google/wiki40b huggingface dataset:
אייר ואן

תולדות החברה

החברה החלה את פעילותה בשנת 1983 כחברה קטנה בשם "אליאדריאטיקה" ששימשה ללימודי טיסה ו"טיסות מונית", ולאחר מכן גם טיסות פנימיות באיטליה. עם קבלת מטוסה הסילוני הראשון מדגם בואינג 737-200 החלה החברה לבצע גם טיסות סדירות וטיסות שכר. בנובמבר 1995 שינתה החברה את שמה ל"אייר ואן" והחלה לבצע טיסות סדירות בין רומא ומילאנו. בשנת 1996, השנה הראשונה שבה התבצעה פעילות מסחרית מלאה, טסו בחברה כ-713 אלף בני אדם. בשנת 2000 החלה החברה בשיתוף פעולה עם חברת לופטהאנזה ומאז כמעט כל טיסותיה נשאו גם את קוד לופטהאנזה (LH). בשנת 2006 ייסדה החברה את "אייר ואן סיטיליינר" - חברה בת לטיסות פנימיות. בשנת 2007 הפכה לחברת התעופה השנייה בגודלה באיטליה. בתחילת שנת 2009 התאחדה החברה עם חברת התעופה הלאומית של איטליה - אליטליה, במסגרת ההקמה מחדש של אליטליה לאחר פשיטת הרגל שלה. במרץ 2010 החלה אליטליה להשתמש במותג אייר וואן כחברת בת לטיסות מוזלות שבסיסה בנמל התעופה מילאנו מלפנסה. החברה הציעה טיסות לאומיות ובינלאומיות בתעריף מוזל וכתחרות לפעילות חברות תעופה מוזלות אחרות הפעולות במילאנו, בהן איזיג'ט וריאנאייר.
לאחר שבאוגוסט 2014 רכשה חברת איתיחאד איירווייז מאיחוד האמירויות כ-49% ממניות חברת אליטליה, כחלק מהתוכנית התפעולית החדשה הוחלט על סגירת חברת אייר וואן והפסקת כל טיסות החברה. יום הפעילות האחרון נקבע ל-30 באוקטובר 2014 ובתאריך זה הופסקה כל פעילות החברה ובוטל המותג.
סרג'יו ויצמן

ביוגרפיה

ויצמן נולד וגדל בריו דה ז'ניירו. הוא התאמן במועדון השחייה של מועדון הספורט פלמנגו (Clube de Regatas do Flamengo).

1969

בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן לעיני אלפי צופים, בסוף יולי 1969, זכה ויצמן במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ברזיל חדש של 18:13.3 דקות, אחרי רוברטו שטראוס ממקסיקו (17:58.0 דקות) ולפני לי צ'סנאו מארצות הברית (18:28.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.5 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.5 דקות.

1972

באולימפיאדת מינכן (1972) סיים ויצמן במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא דרום אמריקה חדש של 3:57.89 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 57.99 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.07 שניות.

1973

באליפות העולם שנערכה בבלגרד 1973 השתתף ויצמן במשחה ל-200 מטר פרפר.
אלנה וסיליבנה גלינסקיה

ביוגרפיה

אלנה נולדה בסביבות שנת 1510 באזור פרוז'ני. אביה היה הנסיך וסילי לבוביץ גלינסקי (רוסית: Васи́лий Льво́вич Гли́нский) מהדוכסות הגדולה של ליטא. אימה אנא יקשיטש (קרואטית:Ana Jakšić) הייתה ממוצא סרבי מאזור יקשיטש 
אלנה נישאה לוסילי, לאחר שזה התגרש מאשתו הראשונה שהייתה עקרה, ב-21 בינואר 1526. היא ילדה את איוואן ב-25 באוגוסט 1530, ואת יורי ב-30 באוקטובר 1532.
וסילי השלישי מת בדצמבר 1533, כשאיוואן יורש העצר היה קטין בן שלוש, ואלנה הפכה לשליטה של הנסיכות כעוצרת, תפקיד אותו מילאה במשך חמש שנים עד מותה ב-1538.
כעוצרת הייתה פעילה מאוד בהבטחת שלומה של הנסיכות. חתמה הסכם שביתת נשק עם הדוכסות הגדולה של ליטא, ובמקביל ניטרלה את כוחה של שוודיה. פדתה שבויים רוסיים וגם בנתה חומה חדשה סביב מוסקבה.
אלנה וסיליבנה גלינסקיה   נפטרה ב-4 באפריל 1538. קיימות סברות שהורעלה.  בידי בני משפחת שויסקי (רוסית:Шуйские), שהשתלטו על העוצרות לאחר מותה.
אלנה נקברה בקתדרלה של מנזר העלייה לשמים בקרמלין.
אקים בלומפילד

ביוגרפיה

ב-2015 קבע שיא ג'מייקה לנוער בריצת 400 מטר של 44.93 שניות וזכה במדליית זהב באליפות ג'מייקה לגילאי 16–19. באפריל 2015 זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר במשחקי CARIFTA בתוצאה של 45.85 שניות, הוא הגן על תוארו ב-2016 בזמן של 46.01 שניות. באותה שנה זכה במקום השני בריצת 200 מטר באליפות ג'מייקה עד גיל 20 בזמן של 21.06 שניות וזכה שוב באליפות לגילאי 16–19 בריצת 400 מטר.
ב-2017 החל ללמוד ולהתחרות במסגרת אוניברסיטת אובורן באלבמה. במרץ 2018 זכה במדליית כסף באליפות ה-NCAA באולם בריצת 400 מטר כשקבע שיא ג'מייקה של 44.86 שניות, לאחר המנצח מייקל נורמן (44.52 שניות). ביוני 2018 זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר באליפות ה-NCAA באצטדיון בשיא אישי של 43.94 שניות, לאחר המנצח מייקל נורמן (43.61 שניות). לאחר שנתיים במכללות חתם על חוזה אימוץ עם חברת פומה והפך למקצוען.
ביולי 2018 ניצח בריצת 200 מטר בתחרות ליגת היהלום בלונדון בשיא אישי של 19.81 שניות. באותו החודש ניצח בריצת 400 מטר בתחרות ברבאט בתוצאה של 44.33 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיים שמיני בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.36 שניות. עם נבחרת השליחים של ג'מייקה זכה במדליית כסף בריצת 4X400 מטר.
מצרים במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של מצרים למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 74 ספורטאים שהתחרו ב-17 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשישה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים בענף הכדוריד בטורניר הבנים ובענף הקשתות בתחרות היחידים עם זכייה במדליית זהב. זוהי הפעם הראשונה בה מצרים זוכה במדליית זהב בענפים הללו במסגרת המשחקים האולימפיים, הן לנוער והן הרגילים. הישגים נוספים רשמה הנבחרת בענף ההתעמלות עם זכייה במדלית כסף בקרב רב לקבוצות בהתעמלות אמנותית, בהיאבקות בסגנון יווני-רומי בה זכתה במדליית כסף (עד 85 ק"ג), בענף האיגרוף עם זכייה במדלית ארד (משקל זבוב עד 51 ק"ג) ובהרמת משקולות עם זכייה במדליית ארד (מעל 85 ק"ג, בנים). כמו כן, בענף האתלטיקה נציגי המשלחת הגיעו כמעט לכל מקצי הגמר בתחרויות.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 83 ספורטאים שהתחרו בעשרים ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשמונה מדליות, מתוכן 2 מדליות זהב. ההישגים המשמעותיים ביותר היו בענפים הרמת משקולות עם זכייה במדליית זהב (עד 63 ק"ג, בנות) ומדליית ארד (עד 85 ק"ג, בנים), שחייה עם זכייה במדליית זהב (800 מטר חופשי, בנים) והיאבקות עם זכייה בשתי מדליות ארד (עד 85 ק"ג, בנים בסגנון יווני-רומי ועד 100 ק"ג, בנים בסגנון חופשי). בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור נבחרת הבנים בכדוריד זכתה במדליית כסף ולא במדליית זהב. הישגים נוספים נרשמו בעת זכייה במדליית ארד בענף הטאקוונדו (עד 73 ק"ג, בנים) ואתלטיקה (יידוי פטיש).
מרטין די בלה

מרטין די בלה, סייר דה לנז'ה (בצרפתית: Martin du Bellay, Sieur de Langey;‏ 1495-1559) היה אציל וכרוניקן צרפתי ונסיך איבטו (Yvetot) מתוקף נישואיו. זיכרונותיו על המלחמות האיטלקיות מהווים את המקור הראשי החשוב ביותר של התקופה.
לגיון

לִגיוֹן הוא שמה של היחידה הצבאית הבסיסית שהרכיבה את הצבא הרומי.  הלגיון הורכב מגרעין גדול של חיל רגלים כבד, מלווה בכוחות עזר של פרשים וחילות קלים.
גודלו של לגיון טיפוסי השתנה באופן דרסטי לאורך ההיסטוריה הרומית. הלגיון בימיה הראשונים של רומא מנה, לפי המסורת הרומית, כ-3,300 איש. בתקופת הרפובליקה הרומית מנה הלגיון בין 5,000 ל-6,000 חיילים. בתקופת הקיסרות הרומית המוקדמת והאמצעית הוא מנה כ-5,400 חיילים, ובתקופה הקיסרית המאוחרת מנה הלגיון בין 1,000 ל-2,000 איש.
לגיון התחלק לקוהורטות, בדרך כלל ל-10 קוהורטות, ובנוסף להם היו אנשי השירותים, פרשים וארטילריה. הקוהורטה עצמה התחלקה לשש קנטוריות בנות 80 חיילים כל אחת, וכל קנטוריה התחלקה ליחידות משנה שמנו 8 חיילים כל אחת.
כיוון שעד הרפורמות של גאיוס מריוס בסוף המאה ה-2 לפנה"ס לא היווה הלגיון יחידה צבאית סדירה, אלא יחידה שגויסה ופוזרה לפי הצורך, היו קיימים מספר רב מאוד של לגיונות רומיים לאורך ההיסטוריה הרומית.
בתקופת הקיסרות הרומית המוקדמת (בזמנו של אוגוסטוס) היו קיימים כ-28 לגיונות קבע, ולגיונות נוספים גויסו לפי הצורך או על פי היכולת של האימפריה. לשיא הגיע מספר הלגיונות בתקופתו של ספטימיוס סוורוס שהעלה את מספר הלגיונות ל-33.
הלגיונות הורכבו באופן בלעדי ממגויסים שהיו בעלי אזרחות רומאית, אולם בעתות חרום היה אפשרי לגייס ללגיונות חיילים שלא החזיקו באזרחות רומאית ואף ידוע על לגיונות שלמים שהורכבו מחיילים חסרי אזרחות.
בשל הצלחתה הצבאית האדירה של המדינה הרומית, נחשב מבנה הלגיון לאחד המודלים העתיקים המוצלחים ביותר של יעילות ויכולת צבאית.
אברש

הצמח בתרבות

האברש נחשב בגרמניה לסמל של מורשת טבע, והוא אף עמד בבסיסו של שיר הלכת הצבאי אריקה שהיה פופולרי בגרמניה הנאצית.
נחמיה שמואל ליבוביץ

נחמיה שמואל ליבוביץ (3 בינואר 1862 - 12 ביוני 1939) היה סופר, מהדיר וחוקר יהדות.

ביוגרפיה

ליבוביץ נולד בקולנה, מחוז לומזה באימפריה הרוסית (כיום פולין). למד אצל אביו יצחק (בן שלמה בן אפרים) ליבוביץ, ולאחר מכן אצל הרב אליהו חסיד. היה נשוי לעלקא בת ר' ליטמאן.
ב-1881 היגר לארצות הברית, וגר בתחילה בניוארק, ניו ג'רזי ולאחר מכן עבר לניו יורק. הוא נעשה לסוחר יהלומים ולצד זה עסק בחקר היהדות. ביקר בארץ ישראל בתחילת שנת תרפ"ז (1927) והדפיס בה מספריו. בביקורו השני בשנת תרפ"ט (1929) שקל להשתקע בארץ, אך נוכח שקשה לו להשאר גלמוד בלי ילדיו וחזר לארצות הברית.
בכ"א כסלו תרע"ב (1912) מת בנו יהודה לואיס (לורנץ, י"א באייר תרמ"ו (1886) - כ"ב בכסלו תרע"ב (1912)) והוא הוציא לזכרו ספר "פניאל", על "דבר המות, אבלות ותנחומין... בספרות התלמוד ופתגמי הפילוסופים". 
ליבוביץ כתב כארבעים חיבורים. חלקם פרסם במאה עותקים בלבד. כמו כן ההדיר ספרים. לעיתים השתמש בשמות עט כמו מאיר זיו, חשמ"ל, ופנחס בן אמיתי. הוא כתב מאמרים בכתבי העת: קדימה (ערך מדור קריית ספר), הצפה, העברי, הלאומי, הפסגה, הצופה לחכמת ישראל, נר המערבי, המודיע לחדשים, ילקוט המערבי ועוד. 
בשנת תרנ"ד (1894) הוציא מאסף בשם אוצר החכמה והמדע והשתתפו בו י.ד. אייזנשטיין, משה רייכרסון, יעקב רייפמן, א.ד. דובזוביץ, מ. דוליצקי, אברהם אפשטיין וגרשון רוזנצווייג.
קליאו

במיתולוגיה היוונית קליאו (Κλειώ - "המספרת") הייתה אחת מתשע המוזות, מלוותיו של האל אפולו וצאצאיותיהם של זאוס, ראש האלים, ומנמוסינה, אלת הזיכרון. קליאו הייתה המוזה הממונה על ההיסטוריה ועל שירת הגבורה.

דמות קליאו במיתולוגיה

המיתוס מספר שהיא זו שהעניקה ליוונים הקדמונים את האלף-בית הפיניקי. בהתאם לתפקידה, היא בדרך כלל תוארה מחזיקה קולמוס, מגילות קלף או לוחות לכתיבה. 
לפי סיפורי המיתולוגיה, קליאו נזפה באפרודיטה, אלת האהבה והיופי, על אהבתה רבת התשוקה לאדוניס. אפרודיטה הכועסת החליטה להעניש אותה, וגרמה לה להתאהב בפיראוס, מלך מקדון, ממנו היא הרתה וילדה את יקינטון יפה התואר, שברבות השנים היה למאהבו של האל אפולו. אך אהבתם של השניים לא האריכה ימים, כיוון שיקינטון נהרג בשגגה על ידי אפולו (לפי מסורות אחרות, יקינטון דווקא נהרג על ידי זפירוס, אל הרוח המערבית). לאחר מותו, אפולו יצר מדמו את פרח היקינטון, הקרוי על שמו.

על שמה של קליאו

שמה של קליאו הוענק, בין היתר, להיסטוריה הכמותית הנמדדת - קליאומטריה; לאסטרואיד 84, שנתגלה ב-1865; לפרס שמוענק, החל מ-1959, לפרסומות הטלוויזיה הטובות ביותר; למספר יישובים ברחבי ארצות הברית, וכן שמה הוא גם השם הרשמי של החברה להיסטוריה של אוניברסיטת קיימברידג', שקמה ב-1997.
מאיר הורמן

מאיר הורמן (1905–1971) היה אדריכל ישראלי, הידוע כמתכננו של בית ציוני אמריקה בתל אביב.
הורמן נולד בשנת 1905 בעיר לבוב שבפולין (כיום באוקראינה). את הכשרתו המקצועית רכש בצ'כיה ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל ופעל כאדריכל שכיר במשרדיהם של האדריכלים המובילים בתל אביב של אותם הימים: זכי שלוש וזאב רכטר.
בשנת 1941 פנה הורמן לדרכו העצמאית, עת פתח משרד תכנון בשיתוף המהנדס נתן אור אינציגר. שיתוף הפעולה הפורה בין הורמן לבין ההסתדרות הציונית, הביא למימושם של פרויקטים ייחודיים ובולטים: בית רומנו בתל אביב הנחשב לקניון הראשון בארץ, תכנון כפר סילבר הכולל מדרשה חקלאית ואת "בית ציוני אמריקה" שבלב תל אביב.
הורמן עסק בבינוי ערים, ובכך תרומתו הגדולה והחשובה לעיצוב המרחב הישראלי. בין השאר תיכנן את שכונת צהלה בצפונה של העיר תל אביב, את רמת אפעל, את מתחם הבורסה ברמת גן, שכונה במעלות ואת שכונותיה הראשונות של העיר כרמיאל.
דנה קרינסקי

דנה קרינסקי היא אמנית ישראלית, היוצרת מדליות עבור ארגונים ותערוכות ברחבי העולם ומציירת בצבעי שמן על בד ועץ בסגנון ריאליסטי.

ביוגרפיה

קרינסקי נולדה בתל אביב (1969) וסיימה תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב. היא החלה את דרכה האמנותית בבית הספר לאמנות "סנט מרטין" בלונדון, שם למדה במגמת האמנות והתמחתה בפיסול. 
תחומי העיסוק של קרינסקי:

מדליות

באמנותה בחרה תחילה בתחום הפיסול של מדליות. בשנים 1998-2002 שימשה כנציגת ישראל לארגון הבינלאומי למדליות אמנותיות "FIDEM". 
בשנת 1997 הוזמנה לפסל מדליה עבור BAMS, האגודה הבריטית למדליות אמנותיות של המוזיאון הבריטי.
בשנת 2004 נבחרה לעצב את המדליה הרשמית לציון 350 שנים להגעת היהודים לאמריקה, אשר הוצגה, בין השאר, בחגיגה שנערכה לכבוד האירוע בארוחת הערב הלאומית בבית הלבן.
במהלך השנים נטלה חלק בתערוכות בינלאומיות רבות, בין השאר באקדמיה המלכותית של לונדון, במוזיאון יורקשייר שבאנגליה, בניו יורק, בפריז, בגרמניה ובפורטוגל. מבחר מעבודותיה נרכשו על ידי המוזיאון הבריטי בלונדון.

ציורי שמן

במקביל לפיסול המדליות, החלה קרינסקי לצייר בשמן על בד ועץ. יצירותיה של קרינסקי הן ברובן ריאליסטיות ועוסקות בסיטואציות יומיומיות ומשפחתיות, תוך התייחסות למרחב הקלאסי-מודרני: תינוק מחזיק אייפון, ילד קטן היושב מול מסך טלוויזיה ענק המשדר סדרה מצוירת, זוג העסוק כל אחד במרחב תקשורתי אחר (היא מול "האנטומיה של גריי" בזמן שהוא שקוע מול מסך המחשב הנישא). ברוב יצירותיה מופיעות דמויות אנושיות המביעות רגש עמוק, על רקע מעניין שמספר סיפור ייחודי, כגון ילדה שישנה על ענפים קוצניים של עץ, או אישה קטנה השוכבת בתוך פוך ענק. רבות מיצירותיה של קרינסקי עוסקות ביחסים בין אישיים, במיוחד ביחסי הורות, משפחה, חברויות וקשר בין-דורי.
קרינסקי הציגה לראשונה את ציוריה ב-1998 בתיאטרון נוצר ובגלריה ידיים ביפו. בהמשך השתתפה בתערוכות קבוצתיות שונות ובתערוכת "שלוש אמניות" בגלריה הוראס ריכטר ביפו.
בשנת 2007 הציגה לראשונה את ציוריה בתערוכת יחיד "מעבר לבית" בגלריה "משרד" בתל אביב. ציורים אחרים שלה הוצגו גם בגלריה "פלורנטין 45" ובגלריה של מלון דייוויד אינטרקונטיננטל בתל אביב.
בעשור השני של המאה ה-21 יוצרת קרינסקי ציורי שמן על בד בסטודיו שלה בהוד-השרון ומלמדת רישום וציור קבוצות של מתבגרים ובוגרים. מדי כשנה היא עורכת תערוכות מגוונות עבור תלמידיה מכל הגילאים. במקביל היא יוצרת גם ציורים ומדליות על-פי הזמנות.
יוליוס אופרט

יוליוס (ז'ול) אוֹפֶּרט (Julius (Jules) Oppert;‏ 9 ביולי 1825 – 19 באוגוסט 1905) היה מזרחן, בלשן ואשורולוג יהודי גרמני-צרפתי.

קורות חיים

אופרט נולד כיוליוס סמואל אופרט בהמבורג, שם רכש השכלה בסיסית בבית ספר על-יסודי והצטיין במתמטיקה. לאחר שהשלים לימודי משפטים בבית הספר למדעים בהיידלברג, ולימודי בלשנות באוניברסיטת בון ובברלין, הוענק לו תואר דוקטור באוניברסיטת קיל בשנת 1847. משלא הוצע לו משרה באוניברסיטה גרמנית, הוא פנה לפריז, שם התמנה למורה לגרמנית בלאוול (1848) ובריימס (1850). את שעות הפנאי שלו הקדיש ללימודי מזרחנות, והוביל התקדמות גדולה בתחום זה בגרמניה.
בשנת 1851 הצטרף אופרט למשלחת ארכאולוגים צרפתיים לחקר אזור מדי ומסופוטמיה (ארם נהריים), בראשות המזרחן פילז'נס פְרֶנֶל (Fulgence Fresnel). בשובו ממסעו בשנת 1884 הוענקה לו אזרחות צרפתית כאות הוקרה על תפקידו, ואופרט הקדיש את זמנו לניתוח הממצאים, תוך שימת לב מיוחדת לכתבי היתדות שנאספו. בשנות 1859-63 פרסם דו"ח על ממצאי המסע, בשני חלקים: "משלחת מדעית במסופוטמיה" (Expédition Scientifique en Mésopotamie) ו-"פענוח של רשומות כתב יתדות" (Déchiffrement des inscriptions cunéiformes).
בשנת 1854 פרסם את ספרו Écriture Anarienne, ובו הוביל את התאוריה שהשפה המדוברת המקורית באשור, הייתה טוראנית (שפה קרובה לטורקית ומונגולית), ולא השפה הארית (הודו-איראנית) או השמית, ושדוברי השפה היו אלו שהמציאו את שיטת הכתיבה בכתב יתדות. בשנת 1855 נשלח על ידי הממשלה הצרפתית למוזיאון הבריטי לחקור את השפה האשורית. ב-1856 שב לצרפת, ועוטר באות לגיון הכבוד. כמו כן הוענק לו פרס כספי בסך 20,000 פרנק מהממשלה הצרפתית.
במהלך שנת 1856 הוציא לאור את "תולדות האשורים והבבלים" (Chronologie des Assyriens et des Babyloni), ובמהלך 1857 כיהן כפרופסור לסנסקריט ולבלשנות השוואתית בבית הספר ללשונות שהיה מקושר לספרייה הלאומית של צרפת. תחת תפקיד זה חיבר את "דקדוק לשון סנסקריט" (Grammaire Sanscrite), אולם עיקר תשומת לבו הופנתה לאשורית ולנושאים קרובים אליה.
בשנים שבאו לאחר מכן עסק אופרט באשורולוגיה באופן מיוחד. בשנת 1865 פרסם חיבור על ההיסטוריה של אשור וכשדים (Histoire des Empires de Chaldée et d'Assyrie), בהקשר הגילויים הארכאולוגיים החדשים. ספר הדקדוק האשורי שלו פורסם בשנת 1868. ב-1869 מונה למורה ללשון האשורית בקולז' דה פראנס, ולבסוף ב-1874 נעשה שם לפרופסור לאשורית ולארכאולוגיה ועמד בראש הקתדרה לאשורית.
אופרט נותר מחבר פורה גם בשנות חייו המתקדמים, ועד שנת 1902 הפיק לא פחות מ-427 כותרים/מאמרים,
 רובם בצרפתית, ומיעוטם בגרמנית ואנגלית. בשנות השבעים והשמונים לחייו עסק אופרט בעיקר במחקרים מקראיים. על פי מחקריו השונים פירש וביאר נושאים רבים במקרא שנגעו להיסטוריה של עם ישראל ויהודה בימי מלכי אשור ובבל, וכן חקר את מגילת אסתר, ספר יהודית, ואת שלמה. הוא התעניין במשך כל חייו בהיסטוריה יהודית, והיה חבר מערכת חרוץ ב"כתב העת למדעי היהדות" (Revue des Études Juive). בנוסף שימש משנת 1876 כחבר מן המניין בכל ישראל חברים (לפרקים אף כיהן כסגן נשיא), וכן בקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. אופרט נפטר בפריז בשנת 1905.
א' זה אבא

היסטוריה

התנועה נוסדה בשנת 2011 על ידי אמיר שיפּרמן, אשר עבר תהליך גירושין ולא קיבל זכויות משמורת שהיו שוויוניות. במהלך השנים, התנועה ערכה כנסים, עצרות והפגנות לקידום מטרותיה. בשנת 2014 נערכה הפגנה בתל אביב בה תיאר שיפּרמן את תפיסתם של החברים בתנועה ואת שינויי המדיניות שברצונם להביא. בנובמבר 2015, ערכה התנועה עצרת מול ביתה של שרת המשפטים איילת שקד בדרישה לביטול חזקת הגיל הרך. לטענת "א' זה אבא", נכחו בהפגנה מאות אנשים, בהם גם חבר הכנסת יואב קיש.
לתנועה חשבון ברשת החברתית פייסבוק.

טענות התנועה

הליכים בבתי המשפט לענייני משפחה ונוער מתנהלים בדלתיים סגורות, מה שמונע, לדברי אנשי התנועה, ביקורת ציבורית אפקטיבית ואף עלול להוות פתח לשחיתות שלטונית. כמו כן, מפנה התנועה אצבע מאשימה כלפי עובדות סוציאליות מסוימות הלוקחות לדבריה חלק ב"אפליה מוסדית" נגד גברים. לדעת החברים בתנועה, מצב החוק ומערכות הרווחה במדינת ישראל מובילים למקרי התאבדות בקרב אבות גרושים. ב-9 בנובמבר 2014 פרסם שיפרמן מאמר דעה באתר חדשות ערוץ 10 שבו טען כי מערכת החוק בישראל בנויה כדי להתעלל באבות גרושים. בדבריו טען כי בתהליך הגירושין בישראל ישנה אפליה מינית נגד אבות. לטענתו, האפליה מתבטאת בכך שאבות הם הנושאים העיקריים בנטל הפרנסה, בחובות כלפי המדינה וממול ישנה לדבריו העדפה מוסדית לטובת האמהות בהסדרים שלאחר הגירושין.

פעילות

התנועה פועלת לקידום ויישום המלצות ועדת שניט וועדת שיפמן; מקיימת כנסים ואירועים; פועלת בערוצים חוקיים ומשפטיים נגד עובדי מדינה הפוגעים בעקרונות התנועה כגון שופטים ועובדי רווחה, הן בארץ והן בחו"ל; מספקת תמיכה מורלית לחבריה ומהווה כר לסיוע ועזרה הדדית בין חברי הקבוצה; משתדלת בכנסת לצורך קידום ויישום שוויון מגדרי בהורות ומקיימת הפגנות ועצרות מחאה. כמו כן, מספקת התנועה לעיתים ייעוץ משפטי בהתנדבות מצד משפטנים ועורכי דין הנמנים גם הם על חברי התנועה והמאמינים בעקרונותיה ופועלים גם הם במישורים רבים לקידום שוויון מגדרי בהורות כפי הבנתם.
בנוסף פועלת התנועה להפצת מידע רלוונטי על ידי אמצעי התקשורת השונים.
אורי כהן (רב)

הרב יצחק אורי כהן הוא מרבני הציונות הדתית, המייסד והעומד משנת תשל"ד בראש בית מדרש מר"ץ להכשרת מורים תלמידי חכמים, שיצאו בסיום הכשרתם ליישובי ספר ועיירות פיתוח. לשעבר מרבני ישיבת כרם ביבנה.

ביוגרפיה

נולד לאלכסנדר, ששימש מהנדס העיר בני ברק במשך 33 שנה, ולקלרה-ברוריה כהן, השני מתוך עשרה ילדים. אביו היה אחיהם של השופט חיים הרמן כהן, של סגן ראש המוסד שלמה כהן-אברבנאל ושל ליאו כהן, מראשי תנועת הצופים היהודים וממקימי המחתרת היהודית בצרפת, שנרצח בשואה. סבו וילהלם-זאב (וילי) נישא למרים קרליבך (1886–1962), בתו של רבה של ליבק, שלמה קרליבך. אמו נפטרה כשהיה צעיר, ואביו נשא את שלי לבית נורדהיים, ניצולת השואה מהולנד, אלמנה.
למד במסגרת החינוך "המזרחי" עד כתה ח'. לאחר מכן למד במשך כשנתיים בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה. שנה אחת למד בתיכון הדתי בבני ברק, ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה, שבמסגרתה התגייס לצה"ל באמצעות תוכנית "הסדר מרכז". לאחר שחרורו מהצבא, נשא לאשה בשנת תשכ"א את ליביה קהתי, בתו של הרב פנחס קהתי, והחל ללמוד בירושלים בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק ובמכון הרי פישל. לאחר שהוקם הכולל בישיבת כרם ביבנה נתבקש לשוב ליבנה ושם קיבל בשנת תשכ"ט סמיכת חכמים מהרב הראשי לישראל, הרב איסר יהודה אונטרמן ומרבנים נוספים.
בשנת תשכ"ט נתבקש על ידי ראש הישיבה, הרב חיים יעקב גולדוויכט, לשמש כר"מ בישיבה, ואחרי שנה להצטרף לצוות החינוכי של הכולל.
בראש חודש אלול תשל"ד הקים יחד עם הרב שבתי זליקוביץ' במבשרת ציון את בית מדרש מר"ץ, ומאז ועד היום עומד בראשותו. במהלך השנים הראשונות של בית המדרש היה לוקח את תלמידיו לשיעור קבוע אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק. בסוף שנות ה-80 הופיע תקופה קצרה בתוכנית הטלוויזיה "70 פנים", לצידו של אבשלום אליצור.
במשך השנים הכשיר למעלה מ-500 רבנים ומחנכים. כמו כן משמש כפוסק הלכות לכל הפונים אליו בעיר מבשרת ציון. מעבר לשיעוריו בבית המדרש ובעיר, מעביר שיעורים במקומות רבים ברחבי ישראל.
לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.

משפחתו

מתגורר במבשרת ציון. היה נשוי לליביה, בתו של הרב פנחס קהתי (נפטרה בכ"א בטבת ה'תשע"ח). באפריל 2019 נישא בשנית. בתו ברוריה נשואה לשר החינוך לשעבר הרב שי פירון. בנו, הרב אלישמע, הוא ראש ישיבת חומש. אחיו, ידידיה כהן, היה מזכ"ל בני עקיבא.
בית צעירות מזרחי

הקמה

בית צעירות מזרחי הוקם ביוזמת נשות המזרחי באמריקה. עיריית תל אביב הקצתה למוסד מגרש בן שני דונמים במרכז העיר שרכש ותרם יעקב גזונדהייט. מהנדס העירייה, יעקב בן-סירה, תכנן את הבניין ונשות המזרחי באמריקה מימנו את הקמתו. המבנה הכיל חדרי לינה לנערות, אולם אוכל ואולם קריאה, מטבחים ואולמות ללימוד מלאכות הבית והגן. צורתו כצורת האות ר', ובמתחם מעבר המקשר בין רחוב דב הוז לרחוב המקביל, רחוב פרוג. הבנייה החלה בשנת 1937 ונעשתה בפיקוחה של בתיה גוטספלד, נציגת נשות המזרחי באמריקה בארץ ישראל. התלמידות הראשונות נכנסו לגור וללמוד בבית צעירות מזרחי בדצמבר 1938. במוסד למדו נערות עולות לצד נערות ישראליות, והוא היווה סמל לפעילותן המוצלחת של נשי מזרחי באמריקה.
אנתוני גארט ליסי

ביוגרפיה

ליסי נולד בלוס אנג'לס וגדל בסן דייגו, קליפורניה, סיים את בית הספר "קייט" (דרומית לסנטה ברברה, קליפורניה) בשנת 1986. הוא למד לגלוש בסן דייגו, ליסי קיבל שני B.S. בהצטיינות יתרה בפיזיקה ובמתמטיקה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בשנת 1991. ליסי קיבל תואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה, סן דייגו, בשנת 1999.
לאחר שליסי קיבל את הדוקטורט שלו, הוא עזב את האקדמיה ועבר למאווי  (הוואי, ארצות הברית) והביע את חוסר שביעות הרצון שלו עם הפיזיקה התאורטית הנהוגה באקדמיה. הוא ציין שאין ברצונו להתעסק עם תורת המיתרים, בגלל שהיא יותר מידי ספקולטיבית. 
במאווי, ליסי התנדב לצוות בבית ספר סאדברי המקומי, וחלק את זמנו בין עבודה על המחקר שלו בפיזיקה ובגלישת גלים.
ליסי, לימד פיזיקה באוניברסיטת ​​הוואי, מכללת מאווי. לאחר שנתיים במאווי, הוצעה לליסי קביעות במשרת הוראה במכללה המקומית, אך הוא דחה אותה, בטענה שהדבר יגזול ממנו זמן למחקר הפיזיקה שלו. במקביל, הוא הגיש בקשה למענק ממכון FQXi.
ב -31 ביולי 2006, ליסי זכה במענק מ- FQXi במטרה להמשיך לפתח את המחקר של איחוד כל הכוחות והחלקיקים. המענק אפשר ליסי להקדיש את מלוא תשומת לבו לפיזיקה. ב-9 ביוני 2007, ליסי הבין שהמבנה האלגברי שבנה לאחד את המודל הסטנדרטי של פיזיקת חלקיקים עם היחסות כללית תאם באופן חלקי את המבנה האלגברי של Lie E8.
ב-21 ביולי 2007, ליסי הוזמן על ידי לי סמולין לוועידת FQXi ברייקיאוויק, איסלנד. הוא השתתף בכמה אירועים אקדמאים בהם הביע את דעתו. באוקטובר 2007 פרסם מאמר בשם "התורה הפשוטה להפליא של הכל".
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי

2011

מעברו של המוזיאון לעיר מנצ'סטר הביא לכך שבשנים 2011 ו-2012 לא נערך טקס מלא. עם זאת, בשנת 2011 נערכו שני טקסים מיוחדים. בחודש ינואר נערך טקס כניסה מחדש לכבודו של תיירי הנרי, שבמקור נכנס להיכל התהילה ב-2008 אך נבצר ממנו להגיע לטקס. הטקס השני נערך בחודש אוקטובר, ובו נכנסה להיכל קבוצת אסטון וילה, זוכת גביע אירופה לאלופות בעונת 1981/1982
אדגר הילסנראט

קורות חיים

הילסנראט נולד בלייפציג שבגרמניה. ב-1938 ברחה אמו עם שני ילדיה מרדיפות הנאצים לעיירה סירט בבוקובינה, שם נהנו לזמן מה מהפוגה מהרדיפות. בגיל בו הוא היה אמור להתחיל בהשכלה גבוהה, נכלאו הוא ואימו בגטו צ'רנוביץ.]
הוא החל לכתוב על השואה לאחר סיומה, כאשר עבר לגור בפריז. בהמשך התגורר גם בישראל, ניו-יורק וברלין.
על פי דגמר לורנץ, ממרכז שמעון ויזנטל:
הילסנראט קורא לדברים בשמות הראויים שמות מתאר את החיים בראש ובראשונה  בתורת קיום פיזי, ומיידע את הקורא בפרטיהם  לידה, הנקה, האכלה, מין, עשיית צרכים  בליווי תחושות של עונג וכאב. הרטוריקה של פוליטיקאים ואנשי תאוריה פוליטית מוצגת ככפופה לחולשות האנוש   וצרכי הגוף. הילסנראט  מאוד מכוון למחאה כנגד חוסר כבוד כלפי הגופניות והחומריות  ונגד העריצות של המוח על החומר.
— 
נפטר ב-30 בדצמבר 2018.

ספריו

מספריו: "לילה", "הנאצי והספר", "הסיפור של המחשבה האחרונה".
לילה מתאר את החיים וההישרדות בגטו  באוקראינה. ברומן הנאצי והספר, שפורסם בשנת 1971 בארצות הברית, מתואר קצין SS  אשר לאחר המלחמה אימץ זהות יהודית בדויה ונמלט לישראל .
גני לוקולוס

גני לוקולוס (בלטינית: Horti Lucullani, פונטי: "הורטי לוקולאני") היו גנים רומאיים שהיו חלק מווילה פטריקית שנבנתה על גבעת פינקיוס, בחלקה הצפוני של רומא העתיקה. הגנים הוקמו על ידי לוקיוס ליקיניוס לוקולוס בשנת 60 לפנה"ס לערך. כיום, מצויים במקום בו עמדו הגנים, גני וילה בורגזה, ששטחם כ-69,000 מ"ר.

היסטוריה

בעת מסעותיו הצבאיים ברחבי אנטוליה, מסופוטמיה והאימפריה הפרתית, התרשם לוקולוס מהגנים המצויים באזורים אלה. לוקולוס עמד בראש הצבא הרומי הראשון שחצה את נהר החידקל ובהגיעו לארמונות הפרסיים נשבה בקסמי הגנים שראה, והחליט לבנות גנים בסגנון זה גם ברומא וכן בעיר הולדתו טוסקולום (בסמוך לפרסצ'אטי של ימינו), ובאחוזתו שבנאפולי. בשל הגנים הפרסיים לעגו הרומאים ללוקולוס והוא זכה כינוי "כסרכסס בטוגה".
קסיוס דיו מכנה את הגנים בשם "הגנים האסייתיים" (horti Asiatici).
לוקולוס מילא את גניו ביצירות אמנות רבות - בעיקר פסלים מיוון העתיקה או העתקים של פסלים מיוון העתיקה.
בתקופת שלטונו של הקיסר קלאודיוס, שימשו הגנים את מסלינה, הקיסרית לתנות אהבים עם מאהבים שונים (לאחר שגרמה לבעלי הגנים - ואלריוס להתאבד ולהוריש לה את הגנים). כאשר קלאודיוס גילה את בגידתה, הוא הורה על הוצאתה להורג בגנים. הגנים נותרו רכוש קיסרי רומא לאחר מותה של מסלינה.
בשנת 2007 התגלו שרידי פסיפס של מבנים שהיו בגנים, בסמוך למדרגות הספרדיות של ימינו.