google/wiki40b huggingface dataset:
שיגרו מיאמוטו

לפני נינטנדו

שיגרו מיאמוטו נולד ב-16 בנובמבר 1952, בעיירה הכפרית סונובה אשר בקיוטו, יפן. בילדותו אהב לצייר נופים ולחקור את הטבע הסובב אותו. חוויות מתקופה זו השפיעו רבות על עבודותו בהמשך.
בשנת 1970 החל ללמוד במכללת "קאנאזאווה מוניצ'י לאומנות תעשייתית ומלאכה", לימודים אותם סיים כעבור חמש שנים כמעצב תעשייתי.

עבודתו בנינטנדו

ב-1977, שנתיים מסיום לימודיו, נפגש מיאמוטו עם הירושי ימאוצ'י, חבר של אביו ומנכ"ל חברת נינטנדו. הודות למפגש צורף מיאמוטו כחניך במחלקת פיתוח משחקים בתפקיד "אמן צוות", משרה שנתפרה במיוחד עבורו].
בשנת 1980 עזר מיאמוטו לעצב משחק ארקייד בשם Radar Scope, אותו השיקה נינטנדו. החברה, שציפתה לנחול הצלחה בשוק האמריקאי, שלחה מספר רב של יחידות שלו לארצות הברית. המשחק הסתבר להיות פיאסקו כלכלי שכמעט הוביל את החברה לסף פשיטת רגל], ומנכ"ל החברה הטיל אז על מיאמוטו את מלאכת הסבת מכונות המשחק הקיימות למשחק חדש. מיאמוטו הגה ופיתח רעיון למשחק, וצוות טכני דאג לשלבו בחומרה הקיימת. המשחק שנקרא "דונקי קונג", על שם דמות במשחק, היה ללהיט מסחרר. לא רק שהמשחק הציל את החברה מפשיטת רגל, הוא גם הוליד את דמותו של סופר מריו, הנחשבת עד היום לספינת הדגל של נינטנדו ולאחת הדמויות המצוירות האהודות ביותר]. המשחק זוכה גם כיום לאזכור של כבוד כמשחק הפלטפורמה ה"אמיתי" הראשון].
לאורך שנות פעילותו בתעשייה היה מיאמוטו מעורב בפיתוח שלל כותרים פורצי דרך. 
שנתיים לאחר ההפצה של "האחים מריו", ראשון הכותרים בכיכוב האחים, ראה אור ב-1985 משחק ההמשך "האחים סופר מריו" שפותח למכשיר ה-NES. המשחק הוכר עד לאחרונה כמשחק הווידאו הנמכר בכל הזמנים] והנחיל סטנדרטים חדשים לז'אנר משחקי הפלטפורמה]. מיאמוטו הוביל את פיתוחו של משחק המשך נוסף בשם Super Mario 64, ששוחרר בשנת 1996 והיה למשחק הפלטפורמה התלת-ממדי הראשון], המשחק אפשר לראשונה שליטה בנקודת ההשקפה ולווה בשלט אנלוגי, בעיצובו של מיאמוטו, שנהיה הסטנדרט לאלו שעקבו].
בשנת 1986 ראה אור ראשון הכותרים בסדרת "האגדה של זלדה", משחק הנחשב לאבי משחקי התפקידים (אף שלא היה משחק תפקידים בעצמו)], וב-1998 יצא הכותר החמישי מסדרת זלדה, רב מכר (גרף 150 מיליון דולר עד לסוף השנה) הנחשב על ידי רבים כמשחק הטוב בכל הזמנים]. שניהם פירות רוחו של מיאמוטו.
כיום מיאמוטו מפיק את מרבית משחקיה של חברת נינטנדו ואינו פעיל כמעט כמפתח משחקים]. עם זאת, עדיין משקף קו המוצרים של החברה את חזיוניו, ומעורבותו בשלבי הפיתוח עודה ניכרת.

אודות האיש ועבודתו

מיאמוטו אינו מרבה לשחק מעבר לנדרש ממנו במסגרת עבודתו, ואת זמנו הפנוי נוהג להעביר דווקא בנגינה בגיטרה ובבנג'ו.
על אף הכבוד לו הוא זוכה בתעשייה ומיזמי העתק להם אחראי כיום, מיאמוטו עדיין רואה בעצמו אדם ממוצע לכל דבר, ומפעם לפעם רוכב על אופניו בדרכו לעבודה.
מרבית משחקיו של מיאמוטו מתאפיינים בעלילות משחק פשטניות, משחקיות אינטואיטיבית ועולמות בעלי דמיון אותם מעוּדד השחקן לחקור. לדבריו, את השראתו הוא שואב מהפרטים הקטנים והפשוטים של החיים. הרעיון למשחק פיקמין (Pikmin) עלה בראשו לאחר שבהה בנמלים צועדות בחצרו, ואת סדרת זלדה יצר מתשוקת ילדות לגלות נסתרים].

פרסים

מיאמוטו זכה לא אחת להכרה בתרומותיו, בקרב קהילת השחקנים ועמיתיו. בשנת 1998 חנך את היכל התהילה של האקדמיה לאמנות ומדע אינטראקטיביים. בטקס הנבחרים של מפתחי המשחקים שנערך במרץ 2007, זכה מיאמוטו בפרס מפעל חיים על עבודתו בתחומי משחקי הווידאו ומערכות המשחק.
שנת בחג

שנת בחג היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג בחג היא שנה המתחילה ביום שני (ב), היא חסרה (ח) ועל כן יש 29 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל ביום שלישי (ג). שנה מסוג בחג היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 353 ימים שבהם 50 שבתות.
בערך 5.7% מהשנים בלוח העברי הן מהסוג של שנת בחג. שנת ה'תשנ"ג הייתה שנת בחג וכן השנים ה'תשע"ג וה'תשע"ז. שנת בחג צפויה שוב בה'תשצ"ז ובה'תת"ד.
מרכז ההסברה

מרכז ההסברה - המטה לטקסים ולאירועים ממלכתיים הוא גוף מטה במשרד התרבות והספורט שנוסד על-מנת לקדם את המורשת הלאומית בישראל והוא הגוף האחראי על הפקת כלל הטקסים, הלוויות, האזכרות והאירועים הממלכתיים במדינת ישראל; ובין השאר על בחירת מדליקי המשואות, בחירת הכרזה והפקת כלל הטקסים ביום העצמאות. מרכז ההסברה אמון על ביצוע ההחלטות והליווי המקצועי של ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים. החל משנת 2015 עומד בראש המרכז מושיק אביב.
המרכז הוקם בשנת 1954 בתוך משרד ראש הממשלה על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון במטרה לקדם את הטמעת עקרונות הממלכתיות בקרב הציבור הישראלי. אחת מהדמויות הבולטות במרכז בשנותיו הראשונות היה יהודה אילן אשר היה אחראי על ההסברה בעל-פה והטקסים הממלכתיים, הרחיב את פעולת המרכז ואף כיהן כמנכ"ל שלו בין השנים 1967 ל-1983. 
המרכז הפך בהדרגה לגוף מטה גדול שפעל בחמישה מחוזות ארציים (ירושלים, תל אביב, חיפה, באר-שבע ונצרת). המרכז הוציא לאור מאות של פרסומים בנושאי מורשת שונים ובין השאר את סדרת הספרונים דע את עמך, שעסקה בהיסטוריה יהודית וישראלית; לצד זאת יצאו לאור מאות כרזות העוסקות בנושאים שונים אותם ביקשה המדינה לקדם ויועדו לתלייה במוסדות ציבור ובבתי-ספר. בנוסף קיים המרכז סיורי ידיעת הארץ לעולים חדשים והיה אחראי על מרכזי המבקרים בכנסת, בבית המשפט העליון ובבתי המשפט המחוזיים.
מבחינת שייכותו הארגונית עבר מרכז ההסברה מספר גלגולים. לאחר הקמת המרכז הוא היווה יחידת-סמך של משרד ראש הממשלה באחריותו של זלמן ארן ששימש כשר בלי תיק. גם לאחר שארן היה לשר התחבורה הוא המשיך להיות אחראי למרכז וכשמונה לשר החינוך והתרבות הועבר למשרד החינוך והתרבות. 
בשנת 1966 הוכפף המרכז לשר ישראל גלילי ששימש כשר בלי תיק האחראי על תחום ההסברה; בשנת 1974, עם הקמת משרד ההסברה, הועבר לאחריותו; ובשנת 1975 עם פירוקו הועבר אל משרד החינוך והתרבות. ב-2003, כחלק מתהליך ארגון מחדש במשרד החינוך קוצץ כח-האדם של המרכז והוא הועבר למשרד ראש-הממשלה.
החל משנת 2013 משויך המרכז למשרד התרבות והספורט.
כיום מפיק המרכז בכל שנה למעלה משלושים טקסים ממלכתיים ובהם אירועי יום העצמאות ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, אירועי יום הזיכרון ליצחק רבין, אזכרות ל-ראשי ממשלה ונשיאים, לוויות על-פי נוהל חבצלת ועוד. החל מ-2019 החל מרכז ההסברה להעביר בשידור ישיר חלק מן הטקסים באמצעות עמוד הפייסבוק שלו.
פאבל קוקה

קריירת מועדונים

קוקה גדל בסלביה פראג והעביר בה את תקופת נעוריו. בשנת 1987, כאשר היה בן 19, חתם ברודה וזדה חב מליגת העל הצ'כוסלובקית, שם שיחק שנתיים. בשנת 1989 חזר לסלביה פראג, והעביר שם שלוש וחצי עונות, בהן הופיע 125 פעמים והבקיע 63 שערי ליגה. את עונת 1993/94, שהייתה העונה הראשונה בה פעלה ליגת העל הצ'כית לאחר פירוק צ'כוסלובקיה, התחיל קוקה בסלביה פראג, ובמהלך פגרת החורף של עונה זו עבר לקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה. קוקה הבקיע שמונה שערים בעשרה משחקים במה שנשאר עד לתום העונה, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בבונדסליגה אחרי האלופה באיירן מינכן. לאורך רוב תקופתו בקייזרסלאוטרן שיתף קוקה פעולה בהתקפת הקבוצה בעיקר עם אולף מארשל, מרטין ואגנר ויורגן רישה. בעונת 1994/95 קוקה הבקיע 16 שערי ליגה וסייע לקייזרסלאוטרן לסיים רביעית. בעונת 1995/96 זכה קוקה עם קייזרסלאוטרן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על קרלסרוהה. עם זאת, באותה עונה קייזרסלאוטרן נשרה בפעם הראשונה בתולדותיה אל הבונדסליגה השנייה, כאשר קוקה הבקיע עשרה שערי ליגה באותה עונה. בעונת 1996/97 קייזרסלאוטרן שבה תוך עונה אחת לבונדסליגה, כאשר היא מסיימת במקום הראשון, וקוקה מבקיע עשרה 14 שערי ליגה. בעונת 1997/98 זכתה קייזרסלאוטרן באליפות מפתיעה כבר באותה עונה ששבה לבונדסליגה. קוקה הבקיע בעונה זו חמישה שערים, ובעיקר סייע התקפית למארשל ולרישה.
לאחר עונת האליפות של קייזרסלאוטרן, עזב קוקה את הקבוצה לאחר שהבקיע 53 שערים ב-121 משחקי ליגה, ועבר לנירנברג. קוקה הבקיע בעונתו היחידה בנירנברג עשרה שערי ליגה, אך הקבוצה נשרה אל הבונדסליגה השנייה, וקוקה עבר לשטוטגרט, שם הבקיע שער אחד בלבד ב-20 הופעות, ועזב בתום עונת 1999/00 בחזרה למועדון נעוריו, סלביה פראג. קוקה שיחק בסלביה פראג חמש עונות, בהן הבקיע 33 שערי ליגה ב-110 הופעות. קוקה זכה עם סלביה פראג בגביע הצ'כי לאחר ניצחון 2-1 בגמר בעונת 2001/02 על היריבה המושבעת ספרטה פראג. בשנת 2005 שיחק קוקה מספר משחקים במועדון ס.ק. מארילה ווטיצה, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

קוקה החל לשחק בשנת 1991 בנבחרת צ'כוסלובקיה, בה הופיע 24 פעמים והבקיע שבעה שערים. עם פירוק צ'כוסלובקיה עבר קוקה לשחק בנבחרת צ'כיה, והשתתף עמה ביורו 1996. קוקה היה אחד השחקנים הבולטים בהישג של הנבחרת הצ'כית, שהגיעה לגמר הטורניר, בו הפסידה 2-1 לנבחרת גרמניה משער זהב בהארכה של אוליבר בירהוף. קוקה שותף בטורניר זה כמעט בכל המשחקים, הבקיע שער אחד בתיקו 3-3 מול נבחרת רוסיה בשלב הבתים, ונכלל בנבחרת מצטייני הטורניר, בצוותא עם חבריו לנבחרת רדוסלאב לאטאל וקארל פובורסקי. קוקה השתתף גם בגביע הקונפדרציות 1997, בו סיימה צ'כיה במקום השלישי, וביורו 2000 בו הודחה הנבחרת הצ'כית בשלב הבתים. בשנת 2001 פרש קוקה מהנבחרת, לאחר שהבקיע 22 שערים ב-63 הופעות במדי צ'כיה.
לארה בינגל

ביוגרפיה

בינגל נולדה לגרהם ושרון בינגל ב-Cronulla, ניו סאות' ויילס. יש לה אח גדול, ג'וש בינגל. בינגל למדה בסנט וינסנט קולג' בפוטס פוינט לפני שנשרה בגיל 16 כדי לעבור לאיטליה.

קריירה

בינגל הופיע על שערים של מגזינים כגון: Elle, גרציה, אויסטר, קליאו ו-New Idea. הופיעה במספר פרקים של אופרת הסבון האוסטרלית קרוב רחוק, המתמחה-סלבס אוסטרליה, הטופ מודל הבאה - אוסטרליה ובתוכניות נוספות.
ביוני 2012 שודרה תוכנית המציאות שלה, להיות לארה בינגל בערוץ Network Ten. התוכנית שודרה בימי שלישי בין השעות 20:00 ל-20:30. פרק הבכורה זכה ל-925,000 צופים והגיע לשיא של 1.3 מיליון צפיות. מספר הצופים ירד בהדרגה לאורך העונה ובפרק הסיום צפו כ-387,00 צופים בלבד. הנהלת הערוץ החליטה שלא לחדש את התוכנית לעונה נוספת בטענה שהתוכנית לא משקפת את רוח הערוץ.

חיים אישיים

בינגל החלה לצאת עם שחקן הקולנוע סם וורת'ינגטון ב-2013. הזוג נישא ב-2014. יש להם שני בנים: רוקט זוט (נולד ב-2015) ורייסר (נולד ב-2016).
קרל, נסיך נסאו-אוזינגן

ביוגרפיה

קרל נולד באוזינגן ב-31 בדצמבר 1712, לוילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן ולשרלוטה אמליה, רוזנת נסאו-דילנבורג, בתם של היינריך, נסיך נסאו-דילנבורג ולדורותיאה אליזבת, נסיכת שלזיה-לגניצה.
בשנת 1718 מת אביו וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן, וקרל עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין שלטה אמו כעוצרת במקומו. בשנת 1728 מת דודנו פרידריך לודוויג, נסיך נסאו-אוטוויילר, וקרל ירש את המחוזות של נסאו-אוטוויילר, נסאו-אידשטיין ונאסאו-זארבריקן.
בשנת 1734 הוכרז קרל כבוגר על ידי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותפס את השלטון בידיו. בשנת 1735 חילקו קרל ואחיו את הנחלות; קרל קיבל את אוזן, אידשטיין, ויסבאדן ולר, ואילו אחיו וילהלם היינריך השני, נסיך נסאו-זארבריקן קיבל את נסאו-זארבריקן וכמה שטחים קטנים יותר. לאחר מכן העביר קרל את מגוריו מאוזינגן לביבריך, והמשיך במדיניות הפרוגרסיבית של אמו.
ב-21 ביוני 1775 מת קרל בביבריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן.
אורה אנטין

ביוגרפיה

בעלת תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה, טכניון, 1965. תואר שני בפיזיקה, טכניון, 1967. תואר שלישי בפיזיקה, אוניברסיטת בר-אילן, 1973. היא ניהלה עשרות מענקי מחקר, הכוללים מענקים של: (GIF (Graphics Interchange Format) ,BSF (BinationaScience Foundationl) ,ISF (Israel Science Foundation. בנוסף אנטין ערכה ספר בנושא Perspectives of Mesoscopic Physics.
אנטין חקרה תחומים מגוונים של פיזיקת המצב המוצק, כולל במוליכות-על, לוקליזציה של אלקטרונים, מגנטיות וננו-מדע. בפרט, היא עשתה עבודה ראשונית ומקורית על משטח המגע בין מוליכי-על ומתכות נורמליות מגנטיות, על מוליכי-על גרגריים, על מוליכות-על במתכות עם שני פסי אנרגיה ועל מוליכי-על רחוק משווי-משקל.
היא הובילה את המחקר שפתר חידה בת 20 שנה, והסביר את הזרם הקבוע בטבעות נחושת. היא הובילה גם את העבודה שפורסמה ב-2013, שכללה הצעה לחקור את התחרות בין האינטראקציות המושכות והדוחות על ידי שינוי גודל הדגם.
לאנטין תרומות חשובות להבנה של אופני תנודה ממוקמים של תנודות הסריג ("פרקטונים"), ושל התלות של ההתנגדות החשמלית בשדה המגנטי עבור מבודדים שבהם האלקטרונים מדלגים בין מצבים ממוקמים באמצעות פונונים, וכן של אפקט הול ושל אפקט הול הספיני במבודדים כאלה.
בשיתוף עם אמנון אהרוני ואחרים, אנטין זיהתה את המבנה הגנטי של קופראטים, שבונים את מוליכי העל בטמפרטורות גבוהות.
בפרט, היא הובילה את התגלית של סימטריה נסתרת שקשורה לאינטראקציה של דז'יאלושינסקי-מוריה וכן את חקר התחרות בין סדר מסלולי וסדר מגנטי בטיטנאטים אנטין הייתה גם מחלוצי המחקר של האינטראקציה ספין מסילה במערכות מזוסקופיות, והיא מובילה במחקר הזה עד היום. היא השתתפה עם אהרוני בהצעות של פילטרי ספין, שיכולים לשמש לאגירת מידע קוונטי ולקריאתו במחשבים קוונטיים.

חיים אישיים

אנטין נשואה ולה שלישיית ילדים.
צ'בנבורי

צ'בֶנֶבּוּרי (בגאורגית: ჩვენებური, פירוש: שלנו, בסגנון שלנו, בטורקית: Çveneburi) היא קבוצה אתנית של מהגרים מוסלמים ממוצא גאורגי, שהתיישבו בטורקיה באזור שבו הרוב איננו גאורגי. המושג "שלנו" מבדיל אותם כקבוצה נפרדת מהגאורגים הנוצרים, והמוסלמים הטורקים, כי הצ'בנבורי הם מוסלמים סונים מהמד'הב של האסכולה החניפית.

היסטוריה

הצ'בנבורי הגיעו לטורקיה ב-3 גלים של הגירה. הגל הראשון היה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1828–1829 ואחריה, כאשר השער הנשגב (השלטון הע'ותמני) כבש את גאורגיה מידי האימפריה הרוסית. הגל השני התחיל כקבוצה קטנה של מהגרים שהגיעה בעקבות הראשונים, עד שבזמן המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878, גבר קצב המהגרים, ועירב מהגרים מהמחוזות ההיסטוריים של גאורגיה, שהיו בעלי אוכלוסייה מוסלמית ניכרת כמו: נפת ארטווין, אג'ריה, נפת ארדהאן, סמצחה וגוריה תחתית. המהגרים מאג'ריה היו ידועים גם בשם לפי מקום מוצאם. כמו למשל גאורגים מבתומי נקראו בטומלואר (Batumlular), גאורגים מכובולתי נקראו צ'ורקסולואר (Çürüksulular). הגל האחרון, המוהג'יר (مهاجر), ידוע כמוּהַג'ירוֹבּי (მუჰაჯირობა), הותיר הרבה מחוזות עם רוב של גאורגים מוסלמים, שבפועל צומצמה. המוהג'יר שהתרחש בשנת 1921, כאשר הטורקים נכנעו סופית בתביעתם לקבל את אג'ריה, בהסכם קארס, בו החזירו הטורקים את אג'ריה (יחד עם בתומי), תמורת העיר קארס והעיר ארדהאן. הגל האחרון עירב גם מוסלמים דוברי טורקית מאג'ריה עילית.

זיהוי אתני

הזיהוי האתני של הצ'בנבורי עוצב, ביסודו של דבר, על ידי הקרע עם הגאורגים הנוצרים. הצ'בנבורי בדרך כלל נמנעים משימוש במילה כּארתבֶלי (ქართველი), כמילה שמתייחסת אליהם, מכיוון שלדעתם הדבר מציין זיהוי כנוצרים. הם מעדיפים להשתמש במילה גוּרג'י (გურჯი), כאשר מילה זו מדויקת יותר ובעלת הקשר מוסלמי. האסלאם עדיין ממלא תפקיד מרכזי בחיי רוב הצ'בנבורי.
נישואי תערובת עם קבוצות סוניות אחרות נפוצות. בחלק מהמחוזות, אוניי למשל, בתולות הצ'בנבורי הן כלות נדרשות, כאשר האוכלוסייה הטורקית המקומית רואה בהן כנשים יפהפיות שעובדות קשה. התופעה הזו מאיצה התבוללות תרבותית ולשונית של הקהילה. 
היסטוריונים טוענים כי השלטון הטורקי עודד ייחוס אתני של הצ'בנבורי כטורקים, הדמות הבולטת מבין ההיסטוריוגרפים אלו, היה מחמט פהרטין קירזיוגולו (Mehmet Fahrettin Kırzıoğlu). בני צ'בנבורי רבים אימצו את הרעיון ואיפיינו את עצמם כ"אסרים" (Acar) מהאזור ההיסטורי הטורקי אסריסטן. 
מתוך כוונה למצוא זהות פוליטית, איבריה אוזקן (İberya Özkan), העורך של המגזין צ'בנבורי, ועלי ארסלן, מנהל המערכת של הפורטל Gamarcoba (בגאורגית גַמַרג'וֹבּה פירושו שלום), יצרו 2 קטבים. אסלן מאשים את אוזקן על היותו "כרתווליסט", וכי האינדיקטור החשוב ביותר של הצ'בנבורי הוא האסלאם .
דברו אמת

דברו אמת (באנגלית: Dabru Emet) הוא מניפסט לא-רשמי של קבוצת רבנים ואישי ציבור יהודים, המתייחס למערכת היחסים בין הנצרות ליהדות. המסמך נתקל בהתנגדות הן בצד היהודי והן בצד הנוצרי.
המניפסט נוסח על רקע ניסיונות הכנסייה הקתולית לגשר בוועידת הוותיקן השנייה על פערים שנפערו והתחזקו בין היהדות והנצרות, בעקבות התנהלות הכנסייה בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה ואחריהן.
חתמו עליו למעלה מ-200 רבנים והוגים מכלל זרמי היהדות, אך הודגש כי מדובר ביוזמה של יחידים וכי אין החותמים מייצגים בחתימתם את הארגונים והזרמים אליהם הם משתייכים. אישים בולטים בין החותמים: יחיאל אקשטיין, יוג'ין בורוביץ, דייוויד בלומנטל, נינה בת' קרדין , רוברט חזן , אליוט דורף, יוסף ארנקרנץ , ברי פרונדל , רוברט גיבס, דניאל גורדיס, יצחק גרינברג .
סטנלי קריימר

ראשית דרכו

קריימר נולד בברוקלין, ניו יורק להורים יהודים. גדל עם סבתו בהלס קיצ'ן שבמנהטן. כבר מגיל צעיר היה מעורב בתעשיית הקולנוע: דודו, ארל קריימר, עבד כמפיץ סרטים באולפני יוניברסל ואחר כך היה לסוכן בהוליווד. אמו עבדה כמזכירה באולפני פרמאונט. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, למד באוניברסיטת ניו יורק. במהלך השנה השלישית ללימודיו הוצע לו לעבור התמחות באגף התסריטאות באולפני פוקס המאה ה-20. קריימר קיבל את ההצעה על אף שתכנן להמשיך ללמוד בבית ספר למשפטים בתום לימודיו באוניברסיטה.
ב-1941 עבד כעוזר הפקה בשני סרטים, ולאחר שנתיים עזב את העבודה, אולם לא נלחם במלחמת העולם השנייה, כשעבד ביחידת הקולנוע של צבא ארצות הברית בניו יורק. ב-1948 ייסד חברת סרטים בשם "Screen Plays Inc", ביחד עם שלושה שותפים. בשלב זה החל לקבל הכרה כמפיק. הסרט הראשון של החברה אומנם נחל כישלון, אך הסרט השני, האלוף, בכיכובו של קירק דאגלס היה להצלחה, וקיבל שש מועמדויות לפרס האוסקר. בהמשך הפיק הצלחות נוספות ובהן סרט הבכורה של מרלון ברנדו הנידונים לחיים.

באולפני קולומביה

שנה לאחר מכן ב-1951, הארי כהן הנשיא של אולפני קולומביה הציע לקריימר להפיק סרטים תחת חסותו. קריימר קיבל ממנו יד חופשית להפיק סרטים כראות עיניו ותקציב רב. בזמן שקריימר קיבל את ההצעה הוא עוד היה עסוק עד סוף אותה שנה בהפקת הסרט האחרון שלו ב"Screen Plays Inc", בצהרי היום, מערבון שביים פרד זינמן. הסרט קיבל שבע מועמדויות לפרס האוסקר, ובתוכן אחת לקריימר עצמו, כמפיק. הסרט זכה בארבעה פרסים.
באוקטובר 1951 סיים קריימר את השותפות עם קארל פורמן (אחד משותפיו להקמת חברת הסרטים שלו), שהתבקש להעיד על מעורבותו במפלגה הקומוניסטית. קריימר המשיך להפיק סרטים עבור קולומביה כדוגמת מותו של סוכן, הפרא ו-5000 האצבעות של ד"ר טי., שאומנם לא זכו להצלחה כשיצאו לאקרנים בזמנם, אך היום הם נחשבים לסרטים מוערכים.
ב-1953 החליטו קריימר וכהן לסיים את החוזה בן חמש השנים שחתם. סרטו האחרון באולפני קולומביה היה המרד על הקיין, עיבוד לספרו של הרמן ווק. קריימר גילה התנגדות מהצי האמריקני, בו עסק הסרט, בטענה שהסרט מהווה תיאור לא הוגן של הצי. קריימר ליהק לסרט כמה מן הגדולים שבשחקני הוליווד בזמנם, כהמפרי בוגרט וחוזה פרר. הסרט היה להצלחה עצומה והרוויח 11 מיליון דולרים, ובכך פיצה בגדול על כל כשלונותיו הקודמים של קריימר באולפני קולומביה.

כבמאי

לאחר "המרד על הקיין" עזב קריימר את אולפני קולומביה וחידש את פעילות אולפן הסרטים שלו, אך הפעם גם ביים את הסרטים. הוא ביים אז את "הגאווה והתשוקה" ו"לא כזר" שהיו עמוסי כוכבים. למזלו של קריימר, הוא הצליח להימנע מלהיכנס ל"רשימה השחורה" של הוליווד שהשפיעה על רבים אחרים מהתעשיית הקולנוע.
הוא ביים את הסרטים הנועזים, על החוף, משפט הקופים ומשפטי נירנברג. הסרטים הללו היו אמיצים ועסקו בנושאים חשובים. כאנטיגוניזם לסרטים אלו, הוא ביים בשנת 1963 את "מטורף, מטורף, מטורף העולם" - קומדיה פרועה בכיכובו של ספנסר טרייסי. ב-1965 הפיק וביים את ספינת השוטים ושנתיים אחר כך הוא ביים את "נחש מי בא לסעוד?". סרט זה היה שיתוף הפעולה האחרון בין קתרין הפבורן וספנסר טרייסי, וזכה להצלחה קופתית מרשימה, וזכה בשני פרסי אוסקר. סרטיו משנות השבעים היו פחות בולטים.
הוא ביים ארבעה עשר שחקנים שקיבלו מועמדות לפרס האוסקר על הופעותיהם בסרטיו. בשנת 1997 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, שנקראה "A Mad Mad Mad Mad World: A Life in Hollywood". הוא נפטר בפברואר 2001 בלוס אנג'לס, לאחר שסבל מדלקת ריאות.
ישעיהו בן-אהרן

ביוגרפיה

ישעיהו בן אהרן נולד בקיבוץ גבעת חיים מאוחד, כבנם הצעיר של מרים ויצחק בן-אהרן, ממייסדי הקיבוץ. אחיו הבכור הוא הסופר והפרשן יריב בן אהרון. את שרותו הצבאי עשה כסמל בשריון לאחר מלחמת יום כיפור. למד ביולוגיה באורנים ופילוסופיה לתואר שני ושלישי באוניברסיטת חיפה. 
פעילותו הרוחנית והחברתית מתנהלת מאז שנות ה-80 בכמה מסלולים משולבים. בשנת 1982 בן-אהרן ייסד את קיבוץ הרדוף. פעילותו מתמקדת בתרומה לתהליכי העיצוב וגיבוש רעיוני ומעשי של התנועה האזרחית בארץ. בן-אהרן נחשב לאחד מההוגים והמבצעים החלוציים בתחום זה בארץ, למעצב יסודות הרעיון החברתי התלת-מגזרי, ויוזם הכשרות למנהיגות חברתית שמטרתן מימוש הרעיון ברמות החברתיות השונות. בנוסף, בן-אהרן תורם במשך שנים רבות לפיתוח בית הספר החופשי למדע הרוח,  מיסודו של רודולף שטיינר, ונחשב לאחד החוקרים המובילים בעולם במחקר והוראה של הזיקות בין מדע, אמנות ודת, פילוסופיה, ושאלות חברתיות בזמננו.
בתחום הפילוסופי בן-אהרן מתמחה במחקר יחסי הגומלין בין זרמים בפילוסופיה החדשה (פנומנולוגיה, אקזיסטנציאליזם, סטרוקטורליזם ופוסט-סטרוקטורליזם, דקונסטרוקציה והגות פוסטמודרנית), אנתרופוסופיה, והתפתחויות מודרניות במדעים, אמנויות, ודתות. הוראתו מתנהלת בצפון אמריקה, סקנדינביה, ארצות אירופה וישראל, היא כוללת הרצאות, סמינרים והדרכה רוחנית אישית וקבוצתית.

יוזמות חברתיות

בשנת 1982 בן-אהרן ייסד את קיבוץ הרדוף בגליל המערבי, כמרכז למוסדות חינוכיים, שיקומיים, אקולוגים, ואמנותיים משלימים ברוח האנתרופוסופיה. בשנת 2000 הקים את ארגון חא"י - פעילים למען חברה אזרחית בישראל, שמטרתו לתמוך בארגון העצמי, הלא פוליטי, של החברה האזרחית בישראל, כמקום מפגש, הכרות ופעולה אזרחית של זרמים אידאולוגיים, דתיים, וחברתיים שונים במדינת ישראל.
פעילותו החברתית בעולם מצאה את ביטויה בשנת 2000 כאשר הקים עם ניקנור פרלס, מהפיליפינים, חתן פרס נובל האלטרנטיבי וממנהיגי החברה האזרחית העולמית הלוחמת למען גלובליזציה צודקת, ביחד עם קבוצת פעילים חברתיים מ-15 ארצות, את "הרשת העולמית לתלת-מגזריות", Global Network For Threefolding שמטרתו לפתח את רעיון החברה התלת-מגזרית בעולם.

יוזמות רוחניות

בן אהרן מבסס את עבודתו על בית הספר  למדע הרוח מיסודו של רודולף שטיינר.  בינואר 1924 שטיינר יסד מחדש את בית הספר אחרי שנאלץ להפסיק את פעילותו ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. אבל כבר בספטמבר 1924 הפסיק שוב את הקמתו, שלא חודשה יותר עד מותו בתחילת 1925. בשל מותו המוקדם של שטיינר, בית הספר החדש נותר כזרע הממתין לפעילות היוצרת כדי להתעורר לחיים חדשים בצורה המתאימה לזמננו.
לפי בן אהרן, המהות של דרך רוחנית מודרנית דורשת הקמת קהילה יוצרת של אנשים שיצירה חברתית ורוחנית מלהיבה ומעוררת את השראתם ועשייתם. לכן תפקיד בית הספר הוא ליצור את היסודות והאקלים האנושי החיוניים להתפתחותה של קהילה כזו. תרומתו לחידוש בית הספר החופשי למדע הרוח מתרחשת בישראל, צפון אמריקה, סקנדינביה ואירופה.

הקולג' העולמי לחקר מחשבת האירוע

הקולג' העולמי לחקר האירוע נוצר על ידי בן אהרן עם אנשים שיוצרים בתחומי המדעים, הגות ופילוסופיה, חינוך, רפואה, אמנויות ופעילות חברתית ברחבי העולם. מרכז פעילות הקולג' הוא המחקר המתמיד של מקור ההתהוות החי ממנו נובעים הכוחות היוצרים של זמננו. הקולג' שותף למה שבן אהרן מכנה "הרפתקה היצירתית של זמננו", ועל ידי מעורבות נמשכת בהתהוות מיטב הרעיונות, הגילויים וההמצאות הנוצרים בימינו במדעים, אמנויות ובחיים החברתיים.
Breaking the Habit

רקע

תחילת השיר נפתחת עם מוזיקה אלקטרונית, דבר שונה מהשירים הקודמים שלהם שהם בסגנון נו-מטאל או ראפ רוק.
ישנה טעות נפוצה כי חושבים שהשיר נכתב על ידי סולן הלהקה צ'סטר בנינגטון עקב מאבקיו בשימוש בסמים. אך בעצם חבר הלהקה מייק שינודה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר "Breaking the Habit" נוצר על ידי החברה "Studio Gonzo", הוא בוים על ידי ג'ו האן וכשותף ליצור השתתף אריק קלדרון. סגנון האנימציה הוא אנימה.

iTunes

הווידאו קליפ לשיר זמין ב-iTunes, יחד עם גרסת הופעה חיה של השיר.

הופעות חיות

"Breaking the Habit" תחילה לא נכלל כחלק מסבב ההופעות של האלבום Meteora, עד שנוגן בפעם הראשונה בגרסתו הראשונית בסן ברנרדינו ב-15 בנובמבר 2003. מאז, השיר הפך לבין השירים המרכזיים בהופעותיהם. בסבב ההופעות של האלבום Minutes to Midnight, השיר נוגן עם פתיחה של פסנתר בהתחלה, בזמן שבו הבית הראשון והפזמון הראשון אמורים להשמע, ורק אז מתחיל השיר. ב-11 בינואר 2014, השיר יצא מרשימת ההשמעה שלהם בהופעות, וחזר לרשימה רק ב-17 במאי 2015.
המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה

תולדות המוזיאון

המוזיאון נפתח ב-6 ביוני 2000 תחת שמו הקודם, המוזיאון הלאומי ליום הע', אשר הוקדש לפלישה לנורמנדי. הוא הוקם בניו אורלינס משום שבעיר זו שכנו מפעלי תעשיות היגינס, החברה אשר פיתחה וייצרה את הנחתות הקלות (סירות היגינס) אשר היוו את כלי הנחיתה המרכזי בנורמנדי. כמו כן באוניברסיטת ניו אורלינס כיהן כמרצה ההיסטוריון הצבאי סטיבן אמברוז, אשר הנהיג את המהלך להקמת המוזיאון.
בשנת 2003 בחר הקונגרס של ארצות הברית במוזיאון לשמש כמוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה. מאז מסונף המוזיאון למוסד הסמית'סוניאן. הוא הוקם ומורחב בסיוע כספים שהועברו על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית ועל ידי תורמים שונים, לרבות תרומה גדולה מחברת בואינג.
בשנת 2005 גרמה סופת ההוריקן קתרינה נזק למוזיאון, ולאחריה הוא נסגר למשך שלושה חדשים.
בשנת 2010 ביקרו במוזיאון 406 אלף מבקרים.

מבנה המוזיאון ואוספיו

המוזיאון כולל שני ביתני תצוגה רב-קומתיים, שאולם מבואה גדול מחבר ביניהם. לאחרונה נוסף לו ביתן תצוגה נוסף, והשלמתו של ביתן תצוגה רביעי מתוכננת לשנת 2015.
אוספי המוזיאון כוללים מגוון של אמצעי לחימה של בעלות הברית ושל גרמניה במלחמת העולם השנייה, ובכללם רבים מדגמי המטוסים ששימשו את ארצות הברית, אשר תלויים מתקרות ביתני התצוגה. הם כוללים בין השאר מפציץ B-17 ומטוס תובלה מדגם דקוטה.
במוזיאון מספר תערוכות קבועות, ובכללן על חזית העורף במלחמה, תכנון הפלישה לנורמנדי, הפלישה עצמה והנחיתות שנערכו בזירת האוקיינוס השקט. נעשה בו שימוש רב בחומרי מולטימדיה, לרבות סרטים וראיונות מוקלטים עם עשרות מוותיקי המלחמה.
טימי טרנר

אישיותו

טימי טרנר נולד ב-21/3/1992, טימי טרנר הוא ילד בן 10 (בהמשך הסדרה חוגג את יום הולדתו ה-11 וגם ה-12). הוריו של טימי רפי שכל וכושלים בחינוכו. לטימי בייביסיטרית אכזרית העונה לשם ויקי. ויקי אוהבת להתעלל בטימי ומכנה אותו "טמבל". המחנך של טימי, דנזל קרוקר, בעל אובססיה לצוד פיות ולהכשיל במבחנים את תלמידיו.
בעקבות סיבות אלו, טימי קיבל שני סנדקי פיות: קוזמו ווונדה. מטרתם של קוזמו וונדה היא להגשים כל משאלה שטימי יבקש (כל עוד היא לא נוגדת את חוקי הפיות). טימי ילד אנוכי ופעמים רבות הגשמת משאלותיו של טימי, מהוות סיכון לתושביה העיר הבדיונית דימסדייל, בה הוא גר.
טימי מאוהב בתלמידה הלומדת בכיתתו, טריקסי טאנג. טריקסי טאנג היא הילדה המקובלת ביותר בבית ספרו של טימי, בעוד טימי נחשב לחנון ולכן טריקסי מתעלמת ממנו או שמטלפנת למשטרה. אחותה של הבייביסיטרית ויקי, טוטי, מאוהבת בטימי. בסדרה נראה כי בחדרה כי הכינה 'מקדש' לטימי. טימי לא אוהב את טוטי, אם כי בסרט "טימי טרנר, תתבגר!", מתאהב טימי בטוטי והופך לבן זוגה.
טימי משתתף בצופי הסנאים של העיר דימסדייל ומעריץ את גיבור הקומיקס 'הסנטר האדום' וגם את גיבור העל קראש נבולה.
החל מהעונה השישית, לטימי סנדק פיה נוסף - פוף, התינוק, בנם של קוזמו ווונדה, שטימי עצמו ביקש שייוולד. בעונה התשיעית, טימי מאמץ כלב-פיה, העונה לשם ספארקי ולעיתים קרובות אוהב לעשות בעיות ולנהוג ברכב של אבא של טימי ובעונה ה-10 הוא חולק את פיותיו עם ילדה בשם קלואי קרמייקל.