google/wiki40b huggingface dataset:
אקיטן (רומנסה)

אֵקִיטָן (Equitan) היא עלילה ברטונית, סוג של שיר-עלילתי, שכתבה מארי דה פרנס בשלהי המאה ה-12. השיר הוא אחד מתריסר השירים הידועים כעלילות של מארי דה פרנס. כשאר העלילות שלה, אקיטן כתוב צרפתית עתיקה, בחריזה של זוגות משפטים בני 8 הברות. בפואמה זו, המונה 320 שורות, המחברת מתרה באלו הזוממים לפגוע באדם אחר, שהם עלולים להיקלע למצב-ביש.

העלילה

אקיטן, מלך נאנט, מתאהב באשתו הנאווה של סוכן-ביתו. המלך מתייסר בשל רגשותיו אליה מחד, ונאמנותו לסוכן-ביתו מאידך. כאשר אקיטן מתוודה בפניה על רגשותיו, היא מפקפקת בכוונותיו בשל פערי המעמדות ביניהם. הוא משכנעה שרגשותיו כנים, ובכך נפתחת פרשת-אהבים ביניהם.
יום אחד, אשת סוכן-הבית שואלת את המלך בדמעות אם יום יבוא והוא ישליכנה מעליו לטובת אחרת, רמת-יחס. המלך אומר לה שהיא אהבתו היחידה, ושאלמלא בעלה היה כבר נושאה לאישה לפני זמן רב. האישה, בשומעה זאת, מציעה להרוג את סוכן-הבית באמבט מים רותחים. התוכנית היא שהמלך ובעלה ירחצו באמבט, ואז יוכל המלך לטעון מאוחר יותר שסוכן-הבית נפטר ללא סיבה נראית לעין בעת הרחצה. איש, כמובן, לא יטיל ספק בעדות המלך.
מאוחר יותר, המלך וסוכן-ביתו יוצאים למסע-ציד. הם שוהים בבקתת-ציד ובה שני אמבטים זה לצד זה בחדר השינה. כשסוכן-הבית יוצא לרגע להביא דבר-מה, המלך והאישה מכינים את מלכודתם, ואז מתנים אהבים. סוכן-הבית חוזר אל הבקתה ונתקל בדלתו הנעולה של חדר-השינה. הוא מטיח את אגרופיו בדלת בעוצמה רבה, עד שלבסוף היא נכנעת, ונדהם מהמחזה הנגלה לנגד עיניו - שני האוהבים, מעורטלים. המלך, בוש בעירומו, בניסיון להסתיר את מבושיו קופץ למקום המחסה הראשון שהוא רואה - אמבט המים הרותחים. סוכן הבית, נזעם מבגידת אשתו, משליך גם אותה אל האמבט, והזוג הנואף נשלק למוות.

פתיח השיר בגרסה האנגלית של מייסון

In ancient days many a noble lord lived in Brittany beyond the Seas.
By reason of their courtesy and nobleness they would gladly keep
in remembrance the deeds that were done in the land. That these
marvellous things should not be forgotten they fashioned them into
Lays. Amongst these Lays I have heard tell of one which is not made to
die as though it had never been.
Equitan, lord of Nantes, was a loyal and courteous gentleman, of great
worth, beloved by all in his own country. He was set on pleasure, and
was Love's lover, as became a gentle knight. Like many others who dote
on woman, he observed neither sense nor measure in love. But it is in
the very nature of Love that proportion cannot enter into the matter.
— Eugene Maison (Trans.), The Lay of Equitan, Project Gutenberg
יחסי גרמניה–נמיביה

יחסים קדם-קולוניאליים

קשרים ראשונים בין שתי המדינות התרחשו כאשר מיסיונרים גרמנים נשכרו על ידי האגודה המיסיונרית בלונדון, כדי להתחיל לעבוד בדרום נמיביה במהלך סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19.

דרום מערב אפריקה הגרמנית

כחלק מההמרוץ לאפריקה הגיעה האימפריה הגרמנית לאזור שכעת הוא נמיביה, כמעצמה מיישבת בשנות ה-80 של המאה ה-19, והקימה את דרום-מערב אפריקה הגרמנית. השלטון הקולוניאלי הגרמני סומן על ידי מתחים והביא לרצח העם של ההררו והנאמה בין השנים 1904 עד 1907, והתוצאה הייתה מותם של 65,000 אנשי הררו (80% מכלל אוכלוסיית הררו), ו-10,000 נאמה (50% מכלל אוכלוסיית נאמה). המושבה נשלטה על ידי גרמניה עד שנת 1915 כאשר נכבשה על ידי כוחות איחוד דרום אפריקה.

מלחמת העולם הראשונה עד לעצמאות נמיביה

בתקופת השלטון בדרום אפריקה הייתה גרמנית אחת משלוש השפות הרשמיות של נמיביה, לצד אנגלית והולנדית, והאחרונה הוחלפה באפריקאנס בשנת 1925.
העצמאות של נמיביה בשנת 1990 הייתה במקביל לאיחוד הגרמני, מה שהביא להתפתחות איטית של יחסים דיפלומטיים. עם זאת, בשנים 1989 וגם 2004, ממשלת גרמניה הכירה באחריותה לנמיביה כמדינת שותפות בעדיפות.
בשנת 2004 ביקרה בנמיביה שרת הפיתוח הגרמנית היידמארי וויצזורק-זאול, וביקש את סליחת העבר מהמדינה. בנאומה במלאת מאה שנה לרצח העם של ההררו והנאמה באוקקרארה היא הייתה האישיות הרשמית הראשונה בממשלת גרמניה שהתנצלה רשמית, וכינתה את האירוע "וולקרמורד" (רצח עם), מילה שנמנעה בעבר בזהירות על מנת לא להזמין טענות פיצויים.
כיום לא מעט בגלל שיתוף הפעולה והחילופים המשופרים באופן משמעותי, כמו גם בגורל הנוכחות הקבועה של "הקהילה הגרמנית בנמיביה", שתי המדינות מנהלות דיאלוג חדש, שלעיתים גם הוא קופא על שמריו.

סיוע בפיתוח

לפי חישוב על בסיס לנפש, נמיביה היא המקבלת הגדולה ביותר של סיוע בפיתוח מגרמניה באפריקה. משנת 1990 ועד 2004, נמיביה קיבלה יותר מ-500 מיליון € (619 מיליון $) כסיוע, current התרומה השנתית היא 11.5 מיליון אירו.
מלבד התרומות הרגילות עבור נמיביה (העומדות כעת על סכום של 11.5 מיליון אירו בשנה), גרמניה תומכת בקמפיינים מיוחדים, למשל "יוזמה לפיוס", שמטרתה ליצור או לשפר את קידוחי העיר, מוזיאוני מורשת, מרכזי יצירה ותרבות וכן בתי ספר, אכסניות ומרפאות. יוזמה זו גורמת לגרמניה לתת 20 מיליון אירו נוספים במשך עשר שנים משנת 2007 עד 2016.

תיירות

בשנת 2008 העריך משרד החוץ הגרמני כי בממוצע 60,000 תיירים גרמנים ביקרו בנמיביה בשנה, והתוצאה היא מאזן תשלומים חיובי בין המדינות.
ג'יימס דנלופ

ביוגרפיה

ג'יימס דנלופ נולד ב-1793 בעיירה דלרי שבמחוז צפון איירשייר שבמערב סקוטלנד. בגיל 14 הוא החל לעבוד במפעל לייצור חוטים ובמקביל למד בערבים. בגיל צעיר הוא החל להתעניין באסטרונומיה וסביב גיל 17 החל לבנות בעצמו טלסקופים. הוא נשא לאישה את ג'ין סרוויס בגיל 23 וסביב שנת 1820 הוא הכיר את תומאס בריזביין, מייג'ור גנרל בצבא הבריטי ואסטרונום. כאשר מונה בריזביין למושל מדינת ניו סאות' ויילס, הוא מינה את דנלופ לאחד מעוזריו המדעיים ולקח אותו עימו לאוסטרליה בשנת 1821. בריזביין הקים מצפה כוכבים בפארמטה ודנלופ החל לעבוד בו, תחילה תחת אסטרונום גרמני בשם קארל רומקר, ולאחר כשנתיים כאחראי על המצפה. עד שנת 1827 הוא ערך כ-40,000 תצפיות בשני הלילה של הדרום באמצעות טלסקופ שבנה בעצמו וגילה ותיעד ערפיליות, צבירים וכוכבים רבים. בשנה זו הוא שב לסקוטלנד כדי לעבוד במצפה הכוכבים הפרטי של בריזביין, שבעצמו חזר לסקוטלנד שנתיים קודם לכן, ובתקופה זו פרסם את תוצאות התצפיות שלו. בשנת 1831 הוא מונה למנהל מצפה הכוכבים בפארמטה ושב לאוסטרליה. הוא גילה שהמצפה וציודו לא נשמרו במצב טוב והקדיש מאמצים לשקם את המצפה ולהשיבו למצב עבודה תקין. הוא המשיך לבצע תצפיות אסטרונומיות וכן סייע לחוקר תומאס מיצ'ל בעבודתו למיפוי דרום-מזרח אוסטרליה, אך ככל הנראה בשל בעיות בריאות הוא לא עבד הרבה ולא פרסם את תוצאות תצפיותיו משנת 1932. בשנת 1947 הוא פרש מעבודתו ונפטר כשנה לאחר מכן. אשתו נפטרה 11 שנים אחריו ולזוג לא היו ילדים.

עבודתו

דנלופ פרסם בשנת 1828 קטלוג שכלל 629 ערפיליות וצבירי כוכבים שגילה במהלך תצפיותיו בשמי הדרום. בין המפורסמות שבתגליותיו הן הגלקסיה קנטאור A‏ (NGC 5128 או Δ.482) ו-NGC 55 ‏(Δ.507) וכן הזיהוי של 47 בטוקאן כצביר כדורי. כמו כן הוא פרסם רשימה של 256 כוכבים כפולים שזיהה, ביניהם אקרוקס, מימוזה וגקרוקס. על השגים אלה הוא קיבל את מדליית הזהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה וכן התקבל כחבר באגודה המלכותית של אדינבורו בעקבות המלצתו של תומאס בריזביין. תצפיות מאוחרות יותר, בעיקר של ג'ון הרשל בשנות ה-30 של המאה ה-19, לא הצליחו לזהות חלק גדול מהערפיליות ומהכוכבים הכפולים שברשימות של דנלופ, ועבודתו כיום נחשבת לחובבנית ולא מקצועית. נראה שרק כחצי מהערפיליות שציין אכן קיימות וחלק גדול מהכוכבים הכפולים שציין הם כוכבים שאינם קשורים זה לזה עם מרחק זוויתי גדול יחסית ביניהם. ייתכן שהסיבה לחוסר הדיוק בעבודתו של דנלופ נבע מהעדרה של השכלה מסודרת בתחום ומהמכשור שבו השתמש שהיה בחלקו מתוצרת עצמית ולא באיכות גבוהה.
דת פארודית

דת פארודית או דת מדומה היא מערכת אמונות שמחקות דתות, פלגים בתוך דתות, גורואים או כתות ידועות ובכך מהווה פארודיה עליהם.
מטרת הדת הפארודית היא ללעוג לאמונות רוחניות ולמאמיניהן, בדרך כלל באמצעות הומור או סאטירה. מהלך אופייני לדת פארודית היא להפוך את מושאי האמונה לדמויות נלעגות, ואז לטעון כי אין הבדל בין הדמות הנלעגת למושא האמונה הקיים. מהלך נוסף היא החלפת מנהג אחד במנהג אחר, מקביל, הנתפס כמטופש. על ידי המהלכים האלה, המאמין בדת הפארודית יכול לטעון כי אין כל הבדל בין הדת הפארודית שהוא מאמין בה לבין דתות אחרות המקובלות בעולם.
בדתות אלו אנשים מאמינים במושגים אשר נשמעים מופרכים אך כאשר הם מקבלים מעין "הסבר" כי הם נכונים יכולים האנשים להאמין בעקרונותיהם, כפי שנכתב בקנקן התה של ראסל.
N.E.R.D

סגנון מוזיקלי

הסאונד של הלהקה מכיל בדרך כלל אלמנטים של רוק, פאנק והיפ הופ, והוא כולל גם R&B ופופ. הסאונד שלהם תואר גם כמכיל אלמנטים של היפ הופ אלטרנטיבי, פאנק רוק, ראפ רוק, היפ הופ נסיוני ואוונט פאנק. הם זכו לשבחים על השימוש הרב שלהם במוזיקה אלקטרונית, בס ופאנק, ואילו אחרים טענו כי הנפטונים לא מסוגלים לשלב בין R&B ורוק. תוכן המילים של N.E.R.D גרר אחר ביקורת. איאן כהן מפיצ'פורק כינה את יכולת הכתיבה של הלהקה "הרחק למטה ברשימת הדברים ש-N.E.R.D באמת טובה בהם". בנוסף, נמתחה ביקורת על ויליאמס על כתיבתו הבוטה והמינית.
נחיק נבות

ביוגרפיה

נבות נולד בהרצליה בשם מנחם ליפוביצקי. בשנת 1944 התגייס לש"י ועסק בעיקוב אחר בית ששימש למפגשים של מנהיגי המחתרת לח"י. במלחמת העצמאות לחם כאיש יחידת המבצעים 184, ובעקבות רצח ברנדוט ופרשת אלטלנה לקח חלק במעצר פעילי לח"י ואצ"ל. בשנת 1952 מונה למאבטחו האישי הראשון של ראש הממשלה, דוד בן-גוריון.
בשנת 1955 עבר למוסד, ושירת תחילה באגף "צומת" כקצין איסוף בבריטניה. לאחר מכן שימש כמזכיר ועדת ראשי השירותים וכעוזרו האישי של ראש המוסד, מאיר עמית. בהמשך פעל בשירות אגף "תבל" במוסד ושימש כנציג המוסד באיראן, בעת שלטון השאה מוחמד רזא שאה פהלווי. היה מעורב במבצע חילוץ הישראלים מאיראן (1979).
בשנת 1972 עסק במבצע להעלאת יהודי עיראק לישראל דרך כורדיסטן ואיראן. לאחר מלחמת יום הכיפורים שימש נציג המוסד בארצות הברית. בשנת 1977 מונה לראש אגף המינהל במוסד. ולאחר שלוש שנים מונה לראש אגף "תבל".
היה מקורב למשפחתו של פייר ג'ומאייל הלבנונית, והוביל את הקשר עם הנוצרים בלבנון. בתפקידו הבא שימש כמשנה לראש המוסד, יצחק חופי, ובמסגרת תפקיד זה לקח חלק מרכזי בפעילות המוסד במלחמת לבנון הראשונה. בין השאר ליווה את שר הביטחון, אריאל שרון, לפגישה בבית משפחת ג'ומאייל בכפר ביקפיה, יום לאחר הירצחו של בשיר ג'ומאייל. על חלקו של המוסד במלחמה זו אמר: "המוסד עשה את המרב כדי שאפשר יהיה לסייע לצה"ל לממש את תוכניות המלחמה. זה היה תפקידו: לספק מודיעין ולתחזק את הקשר עם הנוצרים. אבל כאמור, המוסד אינו גורם עצמאי והוא פועל על פי הנחיות הממשלה, כדי לקדם את מדיניותה".
התגורר ברמת השרון. נפטר ב-20 ביולי 2019.
קרלוס גמארה

קריירה

גמארה התחיל את הקריירה שלו במועדון סרו פורטניו ב 1991 וזכה יחד עם קבוצתו באליפות הליגה פרגוואי
לעונת 1992-1993 הוא עבר לקבוצת אינדפנדיינטה מהליגה בארגנטינה ולאחר זמן קצר חזר לקבוצתו סרו פורטניו.
בשנת 1995 הוא הצטרף לקבוצה אינטרנסיונל מברזיל שם עשה את הפריצה שלו ובשנת 1997 הוא עבר לקבוצה בנפיקה הפורטוגלית אך שיחק שם רק עונה אחת שלאחריה חזר לקבוצה קורינתיאנס מליגת העל הברזילאית.
לאחר שסיים את עונת 1999 עם קבוצת הכדורגל הברזילאית קורינתיאנס, הוא עבר לה ליגה, לקבוצת אתלטיקו מדריד. אתלטיקו ירדו לליגה השנייה וגמארה חזר לברזיל, הפעם הצטרף לפלמנגו (כדורגל). עונת 2001-2002 הייתה מוצלחת יותר עבור גמארה, הוא הצטרף לא.א.ק. אתונה ביוון, ששיחק בה 24 משחקים בליגה וזכה איתה בגביע היווני.
בשנת 2002 הוא הצטרף לאינטר מהליגה האיטלקית לעונת 2002-2003. עם ראשית עונת הטרום שלו, הוא הבקיע את שער הניצחון בגביע פירלי האחרון נגד רומא. העונה הבאה שלו במועדון הייתה מוצלחת פחות, אינטר סיימו במקום הרביעי בליגה, וגמארה עשה רק 10 הופעות. הוא נשאר באינטר לקראת עונת 2004-2005, אך לאחר עונה נוספת שבילה בעיקר על הספסל הוא הצטרף לפלמיירס מברזיל ביולי, 2005. בשנת 2007, החליט גמארה לחזור לפרגוואי לסיום הקריירה, הוא חתם באולימפיה ושם פרש.
מחלת החיתולית הכפית

אבחון

האבחון מתבצע בדרך כלל על פי האנמנזה וכן באמצעות מישוש האזור ועריכת צילום רנטגן למרות שניתן לראות בחלק מהמקרים זיז גרמי בולט שהתפתח בעצם העקב אין זו הסיבה לכאב. הכאב נובע מדלקת בגידים ופציעות ברקמה. הרופא עשוי להשתמש גם בבדיקות הדמיה אחרות כמו MRI או אולטרה סאונד.

הסבר לתופעה

הגישה הנפוצה מסבירה את התופעה כהיווצרות דלקת מקומית ברקמה העמוקה בכף הרגל. ישנה גישה נוספת השוללת זאת וסוברת כי אין עדות לקיומה של דלקת באזור, ומסבירה תופעה זו כמצב של תהליך ניווני ברקמת כף הרגל הנגרם כתוצאה מעומס יתר על האזור.
גישה אחרת טוענת כי התופעה נובעת עקב מתחים ולחצים רגשיים.

הגורמים

הגורמים לתופעה נובעים בשל אחד או יותר מהמקרים הבאים: עודף משקל, שהיה ממושכת בעמידה, פעילות אינטנסיבית בעמידה, שינוי מכה ישירה, מבנה לא תקין של כף הרגל (רגל שטוחה, קשת גבוהה, פנייה כלפי פנים), חוסר איזון שרירי ועוד. באופן כללי התופעה נגרמת מעומס יתר על כף הרגל ובייחוד על רקמת החיתולית הכפית (plantar fascia).

טיפול

מנוחה, הפחתת משקל, הפחתת הפעילות בזמן הטיפול, הגמשה ומתיחות לשרירים הרלוונטיים, חיזוקי שרירים, חבישה מיוחדת להפחתת העומס, סד לילה (night splint), מדרסים מיוחדים, קומפרסים קרים, לגלגל את כפות הרגליים על כדור טניס בזמן ישיבה, במקרים חמורים של התופעה ניתן להקל על המטופל בעזרת משככי כאבים והזרקות של סטרואידים לאזור. במקרים קשים אף יותר מתבצע ניתוח כירורגי להסרת הזיז הגרמי, הליך שנמנעים מלעשותו בתחילה בשל חשש לפגיעה עצבית.
Bionic

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי מפיקים מוזיקליים שונים רבים, כמו סיה, אסתר דין, סמואל דיקסון, ג'ון היל, קלוד קלי, כריסטופר סטיוארט וכולי. כמו כן, האלבום מכיל בתוכו שירים בסגנון הרית'ם אנד בלוז, פיוצ'רפופ ואלקטרופופ.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לאלבום את תואר הזהב, עם מכירות של כחצי מיליון עותקים במדינה.
אשוחית נורווגית

מאפיינים

האשוחית הנורווגית גדלה ברחבי צפון-מזרח אירופה - מנורווגיה ופולין מזרחה, בהרי מרכז אירופה (דרומית מערבית להרי האלפים), מדרום להרי הקרפטים וחבל הבלקן ועד צפון יוון.
הגבול הצפוני של תפוצתה הוא החוג הארקטי, מעט צפונית לקו הרוחב 70 בנורווגיה. את גבול התפוצה המזרחי ברוסיה קשה להגדיר, בשל ההכלאה הנרחבת וחפיפת האוכלוסיות עם האשוחית הסיבירית (Picea obovata), אבל הגבול המקובל הוא רכס הרי אורל. עם זאת, עצים עם מאפיינים מסוימים של האשוחית הסיבירית נפוצים מערבה משם ומצויים ברוב האזורים של צפון פינלנד, ופרטים בודדים תועדו אף בצפון-מזרח נורווגיה. זן הכלאיים מכונה Picea x fennica.
גובהה 35–55 מטרים וקוטר הגזע מטר עד מטר וחצי.
צבע ניצניה כתום-חום והם נטולי שיער. עליה מחטניים, באורך 12–24 מילימטרים, בעלי חתך רוחב רבוע, וצבעם ירוק כהה בכל ארבעת הצדדים עם קווי פיוניות לא בולטים.
אורך האצטרובלים 9–17 סנטימטרים (הארוכים ביותר מכל מיני האשוחית), וקצות הקשקשים משולשים ומחודדים. צבע האצטרובלים ירוק או אדמדם, ועם הבשלתם, 5-7 חודשים לאחר ההאבקה, הם נעשים חומים.
הזרעים שחורים ואורכם 4–5 מילימטרים, עם כנף בצבע חום בהיר שאורכה 15 מילימטרים. העץ הגבוה ביותר שנמדד, בגובה 63 מטרים, נמצא ביער הבראשיתי פרוצ'יקה (Perucica) בפארק הלאומי סוטייסקה (Sutjeska), בבוסניה והרצגובינה.
לאוכלוסיית העצים בדרום אירופה יש בממוצע אצטרובלים ארוכים יותר ובעלי קשקשים מחודדים יותר, ויש הרואים בהם תת-מין נפרד המכונה "אשוחית נורווגית מחודדת" (Picea abies var. acuminata).
יש בוטנאים המגדירים את האשוחית הסיבירית כתת-מין של האשוחית הנורווגית, אף שקל להבדיל ביניהן בצורותיהן הטיפוסיות: לאשוחית הסיבירית יש אצטרובלים באורך 5–10 סנטימטרים בלבד, עם קשקשים מעוגלים וניצנים שעירים.
אשוחית נוספת שלה אצטרובלים עם קשקשים מעוגלים וניצנים שעירים מופיעה לעיתים נדירות באלפים המרכזיים במזרח שווייץ. היא נבדלת גם בעליה העבים יותר, שצבעם כחול-ירוק. בטקסטים מדעיים רבים גם אשוחית זו מסווגת כתת-מין של האשוחית הנורווגית, אך למעשה היא ייחודית כמו מיני אשוחית אחרים, ונראה שהיא קרובה יותר לאשוחית הסיבירית, לאשוחית שרנק (P. schrenkiana) ממרכז אסיה ולאשוחית מורינדה (P. smithiana) מהרי ההימלאיה.
כמין נפרד אשוחית זו מכונה אשוחית אלפינית (Picea alpestris). כמו במקרה של האשוחית הסיבירית, יש הכלאה נרחבת בין אשוחית זו לבין האשוחית הנורווגית, ונדיר למצוא פרטים טהורים שלה.

נטיעה ושימושים

האשוחית הנורווגית היא אחת מעצי הנטיעה השכיחים ביותר, הן באזורי התפוצה הטבעיים שלה והן מחוצה להם. היא משמשת לייצור עץ ונייר, וכעץ נוי בפארקים ובגנים. שימוש שכיח נוסף שלה הוא כעצי חג מולד. האשוחית הנורווגית התאקלמה בכמה אזורים באמריקה הצפונית, אך לא התפשטה במידה מספקת כדי להיחשב מין פולש.
אוגוצ'י אוניאו

קריירה

אוניאו החל לשחק כדורגל לראשונה באקדמיות ובתי ספר שונים לכדורגל באמריקה וב-2004, זומן לראשונה לנבחרת ארצות הברית. באותה השנה עבר לסטנדרד לייז', שם השתלב בהרכב הראשון כבר בתחילת דרכו.
בקיץ 2009, הצטיין בגביע הקונפדרציות, ועזר להוביל את ארצות הברית לגמר, שם הפסידו לברזיל 3:2. אחרי הטורניר, חתם במילאן. לאחר שלא זכה לקבל דקות במילאן, הושאל אוניאו לטוונטה אנסחדה בינואר 2011 עד לסיום העונה.
ב-28 ביוני 2011 חתם בספורטינג ליסבון ל-3 שנים. עם הקבוצה הוא הגיע לחצי גמר הליגה האירופית.
ב-31 באוגוסט 2012 הושאל למאלגה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בסיום העונה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-24 באוקטובר 2012 במשחק נגד מילאן במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות המשחק הסתיים בניצחון 0-1 למאלגה.
בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים

תקציר העלילה

בתחילת הסרט רואים את קולין סמית' (טום קורטני) רץ לבדו באזור כפרי וקולו נשמע אומר כי הוא משפחתו מתמודדים עם הקשיים וכי הוא רגיל לרוץ בעיקר בעת בריחה מהמשטרה.
קולין מובל אזוק עם צעירים נוספים לרגסטון טאוארס, מוסד לחינוך מחדש של עבריינים צעירים. מנהל המוסד (מייקל רדגרייב) מקבל אותם ומודיע להם על תקנות המוסד שמטרתו לחנך אותם למשמעת ולעבודה.
קולין הוא הבכור במשפחה קשת יום בנוטינגהאם. אביו נפטר לאחר שעבד שנים במפעל במשכורת מינימום. יש לו עוד שני אחים קטנים והוא מסתובב כל היום ברחובות ביחד עם חברו מייקל (ג'יימס בולאם) והם מבצעים פשעים קטנים כמו גניבת רכב כדי לצאת לבלות עם שתי צעירות מקומיות. העתיד נראה לו חסר תקנה והוא אינו רוצה לעבוד כל חייו כאביו.
באחד הפעמים הם פורצים למאפייה וגונבים כספת קטנה ובה 70 פאונדס. קולין מחביא את הכסף בתוך המרזב בביתו ואומר לבלש המשטרה שאין לו קשר לגניבה אך גשם שיורד באותו זמן מפזר את שטרות הכסף מהמרזב והוא נתפס.
המנהל מתבונן בנערים המשחקים בכדורגל ומבחין בכושר הריצה של קולין. המוסד עומד להתמודד עם נבחרת ספורט של בית הספר רנלי בעיירה הסמוכה על מרוץ לאורך 5 מיילס. ניצחון על הנערים הטובים של רנלי יעלה את יוקרתו של המוסד ובעיקר המנהל.
קולין זוכה להטבות בתנאים למורת רוחם של חבריו המסתכסכים איתו על כך.
קולין צריך לנצח את הרץ המצטיין של בית הספר רנלי, גאנת'רופ (ג'יימס פוקס). בתחילה נראה שהניצחון מובטח לו והוא נמצא לפני גאנת'רופ בפער גדול, אך לפני הסוף הוא נעצר ונותן לגאנת'רופ לנצח. הוא רוצה להראות לכולם שהוא עצמאי ומורד בכולם אף על פי שהוא יודע שכעת יתנקם בו המנהל הנבגד.
אנמיה ממארת

רקע פיזיולוגי

פקטור פנימי Intrinsic Factor הוא חומר מסוג גליקופרוטאין, שנוצר בתאי הדופן בקיבה Parietal cells. זהו חומר הכרחי לספיגה תקינה של ויטמין B₁₂. בתריסריון נקשר לוויטמין B₁₂ ובאילאום הסופי - החלק האחרון שלהמעי הדק, הפקטור הפנימי מסייע לוויטמין B₁₂ להיספג לתאי המעי הדק, שם הוא מסיים את תפקידו ונהרס.

תופעות פתולוגיות

ניוון של רירית הקיבה.
שינויים אופייניים במערכת העיכול עקב אנמיה מגלובלסטית.
יעקב ארז (עיתונאי)

ביוגרפיה

ארז נולד בתל אביב, בנם של משה ורחל אייכנבלט. הוא גדל בנתניה, למד בתיכון ע"ש שאול טשרניחובסקי, ובכיתה י' עבר לפנימייה הצבאית לפיקוד ובמסגרתה למד בבית הספר הריאלי בחיפה. בצה"ל שירת ארז כלוחם וכקצין בחטיבת גולני עד 1960 ועבר בין היתר קורס מפקדי פלוגות.
לאחר שחרורו החל לעבוד ככתב ספורט בעיתון "חדשות הספורט" ולאחר מכן ככתב ספורט ב"מעריב" ובמהדורת אזור השרון של העיתון. ב-1963 מונה לכתב "מעריב" באזור הערבה ואילת. ב-1966 מונה לכתב אזור הצפון של "מעריב" וסיקר עבורו את חזית הצפון במלחמת ששת הימים. ב-1971 מונה לכתב לענייני השטחים ולאחר מכן לכתב הצבאי של העיתון. בסדרת ידיעות התריע על הכנות המצרים למלחמה, אך ידיעותיו נפסלו על ידי הצנזורה הצבאית ולמכשיר הטלפון שלו אף הושמה האזנת סתר בהוראת ראש אמ"ן אלי זעירא. הוא סיקר עבור העיתון את מלחמת יום הכיפורים, את שיקום צה"ל לאחר המלחמה, מלחמת ההתשה במובלעת הסורית, הסכם השלום בין ישראל למצרים מנקודת המבט הצבאית ומלחמת לבנון הראשונה.
 
ביולי 1976 יצא לארצות הברית וליווה את מבצע פעמון החירות - ספינות חיל הים שהגיעו למפגן חגיגות 200 שנה לארצות הברית. הוא היה בעל מדור בשם "שולחן החול" במגזין "סופשבוע" של "מעריב" ביום שישי. על מנת לעקוף את מגבלות הצנזורה פרסם במדור זה פינה בשם "אגדה לילדים" (ולעיתים "אגדה לילידים"), ובה בדרך של משל רמז על אירועים אקטואליים ביטחוניים ועל התדרדרות המצב הביטחוני לקראת מלחמת לבנון ואחריה. בפרט מתח ביקורת על שר הביטחון אריאל שרון אותו כינה "צחור השיער". את הטור היה חותם באמירה "כל מי שמאמין כי יש דמיון בין סיפור זה לבין מאורעות אמיתיים בסביבתנו - עושה זאת על אחריותו האישית". ב-1984 זכה בפרס סוקולוב יחד עם אברהם תירוש ואבי בטלהיים על תחקיר בנושא המלחמה. 
ביולי 1984 מונה לכתב "מעריב" בארצות הברית. בשובו שימש ראש מערכת המוספים של "מעריב", תקופה בה יזם את המוספים "גבר לעניין", "קריירה" ו"בית וגן". ב-1988 מונה לראש אגף החדשות. בתקופתו עבר העיתון לפורמט טבלואיד ושימוש בצבע. ב-1992 מונה לסגן עורך "מעריב", ובהמשך השנה מונה לעורך הראשי, תפקיד בו כיהן עד מרץ 2002. בהמשך שימש פרשן צבאי בעיתון. 
בשיתוף עם אילן כפיר ומוטה גור היה העורך של "צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לענייני צבא ולביטחון", שיצאה משנת 1981 בהוצאת רביבים. הוא מחבר הספר "שיחות עם משה דיין", שיצא לאור בהוצאת מסדה ב-1981. 
ב-2004 סייע ליאיר לפיד בכתיבת סדרת הטלוויזיה "חדר מלחמה".
ארז נשוי ואב לשלוש. אחיו הצעיר, עודד, היה מפקד גדוד בחיל השריון ונהרג ב-1976.
ברטהולד, מרקיז באדן

ביוגרפיה

ברטהולד נולד בקרלסרוהה ב-24 בפברואר 1906 למקסימיליאן, נסיך באדן ולמריה לואיזה, נסיכת הנובר, בתם של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר ותירה, נסיכת דנמרק. בשנת 1927 אומץ ברטהולד על ידי דודיו פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן והילדה, נסיכת נסאו, אשר לא היה להם ילדים, ולאחר מיתת דודו בשנת 1928 ואביו בשנת 1929 הפך ברטהולד לראש בית צרינגן.
ב-17 באוגוסט 1931 התחתן מקסימיליאן עם תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג, ממנה נולדו לו 3 ילדים. בשנת 1933 ניסה ברטהולד להגן על מפעלו החינוכי של קורט האן בפני היטלר, אולם היטלר דחה אותו בצעקות ובבושת פנים. בעקבות כך סייע ברטהולד לקורט האן להעביר את מפעלו לבריטניה, וסלידתו כלפי היטלר והמפלגה הנאצית גברו.
ב-27 באוקטובר 1963 מת ברטהולד בספאיכינגן, ובנו מקסימיליאן, מרקיז באדן ירש את תאריו.
דגל טביליסי

דגל טביליסי הוא דגל בירתה של גאורגיה. הדגל הוא מלבני עם צלב נורדי בצבע כחול עם פסים בצבע ענבר בשפת הצלב. במרכז הצלב ניצב ריבוע עם הסמל של טביליסי מוקף בשבעה כוכבים בצבע זהב המקיפים את הריבוע בותו נמצא הסמל בצורת חצי סהר.
גאורגיוס אורפנידיס

גאורגיוס אורפנידיס (ביוונית: Γεώργιος Ορφανίδης‏; 1861–1942) היה קלע יווני, שהשתתף באולימפיאדת אתונה הראשונה.
אורפנידיס השתתף בכל חמש תחרויות הקליעה במשחקים האולימפיים של 1896. בירי חופשי מרובה, זכה אורפנידיס במקום הראשון עם 1,583 נקודות. הוא החמיץ רק שלוש יריות מתוך 40, וסיים בפער של 271 נקודות מהמקום השני. בתחרות הירי המהיר מאקדח ממרחק 25 מטרים סיים אורפנידיס במקום השני עם 249 נקודות, אחרי היווני, יואניס פראנגודיס. בירי ברובה צבאי למרחק של למעלה מ-200 מטר, סיים אורפנידיס במקום החמישי עם 1,698 נקודות. בירי באקדח צבאי ממרחק של 25 מטר, מקומו של אורפנידיס לא ידוע. בירי חופשי באקדח, סיים אורפנידיס במקום האחרון.
שממית רחבת-זנב

מאפיינים

אורכן של שממיות אלה 10-30 ס"מ כשמבנה גופן מותאם להסוואה מורכבת. צבע רוב השממיות חום כהה עם עיטורים על גופן, המזכירים בקיעים בגזעי עצים ולעיתים יש להן עיטורים דמויי חזזית שעל העץ. הכפות גדולות ביותר נדבקות לעץ והעיניים בעלות עיטור חום הנראה כענף. הזנב רחב ומזכיר עלה ומכאן השם.
השממיות הן פעילות לילה הצדות חרקים קטנים ויצורים דומים, תוך שימוש בהסוואתן. לשממיות עיניים ענקיות העוזרות להתמצא בחשכה. הן חיות בעיקר על ענפי העצים בג'ונגלים של מדגסקר.
חלק מהשממיות הן חיות מחמד בבתים רבים.
יהודה הורוביץ מדז'יקוב

רבי יהודה הורוויץ מדז'יקוב (ידוע בכינוי ר' יודל'י דז'יקובר; י"ח באלול תרס"ה, ספטמבר 1905 - י"א בסיוון תשמ"ט, יוני 1989) היה רב חסידי משושלת דז'יקוב-רופשיץ.

קורותיו

בנו של האדמו"ר רבי אלטר יחזקאל אליהו הורוויץ מדז'יקוב, בנו וממלא מקומו של רבי יהושע מדז'יקוב. אמו חוה הייתה בתו של האדמו"ר מויז'ניץ, רבי ישראל הגר. אביו התגורר לאחר נישואיו בוויז'ניץ, בסמוך לחותנו. בשנת תרס"ט (1909) עברה המשפחה לדז'יקוב, שם התמנה אביו לרב וכעבור מספר שנים לאדמו"ר. בשנות מלחמת העולם הראשונה נדדה משפחתו יחד עם משפחת האדמו"ר מויז'ניץ לגרוסוורדיין. לאחר המלחמה התיישב אביו בטארנוב והקים בה חצר חסידית.
למד אצל רבי מאיר אריק בטרנוב. בגיל 20 נסמך להוראה על ידי רבי אברהם מנדל שטיינברג, רבה של ברודי. שהה בגרוסוורדיין בביתו של סבו האדמו"ר מויז'ניץ והיה חסידו המובהק. הוא נישא למרים, בת דודו האדמו"ר רבי חיים מאיר הגר מויז'ניץ. לאחר שלא נולדו להם צאצאים גירש את רעייתו ונישא לה בשנית, בתקווה שקיום מצוות המחזיר גרושתו ישמש להם כסגולה ללידת ילדים, אך ללא הועיל. הם התגרשו בשנית ומאז לא נישא עוד. בל"ג בעומר תרצ"ו מונה לדיין בקלויזנבורג.
עם פלישת הנאצים בשנת תש"ד (1944) להונגריה הועבר יחד עם שאר יהודי גרוסוורדיין לגטו. הוא הצליח להימלט עם משפחת חותנו מהגטו לרומניה, זמן קצר לפני השילוח לאושוויץ. עם סיום מלחמת העולם השנייה שב עם משפחת חותנו לגרוסוורדיין, וכעבור זמן עלה עמם לארץ ישראל.
אביו ואחיו נספו בשואה. למרות הפצרות סירב להקים חצר חסידית. הוא התגורר בגפו בירושלים ושימש כר"מ ומשפיע בישיבת בית יוסף צבי של הרב יוסף צבי דושינסקי שממנו למד. הוא התקרב לחזון איש וראה עצמו כתלמידו, נהג כדעתו לגבי שימוש בחשמל בשבת וכתב הגהות על חיבורו על מקוואות. הוא נהג בסגפנות, ומסופר שנהג לפני כל ארוחה לבכות ולומר פרקי תהילים, באמרו שיש לחשוש מלהתגשם על ידי האכילה. למרות דעותיו הקנאיות, ועל אף גירושיו, היה חסידו של חמיו רבי חיים מאיר הגר האגודאי. עם השנים התקבצו סביבו חסידים, בפניהם השמיע דברי תורה. בשנת תשמ"ה עבר להתגורר בלונדון. גם שם התקבצו סביבו חסידים והוא התחיל להתנהג באדמו"רות. בלט כבקיא בסיפורי חסידים. בשנותיו האחרונות גזר על עצמו שתיקה.
עמד בקשרי ידידות עם בעלה השלישי של גרושתו, הרב יצחק יעקב וייס, גאב"ד העדה החרדית, חברו מימי נעוריו בגרוסוורדיין, אז למדו בחברותא כ-6 שעות מדי יום.
נהג לכתוב הערות קצרות בגיליוני ספריו. כך כתב הערות על סדר השולחן ערוך, כתבי החתם סופר, מהרש"ם, החיד"א ורבי מאיר אריק.
את כספי נדונייתו העניק לרבי יוסף נפתלי שטרן להדפסת ספרי החתם סופר. הוא נהג לומר ש"החתם סופר מדבר אל לבי". רבי יוסף נפתלי התבטא עליו שהוא "חד בדרא בתורת החתם סופר".
נפטר בי"א בסיוון תשמ"ט ונקבר בלונדון.
זמן קצר לאחר פטירתו יצאו לאור ספרים העוסקים בתולדותיו והנהגותיו, וכעבור זמן יצאו ספרים מדברי תורתו.
על שמו בית המדרש 'זיכרון יהודה' של חסידי ויז'ניץ בבית שמש וכן בית המדרש 'זיכרון יהודה דזיקוב' בווילימסבורג.