google/wiki40b huggingface dataset:
סברו אוצ'ואה

ראשית חייו

אוצ'ואה נולד ב-1905 בלוארקה (אסטוריאס), ספרד לסברו מנואל אוצ'ואה, עורך דין ואיש עסקים, ולכרמן דה אלבורנוס. אביו מת כשהיה בן שבע, ויחד עם אמו הוא עבר למלאגה, שם למד בבית ספר יסודי ותיכון. העניין שלו בביולוגיה גבר עקב פרסומיו של חתן פרס נובל הספרדי סנטיאגו רמון אי קחאל. ב-1923, הלך אוצ'ואה ללמוד רפואה באוניברסיטת מדריד, ולמד תחת חואן נגרין].
נגרין עודד ] את אוצ'ואה ועוד סטודנט, חוסה ואלדקאסאס, לבודד קריאטינין משתן. שני הסטודנטים הצליחו ופיתחו שיטה למדוד רמות נמוכות של קריאטינין. בקיץ 1927 שהה בגלאזגו, שם עבד עם ד"ר נואל פטון על המטבוליזם של קראטין.
לקראת סוף הקיץ חזר אוצ'ואה לספרד, שם פרסם יחד עם ואלדקאסאס מאמר לכתב העת לביוכימיה, סימן דרך לפתיחת קריירת הביוכימיה של אוצ'ואה.
בקיץ 1929 השלים אוצ'ואה את התואר הראשון שלו ברפואה והתחיל להתעניין בנסיעה לחו"ל כדי לצבור ידע. עבודותיו בנושא הקריאטינין והקראטין הובילו אותו לקבלת הזמנה לעבוד עם אוטו מאירהוף בברלין. בזמן עבודתו עם מאירהוף היה המכון שבו עבדו פופולרי למדי, ולכן זכה אוצ'ואה לפגוש מדענים רבים כגון אוטו היינריך ורבורג, קרל ניוברג ופריץ אלברט ליפמן.
ב-1930 חזר אוצ'ואה למדריד כדי להשלים את תזת הרפואה שלו, שפורסמה באותה השנה. ב-1931, נישא אוצ'ואה לכרמן גארסיה כוביאן; לזוג לא היו ילדים. לאחר מכן הוא החל את לימודי הפוסט-דוקטורט במכון לונדון הלאומי למחקר רפואי (NIMR), שם הוא עבד עם הנרי דייל.
בשנת 1933 חזר אוצ'ואה למדריד, שם הוא החל ללמוד על תהליך הגליקוליזה בשרירי הלב. כעבור שנתיים הוצע לו להיות מנהל מכון הפיזיולוגיה החדש באוניברסיטת מדריד. אך הוא מונה במקביל לפרוץ מלחמת האזרחים הספרדית, ולכן החליט לנדוד ברחבי אירופה. הוא עזב את ספרד וחזר למכונו של מאירהוף, שמוקם מחדש בהיידלברג. בשנים 1938–1941 עבד באוניברסיטת אוקספורד.

שהותו בארצות הברית

אוצ'ואה נסע לארצות הברית, שם עבד בכמה אוניברסיטאות. ב-1942 התמנה לעמית מחקר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק, ולאחר מכן נתמנה לעוזר של פרופסורים לביוכימיה (1945), לפרמקולוגיה (1946) ובחזרה לביוכימיה (1954). 
ב-1956, קיבל אוצ'ואה אזרחות אמריקאית. בשנת 1959 קיבל אוצ'ואה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקרו בנושא הסינתזה של הRNA.
בשנת 1979 קיבל אוצ'ואה את המדליה הלאומית למדעים.
אוצ'ואה המשיך לחקור את סינתזת החלבון עד 1985, ואז חזר לספרד, שם ייעץ למדענים ולמשרד המדע הספרדי.
אוצ'ואה נפטר ב-1 בנובמבר 1993 במדריד. אשתו נפטרה ב-1986.
רטינוסקופ

רטינוסקופ (Retinoscop) הוא כלי לבדיקת ראייה, הנחשב לאמין ומדויק יותר מבין שיטות בדיקת ראיה נוספות בתחום, כגון: בדיקה עם אוטורפרקטומטר ובדיקה ידנית.
הרטינוסקופ נראה כפנס, והמידע הרפואי מתקבל ממנו, בהתאם להחזר קרני האור ושבירתם לאחר שהן הנפגשות בעין. הרטינוסקופ משמש לבדיקת תקינות הרשתית.
אורנית שוורץ

ביוגרפיה

שוורץ החלה את דרכה במחלקת הילדות של אליצור מכבי נתניה. ומשם המשיכה לנבחרת הכדורסל של תיכון אוסטרובסקי רעננה. ולקבוצת הבוגרות של מכבי רעננה
שיחקה באליצור רמלה (שם זכתה באליפות). ושיחקה שנתיים בארצות הברית במכללת וויליאם ומארי. בתחילת עונת 2003/04 היא ניסתה את מזלה בליגה האיטלקית בקבוצת פירולו סיציליה, אבל אחרי כמה מחזורים חזרה לישראל וחתמה בקבוצת מכבי רמת חן. היא שיחקה שנתיים באנדה רמת השרון וזכתה בשני גביעים.
שוורץ קלעה 6.3 נק' והוסיפה 2.8 ריב' ב-25.2 דקות למשחק בעונת 07/08, שהייתה השנייה ברציפות שלה בבנות השרון. בעונת 2008/09 שיחקה באליצור מכבי נתניה. בחודש יולי 2009 חתמה בקבוצת מכבי אשדוד. ובנוסף לכך, מונתה למנהלת בית ספר לכדורסל של האגודה.
בעונת 2010/2011 שיחקה שוורץ באליצור רמלה, עמה זכתה בטרבל היסטורי בגביע המדינה אחרי שניצחה את מכבי רמת חן אליפות המדינה לאחר שניצחה את מכבי אשדוד ובגביע היורוקאפ לאחר ניצחון על אראס הצרפתית.
בחודש אוגוסט 2011 הודיעה שוורץ על פרישה ממשחק פעיל, עקב כאבי גב טורדניים בחמש שנים שלפני הפרישה.

נבחרת ישראל

אורנית שוורץ השתייכה לסגל נבחרת ישראל משנת 2000. בשורותיה אף שימשה כקפטנית. רגע השיא שלה במדים הלאומיים הוא משחק הניצחון מול נבחרת גרמניה, בו קלעה 36 נקודות. בסך הכל 73 משחקים (6.6 נקודות למשחק). 485 נקודות (מקום 13 בכל הזמנים).
לסביות פוליטית

היסטוריה

לסביות פוליטית מקורה בשנות ה-60 המאוחרות של המאה ה-20, בתנועת הפמיניזם הרדיקלי של הגל השני, ואומצה ככלי למאבק בסקסיזם ובהטרוסקסואליות כפויה. שילה ג'פריז הייתה בין הנשים שפיתחו את הרעיון, בעיקר במאמר שכתבה "אהבי את אויבך? הוויכוח בין פמיניזם הטרוסקסואלי לבין לסביות פוליטית" ("Love Your Enemy? The Debate Between Heterosexual Feminism and Political Lesbianism") אף על פי שהרעיון המרכזי בלסביות פוליטית הוא להפסיק לקיים יחסי מין עם גברים, הרעיון לא היה שעל נשים בהכרח לשכב עם נשים אחרות - מותר היה, על פי תורתן - להתנזר מסקס, או להגדיר עצמך א-מינית. להגדרתן, לסבית פוליטית היא "אישה אשר מוגדרת כאישה ואינה מזיינת גברים" (כאשר המונח "אישה מוגדרת כאישה" מנסה להבדיל בין נשים סיסג'נדריות לטרנסג'נדריות, אשר זהותן אינה מקובלת על פמיניסטיות רדיקליות מזרם זה).Women born women?, Helen G, The F Word הן הצהירו על גברים כעל האויב, ונשים במערכות יחסים כמשת"פיות ושותפות בדיכוי של עצמן. התנהגות הטרוסקסואלית נתפשה כאבן יסוד של המבנה הפוליטי של הפטריארכיה, ולכן לסביות שדוחות מעליהן התנהגות הטרוסקסואלית חותרות תחת המבנה הפוליטי הקיים.
טי-גרייס אטקינסון, פמיניסטית רדיקלית שהייתה בין המייסדות של הקבוצה The Feminists, טבעה את הססמה שמייצגת את התנועה: "פמיניזם הוא התאוריה, לסביוּת היא הפרקטיקה".

הצטלבות הלסביוּת והפמיניזם 

הפריחה של שתי התנועות - זכויות הומולסביות וזכויות האישה - קרתה באותה התקופה, בין שנות ה-60 ושנות ה-70. המטרה של הפמיניזם הרדיקלי הייתה למגר "תפקידי מין" (מה שלאורך זמן נקרא תפקידי מגדר, אלא שהפמיניסטיות הרדיקליות מגל זה אינן מאמינות במגדר שהוא נפרד ממין), וגם התנהגות הומוסקסואלית נתפשה כמאתגרת תפקידים מיניים מסורתיים, ולכן החפיפה בין התנועות הייתה ברורה. בו זמנית, הלסביות בתנועת זכויות הנשים לא תמיד חוו קבלה מוחלטת, וגם התנועה לזכויות להט"ב לעיתים קרובות קידמה רעיונות שאינם כופרים במבנה ההטרונורמטיבי של החברה - ולפיכך לא התאימה ללסביות שהן פמיניסטיות רדיקליות.
הלסביות הפוליטיות רצו לעודד נשים באשר הן לאמץ חיים שמוקדשים לנשים אחרות, לא רק ברמה של בחירה אישית (העמדה של לסביות רבות בתנועה הפמיניסטית) אלא בתור עמדה פוליטית. הרעיון לפיו נשים ששותפות בקידום ועשייה של האינטרסים המשותפים שלהן הוא הכרח לשינוי תפקידן של נשים בחברה, וששינוי זה אינו יכול לקרות במסגרת יחסים הטרוסקסואליים או התנהלות על פי נורמות מסורתיות.
 

ספרטיזם לסבי

ספרטיזם לסבי הוא אידאולוגיה שמשויכת לפמיניזם רדיקלי, לפיו השיטה הטובה ביותר להתנגד לפטריארכיה היא דרך התמקדות בלעדית בנשים וילדות. רבות מבין הספטרטיסטיות לא האמינו ביכולת של גברים לתרום באופן חיובי לפמיניזם, ויהי רצונם הטוב כשיהיה, מכיוון שעד שיפורקו ההתניות החברתיות ותפקידי המגדר, גורלם של גברים לשעתק את הדינמיקות של הפטריארכיה בכל מקום שיפעלו. 
היו גם ספרטיסטיות הטרוסקסואליות, כמו תא 16, אך רוב התנועה הייתה לסבית. ביניהן, נשים שראו בספרטיזם בחירה לחיים, ואחרות, כמו שרלוט באנץ', ממייסדות The Furies Collective, שראו בספרטיזם אמצעי זמני, עד שמטרות ספציפיות יושגו בחברה, או למען צמיחה אישית של הספרטיסטיות. לדעתן של The Furies, התמקדות בנשים אינה מספקת כשלעצמה, אלא שעל ספרטיסטיות לחיות ולעבוד רק עם נשים שגם הן התחייבו "לניתוק מוחלט מפריווילגיות גבריות", ואמרו ש"כל עוד נשים נהנות מהתמורות של הטרוסקסואליות, כולל ביטחון ופריווילגיות, הן ייאלצו בשלב מסוים לבגוד באחיותיהן, בעיקר אחיותיהן הלסביות שאינן מקבלות את אותן התמורות".
מפרץ הדסון

היסטוריה

המפרץ קרוי על שם הנרי הדסון שחקר את המפרץ בשנת 1610 על ספינתו "תגלית" (Discovery). הדסון הפליג לאורך החוף הדרומי של המצר וב-2 באוגוסט הפליג לתוך מפרץ הדסון. בחודשים שלאחר מכן חקר ומיפה את המפרץ. בנובמבר קפאו המים וספינתו מצאה את עצמה לכודה במפרץ ג'יימס. הצוות נאלץ לחרוף לחופי המפרץ. לאחר שהמים הפשירו, ובניגוד לרצונו של הדסון להמשיך ולחקור את האזור, רצה הצוות לשוב לאנגליה. הצוות מרד ביולי 1611 והשאיר את הדסון, בנו וצוות קטן בסירה קטנה. הם לא נראו עוד לעולם. יש סברות שהסירה טבעה, אולם ישנן סברות שהסירה הגיעה עד לנהר אוטווה.
שישים שנה מאוחר יותר הגיעה הספינה "נונסץ'" אל המפרץ וסחרה בעורות בונים עם שבט הקרי. מסחר זה הביא להקמת חברת מפרץ הדסון, לה הוענק המונופול של המסחר באזור מטעם הממשלה הבריטית. צרפת התנגדה למונופול מסחרי זה ושלחה מספר משלחות צבאיות לאזור, אולם לבסוף ויתרה על תביעתה בהסכם אוטרכט מאפריל 1713.
חברת מפרץ הדסון בנתה מספר מוצבים ועמדות מסחר לאורך החוף (בהם פורט סוורן שבאונטריו ויורק פקטורי וצ'רצ'יל שבמניטובה).
מוצבים אלה אפשרו חקר השטחים שבמרכז קנדה והרחבת המסחר. עם ביטול הזיכיון למונופול המסחרי הוחכרו השטחים שבאזור (3.9 מיליון קמ"ר) בשנת 1870 לקנדה כחלק מהטריטוריות הצפון מערביות.

חופי המפרץ

החופים המערביים של מפרץ הדסון הם שפלה הנקראת "שפלת מפרץ הדסון" ("Hudson Bay Lowlands" ) שטח שפלה זו 324,000 קמ"ר ובה מספר רב של נהרות הנשפכים אל המפרץ, וצמחייה נמוכה. פני השטח נוצרו על ידי קרחונים בתום עידן הקרח האחרון. 
מרבית אזור השפלה והחופים המערביים של המפרץ מהווים חלק משמורת הטבע פארק דובי הקוטב הפרובינציאלי.
החופים המזרחיים של המפרץ הם צוקיים, ופני השטח בקרבת החוף הם גבעות המכוסות על ידי חורש מסוג טאיגה בדרום המפרץ וצמחיית טונדרה בצפונו.

איים

במפרץ איים ואיונים רבים, מרביתם מצויים בחוף המזרחי של המפרץ, וכולם חלק מטריטוריית נונאווט. אחד מהאיים הגדולים ביותר הוא האי סאות'המפטון, והגדולה בקבוצת האיים היא קבוצת איי בלצ'ר.

יישובים

חופי המפרץ מיושבים בדלילות רבה יותר. סביב חופי המפרץ כתריסר כפרים קטנים. כפרים אלה נוסדו במאות ה-17 וה-18 על ידי חברת מפרץ הדסון כמוצבי מסחר, וחלקם הם היישובים הראשונים בקנדה. עם סגירת החברה, תושבי הכפרים הם בני שבטי הקרי והאינואיט.

שימושים צבאיים

עד המלחמה הקרה לא הייתה לאזור כל חשיבות אסטרטגית. במהלך המלחמה הקרה הפכו כמה אתרים לחוף המפרץ לחלק מקו מרכז קנדה שמטרתו להגן על צפון אמריקה מפני מתקפה סובייטית שצפויה הייתה להגיע מצפון, מעבר לקוטב הצפוני.
בית המשפט העליון של יפן

היסטוריה

בית המשפט העליון הראשון ביפן שפעל בדפוסים של בית משפט עליון בעולם המערבי היה בית המשפט העליון למנהל שיפוטי (大審院) אשר הוקם על ידי משרד המשפטים בשנת 1875. בבית משפט זה ישבו 120 שופטים, הן בחטיבות אזרחיות והן בחטיבות פליליות. חמישה שופטים ישבו בכל הרכב. החטיבה הפלילית של בית משפט זה הייתה ערכאה ראשונה לפשעים נגד קיסר יפן ולפשעים חמורים נגד הסדר הציבורי. החוק שמכוחו פעל בית משפט זה בוטל בשנת 1947, עת הוקם בית המשפט העליון במתכונתו הנוכחית תחת החוקה.

סמכויות

סעיף 81 לחוקה מגדיר את בית המשפט העליון כערכאה עליונה עם סמכות לקבוע את חוקתיותם של כל חוק, צו, פקודה או תקנה. בית המשפט העליון אחראי להציג מועמדים לשופטים עבור בתי משפט נמוכים יותר שימונו על ידי הממשלה, לקבוע סדרי משפט, לפקח על המערכת המשפטית, לרבות על פעילותם של תובעים, ולהטיל משמעת על שופטים ועובדים אחרים במערכת המשפט. בית המשפט פוסק את דינו בהרכב מורחב של 15 שופטים או בהרכב מצומצם של חמישה. ההרכב המורחב נדרש לדיונים בנושאים חוקתיים.

ביקורת שיפוטית

בית המשפט העליון היא בית המשפט היחיד ביפן שלו סמכות מפורשת לביקורת שיפוטית על חוקים, אם כי נטען כי לבתי משפט נמוכים ממנו גם כן הסמכות לפרש את החוקה. בניגוד לבתי משפט לחוקה במדינות אחרות, בית משפט זה מקיים ביקורש שיפוטית רק במקרים שבהם יש מחלוקת אמיתית בין הצדדים, והוא אינו דן בשאלות הבאות לפתחו מטעם נציגי ממשל.
בית המשפט בדרך כלל ממאן להשתמש בסמכות הביקורת השיפוטית שמעניקה לו החוקה, משום חוסר רצונו להתערב בעניינים רגישים פוליטית. חריג לנוהג זה של בית המשפט היה בדמות סדרה של פסיקות בעניין חוסר חוקתיותה של הקצאת המושבים בדיאט למחוזות הבחירה בבחירות הכלליות. בסך הכול פסל בית המשפט העליון שמונה חוקים מאז הקמתו ב-1947.

מינוי שופטים

נשיא בית המשפט העליון נבחר על ידי ממשלת יפן וממונה על ידי הקיסר. לצדו שופטים 14 שופטים נוספים הנבחרים אף הם על ידי הממשלה. לאחר בחירתם עומדים שופטי בית המשפט העליון למשאל עם המאשר את מינוים בבחירות הכלליות העוקבות. נוסף על כך, השופטים עומדים לאישור משאל עם בכל עשר שנים מתחילת כהונתם, משאל עם שנערך אף הוא בזמן הבחירות הכלליות. במסגרת משאל עם זה, לא הועבר עד היום אף שופט עליון מתפקידו. גיל הפרישה של השופטים ביפן הוא 70.

בניין בית המשפט העליון

מקום מושבו הראשון של בית משפט עליון זה, אשר החל לפעול במאי 1947, היה מתחם מועצת הקיסר בארמון הקיסרי של טוקיו. בספטמבר של אותה שנה עבר בית המשפט העליון למבנה של בית המשפט המחוזי של טוקיו, ובאוקטובר 1949 עבר למקום מושבו במתחם הקודם של בית המשפט העליון למנהל שיפוטי. בשנת 1974 עבר בית המשפט לבניין הנוכחי שבו הוא יושב ברובע צ'יודה שבטוקיו. זהו בניין בן חמש קומות שתוכנן על ידי האדריכל שיניצ'י אוקאדה ואשר זכה בפרס המוסד לארכיטקטורה של יפן לעיצוב.
JDN

היסטוריה

בשנת 2008 החל נפתלי אונגר, אחיינו של האדמו"ר רבי מרדכי דוד אונגר מבאבוב 45 מארצות הברית, להפיץ במייל תמונות וסרטונים מאירועים בחצרות אדמו"רים, תחת הכותרת jdn - אידישע טעגליכע נייעס. לדבריו, אלפים נרשמו לקבלת החומר.
בשנת 2011 נוסד אתר האינטרנט 'JDN. בתחילה עבד האתר בשיתוף פעולה עם בעלי המייל JDN, אך לאחר זמן מה הם נפרדו, כשבעלי המייל מתמקדים בעיקר בחדשות חסידיות בארצות הברית, ובעלי האתר מתמקדים בחדשות חסידיות וכלליות בישראל.
בעל האתר היה מנהל אתר האינטרנט טוג שנסגר עקב קריאת הרבנים משנת 2009 שלא לגלוש ברשת. לאחר מכן העורך הראשי ומנכ"ל האתר היה יחיאל (חיליק) טברסקי, בנו של האדמו"ר ר' אברהם יהושע העשיל מטשארנאביל מאשדוד. משנת 2016 - תשע"ו הבעלים הוא דודי ברנשטיין מפעיל קו הנייעס הכשר "מידע לכל", והאתר שוב החל לשלוח מייל יומי עם עיקרי החדשות.
האתר מפרסם חדשות וכן גלריות תמונות וסרטוני וידאו מחצרות האדמו"רים והרבנים. הוא משתף פעולה עם כמאה צלמים המתעדים את החצרות החסידיות. האתר מפרסם גם כתבות חדשותיות בסגנון הדומה לזה של העיתונים היומיים החרדיים. בעיתון הדיגיטלי שחרית מופיע מדי יום מדור תמונות בשיתוף האתר. ב-2019, מונה שמואל בן-צבי לעורך האתר במקום יהונתן אלוני.
בשנת 2016 הושקה אפליקציית מובייל לאתר.
צ'ארלס ואדי

צ'ארלס ואדי (באנגלית: Charles & Eddie), היו צמד זמרים אמריקניים, שזכו במצעד הסינגלים הבריטי ב-1990. הלהיט הידוע שלהם הוא "האם אשקר לך?" (Would I Lie to you?), שהתפרסם באלבומם השני שיצא ב-1992. השיר זכה במקום השלישי בפרסי אייבור נובלו.

קריירה

צ'ארלס פטיגרו ואדי צ'אקון הכירו בניו יורק. צ'אקון החל בגיל 12 לנגן ביחד עם חבריו קליף בארטון (מטאליקה) ומייק בורדין (פיית' נו מור). לאחר מכן צ'אקון עבר ללוס אנג'לס, מיאמי, לונדון וקופנהגן והקריירה שלו הפכה לכתיבת שירים והפקתם. הוא כתב מספר להיטים, את רובם כתב באירופה. פטיגרו, אומץ בפילדלפיה וכשגדל החל ללמוד קולות ג'אז במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
צ'ארלס נפטר מסרטן ב-6 באפריל 2001, בגיל 37.
מתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט

ביוגרפיה

מתילדה נולדה ב-10 באפריל 1801 ברהודן לגאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של אוגוסט השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וכריסטינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג.
ב-21 בינואר 1817 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים. ב-13 באפריל 1825 מתה מתילדה בבאד קרלסרוהה, בעת לידת בנה וילהלם אלכסנדר, ולאחר מותה התחתן בעלה עם הלנה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג.
פרסף בהיר

תיאור חיצוני

בעקבות נדירותו קשה לצפות בפרסף הבהיר ולהבדילו מעטלפי חרקים אחרים. אורך גופו של הפרסף הבהיר הוא כ-5 סנטימטרים, אורך זנבו כ-2.5 סנטימטרים, משקלו נע בין 1–8 גרם וצבע פרוותו אפור-חום.

שעות פעילות

הפרסף הבהיר הוא עטלף להקתי שפעיל בעיקר בשעות הלילה וישן בשעות היום במערות מצויות בחורש הים-תיכוני. שלא כמו פרספיים אחרים הפרסף הבהיר אינו עוטף את גופו כשהוא במצב מנוחה.

אזור מחיה

הפרסף הבהיר חי ביערות ובחורשים בדרום אירופה, בצפון אפריקה ובמערב אסיה (מישראל ועד איראן).
בעבר היה הפרסף הבהיר נפוץ בחבל הים תיכוני של ארץ ישראל, ואילו היום הוא נדיר ונתון בסכנת הכחדה (גם אוכלוסיותיו באירופה נפגעו קשה והתמעטו). בישראל חיים שישה מינים.
בשנות ה-70 הוא נכחד מהכרמל ומהרי יהודה, ואוכלוסייתו בישראל נאמדת,  נכון לשנת 2008, בפחות מ-200 פרטים, והם חיים בשלוש מערות באזור הגליל העליון.

תזונה

תפריטו מבוסס על עשים גדולים שהוא צד תוך כדי מעוף ועל חרקים גדולים שהוא צד על הקרקע, ובנוסף גם על צמחים שהוא מעופף סביבם.
פאול מרקר

פאול מֶרְקֶר (Paul Merker;‏ 2 בפברואר 1894 – 13 במאי 1969) היה קומוניסט גרמני אשר נודע באהדתו ליהודים.

קורות חייו

מרקר נולד בעיירה אוברלֶסניץ (Oberlößnitz) שליד דרזדן בסקסוניה, גרמניה, למשפחת פועלים פרוטסטנטית. עם סיום לימודיו בגיל 14 החל לעבוד בבתי מלון בדרזדן ובהמבורג, ובשנת 1911 הצטרף לאיגוד עובדי המסעדות והמלונות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני. הוא השתתף במהפכת נובמבר 1918 בדרזדן, ובשנת 1920 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ועבד במחלקת האיגודים המקצועיים של המפלגה. בין השנים 1925–1932 היה מרקר לחבר הפרלמנט הפרוסי. בשנת 1926 החל להיות פעיל בקומינטרן, שם פגש קומוניסטים יהודים רבים. מרקר נקט עמדה עוינת כלפי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, ועל כן במרץ 1930, כאשר ניסתה המפלגה הקומוניסטית להתקרב אל הסוציאל-דמוקרטים, הוא הודח מהפוליטבירו של המפלגה הקומוניסטית. בשנים 1931–1933 היה מרקר שליח הקומינטרן בארצות הברית תחת השם הבדוי פול פרנקה.
בשנת 1937 עבר מרקר לצרפת. בשנת 1940 הוא נכלא במחנה ורנה ובפברואר 1941 הועבר למחנה מיל. בתחילת יולי 1941 הוזהר מרקר שיש כוונה למוסרו לגסטפו ועל כן הוא נמלט מהמחנה, ממנו היה רשאי לצאת במהלך היום, וירד למחתרת. ביוני 1942 הוא הצליח לברוח למקסיקו, שם היה מרקר מזכיר הועד הגרמני החופשי באמריקה הלטינית ומנהיג הקומוניסטים הגרמנים במקסיקו. בשנת 1946 הגיע מרקר למזרח גרמניה והיה לחבר הועד המרכזי של מפלגת האחדות הסוציאליסטית. מרקר דרש שגרמניה המזרחית תשיב ליהודים את הרכוש שנגזל מהם על ידי הנאצים. 
באוגוסט 1950 סולק מרקר מהפוליטבירו. במשפטי פראג בנובמבר 1952, הואשם מרקר בתקשורת המזרח-גרמנית בקשר עם הנאשמים במשפט, והוצג כטרוצקיסט. מכתבים ששלח מרקר לנשיא גרמניה המזרחית וילהלם פיק, שבהם הזים את הטענות נגדו, לא הועילו, ובנובמבר 1952 הוא נעצר. ב-20 בדצמבר 1952 התפרסם כתב האשמה נגדו, שבו הואשם בהיותו "סוכן אימפריאליסטי ציוני". בנוסף, הוא נחשד בקשרים עם ועם ג'יימס ורבורג ונואל פילד, אמריקאי שהואשם בהיותו איש סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, וקשרים עמו שימשו רקע למשפטי ראווה נגד מנהיגים קומוניסטים במזרח אירופה. האשמה נוספת שהועלתה נגדו היתה שבימי מלחמת העולם השנייה הוא הרשה לנאצים לחסות תחת הועד הגרמני החופשי שניהל במקסיקו. 
משפטו של מרקר התמהמה בגלל מותו של סטלין, או משום שההאשמות נגד נואל פילד נזנחו. בסופו של דבר נידון מרקר במרץ 1955 בדלתיים סגורות לשמונה שנות מאסר בהתאם לחוק שכוון במקור נגד הנאצים. ב-27 בינואר 1956 שוחרר מהכלא, ופנה במכתב לווילהלם פיק בדרישה לטיהור מלא, תוך האשמת לברנטי בריה בהאשמות נגדו. ב-29 ביולי 1956 אימץ הוועד המרכזי את המלצתה של ועדת בדיקה שההאשמות נגד מרקר לא הוכחו, ועל כן הוא טוהר מההאשמות נגדו. מרקר הגיב בדרישה לטיהור מלא, אך זה לא ניתן לו, והוא לא שב לתפקיד מרכזי במפלגה.
Sparks Fly

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט לבדה, והופק על ידה ועל ידי נייתן צ'פמן. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ רוק. את השיר ביצעה סוויפט במהלך סיבוב ההופעות השני שלה, "Speak Now World Tour".
כמו כן, זכה השיר בפרסי בחירת הנוער בקטגוריית "שיר הקאנטרי של השנה".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי כריסטיאן למב, והועלה לערוץ היוטיוב של טיילור סוויפט ב-11 בואוגסט 2011. בדומה לקליפ של "Fearless", הקליפ מכיל בתוכו קטעים מתוך מופעים שונים של סוויפט.
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-63.5 מיליון צפיות.
בת-שבע צייזלר

משחק

בת-שבע צייזלר השתתפה בצוות המקורי של "את ואני והמלחמה הבאה", קברט סאטירי של חנוך לוין, שהמוזיקה לשיריו נכתבה בידי אלכס כגן ובני נגרי. בעונות 2004 עד 2008 הוצגה בתיאטרון הערבי-עברי ביפו גרסה מעודכנת של המחזה, עם צוות השחקנים המקורי ובבימוי עדנה שביט. 
הצגות נוספות שבהן השתתפה הן "אופרת הקבצנים" בתיאטרון באר שבע, עם מוזיקה חדשה שכתב אלכס כוגן ובבימויו של דן רונן; "כל מה שרצית לדעת על אופן ולא העזת לשאול את באך", מערכונים מוזיקליים של ז'אק אופנבאך לטקסט של הלוי, עם דני מסנג, בבימוי ערן בניאל, כוריאוגרפיה של יעקב זומר וניהול מוזיקלי של יצחק שטיינר; "אנדרטה הפוכה" של יוסף מונדי ובבימויו בתיאטרון יובל; "אינטימיות" של ז'אן פול סארטר בבימוי תמר לדר בתיאטרון הסימטה; "גברתי הנאוה", החולה המדומה ו"כוכב הדמעות". את שני המחזות האחרונים ביים מוטי אוורבוך. 
בת-שבע צייזלר ניהלה את תיאטרון אלחריזי בתל אביב.

שירה

לצייזלר יש קריירה ארוכה כזמרת סופרן וכמורה לפיתוח קול. בין תוכניותיה "שירים באדום וצהוב", "בת שבע ושמחה נוסעים לברודוויי" עם השחקן-זמר מתיאטרון הבימה שמחה ברבירו ושירים של אריק סאטי ופרנסיס פולנק. ברבות מתוכניות אלה מלווה אותה הפסנתרן ההולנדי-ישראלי ברט ברמן.
צייזלר היא מורה לפיתוח קול שהוציאה תחתה עשרות רבות של תלמידים השרים כיום באופרה, במקהלות, בלהקות ועוד.

חייה האישיים

צייזלר היא אלמנתו של הפסל גדעון גכטמן. היא תושבת ראשון לציון.
שמואל אנגל

משפחתו ומשנתו

נולד במערב גליציה, לאסתר ולרב זאב וולף אנגל. התחנך בביתה של משפחת חסידי צאנז. הסמך לרבנות בידי הרב יוסף שאול נתנזון ("השואל ומשיב"), ונסמך בעל פה על ידי הרב שניאור זלמן פרדקין ("התורת חסד"). 
שימש כרב בעיר בילגוריי ולאחר מכן בעיר רודניק. בשנת תרמ"א החל להיות רב בעיר דוקלא בגליציה ומשנת תרמ"ח בעיר רדומישל שעל שמה נתפרסם שמו. עם פטירת רבו מצאנז, קיבל את מרותם של בניו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינווא ורבי ברוך הלברשטאם מגארליץ. במלחמת העולם הראשונה עזב את עירו והתגורר בעיר ואץ (ווייטצען) בהונגריה. בסוף המלחמה בדרכו חזרה לעירו נתעכב בעיר קושיצה בצ'כוסלובקיה וקיבל את בקשת בני העיר להיות שם רב. במקום זה עסק רבות בהתרת עגונות שנותרו עקב מאורעות המלחמה. נפטר במקום בשנת תרצ"ה ושם נקבר. 
נכדו ותלמידו הוא הרב אלחנן הלפרין מלונדון.
המשפט בארצות הברית

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

בתי משפט

בארצות הברית קיימות, למעשה, חמישים ואחת מערכות שיפוט שונות: 50 של המדינות ומערכת פדרלית אחת. למערכת הפדרלית יש שיפוט מקורי - על פי מפתח נושאי (לדוגמה, עבירות פדרליות, כפי שהן מוגדרות ב-United States Code), וכן במחלוקות בין אמריקנים לאזרחים לא-אמריקניים; יש לה שיפוט לא-מקורי בערעורים על החלטות של בתי המשפט המדינתיים.

בתי משפט קמא במדינות

קיים מגוון רחב של סוגי בתי משפט במדינות עצמן. כמה עקרונות משותפים לכולם: כך למשל חל בכולן התיקון השישי לחוקת ארצות הברית, המבטיח לנאשם זכות להשפט במשפט פלילי בידי חבר מושבעים.
יחד עם זאת, חשוב לציין כי לא כל תיקוני מגילת הזכויות חלים על המדינות. קיימים תיקונים, כגון לדוגמה התיקון השני לחוקה, שלא ברור מה מעמדם הנורמטיבי במדינות (אלא רק עבור הממשל הפדרלי). התהליך בו בית המשפט העליון מחיל תיקון חוקתי על המדינות נקרא incorporation.
מתוקף מורשתה כמושבה צרפתית לשעבר, מערכת המשפט של מדינת לואיזיאנה מבוססת, באורח יוצא דופן, על המשפט הקונטיננטלי.
כעניין מיוחד יצוין בית משפט מסוים הקיים במדינת דלאוור, אשר עדיין שופט על פי דיני היושר (Equity).

בתי משפט עליונים במדינות

בכל מדינות ארצות הברית קיים בית משפט של מוצא אחרון של המדינה; לרוב הוא קרוי בית משפט עליון של המדינה (State Supreme Court). בחמש מבין המדינות – ניו יורק, מיין, מרילנד, מסצ'וסטס ומערב וירג'יניה – יש לו שם אחר. בשתי מדינות – טקסס ואוקלהומה – קיימים, לכל אחת, שני בתי משפט של מוצא אחרון: אחד לעניינים פליליים ואחר לעניינים אזרחיים. בכל מדינה, הערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר היא המפרשת העליונה של החוקה של אותה מדינה.

בתי המשפט המחוזיים

בית משפט בערכאה הפדרלית הנמוכה ביותר מכונה: "בית המשפט המחוזי של ארצות הברית" . קיימים בסך הכל 94 בתי משפט מחוזיים, כולל אחד בפוארטו ריקו.
בתי המשפט המחוזיים מחולקים על פי בסיס אזורים ובכל מדינה יש מחוז פדרלי שיפוטי אחד או יותר, ולאף בית משפט מחוזי אין היתר שיפוטי ביותר ממדינה אחת, עליו הוא אמון.
הואיל ובתי המשפט המחוזיים הם בעלי שיפוט מקורי במרבית הנושאים הפליליים והאזרחיים, המשפט בהם נערך באמצעות חבר מושבעים (בניגוד לשתי הערכאות הגבוהות יותר).
ערעור על פסקי דין והחלטות של בית משפט פדרלי מחוזי הוא בזכות (כלומר, איננו מצריך קבלת רשות להגשתו), והוא נעשה בפני בית משפט פדרלי לערעורים (ראו להלן)- אליו בית משפט פדרלי מחוזי זה כפוף. כך, למשל, ערעור על החלטה של כל אחד מארבעת בתי המשפט הפדרליים המחוזיים בקליפורניה יוגש לבית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב התשיעי, המופקד על תשע מדינות ושתי טריטוריות במערב ארצות הברית.

בתי משפט פדרליים אחרים

לצד כל בית משפט מחוזי, מצוי "בית משפט לענייני פשיטת רגל" . ישנם בסך הכל 94 בתי משפט כאלו.
בנוסף, קיימים שבעה בתי משפט פדרליים המוגבלים לנושא מסוים, החולשים על ארצות הברית כולה. אלו הם: "בית המשפט של ארצות הברית לענייני מיסים" ; "בית המשפט של ארצות הברית לענייני סחר בינלאומי" ; "בית המשפט של ארצות הברית לענייני ערכאות פדרליות" ; "בית המשפט למעקב אחר ערכאות ביון במדינות זרות" ; "בית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור ערכאות ותיקי  הכוחות המזוינים" ; "בית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הכוחות המזוינים" ; ו"בית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב הפדרלי" .
מבין שבעת בתי המשפט הללו, נמצאים ארבעת הראשונים באותו דרג כמו בתי המשפט המחוזיים ושלושת האחרונים באותו דרג כמו בתי המשפט לערעורים.

פסקי דין משפיעים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.