה שתירגל לינה בשטח. ממכת האש הראשונה נהרג מפקד הצוות, טל צמח, ונפצעו מספר חיילים. לוחמי הצוות שהקיצו משנתם הרגו את אחד המחבלים. מפקד האימון המתקדם בבסיס הטירונים של הצנחנים, רס"ן גיא חזות שהגיע עם כוחות הכוננות ניהל את הקרב במהלכו נהרג המחבל הנוסף. ב-2003 עם הקמת בסיס האימונים החטיבתי החדש של הצנחנים סמוך לקיבוץ שומריה- מחנה "איתן". מבצע הבאת ביכורים - ב-14 במרץ 2006 פשטו כוחות צה"ל בפיקודו של מח"ט הבקעה אל"ם מוטי אלמוז על הכלא ביריחו במטרה להביא לדין בישראל את רוצחי רחבעם זאבי, שהוחזקו בכלא ועמדו להשתחרר בעקבות עליית החמאס. המצור על הכלא נמשך כעשר שעות וחצי, ובסיומו נכנעו כל המבוקשים.
גזרת האחריות החטיבה הורחבה לכיוון צפון, לאחר סגירת חטיבת העמקים בשנת 2003.

חטיבת המילואים של הבקעה

לחטיבת הבקעה מספר גדודי חי"ר ויח"טיות במילואים שמורכבים מיוצאי חטיבות הצנחנים, גולני, ונח"ל. גדודי המילואים השתתפו  במבצע חומת מגן בכתרים על שכם וג׳נין וביצעו נוה״ק לכיבוש יריחו (התקפה שלא בוצעה בלחץ אנשי עסקים). במלחמת לבנון השנייה, בעופרת יצוקה ובצוק איתן, גדודי החטיבה החליפו כוחות סדירים בגיזרת הבקעה, שכם ויהודה. כיום עוסקים כחלק מכוחות המילואים של פקמ״ז בשיבוש הטרור הפלסטיני באמצעות פעילות ביטחון שוטף בגזרת איו"ש. כבכל חטמ"ר, בגיזרת חטיבת הבקעה משרתים לעיתים גדודי מילואים שאינם אורגניים לקיום הבט"ש בגיזרתה.
בשנת 2008 נבחרה פלחה"ן הבקעה כיחידת מילואים מצטיינת וזכתה בפרס במעמד נשיא המדינה והרמטכ"ל.
הרטמן פון אואה

חייו

הרטמן נולד בשוואביה ואת חינוכו קיבל במנזר. לאחר שהוכר כמשכיל נעשה למשורר החצר בבית אצילים מקומי בשם אואה. כן השתתף במסע הצלב השלישי בשלהי המאה ה-12. מועד פטירתו אינו ידוע. בשנת 1210 מוזכר הוא עדיין חי בכתביו של גוטפריד פון שטרסבורג. כפי הנראה, הלך לעולמו מעט מאוחר יותר. 
יצירותיו של הרטמן מעמיקות, קפדניות וחינניות בלשונן, ומיוצג בהן האידיאל האבירי של זמנו. משתקפים מהן ניגודים בין חובה ותשוקה, ובין כבוד האביר ואהבת הבעל לרעייתו. פרט לשירי אהבה ולשירים על מסעי הצלב, חיבר הרטמן שתי פואמות על קורותיהם של אבירי המלך ארתור: ארק (Erec) ואיוון (Iwein), כפי שהן מסופרות ביצירותיו של כרטיין מטרואה. חיבר גם פואמה מקורית אודות "היינריך המסכן" (Der arme Heinrich), על אביר שנרפא ממחלת הצרעת הודות לעלמה צעירה שביקשה להקריב את חייה למענו, כך שדמה ישמש לו כתרופה וימרח כולו על גופו. בגלל אהבתה הגדולה היא נותרת בחיים בדרך נס. האפוס הקצר פרי עטו, "גרגוריוס או החוטא הטוב" (Gregorius oder Der gute Sünder), מבוסס על מעשייה נוצרית קדומה בשם גרגוריוס על האבן.
קבר רבי יהודה הנשיא

קבר רבי יהודה הנשיא מצוי כנראה בבית שערים אך יש מסורות לפיהן נמצא בציפורי.

מות רבי יהודה הנשיא

רבי יהודה הנשיא, מסדר המשנה, חי במאה השנייה בטבריה, בבית שערים ובציפורי שהיו מרכזי התרבות היהודית החשובים אחרי תוצאותיו הרות-האסון של מרד בר כוכבא.
רבי יהודה שהה בעיקר בבית שערים. בתלמוד נאמר "הלך אחר... רבי לבית שערים" (בבלי סנהדרין לב ב). בסוף ימיו חי בעיירה ציפורי הנמצאת בהרי הגליל התחתון, בקרבתה של נצרת. בתלמוד מסופר (ירושלמי, כתובות יב', ג'): " רבי ישב בציפורי שבע עשרה שנה". בשנת 200 לספירה בקירוב מת רבי יהודה בציפורי.
על פטירתו של רבי יהודה הנשיא, מסופר בתלמוד בבלי (מסכת כתובות ק"ד, עמוד א'): "אראלים ומצוקים אחזו בארון הקודש, נצחו אראלים את המצוקים- ונשבה ארון הקודש." בקהלת רבה ט', י' מסופר שכאשר נפטר רבי בציפורי שמעו את קולות הבכי ממרחק "מהלך שלושה מילין".

הקבר בבית שערים

בתלמוד הירושלמי (כלאים ט, ג) מובא שרבי נפטר בציפורי, והורידוהו "לבית שריי". הפירוש המקובל הוא שהכוונה לבית שערים ושם נקבר.
החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ערכה חפירות מדעיות בבית שערים, במערות הקברים הרבות הנמצאות בה. ובשנת תשי"ב (1953), נתגלתה מערת קברים גדולה, כולה חצובה בסלע ולה חזית בנויה בעל שלוש קשתות גדולות בה נמצאו קברים ושמות הקבורים בהם: רבי שמעון, רבן גמליאל (שמות בני רבי) ואנינא הקטן.
בירכתי האולם הפנימי נמצא מקום קבורה בנוי היטב, בלי כל כתובת.
לפי סברת החוקרים, רבי שמעון ורבן גמליאל הם בני רבי יהודה הנשיא. ואנינא הנזכר הוא רבי חנינא בר חמא - תלמידו של רבי. ההשערה המקובלת היא שאותו מקום קבורה הבנוי אבנים וללא כתובת, הוא מקום מנוחתו של רבי יהודה הנשיא.
לדעת החופר, נחמן אביגד (בית שערים ג', 46), נקברו שם באותה אחוזת קבר: רבי, אשתו ובניו ותלמידו רבי חנינא.

הקבר בציפורי

אף על פי שמסופר שרבי יהודה הנשיא נקבר בבית שערים, נוצרה מסורת המראה את קברו בציפורי. רבי בנימין מטודלה ורבי פתחיה מרגנשבורג שביקרו בציפורי ומציינים ששם מצוי קברו:

"ובצפורי קבור רבנו הקדוש וריח טוב יוצא מקברו וכשרחוקים מיל משם מריחין הריח הטוב היוצא מקברו". ומזכירים שגם אשתו של רבי יהודה קבורה בקרבת מקום, המקום אותר על ידי חוקרים בסיוע ועד אוהלי צדיקים, סומן ושופץ על ידי הוועד.
תיירים מאוחרים יותר, רבי יצחק אלפרא ובעל "יחוס הצדיקים" מספרים ששם קבורת רבי יהודה הקדוש ובניו, ולידם בצד המערה קבורים עשרה גאונים.
ה"כפתור ופרח", לרבי אשתורי הפרחי, מסתפק בקביעת אמיתותה של מסורת זו. הוא גורס שקברי הבנים נמצאים במרחק כחצי מיל מצפורי. מבנה הקבר מתואר כבניין קדום ועליו מבנה חדש, הנמצא בקצה בתי הכפר ציפורי של ימינו. הבניין הקדום היה נקרא בקרב הערבים בשם: קבר בנאת יעקב- קבר בנות יעקב, שם רגיל להרבה קברים קדושים ליהודים.
לדעת החוקרים, המסורת המזהה את קברו בציפורי נוצרה הואיל ומקום קברו של רבי ובניו בבית שערים נשתכח. המסורת מתרצת את הסתירה בין המשפט "מקום מוכן לו בבית שערים" לזיהוי קברו בציפורי בהסבר שעקב פטירתו וקבורתו של רבי יהודה הנשיא בערב שבת קברוהו מפני קוצר הזמן בציפורי. לפי הסבר חדש על סמך מסורת עתיקה, יש לזהות מקום זה כקברו של רבי יהודה נשיאה, נכדו של רבי יהודה הנשיא, עקב דמיון השמות ביניהם והחילוף המצוי בין שמותיהם. אף, שלפי מסורת עממית, קברו של רבי יהודה נשיאה נמצא בכפר יבנית שבצפון הר כנען, או שבציפורי קבור רבי יהודה נשיאה השני נינו של רבי יהודה הנשיא, או שביבנית היא מסורת מאוחרת וכן יש שטענו כך.
אנדרטת אורגון לשואה

האנדרטה

האנדרטה ניצבת באתר מוקף צמחייה בתחומיו של פארק וושינגטון בעיר פורטלנד. היא מורכבת משתי כיכרות, ששביל מחבר ביניהן. הכיכר האחת מעוצבת ככיכר של עיר, ובה ספסל ישיבה ופנס רחוב מעוצבים. היא מסמלת את כיכרות הערים שברבות מהן נאספו יהודי הקהילה המקומית לצורך שילוחם משם לגטאות ולמחנות הריכוז וההשמדה. 
השביל המוביל מן הכיכר בנוי מאבני ריצוף, בדומה לריצוף של רחוב בעיר אירופית, שבו צעדו המגורשים, או בדומה למצע של פסי רכבת, אשר נשאו את רכבות הגירוש. בנקודות שונות בכיכר ועל גבי השביל מונחים העתקים יצוקי ארד של חפצים דוגמת אלו שהשאירו המגורשים אחריהם או שנשמטו מידיהם במהלך האיסוף והגירוש – דב-צעצוע, בובה, ספרון, נעל של ילד, משקפיים, מזוודה ריקה, חנוכייה, כינור. הם מסמלים את מהלך החיים של הקרבנות שנקטע על ידי הגירוש אל המוות.
השביל מוביל אל הכיכר האחרת, בה ניצב קיר זיכרון מעוגל הבנוי מאבנים אפורות. בין אבני הקיר שובצו לוחות עשויים ארד, שעליהם נכתבו משפטים מהתנסויותיהם וחוויותיהם של ניצולי שואה במהלך ימי הרדיפות, הגירוש וההשמדה.
בקצהו השמאלי של הקיר ניצבים שני לוחות זיכרון משיש שחור, המעוצבים כספר פתוח. הטקסט החרות עליהם מתאר את התפתחות משטר האלימות הנאצי והרציחות ההמוניות של היהודים ובני קבוצות נוספות משנת 1933 ועד 1945.
בקצהו הימני של הקיר, מתחת לסלע השקוע בקרקע, נטמנו אפר ועפר שהובאו מששת מחנות ההשמדה העיקריים באירופה – חלמנו, טרבלינקה, סוביבור, בלז'ץ, מיידנק, אושוויץ-בירקנאו. כתובת על גבי לוח שיש שחור הניצב בצד הסלע מציינת את ההטמנה.
על גבי חלקו האחורי של הקיר, המצופה גם הוא בשיש שחור, נחרתו שמות של יהודים שנרצחו בשואה וכן שמות של קרוביהם, ששרדו, הגיעו לארצות הברית והשתקעו במדינת אורגון ובדרום-מזרח מדינת וושינגטון.
החלפה (תורת החוגים)

בתורת החוגים, תכונת ההחלפה היא תכונה של מודולים, הנלמדת בקשר לפירוק לסכום ישר (כגון במשפט קרול-שמידט) והרמה של אידמפונטים.

הגדרה

למודול A יש תכונת ההחלפה הסופית אם בכל מקרה בו A הוא מחובר ישר בסכום ישר , יש פירוק  שבו  (נובע מכאן שכל  הוא מחובר ישר של ).
באופן כללי יותר, עבור מונה , למודול A יש תכונת ההחלפה ה- אם בכל מקרה בו A הוא מחובר ישר בסכום ישר , יש פירוק  שבו  לכל i (וגם כאן נובע שכל  הוא מחובר ישר של ). התכונה נעשית חזקה יותר ככל שהמונה  גדול יותר. אם A מקיים את התנאי לכל , אומרים שיש לו תכונת ההחלפה (הכללית). כל תכונות ההחלפה הסופיות (ל-) שקולות זו לזו.
תכונת ההחלפה הסופית גוררת את תכונת ההחלפה הכללית אם המודול נוצר סופית, או אם הוא סכום ישר של מודולים אי-פרידים; במקרה הכללי זוהי בעיה פתוחה. מודול פרויקטיבי עם תכונת ההחלפה הבת-מניה מקיים את תכונת ההחלפה הכללית.
לכל מודול איג'קטיבי יש תכונת ההחלפה.

תכונת ההחלפה וסכומים ישרים

תכונת ההחלפה ה- עוברת ממודול למחובר ישר שלו, ואם היא נכונה לשני מודולים היא נכונה גם לסכום הישר שלהם.
יהי A מודול אי-פריד (כזה שאינו סכום ישר). אז הוא מקיים את תכונת ההחלפה, אם ורק אם הוא מקיים את תכונת ההחלפה הסופית, אם ורק אם הוא "אי-פריד בחזקה" (כלומר, חוג האנדומורפיזמים שלו הוא מקומי). בפרט, אם המודול אי-פריד, תכונת ההחלפה הסופית גוררת את תכונת ההצבה (שהיא גרסה חזקה של תכונת הצמצום).

תכונת ההחלפה של חוגים

אומרים שלחוג R יש תכונת ההחלפה, אם הוא מקיים את תכונת ההחלפה כמודול מעל עצמו. למודול M מעל R יש תכונת ההחלפה הסופית אם ורק אם לחוג האנדומורפיזמים  יש תכונת ההחלפה. חוג R מקיים את תכונת ההחלפה אם ורק אם אפשר להרים בו אידמפוטנטים מודולו כל אידיאל שמאלי או ימני, אם ורק אם אפשר להרים אידמפוטנטים מודולו רדיקל ג'ייקובסון  והחוג  מקיים את תכונת ההחלפה .
אסון

אסון או קטסטרופה (אֲסֻנָּה  על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית) הוא אירוע או מצב המהווה סיכון ואיום, ובסופו של דבר זורע הרס וחורבן על החיים, הרכוש, הבריאות או הסביבה. אסונות יכולים להיות טבעיים או מלאכותיים (נגרמים כתוצאה ממעשים ידי-אדם). אסון מוגדר באופן כללי כאירוע המשפיע לרעה על החברה או הסביבה.

אסון טבע

אסון טבע נגרם כתוצאה מגורם סיכון טבעי (למשל התפרצות געשית, רעידת אדמה, בצורת ורעב המוני). נהוג לומר שאסונות טבע נגרמים כתוצאת מפעילות טבעית של הטבע הפועלת יחד עם הפעילות האנושית. כלומר, ממד האסון הטבעי תלוי ברמת הפעילות של בני האדם בסביבה הטבעית שלהם וביחסי הגומלין ביניהם. לרוב מצומצמת ההגדרה לאסונות הפוגעים באדם. אסון טבע עשוי גם להיות אסון אקולוגי אם פגיעתו בחי ובצומח חמורה (אם כי אסון אקולוגי יכול להיגרם גם על ידי מעשי אדם).

אסון מלאכותי

אסון "מלאכותי" או אסון מעשה ידי אדם הוא אסון שאינו טבעי, דהיינו לא נדרשה התערבות של כוחות הטבע לגרימתו, אלא פעילות אנושית לבדה שגרמה לאבדות ונפגעים רבים. אסונות כאלו מאופיינים על ידי פגיעה במזיד, רשלנות, שגיאות שונות או כישלון של מערכת מסוימת. גם את האסונות המלאכותיים ניתן לחלק לשתי קטגוריות - אסונות טכנולוגיים ואסונות חברתיים (סוציולוגיים). אסונות טכנולוגיים הם תוצאה של כישלון בטכנולוגיה, כגון תקלות בתכנון, אסונות תחבורתיים, או אסונות סביבתיים (למשל זיהום אוויר, שגרם בין היתר לשינוי האקלים ולהתחממות עולמית). אסונות חברתיים הם בעלי מניע אנושי חזק, כגון מלחמות, מעשים פליליים ומהומות.

בעקבות האסון

בעקבות אסון נהוג לערוך תחקיר על הגורמים לאסון, ועל ההיערכות הנדרשת למניעת אסון דומה או לצמצום נזקים בעת אסון בלתי נמנע (כרעידת אדמה).
בקרב הרבנים יש הנוהגים לפרש אסונות כעונש מאלהים על חטאים של בני האדם, או כמסר מאלוהים. דוגמה: בעקבות אסון הבונים, שבו נספו 21 אנשים בתאונת דרכים, נגרם קרע חמור ביחסי דתיים-חילונים, לאחר ששר הפנים ממפלגת ש"ס, הרב יצחק חיים פרץ, קישר בין חילולי השבת בפתח תקווה, שבאותה תקופה היו שנויים במחלוקת, לבין האסון. הרב פרץ לא התנצל, אך טען שדבריו הוצאו מהקשרם. ההורים דרשו בזעם את התפטרותו ומחו כאשר ראש הממשלה שמעון פרס נמנע מלגנות את דבריו בחריפות המספקת לטעמם. גם האדמו"ר מלעלוב השמיע השקפה דומה לזו של הרב פרץ. הוא הטיל על ראש העיר פתח תקווה את האחריות בשל עניין השבת ודרש ממנו להתפטר. דלק נוסף לפולמוס הציבורי שפך ביטאון חב"ד שקישר בין המזוזות הפסולות שהיו בבית הספר לבין הטרגדיה.

אסון בתנ"ך

בתנ"ך אסון כולל כל מקרה של מוות פתאומי. ראה בהרחבה בוויקימילון.