google/wiki40b huggingface dataset:
ההמנון המלכותי הרומני

תרגום לעברית של ההמנון

יחי המלך

בשלום ובכבוד

אוהב הארץ

ומגן הארץ.
שיהיה אדון אפוף תהילה

שיהיה עלינו

שיהיה לנצח בר מזל

במלחמה, מלחמה.
או! אדון קדוש

אבינו שבשמים,

תמוך בידך

כתר רומניה!
תחיה המולדת

כל עוד השמש שמיימית

גן עדן עליז ארצי

עם שם נשגב עצום
לנצח שיהיה

מוגן ממצוקות

לנצח ידורו בו

גיבורים, גיבורים.
או, אדון קדוש,

אבינו שבשמים!

הושט ידך

על ארץ רומניה!
שי פרקש

שי פרקש (נולד ב-22 באוקטובר 1957) נחשב לחלוץ בתחום התיעוד והשימור של אמנות ציורי קיר בישראל. 

ביוגרפיה

שי פרקש גדל והתחנך בצפון הישן של תל אביב. עוד בילדותו התעניין בארכאולוגיה ובילה את זמנו בתל קסילה – האזור עליו הוקם מוזיאון ארץ ישראל, בחיפוש אחר מטבעות וממצאים עתיקים. בבגרותו למד בפנימייה הצבאית של הראלי בחיפה.

שירות צבאי

שי שירת בחטיבת הצנחנים, התקדם לתפקידי מפקד פלוגה ומד"ר. השתחרר לאחר שש שנות קבע בדרגת רב-סרן.

קריירה מקצועית

בשנת 1981 הצטרף שי לבית המלאכה המשפחתי "פאר מוצרי צביעה וגימור" (כיום- "פאר-נשר"), אשר נוסד על ידי אביו חיים פרקש, כבית מלאכה לייצור מברשות ומכחולים לשימוש תעשייתי ולאומנות. במקביל למד במסלול הנדסאי תעשייה וניהול במכון לפריון העבודה. כחלק מעבודתו במפעל המשפחתי, יצר שי קשרים עם ספקים בחו"ל והחל לייבא מוצרים וכלים נוספים לענף הצבע והשיפוץ, והיה הראשון בארץ להביא שיטות צביעה מתקדמות כגון רולרים לצביעה, מוטות טלסקופיים ועוד.

העיסוק בתחום ציורי הקיר

במסגרת עבודתו במפעל המברשות, ביקר שי בתערוכות בתחומי הצבע והצביעה בחו"ל. באחת התערוכות נחשף לשיטת הציור באמצעות שבלונות. בשנת 1993 השתתף בכנס של ארגון SALI - אגודה של אמני ציורי קיר דקורטיביים בארצות הברית ומשם המשיך למספר השתלמויות בתחום ציורי הסטנסיל (שבלונות). שי החל לשווק שבלונות בארץ ואף יזם מספר סדנאות ללימוד ציור על קירות באמצעות שבלונות. 
 
בשנת 1999 במהלך סיור בדרום תל אביב, ברחוב שמרלינג בנווה צדק, זיהה שי פרקש במקטע קיר של בית הרוס, תחת שכבות של צבע ישן שהתקלף, שרידי ציור קיר באמצעות שבלונה. מכיוון שציורי קיר באמצעות שבלונות מתקופת תחילת המאה ה-20 לא היו מוכרים בארץ, החל שי לחקור את הנושא. הוא ערך סקר רחב בבתי שכונות נווה צדק ונווה שלום, בבתים פרטיים ובבתי כנסת. סקר זה היה תחילתה של עבודת תיעוד ומחקר מקיפה, אשר מצאה כי ציורי הקיר היו חלק מתרבות העיצוב של הבתים בתקופת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 והתופעה הייתה נפוצה בבתים רבים ברחבי הארץ.
פרויקט התיעוד והשימור של ציורי הקיר שביצע שי, נערך בשיתוף עם ציירים, משמרים, אדריכלי שימור, המועצה לשימור אתרי מורשת וארגון איקומוס ישראל. הפרויקט שהחל בשנת 2000 כלל בדיקה פיזית של קירות ותקרות בעשרות בתים היסטוריים, חשיפה וצילום של משטחי צבע דקורטיבי וציורי-קיר. השלמת המידע והאיסוף המחקרי נעשתה בעזרת תצלומי ארכיון ומסמכים ישנים. בני משפחות של צבעים וציירי קירות היו אף הם מקור מידע חשוב במחקר, ומהם התקבלו קטלוגים וספרי דוגמאות נדירים של ציורי קיר. עושר הדגמים והסגנונות של ציור הקיר שנמצא במחקר מעיד על תופעה שנעלמה עד כה מהעין: שרידים של  ציורי קיר עדיין קיימים מתחת לשכבות צבע וטיח במאות בתים ישנים בישראל.
תהליך המחקר והתיעוד הובילו את שי להקים בשנת 2000 את סטודיו "תכלת" יחד עם אלי שאלתיאל. הסטודיו מתמחה בביצוע פרויקטים של תיעוד, חשיפה, שימור ושחזור ציורי קיר. הם החלו לפעול לשימור ולשחזור של ציורי קיר ביותר ממאה בתים בארץ ולהעלאת המודעות לשימור ציורי הקיר. אחד הפרויקטים הגדולים בהם השתתפו היה פרויקט שימור "שרונה" אשר בבתיה נמצאו ציורי קיר רבים מהתקופה הטמפלרית ומתקופת המנדט. לצורך השימור ושיחזור ציורי הקיר בשרונה, יצר שי קשר עם צאצאי הטמפלרים בגרמניה, אוסטרליה ובריטניה ומהם קיבל מידע ותמונות היסטוריות אשר סייעו במחקר ובשחזור בתי שרונה. 
כחלק מהעיסוק בנושא חשיפה ושימור של ציורי הקיר, הצטרף שי בשנת 2002 ללימודי התעודה לשימור המורשת הבנויה במגמה לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב. שי וצוותו עוסקים בשימור בתחומים נוספים לציורי הקיר, כמו אמנות הסגרפיטו, פרסקו, כלי בית וריהוט, פעמונים היסטוריים ובתחומי תרבות חומרית נוספים.
אוניברסיטטה קראיובה

היסטוריה

ספורט קלאב אוניברסיטטה קראיובה הוקמה בשנת 1948. ב-5 בספטמבר 1948 UNSR קראיובה הפסידה במשחקה הראשון בתולדותיה נגד קבוצה מפיליאש במסגרת משחקי האליפות האזורית. מאמן הקבוצה באותם ימים היה ניקולאיה פולוז'ינסקי. שם הקבוצה שונה בשנת 1950 ל-CSU קראיובה, ל-שטִיאִינצה קראיובה(Ştiinţa Craiova) באותה השנה ולבסוף לאוניברסיטטה קראיובה בשנת 1956.
בשנת 1964 העפילה אוניברסיטטה קראיובה לראשונה לליגה הרומנית הבכירה והקבוצה זכתה באליפותה הראשונה בעונת 1973/74. לאחר ירידה כללית ביכולת הקבוצה בשנות ה-80 מאז העונה המופלאה של 1982/1983 בה הגיעה עד חצי גמר גביע אופ"א שכללה הופעות מכובדות כולל נגד קבוצות כגון בורדו מצרפת, פיורנטינה מאיטליה, קייזרסלאוטרן מגרמניה ובנפיקה ליסבון מפורטוגל. הקבוצה חזרה למרכז הבמה בכדורגל הרומני בשנת 1991 עם האליפות הרביעית וכן מספר הופעות מכובדות באירופה.
בסוף עונת 2010/2011 ירדה אוניברסיטטה קראיובה לליגה הרומנית השנייה כשסיימה במקום ה-15. בסוף עונת 2013/2014 ירדה לליגה הרומנית השלישית. בשנת 2014 פורקה הקבוצה לאחר פשיטת רגל.

הופעות אירופיות

הקבוצה הופיעה לראשונה במפעל אירופי בעונת 1970/1971, אז השתתפה בגביע ערי הירידים והפסידה כבר בסיבוב הראשון. בעונת 1973/1974 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א והודחה בסיבוב השני. בעונה שלאחר מכן, עונת 1974/1975, שיחקה בגביע אירופה לאלופות והודחה בסיבוב הראשון על ידי קבוצת אוטבידברג משוודיה. בעונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב הראשון. בעונת 1977/1978 הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות והודחה בסיבוב השני. בעונה שלאחר מכן חזרה הקבוצה לגביע המחזיקות, והודחה בסיבוב הראשון. בעונת 1979/1980 חזרה הקבוצה לגביע אופ"א, והודחה בסיבוב השלישי. הקבוצה חזרה למפעל גביע אירופה בעונת 1980/1981, והודחה בסיבוב הראשון.
בעונה לאחר מכן, עונת 1981/1982 חזרה הקבוצה לגביע אירופה, והגיעה עד רבע הגמר. בעונת 1982/1983 חזרה הקבוצה לגביע אופ"א והצליחה להגיע עד חצי הגמר בו הפסידה לבנפיקה ליסבון בשל הפרש שערי חוץ. זהו ההישג הגדול ביותר בהיסטוריה האירופית של אוניברסיטטה קראיובה. בעונת 1983/1984 חזרה הקבוצה לגביע אופ"א, אך לא עברה את הסיבוב הראשון. בעונה לאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א והגיעה עד הסיבוב השלישי. בעונת 1985/1986 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, והודחה בסיבוב השני. בעונה לאחר מכן חזרה הקבוצה לגביע אופ"א והודחה שוב בסיבוב השני. בעונה לאחר מכן שיחקה הקבוצה פעם נוספת בגביע אופ"א, אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון בהפרש שערי חוץ.
בעונת 1990/1991 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב השני. בעונת 1991/1992 חזרה הקבוצה לגביע אירופה ונשרה כבר בסיבוב הראשון וכך גם בעונה שלאחריה. בעונה לאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, והפסידה בסיבוב השני. בעונה שלאחר מכן לא הצליחה לעבור את הסיבוב המוקדם של גביע אופ"א וכך גם בעונה שאחריה.
בעונת 1996 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו וסיימה במקום השני בבית עם מאזן של שלושה ניצחונות, הפסד אחד ואף תוצאת תיקו ולא העפילה לסיבוב הבא. בעונת 2000/2001 חזרה הקבוצה לגביע אופ"א אך הפסידה כבר בשלב המוקדם. בעונת 2001 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו והפסידה בסיבוב השני.
טיסה 593 של אירופלוט

האירועים שהובילו לתאונה

מניתוח נתוני הטיסה עלה כי בעת התאונה האווירית המטוס פנה לפתע ימינה, נסק במהירות ואז צלל בחדות מטה. 
על פי הקלטות שמע מתא הטייס, התברר כי ילדיו של הטייס, יארוסלאב קודרינסקי, שהו בתא הטייס בעת התאונה. כפי שמשתמע, קודרינסקי הציע לילדיו לשבת מאחורי ההגאים. ראשונה לשבת מאחורי ההגה הייתה הבת. קודרינסקי כיוון את הטייס האוטומטי כך שהמטוס יסטה וכך יצר את הרושם כאילו בתו היא זו שמכוונת את המטוס, למרות שלמעשה לא הייתה לה שום שליטה עליו. אחריה התיישב בכיסא הטייס בנו אלדר. שלא כמו אחותו, אלדר למעשה הפעיל כוח על ההגה. בכך, הפעיל הבן בלא יודעין תכונה של מערכת הטייס האוטומטי ב-A-310 שרוב הטייסים באותה התקופה לא ידעו על קיומה: ביצוע היגוי מנוגד למה שהוגדר לטייס האוטומטי במשך יותר מ-30 שניות שגורם לניתוק חלקי של המערכת.
מערכת הטייס האוטומטי החליפה את השליטה במאזנת המטוס לשליטה ידנית, בעוד שהיא המשיכה לשלוט ביתר הגאי המטוס. הפעלת תכונה זו של מערכת הטייס האוטומטי לא הפעילה התרעה קולית, ונורת חיווי שכן נדלקה ככל הנראה נעלמה מעיני הצוות. הראשון שהבחין בבעיה היה אלדר ששם לב לכך שהמטוס נוטה ימינה. זמן קצר לאחר מכן, הסמן של נתיב הטיסה השתנה והראה שהם היו בהקפת המתנה (מצב שבו נמצא מטוס עד שניתן לו אישור נחיתה ועד לרגע זה הוא חג במעגלים). הדבר בלבל את הטייסים למשך 9 שניות. 
לאחר מכן, סטה המטוס ימינה בלמעלה מ-45 מעלות, זווית גדולה מהזווית המרבית שבה הוא מתוכנן לפנות בתנאים רגילים. הסטייה גרמה לעליית כוח הג'י על הטייסים ועל הצוות כך שגופם שקל ככפליים ממשקלם הרגיל, מה שמנע את הגעת הקברניט חזרה לכיסאו. המערכות האחרות של הטייס האוטומטי ניסו לפצות על סטיית המטוס בזה שהכניסו את המטוס לעלייה כמעט אנכית, מה שכמעט הוביל את המטוס למצב של הזדקרות. טייס המשנה ואלדר הצליחו לגרום למטוס לצלול, וכך ירדו כוחות הג'י שהופעלו על הטייסים ויארוסלאב יכול היה לקחת בחזרה את השליטה על המטוס. למרות שהוא וטייס המשנה שלו הצליחו לאזן את המטוס, הגובה הנמוך שבו היו הוביל להתרסקותם.  
הליך מתקן שהטייסים לא היו מודעים לו במטוס מדגם A310, היה שאילו הם לא היו נוגעים בהגאים בזמן ההזדקרות, המערכות האוטומטיות של המטוס היו נוטלות שליטה ומתקנות לבד את המצב, כך שהמטוס לא היה מתרסק.

מספר הטיסה

חברות תעופה נוהגות בדרך כלל לשנות את מספר הטיסה של טיסות שהיו מעורבות בתאונות קטלניות, אולם אארופלוט המשיכה להשתמש במספר הטיסה 593 בקו השירות מוסקבה-הונג-קונג עד תחילת שנת 2006, אז הועלתה תדירות הקו מפעמיים בשבוע לחמש פעמים בשבוע. הטיסות הנוספות ממוספרות במספר 595. שתי הטיסות המקוריות טסות כעת תחת מספר הטיסה 591. בשתי הטיסות פועלים מטוסים מדגם בואינג 767-300.
אסון תעופה זה סוקר ב"תעופה בחקירה", סדרת טלוויזיה דוקומנטרית קנדית שמשודרת בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, תחת הכינוי "ילד בתא הטייס".
המרכז הישראלי לטיפול בפסיכוטראומה

המרכז הישראלי לטיפול בפסיכוטראומה הוקם בשנת 1989 על ידי בית חולים הרצוג בקריית יובל ירושלים, מטפל בנפגעי טראומה נפשית וחוקר נושאים הקשורים לכך כמו בניית חוסן נפשי, הפרעת דחק פוסט-טראומטית ועוד.
החטיבה קלינית של המרכז, מטיב, נותנת טיפול לנפגעי פסיכוטראומה ומתערבת במצבי משבר. למרכז גם פרויקטים ייעודיים לחיילי צה"ל, לקהילה האתיופית, לנוער בקו העימות וברשות הפלסטינית ולסיוע בינלאומי לאזורים מוכי אסון.
המרכז נוסד ומנוהל על ידי פרופ' דני ברום.
שלמה זלמן שניאורסון

חייו

נולד לרבי יהודה לייב שניאורסון מקאפוסט, בשנת תק"ץ. עד היותו בן שתים עשרה, למד עם אביו בתורת הנגלה, ומאז והלאה למד עם אביו בתורת החסידות. נישא לבתו של רבי יעקב לייב לוריא מליעפלי, בי' טבת ה'תר"ז. מאז ישב עשר שנים בליעפלי והסתגר בחדרו ועסק בתורה וחסידות. בתום עשר שנים אלו ירד חותנו מנכסיו, ורבי שלמה זלמן חזר לבית הוריו, ללובביץ'.
רבי שלמה זלמן היה נכדו של רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק). חמשה מבניו של ה"צמח צדק" שמשו כאדמו"רים, כאשר מרבית חסידי הצמח צדק נעשו לחסידי בנו השני, רבי יהודה לייב (המהרי"ל), שהקים אחר פטירת אביו את חצר "חב"ד-קאפוסט", השוכנת דרומית לויטבסק (היום בבלארוס).
מהרי"ל נפטר חצי שנה אחרי אביו, אך בניו המשיכו לנהל את החצר, ובראשם בנו רבי שלמה זלמן. באיגרת שכתב אחרי פטירת אביו, היצר על שחסידות חב"ד סטתה בסוף ימי בעל התניא מהדרך המקורית שלה, דרך המשלבת גם עבודה שבלב ולהט חסידי עם ההתבוננות השכלית בענייני אלקות, וסיפר שאביו החזיר את העטרה ליושנה, והוא מתכוין להמשיך בכך. רבי שלמה זלמן נהג באדמו"רות שלושים וארבע שנים, ונהג בשפלות וענווה מרובים, וכאשר היו מכנים אותו בתואר "אדמו"ר" היה מתמלא בושה וכלימה. רבים מחסידי חב"ד היו מחסידיו. בשנת תר"ס חלה ונסע למוסקבה לצורכי רפואתו, אך כעבור מספר ימים חזר לביתו ונפטר בכ"ז באייר.
בנו יהודה לייב היה בנו היחיד. ממלאי מקומו אחרי מותו היו אחיו, רבי שלום דובער מרציצה ואדמו"ר הרש"נ רבי שמריה נח מבוברויסק. אך רוב החסידים נסעו לליאדי, לאדמו"ר יצחק דובער שניאורסון, שנפטר בשנת ה'תר"ע.

מאמרי החסידות שלו

השקיע רבות במאמרי החסידות שלו, והיה דורש מחסידיו לשנן אותם עד שידעו אותם על-פה. בשנים הראשונות היה אומר כל מאמר שלוש פעמים. מאמריו מתאפיינים בהסברת עניינים עמוקים בחסידות בלשון קצרה ובהירה.
ספרו מגן אבות, יצא לאור לראשונה בברדיטשוב בשנת ה'תרס"ב, שנתיים לאחר פטירתו. הספר מכיל "מאמרים" רבים מכתב ידו על סדר פרשיות התורה, מועדי ישראל ועוד, והובא לדפוס על ידי בנו, יהודה לייב, שכתב ההקדמה על הספר. הספר מכיל שבעה חלקים, כאשר החלק השביעי מכיל מאמרים שלא נכתבו על ידי רבי שלמה זלמן, אך היו למראה עיניו. הספר נקרא בשם "מגן אבות", מאחר שתיבות אלו הם בגימטריה "שלמה זלמן". ספר נוסף של רבי שלמה זלמן הוא "דרושים יקרים", המכיל שני מאמרים שנרשמו על ידי רבי גדליה אברהם יאנקלזון מפאלעצק, ונדפס בווילנה בשנת ה'תרס"ג.
בכ"ה תשרי תש"ל, אמר הרבי מליובאוויטש לגיסו הרש"ג שהמאמרים שבמגן אבות הם "געשמאקע מאמרים", "כך שיכולים ללמדם, אף שבעבר . . הייתה אמרה שגורה בין חסידים שאין ללמדם". וב"אגרות קודש" של הריי"צ, כתב לאחד החסידים שהסתפק אם ללמוד בספר "מגן אבות" ש"כבר אמרתי בזה, כי מה שילמד - אם רק הלימוד הוא כדבעי - טוב הוא. ומה שכותב אודות המסופר, הנה בכגון דא נאמר אוטם אזנו משמוע".

מחסידיו המפורסמים

בין חסידיו המפורסמים נמנו רבי חיים מאיר היילמן, מחבר הספר הנחשב למוסמך ביותר לתולדות חב"ד בשם "בית רבי", ורבי יוסף רוזין, ה"רוגאטשובי". בית הכנסת חב"ד בשכונת מאה שערים בירושלים שייך במקורו לחב"ד-קאפוסט - חסידיו של רבי שלמה זלמן.
ועדת פיל

ועדת פִּיל (באנגלית: Peel Commission) הייתה ועדת חקירה מלכותית שהוקמה באוגוסט 1936 על ידי ממשלת הממלכה המאוחדת במטרה לחקור את הסיבות למרד הערבי הגדול בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי, ולהמליץ על צעדים לעתיד. יושב ראש הוועדה היה לורד ויליאם רוברט פיל, הרוזן הראשון לבית פיל (1st Earl Peel). את הוועדה מינה ויליאם אורמסבי-גור, שר המושבות בממשלתו של נוויל צ'מברליין.

עדויות הצד הערבי

לפני שהחלה וועדת החקירה את עבודתה, כבר מינה הוועד הערבי העליון וועדה מיוחדת, שתכין את עדויות הערבים לוועדת פיל, אולם דרש בתוקף את השעיית העלייה היהודית בזמן עבודתה, וב-4 בנובמבר החליט שיחרים את הוועדה "אם לא תושעה הגירת היהודים". שר המושבות הסכים לצמצם מאד את מכסת רישיונות ההגירה, אולם הוועד הערבי העליון מימש את איומו והחרים את הוועדה.
סמוך לעזיבתה את הארץ, החליט המופתי אמין אל-חוסייני בכל זאת להופיע בפניה. הוא תבע עצמאות וגינה את המדיניות הבריטית המסייעת לטענתו ליהודים לכבוש את הארץ ולפגוע בקודשי האסלאם. בתשובה על שאלה, הבהיר כי לדעתו אין מקום בארץ ליהודים הנמצאים בה. הוא טען כי היהודים שהגיעו לארץ אחרי "הכיבוש הציוני" ב-1917, יידרשו לעזוב אותה. 
אל חוסייני טען שמטרת היהודים לחסל כל זכר לזכויות הקיום הדתיות וההיסטוריות של המוסלמים על אדמות הארץ. כמו כן טען שהיהודים גוזלים אדמות מהערבים בארץ. המופתי טען גם שעל בריטניה לקיים את החלטתה והצהרותיה במכתבי חוסיין-מקמהון.
בניגוד לגישה הציונית שייחסה ערך רב לחומר משכנע בכתב, הגיש הוועד הערבי העליון מזכר קצר, שנועד לקהל הרחב לא פחות משנועד לחברי הוועדה. המזכר תלה את ההתפרעויות בעובדה שבמדיניות הפרו ציונית של בריטניה נשללו מערביי ארץ ישראל זכויותיהם הטבעיות והפוליטיות. את שורשי הרע ראה המזכר "במעמקי המערכה עצמה" ומובאת בו הקריאה לטיפול יסודי וגלוי לב שיכלול זניחה מיידית של תוכנית הבית הלאומי היהודי, הפסקה מיידית ומלאה של העלייה היהודית ושל מכירת קרקע ערבית ליהודים, ופתרון בעיית ארץ ישראל על ידי סיום השלטון המנדטורי וכריתת ברית בין בריטניה הגדולה לבין פלשתינה כבסיס לממשל לאומי עצמאי. העדות הערבית העיקרית בעל פה ניתנה על ידי המופתי בתוקף מעמדו כיושב ראש הוועד הערבי העליון. מה שעלה מעדותו היה בעיקר ההתנגדות העוינת של הערבים לכל הקשור במנדט.

ועדות נוספות

בעקבות כשלונה של ועדת פיל הוקמה מיד לאחר מכן ועדה נוספת - ועדת וודהד שניסתה למנוע את הכישלון שנוצר ולשלול מיידית את מסקנות ועדת פיל. 
לאחר כשלונה של זו הוקמה ועידת השולחן העגול (סיינט ג'יימס) ב-1939, שנחשבת לניסיון הגישור האחרון של ממשלת בריטניה לבעיית הסכסוך היהודי-ערבי.
דוד שוורץ

קורות חייו

שוורץ נולד בעיר קסטהיי (Keszthely), שלחוף אגם בלטון בממלכת הונגריה. הוא סיים בית ספר יסודי והכשרה מקצועית במסחר בעיר ז'ופניה (Županja) שבקרואטיה.
בשנת 1880 נישא למלאני לבית קאופמן.
השניים התגוררו בעיר זאגרב, שם נולדה להם הבת ורה, לימים זמרת אופרה.
בשנות ה-80 החל להתעניין בנושא ספינות אוויר, בעקבות יצירה של אריסטוטלס וספר מכניקה ששלחה לו אשתו, בעת שהותו בבית קיט. עוד בתחילת הניסויים שערך, הוא ניסה להשתמש באלומיניום, שנחשב אז לחידוש, לצורך בניית הספינה.
הוא המציא את ספינת האוויר הקשיחה, בעלת המבנה הקבוע בצורתו.
במשך כ-15 שנה ניסה לקדם את המצאתו. לאחר דחיות רבות, ומלחמות משפטיות על מקוריות הרעיון, הסכים הצבא הקיסרי הגרמני לבנות ספינה נסיונית ב-1895 וחתם עם שוורץ על הסכם לבניית ספינות על סמך הידע הזה, למשך 30 שנה, והוא הגיש את המצאתו לרישום פטנט. ב-1896 החלו בבניית אב הטיפוס בשדה התעופה טמפלהוף ליד ברלין (היום בעיר ברלין). ספינת האוויר, בעלת שני מנועים נוסתה בהצלחה חלקית. בניסוי הראשון הספינה לא מולאה כראוי במימן, ולכן ריחפה מטרים בודדים מעל לקרקע. היא הוחזרה למתקן העגינה, וב-3 בנובמבר 1897 לאחר תקלה ברצועת אחד המדחפים, התרסקה ספינת האוויר. למרות זאת הניסוי נחשב מוצלח, כפי שמעידות תעודות מהתקופה, וכן כתבות בעיתונים, אך היו לשוורץ מתנגדים רבים, הן בתוך הצבא הגרמני (שכן היה יהודי מקרואטיה ולא מגרמניה), והן מצידו של הרוזן פרדיננד פון צפלין, אשר שנתיים לפני כן, ניסה לקדם בגרמניה רעיון של ספינת אויר קשיחה, וזכה לתהודה עיתונאית ולאהדה רבה בקרב הציבור הגרמני. בעת הניסוי לא הורשו קצינים גרמנים להשתתף בהטסת הספינה. כמו כן הקיסר פרנץ יוזף שהיה אמור להשתתף בהשקת הבכורה החגיגית, ביטל את הגעתו.
שוורץ נפטר זמן קצר לאחר הניסוי, מהתקף לב. יש הטוענים שהיה זה עם קבלת מברק משלטונות גרמניה בדבר אישור הקיסר להקמת קו יצור צבאי, ויש הטוענים שהיה זה במסיבה במסעדה בברלין, בסעודה לכבוד האישור הקיסרי, ולקראת השקה חגיגית של קו היצור.
הקהילה היהודית של וינה ארגנה לשוורץ קבר בבית הקברות המרכזי בווינה.

לאחר פטירתו

אלמנתו של שוורץ התכתבה במשך חודשים עם הצבא, בניסיון לזכות בתשלום עבור המצאת בעלה, אך לא זכתה למענה. היא נסעה לברלין וגם שם לא הצליחה לקדם את עניינה. ב-1898 רכש הרוזן צפלין, מתנגדו של שוורץ, את הידע והזכויות להמשך הפיתוח של רעיונותיו בסכום זעום, ובכתביו רשם שהוא "פדה אותם". לאחר מכן התכחש צפלין למקוריות הרעיונות של שוורץ: בספרו של יצרן הצפלינים, ד"ר הוגו אקנר, נרשם שהסיבה היחידה לקניית הפטנט הייתה לצורך קבלת ציפוי האלומיניום שעליו הייתה בלעדיות לחברה של שוורץ, ואילו את הצורה עצמה תכנן פון-צפלין שנים קודם, וכבר היה בתהליך ייצור במקביל לשוורץ.
צפלין המשיך בפיתוח הספינות תוך יצירת קו יצור לספינות האוויר שנשאו את שמו, ונקראו "צפלין", למרות החוזה שערך עם אלמנתו של שוורץ, בו הובטח שהספינות יקראו על שם ממציאם "שוורץ". יתר על כן, בנוסף להפרה זאת בחוזה, לא שילם צפלין לאלמנתו של שוורץ את מלוא הסכום עליו סוכם כתמורה על מכירת התוכניות.
החוזה המקורי נמצא במחלקה לכתבי יד וארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
אורלי גולדקלנג

קורות חיים

הוריה של גולדקלנג עלו לישראל עם שלושת אחיה מארגנטינה. היא עצמה נולדה בבת-ים, וגרה כיום בעפרה. נשואה ואם לשישה ילדים. בעלת תואר ראשון במדעי הרוח (בהצטיינות יתרה) מן האוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במורשת ישראל מאוניברסיטת אריאל.
בפברואר 2005 החלה לשמש עורכת המשנה של מוסף האקטואליה "יומן" של "מקור ראשון". היא שימשה בתפקיד כמעט חמש שנים, ואז מונתה לעורכת המוסף המגזיני "דיוקן" ושימשה בתפקיד זה כחמש שנים נוספות. בסוף יולי 2014 מונתה, לצד אלעד טנא, כסגניתו של חגי סגל, העורך הראשי החדש של העיתון. לצד עבודתה בעיתון, גולדקלנג הנחתה שתי תוכניות, "רוח נשית" ו"משפחה", ב"ערוץ מאיר" של מכון מאיר, שהוא ערוץ טלוויזיה (HOT ו-YES) ואינטרנט, הפונה לציבור הדתי לאומי, ואת תוכנית הרדיו "השבוע שהייתה" (עם מוריה קור) ברדיו "גלי ישראל".

עמדות והישגים מקצועיים

גולדקלנג מזוהה עם הזרם המרכזי בציונות הדתית ובמחנה הלאומי. מאמריה משקפים קו ניצי מתון, חתירה לפיוס לאומי, גישה לאומית-הומנית ותמיכה בהתיישבות ביהודה ובשומרון. 
לאחר פיזור הכנסת ה-21 חשפה (מקור ראשון, 5.7.2019) כי אביגדור ליברמן סירב להצטרף לקואליציה, ובכך הוביל לבחירות נוספות, משום שנתניהו הפר סיכום סודי לאיחוד מפלגת ישראל ביתנו עם הליכוד לאחר הבחירות.
אדם נאג'

קריירת מועדונים

נאג' החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של סנטלרינץ שה. בגיל 17, עבר לפורטוגל לאחר שהצטרף לקבוצת VSI ריו מאיור, מועדון שהוקם כפרויקט על ידי המוסד האקדמי האנגלי לקידום כדורגל, "VisionPro Sports Institute". הפרויקט הובל על ידי שחקני הפרמייר ליג לשעבר איאן רייט ומארק יוז, ששמו לעצמם למטרה לשבח כדורגלנים בין הגילאים 16–19 מהמדינות פורטוגל, הונגריה, אנגולה, ויילס, אנגליה, קונגו וספרד. הפרויקט עצמו נכשל והגיע לסיום במרץ 2013.
בסיום הפרויקט, נאג' חזר להונגריה, וחתם במחלקת הנוער של פרנצווארוש. בעונת 2013–2014, החל לשחק בקבוצת המילואים של מועדונו במסגרת הליגה ההונגרית השלישית. משחקו הראשון בקבוצת המילואים היה -24 באוגוסט 2013, בהפסד הביתי 0–2 מול פלסוטארקאני. ב-30 באוגוסט 2015, כבש את שערו הראשון, גם במסגרת קבוצת המילואים של פרנצווארוש, בניצחון 0–7 מול אבש. ב-12 במאי 2015, נאג' ערך בכורה רשמית בקבוצה הבכירה של מועדונו, כאשר שותף במשחק הניצחון הביתי 0–3 מול בודפשט הונבד במסגרת גביע הליגה ההונגרית. ארבעה ימים לאחר מכן, שיחק את משחקו הראשון בליגת העל ההונגרית, במשחק הניצחון 0–1 מול פאקס. ב-20 במאי 2015, נאג' סייע לקבוצתו לזכות בגביע ההונגרי, לאחר ששיחק 70 דקות במשחק הגמר. ב-2 באפריל 2016, נאג' זכה עם פרנצווארוש באליפות הונגריה, למרות הפסד 1–2 מול דברצן.
ב-14 ביולי 2016 חתם נאג' בבולוניה 1909 האיטלקית.

קריירה בינלאומית

נאג' ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת ההונגרית ב-7 בספטמבר 2015, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-23 במקומו של אקוש אלק, במשחק תיקו ה-1-1 מול צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא נכלל על סגל הנבחרת ההונגרית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת, בעקבות כך, נכלל ברשימת 10 הכישרונות הצעירים של הטורניר שפורסמה על ידי ספורטס אילוסטרייטד יחד עם שחקנים דוגמת קינגסלי קומאן, יוליאן דרקסלר ורפאל גריירו. ב-14 ביוני 2016, שיחק את משחקו הראשון ביורו 2016, כאשר שותף במשחק הניצחון 0–2 של נבחרתו מול אוסטריה באצטדיון החדש של בורדו, בורדו, צרפת.
ארמנד עמר

קורות חיים

נולד בירושלים ובילה את ילדותו במרוקו. החל את הלחנתו לסרטים בסרט "אמן" (על פי ממלא המקום של רולף הוכהוט) של קוסטה גברס. הוא היה מועמד מספר פעמים לפרס סזאר על המוזיקה לסרט, ובשנת 2010 זכה בפרס למוזיקה שכתב לסרט הקונצרט של ראדו מיכאיליאנו. בשנת 2009 כתב את המוזיקה לסרט Home של יאן ארטוס ברטראן.
בשנת 2005 שימש מלחין לסרט הישראלי "תחיה ותהיה" של הבמאי הרומני ראדו מיכאיליאנו.
סיאן אדיי ג'ונס

ביוגרפיה

אדיי ג'ונס נולדה בדנבישייר, ב-1976 זכתה בתואר "מיס ויילס", היא ייצגה את ויילס במיס תבל 1976 והייתה סגנית שנייה של מיס תבל, רינה מור הישראלית. בשנה לאחר מכן השתתפה גם בתחרות "מיס אינטרנשיונל" כנציגת בריטניה.
במהלך הופעותיה כדוגמנית הצטלמה פעמים רבות בטופלס, והופיעה באופן קבוע בעמוד שלוש  הנודע של הצהובון הבריטי, סאן.
ב-1983 הופיעה בעירום מלא במגזין "Mayfair".
ב-1985 הופיע בסרט רצח בעיניים.
משה הדאיה

הרב משה מרדכי הדאיה (נולד בשנת ה'תרצ"ה) הוא רבה הראשי הספרדי של העיר אילת והמחוז.

ביוגרפיה

נולד בסוריה לרב יצחק ולבנה הדאיה. סבו הוא הרב שלום הדאיה ודודו הוא הרב עובדיה הדאיה, שניהם היו ראשי ישיבת המקובלים בית אל. עלה ארצה יחד עם משפחתו בגיל צעיר וגדל בירושלים, שם למד בתלמוד תורה "שערי ציון" של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, מפי ה"ציץ אליעזר", הרב שמעון אפרתי והרב יעקב כלאב.
בגיל 18 כיהן כרב מושב מגדים שבצפון למשך שלושה חודשים. לאחר מכן חזר ללמוד בירושלים. בשנים ה'תשט"ו - ה'תשט"ז כיהן כרב של ירוחם ודימונה.
בשנת ה'תשט"ז פנה אליו הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי לישראל דאז, וביקש ממנו שילך לשליחות באילת הדרומית והמבודדת למשך שלושה שבועות. השליחות התארכה לבסוף לשישה שבועות, ובמהלכה הכשיר הרב הדאיה את מקווה הטהרה הראשון לנשים. כשחזר לירושלים ועדכן את הרב הרצוג בנעשה באילת, ביקש ממנו שימשיך בשליחותו למשך שנה ובסופה ישוב לירוחם ודימונה. אולם גם בסוף שנה זאת לא עזב את אילת ונשאר בתפקיד רבה של אילת עד היום.
סבטוסלב וקרצ'וק

ביוגרפיה

נולד במוקצ'בו שבמערב אוקראינה. שני הוריו פרופסורים לפיזיקה באוניברסיטת לבוב. אביו, איוואן וקרצ'וק, היה שר החינוך והמדע של אוקראינה בין השנים 2007–2010.
ב-1994, במהלך לימודי הפיזיקה שלו באוניברסיטת לבוב (במסגרתם התמחה בסופר-סימטריה) ייסד את להקת אוקיאן אלזי. לאחר שסיים את לימודיו לתואר דוקטור, עבר לקייב.
בשנת 2005 זכה בפרס הראשון בסך מיליון הריבניה בגרסה האוקראינית לתוכנית מי רוצה להיות מיליונר? ותרם אותו לבתי יתומים.
בבחירות הפרלמנטריות של שנת 2007 התמודד כמועמד עצמאי ברשימת "בלוק אוקראינה שלנו" (Блок Наша Україна) ונבחר במסגרתה לבית המחוקקים, שם היה חבר ועדת חופש הדיבור. בספטמבר 2008 ויתר על מקומו בבית המחוקקים.
ב-2008 הוציא אלבום סולו בשם "בלילה" (ונוצ'י) וב-2011 הותיא אלבום סולו נוסף, "בריסל". בשנים הבאות יצא עם להקתו למסע הופעות עולמי במסגרתו הופיעו ברוסיה, בלרוס, קנדה, ארצות הברית
בדצמבר 2013 ההוביל את להקתו להופעת-חינם בפני אלפי המפגינים ביכר מאידאן נזאלז'נוסטי, כחלק ממאחת יברומאידאן שקראה להפיכת אוקראינה חלק מאירופה המערבית.
בשנת 2014 חגגה הלהקה עשרים שנה ויצאה במסע הופעות מיוחד. רוב ההופעות התקיימו באוקראינה, כולל הופעה במרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי בקייב מול 75,000 צופים. מסע ההופעות נפתח בהופעה יחידה בתל אביב. בשנים 2013–2016 היה גם מאמן בתוכנית The Voice.
בשנת 2015 יצא וקרצ'וק לשנת לימודים באוניברסיטת ייל כחלק מתוכנית Yale World Fellows היוקרתית לקידום מצוינות ומנהיגות צעירה. ב-2018 הצטרף לבית הספר לממשל של אוניברסיטת סטנפורד.
בסקרים שנערכו לקראת הבחירות לנשיאות אוקראינה 2019 הביעו 64% מהמצביעים רצון לראות את וקרצ'וק בין המתמודדים ו-20% ראו בו (לו היה מתמודד) מועמד מועדף לנשיאות. עם זאת, וקרצ'וק לא התמודד בבחירות אלה ולא הביע תמיכה במי מן המתמודדים.
במאי 2019 הודיע וקרצ'וק על הקמת מפלגה פוליטית יחד עם חברי להקתו שתקרא "הקול" על שם אחד משירי הלהקה. קמפיין הבחירות של המפלגה כלל סיבוב הופעות ברחבי המדינה בהם ניגנה הלהקה את שיריה המוכרים כאשר בין השירים נאם וקרצ'וק והציג לקהל הסברים על תוכניותיהם לעתיד המדינה. חזונו של וקרצ'וק פנה בעיקר לציבור שהביע את מיאוסו מהפוליטיקאים המכהנים, החל מאירועי יברומאידאן ובפרט הציבור שהצביע לוולודימיר זלנסקי בבחירות לנשיאות. בחירתו של זלנסקי, קומיקאי בעברו, הפכה את הרעיון שכוכב רוק יוכל לרוץ לראשות הממשלה לסבירה. וקלצ'וק סומן כשותף המועדף ליצירת קואליציה למקרה ש"משרת העם", מפלגתו של זלנסקי, לא תצליח להשיג רוב מוחלט ותאלץ להרכיב קואליציה. לפי תוצאות האמת של הבחירות זכתה "הקול" ל-5.8% מקולות המצביעים, אך זלנסקי השיג רוב מוחלט ולא נזקק למפלגתו של וקרצ'וק על מנת להקים קואליציה.