google/wiki40b huggingface dataset:
ברנרד היל

ביוגרפיה

היל נולד באזור בקלאקלי צפון מנצ'סטר שבצפון מערב אנגליה, למד ב"מכללת קסאווריאן" ולאחר מכן בבית ספר הפולטכני שבמנצ'סטר, היל סיים את לימודיו בהצלחה בשנת 1970 עם תעודה בתיאטרון.
היל החל את דרכו בתחום התיאטרון כשגילם את דמותו של ג'ון לנון ואת מקבת' בהצגות בהם השתתף, בנוסף שיחק היל במחזה "מראה מעל הגשר".
היל הופיע בתפקיד ראשי בשנת 1982 בסדרת הטלוויזיה "Boys from the Blackstuff", שם גילם דמות בדיונית בשם יוסר היוז שיוצא מדעתו בשל היותו מובטל. הופעתו בסדרה זיכתה אותו במועמדות לפרס באפט"א. 
באותה שנה שיחק היל גם בתפקיד קטן בדרמה הביוגרפית "גנדי".
את הופעתו הראשונה בהוליווד עשה היל בשנת 1996 במותחן הפעולה "הרוח והחושך". בשנה שלאחר מכן עשה תפקיד משנה בדרמה הביוגרפית של ג'יימס קמרון "טיטניק". בסרט גילם היל את דמותו של קפטן אדוארד סמית', רב החובל של האונייה "טיטניק" בעת טביעתה הטראגית בשנת 1912.
בשנת 2002 הופיע היל בסרט השני בטרילוגיית "שר הטבעות", "שר הטבעות: שני הצריחים".
בסרט זוכה שני פרסי האוסקר של פיטר ג'קסון גילם היל את דמותו הספרותית של המלך תיאודן, המלך ה-17 במספר ברשימת מלכי רוהאן. ב-2003 גילם היל בשנית את דמותו של תיאודן בסרט השלישי בטרילוגיית שר הטבעות, "שר הטבעות: שיבת המלך".
היל שיחק גם בסרט ההרפתקאות "מלך העקרבים". בסרט הופיע היל בתור פילוס, פרופסור הנלחם לצידו של מתאוס (דויין ג'ונסון). ב-2003 הופיע היל במותחן האימה הפסיכולוגי "גותיקה". ב-2005 השתתף היל בסדרה "A Very Social Secretary" וב-2008 השתתף בתפקיד קטן במותחן ההיסטורי של בריאן סינגר "מבצע ואלקירי".
היל נשוי ואב לבן אחד.
מחלקת ביטחון המדינה (ליטא)

היסטוריה

מחלקת ביטחון המדינה הוקמה ביוזמת ממשלת ליטא במרץ 1990, שבועיים לאחר הקמת הרפובליקה הליטאית.
בשנת 1991 הגוף אורגן מחדש בשם שירות הביטחון הלאומי, שאורגן מחדש שוב בשנת 1992 כשירות הביטחון הליטאי.
בשנת 1994 השירות אורגן מחדש והחל להיקרא מחלקת ביטחון המדינה בעוד הפרלמנט הליטאי מאשרר את חוק מחלקת ביטחון המדינה שהגדיר את תחומי סמכויותיה של המחלקה, שכללו לא רק איסוף מודיעין בלבד אלא גם חקירת פשעים חמורים, אבטחת האינטרסים הכלכליים של המדינה, אבטחת אישים בכירים ומתקני ממשל אסטרטגיים, הגנה על התקשורת הממשלתית, חקירת פשעים הנוגעים לשחיתות בממשלה ועוד. 
בינואר 2010 הוחלט כי על מחלקת ביטחון המדינה יוטלו תפקידי איסוף מודיעין בלבד, ללא מעורבות בתחומים אחרים. משמעות הדבר הייתה קיצוץ בסמכויות הארגון והפיכתו מגוף אכיפת חוק לגוף מודיעיני בלבד ותפקידי מניעת ריגול וחתרנות, ללא סמכויות חקירה. המחלקה החלה לפעול במסגרת הסמכויות החדשות בהתאם לחוק שהתקבל בשנת 2012 והפך את מחלקת ביטחון המדינה לגוף א-פוליטי מודיעיני.
קינטוסקופ

קינטוסקופ (Kinetoscope) הוא מכשיר שהומצא בארצות הברית בשנת 1893, על ידי הממציא תומאס אדיסון ועוזרו ויליאם קנדי דיקסון. באמצעות מכשיר זה ניתן היה לצפות בסרטים בצפייה יחידנית על ידי השחלת מטבע. יחד עם הקינטוסקופ, המציאו אדיסון ודיקסון את המצלמה הקולנועית הראשונה - הקינטוגרף.
הקינטוסקופ של אדיסון קדם בשנתיים להמצאת הקולנוע על ידי האחים לומייר בשנת 1895.
לוח שנה (כלי)

לוח קיר

לוח קיר הוא לוח שנה עשוי דפי נייר, שתלוי על הקיר. הגרסה הנפוצה של לוח זה מציגה בדף אחד חודש אחד, וכן מקובלים, אף נפוצים פחות, לוח קיר המציג שבוע בכל דף או יום אחד בלבד בכל דף. בנוסף למימוש המטרה הפונקציונלית של לוח שנה, משמש לוח זה (בעיקר בגרסתו החודשית) כאלמנט קישוטי, שבו מופיעים צילומי נוף, ציורים, תצלומי דוגמניות וכדומה. לעיתים ניתנים לוחות קיר על ידי יצרנים ונותני שירות כאמצעי פרסום, ובמקרה זה כולל הלוח רכיב המציין את דבר המפרסם.

יומן

יומן הוא לוח שנה שצורתו כצורת ספר או מחברת. כל זוג עמודים סמוכים משמש, בדרך כלל, להצגתו של שבוע אחד, אם כי קיימים גם יומניים יומִיים וחודשִיים. השימוש ביומן היה מקובל מאוד כאמצעי לרישום פגישות, לשימוש אישי ולשימוש משרדי. עם התפתחות המחשוב השימוש בו הולך ומצטמצם, עקב המעבר לתחליפים אלקטרוניים.

לוח עד

לוח שנה שאינו מציין את ימות השבוע, ומתאר לוח שנה לפי שיטה אחת בלבד (למשל, רק לוח עברי או רק לוח גרגוריאני). הלוח מיועד לרישום תאריכים חשובים, כך שיישמרו לשנה הבאה.
רביעיית אמדאוס

רביעיית אמדאוס (אנגלית: Amadeus Quartet) הייתה רביעיית מיתרים בעלת שם עולמי, שהוקמה בשנת 1947.

ייסוד

מוצאם היהודי של הכנרים נורברט בריינין וזיגמונד ניסל והויולן פטר שידלוף אילץ אותם לצאת בבהילות מווינה אחרי האנשלוס שהביא היטלר על אוסטריה בשנת 1938. בריינין ושידלוף נפגשו במחנה מעצר בריטי; ביש מזלם של הרבה פליטים יהודים גרם, שהבריטים כלאו אותם כ"זרים ממדינה אויבת" בבואם לבקש מקלט בממלכה המאוחדת.
בריינין שוחרר לאחר חודשים ספורים, אך שידלוף נשאר במחנה, שם פגש את ניסל. לבסוף שוחררו גם שידלוף וניסל ושלושתם התקבצו ללמוד אצל המורה לכינור מקס רוסטאל, שלימד אותם ללא תשלום. באמצעות רוסטאל פגשו את הצ'לן מרטין לובט. ובשנת 1947 הקימו יחד את רביעיית בריינין, ששמה שונה לרביעיית אמדאוס בשנת 1948.

פעילות

הקבוצה הופיעה לראשונה כרביעיית אמדאוס בלונדון, ב-10 בינואר 1948. הרביעייה הרבתה בסיורי קונצרטים ברחבי אירופה, קנדה, ארצות הברית, יפן ודרום אמריקה. רביעיית אמדאוס, שצוינה לשבח על סגנונה החלק והמתוחכם, נגינתה האחידה והמתואמת כהרכב והרגישות המאפיינת את פרשנותה המוזיקלית, הקליטה כ-200 תקליטים, ביניהם מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן, ברהמס ומוצרט. ההרכב שם אומנם דגש על הרפרטואר הקלאסי והרומנטי המקובל, אך ביצע גם יצירות משל מלחינים בני המאה ה-20 כמו בלה ברטוק ובנג'מין בריטן (שכתב את הרביעייה השלישית שלו במיוחד בשבילם). הרביעייה התפרקה ב-1987 לאחר מותו של הכנר פטר שידלוף, שיתר חברי הרביעייה סברו שאין לו תחליף.
יוסי וירז'נסקי

ביוגרפיה

וירז'נסקי השתתף במיני סדרה "משה", שיצאה בשנת 1974. שיחק בסרט "בחינת בגרות" בשנת 1983. כמו כן שיחק בסרטים "הטוב הרע והלא נורא" ,"קוקו בן 19", "החורף האחרון" של ריקי ניסימוף, "קו 300" של אורי ברבש, "קשר האורניום" של מנחם גולן ו"המתופפת הקטנה" של ג'ורג' רוי היל. 
בטלוויזיה שיחק בסדרה כתב פלילי בשנת 2005. בנוסף השתתף בהצגה "ברבן" של יונתן שם אור.
יוסי הוא בן זוגה של המשוררת שמרית אור, ולהם בן ובת.
אבק כוכבים (ספר)

עולם הספר

תחילת הספר "אבק כוכבים" מתרחשת בעיירה אנגלית בדיונית בשם חומה (במקור: Wall) הממוקמת במרחק שעת נסיעה מלונדון. העיירה נקראת על שם חומת אבן עתיקה בגבולה המזרחי. בחומה פעור צוהר המוביל לממלכת הפיות. שומרים מוצבים ליד הצוהר לאורך כל השנה, מלבד יום אחד, חג האחד במאי בו מתקיים יריד באחו הצמוד.
ממלכת הפיות, אשר מתוארת בספרים נוספים של גיימן כגון "סאנדמן" ו"ספרי הכשף", מורכבת מ"אדמות אשר נהדפו בכוח מהמפה על ידי חוקרים והאמיצים אשר יצאו לשטח והוכיחו שהן לא שם", וככזו מרבה להכיל יצורים וחפצים מיתולוגיים. מרבית הסיפור מתרחש בסטורמהולד, ממלכה בממלכת הפיות, אשר קיבלה את שמה ממבצר שנבנה מהר הון.
תחילת הסיפור באפריל 1839, בדיוק לאחר שהנרי דרייפר צילם את הירח, ובזמן שצ'ארלס דיקנס כתב את "אוליבר טוויסט". רוב הסיפור מתרחש שבע-עשרה שנים מאוחר יותר, באוקטובר 1856.

עלילה

דאנסטן ת'ורן מגיע ליריד הקסום באחו שמעבר לחומה, שם הוא מחפש מתנה לאהובתו, דייזי. לבסוף הוא בוחר בפרח עשוי קריסטל, אך באופן לא צפוי מתאהב בשפחה הפייה של בעלת הדוכן. השניים נפגשים באזור מבודד באחו ושוכבים. דאנסטן מתחתן עם דייזי בחודש יוני, מאוחר יותר. מספר חודשים לאחר החתונה, מופיע על יד הצוהר בחומה סל ובו תינוק, יחד עם פתק שעליו כתוב "טריסטן ת'ורן", שהוא בבירור בנם של השפחה הפייה ודאנסטן ת'ורן.
טריסטן גדל עם אביו ואמו החורגת, ללא ידיעת מורשתו האמיתית. שבע-עשרה שנה מאוחר יותר, מבטיח טריסטן למושא אהבתו, ויקטוריה פורסטר, שיביא לה כוכב נופל בתמורה לנישואין. היא מסכימה, וטריסטן עובר את החומה אל ממלכת הפיות, בה הוא מגלה כי הכוכב היא ישות אנושית, שאינה מוכנה להתלוות אליו בחזרה לעיירה, וגם כי ישנם גורמים נוספים החומדים את הכוכב לעצמם. טריסטן והכוכב, איביין, יוצאים למסע ברחבי ממלכת הפיות, בעוד היא נושאת עמה את האבן שהפילה אותה מן השמיים. בניו של המלך המת, שלאחרון שבהם מובטח השלטון אם יוותר בחיים לאחר מות יתר אחיו, רודפים אחר האבן, בעוד הם אורבים זה לזה. מלכת הלילים אורבת לאיביין ולטריסטן בכל פיתול בדרכם בחזרה לכפר. דמויות רבות מסייעות להם בדרכם, ותוך כדי כך מתחיל טריסטן לפקפק באהבתו לוויקטוריה.
בסוף הספר, מגלה ויקטוריה לטריסטן שהתארסה לגבר אחר, והוא משחרר אותה מהבטחתה להינשא לו, ומתחתן עם איביין. מורשתו האמיתית, כמו גם זו של אימו שהיא בתו של לורד סטורמהולד, מתגלה. טריסטן עוזב את העיירה, אך אינו יורש מיד את סטורמהולד. ליידי אונה, טריסטן ואיביין זוכים כל אחד למלוך על הממלכה בזמן זה או אחר, ועד לימינו אלה.
סמבוסק

סמבוסק הוא מאפה פופולרי בעיראק ובמטבחים המזרח-תיכוניים. בדרך כלל, מאפה בצק זה ממולא בחומוס, בבשר או בגבינות, ומוגש בתחילת הארוחה כמתאבן.
מקור המילה "סמבוסק" בפרסית. בטורקיה ובאסיה התיכונה קוראים לכיסן "סַמְסָה", באתיופיה – "סמבוסה" ובהודו – "סַמוֹסָה" (Samosa).

גרסאות

לרוב מטגנים את הסמבוסק בשמן עמוק. קיימות גרסאות נטולות בשר לסמבוסק, בהן הוא ממולא בחומוס או בגבינות. בסמבוסק עם גבינה אופים את הסמבוסק בתנור.
קיים גם סמבוסק פיצה, שזה בצק פיצה עם שומשום בצורת משולש גדול, ממולא ברוטב פיצה, אורגנו וגבינה.

בתרבות

יהודי עיראק נוהגים לאכול סמבוסק ממולא חומוס בפורים. הוא מהווה מאפה בצק פופולרי בישראל, בדומה לבורקס.
על מאכל זה נכתב השיר הפארודי "תן לי סמבוסק" במסגרת תוכנית הטלוויזיה הקומית "שידורי המהפכה" של הקומיקאים אסי כהן וגורי אלפי.
נישואים מאורגנים

נישואים מאורגנים הם נישואים שבהם הכלה והחתן נבחרים על ידי אנשים אחרים מאשר בני הזוג עצמם - לרוב על ידי בני משפחה כגון ההורים. בתרבויות מסוימות נעשה שימוש בשדכן מקצועי על מנת למצוא את החתן/כלה עבור האדם שנכנס/ת לנישואים מאורגנים.
הנוהג של נישואים מאורגנים היה נפוץ לאורך ההיסטוריה בקרב משפחות אצילות, ובמיוחד בבתי מלוכה, כדרך לשלב את ההון של שתי המשפחות (או הממלכות) השונות אליהם השתייכו בני הזוג.
נישואים מאורגנים היו בעבר בולטים בתרבויות רבות. הנוהג נשאר נפוץ באזורים רבים, בעיקר בדרום אסיה, אם כי בחלקים רבים אחרים של העולם הנוהג הפך נדיר במיוחד במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20. נישואים מאורגנים היו נפוצים במיוחד בסין עד המאה ה-19. נישואים מאורגנים קיימים כיום עדיין בהודו (נכון לשנת 2019).
בתרבויות המסורתיות בהן הגירושים נדירים נישואים מאורגנים לעיתים רבות עובדים יפה, משום שבדרך כלל גם הבעל וגם האישה עושים מאמץ שהנישואים יהיו הצלחה במקום להיפרד בעקבות סכסוכים קלים.
לארס אולריך

ביוגרפיה

אולריך נולד בדנמרק. רוב ימי ילדותו הוקדשו לתחביב האהוב עליו, טניס. אולריך אף זכה באליפות דנמרק בטניס לנוער. בנעוריו התחבר עם זמר מתחיל בן גילו בשם קים בנדיקס פטרסון, אשר לימים נודע כזמר האימה הדני קינג דאיימונד.
כשהיה בן 17 היגרה משפחתו של אולריך לקליפורניה שבארצות הברית, כדי לחפש סוכן ומאמן טוב עבור הטניסאי העולה. בקליפורניה חל שינוי בתחומי עיסוקו של אולריך והוא פיתח אהבה אחרת - רוק כבד.
אולריך החל ללמוד תופים, ובשנת 1981 הקים ביחד עם ג'יימס הטפילד את להקת מטאליקה. מטאליקה הייתה אחת הלהקות המוערכות והמצליחות ביותר בעולם בתחום הרוק והמטאל בשנות השמונים, ואולריך הוא שכתב והלחין את רוב השירים ביחד עם ג'יימס הטפילד, ורק לעיתים גם עם שאר חברי הלהקה.
לאחר שהיגר לארצות הברית, הקים את מטאליקה והפך לכוכב מטאל, שמר אולריך על קשר עם חברו פטרסון מדנמרק, שבינתיים הפך בעצמו לכוכב מטאל, כסולנה של להקת מרסיפול פייט, ותחת הכינוי "קינג דאיימונד". בשנת 1998, במסגרת האלבום Garage Inc.‎, אף הוציאה מטאליקה מחרוזת של גרסאות כיסוי לשיריה של מרסיפול פייט.

חיים אישיים

אולריך הוא בן זוגה של השחקנית קוני נילסן משנת 2003. לשניים בן משותף.

ציוד

לארס הוא חובב גדול של תופים מתוצרת תמה, מצילות זילדג'ן וראשי תופים של רמו. לעיתים נדירות הוא נראה מתופף על תופים מסוגים אחרים, אולם, באולפן לארס השתמש בתופים לודוויג, גרטש ובמצילות של סביאן.
סמואל מורס

ביוגרפיה

מורס נולד בשנת 1791, בעיר צ'ארלסטון שבמדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית. בשנות לימודיו באוניברסיטה התעניין במדעים, ובייחוד בתורת החשמל, אולם על אף רצון אביו החליט להתמסר לציור. הוא נסע להשתלם בציור בלונדון וכשחזר לארצות הברית, השתקע בניו יורק, התפרסם כצייר גדול ועמד בראש האקדמיה לאמנות שייסד.
בשנת 1832, בחזרו באונייה ממסע באירופה, שמע מורס מדוקטור צ'ארלס ג'קסון, רופא ואיש מדע מבוסטון, על סגולות האלקטרומגנט, שהומצא בימים ההם, אז עלה במוחו לראשונה הרעיון, כי בעזרת האלקטרומגנט ניתן לבנות טלגרף חשמלי. 
עוד באונייה עיבד מורס את תוכנית הטלגרף, וכשחזר לארצות הברית, לא שב עוד לעבודתו, אלא הסתגר בבית מלאכה קטן ובו עמל שנים אחדות על ביצוע תוכניתו. אלו היו שנות עמל וסבל למורס. אשתו מתה, ילדיו פוזרו בבתי בני משפחתו, ואף על פי שבעבודתו כצייר היה בידו לחיות חיי רווחה, העדיף לחיות בצמצום ובלבד שיעלה בידו ליצור את הטלגרף החשמלי.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 פיתח מורס את קוד מורס, מערכת של קווים ונקודות לייצוג אותיות, הניתנות לשידור על ידי הטלגרף. ב-8 בפברואר 1838 הציג לראשונה בפומבי את הטלגרף, לקהילה המדעית במכון פרנקלין בפילדלפיה. ב-21 בפברואר הדגים מורס את פעולת הטלגרף בפני נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן. פנייתו לממשלת ארצות הברית בבקשה, כי תקציב לו סכום כסף לשם הקמת הקו הטלגרפי הראשון נענתה בשלילה. גם ממשלות אנגליה וצרפת, השיבו את פניו ריקם. על מורס עברו שנים נוספות של עוני, אך גם בשנים קשות אלו המשיך לעבוד על המצאתו. 
בשנת 1843 פנה מורס שנית לממשלת ארצות הברית. הוא ידע את מועד הישיבה שבה הייתה צריכה לעמוד בקשתו לדיון, והגיע לוושינגטון כדי להיות נוכח בשעה שתוכרע ההחלטה. לבסוף אישרה הממשלה את הצעתו והקציבה לו סכום של 30,000 דולר.
מורס החל לבנות את הקו הטלגרפי הראשון בין הקפיטול שבוושינגטון ובין העיר בלטימור. ב-24 במאי 1844, שלח את המברק המפורסם הראשון: "מה פעל אל" ("What hath God wrought") שלוש מילים מתוך הפסוק "כִּי לֹא-נַחַשׁ בְּיַעֲקֹב, וְלֹא-קֶסֶם בְּיִשְׂרָאֵל; כָּעֵת יֵאָמֵר לְיַעֲקֹב וּלְיִשְׂרָאֵל, מַה-פָּעַל, אֵל", (ספר במדבר, פרק כ"ג, פסוק כ"ג).
נירלט

היסטוריה

חברת נירלט הוקמה בקיבוץ ניר עוז בשנת 1982, כמפעל לייצור מוצרי איטום. בהמשך החלה לייצר צבעים לבניין. בשנת 1999 התמזגה החברה עם חברת אוניברקול שעסקה בייצור צבעים, באמצעות חברת אורלייט תעשיות ששלטה באוניברקול. לאחר רכישת מניות אורלייט תעשיות על ידי קרן פימי נשלטת נירלט על ידי חברת אינרום (אורלייט תעשיות בעבר) הנסחרת בבורסה בתל אביב ומחזיקה גם בחברת איטונג ובחברת כרמית מיסטר פיקס העוסקת בייצור מוצרי גמר לבנייה, ומוחזקת גם על ידי הקיבוצים ניר עוז ונירים.
לחברה שני אתרי ייצור והפצת מוצרים:האחד בקיבוץ ניר עוז והשני באזור התעשייה של נתניה. לחברה מרכז שירות לעיצוב בצבע הנמצא במתחם דיזיין סנטר בבני ברק, המהווה מקום להדרכה וייעוץ בנושא עיצוב הבית ובו נמכרים גם מוצרי החברה. בין מוצרי החברה צבעים לקירות, ציפויים חיצוניים, צבעי עץ ומתכת, מוצרי איטום, צבעים לתעשייה וצבעי אבקה לצביעה על משטחי אלומיניום, ברזל, פח ועוד.
החברה מעסיקה כ-400 עובדים. מוצרי החברה נמכרים בחנויות פרטיות לחומרי בניין וברשתות העשה זאת בעצמך ומשווקים לקבלנים ולאנשי מקצוע בתחום הבניין. מנכ"ל החברה הוא עודד פרנקל.
טום ריפלי

הדמות בספרות

ריפלי הוא אדם חלקלק, השואף למצוא חן בעיני אנשים מחד, וחסר כל מצפון או רגשות כלפי הסובבים אותו מאידך, המצליח להתחמק מפשעיו מבלי להיתפס על ידי שלטונות החוק. 
ריפלי מוצג לראשונה בספר "הכישרון של מר ריפלי" משנת 1955. ברומן זה ריפלי הוא אדם צעיר המוצא את מחייתו באמצעות "כישוריו" - זיוף, גניבת זהות ושקרים. מעט מאוד ידוע על ילדותו, למעט העובדה שהוא גדל בבית דודתו בבוסטון ודודתו התעללה בו. הוא עבר לעיר ניו יורק בהיותו בן 18.
בתחילת הספר "הכישרון של מר ריפלי" פונה לטום איש העסקים העשיר הרברט גרינליף ומציע לו לנסוע לאיטליה ולשכנע את בנו השחצן דיקי לשוב לארצות הברית במטרה שיעבוד בעסק המשפחתי, טום מסכים. לאחר הגיעו לאיטליה פוגש ריפלי את דיקי גרינליף ואת חברתו מארג' שרווד והופך לחבר של הזוג. מארג' חושדת בטום שהוא אינו מי שהוא אמר שהוא, ואילו לאחר זמן קצר לדיקי נמאס מטום ומהתלות של טום בו. ריפלי מעריץ את אורח החיים העשיר והבזבזני של דיקי ורוצה להיות כמותו. דיקי מסכים לנסוע עם טום לחופשה קצרה בסן רמו שם הם שוכרים סירה וריפלי רוצח את טום וזורק את גופתו אל הים, ואז מטביע את הסירה.
טום לוקח את זהותו של דיקי, שולח מכתבים בשמו של דיקי למארג' ונפרד ממנה. פרדי מיילס, אחד מחבריו של דיקי מגיע לביתו של דיקי, פוגש את טום וחושד במעשיו בדירה, ולכן טום רוצח את פרדי, ונמלט מהמשטרה האיטלקית לוונציה.
בוונציה פוגשים אותו מארג', הרברט גרינליף ובלש פרטי שנשכר על ידי גרינליף. טום שוקל לרצוח את מארג' אולם לבסוף חוזר בו לאחר שהוא מבין שכולם מאמינים בהסבר שרקח להעלמותו של דיקי (הסבר לפיו דיקי התאבד בטביעה, לאחר שכתב צוואה בה הוא מוריש לטום את רכושו). 
טום מפליג ליוון שם הוא מגלה שמשפחת גרינליף מאמינה שהצוואה שזייף אמיתית וכי הוא יורשו של דיקי, אולם על אף היותו אדם עשיר הוא מפחד כי כל רגע תגיע המשטרה על מנת לאוסרו.
עלילת ספר ההמשך "ריפלי מתחבא" שיצא לאור ב-1970, מתרחשת שש שנים לאחר "הכישרון של מר ריפלי". בספר זה מתגורר ריפלי באחוזה בצרפת בשם בל אומברה (Belle Ombre) סמוך לכפר הדמיוני וילפרס שעל הסן (Villeperce-sur-Seine), דרומית לאורלי, וסמוך לפונטנבלו. 
ריפלי נישא לאלואיז פליסון, אשת חברה עשירה החושדת בפעולותיו הפליליות ומעדיפה לעצום עיניים. ריפלי, בסיוע של ריבס מינוט  ממשיך בפעילות של זיוף חפצי אמנות, רצח חברי מאפיה אולם על אף מעשיו רשויות החוק אינן מצליחות לתופסו. 
ריפלי אינו אוהב לרצוח אנשים, אולם בהיעדר מצפון הוא עושה זאת במידת הצורך, אף שאינו נהנה ממעשים אלה, ומעדיף לחיות חיי שלווה בחוותו. 
הספרים אינם מתארים את מאפייניו הפיזיים של ריפלי למעט היותו רזה, חיוור, בעל שער חום בהיר, והיותו מעשן.
מגזין "בוק" (Book) דירג את ריפלי כמספר 60 מבין 100 הדמויות הטובות ביותר בספרות מאז שנת 1900.

הדמות בקולנוע

השחקנים אלן דלון, דניס הופר, מאט דיימון, ג'ון מלקוביץ' ובארי פפר שחקו את דמותו של ריפלי בסרטים שונים. בכל הסרטים הוא מתואר כדמות קרת מזג וחסרת מצפון, אולם בסרט משנת 1999 "הכישרון של מר ריפלי" מציג אותו מאט דיימון על פי תסריטו של אנתוני מינגלה כדמות טראגית המונעת על ידי שנאה עצמית והדחקת הזהות המינית שלו ולא בשל רצון להתעשר.
רוג'ר איברט מתאר את הדמות בסרט "לפני שמש" כ"מקסים, משכיל ומפלצת".
חריג חשוד טעות

בסטטיסטיקה, חריג חשוד טעות (באנגלית: Outlier) הוא ערך של מדידה השונה באופן קיצוני מהרוב הגדול של הערכים וחשוד כערך שהתקבל עקב שגיאת מדידה או שגיאה בהבנת התופעה הנמדדת.

לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא חריג חשוד טעות בוויקישיתוף
לילא ומג'נון

לילא ומג'נון הוא שמו של סיפור אהבה נודע בארצות המזרח, המבוסס על מאורע טרגי שנתרחש במאה ה-7. בשנת 1192 חיבר המשורר הפרסי נזאמי פואמה ארוכה אודות סיפור האהבה, הכלולה בקובץ ה"ח'מסה" שלו.

עלילה

גיבורי הפרשייה הם קייס אל-עמארי ואהובתו לילא, מאחד שבטי הבדואים בחצי האי ערב. ידועים שני נוסחים השונים זה מזה בפתיחתם. בגרסה אחת מבלה קייס את עלומיו עם לילא בזמן רעיית הצאן. בגרסה שנייה הוא מתאהב בה כשנפגש עמה לראשונה. 
קייס הביע את אהבתו ללילא בשירים שחיבר למענה, וכל כך השתגע אחריה עד שהחלו מכנים אותו בשחוק "לילא ומג'נון". כשביקש את ידה מאת אביה, סירב לו זה ודחה אותו מעליו. הוא אף השיא אותה במפגין לגבר זר שלקח אותה עמו הרחק לעיראק. בתגובה לכך נמלט קייס אל המדבר, ושם יצא מדעתו וסירב לשוב עוד אל משפחתו. בני ביתו, במקום זאת, היו מביאים אליו את מזונו, ואילו הוא המשיך לחבר שירים אל אהובתו, רושם אותם על החול באמצעות מקל נדודיו. לא ידע הוא שלילא חלתה בארצה החדשה וכבר מתה. קייס עצמו נמצא מת בשנת 688 בסמוך לקברה של אשה אלמונית. בקרבת מקום חרת על סלע את אחד משיריו.

השפעות

לעיבודו המפורסם של נזאמי הייתה השפעה רבה על סופרים ומשוררים מאוחרים יותר. 
במאה ה-16 חיבר הסופר האזרבייג'ני פוזולי עיבוד ליצירה, תחת הכותרת סיפורם של לילא ומג'נון (דסתאן-י לילא ומג'נון).
אחמד שאוקי עיבד את סיפור אהבתם של לילא ומג'נון למחזה.
בחיבורו המיסטי של בהאא אללה, שבעת הגיאיות (1856), מוזכר סיפורם של לילא ומג'נון.
הזמר אריק קלפטון כתב וביצע את השיר Layla בהשראת הפואמה. השיר נכתב על אהבתו הנכזבת (באותה תקופה) לפאטי בויד, אשת חברו ג'ורג' האריסון, בה היה מאוהב באובססיביות.
כמה כמה (שיר של שרית חדד)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי קובי אוז ויוני רועה והופק על ידי תמיר צור. השיר הוא שיר חתונות, המכיל בתוכו את סגנון הפופ ואת סגנון המוזיקה המזרחית. בשיר מוזכרת השחקנית הצרפתייה בריז'יט בארדו.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר, והפנה כלפיו ביקורת מעורבת.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר בוים על ידי עומר טובי, ופורסם לראשונה ביוטיוב ב-4 בספטמבר 2012. הקליפ מציג לאורכו דמויות שונות על עוגה גדולת ממדים שמופיעה בעטיפת הסינגל, ובאחת הסצנות את שרית חדד בתוך צדפה.
נכון ל-25 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של הקליפ והאודיו שפורסמו עבור השיר, עומדים על קרוב למיליון צפיות.
אילו נוצחה ישראל

עלילה

הספר מתאר את מלחמת ששת הימים, אבל במצב הפוך, שבו צבאות ערב נותנות את המכה האווירית המקדימה, ובתוך שישה ימים ישראל מובסת במלחמה. עולה בספר טענה כי אילו ישראל תובס במלחמה, לא יהיה בעולם מי שייחלץ לעזרתה. 
הספר פותח במכה המקדימה שהטיל חיל האוויר המצרי על חיל האוויר הישראלי, בעודו משמיד את מטוסיו על הקרקע (ההפך ממבצע מוקד שהיה בפועל). מייד לאחר מכן, פצחו כל מדינות ערב במלחמת בזק, וכבשו את כל מדינת ישראל בתוך שישה ימים.
האמריקאים, השקועים במלחמת וייטנאם, אינם נוקפים אצבע להצלת מדינת ישראל, למרות מחאות היהודים, אזרחיה. כך גם שאר ארצות העולם (למעט מטוסי סיוע רפואי מעטים שנשלחים מהולנד, מטוסים הנאלצים לנחות בקפריסין, מחוסר מסלולי נחיתה). 
מאחר שהפלסטיני סירחאן סירחאן חוזר לירדן לחגוג את הניצחון, נמנע הרצח של רוברט קנדי, והוא מנצח את ריצ'רד ניקסון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968. 
הספר מתאר את השלטון הערבי האפשרי על מדינת ישראל הכבושה, דבר הכולל מעשי עינויים וטבח בשבויים, מעשי אונס המוניים של נשים ישראליות, התעללות באזרחים ישראליים וחיסולים פומביים ואכזריים של מנהיגי ישראל (במיוחד משה דיין). כמו כן מתאר הספר את מינויים של פושעי מלחמה נאציים כדי לנהל את המשטרה החשאית של הכובשים. זוועות הכיבוש הערבי בארץ המתוארים בספר מתקרבים לדרגה שאליה הגיעה רק השואה. 
שטחי מדינת ישראל מחולקים בין מצריים, סוריה, ירדן ולבנון. הפלסטינים, שלהם הובטח שיוכלו לחזור לשטחיהם, נאלצים להישאר במחנות הפליטים שלהם. ישראל מחולקת בין כוחות ערב הכובשים ולהם אין מקום בחלוקה הזאת. הספר מסתיים שנתיים לאחר המלחמה, כשיגאל אלון משתתף בפגישה סודית בטבריה הכבושה בידי סוריה, בנוגע לתוכניות לקראת מתקפות לוחמה זעירה יהודיות. אולי ישראל תחזור להיות מדינה עצמאית ביום מן הימים, אבל זאת רק לאחר מאבק ארוך וקשה.
שמורת האירוסים

שמורת האירוסים היא שמורת טבע בנתניה, הסמוכה לים התיכון. 
השמורה, יחד עם בריכת דורה (שלולית חורף עונתית) הסמוכה לה, מהווה אזור תיירותי חשוב לנתניה.
בנוסף, ישנם בשמורה, מתקני שעשועים לילדים, שלטי הסבר על הצמחים בה, אזור לפיקניקים וירידה לים דרך המצוק. הכניסה לשמורה היא ללא תשלום.

בעלי חיים

בשמורה בעלי חיים רבים, כגון שועלים, ארנבות, נברנים, צבים, שנונית שפלה, גרביל חוף, פשוש, שרקרק מצוי, צופית בוהקת, ירגזי מצוי, מיינה הודית, דרור הבית ובולבול צהוב שת.

צמחייה

בשמורה צמחייה מגוונת כדוגמת, אירוס הארגמן (ומכאן שמה) סביונים, כלניות, קחוון החוף, אלמוות הכסף, חומעת ראש הסוס, לוליינית מעובה, תלתן דו גוני, רכפה לבנה, בן חצב יקינתוני, שום גבוה, פשתנית יפו, פרג אגסני, שום תל אביבי, צבעוני ההרים, עירית גדולה, חרצית עטורה, רותם המדבר, צפרני חתול מצויות, מרסיה יפהפייה, ירוקת החמור, טופח ריסני, מרגנית השדה, אלקנת הצבעים, תורמוס ארץ ישראלי, חצב מצוי, שומר פשוט, עכנאי שרוע, צפרנית מגוונת, תלתן הפוך ופרסיון גדול חומעה מגויידת,
פיאטרס באובליס

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

באובליס נולד בלידא, ליטא. סיים את לימודיו באוניברסיטת ויטאוטאס מגנוס שבקובנה בשנת 1936. עבד כמרצה באוניברסיטת וילנה וכרופא ילדים מוביל בליטא.
באובליס ניהל  בית יתומים ששכן בקרבת גטו קובנה. ב-1942, אמהות יהודיות שהיו פעילות במחתרת היהודית בגטו קובנה שנרדפה על ידי הנאצים, ביקשו מבאובליס  להסתיר את ילדיהן ולהצילם. האימהות נהגו להשאיר את תינוקן על מפתן בית היתומים, ואחת מהאחיות הייתה אוספת את התינוק. סוכם עם ד"ר באובליס שבתוך החיתול של התינוק, תוטמן הוכחה למוצאו של הילד כמו תעודת הטבלה או תעודת לידה. ילדים דוברי ליטאית נשלחו במהירות למשפחות ליטאיות, ואילו ילדים ששליטתם בשפה הליטאית הייתה מועטה, שהו בבית היתומים לתקופת זמן ארוכה יותר. במקביל לצרוף הילדים לבית היתומים, באובליס דאג להנפיק עבור ילדים רבים תעודות זהות מזויפות, שאיפשרו את אימוצם על ידי ליטאים. באובליס שיתף רק מעט מחברי הצוות של בית היתומים בפעילות ההצלה, על מנת  שהסיפור לא ייחשף. בזכות מעשה הגבורה שלו, עשרות ילדים יהודים ניצלו ממוות.

לאחר המלחמה

באובליס שימש כרופא הילדים הראשי של שר הבריאות הליטאי בין השנים 1950–1958. כתב שני ספרים על גידול ילדים והורות בליטאית. באובליס נהרג בתאונת מטוס ב-16 בדצמבר 1973.

הכרה והנצחה

ב-5 במאי 1977, הוכר ד"ר באובליס על ידי יד-ושם כחסיד אומות העולם בטקס ביד ושם בירושלים בנוכחות אחיו של ד"ר באובליס, ריצ'רדס באובליס. בטקס  גם הוכרו אחיו וגיסתו, סרג'יוס באובליס
וידויגה באובלין על הסתרת ילד יהודי בביתם.