google/wiki40b huggingface dataset:
רמת סוסטרה

גאוגרפיה

הרמה מגיעה לגובה של 2,460 מטרים מעל פני הים (בהר מאלואון).
אורכה של הרמה 22 קילומטרים (בכיוון צפון-מערב דרום-מזרח) ורוחבה של הרמה 16.5 קילומטרים (כיוון צפון-דרום). 
קרחון אמברי גובל ברמה מדרום, קרחון סאבאזיוס גובל בה ממערב, קרחון ניוקאמר גובל ברמה מצפון, וזרם הקרח ראטפורד גובל ברמה ממזרח.
מעבר רובינסון מפריד בין הרמה להר דאלרימפל שנמצא מזרחית לה ברכס סנטינל. 
הרמה מנוקזת על ידי קרחון אנצ'יאלוס, ומדף הקרח ויט.

מקור השם

הרמה נקראת על שם המבצר הרומי סוסטרה שבצפון בולגריה.

גילוי הרמה

המפה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961.
פנסיה תקציבית

פנסיה תקציבית היא פנסיה המשולמת מהתקציב השוטף של הגוף שבו עבד הגמלאי הזכאי לה. להבדיל מפנסיה צוברת, בפנסיה תקציבית ההפרשות להבטחת הפנסיה נעשות רק בידי המעביד (ולא בידי העובד). בפועל, יכול המעביד שלא להפריש לקרן, אלא להתחייב כי ישלם את הפנסיה על חשבונו, ובכך להפוך בעצם לגורם המבטח.
תוכניות הפנסיה התקציבית מסווגות גם לפי היקף הנכסים המיועדים לתשלום הפנסיות. כאשר לא קיימים נכסים ספציפיים למימון ההתחייבויות לפנסיה, תוכנית הפנסיה תיקרא בלתי ממומנת. כאשר קיימים נכסים המיועדים לתשלום הפנסיה אך אינם מספיקים למימון ההתחייבות לפנסיה תוכנית הפנסיה תיקרא ממומנת באופן חלקי. כאשר הנכסים מכסים את כל ההתחייבות לפנסיה תוכנית הפנסיה תיקרא ממומנת במלואה.
במדינות רבות נהוגות תוכניות פנסיה (או תוכניות הטבה מוגדרת) בחסות המעסיק. לסיווג התוכניות לפי היקף מימונן חשיבות רבה לצורך הדוחות הכספיים של המעסיק. בארצות הברית מעסיקים משלמים פרמיית ביטוח ל-PBGC ‏(Pension benefit guaranty corporation). שיעור הפרמיה נקבע בין היתר לפי מידת המימון של תוכנית הפנסיה.

ישראל

מנגנון פנסיוני מסוג זה נהוג בישראל בקרב עובדי המדינה ובגופים ציבוריים נוספים. ב-3 במרץ 1999 נחתם הסכם קיבוצי, למעבר מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת בשירות הציבורי. בשנת 2001 נפסקה הקליטה למסלול הפנסיה התקציבית בשירות המדינה. גם עובדים אשר נקלטו במסלול של פנסיה תקציבית התחילו להפריש סכומים מסוימים לקרן הפנסיה, באחוזים הולכים וגדלים (אך נמוכים במידה ניכרת מהנדרש); בצה"ל, חיילים אשר התחייבו לשירות קבע החל משנת 2004, משתייכים למסלול הפנסיה הצוברת. אך יחד עם זאת, גופים כמו חברת החשמל ומקורות ממשיכים ליהנות מהטבות פנסיוניות הדומות, אם לא זהות למנגנון התקציבי.
נכון לשנת 2016, ההתחייבות של מדינת ישראל לפנסיה תקציבית מגיעה ל-746 מיליארד ש"ח, והסכום המשולם מדי שנה עומד על 21 מיליארד ש"ח. 
סוג נוסף של פנסיה תקציבית הוא פנסיית גישור, המשולמת על ידי המעסיק לשעבר למי שפרש בפרישה מוקדמת, מיום פרישתו ועד ליום שבו יהיה זכאי לפנסיה מקרן הפנסיה שבה הוא מבוטח. פנסיית גישור נהוגה בארגונים שבהם מקובלת פרישה מוקדמת, לפני גיל הפנסיה הנקבע בחוק, וכן היא מוצעת אד-הוק בארגונים שבהם נערכים מבצעים של פרישה מרצון.
גפי אמיר

גפי (גפנה) אמיר שגב (נולדה ב-29 ביוני 1966) היא סופרת ופובליציסטית ישראלית.

פרוזה

אמיר החלה לפרסם ב-1987, ופרסמה שלושה רומנים בזה אחר זה. כמו כן פרסמה קובצי סיפורים, ביניהם: "עד גיל 21 תגיע לירח" ו"ד"ש מנעורייך". הפרוזה הקצרה של אמיר זכתה לביקורת צוננת בתחילה. אמיר נחשבת לחלק מהזרם הפרוזאי הלא-מוצהר של כותבי השפה הרזה הישראליים, עמם נמנים גם הסופרים עוזי וייל, אתגר קרת, ואורלי קסטל-בלום. בסיפוריה הקצרים מופיעות דמויות הכושלות להבקיע את מחסום השפה ונותרות כלואות במצוקתן - בדידות, היעדר אהבה, וחוסר יכולת להבין את הזולת ואת עצמן. אמיר עוסקת בשני קבציה גם ביחסים שבין אמהות ובנות.

עיתונות

אמיר החלה את דרכה בעיתונות ככתבת נוער במעריב לנוער ובבמחנה גדנ"ע. מסוף המאה העשרים עד שנת 2001 כתבה במוסף סוף-השבוע של "ידיעות אחרונות" מדור על אימהות ודינמיקות שבין הורים וילדים. בין השאר כתבה גם ביקורת טלוויזיה. משנת 2010 הייתה בעלת טור בעיתון לאישה. פוטרה מעבודתה בעיתון בשנת 2015.

תיאטרון

אמיר הייתה שותפה בכתיבת המחזה "זוגיות", שהציג מארג של סיפורים ישראליים על זוגיות במונטאז'. 
המחזה כלל סצינות לפי סיפור של הסופרת אלונה קמחי.

חיים פרטיים

בשנת 2019 התגרשה מעופר שגב.
משפחת קיין

קרטר קיין

קרטר קיין הוא בנם הבכור בן הארבע עשרה של ג'וליוס ורובי קיין ואחיה הגדול של סיידי קיין.
נער בן 14 וחרטום צעיר. משמש כגוף המארח של הורוס לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי. מתמחה בקסמי קרב ונלחם בעזרת חרב מעוקלת בשם ח'ופש. קרטר מאוהב בכל ליבו בחרטומה זיה ראשיד, אך בסוף הספר הראשון התברר שהתאהב בשבתי שנוצר בצלמה. עם זאת, בספר השני הוא יוצא למצוא את זיה האמיתית אך מתאכזב לגלות שזכרונות השבתי שהועברו אליה, חסרי משמעות בשבילה. למרות זאת, בספר השלישי היא מתאהבת בו מחדש. יודע כמעט הכל על מצרים העתיקה.

ג'וליוס קיין

אביהם של קרטר וסיידי. ארכאולוג. משמש כגוף מארח לאוסיריס.

רובי קיין (פאוסט)

רובי פאוסט היא אשתו של ג'וליוס ואימם המנוחה של קרטר וסיידי. נהרגה כשכלאה את אפופיס באובליסק מחט קלאופטרה.במהלך הספרים היא נשארת לצידו של ג'וליוס קיין (אוסיריס) וחיה איתו. בספר השלישי היא מספרת לסיידי שהן יכולות לתקשר אחת עם השנייה בעזרת קמע תית.

סיידי קיין

נערה בת 12 ובת חרטומים מתחילה. אחותו הקטנה של קרטר והגוף המארח של איסיס לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי. סיידי היא נערה מרדנית שאוהבת לשבור חוקים. בספר הראשון היא מתאהבת באנוביס. עם זאת, בספר השני היא נקרעת בינו לבין וולט סטון. הבעיה היא שאנוביס הוא אל המוות, ווולט הוא גוסס. אולם, בסוף הספר השלישי הבעיה נפתרת: רגע לפני מותו, וולט הופך לגוף מארח של אנוביס, וכך הבעיה נפתרת. סיידי חייה מאז גיל שש אצל סבא וסבתא שלה בלונדון. פעמיים בשנה הייתה נפגשת עם אביה ועם קרטר.
בן רבינוביץ

ביוגרפיה

בן רבינוביץ נולד בתל אביב. אביו, אהרן (רוניה) רבינוביץ (1945-1901), היה מראשי ההסתדרות בישראל, הקים וניהל את המחלקה לאיגוד מקצועי. אמו, מָשָה (מרים) רבינוביץ (2005-1912) הייתה נכדתו של "הגדול ממינסק", ר' ירוחם יהודה ליב פרלמן. עסקה בחינוך מיוחד ובהמשך ניהלה את בית הספר לפעילי ההסתדרות בתל אביב. המשפחה התגוררה בלב הישן של תל אביב ובין באי ביתה היו רבים ממנהיגי היישוב, אנשי תנועת העבודה וכן אנשי ספר ורוח.
באחד המפגשים הביתיים, כשהיה פעוט כבן שנה, הרשים רבינוביץ את המשוררת אלה אמיתן (וילנסקי), שדמיינה אותו כמפקד צבא בארץ גמדים דמיונית. כך, בהשראתו, נולד השיר "במדינת הגמדים" ("ובראש הגדוד צועד, אצבעוני המפקד"). השיר פורסם לראשונה ב"דבר לילדים" (ב-1 באוקטובר 1940), הולחן בהמשך על ידי יצחק לוי והפך לנכס צאן ברזל בפזמוני הילדים מאז ועד היום.
בן רבינוביץ למד בבית-הספר 'בית חינוך' ולאחר מכן בבית הספר התיכון 'תיכון חדש'. לאחר שירות צבאי כקצין בחיל התותחנים, סיים תואר ראשון בכימיה ובפיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובהמשך השלים תואר במנהל עסקים (MBA) מאוניברסיטת קולומביה בניו-יורק, ארצות הברית.
ב-1967 שב ארצה לאחר ששימש כחבר בכיר בצוות ניהול של חברת Du-Pont האמריקאית. בשנת 1968 נישא לאסנת רבין, אמנית ועורכת, ולשניים נולדו בת ובן. השניים היו נשואים עד מותה בשנת 2015.
בין 1967 ל-1973 עבד במספר תפקידים בכירים בקונצרן כור תעשיות. בין השנים 1975-1973 הוצב בשגרירות ישראל בלונדון והוביל פעילויות בשליחות ארגון נתיב ('לשכת הקשר').
ב-1978 מונה למנכ"ל חברת-העובדים של ההסתדרות, אז ארגון הגג של משק העובדים שכלל כרבע מהפעילות הכלכלית הארץ. הוא היה אחראי מטעמה, בין השאר, על ניהול תאגידים מובילים בתחומי הבנקאות, הביטוח, התעשייה והמסחר. במהלך שנים אלו, גם היה שותף לדיונים ולגיבוש תוכנית הייצוב הכלכלית ('עסקת החבילה') הלאומית.
בשנים 1987–1988 שימש כעוזר מיוחד למנכ"ל כור, וב-1988 הקים את "אבגר", משרד עצמאי לייעוץ וניהול כלכלי.
לאורך השנים, שימש רבינוביץ כדירקטור במגוון רחב של חברות וארגונים ובכלל זה: בנק הפועלים, פקר פלדה, עם-עובד, אמפל, אל-על, כי"ל, לאומי ושות' ועוד. כמו כן, היה חבר וסגן יו"ר מליאת רשות ניירות ערך.
בנוסף, רבינוביץ נטל חלק בהנהלות גופים ציבוריים ובכלל זה: האוניברסיטה העברית, המכללה האקדמית ת"א-יפו והאגודה לחקר תפוצות ישראל. היה יו"ר העמותות ילדי השלום ומקרא לישראל. כחלק מפעילותו בעמותת קרן מייסדים יזם הקמת אתר אינטרנט היסטורי על תנועת העבודה בישראל.
אלדו מורו

ביוגרפיה

אלדו מורו נולד ב-23 בספטמבר 1916 במאלייה, במחוז פוליה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בארי ב-1940, שימש שם כמרצה למשפטים ופרסם מספר ספרי משפט. בנוסף שימש מורו כנשיא הפדרציה של האוניברסיטאות האיטלקיות הקתוליות.
לאחר מלחמת העולם השנייה נבחר למועצה המחוקקת והשתתף בניסוח חוקת איטליה שלאחר המלחמה.
בשנת 1959 היה למנהיג המפלגה הדמוקרטית-נוצרית באיטליה, ובשנים 1963–1968 כיהן מטעמה כראש ממשלת איטליה. בשנים 1970–1972 שירת כשר החוץ. בשנת 1974 נתמנה בשנית לראש הממשלה. בתנאי אי-היציבות הפוליטית ששררה אז באיטליה החזיקה ממשלתו מעמד רק עד לשנת 1976.
פעילותו העיקרית של אלדו מורו בתקופה שקדמה לחטיפה הייתה הניסיון לחבור למפלגה הקומוניסטית, ולהכניסה לבית הנבחרים האיטלקי – מהלך שאיים על הסדר הישן. ביקורו בארצות הברית הופסק בבהילות, על רקע תגובתה החריפה של ארצות הברית כנגדו ואיומיה כלפיו.
ב-16 במרץ 1978 ארבה קבוצה של חברי תנועת המחתרת השמאלית הקיצונית "הבריגדות האדומות" למכוניתו, רצחה את נהגו וכן חמישה שוטרים, חטפה את אלדו מורו, החזיקה אותו בדירת מגורים באחד מפרווריה של רומא והכריזה שהיא מעמידה אותו למשפט.
הבריגדות האדומות התנו את שחרורו של אלדו מורו בשחרור 13 מחבריהם שעמדו לדין באותה עת. נשיא איטליה סירב לנהל משא ומתן עם החוטפים וב-9 במאי 1978, לאחר חמישים וארבעה ימי חטיפה, נתגלתה גופתו של אלדו מורו ללא רוח חיים בתא המטען של מכונית בלב רומא. אלדו מורו שלח ממקום שביו מכתבים לא מעטים. כאשר הבין שהשלטון זנח אותו למעשה ושגורלו נגזר, כתב שהוא מבקש מהפוליטיקאים שזנחו אותו שלא יבואו להלווייתו.
רצח פוליטי זה היה אחד משיאי הטרור העירוני שהשתולל באירופה בשנות השבעים, שהתחולל על ידי ארגוני טרור כמו "הבריגדות האדומות" וכמו קבוצת באדר מינהוף.
בשנת 2003 יצא לאקרנים הסרט האיטלקי "בוקר טוב, לילה" (Buongiorno, Notte), שכתב וביים מרקו בלוקיו, בהתבסס על אירועי חטיפתו של אלדו מורו. הסרט מתאר את ימיו האחרונים של אלדו מורו, בדירת חוטפיו ברומא, עד לרגע ביצוע גזר הדין. באותה שנה יצא לאקרנים סרט נוסף ("כיכר חמשת הירחים", Piazza delle cinque lune, בבימוי רנצו מרטינלי, עם דונלד סאתרלנד) המעלה סברה כי חטיפתו ורציחתו של מורו נעשו בידיעת ואף בעזרתם של הארגונים החשאיים האיטלקיים, ואולי בסיוע גופי מודיעין מערביים (דרך ארגון נוסף – "Propaganda Due") כחלק מהמלחמה בקומוניזם המתפשט במערב.
בראיון לסרט תיעודי שצולם ב-2006 אמר איש משרד החוץ האמריקני לשעבר סטיב פיזניק (Steve Pieczenik) שחטיפתו ורציחתו של מורו בוצעו בהנחיה אמריקנית תוך שימוש בבריגדות האדומות כבמכשיר. פיזניק אמר כי "נאלצנו להקריב את מורו כדי להציל את היציבות באיטליה". החטיפה בוצעה לדבריו כדי לסכל את המהלך שיזם מורו, להתקרבות בין המפלגה הנוצרית-דמוקרטית למפלגה הקומוניסטית, וההחלטה לרצוח את מורו התקבלה לאחר שבשבוע הרביעי לשביו החל לחשוף סודות ביטחוניים.
בשנת 2008 העלה פרנצ‘סקו קוסיגה, ראש ממשלת איטליה ונשיאהּ לשעבר, טענה בדבר קיום "הסכם מורו", הסכם סודי, שלטענתו היה קיים בתקופת שלטונו של אלדו מורו בין השלטונות האיטלקיים לבין אש"ף, שלפיו לארגון אש"ף יינתן חופש פעולה על אדמת איטליה כל זמן שהארגון ימנע מלפגוע במטרות איטלקיות.
מירוסלאבייץ

היסטוריה


ההתיישבות הידועה המוקדמת במירוסלאבייץ, היא התיישבות סלאבית בשלהי המאה ה-13, תחת שלטון שליטי ברנדנבורג. שמה של העיר מתקופה זו נזכר כ'נובה פרידלנד' או: פרידלנד החדשה. המתיישבים הראשונים היו ברובם תושבי מקלנבורג, דוברי גרמנית, והעיר התפתחה כצומת מסחר מרכזית על הציר ברלין - קלינינגרד. בהמשך הייתה מרקיש-פרידלנד לעיר נחלה פרטית של משפחת ברנדנבורג, ונהנתה מעצמאות מדינית מוחלטת.
למרות השינויים הפוליטיים באזור שמרה פרידלנד, כשמה באותן שנים, על אופייה האתני הגרמני. אך מאז סוף המאה ה-16, גדל בהתמדה אחוז התושבים היהודים בה. במאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 היוו היהודים מעל 50% מאוכלוסיית העיר, והקהילה היהודית המקומית הייתה לקהילה היהודית הגדולה יותר בפומרניה המערבית.
ענף הייצוא המרכזי של 'מרקיש-פרידלנד' היה ייצור וסחר נוצות אווז לכתיבה, והוא נשלט בידי היהודים המקומיים. במהלך המאה ה-19 פקד תהליך הגירה מתמשך את יהודי העיר, ורבים מהם התיישבו בברלין. כתוצאה מתהליך זה, קרסה חשיבותה הכלכלית של העיר ולאחר מותו של היורש האחרון לבית ברנדנבורג ב-1836, איבדה מרקיש-פרידלנד את מעמדה כעיר פרטית, ונכנסה תחת שלטון פרוסיה.
עם ההתאוששות הכלכלית והפיתוח המהיר של גרמניה לקראת סוף המאה ה-19, הוקמה בפרידלנד תחנת רכבת ונבנתה מסילת הברזל שקישרה אותה עם העיר קאליש. בשנת 1902 הוקם בנין בית המשפט העירוני, ובשנת 1918 כבר הוארה העיר באמצעות חשמל. חוזה ורסאי לא החזיר את העיר לשליטה פולנית, מאחר שבשנת 1912 היוותה האוכלוסייה הפולנית במחוז וולץ' כולו רק 0.6% מכלל האוכלוסייה.
עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 ושואת יהודי אירופה שבעקבותיה, הביאו את הקץ על ההתיישבות היהודית בעיר. במהלך מלחמת העולם השנייה היה האזור למוקד לחימה קשה במטרה לשבור את אחיזת הצבא הגרמני בפומרניה המערבית, מה שגרם לנזקים חמורים לבנינים במרכז ההיסטורי של העיר.
בראשית פברואר 1945 נכבשה העיר בידי כוחות צבא פולניים בחסות סובייטית, המנהל האזרחי שהוקם בעקבות כך יישב את העיר באוכלוסייה פולנית במקום התושבים המקוריים שנעקרו ממקומם. מאז הוחלף שם העיר לשמה הנוכחי הפולני מירוסלאבייץ.
מוקצה

טעם התקנה

הרמב"ם מסביר שהתקנה מהווה המשך למה שתיקנו כבר הנביאים: "שלא יהיה הילוכך בשבת כהילוכך בחול, ולא שיחת השבת כשיחת החול" (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ג, עמוד א'), על אחת כמה "שלא יהיה טלטול בשבת כטלטול בחול". כלומר, ייעוד השבת הוא להבדיל משגרת החולין, וטלטול חפצים מיותרים עלול להוביל למעשים שייצרו אווירת חולין הפוגמת במנוחת השבת . טעם נוסף שכותב הרמב"ם, הנוגע רק לאיסור טלטול כלי שמלאכתו לאיסור, הוא חשש שמא מתוך התעסקות בחפץ יבואו לכדי שימוש לשם מלאכה אסורה מדאורייתא.
הרמב"ם מוסיף כי גם לו נניח שטלטול החפצים לא יתדרדר לכדי מעשים מזיקים המפרים את אווירת השבת, עדיין יש מקום לאסור טלטול זה מכיוון שישנם אנשים שאינם עוסקים במלאכה בחול בכלל, ואצלם ההימנעות מל"ט מלאכות בלבד לא תספיק כדי ליצור את ההבדל בין אווירת השבת לאווירת החול. לכן אסרו חכמים את הטלטול, כדי שאצל כל קבוצה וקבוצה יהיה דבר המבדיל את השבת מימי החול.
הראב"ד חולק על הסבר זה של הרמב"ם, וסבור שתקנת ה'מוקצה' נועדה למנוע מאנשים להיכשל באיסור הוצאה מרשות לרשות.
טעם נוסף, הנוגע לטלטול מוקצה מחמת גופו, הוא הרחבתה של מצוות הכנה. התורה מצווה "וְהָיָה בַּיּוֹם הַשִּׁשִּׁי וְהֵכִינוּ אֵת אֲשֶׁר יָבִיאוּ", ומכאן למדו חכמים שצריך להכין את צורכי השבת בחול כדי לכבד את השבת. קיים איסור על אכילת מאכל שלא הוכן לפני כניסת שבת ויום טוב (יש אומרים שהאיסור הוא מהתורה). כהרחבה למצווה זו, אסרו חכמים לטלטל בשבת כל דבר שלא הוכן וזומן לשימוש ביתי מבעוד מועד, לפני כניסת השבת.

ייחוד כלי

נחלקו הפוסקים במי שרוצה לייחד חפץ מוקצה לשימוש קבוע שלא נועד לו מלכתחילה -  כיצד יש ליחדו. אם הוא רוצה לייחד לתמיד את המוקצה לשימוש זה, הוא מותר בשימוש לדעת כל הפוסקים.
אם רוצה לייחד את המוקצה לשבת אחת: יש שאסרו בשימוש, ויש שהתירו אם הוא שימוש רגיל במוקצה (כגון אבן לפצח אגוזים). דעה שלישית מתנה את זה בכך שייעשה בחפץ עוד מערב שבת מעשה שנועד לייחד את החפץ לשימושו החדש.
יובל (דמות מקראית)

יוּבָל הוא דמות מקראית, המוזכר בספר בראשית, פרק ד', פסוקים כ'-כ"א כבנם השני של למך בן מתושאל ועדה אשתו. יובל מתואר כשם בתור "אֲבִי כָּל תֹּפֵשׂ כִּנּוֹר וְעוּגָב", כלומר אביהם של המנגנים וממציא אומנות הנגינה.
מבחינה משפחתית, יובל הוא אח ליבל גם מאב וגם מאם. מאשת אביו השנייה, צלה, הוא אחיהם של תובל קין ושל נעמה. שלושת האחים מייצגים את אבות הטיפוס של המלאכות האנושיות - תובל קין הוא ממציא חרשות המתכת, יבל פיתח את רעיית הצאן ויובל יצר מוזיקה.
ייחוס המצאת פעילות אנושית לדמות מייסדת נפוץ במיתולוגיות רבות אם כי בדרך כלל הדמות המייסדת תהיה על־אנושית ויצורף גם סיפור המתאר את אופי ההמצאה, אך אצל פרומתאוס שנתן לבני האדם את האש לפי המיתולוגיה היוונית. בספרות הכנענית, כפי שזו משתקפת בכתבי אוגרית, מוזכר אל שהמציא אף הוא את אומנות הנגינה.
על פי המדרש, גם נעמה, אחותו של יובל עסקה בנגינה. בימי הביניים וברנסאנס היו פרשנים נוצריים שהציגו את פיתגורס ויובל כאבות המוזיקה. בפירוש אברבנאל לבראשית ד' כא' הוא מביא מסורת זו בשם ספר יוסיפון על פיה הזרז להתפתחות היצירה המוזיקלית אצל יובל היה הריתמוס שהפיק אחיו, תובל קין, במהלך עבודת המתכת.
מקור שמו של יובל לא ברור. ייתכן ששמו הוא למעשה שיקוף של שם אחיו יבל, רועה הצאן שמכונה כך על שם היובֵל - הזכר המוביל את העדר. קיימים מספר אחים בגנאלוגיה המקראית בעלי שמות קרובים. היו שפירשו את שמו של יובל עצמו מלשון היובֵל, כאשר לפי פירוש זה משמעותו היא שופר.
ייתכן גם כי מקור השם בכינוי בתנ"ך לפלג מים או ואדי, כפי שכתוב בספר ירמיה, פרק י"ז, פסוק ח': "וְהָיָה כְּעֵץ שָׁתוּל עַל מַיִם וְעַל יוּבַל יְשַׁלַּח שׇׁרָשָׁיו".
שי יניב

קורות חייו

יניב למד משפטים באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמאית. במהלך לימודיו היה עורך כתב העת עיוני משפט. שירת בתחילה בפרקליטות הצבאית. בגיל 28 היה יניב לשופט הצעיר ביותר בתולדות מדינת ישראל. הוא כיהן בכל מחוזות השיפוט, עד שמצא את מקומו כשופט בית הדין הצבאי לערעורים. בהמשך ובמקביל לשירותו הצבאי, יניב החל בכתיבת עבודת דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בהנחייתה של פרופ' נילי כהן, אך לא השלים אותה, עקב קידומו לדרגת אלוף ומינויו לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים ולמפקד יחידת בתי הדין הצבאיים, במקומו של האלוף פרופ' ישי בר, ב-14 באוגוסט 2007. באוגוסט 2012 החל יניב את כהונתו השנייה כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, תפקיד בו ניתן לכהן עד שתי קדנציות בנות 5 שנים כל אחת, על-פי חוק השיפוט הצבאי.
ביוני 2016 נבחר לשופט בבית המשפט המחוזי תל אביב.
יניב נשוי ואב לשלושה.
ג'ון נייבר

ביוגרפיה

נייבר נולד באוונסטון, אילינוי. בגיל 9 כשביקר עם משפחתו באולימפיה בטיול ליוון הצהיר שבבוא היום יהיה אלוף אולימפי. נייבר החל להתאמן בשחייה תחרותית רק בגיל 13. הוא התנשא לגובה של 1.98 מטר. למד באוניברסיטת דרום קליפורניה ובמהלך לימודיו השתתף בתחרויות שחייה ב-NCAA.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד (לשעבר יוגוסלביה). בשנת 1973 זכה נייבר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.91 דקות, אחרי האלוף האולימפי, אלוף העולם בשחייה ובעל השיא העולמי רולנד מאתס ממזרח גרמניה, שקבע שיא עולם חדש של 2:01.87 דקות וזולטן וראסטו מהונגריה (2:05.89 דקות).
באליפות המכללות של ארצות הברית בשחייה זכה נייבר בשנים 1974 ו-1975 בתארים במשחים ל-500 יארד חופשי ובשני משחי הגב וכן גם בשנים 1976 ו-1977, בסך הכל 10 תוארי NCAA אישיים. בנוסף, היו לו עוד חמישה תארים בשליחים. הוא החזיק בשיא המכללות של 10 תארים אישיים עד שנת 1987 שבה פאבלו מוראלס זכה ב-11 תארים אישיים. הוא מחזיק עד עצם היום זה ב-15 תוארי מכללות.

המשחקים האולימפיים במונטריאול

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה נייבר ב-5 מדליות, מהן 4 זהב שתיים אישיות ושתיים במסגרת משחה השליחים ומדליית כסף. בכל ארבעת המישחים בהם ניצח הוא שיפר את השיא העולמי. במשחה ל-100 מטר גב הוא קבע שיא עולם חדש של 55.49 שניות, תוך שהוא מקדים את חברו לנבחרת פיטר רוקה ואת השיאן העולמי הקודם המזרח גרמני רולנד מאתס. כבר בשלב חצי הגמר הוא שיפר את השיא העולמי כששחה תוצאה של 56.19 שניות. במשחה ל-200 מטר גב האמריקאים זכו בניצחון משולש כשנייבר המנצח יורד לראשונה בהיסטוריה מתחת ל-2 דקות וקובע זמן מדהים של 1:59.19 דקות. שני שיאי עולם אלו שרדו 7 שנים עד שריק קארי אף הוא מארצות הברית שבר אותם. במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי נייבר וחבריו קבעו שיא עולם חדש בתוצאה של 7:23.22 דקות לפני ברית המועצות ובריטניה ובמשחה ל-4x100 מטר מעורב יחד עם חבריו הם שברו את השיא העולמי וקבעו תוצאה של 3:42.22 דקות לפני נבחרת קנדה ומערב גרמניה. הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.50 דקות, אחרי בן ארצו ברוס פורניס (1:50.29 דקות).
אסף פרידמן

ביוגרפיה

פרידמן נולד בהוד השרון, בוגר באוניברסיטת בר-אילן, בעל תואר ראשון בפוליטיקה. החל משנת 2003 עובד כצלם עיתונות ודוקומנטרי. בין השנים 2013-2010 צילם עבור מעריב ומאז 2014 מצלם עיתונות עבור רשת ידיעות תקשורת.
כצלם חדשות מצלם פרידמן פרויקטים דוקומנטריים המתעדים את החיים בישראל מנקודת מבטם של עובדים זרים וקשישים. הוא עוסק בתיעוד מציאות החיים הישראלית על מגוון רבדיה, לאורך תקופות ממושכות ובסביבת חייהם הטבעית.
ב-18 ביוני 2016 התפרסמה בווינט כתבתו של פרידמן אשר צולמה בבתי כלא ותיעדה את יחסי הגומלין ודרכי התמודדותן של סוהרות עם אסירים במהלך עבודתן.
אליס (סרט)

תקציר העלילה

הסרט מתמקד באליס טייט (מיה פארו), אם לשני ילדים הנשואה זה 16 שנה לאיש עסקים עשיר (ויליאם הרט). היא מנהלת חיי נוחות ריקניים, בחברה הגבוהה של ניו יורק. חייה של אליס מתהפכים עם התאהבותה בנגן הסקסופון (ג'ו מנטנה), אותו פגשה בזמן שאספה את ילדיה מבית-הספר. בעזרת תרופות הפלא של ד"ר יאנג (קיי לוק), מרפא בעשבים מצ'יינהטאון, אליס נפתחת לעולמות רגשותיה הכמוסים ביותר. היא יוצאת למסע מופלא אל עבר ה"אני" שלה. עשבי המרפא שד"ר יאנג נותן לה, מסייעים לה להעלים את עצמה, לראות רוחות רפאים מן העבר ולשבור מחסומים רגשיים, רק שהפעם אליס אינה בארץ הפלאות, אלא במנהטן.
שחקנים נוספים: ג'ודי דייוויס, בליית' דאנר, סיביל שפרד, אלק בולדווין, ג'ולי קאוונר ואל מקפירסון. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט מקורי.
מועצה אזורית באר טוביה

היסטוריה

באר טוביה וכפר ורבורג היו היישובים העבריים הראשונים באזור והם התקיימו שם בין כפרים ערביים רבים. לאחר מלחמת העצמאות ועזיבת ערביי האזור נותר המקום שומם והוקמו בו בשנת 1949 תשעה מושבי עולים. המושבות ומושבי העולים החדשים ביחד עם מושב בצרון והקיבוצים חצור אשדוד וקדמה היו בסוף 1949 למועצה אזורית זמנית ובשנת 1950 למועצה אזורית קבועה.
יוסף שפינדל

יוסף שְׁפִּינְדֶל (מנור) (19 במרץ 1911–1994) חובב זמר ישראלי, יליד פולין, חלוץ מקליטי הזמר העברי בארץ ישראל המנדטורית. לא החשיב עצמו זמר, למרות שהיה לו קול בריטוני ערב. כדברי אליהו הכהן, שפינדל "תרם רבות לקידום הפצתה של זמרת הארץ בעולם". עורך דין במקצועו. 
שפינדל נולד כבן למשפחה יהודית ידועה בעיר קאלוש שבגליציה המזרחית בשנת 1911.
אביו, ד"ר דוד שפינדל, היה עורך דין ואחד מחשובי העסקנים הציונים בגליציה.
לפי מגילת היוחסין של המשפחה בניה התייחסו לרבנים מפורסמים כמו ישעיה הלוי הורוביץ ה"של"ה הקדוש" ואריה ליב הלר, בעל "קצות החושן".
המשפחה  עלתה לארץ ישראל כשיוסף היה בן 15. בהמשך יוסף נסע ללימודי משפטים בלונדון שם היה למזכיר אגודת הסטודנטים הארץ-ישראליים בלונדון.
בחזרתו לארץ לא פתח בקריירה של זמר, אלא עסק בעריכת דין בלבד עד ערוב ימיו, עד שנת 1991.
נפטר אחרי מחלה ממושכת בגיל 83.
שפינדל היה נשוי משנת 1944 לתמר. בתו, יעל אונגר, היא גם כן עורכת דין, כמו כן עיתונאית ואשת עסקים.
בשנים 1934-1935 לרגל יוזמה של תנועת הבונים באנגליה להקליט סדרה של שירים עבריים מארץ ישראל   
באותה תקופה כמעט ולא היו בנמצא הקלטות כאלה  ויוזמי המבצע פנו לשפינדל בתור מזכיר הסטודנטים היהודים מארץ ישראל לבחור מועמדים בקרב חבריו הלומדים בלונדון שיוכלו להשתתף בהקלטות. מפני שבחברת הסטודנטים דווקא שפינדל הצטיין בקולו ובאהבתו לזמרה העברית לבסוף הוא זה ביצע את ההקלטות בחברת His Masters Voice.
בסך הכל הוקלטו אחד עשר שירים על חמשה תקליטים, כשהמלווה בפסנתר היה פרסי קאהן. 
דרך תקליטים אלה השירים - ביניהם מבית היוצר של מלחינים כמו יהודה שרת או מרדכי זעירא, הגיעו לבתי רבים בקהילות התפוצות ובישוב העברי בארץ ישראל וזכו לפרסום רב. 
בשנת 1934 הקליט שפינדל  את: "הוי, ערש מולדת", למילים של: אהרן ליבושיצקי, לחן: אדווין ארינסון,
בשנת 2008, ביוזמת חוקר הזמר העברי אליהו הכהן, הוצא תקליט בשם "למה עזבתיני" עם שחזור דיגיטלי של ההקלטות שלו משנות ה-1930.
אליעז סגל

ביוגרפיה

אליעז סגל נולד וגדל בראשון לציון. הוא בוגר החוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה ובעל תואר דוקטור בפסיכולוגיה קוגניטיבית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. לימד סטטיסטיקה ופסיכולוגיה בישראל ובארצות הברית. פרסם בכתבי-עת מקצועיים בנושאים: יצירתיות בפתרון בעיות ופילוסופיה של הפסיכולוגיה. 
בגיל 39 עבר טלטלה בחייו לאחר שאובחן כחולה במחלת פרקינסון, והחל לכתוב שירה. מאז פרסם שני ספרים ושיריו מופיעים תדיר בכתבי-עת ספרותיים מודפסים ומקוונים. עניינו בפילוסופיה, לוגיקה ומדע בא לידי ביטוי ברבים משיריו אם כנושא או באופן מטאפורי.
מרכז החתירה האולימפי שיניאס

מרכז החתירה האולימפי שיניאס הוא מתקן שנבנה על מנת לארח את תחרויות החתירה והקאנו/קיאק באולימפיאדת אתונה שנערכה ביוון בשנת 2004.
המתקן, הממוקם בסמוך לעיירה מרתון, היה הצפוני ביותר מבין מתקני האולימפיאדה.
שטחו של האתר כ-1.24 קמ"ר ובו מושבים ל-14,000 צופים.
התחרויות הראשונות שנערכו במתקן היו באוגוסט 2003, עת נערכו בו אליפות העולם בחתירה לצעירים, וזאת אף שהמתקן הושלם ב-31 בינואר 2004. במהלך התחרויות, בשל הרוחות העזות, נאלצו מארגני התחרויות לקצר את המסלול.
כמו כן, הקמת המבנה לוותה במחאה ציבורית על ההרס הסביבתי שנגרם.
Ys

הפקה

האלבום כולל עיבודים תזמורתיים של ואן דייק פארקס בארבע מתוך חמש הרצועות. פארקס גם תרם בניגון אקורדיון. שירתה של ניוסום ונגינתה בנבל הוקלטו על ידי סטיב אלביני, והתזמורת הוקלטה על ידי טים בויל. ניוסום ופארקס הפיקו את האלבום, ואת המיקס עשה ג'ים אורורק. תהליך ההקלטה היה לגמרי אנלוגי, על שני מכשירי הקלטה של 24-רצועות. המאסטר נוצר מהמיקס טייפ ב-Abbey Road Studios.
לי סקלאר ניגן בגיטרה בס, ונגן הג'אז גרנט גייסמן בגיטרה חשמלית. דון הפינגטון תרם כלי הקשה, מאט קרטסוניס ניגן במנדולינה ובבנג'ו. ביל קלהאן סיפק קולות רקע בשיר "Only Skin", ובשיר "Emily" שרה קולות אחותה של ניוסם, אמילי, שעל שמה השיר.
האלבום, ובמיוחד האורך של שירים והעיבודים התזמורתיים, היו חלקית בהשראת האלבום של רוי הרפר משנת 1971, Stormcock. בחודש ספטמבר 2007, הרפר ליווה את ניוסם בהופעתה ברויאל אלברט הול, וניגן את Stormcock בשלמותו. ניוסם גם התרשמה מהאלבום של ואן דייק פארקס משנת 1968, Song Cycle, וביקשה ממנו לשתף פעולה באלבום Ys.
בסיבוב ההופעות שלה בסתיו 2007, ניוסם ביצעה את האלבום במלואו, מלווה על ידי 29 נגני תזמורת.

הכרה

עד סוף 2006 Ys הופיע בלמעלה מ-50 רשימות סוף-שנה, כאשר הוא מדורג בעשרת העליונים ב-35 מהם, ובכלל זה במקום #1 בדירוג של 25 האלבומים הטובים ביותר של 2006 של Tiny Mix Tapes, וכן ברשימת CHARTbeat של 100 האלבומים של 2006,  דירוג #3 ברשימת 50 הטובים של פיצ'פורק, ודירוג #7 ברשימת טיים מגזין של עשרת האלבומים הטובים ביותר של 2006. למרות ביקורת שלילית על האלבום מצד רולינג סטון, במהדורה הגרמנית של המגזין דירגו את Ys בתור האלבום השני הגדול ביותר של השנה. על פי Acclaimedmusic.net האלבום הוא השלישי הטוב ביותר של 2006, ה-27 הטוב ביותר של העשור, וה-271 הגדול ביותר של כל הזמנים. האלבום נכלל גם בספר 1001 Albums You Must Hear Before You Die.
בשנת 2009, האלבום התחיל להופיע ברשימות "אלבומי העשור". Pitchfork מנה את Ysבמקום 83 בין אלבומי שנות ה-2000. כשהוא מכנה את ניוסם "יחידה במינה", Ys הוא אחד משני אלבומים של ניוסם ב-100 הטובים ביותר, כשהשני הוא The Milk-Eyed Mender . מגזין המוזיקה הבריטי Uncut הציב את האלבום במספר 21 מתוך 150 האלבומים "הגדולים ביותר של העשור". הטיימס דירג את האלבום כמספר 26 ברשימת 100 האלבומים של העשור, בעוד הגרדיאן כלל אותו ב"1000 אלבומים לשמוע לפני שאתה מת". המגזין הבריטי Clash מנה את Ys בתור האלבום מספר 13 מתוך "50 האלבומים הגדולים של חיינו". המגזין הגרמני Musikexpress שם את Ys במקום ה-92 מתוך רשימת האלבומים הגדולים ביותר של ארבעת העשורים האחרונים (1969-2009).