google/wiki40b huggingface dataset:
עמק נהר הקולורדו התחתון

עמק נהר הקולורדו התחתון (באנגלית: Lower Colorado River Valley או בראשי תיבות: "LCRV") העמק הוא האזור התחתון של הנהר קולורדו בדרום-מערב ארצות הברית באמריקה הצפונית, הנובע בהרי הרוקי ונשפך לצפון מפרץ קליפורניה בדלתה של הקולורדו בצפון-מערב מקסיקו, בין מדינות מקסיקו: באחה קליפורניה לסונורה. רצועה זו של נהר הקולורדו שכיוונה צפון-דרום מהווה את הגבול בין מדינות ארצות הברית: נבדה ואריזונה ובין קליפורניה ואריזונה.
האזור מוגדר בדרך כלל כשטח שבין סכר הובר ואגם מיד לשפך במפרץ קליפורניה (ים קורטס). הוא כולל את הנהר קולורדו, הקניונים, העמק, רכסי ההרים שבהם אזורי טבע בראשיתי, ומישור ההצפה עם בתי הגדול של גדות הנהר. הוא מקום לפעילות נופש בנהר ובאגמים שנוצרו מאחורי הסכרים, לחקלאות שלחין, ומשכן למספר ערים, עיירות ויישובים קטנים לאורך הנהר, או באזור העמק. חמש שמורות אינדיאנים שוכנות בעמק: צ'מהואיווי (Chemehuevi Indian Reservation), פורט מוהאבי (Fort Mojave Indian Reservation), ושמורת האינדיאנים של נהר קולורדו (Colorado River Indian Reservation) שוכנות לאורך הנהר ושמורות קווצ'אן (Quechan) וקוויקופה (Cocopah) ליד יומה.

תיאור

בעמק נהר הקולורדו התחתון נמדדו כמה מטמפרטורות האוויר הגבוהות ביותר באמריקה הצפונית, שהתחרו אף בעמק המוות; בייחוד, בולהד סיטי, לייק האווסו סיטי, לאפלין, נידלס, יומה, או המדבריות הדרום-מערביות של קליפורניה, מערבית לנהר הקולורדו שם החום הקיצוני הוא המאפיין של מזג האוויר בקיץ. רק במדבריות מסוימים באפריקה ובמזרח התיכון יש טמפרטורות ממוצעות גבוהות יותר בקיץ. שטחים משלושה מדבריות כלולים בעמק נהר הקולורדו התחתון: מדבר מוהאבי בדרום-מזרח קליפורניה, דרום נבדה וצפון-מערב אריזונה. בדרום מדבר סונורה משני צדי נהר הקולורדו. עם זאת, יש מעבר לסביבה אקולוגית (ecozone) אחרת במעבר מאריזונה לדרום-מזרח קליפורניה. עקב כך קיבל אזור זה את הכינוי מדבר קולורדו. סביבה אקולוגית זו של מערב מדבר סונורה מתפשטת דרומה לתוך האזור הצפון-מערבי של סונורה במקסיקו והקצה הצפון-מזרחי של צפון באחה קליפורניה במקסיקו.
עמק נהר הקולורדו התחתון שוכן בצפון, ובצפון-מערב מדבר סונורה. מדבר סונורה כולו משתרע מהאזורים מערבית לנהר, ואז דרומית-מזרחית כלפי דרום-מזרח אריזונה, דרומה לקצה של באחה קליפורניה הדרומית, מזרחית לרכס ההרים של חצי האי באחה קליפורניה ודרומה דרך מדינת סונורה במקסיקו עד לגבול הצפוני של מדינת סינלואה השכנה.
עמק נהר הקולורדו התחתון משתרע כ-560 קילומטרים מסכר הובר ועד הדלתה של הקולורדו. אורכו של מדבר סונורה כולו כפול, ורוחבו כ-720 קילומטרים. לשני מינים: אולנייה מדברית (Olneya tesota) ועטלף קטן ארך-חוטם (Leptonycteris yerbabuenae) יש תחום גאוגרפי זהה לתחום מדבר סונורה והם לכן מין אינדיקטור לאזור מדבר סונורה. פריחת האולנייה המדברית באביב, ונדידת העטלפים הפכו גם הם לאינדיקטורים של מגמות אקלים שנתיות או רב-שנתיות לאזורי מדבר סונורה.

סיכונים אקולוגיים

על תת-האזור "עמק נהר הקולורדו התחתון" של אזור הביולוגי (bioregion) של מדבר סונורה מאיימים מספר סכנות. האיומים העיקריים כוללים עיור, חישוף של פני השטח לצורך חקלאות, התיישבות אנושית וקמפינג ואתרי קראוונים על אדמת לשכת הקרקעות של ארצות הברית. איומים אחרים כוללים גיזום של האולנייה המדברית להסקה ולמדורות, הרס הקרקע על ידי רכבי שטח, בייחוד של חוליות ושאיבת מי התהום.
הספרייה הלאומית של אירלנד

הספרייה הלאומית של אירלנד (באנגלית: National Library of Ireland או NLI; אירית: Leabharlann Náisiúnta na hÉireann) היא ספרייה לאומית השוכנת בדבלין, אירלנד.
הספרייה נמצאת בתחום אחריותו של השר לאמנויות, ספורט ותיירות. הספרייה אינה משמשת כספריית השאלה אלא כספריית עיון בלבד, וניתן לעיין בה ללא תשלום בחומר רב הקשור לאירלנד ולתרבותה, כספרים, מפות, כתבי יד, עיתונים, כתבי עת ותצלומים. בספרייה כשמונה מיליון פריטים והיא מכילה שני חדרי עיון: חדר מרכזי לספרים וחדר עיון בכתבי יד ובו גם אפשרות לעיון ממוחשב בכתבי יד של ג'יימס ג'ויס, שלא ניתן לעיין בהם עצמם עקב צורכי אבטחה ושימור.
באחריות הספרייה הארכיב הלאומי לתמונות של אירלנד, השוכן ברובע טמפל בר, ובו חדר עיון נפרד, וכן גם ארכיב של כתבי עת, והמרכז למספרי סדרון תקני בינלאומי (ISSN) של אירלנד. כמו כן שוכן בה המשרד הגנאלוגי, המשמש גם כרשות האירית להרלדיקה.
הספרייה הוקמה ב-1877 בעקבות חקיקת חוק המוזיאונים לאמנות ומדע של דבלין. ב-1881 הוחלט כי הספרייה תנוהל על ידי מועצה בת 12 נאמנים: שמונה מתוכם ימונו על ידי "החברה המלכותית של דבלין", גוף שהוקם כדי לקדם נושאים כאמנות ומדע באירלנד, וארבעה על ידי הממשלה. לאחר הפיכת אירלנד למדינה עצמאית עבר ניהול הספרייה בין גופים שונים, עד שב-2005 הפכה לגוף אוטונומי. 
הסופר ג'יימס ג'ויס נהג לבלות שעות רבות בספרייה הלאומית בעת לימודיו באוניברסיטה, והוא מיקם בה את אחד מפרקי יצירתו יוליסס, "סקילה וכריבדיס".
סיד קיל

ביוגרפיה

קיל נולד וגדל בוורד, המדינה החופשית למשפחה יהודית ובגיל 7 עבר עם משפחתו לקייפטאון בעקבות מותו של אביו.
בשנת 1935 קבע קיל בריצת 120 יארד משוכות שיא דרום אפריקה חדש.
בתחרות שנערכה ביוהנסבורג ב-2 במאי 1936 קבע קיל בריצת 110 מטר משוכות תוצאה של 14.6 שניות ונבחר לייצג את מדינתו באולימפיאדת ברלין (1936), אך בחר להחרים את המשחקים האולימפיים בגלל השלטון הנאצי ויחסו ליהודים.
בתחרות שנערכה בקייפטאון ב-2 באוקטובר 1937 קבע קיל בריצת 110 מטר משוכות שיא אישי חדש של 14.4 שניות ודורג 12 בעולם.
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בסידני, אוסטרליה בשנת 1938 סיים קיל בריצת 110 מטר משוכות במקום חמישי בתוצאה של 14.7 שניות.
בשנת 1939 החל בקריירת קריקט שנמשכה עד לשנת 1947. הוא סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת קייפטאון והצטרף לחיל הרפואה של דרום אפריקה במלחמת העולם השנייה. לאחר מכן, עבד כרופא פנימאי בבית חולים סומרסט. בשנת 1949 הוא התחתן ולזוג נולדו בן ובת.
אלכסיי ביצ'נקו

ביוגרפיה

ביצ'נקו נולד בקייב שבאוקראינה הסובייטית, והחל להחליק על הקרח בגיל 5. בשנים 2003 ו-2004 זכה במקום הרביעי באליפות אוקראינה לנוער, וב-2005 זכה במדליית הכסף. ב-2007 זכה במדליית הכסף באליפות אוקראינה לבוגרים, וגם בשנה שלאחר מכן הוכתר כסגן אלוף אוקראינה. ב-2010 זכה במדליית הארד. בזירה הבינלאומית נחל הצלחה בתחרויות קריסטל סקייט הנערכות מדי שנה ברומניה. הוא זכה במדליית ארד ב-2008 ובמדליית כסף ב-2009, וסיים במקום הרביעי ב-2010.
ב-2011 עלה ביצ'נקו לישראל, והחל לייצג את ישראל בתחרויות. את עיקר אימוניו הוא עורך בארצות הברית, ומאמנת אותו גלית חייט. באליפות העולם שנערכה ב-2012 בניס סיים ביצ'נקו במקום ה-29 ובזו שנערכה בלונדון ב-2013 סיים במקום ה-31. באליפות אירופה שנערכה ב-2012 בשפילד סיים במקום ה-22, ובזו שנערכה בזגרב ב-2013 רשם את הישג השיא שלו, כשסיים במקום ה-14. בנוסף, סיים בשנת 2012 במקום החמישי בטורניר גולדן ספין שנערך בזגרב. בשנת 2013 סיים במקום הרביעי באותו טורניר, וכן במקום החמישי באליפות בוואריה הפתוחה ובגביע נבלהורן, הישג שהקנה לו את הכרטיס לאולימפיאדת סוצ'י (2014). בשנת 2014 התחרה באליפות ישראל שנערכה באולם ההחלקה ice peaks בחולון וסיים במקום הראשון.
באולימפיאדת סוצ'י 2014 הוא סיים במקום ה-21.

סגן אלוף אירופה

באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בברטיסלאבה, סלובקיה בינואר 2016 זכה ביצ'נקו במדליית כסף בתחרות ליחידים בתוצאה של 242.56 נקודות, אחרי אלוף העולם חאווייר פרננדס מספרד (302.77 נקודות) ולפני מקסים קווטון מרוסיה (242.21 נקודות) ובכך והיה לישראלי הראשון אי פעם שעולה על דוכן המנצחים בתחרות זו.
באליפות העולם שנערכה בבוסטון, ארצות הברית באפריל אותה שנה, הוא סיים במקום 13 בתוצאה של 226.07 נקודות, הטוב ביותר שלו. הוא פתח את התחרות במקום 19 בתרגיל הקצר עם 69.86 נקודות ובמקום 11 בתרגיל החופשי עם 156.21 נקודות.

2017

במרץ 2017 השתתף באליפות העולם שנערכה בהלסינקי וסיים במקום העשירי. עלייתו לגמר בתחרות זו הבטיחה את מקומו באולימפיאדת החורף ובכך הפך לספורטאי הראשון שנכלל במשלחת ישראל לאולימפיאדת פיונצ'אנג (2018). בהמשך אותה שנה זכה במדליית ארד בגראנד פרי באוסקה, יפן והגיע למקום החמישי בגראנד פרי בצרפת.

2018

בינואר 2018 השתתף באליפות אירופה וסיים במקום חמישי. בפברואר אותה שנה נשא ביצ'נקו את דגל ישראל בטקס הפתיחה של אולימפיאדת פיונגצ'אנג, בה הוא סיים את תחרות היחידים במקום 11 עם 257.01 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בסוף מרץ אותה שנה סיים ביצ'נקו במקום הרביעי בתוצאה כללית של 258.28 נקודות, 14.04 נקודות ממדליית הארד והישג שיא של מחליק ישראלי באליפות העולם.
מאיר רוזנבוים

תולדותיו

נולד ברחובות לרבי דוד משה רוזנבוים, האדמו"ר מקרטשניף, ולאסתר רחל בת רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה. בגיל 11 התייתם מאביו, ולאחר מספר שנים נהרגה אמו בתאונת דרכים. הוא גדל בביתו של אחיו רבי מנחם אליעזר זאב - האדמו"ר מקרטשניף, יחד עם אחיו ואחיותיו, ולאחר מכן עבר לגור אצל סבו האדמו"ר מנדבורנה.
בשנת תשל"ח נישא לבתו של הרב חיים אליעזר הורונצ'יק מווינה, חתן האדמו"ר רבי משה מרדכי בידרמן מחסידות לעלוב. זמן קצר לאחר נישואיו נפטר סבו רבי חיים מרדכי, ואז הוא נקשר לסב אשתו, האדמו"ר מלעלוב.
עוד בטרם מלאו לו עשרים שנה הורה לו האדמו"ר מלעלוב לקבל קוויטלך. בתקופה זאת החל לכהן כרב ואב"ד חסידי קרטשניף בבני ברק, ובמקביל החל לכהן כמגיד שיעור בישיבת קרטשניף ברחובות.
בשנת תשמ"ז, לאחר פטירת האדמו"ר מלעלוב, התמנה לאדמו"ר והחל בהקמת חצרו בקריית הרצוג בבני ברק. הוא העדיף לא להשתמש בשם קרטשניף כדי לא לפגוע באחיו] וקרא לה פרמישלאן, על שם רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן, שהוא צאצא שלו, בן אחר בן.
בין מקורביו גם אנשים לא-חרדים (בהם אביגדור ליברמן שנהג להגיע למקום). מוסדותיו נמצאים ב"קריית פרמישלאן" שבקריית הרצוג בבני ברק, שהוקמה ב-1990. כיום ישנם בה בית מדרש, בית כנסת גדול, ישיבה קטנה, ישיבה גדולה, כולל אברכים, תלמוד תורה, גני ילדים, בית ספר לבנות וארגון "קרן אור למשפחה" (לשעבר: בית המאכל), המספק מוצרי מזון למשפחות נזקקות.
האדמו"ר מלחין ניגונים שחלקם התפרסמו. "מקהלת חסידי פרמישלאן" בראשותו של אברימי רוט מוציאה חלק מניגוניו לאור. בחנוכה לאחר הדלקת הנרות ובמועדים נוספים הרבי מנגן בכינור כמנהג חלק מהאדמורי"ם לבית פרמישלאן - נדבורנה.
רדוסלאב לאטאל

קריירת מועדונים

לאטאל גדל במועדון הצ'כוסלובקי סיגמה אולומוץ, שם שיחק עשר שנים כנער, ועלה לבוגרים בשנת 1987. לאטאל שיחק בקבוצה הבוגרת של סיגמה אולומוץ עד לשנת 1994, למעט הפסקה של שנה אחת בדוקלה פראג בעונת 1989/90, אז זכה עם הקבוצה בגביע הצ'כוסלובקי, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על אינטר ברטיסלבה. 
בקיץ 1994 עבר לאטאל לשאלקה 04, והחל בקריירה ענפה בבונדסליגה. לאטאל שיחק בשאלקה במשך שבע עונות רצופות, בכולן היה שחקן הרכב ראשון. לאטאל שיתף פעולה בקישור של שאלקה באותם ימים עם חברו לנבחרת צ'כיה יירי נמץ, ועם אינגו אנדרברוגה, מיכאל בוסקנס ואנדראס מילר הגרמנים, ובשנים מאוחרות יותר עם אולף תון ויורג בומה. בעונת 1996/97 זכה לאטאל עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול מול אינטר מילאנו, בו לטאטל נטל חלק מרכזי. בעונת 2000/01 זכה לאטאל עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2-0 בגמר על אוניון ברלין. לאטאל נכנס בגמר זה כמחליף במקומו של ג'רלד אסמואה בדקה ה-80. בתום עונה זו, עזב לאטאל את שאלקה, לאחר שצבר 187 הופעות ליגה, בהן הבקיע 14 שערים.
בקיץ 2001 חזר לאטאל לקבוצת נעוריו, סיגמה אולומוץ מליגת העל הצ'כית, אך כעבור עונה אחת עבר לבאניק אוסטרבה, גם היא מהליגה הצ'כית. בבאניק אוסטרבה לאטאל שיחק שלוש עונות, בהן זכה באליפות צ'כיה בעונת 2003/04 ובהגביע הצ'כי בעונת הפרישה שלו, 2004/05.

קריירה בינלאומית

לאטאל החל לשחק בנבחרת צ'כוסלובקיה בשנת 1991. עם פירוק צ'כוסלובקיה עבר לאטאל לשחק בנבחרת צ'כיה, והגיע עמה למקום השני המפתיע ביורו 1996, בו הפסידה צ'כיה במשחק הגמר לנבחרת גרמניה בשער זהב של אוליבר בירהוף בהארכה. לאטאל הצטיין באליפות זו, ואף נכלל בנבחרת הטורניר בסיומו. לאחר מכן, לאטאל השתתף גם ביורו 2000, בו נכשלה הנבחרת הצ'כית ולא עברה את שלב הבתים. במשחק של צ'כיה מול נבחרת הולנד ביורו 2000, הורחק לאטאל בכרטיס אדום על ידי השופט פיירלואיג'י קולינה על אף שכבר הוחלף וישב מחוץ לדשא במשך 20 דקות, עקב מחאתו על כך שהוענקה בעיטת עונשין להולנד בדקה ה-89, אותה תרגם פרנק דה בור לניצחון הולנדי בתוצאה 1-0. הופעתו האחרונה של לאטאל במדים הלאומיים נערכה בשנת 2001.

קריירת אימון

לאחר פרישתו, לאטאל אימן מספר קבוצות בצ'כיה ובסלובקיה, וזכה עם קושיצה בהגביע הסלובקי בעונת 2013/14. החל משנת 2015, לאטאל הוא מאמן קבוצת פיאסט גליביצה מליגת העל הפולנית.
ז'ירארדוב

תולדות היישוב

ז'ירארדוב החלה להתפתח בשנות השלושים של המאה ה-19, ונקראה על שם פיליפ דה ז'יראר (Philippe de Girard), מהנדס צרפתי שהקים בה מפעל ראשון לאריגת פשתן. במהלך המאה ה-19 הפכה העיר למרכז תעשיית טקסטיל.

יהודי ז'ירארדוב

יהודים ישבו בעיר מראשיתה, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי. בשנת 1909 נחנכו בעיר בית כנסת ובית מדרש, ובתקופה זו פעלו בה חסידויות שונות. בשל גלי אנטישמיות שהחלו בשנת 1905, עזבו את העיר רבים מיהודיה, חלקם לארצות הברית ולארגנטינה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גירשו הרוסים את יהודי העיר, לאחר שהואשמו על ידם בסיוע לגרמנים.
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה היהודית בעיר, והתגברה בה הפעילות הציונית, תוך הפעלת תנועות נוער רבות ומרכזי הכשרה. כמו כן, פעלו בעיר בתי ספר עבריים ובית ספר מרשת בית יעקב. בתקופה זו חיו בעיר כ-2,700 יהודים.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיר יהודים רבים, ובמקביל, הגיעו אליה אלפי פליטים יהודים. עם כניסת הגרמנים לעיר ב-12 בספטמבר 1939, החלו לבצע מעשי שוד של רכוש היהודים בה, בשיתוף פולנים מקומיים, ולחטוף יהודים בה לעבודות כפייה. בהמשך, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, וחובת מסירת דירות מרווחות לגרמנים. בערב יום כיפור תש"א רצחו הגרמנים כמה מנכבדי הקהילה בעיר, ובהם רב הקהילה, יחיאל מאיר קרמסקי.
באמצע דצמבר 1940 רוכזו כ-5,000 יהודי העיר בגטו סגור שהוקם בה, אליו צורפו כעבור זמן מה כ-900 פליטים יהודים נוספים מסוכצ'ב. ב-2 בפברואר 1941 גורשו כל יושבי הגטו שבעיר לגטו ורשה, וממנו הועברו בהמשך למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר הגירוש, השתמשו הגרמנים בגטו ז'ירארדוב כתחנת מעבר ליהודים נוספים מהסביבה בדרכם לגטו ורשה.
היהודי ממלטה

היהודי ממלטה (אנגלית: The Jew of Malta) הוא מחזה שנכתב, כנראה, בשנת 1590 על ידי המחזאי הבריטי כריסטופר מרלו. המחזה הוצג לראשונה בשנת 1592, זכה להצלחה והופיע בתיאטראות שונים ברחבי אנגליה. המחזה השפיע על ויליאם שקספיר וניתן לחוש בהשפעה זו במחזה הסוחר מוונציה, שכתב שקספיר מאוחר יותר. המחזה של מרלו נחשב ליצירה אנטישמית. המחזה נכתב בתקופה של קושי כלכלי באנגליה שגרם, בין השאר, לטינה כנגד קהילות של זרים שחיו באנגליה (למרות שיהודים לא חיו באנגליה באותה תקופה).

עלילת המחזה

יהודי עשיר בשם בראבאס, החי באי מלטה, פועל לנקום את אובדן רכושו. הרכוש נלקח על ידי מושל האי כדי לשלם מס לטורקים המגיעים לאי. בראבאס רוצח, מרעיל בארות ומבצע מעשי רמיה ונוכלות שונים על מנת לממש את מטרתו. בתחילה מסייע בידו עבד מוסלמי אשר רכש. עבד זה מוצג כשונא נוצרים וכך גם אדונו. העבד יירצח על ידי בראבאס מאוחר יותר מפני שבגד בו. בראבאס אינו מהסס להשתמש בבתו על מנת לנקום במושל האי. הוא גורם לכך שבן המושל ייהרג בעת דו-קרב על חסדי הבת אביגייל. מאוחר יותר הוא אף רוצח את בתו מפני שבחרה להתנצר. הוא מסייע לטורקים לכבוש את האי ולאחר מכן הופך את עורו ומסייע למושל המודח. הוא נהרג במלכודת שהכין הוא עצמו לטורקים. מושל האי המודח מצליח לשבות ולנצח את הטורקים.

תרגום לעברית

ביולי 2019, יצא לאור, בהוצאת "קמין", תל אביב, תרגום ראשון לעברית של "היהודי ממלטה". ד"ר דוני ענבר שתרגם את המחזה, הוסיף מבוא והערות. בעקבות מחקרו, ענבר מגיע למסקנה שייתכן וכריסטופר מרלו חיבר את המחזה בהשארת דמותו של דון יוסף נשיא, ושהדרמה אינה בהכרח רוויית מוטיבים אנטישמיים, כפי שמייחסים לה.
פרהאר

היסטוריה

פרויקט פיתוח פרהאר תוכנן לתת מענה לצורכי טיל קרקע-קרקע בליסטי עם יחס גבוה של תמורה למחיר, שיפעל בכל מזג אוויר ובכל תנאי שטח. תקופת הבשלת תכן הפיתוח של הטיל הייתה קצרה במיוחד כאשר תוך שנתיים בלבד הסתיים השלב הראשון בפיתוח ובוצע ניסוי מוצלח. הוא מיועד לשימוש צבא הודו וחיל האוויר ההודי לטיפול במטרות אסטרטגיות וטקטיות. הפלטפורמה הניידת המסוגלת לשגר טילי פרהאר נושאת שישה טילים ויכולה להכיל טילים עם ראשי קרב שונים המכסים טווח ייעודים או מטרות רחב. הפלטפורמה מסוגלת לירות במצב "מטח" של טילים.
פרהאר נוסה בהצלחה ביולי 2011 במטווח טילים בצ'אנדיפור. בניסוי הטיל הגיע למרחק 150 קילומטרים בכ-250 שניות והשיג את כל מטרות הניסוי בהצלחה, כולל פגיעה דיוק של פחות מ-10 מטרים מנקודת היעד.
סומה (הר געש)

פונטה דל נסונה

המקום הגבוה ביותר בהר סומה, 1,132 מטרים, קרוי "פונטה דל נסונה" (Punta del Nasone) שפירושו באיטלקית "קצה האף", בשל הדמיון בצורתו לאף של פרופיל פנים השוכבות על פסגת ההר. ניתן לחזות בדמיון זה כשצופים בהר סומה מפסגת הווזוב.

קילוח הלבה של 1944

במרץ 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התפרץ הווזוב, ובהתפרצות נפלטו קילוח לבה גדולים. קילוחי לבה אלה שינו את המתאר של הר סומה והגיעו עד הכפר סן סבסטיאנו דל ווזוביו (San Sebastiano al Vesuvio) וגרמו שם להרס. שביל טיול מספר 9 במפת השבילים של הפארק הלאומי של הווזוב (Parco Nazionale del Vesuvio) חוצה את הקילוח לאורך כ-200 מטרים.

עמק אוליוולה

עמק אוליוולה (Cupa dell'Olivella) הוא עמק קטן בגובה של מעל ל-400 מטרים מעל פני הים על המדרון הצפוני של הר סומה בתחומי הקומונה סנט'אנסטסיה (Sant'Anastasia). העמק נוצר מסחיפה של מי גשמים בחומר הפירוקלסטי שנפלט מהר הגעש. צורתו דמוית אמפיתיאטרון ונתגלו בו לא מעט מינרלים, אחד מהם (המיקרוסומיט) נתגלה לראשונה בו.

מינרלוגיה

הר סומה עשיר במינרלים. נכון לשנת 2012 כוללת הרשימה 212 שמות של מינרלים שנתגלו בהר, מתוכם 125 מינרלים מוכרים רשמית. 21 מתוכם נתגלו לראשונה בו. בין השאר נתגלו בהר המינרלים: וזוביאניט, הומיט, אנורתיט, פורסטריט, מונטיצ'ליט, נפלין וחבזיט.

היסטוריה

העדות הראשונה לפעילות געשית באזור מתוארכת לפני 400,000 שנים, אך ההתפרצות הראשונה המשמעותית הייתה לפני 25,000 שנים. ההתפרצות יצרה חרוט פומיס. התרוקנות תא המאגמה של סומה גרמה לקריסה של תקרת התא במהלך התפרצות געשית שהתרחשה לפני כ-18,300 שנים. במרכז הקלדרה שנוצרה נותר החרוט הגעשי של וזוב. שרידי סומה, ביחד עם וזוב, מרכיבים את המתחם הגעשי סומה-וזוב (Somma-Vesuvio). שוליו התלולים של לוע סומה הקיפו את חרוט וזוב עד להתפרצות הגדולה בשנת 79, שהרסה חלק משולי הקלדרה. כיום מוקף וזוב בשולי סומה רק מצפון וממזרח.
הר סומה הוא חלק מהפארק הלאומי של הווזוב (Parco Nazionale del Vesuvio) מאז 1955
ז'אן ד'אלברה

ביוגרפיה

ז'אן נולדה ב-7 בינואר 1528 בעיר סן-ז'רמן-אן-לה, כבתם של אנרי השני, מלך נווארה ושל מרגריט מנווארה שהייתה אחותו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. כשהייתה בת 13 אולצה על ידי דודה, פרנסואה הראשון להינשא לוילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג. נישואים פוליטיים אלה בוטלו כעבור ארבע שנים, היות שלזוג לא היו ילדים. ב-1548 אחרי מות פרנסואה הראשון ועלייתו לשלטון של אנרי השני, מלך צרפת, ז'אן ד'אלברה נישאה לאנטואן דה בורבון, דוכס ונדום שהיה יורש העצר הצרפתי במקרה שבית המלוכה של ולואה לא יעמיד בן זכר שיוכל לרשת את כתר צרפת. היא ילדה לו חמישה ילדים שמהם שרדו שניים בלבד: אנרי, (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) וקתרין דה בורבון (1559–1604).
ב-25 במאי 1555 מת אביה, אנרי השני, מלך נווארה, וז'אן ובעלה הפכו לשליטי ממלכת נווארה. כמלכת נאווארה, ז'אן ד'אלברה תמכה בהוגנוטים והפכה את הקלוויניזם לדת הממלכה. היא גירשה מנווארה את הנזירות ואת הכמרים הקתוליים ופקדה על הרס הכנסיות הקתוליות. היא דאגה לתרגם את הברית החדשה לשפתם של הבסקים ושל אנשי בארן שהיו נתיניה.
המאבק בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים התפשט ברחבי צרפת והפך למלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562. בעלה של ז'אן ד'אלברה, אנטואן דה בורבון שלחם לצד הקתולים, נפצע קשה במצור על העיר רואן ומת מפצעיו ב-13 בנובמבר 1562. כתוצאה, בנה אנרי הפך ליורש העצר הצרפתי. היא נמנעה מלתמוך באחד הצדדים עד 1568, כאשר הביעה את תמיכתה בפרוטסטנטים ועברה אל העיר לה רושל שהייתה מעוזם.
ז'אן ד'אלברה לקחה חלק בשיחות השלום בין הצדדים הלוחמים שהביאו לסיומה של מלחמת הדת השלישית ב-1570. באותה שנה הסכימה להשיא את בנה אנרי למרגריט דה ולואה, נסיכת צרפת, בתה של קטרינה דה מדיצ'י שניהלה את ענייני המדינה בשם בנה שארל התשיעי, מלך צרפת.
ז'אן ד'אלברה מתה במפתיע בפריז ב-9 ביוני 1572, חודשיים לפני שנערך טקס נישואים זה. פשטו שמועות שהורעלה בפקודת קטרינה דה מדיצ'י - שמועות שהופרכו מאוחר יותר.
השתלשלות מאורעות זו מתוארת בספרו של אלכסנדר דיומא האב "המלכה מארגו" (1845).
ניצחון פירוס

ניצחון פִּירוֹס הוא ביטוי המשמש לתיאור ניצחון שעלה במחיר כה רב, עד שיצא שכרו בהפסדו. אמרת כנף המשמשת להתייחסות לניצחון כזה היא "עוד ניצחון כזה ואבדנו". לעיתים משמשים הביטוי והאמרה גם ביחס לניצחון שהושג בקלות, לשם הבעת חשש מהמחיר העתידי שישלם המנצח עקב תוצאות ניצחונו. 
פלוטארכוס מייחס את האמרה לפירוס מלך אפירוס, שמשמו נובע גם הביטוי. טרנטינים זימנו בשנת 280 לפנה"ס את המפקד המצליח והנודע פירוס, כדי שיסייע להם במלחמה הנמשכת שלהם מול הרומאים. בקרב אסקולום באפוליה מול הרומים בשנת  279 לפנה"ס ניצח פירוס, אך הניצחון עלה לו במחיר כבד.  לפי פלוטרכוס, זה מה שאמר פירוס לאחר ניצחונו בקרב:
"אם ננצח את הרומאים בעוד קרב אחד, נאבד אובדן גמור."
בשני ניצחונותיו של פירוס על הרומאים היו אבדות הרומאים גדולות מאבדותיו של פירוס, אך הפגיעה בכוחם הצבאי של הרומאים הייתה פחותה, משום שמאגר כוח האדם שלהם היה גדול יותר. 
אף שמקורו של הביטוי בניצחון צבאי, הוא משמש גם לתיאורם של ניצחונות מסוגו בתחומים אחרים.
מעבר אגירה

גילוי המעבר

המעבר התגלה על ידי הספינה בלגיקה, של המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את האזור בין השנים 1899–1897. המשלחת קראה למצר "מצר פאראדייס", על שמו של מפרץ פאראדייס הסמוך.
ציידי לווייתנים נורווגים עשו שימוש במעבר משנת 1913. 
המשלחת האנטארקטית הצ'יליאנית, הפעילה תחנת מחקר בנקודת ווטרבואוט בין השנים 1973–1951.

מקור השם

שמו של המעבר ניתן לו על ידי המשלחת האנטארקטית הצ'יליאנית שחקרה את המצר בעונת המחקר 1951–1950. 
המצר נקרא על שמו של דון פדרו אגירה סרדה, נשיא צ'ילה בין השנים 1941–1938.
זאק וודס

ביוגרפיה

לוין נולד בטרנטון, ניו ג'רזי שבארצות הברית למשפחה יהודית בעיקרה, אם כי סבו מצד אימו היה נוצרי-לותרני. אביו פסיכיאטר מוסמך ועובד רווחה שמתמחה בטיפול קליני, ואימו היא אחות. לו אח גדול ואחות קטנה. הוא גדל ביארדלי, פנסילבניה.
בוגר אוניברסיטת ניו יורק (NYU).
החל את דרכו המקצועית בהופעות אלתורים בגיל 16 עם קבוצה שנקראה "הסנדקים" וכללה בין השאר גם את בובי מויניהן.
דייוויד לוין

חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לוין קיווה לעבוד כצייר במשרה מלאה, אך נאלץ גם להתקיים על פרסומים של איורים כמו ה-Gasoline Retailer. על כל פנים הוא השאיר אחריו לא מעט ציורים, אם כי רבים מהם נהרסו בשריפה ב-1968. את ציוריו צבע בצבעי מים והם תיארו לרוב יצרני בגדים (עובדיו של אביו), ורוחצים בקוני איילנד. לוין יחד עם אהרון שיקלר הקים קבוצת ציור ב-1958 של אמנים שהתאספו למשך חמישים שנה לציור דוגמנאות. ב-2007 פורסם סיפור דוקומנטרי על הקבוצה שנקרא "דיוקנאותיה של גברת" ("Portraits of a Lady") בעקבות יצירת דיוקנאות של שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית סנדרה דיי או'קונור.
במהלך עבודתו במגזין אסקווייר בשנות ה-60 התפתחו יכולותיו כקריקטוריסט פוליטי. יצירתו הראשונה עבור The New York Review of Books פורסמה ב-1963, מספר חודשים לאחר יציאת העיתון לאור לראשונה. לאחר מכן הוא צייר עבור כתב העת מעל 3,800 קריקטורות עט-דיו של ציירים, סופרים ופוליטיקאים מפורסמים. אולם רק כחצי מהקריקטורות שלו פורסמו ב-The New York Review of Books. אחרות התפרסמו באסווייר (מעל 1,000), בניו יורק טיימס, בוושינגטון פוסט, ברולינג סטון, בספורטס אילוסטרייטד, בניו יורק מגזין, בטיים מגזין, בניוזוויק, בניו יורקר ובאחרים.

שנותיו האחרונות ומותו

ב-2006 לוין אובחן כסובל מניוון מקולרי מחלת עיניים שגורמת לעיוורון. באפריל 2007 הוא הפסיק ליצור קריקטורות חדשות וכתב העת The New York Review of Books המשיך לפרסם יצירות ישנות שלו.
ב-29 בדצמבר 2009, לוין מת בבית החולים הפרסביטריאני בניו יורק  בגיל 83, בעקבות סרטן הערמונית ומחלות נלוות. הותיר אחריו את אשתו השנייה קייתי הייס (Hayes) (אותה נשא לאישה ב-1996), שני ילדים, שני ילדים חורגים ונכדים.
פרובאדיה

היסטוריה

במהלך המאה ה-5 הקימו הביזאנטים מצודת דרכים במקום בשם פרובאט ("מעבר צר"), כדי להתגונן מפלישות ההונים ובהמשך האווארים. במהלך המאה ה-9 נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הבולגרית הראשונה ושמו שונה לאוֹבֶץ' שמשמעו כבשה. בתקופה זו נבנה קומפלקס מנזרים, כ-15 ק"מ צפונית מערבית למצודה. בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה היה היישוב מרכז צבאי, מינהלי ודתי אזורי. ב-1388 נכבשה המצודה על ידי צבאותיו של מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית והם כינו אותו טאש חיסאר. באמצע המאה ה-16 ננטש המבצר ובסמוך אליו הוקם היישוב המודרני לו נתנו העות'מאנים את השם פרובאדיה והוא נבנה לאורך גדות הנהר, שנקרא בהמשך נהר פרובאדיה. העיר שוחררה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והפכה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה. ב-1881 זכתה למעמד של עיר.

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון (תמותה גדולה מילודה) וכן במגמת הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. אחוז האבטלה גבוה מהממוצע הארצי ועמד נכון לינואר 2009 על 26.55%. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה ש-70.3% מקרבה הם ממוצא בולגרי, 13.46% ממוצא טורקי ו-15.7% הם צוענים. 72% מחזיקים בדת הנוצרית אורתודוקסית, 27.78% הם מוסלמים סונים, 0.8% פרוטסטנטים ו-0.6% קתולים.

כלכלה

בפרובאדיה תשתית רכבות מפותחת ובה קווים ישירים לסופיה, וארנה ורוסה. פרובאדיה ממוקמת באזור חקלאי בו מגדלים חיטה, שעורה, תירס, חמניות, אספסת, כוסברה, עגבניות, מלפפונים ופלפלים. כמו כן מגדלים צאן, בקר וחזירים לתעשיות המזון השונות. באזור העיר קיימים מפעלים לייצור שמן מאכל, מאפיות ומפעל טקסטיל.

אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג מתון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 11.9ᵒc וערכי הקיצון נעים מ-2ᵒc בינואר ועד 22ᵒc ביולי ואוגוסט. כמות המשקעים השנתית עומדת על 450 מילימטרים.
יהושע אדרי

ביוגרפיה

יהושע אדרי נולד בוורשה, פולין, בשנת 1911. משפחתו הייתה משפחה מסורתית ובני הבית התפרנסו ממלאכת רקמה לתשמישי קדושה כגון פרוכות, כיסויים לחלות וכדומה. אדרי נשלח ללימודים בבית ספר כללי. בנעוריו החל בפעילות בתנועת הנוער "בית"ר". בעקבות נאום של מנחם בגין, החליט אדרי, ביחד עם אחיו ישעיהו, לעלות לארץ ישראל. האח עלה בשנת 1931 ואילו אדרי עלה בעלייה בלתי-לגאלית, דרך איטליה, בשנת 1932. 
לאחר עלייתו התיישב אדרי בתל אביב ועסק בפרסום קריקטורות בעיתונות הרוויזיוניסטית כגון "הירדן" ו"חרות" ובעיתונים "הבוקר", "הארץ", "המשקיף" ו"תשע בערב". בנוסף, יצר כרזות עבור תנועת החרות. בשנת 1939 ראה אור ספר הקריקטורות שלו "קו לקו", שאיגד קריקטורות שפורסמו בעיתונות. בנוסף, עבד אדרי כגרפיקאי ב"יומני כרמל" וכן עסק ברקמה. בשנות החמישים של המאה ה-20 פרסם קריקטורות בעיתונים "הבוקר", "נובימי" ו"נובימי אי קורייר" ו"צבר". בשנת 1966 נפטר כתוצאה מהתקף לב. 
הקריקטורות של אדרי עוסקות בעיקר בנושאים פוליטיים. בשונה מקריקטוריסטים אחרים בני תקופתו, העבודות מאופיינות בקו ביקורתי מאוד כנגד הממסד הציוני, בעיקר כנגד דוד בן-גוריון, חיים ויצמן, "השומר הצעיר" ואחרים. ביצירותיו הרבה לתאר סיטואציות מורכבות, המרובות דמויות ופרטי רקע. בשנת 1977 הוצגה תערוכה מעבודותיו ב"מצודת זאב".