חבת

חֶבָת (מוכרת גם בשמות חֵפָה, חֵפָאת, חֱבָּה) היא אלת אם בדת החורית והחתית וזוגתו של בכיר האלים החורי, תֱשוּבּ. פירוש שמה הוא "הגבירה, מלכת השמים".

קשרי משפחה מיתולוגיים

במיתולוגיה החורית והחתית נחשבת חבת כזוגתו של בכיר האלים ואל הסער, תשוב ושניהם הם הוריו של אל ההרים החורי סֶרוּמַה. 
על פי מיתוס הדרקון אִילוּיָאנְקַה החתי, חבת היא בתו של בן התמותה אַרָם. אפשר שתיאור זה בסיפור מתייחס למקור הפולחן של חבת באזור ארם, או למקורה של גרסה זו של הסיפור. 
במיתוס זה מסופר על מאבקו של תשוב בדרקון אילויאנקה. לאחר תבוסה ראשונית של תשוב ופציעה קשה, נושא תשוב את חבת לאשה כדי להוליד את אל ההרים סרומה. סרומה, התחתן עם ביתו של הדרקון, ושכנע את אביה להחזיר לתשוב את האיברים שנטל ממנו. בעקבות זאת, הצליח תשוב להלחם שוב באילויאנקה ולהרגו. כששמע סרומה על כך שהוא נולד רק לשם הריגת חמו, דרש מאביו להורגו גם כן, ותשוב הורג את שניהם בסערת גשמים שיצר. 
בפנתאון האלים החתי, כפי שמופיע בתבליטי הסלע ביָזֲילֲיקַאיָה, מתוארת חבת גם כאמה של אַלָנזו – אלה חורית שמוקד פולחנה היה בעיר כיזוּוָאתְנַה  והיא נחשבת להתגלמותו הנשית של סארומה. לעיתים בטקסי הפולחן החתי אוזכרו חבת ואלנזו ביחד כדגם של זוג אלות – אם וביתה. 
בתבליט זה מופיעה בת נוספת של חבת – קוּנְזִישֶאלִי.

מקורות ופולחן

כאלים מרכזיים אחרים בהיסטוריה של המזרח הקדום, גם מעמדה של חבת במיתולוגיה החורית והחתית השתנה עם השנים. על אף השינויים הללו ניתן להגדיר אותה באופן קבוע, בוריאציות שונות, כזוגתו של אל הסער, המקומי או האימפריאלי. כבתרבויות אחרות במזרח הקרוב הקדום, אל הסער מופיע, לרוב, כבכיר האלים או "מלך האלים" (להבדיל מ"אב האלים" או "זקן האלים"). לדוגמה, בעל הפיניקי, הדד הצפון סורי, אנליל השומרי ומרדוך הבבלי) . זוגתו של בכיר האלים נמצאת במעמד מקביל כ"גבירת האלים" או "גבירת השמיים", למעשה האלה הבכירה בפנתאון.
עם התחזקות מעמדה של חבת, ניכסה דמותה תפקידים נוספים שהיו בעבר לאלות בכירות כמוהה, כגון "אלת אם" ו"אלת שמש". עם זאת, נראה שתפקידים נוספים אלה לא באו לידי ביטוי קונקרטי בתפקיד שמילאה במיתולוגיה החורית, או החתית. 
האיזכור הקדום ביותר המיוחס במחקר לחבת הוא מאמצע האלף השלישי לפנה"ס, בתעודות מהעיר אבלה. תעודות אלה מתייחסות לפולחן זוג אלים – אל הסער הָדַה וזוגתו חַלָבְתוּ ("הגבירה מחאלב"). מוקד פולחנם של זוג אלים זה היה בעיר חלב. חוקרים סוברים שזוג אלים אלה יהפכו בתרבות החורית, שתשלוט באזור, לזוג תשוב-חבת.
באלף השני לפנה"ס, עם התפשטות ההשפעה החורית בדרום אנטוליה וצפון הלבנט, ובעיקר בממלכה החורית, מיתני, התרחב גם הפולחן של תשוב, חבת וסארומה כשלישייה. מעבר למוקד המוכר בחאלב, התפתחו מוקדי פולחן גם בעיר קוּמָאנְי (Kummanni) בממלכת קֲזַוָאטְנַה (Kizzawatna) בדרום אנטוליה (קפדוקיה) ובערים אללח' ואוגרית.
מהמאה ה-15 לפנה"ס, עם השתלטות האימפריה החתית על המרחב האנטולי וצפון הלבנט, ספגו המלכים החתיים מרכיבים רבים מהדת החורית. במסגרת זו, נוצר גם צורך למזג ולשלב אלוהויות מקומיות של ערי ממלכה עצמאיות לשעבר למסגרת פולחן אימפריאלי רשמי. בתהליך שילוב אלים זה, חלה התמרה בדת של שליטי הממלכה מדומיננטיות של אל השמש (על התגלמותו הזכרית, shaushka והנקבית Arinna) להובלה של זוג האלים תשוב-חבת. ביטוי לכך מצאו חוקרים ברשימות האלים ששימשו עדים בהסכמים משפטיים ומדיניים בממלכה החתית. ברשימות אלה נראית התפשטות פולחן תשוב-חבת ועליה בולטת במעמדם ובמקומם בראשי הרשימות. גם הופעתם הבולטת של תשוב וחבת בתבליטי הסלע באתר יזיליקיאה מבטא מעמד זה.
בעקבות תהליכים גאו פוליטיים של הגירת חורים לאזורים שונים במזרח הקרוב הקדום לאחר התמוטטות ממלכת מיתני, ניכר גם הפצה של הפולחן של חבת לאזורים אחרים בהם שכנו חורים, כולל ארץ כנען.

חבת בירושלים ובמקרא

בין המאות ה-16-14 לפנה"ס הקרינו השינויים הדרמטיים של עליית הממלכות מיתני והחתים והתמוטטותן על כל המזרח הקרוב. אחת התופעות הבולטות היא הופעה של חורים וחתים במרחב הכנעני. בכלל זה, מעריכים חוקרים שמקורם של רוב עמי כנען המוזכרים במקרא (חורי, חתי, יבוסי, חווי, גרגשי) הוא בהגירה מצפון ללבנט. 
הדמות הבולטת ביותר במחקר בהקשר זה הוא מלך ירושלים במאה ה-14 לפנה"ס, עבדיחבה, שהופיע במכתבי אל-עמארנה. חוקרים העלו את האפשרות שמקור שמו חורי והוא מתורגם כעבד האלה חבת. אפשר שזיהוי אתני זה של מלך ירושלים מתקשר גם לקישור שעשו חוקרים בין מושגים רבים הקשורים למסכת השתלטות דוד המלך על העיר לבין מושגים מהשפות חורית וחתית. 
ייתכן ששמה של חבת מופיע כמרכיב תאופורי בשמות אחרים הקשורים לממלכת יהודה. בכלל אלה נמצאים אֶלְיַחְבָּא הַשַּׁעַלְבֹנִי, אחד מלוחמיו של דוד המלך, והשם חביה ממשפחת הכהנים שעלו בשיבת ציון עם זרובבל. שמות אלה מצטרפים לדמויות אחרות מתקופת דוד המלך שניכר בהם מוצא אנטולי, כגון אוריה החתי.