google/wiki40b huggingface dataset:
היינריך ברינינג

שנותיו הראשונות

ברינינג נולד במינסטר שבוסטפליה בשנת 1885. הוריו היו קתולים אדוקים. בגיל 29 התגייס בפעם השנייה לצבא הקיסרי כדי ללחום במלחמת העולם הראשונה. הוא מונה למפקד פלוגת-מקלעים וקיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.

כהונה בממשלת ויימאר

לאחר כניעת גרמניה והקמת רפובליקת ויימאר הצטרף למפלגת המרכז הגרמנית ונבחר מטעמה לרייכסטאג. במרץ 1930 התפטר הרמן מילר, הקאנצלר הסוציאל-דמוקרטי האחרון של רפובליקת ויימאר, עקב סכסוך בין הסוציאל-דמוקרטים לליברלים. ברינינג מונה במקומו לקאנצלר גרמניה על ידי הנשיא פאול פון הינדנבורג. ברינינג, אף שלא ידע זאת, היה מועמד מטעם הצבא.
הוא קיווה להחזיר לגרמניה שלטון פרלמנטרי יציב ולהציל את המדינה מהשפל הכלכלי הגדול אליו נקלעה. ברינינג ניסה להקים קואליציה רחבה, לרבות עם אדולף היטלר והמפלגה הנאצית, אך היטלר סירב להיות סגן-הקאנצלר ואף מיאן לתמוך בהמשך כהונתו של הנשיא הינדנבורג והמגעים כשלו. בעקבות ניצחון הנאצים בברלין ב-29 במאי 1932, נחתם הסכם בין היטלר לבין גנרל קורט פון שלייכר, יועצו של הנשיא, לפיו יבוטל האיסור על קיום פלוגות האס-אה, הרייכסטאג יפוזר ותוקם ממשלה נשיאותית בראשות פרנץ פון פאפן היושב ראש של השורות האחרונות ממפלגתו של ברינינג.

גורלו

לאחר עליית היטלר לשלטון ב-30 בינואר 1933 ניסה קורט פון שלייכר, האדם שסילק את ברינינג, ליצור עמו קשר ואף הציע לו להקים ממשלה חדשה שבה ישמש ארנסט רהם כשר המלחמה, גרגור שטרסר יהיה שר הכלכלה וברינינג שר החוץ. בסוף מאי 1934 קיבל ברינינג אזהרה כי הוא עומד להירצח. הוא נמלט מגרמניה כשהוא מחופש. לאחר מלחמת העולם השנייה (1951) חזר למערב גרמניה, לעיר קלן, שם עבד כפרופסור מרצה למדעי המדינה באוניברסיטת קלן, אך לאחר זמן קצר (1953) החליט לפרוש. בעקבות כך, ובין השאר בעקבות חוסר הסכמתו עם דעותיו הפוליטיות של קנצלר גרמניה, קונרד אדנאואר, חזר בשנת 1955 לארצות הברית, לעיר נורוויץ' שבמדינת וורמונט. שם הוא נפטר ב-30 במרץ 1970. גופתו הוחזרה לעיר הולדתו, מינסטר.
סלע התאדות

סלעים אוופוריטים בישראל

בישראל ישנן שתי קבוצות עיקריות של סלעים אוופוריטים: הפרט התיכון של תצורת מוחילה (גבס ואנהידריט) החשופה במכתש רמון ותצורת סדום (מלח) החשופה בהר סדום.

שימושים

למינרלים אוופוריטים שונים חשיבות כלכלית כחומרי גלם לבניה (לדוגמה גבס) או לתעשיית הדשנים (בעיקר מלחי אשלגן).

כמו כן, התכונות הפיזיקליות של סלעים אוופוריטים (בעיקר מלח וגבס) הופכת אותם לסלעי חיפוי טובים למאגרי הידרוקרבונים דוגמת גז טבעי ונפט.

לקריאה נוספת

Warren, J. K., Evaporites: their evolution and economics, Blackwell science, 1999, ISBN 978-0632053018
סחר בינלאומי בפסולת

סחר בינלאומי בפסולת מתייחס לפעילות כלכלית במסגרתה פסולת שנוצרת במדינה אחת משונעת למדינה אחרת לצורך טיפול. תרחיש אחד הוא מצב בו בעלי הפסולת רוכש שירותי טיפול (כגון מיחזור, טיהור שפכים, הטמנה וכדומה) מגורם המציע שירותים כאלה במדינה אחרת. בתרחיש זה, ניתן לומר שמדינת המקור של הפסולת למעשה מייבאת שירותי טיפול בשפכים ממדינת היעד, ומבחינה כלכלית הגורם במדינת המקור איננו יצואן של הפסולת אלא למעשה לקוח המשלם עבור שירותים בחו"ל. בתרחיש אחר, בעלי הפסולת מוכר את הפסולת לגורם במדינה אחרת שמסוגל להפיק ממנה תועלת על ידי מחזור, שימוש חוזר או הפקת אנרגיה, והיצואן של הפסולת מפיק רווח כספי מהעסקה.
ייצוא של פסולת עשוי להיות בעל השפעות חיוביות הן מבחינה כלכלית והן מבחינה סביבתית. מבחינתם הכלכלית של הגורמים המטפלים בפסולת, מסחר בין לאומי מאפשר גישה לכמויות גדולות יותר של פסולת ובכך מאפשר להנות מיתרון הגודל (economy of scale), מה שמגדיל את היעילות של הטיפול ואת הרווחיות. מבחינתם הכלכלית של בעלי הפסולת, הייצוא מגדיל את ההיצע של שירותי הטיפול הזמינים עבורם ומוריד את עלויות הטיפול. למשל, מפעל בארץ המייצר פסולת יכול להידרש לשלם מחירים גבוהים עבור טיפול בפסולת בתחומי מדינת ישראל מכיוון שהשוק בארץ קטן, בעוד שאם ייצא את הפסולת למרכז מחזור גדול יותר באירופה, עלויות הטיפול יהיו נמוכות יותר, ואפשר אפילו שהמפעל יוכל למכור את הפסולת למרכז המחזור באירופה ולהפיק מכך רווח כספי.
מבחינה סביבתית, הגדלת שוק הטיפול בפסולות על ידי יבוא ויצוא יכולה להביא לעלייה באיכות ובמומחיות של מרכזי הטיפול ולהגדלת כמות המחזור וגודלה של הכלכלה המעגלית, ובכך להפחית את הפגיעה בסביבה.
עם זאת, ישנם גם סיכונים הכרוכים ביצוא פסולת. מדובר הן בסיכונים סביבתיים (למשל זיהום שנגרם מתאונות במהלך שינוע בין לאומי של פסולת), והן בסיכונים אתיים (למשל, כאשר מדינה ענייה עלולה להפוך ל"פח הזבל" של מדינה עשירה יותר). מסיבות אלה, ייצוא בין לאומי של פסולת כפוף לאמנת בזל, עליה ישראל חתומה.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלה עליה ביבוא פסולת מוצרי פלסטיק לסין, לאחר שפותחו בסין שיטות למחזור פסולת זו. בעשור הראשון למאה ה-21 הייתה סין ליבואנית פסולת הפלסטיק הגדולה בעולם, ומאז התירה יבוא פסולת פלסטיק בשנת 1992 ועד לשנת 2016 סין יבאה לתחומה את רוב פסולת הפלסטיק הממוחזרת בעולם. אולם עם תחילת העשור השני למאה ה-21, החלה ממשלת סין להטיל הגבלות יבוא פסולת פלסטיק למדינה, במטרה להפחית את תרומתה לזיהום האוויר. הגבלות אלה הלכו והוחמרו לאורך השנים, מבחינת אחוז המזהמים המותרים בפסולת המיובאת ומקורות הפסולת.
חברות ישראליות אינן מרבות להשתתף בסחר בינלאומי של פסולת, בין היתר בשל רגולציה מחמירה בנושא. עם זאת, התרחיש הישראלי מתאים למסחר כזה (מכיוון ששוק הטיפול בשפכים בישראל קטן, בעוד שהשוק באירופה קרוב, גדול ומפותח), ואכן במאה ה-21 החלו מספר חברות לייצא פסולות לאירופה.
יעל איכילוב

ביוגרפיה

יעל איכילוב נולדה בישראל וגדלה בגבעתיים. כשהיטלר עלה לשלטון ברח סבה של יעל עם אשתו ובנותיהם, ובהם פרומה שהייתה לימים אמה של יעל, מפולין לרוסיה, ולאחר מסע תלאות בן שנים ברחבי רוסיה וברפובליקות האסיאתיות של ברית המועצות עלו ארצה לאחר המלחמה בספינת המעפילים אקסודוס. דודתה הצעירה של יעל אף נולדה על סיפון האקסודוס. יתר בני המשפחה אשר נותרו בפולין נספו ברובם בטרבלינקה.
אמה של יעל הייתה אחות במקצועה, ואביה מיכאל נפטר בהיותה בת שמונה. איכילוב שירתה כקצינה בחיל הקשר, ואחיה הבכור הוא האלוף במילואים יואב גלנט.
איכילוב למדה לתואר ראשון בחוג לתורת הספרות הכללית, ובמקביל ללימודים ניהלה חנות של רשת סטימצקי. בשנים 1995–2003 עבדה כדוברת הוצאת "הספריה החדשה" בעריכת פרופ' מנחם פרי.
היא לימדה דוברות, יח"צנות וספרות בחוג למו"לות בבית ברל, ובין השנים 2004–2006 כתבה ביקורות ספרות במוסף הספרים של עיתון "הארץ". כתבה טור הומוריסטי שבועי בעיתון "לאשה", והגישה מדי שבועיים פינה, בתוכנית הטלוויזיה "סיגליות" של סיגל שחמון, שבה המליצה על ספרים.
יעל איכילוב נשואה לארז איכילוב (בנם של יהושע ואורית איכילוב ונכדו של משה איכילוב), עורך דין ואיש עסקים, ולהם שני ילדים.
יוסף משיתא

יוסף משיתא היה יהודי שחי בזמן חורבן בית המקדש השני, עליו מסופר במדרש בראשית רבה. 
על פי המסופר, כשנכנסו "שונאים" (הכוונה לרומאים) לבית המקדש, רצו שיהודי ייכנס ראשון ויתחיל בביזה. לשם כך קראו ליוסף משיתא והבטיחו לו שיקבל במתנה כל כלי שיבחר. 
נכנס יוסף משיתא והוציא את המנורה. כשראו במה בחר, אמרו לו: "אין דרכו של הדיוט להשתמש בזו"; היכנס שוב וקח לך חפץ אחר. יוסף משיתא סירב לעשות זאת שוב. על פי רבי פנחס המוזכר שם, הציעו לו אויבי ישראל כי יקבל תחת המנורה כספי מכס של שלוש שנים, והוא עמד בסירובו. כנראה שהחוויה של הוצאת המנורה והצורך למוסרה לרומאים גרמו לו לשינוי דעתו.
יש מציינים שמכאן רואים את כוחו של כניסה לבית המקדש (אף שהיא בחורבנו) וזה הייתה הגורם לשינוי דעתו עד כדי מסירות נפשו במיתה משונה כזו.
אמר: "לא דיי שהכעסתי לאלוהי פעם אחת, אלא שאכעיסנו פעם שנייה?!". 
שונאי ישראל ראו סירוב זה בחומרה והענישוהו על כך בעונש מוות בייסורים: "נתנו אותו בחמור של חרשים והיו מנסרים בו. היה מצווח ואומר: 'ווי אוי אוי שהכעסתי לבוראי'".
בספרות התורנית לדורותיה משמשת דמותו של יוסף משיתא כדוגמה וסמל ל"נקודה היהודית" שמפעמת בלבו של כל יהודי.
מקס מינגלה

ביוגרפיה

מינגלה נולד בפרוור המפסטד, לונדון שבאנגליה. הוריו הם הבמאי הבריטי זוכה פרס האוסקר אנתוני מינגלה והכוריאוגרפית הסינית קרוליין צ'וא. משפחתו של אביו ממוצא איטלקי. בילה את מרבית ילדותו על סטי הצילומים של אביו אנתוני.
למד בבית ספר הפרטי "ס.ט אנטוני" ובאוניברסיטה המקומית .
לאחר מכן נסע לניו יורק כדי ללמוד ב"אוניברסיטת קולומביה", בתור תלמיד עבד מינגלה על סרטים רק בחופשות הקיץ שלו.

קריירה

מינגלה נשר מלימודיו בבית ספר פרטי כדי ללמוד משחק ב"תיאטרון הנוער הלאומי" שבלונדון.
בשנת 2005, הופיע מינגלה לראשונה בדרמה "לגעת במילים" בתור אהרון, נער ממשפחה יהודית-אמריקאית לא מתפקדת. לאחר שזכה לביקורות טובות על משחקו, הוא שיחק במותחן הפוליטי "סוריאנה" בתור רובי בנו של סוכן הCIA בוב בארנס (ג'ורג' קלוני).
הבמאי טרי זוויגוף שביקר בסט הצילומים של הסרט לגעת במילים גילה עניין במינגלה וליהק אותו ב-2006 לתפקיד הראשי בקומדיה "בית ספר לאומנות" בתור הסטודנט השאפתן ג'רום.
ב-2007 שיחק בדרמה העצמאית "אלוויס ואנאבל" בתור מנהל חדר המתים צעיר אליו מובאת מלכת היופי הצעירה אנאבל (בלייק לייוולי).
בשנת 2008, שיחק בקומדיה "איך לאבד חברים ולהרחיק אנשים".
ב-2009 הופיע באפוס ההיסטורי של אלחנדרו אמנבר "אגורא" וגילם את דאבוס עבדה הנאמן של הפילוסופית היוונייה היפאטיה. העובדה שמינגלה גדל באותו הפרוור עם כוכבת הסרט השחקנית זוכת פרס האוסקר רייצ'ל וייס עזרה מאוד לכימיה ביניהם בסרט.
ב-2010 התפרסם בדרמה המצליחה של דייוויד פינצ'ר על המצאת רשת הפייסבוק "הרשת החברתית". בסרט הוא גילם את דיויה נרנדרה השותף העסקי של מארק צוקרברג (ג'סי אייזנברג) ושל התאומים קמרון וטיילר וינקלווס (ארמי האמר) להקמת אתר "קשרי הרווארד".
בשנת 2011, שיחק בסרטים "שעת האופל", "משחקי השלטון" ו"10 שנים".
ב-2013, שיחק בסרט "לדפוק התמחות" לצד וינס וון ואוון וילסון. באותה שנה הופיע במספר פרקים בסדרה "מינדי". ב-2014, הופיע בסרטים "עבודה מסוכנת", "אודות אלכס" ו"קרניים" לצד דניאל רדקליף.

בימוי

בשנת 2018 ביים וכתב את הדרמה המוזיקלית "רוח נעורים" (Teen Spirit), בכיכובה של אל פנינג.

חיים אישיים

בין השנים 2010 - 2014, יצא מינגלה עם השחקנית האמריקאית קייט מארה.
קלצ'י איהנאצ'ו

קריירה

איהנאצ'ו נולד בעיר אוברי, בירת מדינת אימו שבניגריה. אביו ג'יימס הוא סוחר בגדים ואמו מרסי הייתה מורה ונפטרה כשהיה בן 17. הוא שיחק במועדון הנוער טייה באוברי. ב-2013 היה חבר בסגל נבחרת ניגריה שזכתה בטורניר גביע העולם בכדורגל עד גיל 17 שהתקיים באיחוד האמירויות הערביות. איהנאצ'ו כבש במהלך הטורניר שישה שערים, בישל שבעה נוספים ונבחר לשחקן המצטיין. בינואר 2014 זכה בפרס הכישרון המבטיח ביותר מטעם קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. 
באוקטובר 2014 עבר איהנאצ'ו למנצ'סטר סיטי ששילמה 350,000 לירות שטרלינג תמורת שירותיו. בשל מגבלת אישורי עבודה לא יכול היה לשחק באנגליה בחודשים הראשונים שלו במועדון. בפברואר 2015 שיחק במשחקו הרשמי הראשון עם הקבוצה עד גיל 19 של המועדון במסגרת ליגת האלופות לנוער. פציעה במשחק זה השביתה אותו למשך מספר שבועות. באפריל 2015 חזר לשחק וכבש בגמר גביע הנוער (עד 18) של התאחדות הכדורגל האנגלית, במשחק שהסתיים בהפסד סיטי 2-1 לצ'לסי. באוגוסט 2015 רשם את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג וב-12 בספטמבר כבש לראשונה בניצחון 0-1 על קריסטל פאלאס. בכל העונה כבש 8 שערים ב-26 הופעות ליגה, ועוד 4 שערים בגביע ושני שערים בגביע הליגה, 14 שערים בכל המסגרות.
בעונתו השנייה בסיטי שיחק פחות, אבל הספיק לכבוש ב-23 הופעות 7 שערים בכל המסגרות.
ב-3 באוגוסט 2017 חתם איהנאצ'ו לחמש שנים בלסטר סיטי עבור 25 מיליון שטרלינג.

נבחרת

איהנאצ'ו היה חבר בסגל נבחרת ניגריה לטורניר גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שהתקיים בניו זילנד ב-2015. בהמשך השנה זומן לסגל נבחרת ניגריה הבוגרת לקראת מוקדמות מונדיאל 2018. במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות.
בית הספר המדעי-ישיבתי כפר בתיה

היסטוריה

בית הספר הוקם באמצע שנת 1996 (תחילת ה'תשנ"ז), עם מחזור ראשון אשר כלל 26 תלמידים, המנהל הרב ינון אביעד, מזכירה ו-13 מורים. בראשית דרכו נקרא בית הספר אמי"ת השרון, אך היה ידוע בעיקר בכינוי בית הספר המדעי טכנולוגי ומטכ"ב (מדעי טכנולוגי כפר בתיה). הוא נפתח במשותף עם נשי אמי"ת בעקבות סגירת אמי"ת רננים לבנים והפיכתו לבית ספר לבנות בלבד (לאחר שהיה מעורב בהתחלה) ומטרתו הייתה לפתוח את דלתותיו לתלמידים דתיים עם נטייה ריאלית. בית הספר שאף להקנות לתלמיד את היכולת להתמודד עם רמה גבוהה של לימודים מדעיים, כמו גם לאפשר לו לרכוש תעודת בגרות טכנולוגית. 
בשנתיים הראשונות הפך בית הספר לבית ספר יוקרתי דתי ברעננה ובשרון. עקב ההצלחה גברו המועמדויות, נרשמו לבית הספר תלמידים מכל אזור השרון והשומרון והוקשו תנאי הקבלה (בעיקר לאור העובדה כי בית הספר היה מחויב לעמוד ביעד ששליש מכל מחזור הם תושבי רעננה). אף על פי כן, מבחן האינטליגנציה אשר עשו המועמדים, מעולם לא היה הקריטריון המחייב לקבלה לבית הספר, כי אם הראיון האישי עם המנהל והתרשמותו הבלתי אמצעית מן התלמיד. לאחר המחזור הראשון, בית הספר פתח את שעריו לכ-50תלמידים בשנה, כ-25 תלמידים לכל היותר בכל כיתה. בית הספר התגאה בתלמידיו ובהישגיהם, וכן בתשומת הלב האישית שקיבל כל תלמיד (אסור היה לקרוא למנהל "המנהל" אלא בשמו הפרטי ודלת משרדו הייתה פתוחה תמיד לכל תמיד כאשר חפץ). היו שמתחו ביקורת על תנאי הסף הגבוהים של בית הספר ועל פתיחת שעריו למספר מאוד מצומצם של תלמידים. כנגדם, טען הצוות שבית הספר הוא ניסויי ומחודש, ואינו בנוי להתמודד עם אתגרי אינטגרציה שגם בתי ספר ותיקים ויציבים ממנו מתחמקים מהם. מלבד זאת, טענה זו מעולם הייתה נכונה במלואה, שכן בית הספר הקפיד לקבל לשורותיו גם תלמידים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, וגם כאלו שלא גילו הצלחה יתירה במבחני הסף.
בשנת 2005, התשס"ו, אוחד בית הספר עם "הישיבה החדשה", בית ספר הממוקם אף הוא במתחם כפר הנוער כפר בתיה, עקב שיקולים כלכליים. ה"ישיבה החדשה" נפתחה לאור הטלטלה שעברה ישיבת בני עקיבא רעננה באותה שנה ושבגללה פרשו לא מעט הורים מהישיבה. האיחוד ככל הנראה לא השפיע רבות על בית הספר המאוחד, אשר שינה את שמו לשם הנוכחי, ואשר כעת (2019) כולל מנכ"ל - הרב יוני ברלין, ושני מנהלים האחראיים בנפרד על כל אחד משני בתי הספר. בשנת 2007 רשת אמי"ת התחילה בתהליכי סגירה של הישיבה החדשה עקב מיעוט תלמידים ושיקולים כלכליים ובמקומו הוקם הנתיב לחברה ומשפט אשר נותן מענה לתלמידים בעלי נטייה הומנית. הנתיב לחברה ומשפט פועל באותה מתכונת של הישיבה החדשה וכולל שני מנהלים האחראיים בנפרד על כל אחד משני בתי הספר. מנהלו הנוכחי של הנתיב לחברה ומשפט הוא הרב ירון כרמי.

המדרשה למצוינות

מסלול פנימייתי לתלמידים מצטיינים. הוקמה בשנת 2008 על ידי ינון אביעד, במטרה להעניק הזדמנות לתלמידי היישובים הפריפריאליים לרעננה ללמוד בבית הספר. התלמידים במסלול נבחרים לאחר מבחני אינטליגנציה וראיונות אישיים. במסגרת המסלול מקבלים התלמידים תגבור במקצועות השונים, חוגים להעשרה ופעילויות משותפות. נכון ל-2012 מנה המסלול 12 תלמידים משכבות ח', ט' ו- י'. כיום, המדרשה אינה פעילה.

בוגרי בית הספר

רוב בוגרי בית הספר פונים אל מכינות קדם צבאיות ואל ישיבת הסדר, ורבים משרתים ביחידות השדה בצבא הגנה לישראל ובהן יחידות מובחרות וכן באגפי המודיעין, הטכנולוגיה והמחשוב. אחוז המיצוי לקצונה מבין בוגרי בית הספר, נכון לחודש נובמבר 2018, הוא הגבוה ביותר בישראל. בוגרי בית הספר גם משתתפים בפיתוחים טכנולוגיים, ברפואה, בהנדסה, בחינוך ובתקשורת.  בוגר מפורסם אחד הוא יועץ ראש הממשלה יונתן אוריך (מחזור ו').
רציף ויקטוריה ואלפרד

היסטוריה

הנסיך אלפרד, בנה השני של המלכה ויקטוריה, ביקר במושבת נמל השולחן (Cape Colony harbour) בשנת 1860 בהיותו בן 16, עת שהיה צוער על אוניית הוד מלכותה יוריאלוס (Euryalus), והיה בן משפחת המלוכה הראשון שביקר במושבה. הנמל הצבאי שבמקום נקרא על שמו, ועל שם אימו בעקבות הביקור. 

מסחר

במתחם 450 חנויות, ובהן חנויות אופנה, תכשיטים, מוצרי עור, אלקטרוניקה, ומזכרות לתיירים. כמו כן במתחם נמל פעיל.

פיתוח

אזור הממגורות של הנמל פותח בשנת 2017 והוקם בו מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית.
חיים הלברשטאם

תולדות חייו

נולד בשנת ה'תקנ"ז בעיר טרנוגרוד שבגליציה למרים, נכדתו של משולם זלמן אשכנזי, נכד החכם צבי, ולרבי אריה ליבוש. כבר בצעירותו נודע כעילוי, ובגיל 13 נלקח כחתן לרחל פיגא בתו של ר' ברוך פרנקל-תאומים, בעל ה"ברוך טעם". התחתן אחר כך עוד שלוש פעמים, בשנית עם אחות אשתו הראשונה, בשלישית עם בתו של הרב יחיאל צבי הירש אונגר מטרנוב (בנו של רבי מרדכי דוד אונגר מדומברובה) וברביעית עם בתו של הרב אלימלך טארים (בנו של רבי נתן לייב בנו של רבי מנחם מנדל מרימנוב). מנשותיו הראשונה והשלישית (שאף שמה היה רחל) נולדו לו שמונה בנים ושבע בנות.
רבותיו בחסידות היו רבי נפתלי צבי מרופשיץ ורבי צבי הירש מזידיטשוב. הוסמך להוראה על ידי הרב אפרים זלמן מרגליות מברודי. בשנת תק"צ התקבל לרבנות בעיר צאנז. 
רוב בניו וחתניו שימשו באדמורו"ת, כשהמפורסם שבהם הוא בנו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה. אחד מבניו, רבי אהרן, מונה על ידו לכהן ברבנות צאנז. צאצאיו הנהיגו חצרות חסידיות רבות. החצרות הממשיכות את שושלת צאנז היום הן: צאנז-קלויזנבורג, צאנז-ז'מיגראד, באבוב, סטרופקוב, צאנז-גריבוב.

שיטתו בלימוד והלכה

הדגיש את חשיבות הבקיאות ואמר שאין להורות הלכה בהלכות שבת אלא למי שבקי במסכת שבת בעל פה. אף שהיה אדמו"ר חסידי לא עודד פרסום קבלה ברבים. בהלכה ידועה בייחוד שיטתו בנוגע להנחת תפילין שאין להקפיד על מקומן בראש בדיוק. כמו כן שיטתו בהלכות מקואות נחשבת בין המחמירות. התנגד בחריפות לשימוש במצות שנאפו במכונה, וללבישת ציצית שנטוותה במכונה. כמה מפסיקותיו ההלכתיות הסעירו את העולם החסידי, בהן פסיקה שבחורים לא נשואים צריכים להניח תפילין בחול המועד (בניגוד לנהוג בחסידויות אחרות) ופסיקה כי אדמו"רות אינה אמורה לעבור בירושה. מספר ניכר של ממשיכי ופרשני שיטתו ההלכתית פעלו בגאליציה ובהונגריה.

הנהגה ופעילות ציבורית

בזמנו התפתחה מחלוקת עזה בין חצרות סדיגורה וצאנז לגבי דרך התנהגותם של חסידים, וכמו כן על התנהגותו של רבי דוב בער מליווא, בנו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. הוא כתב מספר מכתבים חריפים נגדו ונגד חצרות סדיגורה.
רבי חיים פעל בוויכוח הגדול שהיה בקרב יהדות הונגריה סביב מבנה הקהילות, ויכוח שהביא להיפרדות החרדים והקמת קהילות אורתודוקסיות נפרדות ביהדות הונגריה.

משפחתו

רבי חיים נישא כאמור ארבע פעמים, נשותיו היו הרבניות: רחל פייגא, אחותה של רחל פייגא, רעכיל דבורה ורבקה.
חמשת בניו הגדולים ושלוש בנותיו הגדולות היו מזיווג ראשון. השאר מזיווג שלישי.
בית זיקוק

בית זיקוק הוא מפעל תעשייתי העוסק בתהליכים של עיבוד נפט גולמי או מוצרי מזון הזקוקים לעיבוד כגון: סוכר אך מתייחסים בעיקר למחצבי טבע. תהליך זה חשוב ליצירת מוצרי נפט רבים כמו בנזין, סולר וחומרים ביטומניים כמו אספלט וקרוסין.
בית זיקוק נקרא כך על שם התהליך הראשוני והמרכזי בעיבוד הנפט הגולמי הכולל זיקוק רב שלבי להפרדת הנפט הגולמי המורכב ממספר רב של חומרים שונים. בבתי הזיקוק מבצעים תהליכי עיבוד נוספים לתוצרים השונים שהתקבלו מתהליך הזיקוק.
בישראל, ישנם בתי זיקוק בחיפה (בבעלות חברת בתי זיקוק לנפט בע"מ) ובאשדוד (בבעלות פז בית זיקוק אשדוד בע"מ).
גראנוס

גראנוס (Grannus או Granus) הוא אל המעיינות החמים (והמעיינות בכלל), השמש, האש והרפואה במיתולוגיה הקלטית.
מרכזו הפולחני העיקרי היה באקווה גראני (Aquae Granni - כיום באאכן שבגרמניה). שמעו של המרכז הפולחני יצא למרחוק, ובשנת 215 ביקר באתר הקיסר הרומי קרקלה.
מרכזי פולחן רבים נוספים התגלו באלצאי, ארנהיים, אאוגסבורג, במברג, בון, מנגן, ארפ, שפייר, טריר, ביטברג ופינינגן (כולם בגרמניה של ימינו), וכן באתרים רבים בגאליה (צרפת של ימינו) ובהם האתר בלימוז', באינוורסק שבסקוטלנד, אסטורגה שבספרד, ברומא שבאיטליה, בווסטרוס שבשוודיה, בלנדורף שבאוסטריה, בתטפורד בנורפוק שבאנגליה וכן בהונגריה ורומניה.
על פי הכתובות שהתגלו ניתן לראות כי במהלך המפגש בין התרבות הקלטית והתרבות הרומית זוהה האל גראנוס עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית בשל תפקידו כאל המרפא ואל השמש. בטריר זוהה גראנוס עם אפולו פיבוס.
לרוב גראנוס מזוהה עם אלים נוספים - באאוגסבורג הוא מלווה בדיאנה וסירונה, ברומא, ביטברג ובמברג מלווה אותו סירונה, במנגן הוא מלווה בנימפות, בלאונגן הוא מלווה בהיגיאה ובסיבלה, בגראנד שבצרפת הוא מלווה בסול, בלימוז' הוא מלווה במרס ובאסטורגה שבספרד הוא מלווה בסראפיס, איזיס ומרס.
לאנאסה (אשת פירוס)

לאנאסה (ביוונית: Λάνασσα‏; המאה ה-3 לפנה"ס) הייתה נסיכת סיציליה, בתו של אגתוקלס. מלכת אפירוס, ומאוחר יותר מלכת מוקדון.

ביוגרפיה

על ילדותה לא ידוע דבר. אביה היה אגתוקלס, טיראן העיר סירקוסאי בסיציליה. סביב שנת 295 לפנה"ס, היא נישאה לפירוס הראשון מלך אפירוס, והביאה לו כנדוניה את קורקירה. אביה ליווה אותה בעצמו בדרכה אל אפירוס, ואף ניצל את ההזדמנות כדי להשתלט על קרוטון. היא ילדה לפירוס שני בנים, אלכסנדר והלנוס. מאוחר יותר כבש פירוס חלקים גדולים מסיציליה, ומתוקף נישואיו חפץ להפוך את הלנוס למלך סיציליה. עם זאת, הוא נאלץ לעזוב את האי כלעומת שבא.
במהרה לאנאסה מאסה בבעלה בשל מנהגיו המופקרים ובשל כך שהתייחס יותר לנשותיו האחרות. היא נמלטה מאפירוס אל קורקירה, ושם יצרה קשר עם דמטריוס פוליורקטס מלך מוקדון. דמטריוס נודע כאיש הנאה ביותר ביוון, והיה אויב מושבע של פירוס. לאנאסה הציעה לדמטריוס את ידה, וכנדוניה היא הציעה את קורקירה. דמטריוס לא התמהמה במתן תשובה חיובית להצעה והפליג לקורקירה. קורקירה יכולה הייתה להיות עבורו בסיס ימי ממנו יצא להתקפות הן על האיטולים והן על פירוס. בדרכם למוקדון, הם עברו באתונה. עם כניסתם לעיר, נערכה עבורם תהלוכה מפוארת, בה הושוו דמטריוס לדיוניסוס, ולאנאסה לאלה דמטר. התהלוכה החגיגית כללה ריקודים לפני מרכבתם, פיזור זרי פרחים בדרכם, שתיית יין, והעלאת קטורת כפי שהיה מקובל בפסטיבלים של דיוניסוס. במהלך התהלוכה, חובר לכבוד דמטריוס ההמנון "אבר גבר".
דמטריוס השאיר חיל מצב בקורקירה, ואז חזר אל מוקדון. גורלה של לאנאסה לא ידוע.
ספר חנוך ב'

ספר חנוך ב' הנקרא גם רזי חנוך או חנוך הסלאבי, הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, אשר מצוי בשלמותו רק בסלאבית כנסייתית עתיקה ונמצא ב-1886 על ידי חוקר המקרא סוקולוב בספרייה הציבורית של בלגרד. הספר הוא פסאודואפיגרפי, כלומר, לא ברור אם המחבר שנטען בטקסט כי חיבר אותו, אכן עשה זאת. בנוסף לספר זה, קיימים שני ספרים אחרים המכונים "ספר חנוך" ועוסקים בעלילות המיוחסות לאותה דמות - ספר חנוך א' (חיבור אשר נמצא במלואו רק בגרסה בשפת הגעז); וספר חנוך ג' (אשר עותק שלם שלו נמצא בעברית ומיוחס לימי הביניים המוקדמים). הספרים לא מהווים "המשך" האחד של השני, אין קשר בינם, וכינויים בסדר הא'ב' נועד לצורכי הבהרת נשוא המחקר בלבד. 
מחברו של הספר ותאריך הכתיבה אינם ידועים ושנויים במחלוקת בקהילה המחקרית. הספר נמצא אמנם בסלאבית כנסייתית עתיקה, אך נראה כי מקור זה היה תרגום של טקסט ביוונית, והסברה הרווחת היא כי טקסט יווני זה הוא תרגום מטקסט מקורי שנכתב בארמית ובעברית. טקסט מקורי זה, על כל פנים, לא השתמר. החיבור מתוארך בין המאה ה-1 לפנה"ס לבין המאה ה-1 לספירה, אך מרבית החוקרים סבורים כי חובר במאה הראשונה לספירה (על פי אברהם כהנא, הספר נכתב במקור בעברית, בירושלים, וכאשר בית המקדש היה קיים). קיימות גרסאות שונות גם בסלאבית כנסייתית עתיקה: ארוכה וקצרה (ויש חוקרים הסבורים כי ניתן למיין את הגרסאות לשלוש או ארבע). 
פרק מעניין במיוחד הוא פרק ג' אשר בו מתוארות התחבטויותיו המוסריות של חנוך בעת מפגשו עם הנשר - להלן סיפור "אליהו והנשר". בפרק מובעים רעיונות מוסריים הנוגעים לדיני אישות תוך שימוש בדמותו האלגורית של אליהו הנביא.
כמו כן בספר נעשה השימוש הראשון בביטוי "מקצץ בנטיעות" אשר נודע בפרשת "הפרדס".
החיבור נושא נופך אפוקליפטי ואסכטולוגי. עלילת הספר עוסקת בחנוך, ומתארת בגוף ראשון (כביכול מפי חנוך עצמו) את מסעו בשבעת הרקיעים ופגישתו עם אלהים. חנוך דן בבריאת העולם עם אלהים ולאחר מכן, מצווה עליו אלהים לשוב לארץ ולהעביר את הידע שצבר לבני האנוש. חנוך מלמד במשך 30 ימים, שלאחריהם הוא נלקח השמיימה והופך למלאך מטטרון. בשלב זה עובר הספר לתיאור בגוף שלישי של חייהם של מתושלח, מלכי-צדק וניר, אחיו של נח. 
תרגום לעברית פורסם עם פרשנותו של אליה שמואל הרטום ככרך ז' של פרשנות הספרים החיצוניים שפרסם.
מהדי בן ברקה

מהדי בן ברקה (ערבית: المهدي بن بركة; 1920–1965) היה מנהיג אופוזיציה מרוקאי.

חייו

בן ברקה נולד לפקיד ממשלתי והפך למרוקאי הראשון אשר קיבל תואר מתקדם במתמטיקה בשנת 1950. הוא הפך לחבר בעל חשיבות באופוזיציה המרוקאית, במסגרת פעילותו במפלגה הלאומנית "איסתיקלאל", אך ניתק מהם את קשריו על מנת להקים את מפלגת השמאל "האיחוד הלאומי של כוחות העם" (UNPF) בשנת 1959. בן ברקה היה כוח חשוב בתנועת "העולם השלישי" ותמך בצעדים מהפכניים אנטי קולוניאליסטים במדינות שונות, בהם תמיכה במאבק הפלסטינים נגד מדינת ישראל. בשנת 1962 הואשם בקשירת קשר כנגד המלך חסן השני ויצא לגלות. לאחר שתמך באלג'יריה בפלישתה למרוקו בשנת 1963, נידון למוות במולדתו בהיעדרו.
בן ברקה נראה בפעם האחרונה בפריז ב-29 באוקטובר 1965. פרשת חטיפתו עירבה את שירותי הביטחון בצרפת, ובמרוקו כמו גם את המוסד וה-CIA. נראה כי נרצח וגופתו הועלמה.

אזכורים בתרבות

בסרט הרפתקאות רבי יעקב דמותו של המהפכן הערבי, מוחמד לארבי סלימן, מבוססת באופן רופף על דמותו של בן ברקה.
מראת השמים

מראת השמים (באנגלית: Sky Mirror) הוא פסל של הפסל ההודי-בריטי היהודי אניש קאפור הניצב בנוטינגהאם ובמנהטן שבניו יורק.

הפסל בנוטינגהאם

הפסל שבנוטינגהאם הוצב ביוזמת תיאטרון נוטינגהאם ובמימונו. הפסל הוצג לקהל ב-27 באפריל 2001 בעלות של 900,000 ליש"ט - באותה עת היה זה הפסל היקר ביותר שמומן על ידי הלוטו הלאומי הבריטי.
הפסל יוצר בפינלנד צורתו מראה קעורה בקוטר שישה מטרים העשויה פלדת אל חלד משויפת. הפסל שוקל כ-10 טונות. המראה מוצבת בזווית ופונה לעבר השמים, וכך משקפת את מראה השמים.

הפסל במנהטן

ב-19 בספטמבר 2006 הוצב פסל נוסף בשם זה במרכז רוקפלר שבניו יורק, לצד השדרה החמישית. פסל זה הוא גרסה גדולה יותר של הפסל בנוטינגהאם. קוטרו 10.6 מטרים, גובהו כ-3 קומות והוא שוקל 23 טונות. הפסל משקף את גורדי השחקים של העיר ומטרתו, לדברי קאפור, "להוריד את השמים אל הארץ".
סקייט אצבעות

סקייט אצבעות, באנגלית Fingerskate, או Fingerboard הוא סקייטבורד קטן ממדים להפעלה באמצעות אצבעות הידיים. הצורה והחלקים נראים כמו סקייטבורד רגיל אבל האורך שלו הוא רק 96 מילימטר או 3-3/4 אינץ'.

מבנה וחלקים

החלקים המרכיבים את סקייט האצבעות הם לוח עליו מודבק מעין נייר זכוכית מחוספס הנקרא גריפ, צירים, ברגים ראשיים, גלגלים (סיליקון), וברגים. סקייט אצבעות מייצג בדרך כלל בנאמנות סקייט רגיל, כולל כל החלקים שלו והציורים בתחתית הלוח. הציורים הם אותם ציורים וסמלים כמו בסקייטבורד של חברות ידועות כולל דגמים על שם סקייטרים מקצועיים. הלוחות עשויים מעץ או מפלסטיק.

טריקים

עם סקייט אצבעות אפשר לעשות את כל הטריקים (התרגילים) הידועים של הסקייטבורד. אפשר לבנות ולהרכיב רמפות ורילים מתאימים ולעשות איתם תרגילים. אפשר לקנות רמפות מוכנות לסקייט אצבעות במבחר חנויות של ציוד סקיטבורד.

היסטוריה

סקייטי אצבעות החלו מופיעים בשנת 1986 כמחזיקי מפתחות ולא ניתן היה לבצע איתם תרגילי סקייטבורד. בשנות ה-90, החלה חברת Tech Deck לייצר ולמכור סקייט אצבעות שניתן לבצע בו טריקים של סקייטבורדינג. חברת Tech Deck הקימה קהילות ברשת האינטרנט כדי שבעלי העניין יוכלו להתכתב ביניהם ובדרך זו לפתח את התחביב שלהם. לאחר ההצלחה של חברת Tech Deck החלו חברות נוספות להיכנס לתחום ולייצר סקייטי אצבעות וגם חלקים עצמאיים כמו לוחות, גלגלים וצירים, ביניהם Berlin Wood (השייכת ליצרן Blackriver-Ramps) ו-Pro Wood, בקניית חלקים אפשר כמו בסקייטבורד רגיל להרכיב סקייט אצבעות המורכב מחלקים של מספר יצרנים.