google/wiki40b huggingface dataset:
המפרי או'לירי

סר המפרי פרנסיס או'לירי (באנגלית: Humphrey Francis O'Leary;‏ 12 בפברואר 1886 – 16 באוקטובר 1953) היה הנשיא השביעי של בית המשפט העליון של ניו זילנד בין השנים 1946 – 1953.

ראשית חייו

המפרי או'לירי נולד ברובע רדוודטאון שבעיר בלנהיים שבצפון האי הדרומי. אביו, שהיה מהגר אירי, היה נפח במקצועו. כאשר שמע אביו של המפרי שבנו מתרשל בלימודיו בבית הספר הקתולי המקומי, הוא שלח אותו לבית הספר הציבורי במסטרטון. מאותה עת, אף על פי שהוא נותר נאמן לכנסייה הקתולית, המשיך המפרי או'לירי ללמוד בבתי ספר של המדינה. ב-1899 הוא זכה במלגה של מועצת החינוך של ולינגטון ובמלגת המלכה שאפשרו לו להתקבל ללימודים בקולג' ולינגטון. שם יכולותיו האקדמאיות, אישיותו החברתית והצטיינותו בספורט הפכו אותו לסטודנט פופולרי. מלגת המלכה מימנה עבורו גם שכר לימוד לשלוש שנים באוניברסיטה וב-1902 הוא התקבל ללימודי משפטים בקולג' ויקטוריה.

קריירה משפטית

ב-1908 סיים או'לירי לימודי בוגר במשפטים ובשנה שלאחר סיום לימודיו הוא ייצג את נבחרת הרוגבי של אוניברסיטת ניו זילנד. בתחילת דרכו הוא עבד במשרד עורכי הדין "ווילפורד את לוי" ולאחר מכן הוא פתח משרד בשותפות עם חבר לספסל הלימודים, פרנק קלי בשם "או'לירי את קלי". ב-1919 הוצע לו להצטרף למשרד עורכי דין מוולינגטון בשם "בל גלי".
בין השנים 1921 – 1922 שימש או'לירי בתפקיד נשיא אגודת המשפטנים של ולינגטון ובין השנים 1935 – 1946 כנשיא לשכת עורכי הדין של ניו זילנד. כמו כן הוא היה חבר במועצה של קולג' ויקטוריה ובסנאט של אוניברסיטת ניו זילנד.
משנת 1946 ועד למותו ב-1953 הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד.

כיבודים

או'לירי מונה להיות פרקליט הכתר בשנת 1935. בשנת 1947 הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1948 הוענק לו תואר מנהל כבוד של האינר טמפל בלונדון.

משפחתו ומותו

ב-1912 נשא אולירי לאישה את ליליאן גלגר. לזוג נולד בן אחד.
סר המפרי או'לירי מת באוקלנד ב-1953 בגיל 67.
דני גלובר

ראשית חייו

גלובר נולד בסן פרנסיסקו לקארי וג'יימס גלובר, עובדי שירות הדואר ופעילי ארגון ארצי למען השחורים (NAACP). גלובר גדל לאהוב ספורט כאביו. אימו של גלובר, בתה של אחות מיילדת, נולדה בלואיוויל שבמדינת ג'ורג'יה וסיימה את לימודיה במכללת פיין.
גלובר סיים את לימודיו בתיכון ג'ורג' וושינגטון בסן פרנסיסקו ולאחר מכן באוניברסיטת המדינה שבסן פרנסיסקו. באוניברסיטה הוא גם פגש את אשתו לעתיד אסאקה בומני, לה נישא בשנת 1975.
בשנות ה-20 המאוחרות שלו, גלובר התחיל ללמוד בסדנת השחקנים השחורים בתיאטרון הקונסרבטורי האמריקאי, תוכנית אימון אזורית בסן פרנסיסקו. גלובר גם למד עם ג'ין שלטון בסדנת השחקנים בסן פרנסיסקו. בראיון בתוכנית ראיונות גלובר הכיר בעובדה שמרבית מהתפתחותו כשחקן הייתה בזכות שלטון. לאחר החלטה בדבר רצונו להיות שחקן, גלובר התפטר מעבודתו המנהלתית ומהר מאוד החל את הקריירה שלו בתור שחקן תיאטרון, מה שהביא אותו בסופו של דבר ללוס אנג'לס.
גלובר סבל ממחלת הנפילה בצעירותו. לפי דבריו הוא פיתח דרך ריכוז מיוחדת כדי שההתקפים לא יתרחשו. הודות לטכניקה הזאת, שהוא מתאר כסוג של היפנוזה עצמית, גלובר טוען שהוא לא סבל מהתקף מאז גיל 35.

קריירה

לגלובר היה מבחר תפקידים מגוון בסרטי קולנוע, תיאטרון וסדרות טלוויזיה. הוא ידוע במיוחד בזכות תפקידו בסדרת סרטי "נשק קטלני" לצדו של מל גיבסון, ובזכות תפקידו כבעלה של וופי גולדברג בסרט "הצבע ארגמן". הוא קיבל קרדיט כשחקן ראשי לראשונה בסרט "הטורף 2". נוסף על כך, גלובר גם שיחק בעבר בתור מדבב בסרטי ילדים. גלובר הצטרף למעמד של שחקנים כדוגמת האמפרי בוגרט, אליוט גולד ורוברט מיצ'ם, כאשר גילם את פיליפ מרלו, בלש ספרותי פרי עטו של הסופר ריימונד צ'נדלר, בפרק בסדרה "Fallen Angels" משנת 1995. גלובר החל את עבודתו בתור במאי בסרט המדע בדיוני הקצר "Override" ב-1994. באותה שנה, גלובר והשחקן בן גילורי הקימו חברת תיאטרון על שם פול רובסון בלוס אנג'לס, תוך התמקדות על תיאטרון ועל התרבות האפרו-אמריקנית.
ב-2005 הודיעו גלובר וג'וסלין ברנס על תוכניותיהם ליצור את הסרט "אל-פחד", המבוסס על חווייתה של ד"ר מרשה קולמן-אדביו, חברת הסוכנות להגנת הסביבה לשעבר שיצאה נגד מעסיקיה למשפט בשנת 2000 באשמת אפליה על בסיס גזעי, וזכתה. חבר המושבעים במשפט הצהיר שהסוכנות הפרה את זכויותיה האזרחיות של קולמן-אדביו על בסיס גזע, מין, וסביבת עבודה עוינת על פי חוק זכויות האזרח של 1964.
בשנת 2007 הודיעה ממשלת ונצואלה כי תעניק לגלובר 18 מיליון דולר לצורך הפקת גרסה קולנועית למרד העבדים בהאיטי שהתרחש במאה ה-18 בהנהגתו של טוסן לוברטיר. גלובר הוא ידיד של נשיא ונצואלה לשעבר, הוגו צ'אבז.
בשנת 2008 שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה "קדימה, תריץ אחורה" של הבמאי מישל גונדרי.

פעילות פוליטית

גלובר פעיל פוליטי בעיקר למען זכויות השחורים בעולם. בזמן לימודיו באוניברסיטת סן פרנסיסיקו היה ממובילי שביתת הסטודנטים השחורים שנמשכה 5 חודשים ובעקבותיה הוקמה "המחלקה ללימודי שחורים". היום הוא יושב בראש כמה אגודות בהן: "Black AIDS Institute" ו-"United Farm Workers". ב-2006 נפגש עם נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס. גלובר תומך בברק אובמה וביקר פעמים רבות את ג'ורג' ווקר בוש בטענה שהוא גזען.
ב-2009 היה ממובילי החרם על הקרנת סרטים ישראלים בפסטיבל טורונטו בטענה שהם משרתים את התעמולה של ממשלת ישראל.

פרסים ומועמדויות

גלובר זכה בחמישה פרסי הארגון הלאומי למען זכויות שחורים בשל הישגיו בתור שחקן אפרו-אמריקאי. בנוסף, הוא היה מועמד לפרס אמי כמו גם מספר זכיות על תפקידיו הטלוויזיוניים במיני-סדרות "Fallen Angels: Red Wind", "מנדלה" ו"יונה בודדה".
רפאל מאירון

ביוגרפיה

מאירון נולד בלטביה, בנם של דוד ורשל מאירסון.

שיאן ישראל

באליפות הפועל שנערכה ביוני 1950 קבע מאירון ביידוי פטיש שיא הפועל חדש של 33.0 מטר,, שיפור לשיאו של אברוצקי מכפר סבא (30.81 מטר). שיא זה החזיק מעמד שבעה חודשים ונשבר על ידי פנחס פולונסקי (34.91 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכה מאירון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, ביידוי פטיש בתוצאה של 32.33 מטר, אחרי פנחס פולונסקי (32.96 מטר) ולפני לוי מבלגיה (30.13 מטר). מדליית ארד, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 34.78 מטר, אחרי סטן למפרט מארצות הברית (36.59 מטר) ומרקוס מדרום אפריקה (36.23 מטר).
בתחרות שנערכה במרץ 1951 ניצח מאירון בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.62 מטר, לפני דב זעירא מחיפה (35.37 מטר) וסיים שני ביידוי פטיש בתוצאה של 36.58 מטר, אחרי פנחס פולונסקי שקבע שיא ישראלי חדש של 41.80 מטר.
בתחרות שנערכה בתל אביב באפריל 1952 קבע מאירון ביידוי פטיש שיא אישי חדש של 42.00 מטר, לפני פנחס פולונסקי 41.05 מטר.

אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה ביולי 1953 זכה מאירון במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 39.30 מטר, לפני יריבו המושבע לענף פנחס פולונסקי (37.80 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכה מאירון במדליית ארד, ביידוי פטיש בתוצאה של 1.18 מטר, אחרי מרטין אנגל (49.87 מטר) וציטרון (47.72 מטר), שניהם מארצות הברית.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב ביוני 1955 זכה מאירון במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 38.76 מטר, לפני רבינוביץ' מברית מכבים עתיד (33.15 מטר).
מומינאבא והים

תקציר העלילה

מומינאבא, משועמם וחש צורך בהרפתקאה חדשה, ומחליט לצאת עם משפחתו למסע למגדלור מרוחק. כשמשפחת מומין מגיעה למגדלור הם מגלים כי זהו מקום שומם ומבודד, בו התושב היחיד הוא דייג שלא מעוניין בחברה. מומינטרול מפתח מערכת יחסים עם הגרוק.

מיקום הספר

לפי מפה המופיעה בספר, המגדלור ממוקם כביכול בפינלנד כאשר ליד המגדלור מצוינות הקוארדינטות -  60° 7'12"N,  25°45'50"E. בפועל, קואורדינטות אלו הן של מקום בלב ים בארכיפלג פורבו שבמפרץ פינלנד הנמצא במרחק של 5.5 ק"מ מהאי קלובהארון (Klovharun), בו היה בית הנופש של ינסון.
קנקן התה (מודל)

קנקן התה (באנגלית: Utah teapot, Newell teapot או OpenGL Teapot) הוא דגם תלת ממדי של קנקן תה שעוצב בשנת 1975 על ידי מרטין ניואל בזמן עבודתו באוניברסיטת יוטה, ומשמש מאז כדגם בסיסי להדגמה ועיצוב של תוכנות עיצוב תלת מימד. 
קנקן התה הפך להיות המקביל לתוכנית Hello world בעיצוב תלת מימד, וניתן בתוכנות רבות כדגם בסיסי (פרימיטיב) שניתן לשלוף מספריית הבסיס של התוכנה לשימוש מיידי, בדומה לפאונים ארכימדיים ואפלטונים שונים. היותו של קנקן התה כה זמין לעריכה הפך אותו במרוצת השנים לבדיחה פנימית בתחום, והוא שובץ כפי שהוא בסרטי אנימציה בתלת מימד, שומרי מסך ואיורים.

היסטוריה

מרטין ניואל ואשתו סנדרה ישבו לשתות תה בביתם, כשניואל העלה בעיה בעבודתו בעיצוב תלת מימד - הוא נדרש להדגים את העקרונות המתמטיים בהקשר לתאורה על חפץ מצוי ובר-זיהוי, שאינו טריוויאלי כמו כדור. אשתו הציעה לעצב דגם של קנקן התה בו השתמשו (קנקן פורצלן מתוצרת Mellita). ניואל החל לרשום את צורת הקנקן על דף נייר, ולאחר מכן מיפה את הצורה באמצעות נקודות. לצורת הקנקן מספר יתרונות בהדגמת תאורה, השתקפות והשתברות: הצורה קמורה, בעלת קימורי אוכף, גנוס בודד (תודות לידית), ויכולת להטיל צל עצמי (תודות לידית ולזרבובית).
ניואל פרסם את מפת נקודות השטח של קנקן התה, ובמהרה חוקרים אחרים בתחום ניצלו את הקנקן למטרות הדגמה דומות. הדגם יובא שוב ושוב וזכה לפופולריות. בהמשך חלקים ממנו שופצו קלות כדי להפכו ליותר שימושי (למשל, נבנה לו בסיס כך שניתן להביט בו מלמטה), אך הדגם המקורי כמעט ולא שונה בצורתו. במהלך שני עשורים טכנולוגיות חדשות בתחום התלת-מימד הודגמה על קנקן התה: הצללות, מרקמים, מפות הגבהה, שקיפויות ועוד. קנקן התה הופיע בפרסומים רבים (כגון הרבעון ACM SIGGRAPH) כאמת מידה להתקדמות התחום.
קנקן התה האמיתי היה גבוה בכשליש מדגם הקנקן שצייר ניואל. חלק מהשונות נבע מהעתקת יד, ורובו מהעובדה שניואל רינדר את הקנקן המקורי בתצוגה גרפית שכללה פיקסלים מלבניים ולא מרובעים. הדגם מעולם לא תוקן לגובהו המקורי.

תוכנות ובתוכן קנקן

בין התוכנות הכוללות דגם בסיס של קנקן התה נמנות: 3ds Max, Maya, בלנדר ואוטוקאד. קנקן התה הוא חלק מחבילות הדגמים של OpenGL ו-Direct3D, ועל כן זכה לעיתים לכינוי קנקן התה של OpenGL.

הופעות אורח

קנקן התה הופיע בסרטים שונים, בין השאר בסצנה בסרט צעצוע של סיפור. הוא הופיע בשומר המסך "צינורות" של חלונות 95 וחלונות 98, והופיע בסדרה משפחת סימפסון בפרק Treehouse of Horror VI (פרק מיוחד לליל כל הקדושים) בו הומר נופל אל המימד השלישי.
בתמונה שהדגימה עיצוב ורינדור תלת-ממדי בשנת 1987, תוארו שישה עמודי שיש ועליהם פאונים אפלטוניים קלאסיים: ארבעון, קובייה, תמניון, תריסרון, עשרימון וקנקן תה. התמונה פורסמה במאמרים ובעמוד השער של פרסומים רשמיים בתחום עיצוב תלת-מימד, ובמהרה זכה קנקן התה לכינוי Teapotahedron (קנקניון).
ויורל מולדובן

קריירה

ברמת המועדונים, מולדובן שיחק בגלוריה ביסטריצה (1990–1993), דינמו בוקרשט (1993–1995) המקומיות, נשאטל קסמאקס (1995/1996) השווייצרית, גרסהופרס (1996–1998), גם היא משווייץ, קובנטרי סיטי (1998) האנגלית, פנרבחצ'ה (1998–2000) מטורקיה, נאנט (2000–2004) הצרפתית, סרבט ז'נבה (2004/2005) משווייץ, פולי טימישוארה (2005) הרומנית וראפיד בוקרשט (2006/2007). השנים המוצלחות ביותר בקריירה שלו היו בפנרבחצ'ה ובנאנט, 1998–2004.
בנבחרת רומניה, מולדובן שיחק במדיה 70 משחקים, בהם כבש 26 שערים. הוא שיחק למען רומניה במהלך מונדיאל 1994 בארצות הברית, יורו 1996, מונדיאל 1998 (במהלך הטורניר הוא כבש את שערה הראשון של רומניה, במשחק נגד גרמניה) ויורו 2000.
לאחר פרישתו אימן את ואסלוי במשך עונה אחת (2008/2009), ולאחר שעזב אותה החל לאמן את בראשוב. אחר כך אימן את ספורטול, ועזב אחרי חצי שנה. הוא אימן את קבוצת ראפיד בוקרשט ובשנת 2014 מונה למאמן נבחרת רומניה עד גיל 21.
מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית

אודות מוסד שמואל נאמן

מוסד שמואל נאמן שהוקם בטכניון בשנת 1978 ביוזמת מר שמואל (סם) נאמן הוא מכון למחקרי מדיניות לאומית במגוון רחב של נושאים בתחום הפיתוח הכלכלי, חברתי ומדעי-טכנולוגי של מדינת ישראל. 
פעילות המחקר בתחום המדיניות הלאומית מתרכזת בתשתיות הפיזיות, המדעיות-טכנולוגיות, תעשייתיות ותשתיות ההון האנושי הקובעות את חוסנה הלאומי של מדינת ישראל. במוסד מבוצעים מחקרי מדיניות וסקירות, שמסקנותיהם והמלצותיהם משמשים את מקבלי ההחלטות במשק על רבדיו השונים. מחקרי המדיניות נעשים בידי צוותים נבחרים מהאקדמיה, מהטכניון ומוסדות אחרים ומהתעשייה. לצוותים נבחרים האנשים המתאימים, בעלי כישורים והישגים מוכרים במקצועם. במקרים רבים העבודה נעשית תוך שיתוף פעולה עם משרדים ממשלתיים ובמקרים אחרים היוזמה באה ממוסד שמואל נאמן וללא שיתוף ישיר של משרד ממשלתי. בנושאי התוויית מדיניות לאומית שעניינה מדע, טכנולוגיה והשכלה גבוהה נחשב מוסד שמואל נאמן כמוסד למחקרי מדיניות המוביל בישראל. 
יו"ר המוסד הוא פרופ' זאב תדמור וכמנכ"ל מכהן פרופ' משה סידי משנה בכיר לנשיא, פרופ' להנדסת חשמל, בטכניון.
המוסד פועל במסגרת תקציב של הקרן שהותיר שמואל נאמן להטמעת החזון לקידומה המדעי- טכנולוגי, כלכלי וחברתי של מדינת ישראל.

פעילות מוסד שמואל נאמן

עד כה ביצע המוסד מאות מחקרי מדיניות וסקירות, המשמשים את מקבלי ההחלטות במשק על רבדיו השונים. סקירת הפרויקטים השונים שבוצעו במוסד מוצגים בדיווחים השנתיים המופצים בציבור וכן באתר האינטרנט של המוסד. כמו כן מלווה מוסד שמואל נאמן פרויקטים לאומיים דוגמת המאגדים של משרד התמ"ת - מגנ"ט. בנוסף לכל אלה, מארגן המוסד ימי עיון מקיפים בתחומי העניין אותם הוא מוביל.
פרויקט "מטריה" הכולל את מירב הפעילות של מוסד שמואל נאמן, הוא יישום המלצות התוכנית "ישראל 2028 - חזון ואסטרטגיה כלכלית-חברתית בעולם גלובלי" - תוכנית שנכתבה בתמיכת נציבות המדע והטכנולוגיה ישראל-ארצות הברית, בהובלתם של מר אלי הורביץ ודוד ברודט ובהשתתפות חוקרים ממוסד נאמן ואחרים.

מרכזי מידע

במוסד שמואל נאמן פועל מרכז המידע הממוחשב של מאגדי מגנ"ט המספק את שירותי ניהול הידע והמידענות למאגדים הפועלים במסגרת תוכנית מגנ"ט של המדען הראשי במשרד התמ"ת. מטרת תוכנית מגנ"ט היא ליצור שיתופי פעולה בין חברות מהתעשייה לבין חוקרים מהאקדמיה במחקר ופיתוח בתחומים שונים כגון: ננוטכנולוגיות, תקשורת, אופטיקה, כימיה, אנרגיה, איכות סביבה ועוד.
אמיר וולף

קורות חייו

נולד בשם אמיר ישראל וולף וגדל בהרצליה. הוא הבכור במשפחה בת ארבעה בנים. לו שלושה אחים: איתמר, אורי ואריאל, שחקן להקת תיאטרון החאן. אביו, יצחק וולף, הוא עורך-דין. אמו, אסנת וולף, היא ד"ר לבוטניקה. בנעוריו למד במגמת תיאטרון בתיכון אלון ברמת השרון. בכיתה י"ב השתתף בפרויקט הצעירים של תיאטרון הקאמרי, במסגרת זו שיחק בהצגה "ילדי הנרות". מאת יגאל אבן-אור, בבימויו של עמית גזית. בצה"ל שירת בחיל המודיעין. 
למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמת הפקה. במהלך לימודיו באוניברסיטה כתב וביים את הסרט – עבר, הווה, לילה (15 דקות, 16 מ"מ) בהשתתפות יעל בר זוהר ואמנון וולף. הסרט הוצג בפסטיבל חיפה ובפסטיבלים שונים בעולם, ביניהם בפורטו, פורטוגל ובאורהוס בדנמרק. 
לימד משחק מול מצלמה בבית הספר לאומנויות הבמה של סופי מוסקוביץ' וביים שם ארבע הצגות. ריכז את מגמת הקולנוע בתיכון אורט פרקאוף באור יהודה.
לימד קולנוע בתיכון מקיף יהוד. משנת 2006, מלמד קולנוע בתיכון עירוני א' בתל אביב וחונך את סרטי הגמר של בית הספר.
כשחקן, השתתף בסרטו של דובר קוסאשווילי מתנה משמיים בתפקיד גוצ'ה, אחיה של קטו (בקי גריפין). בסרוגייט, סרטה של טלי שלום עזר, גילם את דמותו של איליי. שיחק בטלוויזיה ובתיאטרון. בהמשך הכיר את גלעד קלטר, שחקן תיאטרון גשר ומאז החל לביים בתיאטרון.
במהלך חודש יולי בשנת 2019 מונה לבמאי הבית בתיאטרון גשר
רון לואיס

קריירת מכללות

לואיס סיים את קריירת המכללות שלו עם 1,560 נקודות, 497 ריבאונדים, 248 אסיסטים ונחשב לקלע שלוש מעולה. משחק השיא שלו בקריירת המכללות היה מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית ב-2006 שבו הוא קלע 30 נקודות. למרות זאת לואיס לא הצליח לסייע לקבוצתו לעבור את הסיבוב השני בטורניר ה-NCAA.

קריירה מקצוענית

לואיס נרשם לדראפט 2007 אך לא נבחר ולכן יצא לאירופה וחתם בספוטר לובן מהליגה הבלגית בה קלע 17.8 נקודות בממוצע למשחק וסיים את העונה במקום השלישי בדירוג קלעי הליגה. ביולי 2008 חתם לואיס בקבוצת עירוני נהריה מליגת העל הישראלית. לואיס היה השחקן המצטיין בנהריה, ונתן משחק שיא במשחק הפלייאוף הביתי של נהריה מול הפועל ירושלים כאשר קלע לא פחות מ-39 נקודות. הוא עזב את נהריה לאחר שהקבוצה עמדה בפני פירוק וחתם בנימבורק הצ'כית, שאותה הדריך צוות האימון הישראלי בראשות המאמן מולי קצורין ועוזרו ננו גינזבורג.
ב-19 באוגוסט 2011 לואיס חזר ארצה וחתם בהפועל חולון.
ב-9 ביולי 2012 עזב לואיס את ישראל בשנית, כשחתם בשורות אנטליה הטורקית.
הת'ר נאוארט

ביוגרפיה

נאוארט גדלה ברוקפורד, אילינוי. אביה, פטר נאוארט היה מנהל בתעשיית הביטוח. יש לה שלושה אחים. היא בוגרת תואר ראשון בתקשורת מ-Mount Vernon Seminary and College ותואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת קולומביה.

עיתונאות

ב-1996, נאוארט הייתה כתבת בתוכנית השבועית First Business. עבדה בפוקס ניוז מ-1998 עד 2005. תחילה כפרשנית במשך 3 שנים, ולאחר מכן כתבת במשך 4 שנים. בין השנים 2005–2007 עבדה במגוון גופי חדשות ביניהם ABC News, שם שימשה ככתבת. היא קיבלה מועמדות לפרס אמי עבור הסדרה 13 Around the World.
ב-2007 חזרה לרשת פוקס ניוז והנחתה יחד עם ג'ון גיבסון את מהדורת סוף השבוע של התוכנית The Big Story.
נאוארט עבדה כיועצת לענייני ממשל במגוון נושאים, בהם ביטוח בריאות, ביטוח לאומי ומיסים, ובנוסף שימשה כחברה בארגון Council on Foreign Relations.

מחלקת המדינה

באפריל 2017, מחלקת המדינה של ארצות הברית הכריזה כי נאוארט תשמש כדוברת החדשה של המחלקה. היא ערכה תדריך ראשון לעיתונאים ב-6 ביוני.
בדצמבר 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי בחר בנאוארט לתפקיד שגרירת ארצות הברית באו"ם. אולם בפברואר 2019 הודיעה כי היא מסירה את מועמדותה
.

חיים אישיים

נאוארט נשואה לסקוט נורבי, בנקאי השקעות העובד בגולדמן זקס. הם הורים לשני בנים.
פאבולה וסוז'ט

פאבולה וסוז'ט (ברוסית: Сюжет и фабула, מילולית: הסיפור והעלילה) הם מונחים ספרותיים בנרטולוגיה לניתוח סטרוקטורליסטי של הפורמליזם רוסי.
הפאבולה, כלומר הסיפור, מציגה את סדר האירועים הכרונולוגי לפיו התרחשו אירועים מסוימים בנרטיב. עם זאת, מאחר שיצירה איננה חייבת להופיע בסדר הכרונולוגי של הסיפור אלא יכולה לתאר אירועים בסדר אחר באמצעות למשל היזכרות באירוע טראומתי, הונח המושג סוז'ט. 
הסוז'ט, העלילה, מציג את הסדר בו בפועל מסודרים האירועים בנרטיב ולמעשה הוא תלוי מחבר. כלומר פאבולה אחת, רצף מסוים של אירועים, יכול להיות מתואר בידי מחבר בסוז'טים רבים. כך באמצעות הסוז'ט, יכול המחבר לתמרן את התרחשויות הנרטיב ולהדגיש אירוע אחד על חשבון אחר בהתאם להעדפותיו.
ברוך לינדא

חייו

ברוך בן יהודה ליב לינדא (או לינדה) נולד בהנובר, התגורר זמן מה בעיירה לינדא (לינדאו, Lindau) ונקרא על שמה. אחר כך עבר לברלין, שם עבד כמורה פרטי. היה מן הראשונים שהצטרפו ל"חברת דורשי לשון עבר", שהוציאה לאור את "המאסף", כתב העת של אנשי תנועת ההשכלה, והיה מן הפעילים בקבוצה זו וב"חברת שוחרי הטוב והתושיה" שהמשיכה אותה. חיבר מספר שירים שהתפרסמו ב"המאסף", וכן השתתף במפעל תרגום ההפטרות לגרמנית כהמשך לסדרת ספרי הביאור והתרגום של משה מנדלסון לתורה. 
בה' באלול תק"ן (1790) נשא לאשה את פעגלכה ארשל ולרגל האירוע התפרסם "שיר ידידות מאת אוהביו וחביריו אנשי חברת שוחרי הטוב והתושיה". ‬
לינדא עסק במסחר ובבנקאות והיה מבאי ביתו של פייטל היינה אפריים, ממנהיגי קהילת ברלין. בדו"ח על הקהילה משנת 1818 נמנה שמו של לינדא כאחד מראשי הקהילה והמשכיל שניאור זק"ש העיד עליו שהיה אמיד ביותר.
לשם הפצת השכלה כללית בעם ישראל פרסם ב"המאסף" סדרה של מאמרים על מדע וטבע, ולימים גם ספר בן שני כרכים בשם ראשית לימודים (חלק א, ברלין תקמ"ט 1788; חלק ב, דסאו תק"ע 1810).
בספר היו רשימות של בעלי חיים מסווגים למחלקות ולמינים עם תיאור קצר ושם בעברית . הספר היה פופולרי מאוד, שימש כמקור ידע עיקרי של המשכילים להכרת מדעי הטבע ויצא לאור בכמה מהדורות לאורך המאה ה-19.
במקום "הסכמה" רבנית (מכתב לוואי המופיע בראשית ספר, שבו מעידה אישיות תורנית חשובה על איכותו של הספר) צירף לינדא לספרו הקדמה מאת "האדון הרופא החכם החוקר הטבעי המפואר" מרכוס אליעזר בלוך והקדמה מאת "האדון הרופא החוקר הפילוסוף הטבעי המפואר" מרכוס הרץ.
פרדריק צ'פמן רובינס

תולדות חייו

נולד באלבמה (יליד אלבמה היחיד שזכה בפרס נובל), אביו היה פרופסור לבוטניקה. למד באוניברסיטת מיזורי לפני שעבר ללימודים לתואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת הרווארד, אותם סיים בשנת 1940. את התמחותו ערך בבית החולים לילדים של בוסטון, לפני שגויס לצבא ארצות הברית כמנהל מעבדה לחקר מחלות זיהומיות. במסגרת זו שירת בצפון אפריקה ובאיטליה וחקר מחוללי מחלות כטיפוס, צהבת נגיפית וקדחת Q. כן חקר את האימונולוגיה של נגיף mumps, ממחוללי דלקת קרום המוח. בשנת 1946 השתחרר בדרגת מייג'ור, עם עיטור כוכב הארד לשירות ראוי לשבח, ושב להשלמת התמחותו.
ב-1948 החל לעבוד כעמית בכיר לחקר מחלות נגיפיות של מועצת המחקר הלאומית (National Research Council) (כיום האקדמיה הלאומית למדע, הנדסה ורפואה ), שם עבד עם ג'ון פרנקלין אנדרס ותומאס הקל וולר. בשנת 1949 פרסמו השלושה על הצלחה בייצור תרבית הנגיף הגורם לשיתוק ילדים. מיד לאחר מכן הפעיל יונה סאלק את שיטת אנדרס-וולר-רובינס לשם ייצור החיסון הראשון לשיתוק ילדים. על עבודה זו זכו השלושה בפרס נובל.
נוסף על כך עסק רובינס גם בחקר נגיפי הרפס סימפלקס ווקסיניה . במקביל היה רובינס חוקר ומרצה בכיר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הארוורד, מנהל-שותף של יחידת הבידוד של בית החולים לילדים של בוסטון ועוזר לשירות הרפואה לילדים של בית החולים הכללי של מסצ'וסטס .
במאי 1952 עבר רובינס לקליבלנד, אוהיו, שם כיהן כפרופסור לרפואת ילדים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב  (בין 1966 ל-1980 היה דיקאן בית הספר לרפואה) ומנהל המחלקה לרפואת ילדים ומחלות זיהומיות בבית החולים הכללי העירוני של קליבלנד (Cleveland Metropolitan General Hospital), משרה בה שירת כל חייו. נוסף על כך היה יועץ בתחום המחלות הזיהומיות ליחידת האימונולוגיה של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, למחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית לארגון הבריאות העולמי, לנאס"א, למנהל המזון והתרופות האמריקאי ועוד. היה חבר בגופים ומוסדות רבים, בהם ועדת בריאות הציבור של אוהיו, האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים, החברה האמריקאית לניסויים קליניים, החברה האמריקאית למחלות זיהומיות ועוד. בשנת 1962 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בין השנים 1980–1985 כיהן כנשיא המוסד לרפואה (Institute of Medicine) של האקדמיה הלאומית למדעים, בתפקידו זה היה חלוץ בהקמת כוח משימה משותף ראשון לחקר נגיף ה-HIV וסיוע לקידום המחקר והטיפול במחלת האיידס באוגנדה.
אבא גוריו

עלילת הרומן

עלילת הרומן נפתחת בתיאור מקיף של האכסניה של מאדאם ווקה, שבה מתגוררים ראסטיניאק, אבא גוריו וקולן, ששוהה במקום תחת השם הבדוי ווטרן. גוריו, יצרן אטריות שפרש מעסקיו, הוציא את כל הונו על שתי בנותיו, דלפי ואנסטסיה, שמנצלות את אהבתו כדי לסחוט ממנו עוד ועוד כספים. הוא זוכה ליחס מלגלג מצד שאר הדמויות באכסניה, מלבד ראסטיניאק והסטודנט לרפואה ביאנשון. 
ראסטיניאק, שמבקש לחדור אל החברה הגבוהה בפריז, מתקשה להסתגל לגינונים ולצביעות שמאפיינים את האריסטוקרטיה הפריזאית. הוא זוכה להכוונה ראשונית מצד דודניתו הבארונית, ומצליח להתחבב על אחת מבנותיו של גוריו, דלפי דה נוסיאגן, הנשואה לבנקאי גרמני עשיר. בד בבד מנסה ווטרן לשכנע את ראסטיניאק לחזר אחר רווקה בשם ויקטורין, שאחיה מופקד על ההון המשפחתי. ווטרן מציע לראסטיניאק לדאוג למותו של האח, כדי לאפשר לו לשאת את ויקטורין לאישה ולשים את ידו על כספה. ראסטיניאק מזדעזע מהרעיון ומסרב לשתף אתו פעולה, אך מושפע מעמדותיו של ווטרן בנוגע לחברה ולמוסר. זמן לא רב לאחר מכן מגיעה המשטרה בעקבות ווטרן, שנחשף כפושע מסוכן שזכה לכינוי "מתעה המוות". ווטרן מוציא לפועל את תוכנית הרצח, והמשטרה תופסת אותו באכסניה בעקבות הלשנה של אחת הדיירות במקום.
אבא גוריו, שכועס על יחסו האדנותי של הברון דה נוסיאגן לאשתו, בתו של גוריו, מעודד את ראסטיניאק לחזר אחריה, אך אינו יכול לסייע לו. כל הונו כבר בוזבז על בנותיו. כשבתו השנייה אנסטסיה מספרת לו כי היא נאלצת למכור את התכשיטים המשפחתיים כדי לממן את החובות של מאהבה, הוא סובל משבץ מוחי ומתמוטט. כאשר שוכב גוריו על ערש דווי בנותיו לא טורחות לבקרו. לפני מותו הוא מתפרץ בזעם על חוסר הכבוד שהן הפגינו כלפיו. בהלווייתו של אבא גוריו משתתף רק ראסטיניאק, נער משרת מהאכסניה בשם כריסטוף, ושני אבלים שנשכרו בתשלום. בנותיו של גוריו, שאינן מגיעות בעצמן, שולחות להלוויה את הכרכרות הריקות שלהן לאות הזדהות. בסצנה האחרונה בספר, לאחר שגוריו נקבר, פונה ראסטיניאק לפריז, עליה מתחיל לרדת הערב, ומכריז כנגדה: "עכשיו זה בינך וביני". מיד לאחר מכן הוא הולך, כצעד מתריס ראשון, לארוחת ערב בביתה של הבארונית דה נוסיאגן.

סגנון

הרומן אבא גוריו מתאפיין בתיאור מקיף ומדוקדק של חיי היום-יום, ומדגיש את התלות בין הרגש לבין הכסף. בלזק אמנם מתאר בפירוט ובהפרזה את קווי האופי של דמויותיו עד כדי היותם פאתטיים (אבא גוריו) או קומיים (דמויות רבות, ואף ווטרן), אולם מטרתו אינה להעתיק את תיאור המציאות, אלא לחשוף את יסודות החברה הצרפתית ואת מניעיה במטרה לבקר אותם.
יונה אזף

תולדות חייו

נולד בעיירה ליסקובה שליד הורדנה בשם יונה רוסקין בשנת 1869. השתלם בהנדסה. הצטרף למפלגה הסוציאל-רבולוציונית הרוסית. עמד בראש הארגון הטרוריסטי הלוחם של המפלגה, אך בד בבד שימש גם כמרגל מטעם הבולשת הרוסית - האוכרנה, לה גילה פרטים על אודות חבריו למפלגה וחשף את תוכניותיהם.
על מנת להסיר מעליו את חשדות בני מפלגתו תכנן והוציא לפועל מספר התנקשויות בבכירי ממשל רוסיים, כשר הפנים הרוסי - סיפאגין ועוד. כמו כן הקים אזף בתי דפוס מחתרתיים, אך במקביל מסר מידע אודותם לבולשת הרוסית.
לאחר פרעות קישינב החליט אזף, כיהודי, לנקום בממשל הרוסי שארגן את הפרעות, על ידי רצח הנסיך הגדול סרגיי, דודו של הצאר, ורצח שר הפנים באותה עת, ויאצ'סלב פלבה, אך לפני ביצוע הרצח הודיע באופן חלקי למשטרה החשאית, על מנת לגרום למפעיליו שלא להורגו.
עקב הצטרפותו של אלכסי אלכסנדרוביץ' לופוחין - מפקד המחלקה השלישית באוכרנה, בשנת 1909, לשורות המפלגה המהפכנית, נחשפה זהותו הכפולה של אזף.
במשפט מפלגתי שהתקיים באותה שנה נגזר דינו למות, אך יונה אזף הצליח לברוח לברלין בירת גרמניה, שם נשא אישה וסחר בבורסה. בשנת 1915 אזף נעצר על ידי המשטרה הגרמנית בחשד שהוא סוכן פעיל של הבולשת הרוסית. הוא שוחרר רק בדצמבר 1917. בהיותו במעצר הוא חלה במחלת כליות ונפטר זמן קצר לאחר שחרורו באביב 1918 מאי-ספיקת כליות.

כמשל

בשל מרכיבי סיפורו הפך יונה אזף לדוגמה ולמשל לחפרפרת ולאדם הבוגד בארגונו; כך למשל באצ"ל, כאשר רצו לרמוז על אדם כמרגל (לדוגמה, יעקב חילביץ'), כינוהו "אזף".