google/wiki40b huggingface dataset:
מאיר אנטין

מאיר אֶנטין (בכתיב יידי: ענטין; תרמ"ב, 1882, קובל, פלך ווהלין, האימפריה הרוסית – י"ג באייר תשט"ז, 24 באפריל 1956, רחובות) היה חלוץ ברחובות מראשית ימי העלייה השנייה. ראש שומרי המושבה רחובות ופעיל ציבורי בה כל חייו.

קורות חייו

מאיר אנטין נולד בשנת 1882 בקובל שבפלך ווהלין שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בנם של מרים לבית אידלזון ויהושע-השל אנטין. אביו היה בנם של נחמה ושל יעקב-אהרון (1814-1898) שהיה חסיד חב"ד נלהב ועשיר מופלג שקיבל זיכיון מהצאר וסלל את מסילת הברזל בקובל וסביבתה – מסילה שהייתה אז השנייה בגודלה ברוסיה וחיברה בין קייב, ורשה, לבוב ומינסק. הסב ובנו יהושע גם עסקו בבנייה רבת הקף בקובל, ובמסגרתה העסיקו מאות בעלי מלאכה יהודיים. דאגו לנזקקים, הקימו בית תפילה ומוסדות יהודיים בעיר. בנוסף תרמו כספים רבים למוסדות צדקה בארץ ישראל.
בנעוריו בקובל היה אנטין מוזיקאי כישרוני שניבאו לו גדולות. ספג בעירו את רוח הציונות והיה מחסידיו הנלהבים של הרצל. בעקבות ההסתה האנטישמיות, פרעות קישינב והתנקשותו של תושב העיר פנחס דשבסקי בעורך העיתון האנטישמי פאוול קרושבאן (Krushevan), החליט לעלות לארץ ישראל.
בשנת 1903 עלה אנטין לארץ ישראל עם דב וינשטיין, שני העולים הציוניים הראשונים מקובל. לפני נסיעתם נפגשו עם לילינבלום ודרויאנוב לקבלת מידע ראשוני. הם התיישבו במושבה רחובות על פי המלצת משה סמילנסקי ועבדו ב"מנוחה ונחלה".
אנטין רכש בכספו שטחי אדמה נרחבים ברחובות ופיתח משק חקלאי. היה הרוח החיה במושבה בקרב הנוער ומטובי המשתתפים בפעולות ובהצגות של להקת החובבים המקומית וביתר ענפי החיים החברתיים והתרבותיים.
ב-1909 נשא אנטין לאשה את מינה בת צבי הורביץ.
אנטין המשיך בפעילות ציבורית כאחד ממייסדי הבנק הראשון ברחובות, חבר ועד המושבה ואחר כך חבר המועצה המקומית במשך שנים, ממייסדי הוועד החקלאי ומפעילי חבריו. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה היה מראשי הפעילים בארגון ה"חגיגה" בימי חול המועד פסח (ב-1913 וב-1914) ברחובות, ששימשה אז כעין מפגן ארצי להישגי היישוב החקלאי העברי בנפש וברכוש. שימש גם כשומר רוכב וראש שומרי המושבה במשך כמה שנים, וגם לאחר זמן היה מהפעילים בהגנת המקום והיישוב בכלל.
ביתו הפך למרכז חברתי ותרבותי לנוער מכל הסוגים, לאיכרים ולפועלים מהעלייה השנייה. 
מאיר אנטין נפטר ברחובות בשנת 1956.
אלמנתו מינה נפטרה בשנת 1965.
לאנטין ורעייתו נולדו שלוש בנות: אביבה, צפורה (לימים נישאה לאפרים אילין) ומרים (מירצ'ה).
אילן בומבך

ביוגרפיה

בומבך הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני (בהצטיינות) מאוניברסיטת תל אביב. הוא חבר בלשכת עורכי הדין בישראל ומגשר מוסמך.
בתקופת לימודיו שימש כדובר משרד הדתות תחת השר אבנר שאקי. בתום לימודיו התמחה במשרד עורכי הדין מלצר ושות' של חנן מלצר.
בשנת 1996 הקים משרד עורכי דין אשר בו הוא פעיל עד היום.
בומבך נחשב לאחד מבכירי עורכי הדין בישראל ומשרדו מדורג בקבוצת העלית באינדקס משרדי עורכי הדין BDI וכמשרד מוביל בדירוג הנישות של Dan And Bradsteet. הוא עוסק במשפט מנהלי וליטיגציה מסחרית, דיני רשויות, דיני מכרזים, דיני תכנון ובנייה, צווארון לבן ולשון הרע. 
מרצה בין השאר באוניברסיטת בר-אילן, בפקולטה למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, בקריה האקדמית אונו, באיגוד לשכות המסחר ובמוסדות לשכת עורכי הדין.
בשירות המילואים משמש כקצין בפרקליטות הצבאית בסנגוריה הצבאית הראשית.
סרט פורנוגרפי

סרט פורנוגרפי הוא סרט קולנוע פרובוקטיבי המציג תיאורים של פעילויות מיניות, ומתמקד בעלילתו ברומנטיקה עם דגש על המיניות. צפייה בסרט, לעיתים רבות, משפיעה על הצופים בו, וגורמת לתגובות פיזיות בגופם, כגון זקפה ושפיכה מהפין או רטיבות ושפיכה נשית מהפות ובסופו של דבר אף אורגזמה.
כינויי סלנג מיושנים אך מוכרים לסרטים פורנוגרפיים הם "סרטים למבוגרים בלבד" ו"סרטים כחולים".
קיים איסור על השתתפות ילדים בסרטי פורנו.

היסטוריה של סרטי הפורנוגרפיה

סרטי פורנו הופיעו לראשונה זמן קצר לאחר המצאתו של הקולנוע, בסוף המאה ה-19. לאורך ההיסטוריה הקולנועית, מצלמת הקולנוע שימשה מאז ומתמיד לצילום סרטים פורנוגרפיים, אולם לאורך שנים רבות סרטים אלו לא היו זמינים לקהל הרחב, והיו מופצים בצורה מחתרתית ופרטית, או מוקרנים רק במועדונים פרטיים. רק במהלך שנות ה-70, החלו הסרטים הפורנוגרפיים לזכות בלגיטימיות (אם כי מסויגת ומוגבלת).
בשנות ה-80, הפצת סרטים פורנוגרפיים על גבי קלטות וידאו לצפייה ביתית הגיעה לממדים שלא נודעו כמותם. אחד הסרטים המפורסמים בשנות ה-80 היה הסרט "גרון עמוק" בו מגלמת לינדה לאבלייס, וכך החלה תעשייה שלמה להתפתח.
בהמשך, התפרסמו פרשיות וסיפורים רבים מאחורי תעשיית המין כך למשל לינדה לאבלייס טענה כי במשך כל שנותיה בתעשייה נוצלה ושועבדה בידי בעלה לעשות דברים כנגד רצונה. בשנת 1986 העידה בפני ועדת הפורנוגרפיה של התובע הכללי וטענה כי כאשר צופים בסרט "גרון עמוק", בעצם צופים בה נאנסת, וציינה שזהו פשע שהסרט עדיין מוצג.
עלייתו של האינטרנט בסוף שנות ה-90 הביאה לשינוי מיוחד באופן הפצתם של סרטים פורנוגרפיים.
תעשיית הסרטים הפורנוגרפיים היא עסק משגשג, רווחי ומשתלם מאוד מבחינה כלכלית: על פי מאמר רויטרס משנת 2004, זהו "ענף המגלגל מיליארדי דולרים המפיץ כ-11,000 כותרים חדשים ב-DVD בכל שנה". בשנת 2018 בדירוג הדומיינים היקרים בעולם, דורג הדומיין sex.com במקום ה-8, והדומיין porn.com במקום ה-11.

סרטים פורנוגרפיים קשים

באופן כללי, סרט "פורנו קשה" (באנגלית: hardcore porn) מתייחס לסרט פורנוגרפי אשר מציג בצורה מפורשת חדירה ומעשי פטיש קיצוניים, וכמו כן הצגה מלאה של איברי המין. בסרטים אלו, השחקנים מקיימים יחסי מין מלאים מרצון ובהסכמה (כיוון שבמידה ומוצגים בסרטים קטעי אונס, ברור כשמש שהם מבוימים), הכוללים חדירה של הפין לפות, ולא רק מעמידים פנים כעושים זאת. כמו כן, במקרים רבים סרטים אלו יראו את אקט השפיכה הגברית ויציגו שימוש באביזרי מין. כיוון שיחסי המין המוצגים בסרט מתרחשים בפועל במציאות, לעיתים ההשלכות הבריאותיות והפיזיולוגיות קשות - הידבקות במחלות מין וכניסה להריון לא מתוכנן.

סרטים פורנוגרפיים רכים

לעומת פורנו קשה, בסרט "פורנו רך" (באנגלית: softcore porn) לא מוצגים בצורה מפורשת חדירת איברי המין או מעשי פטיש קיצוניים. סרטים אלו מכונים לעיתים גם "סרטים ארוטיים" (למרות שכל סוג של סרט פורנו משלב בתוכו ארוטיקה כלשהי). בסרטים אלו, במקרים רבים, יחסי המין בסרט מבוימים ואינם מלאים. השחקנים מעמידים פנים כעושים זאת. בשל התוכן העדין של סרטי הפורנו הרך, תפוצתם פחות מוגבלת מזו של פורנו קשה.

זכויות יוצרים בישראל

חברה ישראלית העוסקת בהפקת סרטים פורנוגרפיים תבעה, בבית משפט השלום בהרצליה, אדם שנתן באתר אינטרנט שלו קישורים ל-15 סרטים שהפיקה. בפסק הדין נקבע שהיצירה הפורנוגרפית היא יצירה שיש לגביה זכויות יוצרים, אך אין לחייב את המפר במתן פיצוי, משום שהיצירה הפורנוגרפית אינה חוקית, ולכן יש לקיים בה "מעילה בת עוולה לא תצמח זכות תביעה".
אוסקר אהומאדה

נבחרות צעירות

לאהומאדה יש 3 הופעות בנבחרת הנוער עד גיל 20, יחד עם הנבחרת הוא זכה באליפות העולם לנוער 2001.
מריה לואיסה מפארמה

ביוגרפיה

מריה לואיסה נולדה בפארמה ב-9 בדצמבר 1751, לפליפה, דוכס פארמה, ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה.
על אף ניסיונותיה של אמה לחתנה בשנת 1761 עם לואי, דופן צרפת, התחתנה לבסוף מריה לואיסה בשנת 1765 עם בן דודה קרלוס, נסיך אסטוריאס.
ב-14 בדצמבר 1788 נפטר חמיה קרלוס השלישי, מלך ספרד, ובעלה קרלוס עלה לשלטון במקומו. בשנת 1807 הסכים קרלוס עם נפוליאון לחלק את פורטוגל ביניהם, אולם משכבשה צרפת את צפון ספרד, נמלט קרלוס לדרום על מנת לברוח לאמריקה הלטינית. בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנם פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אשתו מריה לואיסה בלחץ נפוליאון, שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה יחד עם מריה לואיסה לרומא.
ב-2 בינואר 1819 מתה מריה לואיסה ברומא, וב-20 בינואר אותה שנה מת אף בעלה קרלוס הרביעי, מלך ספרד.
Soy Luna en vivo

רקע

בנובמבר 2017 אושר כי הסדרה תחזור להופיע באמריקה הלטינית, מה שיהיה סיבוב ההופעות האחרון של הסדרה. סיבוב ההופעות התחיל בבואנוס איירס, ארגנטינה באצטדיון לונה פארק המפורסם ב-15 ביוני 2018, עם 14 הופעות רק בעיר הזאת. לאחר מכן, הסיור ימשיך דרך נקודות שונות של ארגנטינה ומדינות אחרות באמריקה הלטינית.
באפריל 2018 אושרה הידיעה כי סיבוב ההופעות יגיע לראשונה לארצות הברית, המופע הראשון היה אמור להתקיים ב-13 באוקטובר 2018 בגרנד פריירי, טקסס. למרות זאת, ב-22 ביולי 2018 אישרה החברה האחראית על מכירת הכרטיסים שההופעות בארצות הברית בוטלו מסיבות לא ידועות.
בסוף אוגוסט 2018 בוטלו המצגות שהיו אמורות להתרחש בערים ברנקייה וסנטיאגו דה קאלי אשר נמצאות בקולומביה.
שארל לואי אלפונס לבראן

ביוגרפיה

לבראן נולד בפריז. אביו, ד"ר לואי תיאודור לבראן היה רופא צבאי בכיר ופרופסור בבית הספר לרפואה "אקול דה ואל דה גראס" (École de Val-de-Grâce). אמו, ניאה גואנרד דה לה טור, הייתה בתם ונכדתם של שני מפקדים בכירים בצבא הצרפתי. לאברן הלך בעקבות אביו והחל את לימודי הרפואה שלו בשנת 1863, בבית הספר לבריאות הציבור בשטראסבורג. בתום לימודיו ובפרוץ המלחמה הפרנקו-פרוסית (1870) שימש אלפונס לבראן קצין אמבולנס בכמה מהקרבות הגדולים במלחמה זו. לאחר המלחמה, שובץ לבראן לבית החולים בעיר הצרפתית ליל, ולאחריו בבית החולים סנט מרטין שבפריז. כמו כן, בשנת 1878 הוא נבחר לשמש כראש המחלקה למחלות צבאיות ומגפות בבית הספר "אקול דה ואל-דה-גראס", משרה שאויישה בעבר על ידי אביו.
בתום תקופת כהונתו נשלח אלפונס לבראן לאלג'יריה לעיר בונה (Bône) ולאחר מכן לקונסטנטין, בתקופה זו ערך אלפונס לבראן את מחקרו המשמעותי ביותר על הגורמים למחלת המלריה בבני אדם. בניסוייו, לבראן הצליח לבודד את הטפיל למחלת המלריה ובשנת 1882 הוא ערך את הניסוי הגורלי בו הוא נסע לרומא כדי לבדוק האם הטפיל שהוא שיער כגורם למחלת המלריה שבודד מדמו של חולה מלריה באלג'יריה זהה לזה שנמצא בדמו של חולה מלריה ברומא. כאשר הניסוי נחל הצלחה, פרסם לבראן את ממצאיו.
בתחילה הקהילה המדעית קיבלה את מאמרו של לבראן בסקפטיות כיוון שהיה זה המקרה הראשון שבו פרוטזאה נחשב כגורם למחלה. אך בהדרגה, ובעקבות מחקרים נוספים בנושא, שביססו את ממצאיו של לבראן, כיום אין ויכוח כי לבראן אכן מצא את הגורם למחלת המלריה בבני אדם.
מאלג'יריה חזר לבראן לצרפת לאחר שהועלה לדרגה של קצין רפואה בכיר מהדרגה הראשונה ושימש גם כראש בית החולים הצבאי בעיר ליל. בשנת 1897, הצטרף לבראן למכון פסטר ושם ערך מחקרים מקוריים נוספים. בשנת 1907 זכה לבראן בפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה על מחקרו פורץ הדרך במחלות הנגרמות על ידי פרוטוזואים, ואת חצי מכספי הזכייה תרם לטובת הקמת מחלקה למחלות טרופיות במכון פסטר. בשנה לאחר מכן הוא הקים את "החברה לפתולוגיה אקזוטיות" (Société de Pathologie Exotique) ושימש כנשיאה למשך 12 שנים נוספות.
בכל השנים הללו לבראן המשיך את התעניינותו ואת מחקריו בנוגע למחלת המלריה. הוא ביקר באזורים מוכי המלריה בצרפת ועודד רופאים ווטרינרים למצוא את הטפיל למחלת המלריה מחוץ לגוף האדם. וכאשר מחקרו של רולנד רוס בנוגע לקשר בין יתושי האנופלס למחלת המלריה התקדם, הצטרף לבראן למחקרו שטען כי טפילי המלריה מועברים לאדם דרך יתושי האנופלס. בנוסף, לבראן היה בין ראשי הקמפיין הנרחב שנעשה על מנת למגר מחלות הנגרמות מקרבה לביצות בקורסיקה ובאלג'יריה.
לבראן התחתן בשנת 1885 ונפטר בפריז ב-18 במאי 1922 בעקבות מחלה של כמה חודשים, הוא נקבר בבית הקברות מונפרנאס.

עבודתו המדעית

מחקרו של לבראן עסק בעיקר בפתוגנים ממשפחת הפרוטוזואים. הצלחתו של לבראן בבידודו של טפיל המלריה והגילוי כי הוא שייך למשפחת הפרוטוזואים הייתה תגלית מדעית חדשנית כיוון שעד אותו הזמן לא נתגלה פתוגן ממשפחה זו. ולכן מחקרו של לבראן פתח תחום חדש בפתולוגיה (לאחר מכן נתגלה כי פרט לטפילי המלריה גם מחלת הדיזינטריה, מחלת השינה ומחלות נוספות נגרמות על ידי פרוטוזואים).
לאחר הצלחתו בבידוד הגורם למלריה, השקיע לבראן מאמצים גם בגילויו של הגורם למחלת השינה (גם כן ממשפחת הפרוטזאים). הוא פרסם מאמרים רבים על מחלת השינה בבעלי חיים שונים ובאזורים שונים בעולם. ובעבודתו שלא הושלמה הוא אף התקרב למציאת תרופה למחלה.
אלנסל

תכונות

אלנסל הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K0 III. מסתו אינה ידועה, אך לכוכבים מסוגו מסה של 2.5-2 מסות שמש. רדיוסו כ-11 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-4,760 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 48 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, ובערך פי 68 בצרוף הקרינה בתחום התת-אדום. נראה שהמהירות הרדיאלית של הכוכב משתנה מעט, מה שמרמז על קיומו של בן זוג עמום שלא ניתן לצפייה ישירה. לא ידוע דבר על תכונותיו של אותו בן זוג. הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם וכבר סיים להתיך מימן להליום והוא מתיך הליום ליסודות כבדים יותר. כשיאזל ההליום הוא צפוי להפוך לענק אדום ולאחר מכן לננס לבן. בעבר דווח שבהירותו של אלנסל משתנה מעט והוא סווג כחשוד ככוכב משתנה, אך מדידות עדכניות יותר לא מצאו כל שינויים בבהירותו.

γ1 בקשת

במרחק זוויתי של כ-50 דקות קשת מצפון לאלנסל, נמצא הכוכב γ¹ בקשת שאינו קשור כלל לאלנסל. זהו על-ענק צהוב מסוג ספקטרלי G0 Ib שנמצא במרחק של קרוב ל-900 שנות אור ממרכת השמש, כלומר לפחות 800 שנות אור מאלנסל. כוכב זה הוא משתנה קפאידי ובשל כך קיבל גם ציון של כוכב משתנה: W בקשת. בהירותו משתנה בין דרגות 4.3 ו-5.15 במחזוריות של 7 ימים, 14 שעות ו-17 דקות.
מאיר גרוסמן

מאיר גרוסמן (בכתיב יידי: גראָסמאן; 1888 – 27 ביוני 1964, ט"ז בתמוז תשכ"ד) היה עיתונאי וממנהיגי הציונות הרוויזיוניסטית באירופה ובישראל.

קורות חיים

מאיר גרוסמן נולד בטמריוק שברוסיה בשנת 1888, בנם של רחל לבית סלבוטסקי ואליהו. קיבל חינוך כללי בבתי ספר רוסיים ולמד באוניברסיטאות של פטרבורג וברלין. עוד כצעיר גילה הזדהות עם רעיונות הציונות והצטרף לתנועת פועלי ציון. במהלך מלחמת העולם הראשונה שהה בקופנהגן ועבד במשרד הציוני שם. גרוסמן היה בין הראשונים שתמכו בזאב ז'בוטינסקי ביוזמתו להקמת הגדודים העבריים ובהמשך סייע לו בכך. בשנת 1917 נבחר למוסדות ההסתדרות הציונית והמועצה היהודית באוקראינה. כמו כן היה ציר בפרלמנט האוקראיני. באותה עת היה עורך העיתון "אונזער טריבונע". וייסד עם יעקב לנדאו את סוכנות הידיעות "יט"א" (יידישע טלעגראף אגענטור). היה ממייסדי העיתונים "פלסטיין ביולטין" ו"פלסטיין פוסט".
גרוסמן היה ממייסדי מפלגת ברית הציונים הרוויזיוניסטים ונבחר בשנת הקמתה (1925) לסגן יו"ר התנועה.
בתחילת 1932 הציג גרוסמן את עמדתו כי אין עוד לסמוך על הבריטים שיעזרו להקים מדינה יהודית ויש לפתוח במרי אזרחי נגדם.
במשך שנת 1931 התנהלה מחלוקת ערה במפלגה הרוויזיוניסטית. ז'בוטינסקי הוביל דרישה כי על ההסתדרות הציונית להכריז בגלוי על מטרתה הסופית של הציונות (הקמת מדינה עברית). כאשר מהלכים שהציעה המפלגה לא התקבלו בקונגרסים הציוניים ה-16 וה-17 לחץ ז'בוטינסקי לפרישה מן ההסתדרות. גרוסמן ואישים נוספים כגון רוברט שטריקר וריכרד ליכטהיים התנגדו לפרישה זו. ז'בוטינסקי השתמש בסמכותו כראש המפלגה ופיזר את הנהלת המפלגה. לאחר שמשאל הכריע לטובת פרישה (שנת 1933) הקימו גרוסמן ומצדדי השקפתו את מפלגת המדינה העברית, שבראשה עמד, שפעלה כסיעה עצמאית בהסתדרות הציונית, בעוד הצה"ר פרשה ויצרה את ההסתדרות הציונית החדשה. הרוב הגדול של הרוויזיוניסטים השאירו את תמיכתם בידי הצה"ר.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. בנובמבר 1937 הושעה גרוסמן מהוועד הפועל הציוני לאחר שהואשם בהדלפת מסמכים מדיניים רגישים של ההסתדרות הציונית.
בשנת 1946 הואשם על ידי ההסתדרות הציונית בשיתוף פעולה עם "קבוצת ברגסון" של הלל קוק, אותה ההסתדרות הציונית החרימה, אך היא הכחיש כל קשר עם הקבוצה. למרות זאת, נדון גרוסמן לנזיפה חמורה.
בשנת 1946 חזרה ברית הצה"ר לשורות ההסתדרות הציונית ומפלגת המדינה התאחדה עמה. גרוסמן עמד בראשה של התנועה המאוחדת.
בשנת 1956 הצטרף למפלגת הציונים הכלליים ונבחר כנציג המפלגה לסוכנות היהודית. בשנת 1963 תמך באיחוד המפלגה הליברלית עם תנועת החרות (אשר ב-1965 התאחדו לכדי גח"ל).
כיהן במשך שנים כחבר מועצת אוצר התיישבות היהודים.
גרוסמן נפטר בשנת 1964 בתל אביב, בגיל 76. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר אישה, ברברה, בן ובת (העיתונאי-הסופרת רינה סמואל), ונכדים.
על שמו קרויים רחוב בעיר וכן סירה מדגם ליוויתנית בשבט צופי הים המקומי. כן קרוי רחוב על שמו בשכונת עיר גנים בירושלים.
פארמוויל

מהלך המשחק

עם הרישום למשחק מקבל השחקן חלקות חקלאיות. השחקן יכול לזרוע גידולים נוספים, לקצור את תוצרתם וכן הלאה. הגידולים החקלאיים מוכנים לניצול בתוך שעתיים עד ארבעה ימים, דבר הקובע גם את ערכם הכספי, ואם פרק זמן זה חלף, הם יקמלו ויהיה צורך לעבד את החלקה החקלאית מחדש. 
עם התקדמותו של השחקן הוא צובר כסף, עמו הוא יכול לרכוש בשוק הווירטואלי של המשחק זרעים, עצים, בעלי חיים (שגם מהתוצרים שלהם אפשר להרוויח), מבנים, אדמה נוספת, כלי רכב חקלאיים ועוד. כמו כן, ניתן למכור את התוצרת החקלאית עבור כסף נוסף. חלק מהטובין הווירטואליים במשחק ניתנים לרכישה גם על ידי תשלום בכסף אמיתי, וכך מונע המנגנון הכלכלי שמאחורי המשחק - תשלומי מיקרו. ההתקדמות במשחק ומעבר השלבים בו מתאפשרים כאשר השחקן מגיע למספר נקודות שנקבע כתנאי למעבר שלב. הנקודות ניתנות כאשר מעבדים את החלקות, כאשר שותלים גידולים וכאשר מבצעים משימות בחוות השכנות.
המשחק כולל יסוד חברתי המתאים לפלטפורמה של פייסבוק, שכן לדמות הווירטואלית בפארמוויל מעגל חברים, וניתן לבצע משימות שונות תוך שיתוף פעולה ולסייע לחברים בחוותם. ניתן לשלוח במשחק מתנות ייחודיות לאנשים שאין לקנות בשוק כגון: עץ זית, סוס, ארנב, פרה, או עץ אבוקדו.
במסגרת שיווק האלבום Born This Way, של הזמרת ליידי גאגא, נפתחה חווה מיוחדת בשם "גאגאוויל", שבה יכלו משתמשים לשמוע שירים נבחרים מהאלבום טרם יציאתם הרשמית.

תרומות ועזרה לזולת

הפופולריות של המשחק, הובילה לשימוש בו למטרות צדקה למיניהן. לעיתים המשחק מציע צמח מסוים ומיוחד שניתן לקנות רק בכסף אמיתי, ושההכנסות מקנייתו, כולן או חלקן, ייתרמו למען מטרה זו או אחרת.
לדוגמה, בתחילת שנת 2010, מספר ימים לאחר רעידת האדמה הגדולה שהתרחשה בהאיטי באותה השנה, הוצע למכירה דגן מיוחד תמורת כסף אמיתי.
מוסא קונאטה

קריירה

בעונת 2009/2010 עלה קונאטה לקבוצה הבוגרת של טורה קונדה הסנגלית והיה שותף פעיל בזכיית הקבוצה בגביע המקומי. בעונת 2010/2011 המשיך קונאטה את יכולתו הטובה, ובעקבות כך זומן לנבחרת הצעירה של סנגל. בתחילת 2011 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת לצמד משחקי הידידות נגד נבחרות מקסיקו וצ'ילה.
ב-13 ביוני 2011 חתם קונאטה על חוזה לשנתיים בשורות מכבי תל אביב. ב-14 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 1-3 נגד חזר לנקראן, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ואף הבקיע שער. באותה עונה היה שותף קונאטה להעפלתה של מכבי תל אביב לשלב הבתים של המפעל. בהמשך העונה קונאטה גילה יכולת חלשה, בגינה אף נשלח להתאמן עם קבוצת הנוער.
בקיץ 2012 השתתף קונאטה באולימפיאדת לונדון במדי נבחרת סנגל, ובמהלכה הרשים כשהבקיע שער מול המארחת בריטניה, צמד מול אורוגוואי, שער נגד איחוד האמירויות הערביות, ושער במשחק רבע הגמר מול מקסיקו. את הטורניר סיים קונאטה עם 5 שערים, בזכותם זכה בתואר מלך השערים של נבחרתו וסיים במקום השני בטבלת המבקיעים של הטורניר כולו. אחרי הישג זה קונאטה עבר לקרסנודאר הרוסית תמורת 2 מיליון יורו.
לקראת עונת 2013/2014 הושאל לגנואה האיטלקית, במדיה ערך 25 הופעות בליגה וכבש שער אחד. לקראת עונת 2014/2015 חתם בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית.
סאליוט 1

המבנה

כבר בעת שיגור התחנה הוצהר כי הכוונה היא לבדוק את מערכות תחנת החלל ולנהל ניסויים מדעיים על גבי התחנה. אורכה של התחנה היה 20 מטר, רוחבה 4 מטרים (בנקודה בעלת ההיקף הגדול ביותר) ונפחה 99 מטרים מעוקבים. מתוך הרכיבים הרבים בתחנה רק שלושה היו מודחסים ולשניים מהם יכלו אנשי הצוות להיכנס.

רכיב המעבר

רכיב המעבר התחבר ישירות לרכב הסויוז והיה בעל היקף של 2 מטרים בחיבור ושלושה בהמשך.

הרכיב הראשי

הרכיב השני, והראשי, היה בעל היקף של ארבעה מטרים. על פי תמונות ניתן להסיק כי היה ניתן להכניס ברכיב זה שמונה כיסאות גדולים (כאשר שבע מהם בקונסולות עבודה), שבעה לוחות שליטה, ו־20 נקודות חיבור למכשירים שונים.

רכיב משני וחלקים בלתי מודחסים

הרכיב המשני היה בעל עמדות שליטה, מערכות סביבה, אספקת חשמל ועוד מכשירי עזר שונים. הרכיב האחרון, אשר היה בלתי מודחס, היה בעל היקף של 2 מטרים והכיל את המנועים ומערכות שליטה שונות.
לסאליוט הייתה מערכת גיבוי לחשמל שהורכבה מסוללות כימיות, ומאגרי חמצן ומים נוספים למקרה הצורך.
מחוץ לתחנה היו שתי מערכות כפולות של תאים פוטו־וולטאים אשר נראו כמו כנפיים קטנות והורכבו בשני קצוות התחנה, מערכת ויסות החום ומערכות שליטה והתמצאות.
סאליוט 1 הורכבה על בסיס המבנה של חלליות האלמאז.

חדירה לאטמוספירה והתרסקות

סאליוט 1 הועברה למסלול גבוה יותר במהלך יולי ואוגוסט של אותה שנה על מנת לאפשר את תהליך העיצוב מחדש של חלליות הסויוז כך שאפשר יהיה ללבוש חליפות מודחסות בתוכן הן בשיגור, הן בעגינה והן בנחיתה. בעוד האספקה של סאליוט 1 אזלו ירו המהנדסים את הרקטות של סאליוט בפעם האחרונה ב־11 באוקטובר וזאת על מנת להבטיח כי היא תנחת באוקיינוס השקט. לאחר 175 ימים במסלול, התרסקה תחנת החלל האמיתית הראשונה. 
העיתון פרבדה דיווח כי 75 אחוז מהניסויים על גבי סאליוט בוצעו בעזרת אמצעים אופטיים, 20 אחוז בעזרת רדיו, כאשר השאר בוצע בעזרת גרביטציה ומדידות נוספות. מדידות סינופיוט נלקחו הן בתחום הנראה והבלתי נראה של הספקטרום האלקטרומגנטי.
אברהם פאס

קריירה

פאס החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת המילואים של קדיס. ב-1999 עבר לקבוצה הבכירה של העיר, והושאל לעונה לקבוצת פורטואנסה ששיחקה בליגה השלישית. 
משנת 2000 החל פאס לשחק עם קדיס באופן קבוע, ובסוף עונת 2002/2003 הצליח לעלות איתה לליגה השנייה. כעבור שנתיים הקבוצה זכתה באליפות הליגה השנייה, ועלתה לליגה הראשונה. בעונתו הראשונה בקריירה בליגה הבכירה (2005/2006) ערך פאס 22 הופעות ליגה וכבש שער אחד, אך הקבוצה סיימה במקום ה-19 וחזרה לליגה השנייה כעבור שנה. במחזור האחרון של עונת 2007/2008 יצאה קדיס למשחק חוץ נגד הרקולס, כשניצחון במשחק היה מבטיח את הישארותה בליגה השנייה. במצב של שוויון 1-1 נשרקה לטובת קדיס בעיטת עונשין מ-11 מטר בדקה ה-90. פאס ניגש לבעוט את הפנדל, אך החמיץ, וקדיס ירדה לליגה השלישית. תקופה לאחר מכן הודה פאס כי בעקבות ההחמצה הזו הוא "לא יצא מהבית במשך חודש". בסך הכל ערך פאס 218 הופעות ליגה במדי קדיס, וכבש 31 שערים במשך שמונה שנים בקבוצה.
לאחר הירידה עם קדיס לליגה הספרדית השלישית, חתם פאס בקיץ 2008 בהרקולס. בעונת 2009/2010 הופיע 30 פעמים בליגה, כבש שני שערים, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני ולחזור לליגה הראשונה לאחר 13 שנים. בעונתו השנייה בקריירה בליגה הספרדית הבכירה (2010/2011) היה שותף לניצחון החוץ של הרקולס על ברצלונה ב-12 בספטמבר 2010. ב-12 בדצמבר, במסגרת המחזור ה-15, כבש פאס את אחד השערים לזכות הרקולס בניצחון הביתי 1-4 על מאלגה. בסיום העונה הרקולס חזרה לליגה השנייה. 
בעונת 2011/2012 עבר פאס לשחק במועדון הכדורגל של קרטחנה מהליגה השנייה, וירד איתה בסיום העונה לליגה הספרדית השלישית. בעונת 2012/2013 שיחק בקבוצת סבאדל מהליגה השנייה. 
ב-18 ביולי 2013, בגיל 34, עזב פאס לראשונה את ספרד וחתם בבני סכנין. שבוע לאחר מכן, התפרסם תחקיר בעיתון הספרדי "מארקה" בו הועלה החשד כי פאס היה מעורב במכירת שני משחקים, כששיחק עונה לפני כן בסבדל. במסגרת התחקיר נחשפה סדרת שיחות טלפון בין פאס לחבריו לשעבר בהרקולס, שבהם נשמע פאס מתווך לכאורה במכירת המשחקים. פאס הכחיש כל קשר לפרשה, וטען כי מדובר על שמועות לא נכונות, ובני סכנין החליטה להשאירו. ב-15 במרץ 2014 כבש פאס את שער הבכורה שלו בסכנין בניצחון 0-1 על בית"ר ירושלים. פאס עזר לסכנין לסיים את עונת 2013/2014 במקום השישי בליגת העל. ב-18 באוקטובר 2014, במסגרת המחזור הרביעי של עונת 2014/2015, כבש פאס את שערו השני בסכנין בתיקו 1-1 עם הפועל תל אביב.
ב-3 בפברואר 2015 הושאל פאס למכבי חיפה וחזר לשחק תחת המאמן מרקו בלבול שהביא אותו לבני סכנין. ב-7 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב במשחק הליגה שהסתיים בתיקו 0-0 עם הפועל עכו. בתום העונה חזר פאס לסכנין במדיה שיחק עד שנת 2018.
בתחילת 2019 עבר לקבוצת סנט. ג'וזף מליגת העל של גיברלטר.
ועדת כהן

ועדת כַּהַן (ובשמה הרשמי: "ועדת-החקירה לחקירת האירועים במחנות הפליטים בביירות") היא ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה ב-1 בנובמבר 1982 כדי "לחקור את כל העובדות והגורמים הקשורים למעשי הזוועה, אשר בוצעו על ידי הכוחות הלבנוניים, באוכלוסייה האזרחית במחנות הפליטים בסברה ושתילה". בראש הוועדה ישב נשיא בית המשפט העליון יצחק כהן, וכיהנו בה היועץ המשפטי לשעבר, שופט בית-המשפט העליון אהרן ברק והאלוף במילואים יונה אפרת.
ב-28 בספטמבר הסכים ראש הממשלה מנחם בגין להקים ועדת חקירה. לרשות חברי הוועדה עמדו שלושה אוספי עדויות: דורית בייניש, עדנה ארבל וניצב-משנה אלכס איש-שלום. השופטים ניסו לראות בעיניהם את מחנות הפליטים. הם נסעו לביירות עם אלוף פיקוד צפון אמיר דרורי, אולם מחסום של צבא לבנון מנע מהם להתקרב. נעשה מאמץ לגבות עדויות מלא-ישראלים, אולם הצלב האדום סירב לשגר לשם כך את אנשיו, ורק העביר מסמכים. גם כתב הניו יורק טיימס, תום פרידמן, לא הסכים למסור עדות. ייתכן ומערכת העיתון חששה מתקדים שיאלץ את כתביה למסור עדויות באירועים דומים בארצות אחרות. נגבו עדויות מכ-200 עדים, בהם גם פאדי פריים, מפקד הפלנגות.
הוועדה פרסמה את מסקנותיה ב-7 בפברואר 1983, וקבעה שלא נמצאו הוכחות למעורבות ישירה של צה"ל בטבח סברה ושתילה, אך מספר קציני צה"ל ידעו במהלך הטבח על קיומו ולא פעלו בנחרצות מספקת להפסקתו.
לא הכל הסכימו עם מסקנות הוועדה. רפאל איתן כתב שמסקנות הוועדה נראו לו מנותקות מן המציאות ושייתכן שהן הושפעו מהאיבה הגלויה ששררה בין יונה אפרת, שבמלחמת שלום הגליל גויס למילואים והיה עוזרו של איתן, לבין אריאל שרון.
במהלך הפגנה של תנועת "שלום עכשיו", שבאה לתבוע את פיטורי שר הביטחון שרון כפי שהמליצה הוועדה, יונה אברושמי זרק רימון רסס על המפגינים ורצח אחד מהם - אמיל גרינצוויג.
אלי דנקר

ביוגרפיה

מתחילת שנות השמונים ועד היום מופיע כשחקן בתאטראות "הבימה", "הקאמרי", "החאן הירושלמי" ועוד. בין השאר הופיע בתפקיד יאזון במחזה "מדיאה". הופיע בתפקידים שונים בטלוויזיה (כולל שחקן אורח ב"ניקוי ראש") ובסרטים.
דנקר היגר לארצות הברית. מבטאו ומראהו הביאו לליהוקו בתפקידים כגון מחבל או סוכן "מוסד" בסרטי קולנוע רבים, ובהם "המתופפת הקטנה", "טיסה מספר 847", "החבר החדש של אמא שלי", "אלוף ללא עוררין 2: האיש שעומד אחרון" ובסדרות טלוויזיה, ובהן "מקגיוור", "מלחמה וזיכרון", "הבית הלבן", "זהות בדויה", "ג'אג", "תא רדום", "Damages", "המנטליסט", "CSI: מיאמי" ו"המפענחת". 
בשנת 1987 שיחק בסרטו של זאב רווח "בובה" (1987), ב-1990 בסרטו של אורי ברבש "דרך הנשר" ובשנת 2000 בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "בסמה מוצ'ו". 
בתחילת שנות האלפיים חזר לישראל. גילם במחזמר "ספר הג'ונגל" את שירחן הנמר. שיחק במחזה "פיגמליון" ובטלנובלות "לגעת באושר" ו"האלופה", שבה הוא מגלם את איציק זליג. בשנת 2018 הופיע בתפקיד ראשי בסרטה של רוני קידר "משפחה", ושיחק בסרט האמריקאי "קודם ניקח את ברוקלין" של הבמאי הישראלי דני אביכזר. 
לאלי דנקר ארבעה ילדים משלוש נשים שונות, השני מהם הוא השחקן והזמר רן דנקר.