הקנוניה נגד אמריקה

גרעין היסטורי

הגרעין ההיסטורי עליו התבסס רות היו הרעיונות הבדלניים שנפוצו באתה תקופה בארצות הברית והתנגדו להתערבות אמריקאית במלחמת העולם השנייה. צ'ארלס לינדברג, שהיה הדובר של "ועד אמריקה תחילה", הגוף הבדלני הגדול ביותר, היה אחד הנציגים הבולטים של גישה זו. בנוסף היה לינדברג אנטישמי ופרו-נאצי: באוקטובר 1938 קיבל מהרמן גרינג את "צלב השירות של הנשר הגרמני", ובנאום שנשא בשנת 1941 אמר ש"הסכנה הגדולה ביותר הנשקפת לאמריקה (מצד היהודים) הוא בעלותם והשפעתם הנרחבות על תעשיית הקולנוע שלנו, העיתונות, הרדיו והממשלה שלנו". 
רות הצהיר שהרעיון לסיפור הגיע מקריאת האוטוביוגרפיה של ארתור שלייזינגר, בה הוא מעיר שחלק מהסנאטורים הרפובליקנים היותר שמרנים, רצו להריץ את לינדברג נגד רוזוולט במרוץ לנשיאות.
רות מתבסס גם על חוויותיו האישיות כילד בניוארק באותה תקופה. באוטוביוגרפיה שלו, The Facts (העובדות), כתב רות על האווירה הגזענית והאנטישמית שהייתה חלק מנוף ילדותו בניוארק. בכמה מקומות בספר זה הוא מתאר איך ילדים בשכונה הותקפו רק משום שהם יהודים.

עלילת הספר

הספר מתאר היסטוריה חלופית לתקופה יוני 1940 - אוקטובר 1942, תקופה שבהתאם להיסטוריה החלופית לינדברג נבחר בה לנשיא ארצות הברית, וכיהן בתפקיד זה עד להיעלמו בטיסה במטוסו, "ספיריט אוף סנט לואיס". נטייתו הפשיסטית של לינדברג גרמה לנטייה הדרגתית ואיטית של הציבור בארצות הברית לעבר הפשיזם והאנטישמיות. 
המספר הוא פיליפ רות הילד, שהיה בן שבע בתחילתו של הספר. גיבורים נוספים הם בני משפחתו: אביו הרמן, סוכן ביטוח, אמו בס, עקרת בית, אחיו המבוגר ממנו בחמש שנים, סנדי, שנודע בכישרון הציור שלו, בן דודו אלווין, שעבר לקנדה על מנת להצטרף לכוחות הנלחמים בגרמנים, דודתו אוולין, דודו מונטי, וכן אחדים משכניו בניוארק - בני גילו ומבוגרים. בספר תשעה פרקים, שכל אחד מהם עוסק בתת-תקופה מתוך התקופה הכוללת של התרחשות העלילה. כל הפרקים מסופרים על ידי פיליפ רות הילד, מלבד חלק מפרק 8, המובא כתיאור מתוך הארכיונים של בית הקולנוע "ניוזריל" בניוארק - בית קולנוע שעסק אך ורק בהקרנה של יומני קולנוע.

שם הספר

שם הספר, "הקנוניה נגד אמריקה", מופיע שלוש פעמים בספר. בשתי הפעמים הראשונות הוא מופיע כציטוט מדבריו של וולטר וינצ'ל, המדבר על "הקנוניה הפשיסטית לקעקע את הדמוקרטיה האמריקאית", ועל "הקנוניה ההיטלראית נגד אמריקה". בפעם נוספת הוא מופיע דווקא בצד הנגדי, כציטוט הסבר של ה-FBI למעצרו של הרב ליונל בנגלסדורף, בחשד שהוא "נמנה עם מנהיגי "הקנוניה היהודית נגד אמריקה".

עטיפת הספר

עטיפתו המקורית של הספר, ובעקבותיה גם עטיפת הגרסה העברית, מכילות מרכיב גרפי יחיד, והוא בול דואר אמריקאי ירוק בערך נקוב של סנט אחד המוקדש לפארק הלאומי יוסמיטי, מסדרת בולי הפארקים הלאומיים של ארצות הברית משנת 1934, שעליו נוסף צלב קרס שחור. בול זה מייצג סיוט שהיה למספר, הוא פיליפ רות הילד, שהיה אספן בולים נלהב, לפיו "צלבי קרס יוטבעו על הפארקים הלאומיים שלי".

חשיבות ספרותית וביקורת

ככלל, התקבל הספר יפה. ג'ונתן יארדלי מהוושינגטון פוסט, שחקר לעומק את הטיפול של הספר בדמותו של לינדברג, סיכם את חוויותיו מהספר: "מרגש עד כאב", ו"סיפור אמריקאי מקורי". הביקורת של הניו יורק טיימס תיארה את הספר כ"רומן פוליטי נפלא" וכן "מאיים, מלא חיים, חלומי, בלתי מתקבל על הדעת ויחד עם זאת מציאותי באופן מפחיד". בלייק מוריסון מהגארדיאן שיבח: "הקנוניה נגד אמריקה בורא את מציאותו באופן סמכותי, במשפטים ארוכים וגמישים, שנושאים אותך מעבר לספקנותך ויחד עם זאת, תשומת לב ליומיומי: למראות וקולות, טעמים וריחות, שמות משפחה וכינויים – ההצטברות של כל אותן עובדות חיים קטנות – פוטרות אותך מכל שאריות הספקנות".
הסופר ביל קאופמן מבקר את הדרך שבה הספר מתאר את הלך הרוח האנטישמי בקרב החברה האמריקנית ובקרב הקתולים בפרט, וכן את הדרך שבה מתוארות דמויות אמיתיות כמו לינדברג, לדבריו זאת "פגיעה והוצאת דיבה למתים". מבקרים רבים רואים בספר משל פוליטי כנגד ממשל בוש ומדיניותו שלהם התנגד רות, אך הוא שלל את הפרשנות האלגורית לספרו.
ב-2005 הספר זכה בפרס הרומן ההיסטורי על שם ג'יימס פנימור קופר הניתן על ידי אגודת ההיסטוריונים האמריקנים. כמו כן הוא זכה בפרס סיידווייז להיסטוריה חלופית.