google/wiki40b huggingface dataset:
משה אריה מירקין

חייו

מירקין נולד בדצמבר 1896 ברוסיה הלבנה, בנם הבכור של ריקלה לבית ויניקוב (בתו של מלמד וחזן) ושלמה מירקין, שו"ב. ב-1904 עלתה המשפחה לארץ ישראל, השתקעה במושבה יהוד שליד פתח תקווה וניסתה את מזלה בגידול שקדים. הניסיון לא צלח והמשפחה עקרה לרמלה, שם שימש האב כמנהל תחנת הדואר האוסטרי וכיהן כרב הקהילה היהודית בעיר.
בילדותו נתגלה מירקין כעילוי ונשלח ללמוד בירושלים בישיבות של הרב צבי פסח פרנק והרב יוסף חיים זוננפלד. בהמשך אימץ קו ציוני יותר והצטרף לישיבה של הרב קוק, בה גם הוסמך לרבנות. לאחר מות אביו הפסיק מירקין את לימודי הקודש כדי לעזור בפרנסת המשפחה. הוא עבד במושבת בצלאל שבכרם בן שמן כאמן פיליגרין  והיה האשכנזי היחיד בקבוצת התימנים שם. בהמשך עבד במשק הרטוב והיה שותף לניסיונות הראשונים לגדל הדרים באזור. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפצע בהגנה על הרטוב בעת התנפלות תושבי הכפרים הערביים צרעה ואשתאול.
במקביל למד מירקין בבית המדרש למורים ולרבנים של חברת "עזרה". לאחר סיום המלחמה החל לשמש כמורה בבית הספר במזכרת בתיה, ובהמשך – בבית הספר נצח ישראל בפתח תקווה. בפרעות תרפ"א נפצע בעת הגנה על פתח תקווה מידי פורעים ערבים. לאחר החלמתו הצטרף לוועד העיר והיה חבר מועצת פתח תקווה. בהמשך ניהל מירקין את בית הספר העממי בבני ברק ואחר כך היה מורה בבית ספר בתל אביב.

משפחתו

בבית הספר 'נצח ישראל' הכיר מירקין את המורה שרה מרגלית, בת משה דב מרגלית, והשניים נישאו ב-1923. המשפחה עקרה לרמת גן והייתה לאחת ממשפחות המייסדים בה. אשתו הייתה לחברת עירייה ושימשה במשך שנים כיו"ר הארגון ויצו בעיר.

מירקין היה אב לשניים: אמוץ מורג (1929–1966), פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית, ושלמה מורג (1926–1999), פרופסור בחוג ללשון עברית באוניברסיטה העברית, וחתן פרס ישראל במדעי היהדות.
מירקין נפטר ב-1964, בגיל 67. נקבר בבית העלמין הישן בפתח תקווה. אלמנתו שרה נפטרה ב-1969.

יצירתו

במשך השנים פרסם מירקין מאמרים, סיפורים ומחקרים היסטוריים בעיתונים ובמוספים ספרותיים, בהם "מוריה", "הצופה ו"דבר".
ב-1942 ראה אור ספרו הראשון, "אור קדומים", שעלילתו ההיסטורית-פרודית מתארת את לוט בן הרן ואת עלייתה ושקיעתה של סדום כשיקוף לעולם המודרני.
בשנת 1950 פרש לפנסיה מוקדמת והשקיע שנים (1950–1964) במחקר מדעי של מדרש רבה לחמשת חומשי תורה, שראה אור בהוצאת יבנה ב-11 כרכים בין השנים תשי"ז-1956 לתשכ"ז-1967 (שני הכרכים האחרונים הופיעו לאחר מותו).
כל כרך מ-11 כרכי הסדרה כולל הקדמה מדעית ארוכה ומקיפה על מדרשי חז"ל המופיעים בו, זמן כתיבתם, מקורם, סגנונם ולשונם. בצד הטקסט הוסיף מירקין פירוש חדשני בשם 'עין הדרש'. הוא התכוון להרחיב את יצירתו ולהוסיף גם פירוש על מדרש רבה לחמש מגילות, אך נפטר לפני שהספיק להשלים את משימתו. יצירתו זו נחשבת לגולת הכותרת של פעילותו המחקרית והיא ראתה אור במהדורות רבות.

על עבודתו כתב יצחק שבטיאל, הנקדן שעבד עמו על הסדרה במשך שנים: 
"(מירקין) דייק ודקדק בנוסחאות וניפה בי"ג נפות כל אות וכל תיבה כדי להוציא דבר מתוקן תחת ידו. וגדולה הייתה מידת ענוותנותו שכל דבר חידוש היה תולה אותו באחר ולא בו, אף על פי שהיה שלו."
— הספד לרבי משה אריה מירקין ז"ל בפתח הכרך האחרון בסדרת 'מדרש רבה'.
אריק לנדר

אריק סטיבן לנדר (באנגלית: Eric Steven Lander; נולד ב-3 בפברואר 1957) הוא ביו-מתמטיקאי יהודי אמריקאי, פרופסור לביולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, חבר במכון וויטהאד ומנהל מכון ברוד.

ביוגרפיה

נולד בפלטבוש, ברוקלין בשנת 1957 ולמד בתיכון סטויואסנט (stuyvesant), שם הוא זכה בתחרות ארצית למתמטיקה. הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון (1978), שם פגש את אשתו ואחר כך עשה דוקטורט במתמטיקה (1981) באוניברסיטת אוקספורד. הוא חזר לארצות הברית ולימד כלכלה באוניברסיטת הרווארד במשך שמונה שנים ובאותה תקופה החל ללמוד ביולוגיה מולקולרית. בשנת 1989 מונה לפרופסור לביולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. הוא היה ממקימי מכון וויטהאד למחקר גנטי ומכון ברוד, העוסק בשימוש בידע מהגנום האנושי לצורכי רפואה, שניהם במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנת 2004 נבחר ברשימת 100 האנשים הכי משפיעים על ידי טיים מגזין. הוא הופיע במספר סרטים תיעודיים אודות גנטיקה ברשת PBS. הוא חבר בוועדה המייעצת לענייני מדע וטכנולוגיה לנשיא ארצות הברית ברק אובמה וחבר משנת 1997 באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית. ב-2013 זכה לנדר בפרס הארווי ובפרס פריצת דרך במדעי החיים.
שמעון סיאני

תולדות חייו

שמעון סיאני נולד בשנת 1939 בצנעא שבתימן, ובילדותו, בשנת 1949, לאחר קום מדינת ישראל, עלה אליה עם אמו ושלושת אחיו (בהם הצייר איתמר סיאני) והחל ללמוד בכפר הנוער מאיר שפיה, שם גם החל לשחק במסגרת חוג התיאטרון. שירת בלהקת פיקוד הצפון ולאחר מכן השתלם במשחק בסדנאות של פיטר פריי, היי קיילוס ונולה צ'לטון במועדון התיאטרון בחיפה.
בשנת 1961 הצטרף ללהקת פיטר פריי והופיע בהצגה "על עכברים ואנשים" מאת ג'ון סטינבק ובבימויו של פריי. עמו השתתפו שי דנון, מיכאל כפיר, איצקו רחמימוב, יוסף באשי, חנה רוט, דודיק סמדר, יצחק בן נסים ופרץ הלוי.
במשך 12 שנה היה חבר סגל התיאטרון הקאמרי. במסגרת זו הופיע בהצגות האדרת, הדרקון, אסתר המלכה, הקמצן, מעשה בחייל, שלמה המלך ושלמי הסנדלר, ליזיסטראטה, כתר בראש, הסוחר מוונציה ועוד. כן שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובתיאטרון באר שבע, שם הופיע בהצגה "יש לי כנרת" אודות תימני כנרת.

קולנוע וטלוויזיה

בשנת 1972 שיחק בדרמה הטלוויזיונית "מי ורדים מפורט סעיד" לצד שושנה רביד ויוסי גרבר, בבימויו של רם לוי ועל פי תסריט של גדעון תלפז. 
בשנת 1993 שיחק בסרטו של ערן ריקליס "זהר" אשר מבוסס על חייו של זוהר ארגוב, על פי תסריט של אמיר בן-דוד ומשה זונדר. בסרט גילם את דמותו של עובדיה עורקבי, אביו של זוהר ארגוב. 
בשנת 1997 שיחק בסרטם של ימין מסיקה וירמי קדושי "כרם התקווה", סרט אשר מבוסס על פרשת ילדי תימן החטופים.
בשנת 2002 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הפשע של רשף לוי ושי כנות "תיק סגור" ששודר בערוץ 10, ובוים על ידי כנות ונתי אדלר. 
בשנת 2003 שיחק בסרט "תיאום כוונות" שבוים על ידי איל חלפון ואייל שיראי ומבוסס על ספרו של חיים סבתו, ובסרט גילם את אביו של יגאל (דן שפירא). 
בשנת 2009 שיחק לצד אבי פניני בסרט הקצר "יום השנה" שכתב וביים גילי דנון, ובאים בהשראת חייו של דנון. בשנת 2014 גילם שכן בסדרה הקומית של אדיר מילר "רמזור" ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
פרננדו קבנאגי

קריירת מועדונים

קבנאגי החל את הקריירה בקבוצת הפאר של ארגנטינה ריבר פלייט. הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה הארגנטינאית בשנת 2001 ונחשב, למרות גילו הצעיר, לאחד החלוצים הגדולים של ריבר בכל הזמנים. במדי ריבר פלייט ערך קבנאגי 88 הופעות בהן כבש 55 שערים וזכה בשלוש אליפויות (קלאוסורה 2002, קלאוסורה 2003, קלאוסורה 2004). הוא זכה לכינוי אל טוריטו - השור הקטן, בשל כוחו הפיזי.
קבנאגי, בעל אזרחות איטלקית, היה במעקב של קבוצות צמרת מאירופה ונפוצו ידיעות שיובנטוס מעוניינת לרכוש אותו. המצב הכלכלי הקשה של המועדון אילץ אותו לבסוף למכור את קבנאגי לקבוצה שהציעה את ההצעה הכספית הגבוהה ביותר - אלופת רוסיה דאז קבוצת ספרטק מוסקבה תמורת 9 מיליון אירו. קבנאגי התקשה להסתגל לתנאים ברוסיה, אמנם עונתו האחרונה בקבוצה הייתה הטובה במהלך תקופתו ברוסיה אך המוניטין שצבר נפגע קשות, ספרטק העמידה אותו למכירה תמורת 9 מיליון אירו ובינואר 2007 נרכש קבנאגי על ידי קבוצת בורדו מצמרת הליגה הצרפתית.
קבנאגי לא זכה לדקות משחק רבות בקבוצתו החדשה בעיקר בשל סגנון המשחק ההגנתי של המאמן הברזילאי ריקרדו גומש. הוא ערך 9 הופעות, רובן כמחליף וכבש שני שערים. בעונת 2007/2008 מונה לורן בלאן כמאמנה של הקבוצה וקבנאגי החל לקבל יותר דקות משחק, תחילה בגביעים האירופאים ובהמשך גם בליגה. קבנאגי סיים את העונה ככובש המצטיין של הקבוצה עם 22 שערים ב-35 משחקים, מתוכם 15 שערים ב-23 משחקי ליגה. את עונת 2008/09 פתח גם כן בכושר מצוין ונכון ל-16 בספטמבר 2008 לקבנאגי 3 שערים ב-5 משחקים.
בקיץ 2010 הושאל למאיורקה מליגת העל בספרד. ב-25 בינואר 2011 הודיע כי יצטרף לקבוצה הברזילאית אינטרנסיונל. בקיץ 2011 חזר למועדון נעוריו ריבר פלייט על מנת לעזור להם לאחר ירידתם ההיסטורית לליגה השנייה. לאחר שהצליח בכך, ב-9 באוגוסט 2012, פורסם אשר חתם בקבוצה הספרדית ויאריאל, בהופעתו הבכורה הבקיע את שני שערי הבכורה שלו נגד ריאל מדריד קסטיליה בניצחון 2-1. בינואר 2013 חתם בקבוצה המקסיקנית פצ'וקה.
בתחילת 2014 שב בפעם השלישית למועדון חייו ריבר פלייט וזוכה באליפות אחת (פינאל 2014), בגביע לאומי (קופה קמפאונאטו - סופרפינאל 2013/14), בגביע סודאמריקנה (2014) בגביע רקופה סודאמריקנה (2015), ולבסוף בטורניר החשוב בדרום אמריקה, גביע ליברטדורס (2015). עם הזכייה בגביע האחרון הודיע על עזיבתו את הקבוצה, ובסוף אוגוסט 2015 חתם באפואל ניקוסיה.
היכולת הגבוהה שהפגין קבנאגי הביאה את מאמן הנבחרת אלפיו באסילה לזמן אותו לסגל.

נבחרת ארגנטינה

קבנאגי היה מכוכבי הנבחרת הארגנטינאית הצעירה ונחשב ביחד עם קרלוס טבז, אז שחקן בבוקה ג'וניורס, לכוכבי הנבחרת. הוא זכה יחד עם הנבחרת הצעירה באליפות דרום אמריקה עד גיל 20 בשנת 2003 והיה כוכבה במונדיאל הנוער באותה שנה בו ארגנטינה סיימה במקום הרביעי.
במהלך תקופתו בנבחרת הצעירה נחשב קבנאגי לחלוץ הבא של הנבחרת במקומם של גבריאל בטיסטוטה והרנן קרספו.
הוא ערך הופעה אחת במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול נבחרת קטלוניה.
במרץ 2008 זומן קבנאגי לסגל נבחרת ארגנטינה לקראת משחק הידידות מול אלופת אפריקה, נבחרת מצרים.
פרש אדום

מאפיינים

אורכו מגיע עד 85 ס"מ, לא כולל הזנב, שאורכו 75 ס"מ, כאשר הזכרים כבדים באופן ניכר מהנקבות. הפרש האדום מגיע למהירויות של 55 קמ"ש, עובדה שהופכת אותו לרץ המהיר ביותר בין הפרימטים.
קוף זה חי בקבוצות גדולות ומרובות נקבות של כ-15 פרטים, בשטח מחיה של כ-52,000 דונם. הקבוצה מכילה ברוב השנה זכר אחד, אשר שומר על הקבוצה באמצעות הסחת דעתם של הטורפים תוך התרחקות מהקבוצה. בעונת ההזדווגות, מגיעים זכרים נוספים לקבוצות. כשהזכרים הצעירים מגיעים לבגרות מינית (בסביבות גיל 4 שנים), הם עוזבים את הקבוצה, ובדרך-כלל מצטרפים לקבוצות המונות זכרים בלבד.
קופים אלה נמנעים מלהיכנס מיערות סבוכים ומצוי יותר באזורים סלעיים ובסוואנות פתוחות ומלאות שיחים ותת-מדבריות. ההתרבות של הפרש האדום היא גבוהה יחסית, ונובעת כנראה מהתמותה הגדולה שקיימת באוכלוסייה הבוגרת הנובעת ככל הנראה מתנאי השטח הקשים בהם חיים הקופים.
קופי פרש אדום ניזונים מזרעים, מחרקים ומפקעות, דיאטה המאפיינת יותר פרימטים קטנים יותר.
יש אי הסכמות בנושא מספר תת-המינים, יש שמחשיבים ארבעה, ויש שמחשיבים שתיים; תת-המין המערבי Erythrocebus patas patas (פרש מצוי; עם אף שחור) והמזרחי Erythrocebus patas pyrrhonotus (פרש ניסנה; עם אף לבן). אחרים הציעו שלפחות כמה מהמאפיינים הם ווריאציות של דפוס הפנים של הנקבה בזמן ההיריון, ולכן זהו מין יחיד בסוגו.
אקילה פרי

אקילה פרי (באיטלקית: Achille Peri;‏
20 בדצמבר 1812 - 28 במרץ 1880) היה מלחין איטלקי.
פרי נולד ברג'ו אמיליה. הוא החל בלימודיו בעיר הולדתו ומשם עבר לפריז. אחרי סיום לימודיו שם הקים להקת אופרה ויצא עמה לסיורי הופעות בערי השדה. בשנת 1839 העלה את יצירתו הבימתית הראשונה, Una visita a Bedlam ("ביקור בבית המשוגעים") במרסיי. עקב קשיים כספיים חזר לאיטליה, שם הוצגה בשנת 1841 האופרה הרצינית הראשונה שלו,
Il solitario. עוד אופרות שלו עלו על הבימה וזכו להצלחה בלתי מבוטלת, בעיקר הדרמה התנכ"ית "ג'ודיטה" ("יהודית"), שנכשלה בהצגת הבכורה שלה סקאלה ב-1860 אך נחלה הצלחה בהצגה מחודשת כעבור שנתיים. שתי האופרות האחרונות שלו, שהוצגו גם הן ב"לה סקאלה", נכשלו כישלון חרוץ, שאחריו ויתר סופית על כתיבה לבימה.
פרי היה גם מנצח המקהלה בקתדרלה של רג'ו ושל האופרה המקומית. כתיבתו האופראית נתפסת כחיקוי של דוניצטי ומרקנדנטה.
שי ניצן

ביוגרפיה

ניצן נולד בירושלים, גדל בבית דתי, בשכונת קריית משה, והתחנך בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר שבעיר. בשנת 1978 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר והשתתף בפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה. בגיל 23 הוריד את הכיפה, אך ממשיך לשמור שבת ולנהל אורח חיים דתי.
בשנת 1985 סיים בהצטיינות תואר ראשון במשפטים ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים והתמחה בבית המשפט העליון אצל השופט אהרן ברק (לימים נשיא בית המשפט העליון). בשנת 1987 התמחה אצל עו"ד יעקב רובין, ראש לשכת עורכי הדין לשעבר. בשנת 1989 השלים תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית, אף הוא בהצטיינות. ניצן הוא גם בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (1999) בהצטיינות, והוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (1999).
הרצה במספר מוסדות להשכלה גבוהה בתחום המשפט בכלל, ומשפט מנהלי ומשפט פלילי בפרט.

בשירות המדינה

ניצן מילא מספר תפקידים בכירים בפרקליטות המדינה. בין השנים 1989–1993 כיהן כעוזר אישי לפרקליטת המדינה, דורית ביניש. בין השנים 1994–2002 כיהן כפרקליט במחלקת הבג"צים, וטיפל בתיקים רגישים שהובאו בפני מחלקה זו. במקביל כיהן בין השנים 1997–2002 כממונה על עניינים ביטחוניים בפרקליטות המדינה. בין השנים 2002–2003 כיהן כמנהל תחום תפקידים מיוחדים בפרקליטות המדינה, ומיד לאחר מכן מונה למשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים.
במסגרת תפקידיו השונים בפרקליטות המדינה טיפל במספר רב של תיקים פליליים וביטחוניים מוכרים ורגישים ציבורית. בין היתר ייצג את עמדת המדינה בבג"ץ הסיכולים הממוקדים, בבג"ץ הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל (בעניין עינוי נחקרים בשב"כ), בפרשת בר-און חברון, בפרשת קצב ועוד.
במסגרת תפקידיו היה ממונה על אכיפת החוק ביהודה ושומרון. בעיני גורמי ימין, נתפס כמי שפוגע בהתנחלות ובמתנחלים. במשך תקופה התנהלו מול ביתו הפגנות, שבהן נכחו מספר פעילי ימין בולטים, בקריאה להדיחו מתפקידיו הציבוריים.
בחודש ינואר 2011 פורסם באינטרנט סרטון הסתה נגד ניצן, הקורא לרוצחו. בעקבות כך, הוחלט להצמיד לניצן אבטחה במשך תקופה מסוימת. מספר ימים לאחר הפצת הסרטון, נעצר תושב רעננה בחשד כי הוא האחראי ליצירתו והפצתו.
ב-9 בספטמבר 2012 אישרה הממשלה את מינויו של ניצן למשנה ליועץ המשפטי לממשלה לעניינים מיוחדים, חרף התנגדותם של גורמי ימין.
בנובמבר 2013 המליצה ועדת איתור לתפקיד פרקליט המדינה שניצן ימונה לתפקיד זה. חברי כנסת ממפלגות הימין מתחו ביקורת על ההמלצה. הממשלה אישרה את מינויו, והוא נכנס לתפקידו ב-16 בדצמבר 2013 במקומו של משה לדור.
בספטמבר 2014 קבעה שופטת בית משפט השלום בכפר סבא, נאוה בכור, כי הפרקליטות ושי ניצן נהגו באכיפה בררנית כלפי פעילי ימין. הקביעה בוטלה על ידי בית המשפט המחוזי.
הפגנות המחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה שנערכו החל מנובמבר 2016 כוללות בדרך כלל גם ביקורת על שי ניצן. בין השאר מובעת ביקורת על טיפולו בפרשת רות דוד.

חיים אישיים

ניצן מתגורר בירושלים, נשוי לתמר ניצן, מורה לערבית, ואב לחמישה. הוא צמחוני. אחיו הוא הפרופסור לכלכלה שמואל ניצן.
קברן (עיר)

ייסוד העיר

השרידים הארכאולוגים המוקדמים ביותר הכתובים יוונית, שהתגלו בקברן מתוארכים למחצית המאה ה-7 ותחילת המאה ה-6 לפנה"ס. בין היתר נמצאו באתר כלי חרס אופייניים המרמזים על קיומה של קהילה מעורבת גרקו-אנטולית. לדברי ההיסטוריון האתונאי קסנופון בן גרילוס סמוך לשנת 400 לפנה"ס כללה עדיין אוכלוסיית העיר קברן תושבים אנטולים ויווניים ומציין ששתי הקבוצות האתניות הללו חיו בדו-קיום הרבה אחרי תקופת ההתיישבות היוונית. מקורות מאמצע המאה ה-4 לפנה"ס מעלים את הסברה שהעיר נוסדה בידי האיולים, סימוכין לקביעה זו ניתן למצוא בכתובת מצבה לאחד מאזרחי קברן הכתובה בדיאלקט האיולי שאותרה לא הרחק מהר אידה. ההיסטוריון אפורוס איש קימה טוען שמייסדי העיר הגיעו מעיר הולדתו, לקביעה זו יש להתייחס בזהירות המתבקשת, היות שאפורוס היה ידוע בעת העתיקה בחשיבות המופרזת שייחס לעיר הולדתו קימה.

התקופה הקלאסית

במאה ה-5 לפנה"ס קברן השתייכה למחוז הלספונטוס והיוותה חלק מן הליגה האטית-דלית. כמו כן בין השנים 454 ל-424 שילמה קברן מעשר לאתונה בסך שלוש כיכרות זהב, מלבד בשנת 450 שאז שילמה רק 8700 דרכמות. בעקבות תבוסתה של אתונה לקראת סוף המלחמה הפלופונסית בשנת 404 לפנה"ס, עברה קברן לשליטתו של הטירן זניס מדרדנוס, אשר יחד עם רעייתו מניה שלטו יחד באזור הטרואס שמונו על ידי האחשדרפן פרנבזוס השני. בשנת 399 לפנה"ס תפס את השלטון בקברן המצביא הספרטני דרקלידס, אך עד מהרה שבו הפרסים ותפסו את השלטון באזור. בשנת 359–360 תפס שכיר החרב היווני כרידמוס את השלטון לזמן קצר אך עד מהרה הודח על ידי האחשדרפן הפרסי ארטבזוס השני מפריגיה. בשלב מסוים במאה ה-4 הוכנס לשימוש בקברן מטבע ועליו ראשו של אחשדרפן, דבר המחווה על הקשר הקרוב של העיר לשליטים הפרסים. בסביבות שנת 310 לפנה"ס חדלה קברן להתקיים כעיר עצמאית כאשר אנטיגונוס מונופתלמוס ייסד את אנטיגוניה טוראס (אשר שמה הוסב מאוחר יותר לאלכסנדריה טוראס) וכלל בתוכה את קברן.

אנטיוכיה אשר בטרואס

סדרה נדירה של מטבעות ברונזה מציגה את סמלי העיר קברן: ראש אייל מצד אחד וראשו של אפולו מן הצד השני. אבל הכתובת המופיעה על המטבעות  Ἀντιοχέων (Antiocheōn) רוצה לומר "מטבע של האנטיוכים". חוקר הכתובות הצרפתי לואי רובר טוען על סמך המופיע בבסיס המטבעות שקברן נוסדה בידי אנטיוכוס הראשון (סוטר כלומר המושיע) בשם אנטיוכיה טוראס לאחר ניצחונו של אנטיוכוס על ליסימכוס בקרב קורופדיום בשנת 281 לפנה"ס, שלאחריו רוב שטחה של אסיה הקטנה עברה תחת שלטונו. יתר על כן, רובר מציין שעל חלק מן המטבעות מופיעות האותיות B ו- K וכוללות ציור של אלה לצד ראש האייל: היות שהאלה היא סמל טיפוסי למטבעות שיוצרו בעיר בירות אשר בטרואס הנזכרת בתעודות אך ממצאים ארכאולוגים לקיומה לא אותרו. לטענתו של רובר אותיות אלה הן קיצור של B(irytis) ו- K(ebren) ומהוות הוכחה לאיחודן של שתי הערים לכדי סימפוליטאה אחת איחוד שהיווה את התשתית להקמתה של אנטיוכיה אשר בטרואס. טיעוניו של רובר היו מושא חוזר ונשנה לביקורת נוקבת מצדו של הארכאולוג ג'ון מנואל קוק, שלא זיהה שום ראייה ארכאולוגית או על גבי מטבעות לכיבוש בתקופה ההלניסטית באתר צ'אל דא. קוק ביסס את טענותיו על סקר שטח בן יומיים שנערך  בצ'אל דא ולפיכך יהיה צורך להמתין לחפירה ארכאולוגית מלאה כדי לבסס תשובות בדוקות לגבי ההתיישבות ההיסטורית במקום במאה ה-3 לפנה"ס.
לחץ דינמי

משמעות ואינטואיציה פיזיקלית

לחץ דינמי הוא האנרגיה הקינטית ליחידת נפח של אלמנט זורם. לחץ דינמי הוא למעשה אחד האיברים במשוואת ברנולי, שניתנת לגזירה משימור האנרגיה עבור זורם בתנועה. במקרים מפושטים, לחץ דינמי שווה להפרש בין לחץ הסטגנציה והלחץ הסטטי על פני הזורם, או בהסבר אינטואיטיבי יותר - הלחץ הדינמי הוא תוספת הלחץ בנוסף ללחץ הסטטי, שנוספת מעצם תנועת הזורם. לדוגמה, גוף נייח ביחס לזורם ירגיש לחץ סטטי, אך כאשר תהיה תנועה יחסית בין הגוף לזורם הגוף יחווה לחץ גבוה יותר בנק' מסוימות, אשר נובע מעצם תוספת הלחץ הדינמי. הלחץ המקסימלי יתקבל בנקודות הסטגנציה, שהן הנקודות בהן הזורם מגיע לעצירה מוחלטת ביחס לגוף.  
היבט חשוב אחר של לחץ דינמי הוא, כפי שאנליזה ממדית מראה, העומס האווירודינמי (כלומר העומס על מבנה הנתון להשפעת כוחות אווירודינמיים) שחווה מטוס נע במהירות v פרופורציונלי לצפיפות האוויר ולריבוע המהירות v, כלומר פרופורציונלי ל-q. לפיכך, על ידי התבוננות בשינוי של q במהלך טיסה, ניתן לקבוע כיצד העומס ישתנה ובמיוחד מתי יגיע לערכו המקסימלי. הנקודה של מקסימום עומס אווירודינמי נקראת Max Q והיא פרמטר קריטי ביישומים רבים, כמו למשל במהלך שיגור רכב חללי.

שימושים

בלחץ הדינמי, ביחד עם הלחץ הסטטי והלחץ כתוצאה מגובה הנוזל, נעשה שימוש בעקרון ברנולי כמאזן אנרגיה במערכת סגורה. בשלושת הגדלים משתמשים כדי להגדיר את המצב של מערכת סגורה של זורם בלתי דחיס, בעל צפיפות אחידה, בתנועה.
העסקן

עלילה

סיפורו של הפוליטיקאי ואיש העסקים האמריקאי ג'ק אברמוף, אשר הורשע במרמה ובשחיתות באחד מתיקי המשפט הנודעים בארצות הברית של השנים האחרונות. הרשעתו של אברמוף הובילה להרשעתם של שניים מבכירי העובדים בבית הלבן.

הפקה

הצילומים נערכו בחודש יוני 2009 במקומות שונים ברחבי המילטון, אונטריו, קנדה, באוניברסיטת מקמאסטר ובמרכז העיר המילטון. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בחודש דצמבר 2010, והוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו. זה היה סרטו האחרון של היקנלופר. הוא נפטר ב-29 באוקטובר 2010, שבעה שבועות לפני הקרנת הבכורה של הסרט ב-17 בדצמבר 2010.
נמרוד עציון-קורן

ביוגרפיה

עציון-קורן נולד בירושלים, הנו בוגר תואר ראשון בהיסטוריה (בהצטיינות יתרה) מטעם האוניברסיטה הפתוחה. כמו כן, למד קולנוע וספרות באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1999–2002, אך לא השלים לימודיו.
באותה העת, כתב ביקורות קולנוע במגזין "תזה" של אונ' ת"א, וביים סרט קצר בשם "יומן בחירות" (1999), אשר עסק בהשפעת תעמולת הבחירות על חיי היומיום של צעירים, ושילב בין ז'אנר עלילתי לדוקומנטרי. הסרט השתתף ב"פסטיבל ירושלים" והוקרן בסינמטקים בזמן בחירות 1999. ב-1997 ביים יחד עם סער לחמי שני קליפים ללהקת "סדרני הדשא" לשירים "מריר" ו"קדרים באים", מתוך אלבומה היחיד "רקוב". ב-1999 (כשנתיים לאחר התפרקות הלהקה), הם זכו לציון לשבח במסגרת התחרות ע"ש אורי סונין בסינמטק תל אביב. 
בשנת 2001, ביים יחד עם סער לחמי עבור "MTV" סרטון בשם 
"Mtv Prime Cuts" בהשתתפות יובל סגל, אורי הוכמן ומורן אייזנשטיין, במסגרת משבצת "Made In", שהיה הסרטון הראשון שייצג את ישראל בקטגוריה זו, ולווה במוזיקה שנכתבה על ידי "אינפקטד מאשרום".
 
שנה אחר כך ביים עבור "MTV" סרטון נוסף בשם "Mtv Positive", בהשתתפות אפרת אברמוב, עירית קפלן, וענת קלאוזנר שנפסל לשידור בעקבות תכניו הפרובוקטיביים, אך נבחר על ידי המגזין הבריטי "Campaign Screen" כאחת הפרסומות הטובות לשנת 2002. 
בשנת 2003, יצר יחד עם רועי פלורנטין, שירי בן ארי, ואופיר קדמי, מופע וידאו ארט, בשיתוף עם "הליקון" ו"גרוויטי פוסט פרודקשן", עבור הופעה מיוחדת של עברי לידר ל"יום הגאווה". המופע נקנה על ידי חברה הולנדית והוקרן בליין האמסטרדמי "White Party". 
בשנת 2004, ביים וכתב [יחד עם סער לחמי] את הסרט "דמיונות". סרט באורך מלא בסגנון גל חדש, העוסק במוסכמות ובמבנה השפה הקולנועית, בהשתתפות אסנת חכים, ריקי בליך, אוהד קנולר וליאון רוזנברג.
הסרט הופק באופן עצמאי על ידי נמרוד עציון-קורן בהפקה רבת תלאות, בסיועו של רפי בוקאי [אשר לו גם הוקדש הסרט], כאשר מודל ההפקה היה דומה ל"אוונטי פופולו". לאחר סיום הצילומים נרכש הסרט על ידי HOT במסגרת פרויקט "סרטים מכאן" ויצא לאקרנים בשנת 2005. 
באותה שנה הצטרף לצוות הכותבים של הטלנובלה "טלנובלה בע"מ". 
בשנת 2006, ביים וכתב את הסדרה "האבודה". סדרת ווב, שהיא ספין-אוף של "האלופה", מעין טייק-אוף קומי על הסדרה "אבודים". הסדרה שודרה ב-ynet, ובכל חברות הסלולר. 
באותה שנה ביים עבור "גלובס" תשדיר חברתי בשם "מעבר למגבלות" העוסק בסטודנטים בעלי מוגבלות פיזית שזכה בקקטוס הזהב לשנת 2007, וקמפיין איכות סביבה עבור ערוץ הופ!" בשם "העולם הוא כדור" אשר זכה ב"פרס פראט" 2006. 
ב-2007, היה יוצר ותסריטאי ראשי של העונה השנייה של "האלופה", לצד רוני ידור וסער לחמי.
ב-2009, החל ללמד קולנוע בבית ספר "תיאודור הרצל" בברזיל. באותה שנה סרט קצר אשר ביים וכתב, בשם "Jogo de Criança" ["משחק ילדים"] זכה בתחרות UN-Doc, של האו"ם, במסגרת GCU. ב-2013, סרט קצר בבימויו, בשם "Mourning" ["אבלות"] שהופק בברזיל על ידי Big Fish Productions, הוקרן בפסטיבל ProFire באדינבורו.
הקורדטס

היסטוריה

הלהקה אשר נוסדה בוויסקונסין בשנת 1946. הלהקה פרצה לתודעת הציבור בשנת 1954 עם הלהיט "Mr. Sandman". בהמשך שנות החמישים ובמהלך שנות השישים המוקדמות הלהקה הצליחה להביא מספר שירים נוספים לצמרת מצעדים פזמונים, לרוב גרסאות כיסוי של שירי רוק אנד רול ושירי ריתם אנד בלוז – גירסת הכיסוי הנודעת והמצליחה ביותר שלהם הייתה לשיר "Lollipop", אותה ביצעה הלהקה בשנת 1958.
הלהקה התפרקה לבסוף בשנת 1961.
יעל גרובגלס

ביוגרפיה

גרובגלס נולדה בפריז, בת יחידה לאם אוסטרית-נוצריה שהתגיירה ולאב יהודי-צרפתי. בצעירותם התנדבו הוריה בקיבוצים. כשהייתה בת שנתיים הוריה עלו ביחד עימה לישראל, והמשפחה התגוררה ברעננה. למדה בתיכון "מטרו ווסט" במגמת אומנות. בגיל צעיר החלה ללמוד בלט והופיעה במחול מול קהל. למדה משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.

בישראל

החלה את הקריירה שלה כדוגמנית צילום, אופנה ופרסומות. גרובגלס השתתפה בתחרות "עלית מודל" 2004. ב-2007 הצטלמה לפרסומת ל-012 עם איל קיציס.
בשנת 2007 הופיעה בפעם הראשונה כשחקנית בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם" בהפקת yes, שבה גילמה את דמותה של תותי.
בין השנים 2007–2010 גילמה את דמותה של ג'יני בסדרת הטלוויזיה "האי" לאורך כל שלוש העונות והיוותה ציר מרכזי בעלילה כאשתו של צ'יף, המגולם על ידי זהר ליבה, ואמו של הדמות הראשית, דילן, המגולם על ידי יון תומרקין. ב-2010 שיחקה גם בסרט האימה "כלבת" שבו גילמה את דמותה של שיר הטניסאית.
בין השנים 2010–2014 השתתפה במחזה "שחק אותה סם" בתיאטרון באר שבע.
ב-2011 גילמה את דמותה של אלי (אלישבע) שרון בסדרת הטלוויזיה "השועלים" בהפקת yes. באותה שנה השתתפה בעונה השלישית של הסדרה "רמזור" בערוץ 2, וכן בהופעת אורח בסדרה "יחפים" של HOT. הופיעה גם בסדרה "חצויה - הדבר האמיתי".
ב-2012 הופיעה בסדרה "תנוחי" שבה גילמה את דמותה של גבי בר־לב, אישה צעירה בת 23 אשר נתקעת על אי בודד עם ארבע נשים מפורסמות ומנסה לעודד אותן עד לחזרתן לארץ. כמו כן,
ב-2013 הופיעה בשני פרקים בעונה השנייה של "סברי מרנן" עם טוביה צפיר, תום אבני וסנדרה שדה. סיימה את הצילומים לסרט "זכוכיות", בו שבה לשתף פעולה עם יון תומרקין.
ב-2015 שיחקה בסרט האימה הישראלי דובר האנגלית "ג'רוזלם" לצידם של יון תומרקין ודניאל ג'יידלין. באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח את עמית ב"הפיג'מות".

בארצות הברית

ב-2011 גרובגלס כיכבה בקליפ האינטראקטיבי לשיר "Say You Like Me" של הלהקה We The Kings האמריקאית.
ב-2013 כיכבה בפרק פיילוט לעיבוד השני לסדרה של "הבחירה", בערוץ CW האמריקאי, בתור אמריקה סינגר, אולם הסדרה לא נרכשה על ידי הערוץ.
בין השנים 2013–2014 שיחקה כדמות משנה בסדרה "ממלכה" ("שלטון המלוכה"), בערוץ CW האמריקאי, בתור אוליביה ד'אמנקורט.
בין השנים 2014–2019 היא שיחקה כדמות ראשית בסדרה "ג'יין הבתולה" המועמדת והזוכה בפרסי גלובוס הזהב, בערוץ CW האמריקאי, בתפקיד כפול בתור פטרה "נטליה" סולנו, ובתור אחותה התאומה אנסקה.
ב-2016 השתתפה בסדרה "האקסית המטורפת" בערוץ CW האמריקאי בתור טרינה. גרובגלס שיחקה גם בסרט הקצר "Grace Note", בתור ת'יאה.
בשנת 2017 השתתפה יעל בתפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה "סופרגירל", בתור גייל מארש, הידועה גם בתור Psi.
ב-2018 יצא סרט המסתורין-דרמה "An Interview with God" בו היא מככבת בתור שרה אשר.

חיים אישיים

משנת 2006, גרובגלס נמצאת במערכת יחסים עם בן זוגה הישראלי, ארטם קרופנב, איש עסקים שהכירה עוד בתקופת התיכון ברעננה.
מאז 2013 מתגוררת לסירוגין בארץ  ישראל ובארצות הברית בשל עבודתה.
מרמוסט גולדיי

מאפיינים

קופים אלה חיים ביערות הטרופיים של בוליביה, אקוודור, קולומביה, ברזיל ופרו. הם שחורים או חומים כהים כמעט לגמרי, למרות שלעיתים יש פרטים עם גוונים לבנים, חומים או אדומים והם קטנים מאוד כשאר המרמוסטיים. אורכם הממוצע 20-23 ס"מ ומשקלם עד 500 גרם. זנבותיהם ארוכים בערך כמו גופם.
מרמוסט גולדיי נחשב למין מעבר בין משפחת הצבוסיים למשפחת המרמוסטיים.
המרמוסיים חיים בחבורות מעורבות של זכרים ונקבות. הנקבות יכולות להתרבות פעמיים בשנה, אך ממליטות גור אחד המטופל על ידי כל בני החבורה. הם יכולים לחיות בשבי עד 10 שנים. לעיתים הם חיים יחד עם קופי הטמרין הקרובים אליהם.
המרמוסטים הם אוכלי כל כמו שאר הקופים והם ניזונים מצמחים, פירות כמו התאנה, חרקים, עכבישים, זוחלים קטנים וביצים. הם מחפשים את האוכל בין סבכי העלים והשיחים והם נחבאים אל הכלים.
מרמוסט גולדיי נמצא בסכנת הכחדה, בעיקר עקב פגיעה ביערות בהם חי.