google/wiki40b huggingface dataset:
פולריס רייזר

פולריס רייזר (אנגלית: Polaris RZR.{הערה|פנגס, אלי (1 בדצמבר 2009). "פולריס ריינג'ר - לא עוצר, בשום מצב". Ynet (בעברית). בדיקה אחרונה ב-12 בפברואר 2019.}}) הם רכבי שטח תחרותיים קטנים לנהג ונוסע, מסוג טרקטורון שנועדו לנהיגת שטח בתנאים קיצוניים. חיל הנחתים של ארצות הברית רכש דגמים מיוחדים של הפולריס רייזר ב-2016.
את רכבי הרייזר מייצרת חברת "פולריס", (POLARIS INDUSTRIES INC) יצרנית אמריקאית של טרקטורים, ורכב חשמלי. בנוסף, מייצרת החברה אופנועים באמצעות חברת הבת "ויקטורי אופנועים", (Victory Motorcycles).
מטה החברה נמצא במיניסוטה שבארצות הברית. תחילה שווקו טרקטורוני החברה על ידי "יעדים פתרונות חקלאיים".  בין דגמיה העיקריים ניתן למצוא את משפחת ה-OUTLAW הספורטיבית (המשתמשת במנועי חברת KTM האוסטרית), ומשפחת הספוטרסמן המאופיינת ככלי עבודה המאפשרים גם רכיבת פנאי בסוף השבוע לצד היותו כלי עבודה במהלך השבוע עצמו. 
בישראל, יבואנית חברת "פולריס" היא חברת "ד.ל.ב מוטו ספורט".

פולריס RZR טורבו

בסוף שנת 2016 חשפה "פולריס" את גרסת ה- "פולריס RZR טורבו", בעלת מנוע 2 צילינדרים, 925 סמ"ק, המפיק 144 כ"ס, ומומנט של 14.5 ק"ג-מטר. מחשב ניהול המנוע מתוכנת לביצועים זהים ללא תלות ב-צפיפות האוויר בתווך הגובה שבין פני הים עד ל-3,000 מטר. תצורת המיתלים ומהלכם נותרו ללא שינוי, אך בכל ארבע הפינות מותקנים בולמי זעזועים של "פוקס" בייפאס 3 מאחור ו-2.5 מלפנים (לעומת 2.5 ו-2.0 בהתאמה בגרסה האטמוספירית) עם מיכל חנקן חיצוני ונוסף מוט מייצב מלפנים שאמורה למזער את זוויות הגלגול. תיבת ההילוכים : אוטומטית רציפה.
ליא קניג

ביוגרפיה

ליא קניג נולדה בעיר לודז' שבפולין, להורים שחקנים: אמה, דינה קניג, הייתה שחקנית מוערכת בפולין וברומניה; אביה, יוסף קאמיין, ודודה היו חברי הלהקה הווילנאית ("די ווילנער טרופע"). במהלך מלחמת העולם השנייה חיו ליא ואמה בצ'רנוביץ ובבסרביה, אחר כך נמלטו לתוככי ברית המועצות (באוזבקיסטן). אביה יוסף קמיין שנשאר עם להקתו בפולין נפטר ממחלה בימי השואה בשנת 1942. דינה קניג התחתנה בשנית עם השחקן יצחק חוויס, יליד בסרביה. בתום המלחמה בדרכה מערבה השתקעה המשפחה ברומניה. בניגוד לרצון אמהּ, ליא למדה משחק באקדמיה לאמנות בבוקרשט והחלה להופיע כבר מגיל צעיר בתיאטרון היהודי בבוקרשט. היא הופיעה במגוון רחב של הצגות ונודעה ביותר בעת שגילמה את דמותה של אנה פרנק (בבימויו של ג'ינל תאודורסקו).
בשנת 1961 עלתה קניג לישראל, ובהשפעת אימה ויתרה על השתלבות ככוכבת בתיאטרון היידי והחלה ללמוד עברית. לאחר שסיימה לימודי עברית באולפן, התקבלה כשחקנית בתיאטרון הלאומי "הבימה". בשנת 1962 הופיעה לראשונה על הבמה העברית במחזה "אדון פונטילה ומאטי משרתו" בבימוי שמואל בונים. במהרה החלה לבלוט בשלל תפקידים ראשיים ב"הבימה", במחזות קלאסיים ובמחזות ישראלים מודרניים. היא הייתה נשואה במשך 50 שנה לשחקן והבמאי צבי שטולפר, ניצול טרנסניסטריה, והם אף שיחקו יחדיו בכמה מופעים.
בין תפקידיה הרבים בתיאטרון, לרוב תפקידים ראשיים, ניתן למנות את: תפקידה ב"הכתובה", מירל'ה ב"מירל'ה אפרת", קוראז' ב"אמא קוראז'", האם ב"חתונת הדמים", פילומנה ב"פילומנה", קלייר זכאנסיאן ב"ביקור הגברת הזקנה", שרציה ב"הלוויה חורפית", הקשישה ב"הכיסאות", האם ב"מדריך למטייל בוורשה", אופל ב"אוהבים את אופל", אבי ברוסטר ב"רעל ותחרה", לביבה ב"מלאכת החיים", דייזי ב"הנהג של מיס דייזי", "סונטת סתיו", לוסיל ב"מועדון האלמנות העליזות", רוזה ב"כל החיים לפניו", תולבריינה ב"מוריס שימל", קיי ב"משהו טוב", ג'ני ב"מה עושים עם ג'ני?" ואולגה ב"שלוש אחיות". כמו כן שיחקה ב"פתאום הגיע סתיו" עם תומר שרון. בנוסף, כיכבה גם בהצגות היחיד "כוכבים ללא שמיים" ו"אוסקר ודודה רוזה".
כמו כן כיכבה בסדרת המערכונים ביידיש "זוג מהשמיים", אשר בעלה צבי שטולפר כתב וכיכב לצידה, והעלתה מספר ערבי יחיד ביידיש. היא גם שיחקה בסדרת הדרמה "אהבה בשלכת" בערוץ 1.
בשנת 1998 זכתה קניג בפרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים, אחרי שזכתה בשנה קודמת בפרס ישראל לתיאטרון.
בשנת 2008 הוענק לליא קניג תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב. בנימוקים להענקתו, צוין כי התואר ניתן לה "על תרומה שאין דומה לה לחברה ולתרבות בישראל ועל יכולת וירטואוזית על הבמה". בשנת 2010 קיבלה קניג תואר דוקטור לשם כבוד גם מאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2012 זכתה בפרס א.מ.ת בקטגוריה תרבות ואמנות בתחום תיאטרון
נכון ל-2018, קניג מתגוררת בגבעתיים. בבחירות למועצת העיר גבעתיים בשנת 2018 שובצה במקום ה-17 ברשימתו של רן קוניק. דוברת יידיש, פולנית, רומנית, עברית, גרמנית, רוסית ואנגלית.
באפריל 2018 נבחרה קניג על ידי ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות לציון 70 שנה להקמת מדינת ישראל.
נקרא על שמה רחוב בעיר חולון.
אוניית כבל

אוניית כבל, כבלרית (cable layer ship), היא אונייה המותאמת במיוחד להנחת כבל תת-ימי ולתיקונו.
מאחורי הצלילים

מאחורי הצלילים 1984

בראשית שנות ה-80 שבו לעבוד יחד כשכספי הפיק מוזיקלית את אלבומו של גרוניך "צמר גפן מתוק" שיצא ב-1982. בעקבות העבודה המשותפת החליטו לחזור ל"מאחורי הצלילים", וכך, כעשור לאחר המופע הראשון, התאחדו כספי וגרוניך לסבב הופעות שני שאף הוא תועד באלבום. המופע הוצג בתיאטרון יובל והאלבום הוקלט בהופעה חיה באולם בית המורה על ידי רשות השידור. השניים חזרו על שישה משירי המופע המקורי והוסיפו עליהם חמישה שירים: "מקום לדאגה" שהלחין כספי למילים של יהונתן גפן; "שיר אהבה טרי" ("בואי ילדה") של גרוניך; שני שירים ציניים על תל אביב שהלחין גרוניך למילים של המשורר מאיר ויזלטיר – "יש לי סימפטיה" (הולחן לערב שירי משוררים של גל"צ ובוצע במקור על ידי נורית גלרון) ו"אפשר לחיות בת"א"; שיר היתולי חדש בשם "ק.ג.ב." שכתב כספי למופע.
האלבום יצא בתקליטור בסדרת התפוז המוזלת של NMC בשנת 1994.

מאחורי הצלילים 2002

בנובמבר 2001, לאחר עשור שבו לא היו בקשר, נפגשו כספי וגרוניך מאחורי הקלעים במופע לציון 7 שנות פעילות למועדון הקמלוט. בסוף המופע הם החליטו לעלות לבמה באופן ספונטני וביצעו יחד את "ציור" לקול תשואות הקהל. החיבור המחודש הוליד סיבוב הופעות נוסף שהחל בינואר 2002 ונמשך לאורך השנה, בסופה תועד גם באלבום כפול שיצא באופן עצמאי. במופע זה שילבו כספי וגרוניך את נשותיהם – רחל כספי בשירה ומיכל אדלר גרוניך במפוחית פה.
המופע, כמו המקורי מ-1973, התחיל ב"אלוהים מרחם על ילדי הגן" והסתיים ב"בן-גוריון". הפתיח של ההקלטה המקורית נוגן בתחילת המופע, לפני שכספי וגרוניך עלו לבמה, ולאחר כמה שניות הם תפסו את מקומם, התחברו לכלי הנגינה והמשיכו את השיר בהופעה חיה. בסוף המופע נעשתה הפעולה ההפוכה – כספי וגרוניך עצרו בהפסקה לקראת סוף "בן-גוריון", ותוך שהם יורדים מהבמה הושמעה ההקלטה המקורית (ניתן לשמוע זאת גם באלבום מ-1984).
במהלך שלושים השנים שחלפו מאז המופע המקורי התבגרו האמנים במראם ובקולם, צברו ניסיון בימתי, רפרטואר עשיר ואף התחתנו עם מוזיקאיות. ההתבגרות הקולית השפיעה על המנעד והקשתה עליהם להגיע לטונים הגבוהים מהעבר; סולם השיר "רוצה שנית" שונה, והוא בוצע טרצה מתחת לסולם המקורי. הניסיון הבימתי הניב ביצועים ארוכים ומגוונים יותר, עם קטעי אלתור, לעיתים גם בשיתוף הקהל; כמו כן השניים נפתחו וסיפרו לקהל על המפגש ביניהם, על העבודה המשותפת ועוד. חלק מקטעי הקישור נכללו באלבום, למשל שיר 4 שבו הדגימו את האלתור של גרוניך ב"פנקס הקטן" שעמד בבסיס הפגישה הראשונית שלהם. הרפרטואר העשיר הביא למופע שירים מוכרים ואהובים שיצרו בקריירת הסולו שלהם בביצועים חדשים ומרעננים (למשל "עכשיו זה שנינו" שבו ניגנו שניהם באקורדיונים) ואף שני שירים חדשים ("את האישה שלי" של כספי ו"ילדה שנותרה על החוף" שהלחינו יחד במהלך החזרות למופע) וגרם לכך שלראשונה יצא למופע אלבום כפול. הנשים הגדילו את מגוון הכלים והקולות במופע הזוגי המקורי והכניסו גוונים חדשים. לדוגמה: רחל כספי, ילידת ברזיל, שרה את "שומקום" בעיבוד חדש שהותאם עבורה למקצב בוסה נובה (במקום מקצב הסמבה המקורי). מיכל אדלר גרוניך, סולנית שלישיית אדלר הוסיפה לשיר אלתורי מפוחית; כמו כן ניגנה סולו ב"סימפתיה" שזכה כולו לעיבוד חדש בהשתתפות הרביעייה. בשיר "ילדה שנותרה על החוף" שרו הארבעה בהרמוניות קוליות.

כיום

מאז סיבוב ההופעות המצליח של 2002 חזרו כספי וגרוניך להופעות משותפות מדי פעם, אך ללא נשותיהם.

נכון לשנת 2011 הם מופיעים יחד מעת לעת במופעי "מאחורי הצלילים" או מארחים זה את זה בהופעות סולו שלהם.
אצטדיון הקופסה

היסטוריה

האצטדיון נחנך באוגוסט 1943 במשחק מול קבוצת נאשה קארילה, קבוצת הצבא היוגוסלבי. המשחק, שנערך לעיני יציעים מלאים, והסתיים בתוצאת תיקו 1-1, כשלטובת נתניה הבקיע יצחק כספי, שהפך למבקיע הראשון בתולדות האצטדיון. כספי היה לימים הראשון מבין שחקני נתניה שכבש שער בליגה הבכירה בישראל, כאשר עשה זאת בשנת 1948.
בשנות ה-70 וה-80 זכתה מכבי נתניה בחמש אליפויות, עת ששימש האצטדיון כמגרשה הביתי. הייתה תקופת הזוהר של הקבוצה, הזכורה בשל אמירתו של מוטל'ה שפיגלר שהליגה מחולקת ל"נתניה ועוד 15".
ב-12 במאי 2012 התקיים המשחק האחרון באצטדיון בו גברה מכבי נתניה על בני סכנין בתוצאה 3-2 משער של עומרי בן הרוש בתוספת הזמן של המשחק.
כשנתיים לאחר שהושלמה בנייתו של האצטדיון העירוני החדש, 71 שנה מאז שנפתח באוגוסט 1943, נהרס אצטדיון הקופסה ב-6 באוגוסט 2014. על פי התוכנית, בשטח האצטדיון יוקמו 4 בנייני מגורים שיכילו 350 דירות ומתחם חנויות קטן במפלס הרחוב.

שם האצטדיון

שמו הרשמי של האצטדיון הוא "אצטדיון שר טוב" והוא מכונה כך על שמו של יוסף שר טוב, שהיה ממקימי אגודת מכבי נתניה ואף כיהן כיו"ר הראשון שלה. כמו כן, היה שרטוב מפקד פלוגת הסדרן, פלוגה שהכילה מתנדבים שעזרו בארגון המשחקים ודאגו לאבטחת המשחקים ושמירת הסדר הציבורי בהם.
האצטדיון זכה לאורך השנים גם לכינויו "הקופסה", בשל גודלו הקטן יחסית, וכן בשל העובדה, שבמשך שנים הוקף ביציעים אשר יצרו יחדיו צורה של קופסה.
מיקי יוסף

מיכאל (מיקי) יוסף (נולד ב-31 במאי 1970) הוא במאי, כותב, מפיק, עיתונאי, קריין מנחה, חבר איגוד במאי הקולנוע והטלוויזיה ומרצה ב מכללה העסקית של לשכת המסחר, תל אביב והמרכז.

ביוגרפיה

יוסף נולד וגדל בעיר חיפה, התחנך בתיכון ליאו באק ושירת כלוחם בצה"ל.
לאחר שחרורו, למד בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי, שיחק בתיאטראות בארץ, אך החליט שיוכל לבטא את קולו נאמנה מצידה השני של העדשה. הוא שימש כמפיק וכבמאי באולפני מימד מוטי רייף, כיהן כראש תחום אירועים בחברת אורפן ומשם פנה לדרך עצמאית.
כיום הוא משמש, בין היתר, בעלים של חברת בית תוכן, אשר מתמחה ביצירת עולמות תוכן ללקוחותיה, ופועלת בארבעה תחומים עיקריים: טלוויזיה ומדיה, מרכזי מבקרים ומוזיאונים, בימוי מופעים, תיאטרון ואירועים ויזמות.

טלוויזיה ומדיה

הסרט עג'מי יצא לאקרנים בשנת 2009 ויוסף היה אמון על הדרכת השחקנים. הסרט זכה ב-5 פרסי אופיר, ביניהם בפרס הסרט הטוב ביותר; מועמדות לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בטלוויזיה הוא ביים את הדרמה 'רעות תחת אש', אשר מגוללת את סיפורם של הלוחמים במצודת כ"ח וביים שלל תוכניות וטקסים, ובהם: פרס ספיר למפעל הפיס – ערוץ 10, שירים בכיכר 2002 -2004, וראייטי ל"רשת" 2005 ,טקס מלכות היופי 2000 – 2006, ספיישל יום העצמאות – רשת – 2007, אנשי השנה בכדורגל -2008, 40 שנה לבה"ד 1 – ערוץ 1 ,ציון 100 – דרמת נעורים – ערוץ 1, שירה מקושקשת – הופ ילדות ישראלית, ערוץ בייבי – בים ובם, קני וגורית, אנריקה החתול.
כמו כן, ביים פרויקטים ל– VOD כגון, לרקוד עם אלון דה-לוקו, תוכנית ללימודי סריגה, לימודי גיטרה עם דני רובס, לימוד קומיקס עם אורי פינק ועוד.
בשנת 2018 ייצר, ביים וכתב את הסדרה "האוצר שלנו", סדרת אקשן דרמטית העוסקת בסיפורה של חבורת נוער "בלשית" המונה חמישה חברים, המתנדבת ברשות העתיקות, בתחילה כחופרים ומהר מאוד לאחר מכן ביחידה למניעת שוד עתיקות.
היום ניתן לראות מגוון תוכניות אותן כתב וביים בטלוויזיה החינוכית כמו העיפרון הכי מחודד, צעירי תל אביב, פרס ישראל ועוד.

מרכזי מבקרים ומוזיאונים

יוסף יצר מספר מרכזי מבקרים, וביניהם: מדעברא קדברא – מוזיאון המדע בחיפה. ארגון מהסרטים – סינמה סיטי, מרכז המבקרים נייר חדרה, מגדל המים בעיר כפר סבא, שדרוג עיר המלכים והמיצג המרכזי במוזיאון הרעות.
יוסף אף הגה את התוכן לפרויקט הבנייה הירוקה של חנן מור.

מופעים

יוסף שימש כמנהל אמנותי במופעים: פסטיבל "דו-שיח", משאלת לב – 2000, "בראשית" לאיחוד האירופי.
שימש כמפיק במופעים: ארומה מיוסיק טור – 2012 – 2013, האוצר הנעלם – מיני ישראל 2013, הבאריסטה של ישראל – 2010-2013, בית איזי שפירא – כנס בינלאומי - 2011, תוכנית הטלוויזיה "מזל טוב" – מימד מוטי רייפ (עונה שנייה), סתיו תאטרוני לעיריית ת"א – 1999 ו-נתן החכם – הפקה של האיחוד האירופי – גרמניה, יוון, טורקיה, ישראל 2000–2001.
יום הנוער הבינלאומי

רקע כללי

הרעיון ליום הנוער הבינלאומי הוצע בשנת 1991 על ידי קבוצת צעירים ממדינות וינה ואוסטריה שנאספו לפגישה הראשונה של הפורום הנוער העולמי של האו"ם שהמליץ על הכרזת יום הנוער הבינלאומי, כדי לגייס כספים למטרות קידום יום זה ובנוסף עבור תמיכת קרן הנוער של האו"ם בשיתוף ארגוני נוער.
בוועידה העולמית של השרים האחראים לנוער שהתקיימה ב-12 באוגוסט 1998 התקבלה החלטה שהוכרזה כיום הנוער הבינלאומי. לאחר שנה המלצה זו אושרה על ידי העצרת הכללית של האו"ם. ביום זה העצרת המליצה על הקמת פעילויות ציבוריות לקידום מודעות התוכנית העולמית לקידום הנוער.

פעילויות ומנהגים

ביום זה מתרחשים פעילויות ואירועים רבים ברחבי העולם אשר עשויים לכלול כנסים לנוער בנושאים, כמו תעסוקה, פעילויות כגון קונצרטים, פעילויות ספורטיביות, תהלוכות ותערוכות ניידות. בנוסף קיימים מרחבים בטוחים אשר מאפשרים לנוער לעסוק בנושאים ממשלתיים, להשתתף בספורט ובפעילויות פנאי אחרות, וכן נפתחים מרחבים דיגיטליים אשר עוזרים לנוער לקיים אינטראקציה עם נוער ברחבי העולם.
ביום זה הפעילויות והאירועים מקדמים את היתרונות שצעירים מביאים לנו ומעידים על הישגי הצעירים. יום זה מאפשר לצעירים שיתוף פעולה עם מבוגרים לגילוי מעורבות וקבלת החלטות בתחומים מקומיים ולאומיים. היום קיים כדי לעודד בני נוער מרחבי העולם ליזום פעילויות שיגבירו את המודעות בנוגע למצבם של בני נוער.
ג'ידאי גקי

ג'ידאי גקי הוא ז'אנר יפני של קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה של דרמה תקופתית. ה"תקופה" במקרה זה מתייחסת בדרך כלל לתקופת אדו, שלהי התקופה הפיאודלית, בין השנים 1603–1868. סרטים בז'אנר זה מתמקדים בדרך כלל בחיים של סמוראים, איכרים, בעלי מלאכה או סוחרים מתקופה זו. סרטים אלו מכונים לעיתים סרטי צ'מברה, למרות שמדובר בתת-ז'אנר. לז'אנר זה יש מאפיינים ייחודיים הכוללים סוג איפור, שפה ייחודית וכדומה.
רוב סרטי ז'אנר זה מתרחשים באדו (שמה הקודם של טוקיו, בירת יפן כיום). אחרים מציגים את הרפתקאותיהם של אנשים הנודדים ממקום למקום. סדרת הטלוויזיה Zenigata Heiji וAbarenbō Shōgun אופיינית לסגנון הג'ידאי גקי. בסרטי הזטואיצ'י מוצג סגנון המסעות באותה תקופה.
בין אם נושא התפקיד הראשי הוא סמוראי פשוט או נושא במשרה נכבדת, שיאם של סרטי הג'ידאי גקי הוא בדרך כלל מאבק עם חרב עצומה לקראת סופו של העלילה. הדמות הראשית של העלילה תמיד מנצחת, אם בעזרת חרב או jutte**.
גנגליון

הבחנה בין גנגליון לגרעין

המונח גנגליון משמש בעיקר לתיאור צבירים של תאי עצב במערכת העצבים ההיקפית, זאת לעומת גרעינים הנמצאים במערכת העצבים המרכזית. דוגמה חריגה היא גרעיני הבסיס במוח, הידועים בשמם הלועזי Basal ganglia. עם זאת, שמם הרשמי לפי הטרמינולוגיה אנטומיקה הוא Basal nuclei.

מבנה

גנגליה מורכבים מגופי תאי עצב וממבני דנדריטים (המכונים גם כניסונים) הקשורים זה לזה. פעמים רבות הם מתקשרים לגנגליה נוספים ויוצרים רשת מורכבת אף יותר המכונה פלקסוס.

תפקוד

חשיבותו העיקרית של הגנגליון היא בפיזור אות מרוכז כך שיגיע לאקסונים רבים, שיפיצו אותו הלאה לאיבר המטרה.
הנוירון נקרא קדם-גנגליוני (preganglionic neuron) לפני הגנגליון-מגיע מהמוח או מעמוד השדרה, ו-בתר-גנגליוני (postganglionic neuron) - אחריו. נוירון בתר-גנגליוני יעצבב בלוטות,שרירים חלקים ואת שריר הלב.

גנגליונים בבעלי חיים שונים

בכמה מיני דינוזאורים נמצאו גנגליה כה גדולים ביחס למוח שבראשם, עד שכמעט ניתן לומר כי הם היו בעלי שני מוחות.
חבורת לא אירא

חבורת לא אירא היא סדרת ספרים חרדית לילדים של הסופרת יהודית גולן, (יצאה תחת שם העט ג. אבי-נתן) שיצאה בהוצאת חזון. מאייר הסדרה הוא דוד גולדשמיד. שם החבורה נלקח מהפסוק "לא אירא רע כי אתה עמדי", והוא נבחר לשם הסדרה משום שהוא ראשי תיבות של ארבעת חבריה: אלי, ידידיה, ראובי ואבי. הסדרה פורסמה בעבר בהמשכים בעיתון הילדים של יום ליום, "יום צעיר". ספרי הסדרה נמכרו בקרוב ל-5000 עותקים כל אחד.
אדוארד ברנשטיין

ביוגרפיה

אדוארד ברנשטיין נולד בברלין ב-6 בינואר 1850 כבן לנהג רכבת, שהיה אחיו של אהרון ברנשטיין. עבד כפקיד בנק והחל את דרכו הפוליטית בגיל 22 כאשר הצטרף למפלגה קטנה שהייתה אחד מהגלגולים הראשוניים של ה-SPD יחד עם אוגוסט בבל ווילהלם ליבקנכט. בגיל 28 מונה למזכירו הפרטי של קארל הוכברג, הפטרון של הסוציאל-דמוקרטיה במרכז אירופה, בעיר ציריך שבשווייץ. בשנת 1888 הוא גורש משווייץ בעקבות לחץ מפרוסיה ועבר ללונדון, שם נוצר בינו לבין פרידריך אנגלס קשר קרוב. בתקופת שהותו בלונדון חל שינוי בהשקפותיו מאורתודוקס מרקסיסט הפך בהדרגתיות לרוויזיוניסט סוציאליסט (מה שמכונה כיום רפורמיסט סוציאליסט).
ברנשטיין שמר לאורך כל תקופת חייו על עבודת כתיבה ומחקר רצופה בתחום הכלכלה, מדע המדינה ופיתוח הסוציאליזם שאז עוד היה בחיתוליו. בין השאר ערך, בין השנים 1880 עד 1890, את המגזין Sozialdemokrat ("סוציאל-דמוקרט"), היה אחד מהמחברים של תוכנית ארפורט ומ 1896 עד 1898 פרסם סדרה של מאמרים העונה לכותרת: "בעיות הסוציאליזם", שהובילה לוויכוח אודות הרוויוזיוניזם ב-SPD. פרסם גם מאמר בשם "Die Vorraussetzungen des Sozialismus und die Aufgaben der Sozialdemokratie" ("ההנחות של הסוציאליזם ומשימות הסוציאל-דמוקרטיה"), מאמר שנחשב אחד מהיסודות האידאולוגים במפלגות סוציאל-דמוקרטיות גם מחוץ לגרמניה, כגון מפלגת הלייבור הבריטית.
כמו כן ערך את כתביו של פרדיננד לסל (12 כרכים) ויחד עם אוגוסט בבל את התכתובות של מרקס ואנגלס.
לאחר שהותר לו להיכנס לשטחי גרמניה, חזר למולדתו ב-1901, נבחר לרייכסטאג (הבית התחתון בפרלמנט הגרמני), שם כיהן עד 1918.
אדוארד ברנשטיין נפטר בברלין ב-18 בדצמבר 1932, בגיל 82. לוח זיכרון לזכרו נמצא ברחוב בוצנר 18 (Bozener Straße 18), שם חי משנת 1918 ועד למותו.
רחוב הקרוי על-שם אדוארד ברנשטיין נמצא בצפון הישן של תל אביב.

משנתו

בעבודותיו פיתח את הזרם הלא-מהפכני בסוציאליזם, והיה בין הראשונים שהעזו לקרוא תיגר על הנחת היסוד של מרקס, שחייבה קיום של מהפכה. במקום זאת הוא קרא למהלכים מדורגים יותר של ניצחונות כלכליים ופוליטיים של תנועת הפועלים, שיתבצעו בצורה דמוקרטית ולא מהפכנית. לטענתו לסוציאל-דמוקרטיה אין דרך טובה יותר כדי לקדם את השוויון מאשר לבסס על הדמוקרטיה וזכות הבחירה את הדוקטרינה שלה. הוא אף כינה את הסוציאל-דמוקרטיה בשם "ליברליזם מאורגן" ואמר כי "הסוציאליזם, במילה אחת, היא סולידריות".

יחסו ליהדות

ברנשטיין כתב מספר חיבורים בנוגע לשאלה היהודית, ביניהם "תפקיד היהודים במלחמות העולם" וביקר את מרקס על הדרך בה התמודד עם סוגיה זו ודרך התייחסותו לאנטישמיות. אף על פי שהיה אפיקורס גמור, שמר ברנשטיין על קשר עם קהילות יהודיות וראה ליהודי אירופה ייעוד - חיזוק הקשר בין האומות, כחלק מ"הנשמה הקוסמופוליטית" שלהם.
אף על פי שלא היה ציוני בתחילת דרכו ("אין אני ציוני. הרגשתי כגרמני חזקה היא משאוכל להיות ציוני" אמר) הצטרף ב-1928 אל "הוועד הסוציאליסטי הבינלאומי למען ארץ ישראל".
פרויקט בן-יהודה

תוכן הפרויקט

במסגרת הפרויקט, מוגשות לציבור יצירות שאינן מוגנות בזכויות יוצרים, כלומר, הן נחלת הכלל וברשות הציבור (על פי החוק הישראלי, יצירות שמחברן נפטר לפני יותר משבעים שנה), או יצירות שעבורן התקבלה רשות פרסום מפורשת מאת בעלי הזכויות (תוך שמירה על זכויותיהם).
כל היצירות מוקלדות (ולא נסרקות), כשהן מנוקדות, על מנת לאפשר חיפוש ומחקר מתקדם.
המאגר אינו כולל יצירות בעלות אופי תורני מובהק (כיוון שישנם מיזמים אחרים העוסקים בכך), אך כן כולל חיבורי עיון אודות יצירות תורניות או יצירות ספציפיות בעלות אופי דתי, אשר מהוות חלק מכלל יצירתו של יוצר, כמו שירי הקודש של רבי אברהם אבן-עזרא.
הפרויקט מכיל אך ורק יצירות שנכתבו בשפה העברית (כולל תרגומים לעברית), אך לא את כל היצירות שנכתבו באות עברית, היינו, אינו מכיל יצירות שנכתבו ביידיש, או לאדינו.

היסטוריה

המיזם החל בשנת 1999 ביוזמת אסף ברטוב, שהחל להקליד יצירות עבריות בעצמו, ועלה לרשת לראשונה בשנת 2001.
את ההשראה לפרויקט שאב ברטוב מ"פרויקט גוטנברג", אשר יזם פרופסור מייקל ס' הארט בשפה האנגלית, ומאז התווספו אליו מיזמים נוספים בשפות נוספות.
עם היצירות הראשונות בפרויקט נמנו שיריה של המשוררת רחל, סיפוריו של יוסף חיים ברנר, מאמריו של אחד העם, תרגומיו של אורי ניסן גנסין וכתביו של חיים נחמן ביאליק, שהוצגו באתר מיד עם פקיעת זכויות היוצרים עליהם, באחד בינואר, 2005.
בשנת 2004 הוקמה "העמותה למחשוב ספרות עברית" (עמותה רשומה) בראשות ברטוב, בעיקר לצורך קבלת תרומות, אשר משמשות לבניית והשבחת התשתית הטכנולוגית של הפרויקט. מאז תחילת דרכו ועד היום, הפרויקט מנוהל כולו על טהרת ההתנדבות (היינו, אין לו משרדים או מקבלי משכורות), וכל עבודת ניהול הפרויקט מרוכזת באינטרנט. יו"ר הוועד המנהל של העמותה היא שני אבנשטיין סיגלוב והיא העורכת ראשית. אסף ברטוב והילה לוי משמשים יחד איתה עורכים ראשיים בפרויקט בן-יהודה.

הפרויקט בעשור השני של המאה ה-21

נכון לסוף שנת 2013 פעילים במיזם כ-250 מתנדבים, והוא כולל כ-8,000 יצירות, מאת כ-200 מחברים שונים.
בניגוד לשנות פעילותו הראשונות, בו עסק אך ורק ביצירות שהפכו זה מכבר נחלת הכלל, כיום הפרויקט כולל גם יצירות שעודן מוגנות בזכויות יוצרים, אך מוצגות לטובת הציבור ברשות בעלי הזכויות, כגון יצירותיהם של אברהם רגלסון, אביגדור המאירי, משה בסוק, שושנה שרירא, ישראל כהן, דוד בן-גוריון ורבים נוספים. יצירות אלה מסומנות באופן מיוחד באתר הפרויקט, על מנת להקל על הקוראים להבדיל בין יצירות חופשיות למוגנות.
באוקטובר 2012 חנך הפרויקט ערוץ יוטיוב, אליו מועלות הרצאות מיוחדות של אנשי רוח על הפרויקט, כגון אבשלום אליצור, נורית גוברין ושמואל אבנרי וכן סיפורים ואנקדוטות מאת מתנדבי הפרויקט. בתחילת 2013 החל מיזם "אנשי רוח ותרבות מקריאים מיצירות הפרויקט", במסגרתו מועלים לערוץ סרטי וידאו, בהם מצד אחד ניתן לראות את המקריאים בפעולה ומן הצד השני את הטקסט עצמו, במטרה להנגיש יצירות עבריות לקהל קוראים נוסף. בין היתר, צולמו עבור הפרויקט יורם מלצר, נורית גוברין, שמואל אבנרי, מאיה בז'ראנו, יקיר בן משה, גלית סליקטר, אגי משעול ואחרים.
בכל אחד בינואר חוגג הפרויקט את "יום קניין הציבור", בו על פי חוק זכויות היוצרים הישראלי משתחררות הזכויות על יצירותיהם של יוצרים שנפטרו לפני 70 שנה. ב-6 בינואר 2014 חגג הפרויקט את פקיעת הזכויות על כתבי שאול טשרניחובסקי ואחרים, בערב מיוחד בספרייה הלאומית בהשתתפות דן אלמגור, חזי עמיאור, עידו בסוק, עמינדב דיקמן וברי סחרוף.
ויטמין B2

ויטמין B₂ (ריבופלאבין) הוא ויטמין המשתתף בתהליכים ביוכימיים בגוף, החיוני להפקת אנרגיה זמינה. הוויטמין חשוב לגדילה תקינה של שיער וציפורניים ולבריאותו של העור.
הוויטמין התגלה על ידי וארבורג וכריסטיאן בשנת 1932 וכונה 'הפרגמנט הצהוב' (פלאבו=צהוב) בשמרים. הרכבו תואר על ידי קון וקרר ב-1935. החלק הפעיל של החומר שבודד מחלב נקרא בתחילה לאקטופלאבין ושמו שונה לריבופלאבין בשל קבוצת סוכר הריבוזה שבו.

תפקוד

ריבופלבין הוא חומר מסיס במים, מתפרק באור ובתמיסות בסיסיות ועמיד לחום. מהווה חלק מקומפלקס ויטמיני B. יוצר זריחה פלואורסצנטית בגווני צהוב-ירקרק בהמסתו במים, משקלו המולקולרי 376 דלטון. הוא מורכב מדימתיל-איזולוקסאצין ומריבוזה ומבנהו מכיל טבעת בנזן הקשורה לפטרין. הזרחן שבו נקשר ל-AMP ליצירת פלבין-אדנין-דינוקלאוטיד FAD שהוא בעל תפקיד כקואנזים בתהליכי חמצון תוך תאיים. תרכובת פלאבין פחותה בכמותה היא ריבופלאבין פוספט הקרוי גם מונונוקלאוטיד פלאבין FMN הנוצר מריבופלאבין ו-ATP בעזרת האנזים ריבוקינאזה. פלאבין הוא מרכיב החשוב גם לפעילות האנזימים Succinate dehydrogenase ו Monamine oxidase.

השלכות חוסר בוויטמין

סימנים העשויים לרמוז על מחסור בוויטמין: כאבי גרון, אודם ובצקת בריריות הפה, יובש בשפתיים, סדקים בזויות הפה והאף - כיליוזיס ואנגולר סטומטיטיס, דלקות בדופן הקיבה, בפה ובלשון - גלוסיטיס, צריבה או גירוי בלחמית העין (קונגוקטיביטיס) ובקרנית (קרטיטיס). ודלקות בעיניים. בעור תראה דלקת עור קשקשית - סבוריאה דרמטיטיס. כמו כן תיראה אנמיה עקב ירידה בייצור כדוריות דם אדומות במח העצם. בבעלי חיים תוארו בעת חסר ריבופלאבין גם פיגור בגדילה ושיתוק גפיים.
זיהוי החסר יעשה על פי הרקע התזונתי ומדידת רמת הפרשת ויטמין נמוכה בשתן.
הטיפול יעשה על ידי מתן ריבופלבין, 3 - 10 מ"ג ליממה תוך מדידת רמות ההפרשה בשתן עד לתיקון החסר, ומקובל לטפל בתוספת של כל ויטמיני קומפלקס B מתוך הנחה כי חסר קיים גם בהם.
ברוך הלוי אפשטיין

ביוגרפיה

נולד לרב יחיאל מיכל הלוי מחבר "ערוך השולחן", ולמיכלה, שהייתה אחותו של הנצי"ב, ראש ישיבת וולוז'ין, שהיה לימים גם גיסו (כי לאחר פטירת אשתו הראשונה, התחתן עם אחותו של רבי ברוך). בגיל שלוש-עשרה החל ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם למד 5 שנים, והיה נחשב אחד מהעילויים. הוסמך לרבנות על ידי דודו - הנצי"ב מוולוז'ין, רבי יוסף דב הלוי סולוביצ'יק (ה"בית הלוי") רבי חיים יהודה סוסנצר רבה של סמורגון, ורבי רפאל שפירא ששימש כר"מ בישיבת וולוז'ין. התחתן עם בתו של רבי אלעזר משה הלוי הורוויץ, רבה של פינסק, ולאחר מכן, בבית חותנו, למד תורה ומדעי היהדות ואף מדעים כלליים. בהמשך למד באקדמיה למסחר בווינה וחזר לפינסק בה החל לעבוד כמנהל חשבונות ראשי בבנק. ולאחר מכן נתמנה למנהל בנק, והחזיק במשרה זו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. במקביל למד וחיבר ספרים שונים, המפורסם שבהם הוא "תורה תמימה" - ספר פרשני על התורה. אחר פטירת חמיו נתבקש לשמש רב במקום אך סירב. כמו כן הוצעו לו משרות רבנות בפטרבורג ובמוסקבה, אך הוא סירב לקבלן.
פעל גם באגודת "ציון", למען הפצת הלשון העברית. רושם עצום בעולם, ובייחוד בקרב היהודים, עשתה חלופת המכתבים בינו ובין פרופ' פאבל קוקובצוב מפטרבורג, שהגן על עם ישראל וכבודו מפני משטינים ומעלילים במשפט עלילת הדם של בייליס. כל העיתונות העברית, האידית והרוסית פרסמה מכתבים אלה.
לאחר המהפכה הרוסית נסע אפשטיין לארצות הברית, כדי להדפיס ולהפיץ את ספריו וכתביו, שם שהה בין השנים 1923–1926. לאחר מכן שב לפינסק. נפטר בתקופת השואה בשנת 1942, וקברו נמצא בבית העלמין בקרלין].

פעילות ציונית

בשנות השבעים של המאה התשע עשרה, כשהתפרסמה האפשרות לקניית א"י מידי הסולטאן הטורקי, התנגד אפשטיין נמרצות לרעיון זה בטענה שעדיין לא הגיעה עת הגאולה. רק בשנים מאוחרות יותר התקרב לרעיון יישוב ארץ ישראל, תרם לקרנות הלאומיות, ועם ייסוד תנועת "המזרחי" הצטרף לשורותיה. תשומת לב מיוחדת גילה לבעיותיה של תנועת "הפועל המזרחי", אשר בה ראה את התנועה הדתית שעסקה בחיי הגשמה בארץ ישראל. משום כך הרבה לקרב את שלוחי "הפועל המזרחי" שנזדמנו לפינסק. התעניין גם בארגון "החלוץ המזרחי" בעירו, קרא את בטאון התנועה "נתיבה" ושאר החוברות שפרסמה בנושא ארץ ישראל. עמד בקשר הדוק עם בן אחותו, הרב מאיר בר-אילן. ועם זאת - מעולם לא מימש לא את מצוות יישוב ארץ ישראל ולא את הרעיון הציוני.
שובה (מאכל)

שוּבָּה (ברוסית: Сельдь под шубой, מילולית: "מליח באדרת פרווה", גם Селёдка под шубой, מילולית: "דג מלוח באדרת פרווה") הוא סלט שכבות מהמטבח הרוסי, הכולל ירקות מבושלים (תפוח אדמה, סלק וגזר) מעורבבים במיונז, דג מליח, ביצים קשות ולעיתים גם בצל. מכינים את הסלט ללא ערבוב השכבות, כך שבעת ההגשה נראות בכל פרוסה כל השכבות, כאשר לכל שכבה צבע אופייני.
הרכבת הסלט נעשית בדרך כלל לפי הסדר הבא: בתחתית הסלט מניחים מליח קצוץ (יש המערבבים אותו עם בצל קצוץ) (שכבה בצבע אפור-ורוד), מעליו תפוחי אדמה מבושלים קצוצים לקוביות קטנות (שכבה בצהוב בהיר). יש המוסיפים כעת שכבת גזר מגורד (לצבע כתום). השכבה הבאה כוללת סלק מבושל מגורד (שכבה בצבע סגול), אחריה שכבת חלבוני ביצה קשה (שכבה לבנה), ומעל שכבה של חלמון ביצה קשה מגורד (בצבע צהוב עז). יש הקוצצים מעל מעט בצל ירוק או מניחים עלי פטרוזיליה להוספת צבע ירוק למנה.