google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון גולסוורתי

ביוגרפיה

ג'ון גולסוורתי נולד בקינגסטון-היל, סארי שבאנגליה, אביו היה עורך דין אמיד. התחנך בבית הספר הארו ובאוקספורד. הוסמך כעורך-דין אך לא עסק במקצוע זה וגילה התענינות בספרות ובכתיבה. הוא הרבה לקרוא מספריהם של גוסטב פלובר, רודיארד קיפלינג, טורגנייב, טולסטוי ואמיל זולא. ב-1893 בעת מסע בים הדרומי פגש את הסופר ג'וזף קונרד ששכנע אותו להתמסר לכתיבה ספרותית. גולסוורתי החל לכתוב סיפורים בשם העט ג'ון סינג'ון (John Sinjohn), ב-1897 פרסם על חשבונו את קובץ הסיפורים הראשון שלו "מארבע רוחות השמים".
ב-1904 פרסם תחת שמו את הרומן The Island Pharisees. באותה שנה מת אביו וגולסוורתי נשא לאישה את עדה פרסון-קופר, איתה חי בסתר כעשר שנים, בגלל התנגדות אביו לנישואיהם. עדה הייתה נשואה לפני כן לבן-דודו של גולסוורתי, נישואיה האומללים היוו את הבסיס לרומן "בעל הנכסים" (The Man of Property) שהיה הראשון בסדרת הספרים "ההגדה לבית פורסייט", רומן על תולדות שלושה דורות של משפחה בריטית מהמעמד הבינוני. 
ב-1906 החל גולסוורתי להצליח גם כמחזאי עם המחזה "קופסת הכסף". במחזותיו הנושאים העיקריים היו האדם ברחוב, העוני, אפליה, אי-צדק, והבדלים במעמדות החברתיים. מחזהו "Justice" משנת 1910 הוביל לרפורמה בבתי הכלא בבריטניה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה מבוגר מכדי להשתתף בלחימה, הוא מסר את ביתו לשימוש הצבא הבריטי כבית הבראה, ונסע לצרפת לעבוד בבית-חולים בטיפול בחיילים נכים. גולסוורתי גויס על ידי משרד התעמולה לכתיבת מאמרים מטעם הממשלה בעיתונים, בניגוד לכותבי מאמרים אחרים סירב להסית נגד הגרמנים, ועודד את הטיפול בחיילים פצועים ונכים. 
דעותיו על המלחמה באו לידי ביטוי במחזות "האספסוף" (The Mob) מ-1914 ו-The Skin Game מ-1920, האחרון צולם לקולנוע על ידי אלפרד היצ'קוק בשנת 1931. שני מחזות נוספים שלו עובדו לקולנוע, "אמונים" Loyalties 1922, העוסק בנושא האנטישמיות, ו"בריחה" Escape 1926. 
15 שנה אחרי פרסום "בעל נכסים", חזר גולסוורתי לתולדות משפחת פורסייט. הוא פרסם את ספרי ההמשך "הצ'נסרי" (1920), ו"עומד לשכירה" (1921). ב-1922 כונסו שלושת ספרי הטרילוגיה וביססו בכך את עתידו הספרותי של גולסוורתי. סיפור "ההגדה לבית פורסייט" עובד לקולנוע בשנת 1949 בסרט "נשות פורסייט" עם ארול פלין וגריר גרסון, וב-1967 לסדרת טלוויזיה בהפקת ה-BBC. סדרת טלוויזיה נוספת הופקה בשנת 2002.
ספריו הבאים "הקוף הלבן" (1924), "כף הכסף" (1926), שהיו חלק מהטרילוגיה השנייה "קומדיה מודרנית", העלו את הפופולריות של גולסוורתי, הקהל קיבל את תיאורי החברה הוויקטוריאנית בסקרנות ובנוסטלגיה. בניגוד לפופולריות שלו אצל הקוראים, ההערכה הספרותית אליו החלה לרדת, סופרים צעירים כמו ד.ה. לורנס ווירג'יניה וולף ביקרו את כתיבתו, והאשימו אותו שהוא משקף את הערכים שאותם הוא כביכול תוקף. 
ב-1921 ייסד גולסוורתי את PEN, ארגון בינלאומי של סופרים, שמומן מאוחר יותר מכספי פרס-נובל. בשנת 1932 זכה בפרס נובל לספרות, הוא נפטר שנה אחר-כך ב-30 בינואר 1933.
יוסף מרימוביץ'

ביוגרפיה

נולד בקפריסין. אחיו מנחם (מנדל'ה) מרימוביץ' היה גם כן כדורגלן מכבי תל אביב.
בכל הקריירה שלו כשחקן שיחק מרימוביץ' בקבוצת מכבי תל אביב. בגיל 16 עלה לקבוצה הבוגרת והיה שותף פעיל לשש אליפויות ושישה גביעי מדינה בתפקיד קיצוני-שמאלי.
בשנת 1942, לאות הזדהות עם יהודי אירופה שנרדפו בידי הנאצים ואולצו לענוד את הטלאי הצהוב, הציע מרימוביץ' שמכבי תשחק בחולצות צהובות, בנוסף לכחול המסורתי עד לאותם ימים. באותה שנה זכה עם מכבי תל אביב באליפות השלישית בתולדותיה.
בינואר 1950 הוביל מרימוביץ' את מכבי תל אביב לניצחון הליגה הגבוה בתולדותיה, כאשר כבש ארבעה שערים בניצחון 0:13 על מכבי ראשון לציון. בעונה שלאחר מכן כבש חמישה שערים נגד הקבוצה בניצחון מכבי 1:12.
במשחק האליפות של עונת 1949/1950 (העונה הראשונה מקום המדינה), פגשה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב למשחק לעיני 8,000 צופים באצטדיון המכביה. מכבי נזקקה לניצחון כדי לזכות בתואר, ובדקה ה-24 כבש מרימוביץ' את שער הניצחון (0-1), והעניק למכבי את האליפות. בסיום העונה זכה מרימוביץ' בתואר מלך השערים לאחר שכבש 25 שערי ליגה.
בנבחרת ישראל הופיע 14 פעמים, הבולטת שבהן כנגד ברית המועצות, בשנת 1956 באצטדיון רמת גן.
בשנת 1958, כשהוא בן 34, פרש מרימוביץ' ממשחק פעיל והמשיך את דרכו במכבי תל אביב, הפעם כמאמן, ועמה זכה בגביע המדינה.
בשנת 1964 מונה מרימוביץ' לתפקיד מאמן נבחרת ישראל, ובאותה שנה הוביל את הנבחרת לזכייה בגביע אסיה, לאחר ניצחון 1:2 בגמר מול דרום-קוריאה.
לאחר שסיים את הקדנציה הראשונה בנבחרת עבר לאמן את הפועל תל אביב וזכה עמה באליפות אסיה לקבוצות. לאחר מכן שב לאמן את מכבי תל אביב לעונה נוספת, ובשנת 1977 חזר להפועל תל אביב לקדנציה שנייה.
ב-1982 חזר מרימוביץ' לאמן את נבחרת ישראל. לאחר קמפיין מוקדמות הגביע העולמי ב-1986 סיים את תפקידו, וב-1988-1989 חזר לאמן בפעם השלישית והאחרונה את מכבי תל אביב.
במהלך הקריירה אימן מרימוביץ' גם את בני יהודה, בית"ר תל אביב ומכבי פתח תקווה.
משנת 1992, שימש מרימוביץ' כנשיא איגוד מאמני הכדורגל בהתאחדות לכדורגל בישראל.
נפטר ב-5 במאי 2011, בגיל 86. הלוויתו נערכה יום לאחר מכן בבית העלמין בקיבוץ חורשים.
מוג'אהדין ח'לק

מוג'אהדין ח'לק (בפרסית: مجاهدین خلق) הוא ארגון גרילה הפועל באיראן החל משנות השישים של המאה העשרים. בראשית ימיו קיבץ הארגון מתנגדים לשלטונו של השאה מוחמד רזה פהלווי. בשנות השבעים ביצע הארגון מספר פיגועים נגד משטרו ונגד מטרות אמריקניות באיראן, שגרמו למותם של מספר אזרחים אמריקניים.
לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 לא הורשה הארגון להשתתף בשלטון בשל נטיותיו השמאלניות. רבים מפעיליו נעצרו ואף הוצאו להורג. לבסוף נאלץ הארגון לגלות מאיראן, ומאז תחילת שנות השמונים הוא פועל נגדה ממדינות אחרות.
לאחר המכה שניחתה על הארגון ב-1979, הוא שינה את דרך פעולתו והתמקד בניסיונות להתנקש בבכירי המשטר של הרפובליקה האסלאמית האיראנית. קשה לאמוד את היקפי פעילותו, שכן הארגון והמשטר האיראני גם יחד מוסרים נתונים בלתי מדויקים לצורכי תעמולה (למשל האשמת הארגון ברצח חאיק חובספיאן, בישוף ארמני). רציחתם של מוחמד בהשתי (איש דת וראש בתי הדין האיראניים, שני לרוחאללה ח'ומייני) ובעלי תפקיד רבים בפיגוע בשביעי בתיר  וההתנקשות במוחמד ג'וואד בהונאר (ראש הממשלה השני של הרפובליקה האיסלאמית של איראן) מיוחסת לארגון, כמו גם מספר מתקפות גרילה צבאיות כניסיון ההשתלטות על העיר כרמאנשאה ב-1988.
מאז מלחמת איראן-עיראק ועד מלחמת עיראק נתמך הארגון בידי סדאם חוסיין, שסיפק לו נשק כבד, מימון ואימונים צבאיים. הארגון העביר בעקבות כך את מפקדתו מפריז לבגדאד. הארגון נלחם בשורות צבא עיראק במלחמותיה נגד איראן ונגד הכורדים.
בשנת 1997 הכריזה ארצות הברית על הארגון כארגון טרור, ב-2000 נכלל ברשימת ארגוני הטרור של החוק למניעת טרור בבריטניה, ובשנת 2002 באיחוד האירופי, וחלק מנכסיו בצרפת הוחרמו. תומכי הארגון טענו כי החלטת האיחוד האירופי ב-2002 נועדה לרצות את המשטר האיראני, לאור העובדה כי הארגון התנער משימוש באלימות בפומבי בשנת 2000. במאי 2008 בית המשפט לערעורים בבריטניה פסק כי החלטת ממשלת בריטניה לכלול את הארגון ברשימת ארגוני הטרור אינה מוצדקת וביוני 2006 בריטניה החליטה להסיר את שמו של הארגון מרשימת ארגוני הטרור. כוחות צבא ארצות הברית בעיראק פירקו את הארגון מנשקו, אך הבטיחו להם הגנה תחת אמנת ז'נבה כך שלא יישלחו חזרה לאיראן.
מבחינה אידאולוגית קשה להגדיר את המוג'אהדין ח'לק, שכן הארגון ניסה לשלב בין הסוציאליזם לאסלאם תוך הסתמכות חזקה על מנהיגתם, מריאם רג'אווי, עד כדי פולחן אישיות. ישנן שמועות כי הארגון הפעיל מחנות כליאה בעיראק, בהם הופרו באופן חמור זכויות האדם. כלפי חוץ מנסה הארגון להציג עצמו כמפלגה פוליטית מתונה ופרו-דמוקרטית, כדי לזכות בתמיכת המערב.
על פי תחקיר של רשת NBC, הארגון אחראי לשורת רציחות של מדענים באיראן שהיו מעורבים בתוכנית הגרעין האיראנית. בתחקיר נאמר שאנשי המוסד מאמנים את פעילי הארגון בשימוש באופנועים וחומרי נפץ, ובתמורה מעבירים אנשי הארגון לישראל מידע על המתרחש באיראן.
מרי מורסטן

מרי מורסטן (באנגלית: Mary Morstan) היא אשתו של דוקטור ווטסון, ומופיעה בכמה מספרי שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל. הופעתה הראשונה היא בספר חותם הארבעה, בו היא ווטסון מתחתנים לאחר פתרון התעלומה. היא מתוארת כאישה בלונדינית בעלת עור חיוור, ובתקופה שבה היא שכרה את שירותיו של הולמס היא עבדה כאומנת. למרות שבסוף הסיפור האוצר נעלם, היא מקבלת שש פנינים ועתידה לרשת שש פנינים נוספות מאוצר אגרה.
בעיבוד של רודני גיבונס לחותם הארבעה (2001) נפרדת מרי מורסטן מווטסון ומתחתנת עם תדיאוס שולטו, ובכך שוברת את לבו של הרופא.

מוצאה

אביה של מרי מורסטן, שכיהן בתפקיד צבאי בכיר ברגימנט הודי ומאוחר יותר הוצב באיי אנדמן, נעלם ב-1878 בנסיבות מחשידות הקשורות לתעלומת חותם הארבעה. אמה של מרי מורסטן מתה זמן קצר לאחר שילדה אותה, ואין לה קרובים נוספים באנגליה, למרות שהיא למדה והתחנכה שם. ווטסון ומרי מורסטן התחתנו בערך ב-1888.
צומת רמז

מקור השם

הצומת נקרא על שמו של דוד רמז, שר התחבורה בזמן תכנון ותחילת הבנייה של הפרויקט ונפטר בטרם הושלם. דוד רמז עבד כפועל חקלאי בכרכור וישנו גם שיכון רמז שנמצא בשטח פרדס חנה כרכור סמוך לצומת רמז.
בתכנון הפרויקט המקורי הצומת נקרא "צומת חנה" (בגלל קרבתו ליישוב פרדס חנה הסמוך), אך עם פטירתו הוחלט לקרוא לצומת על שם דוד רמז, השם ניתן לצומת עוד לפני פתיחתה הרשמית של מסילת החוף.

היסטוריה

בסיום מלחמת העולם הראשונה כבשו הבריטים את ארץ ישראל. הם סללו מחדש את המסילה מלוד אל חדרה מזרח ברוחב תקני, ומשם המשיכו את הקו צפונה אל חיפה ובכך איפשרו את פתיחת הקו חיפה - קנטרה ב-1 בנובמבר 1920, כחלק משרות הרכבת המנדטורית.
עם קום המדינה החליטה הממשלה לסלול מסילה ישירה לחיבור בין חיפה לתל אביב אשר תקצר את הדרך לנוסעים (עד אז היה ניתן לנסוע רק דרך המסילה המזרחית וממסילת הירקון).
ב-14 במאי 1953 נחנכה מסילת החוף החדשה בטקס בכפר ויתקין. מסילת החוף התפצלה מהמסילה המזרחית וכך הוקם צומת רמז. עם פתיחת של מסילת החוף צומצם מאוד שירות הנוסעים בין כפר סבא לחדרה מזרח והמסילה שמשה בעיקר רכבות משא.
ב-1968 נפסק לחלוטין שירות הנוסעים וב-1969 נפסק לחלוטין השימוש בקטע דרומית לתחנת חדרה מזרח. רוב המקטע של המסילה המזרחית בין כפר סבא לחדרה פורק ושימש בין השאר להקמת הביצורים לאורך קו בר לב.

חידוש המסילה המזרחית

ב-2012 אושר פרויקט חידוש המסילה המזרחית כתוכנית לתשתית לאומית (תת"ל 22). במסגרת תוכנית זו הוחלט לחדש את קו הרכבת המזרחי עבור תנועת נוסעים ומטענים ובמסגרתה ישודרג גם צומת רמז.
ב-11 באוגוסט 2016 הוחלט בישיבת ממשלה שהפרויקט ינוהל על ידי חברת נתיבי ישראל וימשיך לתכנון פרטני.
בחוק ההסדרים לשנת 2017–2018 הוכנסה המסילה המזרחית לרשימת הפרויקטים בעלי עדיפות לאומית, ואושר התקציב לביצועה.
ב־27 בפברואר 2018 פרסם שר התחבורה ישראל כ"ץ הודעה על הפקעת קרקעות ונכון לסוף חודש אפריל באותה שנה כבר נמסרו הודעות לבעלי הקרקע. ב־23 באוקטובר 2018 פורסם שהסתיים שלב התכנון המוקדם של המסילה. המסילה תעבור לאורך כביש 6, העבודות אמורות להתחיל ב-2020 ולהסתיים ב-2026.

הכפלת מסילות החוף

במסגרת התוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040 מתוכננת הכפלה של מסילות החוף ובניית 2 מסילות נוספות בין חיפה לתחנת הרצליה אשר יעברו גם הן דרך הצומת.
קרשניק

תולדות היישוב

לקרשניק הוענקו זכויות עיר בשנת 1377, ונקבעו בה ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. משנת 1604 הייתה העיר בבעלות משפחת האצולה הפולנית זמויסקי, ובאמצע המאה ה-17 נהרסה בידי הקוזקים.
בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיר בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. עם חיבור העיר לרשת מסילות הברזל בסוף המאה ה-19, הואץ פיתוחה.

יהודי קרשניק

עד שנת 1580 נאסרה ישיבת יהודים בקרשניק. לאחר מכן, החלו יהודים לשבת בה, אך קהילה זו הוחרבה לחלוטין במהלך פרעות ת"ח ות"ט. כעבור מספר שנים התחדשה הקהילה בעיר, וזו תרמה לפיתוחו הכלכלי של היישוב. בשנת 1885 נשרף בית הכנסת בעיר שנוסד עוד במאה ה-17, ובשנת 1887 נחנך בה בית כנסת חדש.
עם כיבוש העיר בידי הרוסים בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נמלטו ממנה רוב יהודיה, ואלו שבו אליה עם חזרת האוסטרים ליישוב, ומצאו כי בתיהם נבזזו.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,200 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.

בשואה

ב-15 בספטמבר 1939 נכבשה קרשניק בידי הגרמנים, ואלו חיללו מיד את בתי הכנסת ואת בית העלמין בה, החרימו רכוש רב מיהודיה, הטילו על היהודים תשלומי כופר גבוהים, וחטפו אותם לעבודות כפייה. בד בבד, הובאו לעיר מאות פליטים יהודים ממערב פולין. באוקטובר 1939 מונה בעיר יודנרט, שנצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים, והוטל על היהודים לענוד סרט זרוע.
באוגוסט 1940 רוכזו כ-5,500 היהודים ששהו בעיר בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה, ורבים מיושבי הגטו מתו ממגיפות שפרצו בו.
ב-11 עד 12 באפריל 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי ס"ס וכוחות עזר אוקראיניים, ושילחו כ-2,000 מיושביו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן, העבירו הגרמנים יהודים מהגטו למחנה העבודה בודזין, ובד בבד, הובאו לגטו מאות יהודים נוספים מיישובי הסביבה, עד שמספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש.
ב-1 בנובמבר 1942 חוסל גטו קרשניק, עם שילוח רוב יושביו לבלז'ץ. כ-300 יהודים מהעיר, שעברו סלקציה, הורשו להישאר בשני מחנות עבודה שהוקמו בה, אליהם הובאו גם כ-300 יהודים נוספים. עד יוני 1944 חוסלו שני מחנות אלו.

בתרבות

בנובלה 'סיפורי אלף לילה ולילה' - שהיא בת 14 פרקים, כנגד 14 ימי הנסיעה של אונית מהגרים מקופנהגן לניו יורק, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, מספר יהודי בשם יענקל יונבר מקרושניק לשלום עליכם המסב עמו על הסיפון, את התופת שעברה על משפחתו והחורבן והכיליון של קהילתו שנקלעו בין הפטיש של האנטישמיות הפולנית לסדן הניסיונות של גרמניה ורוסיה
לסגור ביניהן יריבויות על אדמת פולין והיהודים היו ל'כפרה' - "כל מי שלבו נדבו נקם בנו וטבל בדמנו", של כל הצדדים.
שבע מצוות דרבנן

שבע מצוות דרבנן הן שבע מצוות עשה שנקבעו על ידי חז"ל. מניין זה הוזכר לראשונה בספר "כתר תורה" לרבי דוד ויטאל ולאחר מכן בספר התניא.
יוג'יני בושאר

ביוגרפיה

יוג'יני נולדה למישל וג'ולי בושאר במונטריאול שבקנדה, אחות  תאומה זהה לביאטריס, ולאח ואחות צעירים ממנה. ג'יני ואחותה נקראו על שם בנותיו של הנסיך אנדרו: ביאטריס על שמה של הנסיכה ביאטריס מיורק, ויוג'יני על שמה של הנסיכה יוג'יני מיורק. היא החלה לשחק טניס בגיל 5 תוך כדי לימודיה בבית הספר. בהיותה בת 12 עברה לפלורידה כדי להתאמן אצל שחקן העבר ניק סאביאנו. סאביאנו מלווה אותה עד היום כמאמנה האישי.
שחקן הטניס האהוב עליה הוא רוג'ר פדרר; היא הגדירה את הפגישה ביניהם בטורניר ווימבלדון 2012 כאחד האירועים המשמעותיים בחייה. בושאר מחבבת את הזמר הקנדי ג'סטין ביבר ואמרה פעמים אחדות, שהיא רוצה שיבוא לצפות בה משחקת.

תחילת הדרך

בושאר התפרסמה בעולם הטניס כשזכתה בשנת 2012 באליפות וימבלדון לנערות. באותה תחרות זכתה בצוותא עם השחקנית האמריקאית טיילור טאונסד אף בתחרות הזוגות לנערות. באותה שנה הגיעה לחצי הגמר של אליפות אוסטרליה הפתוחה לנערות. 
ב-2013 קיבלה כרטיס חופשי לטורניר מיאמי, ובו גברה על שחר פאר בסיבוב הראשון באחד מניצחונותיה הראשונים על שחקניות מהדרג הגבוה. היא נוצחה בסיבוב השני על ידי מריה שראפובה. במוקדמות ווימבלדון באותה שנה ניצחה בסיבוב השני את אנה איבנוביץ' במה שהיה לניצחונה הגדול ביותר עד אז. בסוף עונה זאת הוכתרה בתואר "השחקנית העולה של השנה".

הפריצה הגדולה

בשנת 2014 חלה פריצתה הגדולה של בושאר לצמרת הטניס העולמית. היא הגיעה לחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה, אחרי שגברה על אנה איבנוביץ' ברבע הגמר, אך הובסה על ידי נה לי. באליפות צרפת הפתוחה שוב הגיעה לחצי הגמר אחרי שגברה בדרך על שחקניות המדורגות במאיה הראשונה (ובהן שחר פאר, אנגליקה קרבר וקרלה סוארס נבארו) אך הפסידה בחצי הגמר לזוכת הטורניר מריה שראפובה. בטורניר וימבלדון הצליחה להגיע עד לגמר, אך הפסידה לפטרה קביטובה בשתי מערכות - 6-3, 6-0. בעקבות טורניר וימבלדון סבלה מפציעה וחזרה כעבור חודש לשחק בטורניר גביע רוג'רס במונטריאול, אבל הודחה בסיבוב השני, אחרי שהפסידה 2:1 לאמריקנית שלבי רוג'רס. באליפות דרום-מערב ארצות הברית הפתוחה (טורניר סינסינטי), באוגוסט 2014, שוב הפסידה בסיבוב השני - לסווטלנה קוזנייצובה - 2:1. באליפות ארצות הברית הפתוחה (בפלאשינג מדוז, ניו יורק) הגיעה (באחד בספטמבר) לשמינית הגמר ונוצחה על ידי יקטרינה מקארובה בשתי מערכות, 7:6, 6:4.
ב-2015 חלה נסיגה גדולה בהישגיה. בטורניר ווימבלדון, שבו הגיעה ב-2014 לגמר ולדירוג של מקום שביעי, הודחה בסיבוב השני והידרדרה עד למקום ה-26 בדירוג העולמי לנשים.

חסות ודוגמנות

לבושאר ישנם חוזי חסות עם קוקה קולה ונייקי, והיא מפרסמת את מוצריהם. היא פרסמה בעבר מותגים נוספים וישנם המנבאים לה עתיד גדול כדוגמנית, בייחוד אחרי שהצטיירה בווימבלדון 2014 כחביבת הקהל.
גשר תלוי

גשר תלוי (באנגלית: Suspension bridge) הוא סוג של גשר אשר מתאפיין במיפתח גדול ובגמישות של המבנה וכשמו - מִסעתו נתלית בעזרת כבלים.
העיקרון ההנדסי של גשר תלוי הוא המרת כל כוחות הלחיצה והפיתול לכוחות מתיחה, והעברתם דרך כבלים, המאופיינים במשקל נמוך, בגמישות ובעמידה בכוחות מתיחה, אל שני עמודים גבוהים בצידי הגשר, ומהם אל הקרקע. מבחינה זו גשר תלוי בנוי בעיקרון הפוך לזה של גשר אבן קשתי, שבו כל הכוחות מומרים לכוחות לחיצה, ומועברים דרך האבן אל קצות הקשת. בין ראשי העמודים בגשר תלוי, תלויים כבלים מאסיביים, אשר מהם תלויה המיסעה או המדרכה עליה עוברת הדרך. קצות הכבלים מעוגנים לקרקע בשני הצדדים הקיצוניים ביותר של הגשר.
היתרון הגדול של גשר תלוי הוא בכך שהמשקל של כל הגשר עובר אל העמודים דרך הכבלים ומהם אל האדמה, ולפיכך אין צורך בקורה עבה או במסבך שיחזיקו את מיפתח הגשר באוויר. יתרון נוסף הוא הגמישות המבנית המקנה לגשר עמידות גבוהה בפני רעידות אדמה.
הגשר התלוי בעל המיפתח הגדול ביותר בעולם הוא גשר אקשי-קייקיו שביפן שנבנה בשנת 1998. אורך מיפתחו 1,991 מטר ואורכו הכולל 3,911 מטר. עם זאת, ישנם גשרים תלויים בעלי מיפתח קטן יותר ואורך כולל גדול יותר.
גשרים המתבססים לעיתים על עמוד אחד אינם עונים להגדרה של גשר תלוי המחייב שתי נקודות משען (למשל שני עמודים). טיפוס זה של גשרים מכונה גשר מעוגן כבלים. אחד מהאדריכלים הבולטים כיום בתחום הוא סנטיאגו קלאטרווה, אשר תיכנן שני גשרים תלויי כבלים בישראל (בירושלים עבור הרכבת הקלה ובפתח תקווה להולכי רגל).
גשרים תלויים מצטיינים גם בנוכחות ויזואלית ייחודית ומרשימה, וכך הפכו מספר גשרים כאלו לסמלים של המקומות בהם הם ניצבים. בין אלו ניתן לציין את גשר שער הזהב בסן פרנסיסקו וגשר ברוקלין בניו יורק.
הגשר התלוי קפילנו הוא הגשר התלוי המיועד להולכי רגל הארוך בעולם ואורכו הוא 137 מ'.
חלום שלמה בגבעון

חֲלוֹם שְׁלֹמֹה בְּגִבְעוֹן, הוא סיפור המופיע בספר מלכים א', פרק ג', פסוקים ד'-ט"ו. שלמה מגיע לבמה הגדולה בגבעון. שם הוא מקריב אלף עולות. בלילה נראה ה' אל שלמה בחלום. בחלום מציע ה' לשלמה להעניק לו כל דבר שיבקש. שלמה מבקש בחלומו "לֵב שֹׁמֵעַ לִשְׁפֹּט אֶת עַמְּךָ לְהָבִין בֵּין טוֹב לְרָע". בקשת שלמה נענתה, ובזכות שלא ביקש עושר, כבוד, אריכות ימים או ניצחון במלחמה, הוא קיבל בנוסף גם עושר, כבוד ואם ילך בדרך ה', גם אריכות ימים.
במלכים א' פרק ג' שני סיפורים: חלום שלמה בגבעון (ד'-ט"ו) ומשפט שלמה, המופיע בפסוקים (ט"ז-כח) . לשני הסיפורים האלו מבוא בן ארבעה פסוקים. פסוקים אלה מהווים סיום לתהליך ביסוס שלטונו של שלמה המופיע בפרקים הראשונים של ספר מלכים.
הפסוק הראשון בפרק, מתאר את ההתבססותו של שלמה כמלך על ממלכת ישראל. פסוקים ב'-ג' מתפקדים כפתיחה לסיפורי מלכות שלמה ופסוק ד', משמש כפתיחה לסיפור מסעו של שלמה לזבוח בגבעון וחלומו.

סיפור המעשה

לפי המסופר בפרק ג' הסיפור מתרחש בגבעון. לגבעון הגיע שלמה כדי לזבוח בבמה הגדולה. בגבעון שלמה הקריב אלף עולות: "וַיֵּלֶךְ הַמֶּלֶךְ גִּבְעֹנָה לִזְבֹּחַ שָׁם, כִּי הִיא הַבָּמָה הַגְּדוֹלָה. אֶלֶף עֹלוֹת יַעֲלֶה שְׁלֹמֹה עַל הַמִּזְבֵּחַ הַהוּא". ה' נגלה לשלמה בחלומו ומבקש ממנו להביע משאלה: "שְׁאַל מָה אֶתֶּן לָךְ". שלמה מודה לה' על חסדו הרב לו ולאביו: "אַתָּה עָשִׂיתָ עִם עַבְדְּךָ דָוִד אָבִי חֶסֶד גָּדוֹל וַתִּתֶּן לוֹ בֵן יֹשֵׁב עַל כִּסְאוֹ כַּיּוֹם הַזֶּה". בדבריו הוא מתאר את אביו כצדיק: "כַּאֲשֶׁר הָלַךְ לְפָנֶיךָ בֶּאֱמֶת וּבִצְדָקָה וּבְיִשְׁרַת לֵבָב עִמָּךְ…". שלמה מדבר בצניעות וענווה.
שלמה מכיר בכך שהוא חסר ניסיון בענייני הממלכה. הוא מכנה את עצמו: "נַעַר קָטֹן". שלמה מתכוון לכך שהוא חסר ניסיון בתחום הצבאי: "לֹא אֵדַע צֵאת וָבֹא". שלמה מודע לעובדה כי הוא הומלך לשלוט על עם רב: "עַם רָב, אֲשֶׁר לֹא יִמָּנֶה וְלֹא יִסָּפֵר מֵרֹב".
בפסוק ט' שלמה מבקש משאלה. כדי לשפוט הוא נדרש ללֵב שֹׁמֵעַ וליכולת להבחין בין טוב ורע: "וְנָתַתָּ לְעַבְדְּךָ לֵב שֹׁמֵעַ לִשְׁפֹּט אֶת עַמְּךָ לְהָבִין בֵּין טוֹב לְרָע". בקשת שלמה נשאה חן בעיני ה'. שלמה מקבל חכמה, עושר וכבוד. כמו כן הוא מקבל הבטחה כי יזכה באריכות ימים וזאת באה עם תנאי: "וְאִם תֵּלֵךְ בִּדְרָכַי, לִשְׁמֹר חֻקַּי וּמִצְו‍ֹתַי, כַּאֲשֶׁר הָלַךְ, דָּוִיד אָבִיךָ--וְהַאֲרַכְתִּי, אֶת-יָמֶיךָ."

מגמת הסיפור

סמיכות הסיפורים, משפט שלמה וחלומו בגבעון מורים על מטרה ברורה, התגשמות הבטחת ה' וביסוס מעמדו של שלמה כמלך בעיני האל והממלכה. המלך, ולא שלמה האדם הוא זה ששפט, בעזרת מתנת החכמה אשר ניתנה לו על ידי האל.
לדעת ישראל אפעל, בנוסף התגלות האל לשלמה המלך בחלומו באה כדי לתת ביטוי להסכמתו של האל לבית דוד לבנות את בית המקדש לה' בירושלים.
לייז'

אוכלוסייה

נכון לתאריך 1 בינואר 2005 מנתה אוכלוסיית לייז' 185,574 איש בצפיפות ממוצעת של 2675 איש לקמ"ר. אוכלוסיית לייז' רבתי מנתה כ-600,000 איש.
לייז' היא המרכז התרבותי של ולוניה ורוב תושביה דוברי צרפתית. בעיר גם קהילה גדולה של מהגרים מאיטליה (ראשית המאה ה-20) וכן מהגרים חדשים יותר מארצות אחרות, בעיקר מאפריקה.

שדה תעופה

נמל התעופה לייז' ממוקם בבירסט כמה קילומטרים ממערב לעיר. זהו הציר העיקרי למסירת מטענים באירופה ובשנת 2011 היה שדה התעופה ה -33 העמוס ביותר בעולם.

נמל ימי

נמל לייז' הממוקם על נהר מיוז, הוא הנמל השלישי בגודלו באירופה. כולל קישורים לאנטוורפן ולרוטרדם דרך תעלותיו.

רכבת

לייז' מקושרת באמצעות רכבת ישירה עם שאר חלקי מערב אירופה. שלוש התחנות העיקריות שלה הן תחנת הרכבת לייז'-גילינס, לייז' ג'ונפוס, ולייז'-פאלאס. בתחנות אלו מופעלים קווים ישירים לקלן, פרנקפורט ופריז.

כבישים

לייז' מקושרת באמצעות מספר כבישים מהירים, כולל הכבישים האירופיים E25, E411, כביש E40, ו-E313.

לאחר המלחמה

בשנות ה-60 סבלה לייז' בעקבות התמוטטות תעשיות הפחם והפלדה, שהביאה לאבטלה גבוהה, מהומות ומתחים חברתיים. בינואר 1961 יצאו פועלים ממורמרים למסע הרס וגרמו נזקים חמורים למוסדות ממשלתיים ולתחנת הרכבת של לייז'. כמו ערים רבות בולוניה, גם לייז' טרם התאוששה מן השפל הכלכלי של אותה תקופה, אם-כי בשנים האחרונות ניכרים סימני צמיחה כלכלית בעקבות עליית מחירי הפלדה, פתיחת הגבולות עם המדינות השכנות ושיפור בשלטון המקומי. בניינים ציבוריים משופצים וכסף מושקע בשיפור חזות העיר. תחנת רכבת חדשה, בתכנון הארכיטקט סנטיאגו קלטרווה, נמצאת בבנייה, ופרנסי העיר מקווים כי היא תהפוך לאבן-שואבת לתיירים.
לייז' היא מרכז חשוב של תעשיית השוקולד הבלגי רב המוניטין.
מיון של

מיון של (באנגלית: Shell Sort) הוא אלגוריתם מיון הבא לשפר את אלגוריתם מיון הכנסה (Insertion Sort), שיעילותו רבה רק כאשר הקלט שעליו למיין כבר ממוין ברובו ואילו במקרה הממוצע יעילותו פחותה.
האלגוריתם הוצג לראשונה ב-1959 על ידי מדען המחשב האמריקאי דונלד של שהציג את האלגוריתם כחלק מעבודת דוקטורט, באוניברסיטת סינסינטי, אוהיו.

אופן פעולה

האלגוריתם נועד לשפר את אלגוריתם מיון ההכנסה, ומבוסס עליו. בקצרה, פעולתו של מיון ההכנסה מבוססת על מעבר על המערך, כאשר אם נמצא ערך שאינו במקומו, הוא מוזז למיקומו הנכון. כאמור, אלגוריתם זה יעיל בעיקר רק עבור מערכים שכבר ממוינים ברובם. אלגוריתם מיון של פועל בשלבים, בהם הוא ממיין תאי מערך הרחוקים זה מזה מרחק שהולך וקטן בכל שלב, כשהמיון עצמו מתבצע בצורת מיון הכנסה. לדוגמה (דוגמה אפשרית התלויה במימוש) - במערך שגודלו 12 (בהנחה שמספרי התאים מתחילים ב-1 ונגמרים ב-12) יתחיל המיון בתאים שרחוקים 6 מקומות זה מזה. האלגוריתם ימיין רק את התאים 1 ו-7, לאחר מכן את 2 ו-8, 3 ו-9, וכן הלאה עד 5 ו-11, כאשר הוא פועל בכל פעם על שני תאים בלבד. בשלב השני יעבור האלגוריתם למיון התאים שמרחקם זה מזה הוא שלוש, ולכן ימיין את התאים 1, 4, 7, ו-10, לאחר מכן את 2, 5, 8, ו-11, ולבסוף את 3, 6, ו-9. בשלב הבא והאחרון יבצע האלגוריתם מיון הכנסה רגיל על המערך. לסיכום - מספר רב של מעברים על הקלט נלקחים במרווחים יותר ויותר קטנים, עד שלבסוף מתבצע מיון הכנסה רגיל על כל המערך, כשבשלב זה המערך כמעט ממוין לגמרי.

יעילות

נאמר שהערך הקטן ביותר במערך שגודלו  נמצא במקום האחרון, ואילו אנחנו מעוניינים לסדר את המערך מהקטן אל הגדול, כך שערך זה יעבור אל התא הראשון במערך. בשימוש במיון בועות (Bubble Sort) או מיון הכנסה (Insertion Sort) זה ייקח בערך  השוואות והחלפות כדי להביא את אותו ערך למיקומו המתאים. במיון של אנו מזיזים את הערך בצעדים גדולים (בשלבי המיון הראשוניים) כך שערך קטן ינוע דרך ארוכה לקראת המיקום הסופי שלו באמצעות השוואות בודדות. אם כך, למרות שבמיון זה מתבצעים מעברים רבים על המערך, בכל פעם המערך ממוין יותר ולכן גם יעילות מיון ההכנסה שמתבצע בכל שלב רבה יותר. כתוצאה מכך, יעילותו של מיון זה רבה יותר מזו של אלגוריתם מיון ההכנסה.
דרך אחת לתאר זאת היא זו: ארגן את הרשימה למיון לטבלה ומיין כל עמודה בנפרד, תוך שימוש במיון הכנסה. חזור על התהליך כשכל פעם עשה זאת עם מספר קטן יותר של תורים ארוכים יותר. לבסוף תקבל טבלה עם עמודה אחת. על ידי הפיכת הרשימה לטבלה יותר פשוט לראות זאת: האלגוריתם עצמו מבצע את המיון במקום (על ידי הגדלת האינדקס בגודל הצעדים).

דוגמה

נתונה הרשימה הבאה למיון:
[ 13 14 94 33 82 25 59 94 65 23 45 27 73 25 39 10 ]
נתחיל עם מיון ב-5 צעדים. נהפוך את הרשימה לטבלה בעלת 5 עמודות:

13 14 94 33 82
25 59 94 65 23
45 27 73 25 39
10
לאחר מיון כל עמודה בנפרד נקבל את הטבלה הבאה:

10 14 73 25 23
13 27 94 33 39
25 59 94 65 82
45
כעת כשנחזיר את הטבלה לצורת רשימה נקבל [ 10 14 73 25 23 13 27 94 33 39 25 59 94 65 82 45 ]. ניתן לראות שהערך 10 זז מהסוף להתחלה. כעת נוכל למיין את הרשימה ב-3 צעדים ואחר כך על ידי צעד ואז נקבל אותה ממוינת לחלוטין.
ענבל גדול-פרחים

תיאור

זהו צמח בעל שורש מעובה, ולו גבעולים זקופים נושאי פריחה באורך 70-50 ס"מ. העלים מעוגלים או דמויי איזמל, גודלם סנטימטרים אחדים, ושפתם משוננת. העלים מסודרים בצורה נגדית או מסורגת על הגבעול. 
הפרח גדול, אורכו כ-6 ס"מ, הכותרת רחבה ודמוית פעמון. צבע הכותרת כחול, תכלת, ולעיתים רחוקות לבן. טרם פתיחת הפרח, הניצן נפוח וקישוטי מאוד. חודשי הפריחה משתנים בהתאם לתנאים שבהם הצמח גדל, ובישראל חלה הפריחה בתחילת הקיץ ובתחילת הסתיו. בעונת החורף נמצא הצמח בתרדמה. 
כאמור, מוצא המין הוא מאזור מזרח אסיה- דרום סיביר, צפון-מערב סין, קוריאה ויפן. בית-גידולו הטבעי הוא אחו יבש, ומקומות סלעיים בקרחות-יער.

שימושים עבור האדם

שימושו העיקרי של הצמח הוא למטרות נוי, ולשם כך הוא הובא לארצות רבות בתבל. מעבר לכך, לצמח תפקיד ברפואה הסינית המסורתית, והוא משמש כנוגד דלקות, וכן נחשב כמקל במקרה של שיעול ושפעת. בקוריאה, השורש המעובה של הצמח מוגש כירק טרי בסלט או בנפרד כמנה מסורתית. 
בישראל הצמח מגודל, לרוב, כעונתי-קיצי, וזאת משום שלצמח קשה לשרוד את החורף. הוא זקוק להצללה חלקית ולהשקיה בינונית. היקף השימוש בו הוא לא גדול.