google/wiki40b huggingface dataset:
בר בהלול

בר בהלול (בארמית סורית: ܐܝܫܘܥ ܒܪ ܒܗܠܘܠ, קרי: אשוע בר בהלול; בערבית: الحسن بن بهلول, קרי: אלחסן בן בהלול) היה בישוף במאה העשירית, חשיבותו היא  בכך שהיה לשונאי ומילונאי שחיבר מילון סורי-ערבי, המשמש בסיס ללימוד השפה הסורית והבוטניקה של המזרח הקדום כיוון שהוא מהווה חוליה מקשרת חשובה בין שמות צמחים מהתקופה הקדם-איסלאמית המשמרים מסורות קדומות (ובכלל זה שמות תנ"כיים) לבין שמות צמחים בערבית. בר בהלול מפרט בנוסף גם 16 ניבים של ארמית ומתייחס למקבילות של המילים ביוונית עתיקה. בנוסף למילונו חיבר גם ספרים תאולוגיים וספר העוסק בפשר חלומות.
מילונו של בר בהלול ראה אור לראשונה במהדורה מודרנית בצרפתית על ידי רובן דובאל בין 1888 ל-1901.
די-קיור

די-קיור - ריפוי סוכרת בישראל היא עמותה רשומה המהווה ארגון גג לחקר מחלת הסוכרת בישראל.
די-קיור נוסדה בשנת 2004 על ידי פרופ' איתמר רז ומר בועז משעולי, מתוך מטרה להוביל את המחקר למציאת תרופה לסוכרת ולסיבוכים הנגרמים ממנה. לעמותה מספר שותפים לדרך, כאשר השותפה המרכזית היא קרן ראסל ברי (Russell Berrie Foundation). בבסיס הקמת העמותה עמדה התחושה כי קיים חסר בגופי מחקר סוכרת המתמקדים בריפוי (Cure), לעומת הדגש הקיים במרבית המוסדות על טיפול (Care).
על פי העמותה, לישראל יתרונות יחסיים המאפשרים לה התמחות בחקר ריפוי הסוכרת, ובהם: מספר רב של מדענים ומוסדות ברמה גבוהה, המתמקדים בחקר הסוכרת; תעשיית ביוטכנולוגיה פורחת; עלות מחקר נמוכה יחסית הנובעת מרמת שכר נמוכה מאשר במדינות מפותחות אחרות; וכן קירבה גאוגרפית בין המוסדות, המאפשרת שיתוף פעולה יעיל.

פעולות העמותה

העמותה פועלת לשיתוף מדענים ומוסדות מחקר בישראל בחקר המחלה, במטרה להגדיל את קצב המחקר ואת ערכו המוסף. היא יוזמת שיתופי פעולה רב-תחומיים בחקר המחלה, בארץ ובעולם, ומקיימת כנסים בינלאומיים, מפגשים וסדנאות. כן היא תומכת במחקרים רלוונטיים לנושא בכל המוסדות האקדמיים בישראל, ומשתפת פעולה עם תעשיות היי-טק בישראל למציאת פתרונות חדשניים.
יוזמות נוספות של העמותה הן הקמת מרכזים לחקר הסוכרת וליישומו הראשוני בטיפול בחולים, כגון מרכז מחקר והשתלת תאי בטא, הקמת מרכז תזונה, ייזום תוכנית למניעת גורמי סיכון לסוכרת, ושיתופי פעולה עם גורמים המוכרים כמובילים בעולם בתחום הסוכרת.
לכידת וידאו

לכידת וידאו (Video capture) הוא תחום שבו דוגמים וידאו זורם אנלוגי או דיגיטלי, והופכים אותו לקובץ או מזרימים אותו ברשת מחשבים. ישנה אפשרות לעשות זאת באמצעות תוכנה (למשל CamStudio) או באמצעות חומרה כמו כרטיס לכידת וידאו. כיום תחום זה משמש רבות את שידורי הווידאו בלווין ובכבלים.
ישנם כרטיסי לכידת וידאו מקצועיים ויקרים שמשמשים תאגידים גדולים בתחום הבידורי, וישנם כרטיסי לכידת וידאו ביתיים ופשוטים לצורך המרת סרטים לפורמט דיגיטלי. לעיתים ישנם כרטיסים משולבים שמשלבים תצוגה עם לכידת וידאו.
החלום האפשרי

רקע

במהלך שנת 2002, פורסם כי דנה תוציא מיני-אלבום שיכלול שירים חדשים ועיבודים מיוחדים לשירים שכבר הוקלטו. לבסוף, הוחלט כי היא תוציא את האלבום. החלטה זו הובילה לכך שהאלבום לא זכה לתודעה ציבורית, ועל כן זכה להצלחה מינורית בהשוואה לאלבומים נוספים של אינטרנשיונל.
בתוכנית "פסקול העשור" אשר שודרה לכבוד סיום העשור הראשון של המאה ה-21, דיברה אינטרנשיונל על האלבום.
פיטר אטקינס

קורות חיים

אטקינס נולד ב-1940 באמרשם (Amersham) שבאנגליה לויליאם הנרי ואלן לואיס (אדוארדס) אטקינס. הוא למד בבית הספר המקומי, ולאחר מכן למד כימיה לתואר ראשון (אותו סיים ב-1961) ולדוקטורט (אותו סיים ב-1964 בהדרכת פרופ' מרטין סימונס) באוניברסיטת לסטר. הדוקטורט היה בנושא תהודת ספין חשמלי. בשנים 1964-1965 שימש כעמית הרקנס (Harkness fellow) באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). משם עבר ללינקולן קולג' באוניברסיטת אוקספורד, שם הוא הרצה עד פרישתו ב-2007.

שימש בפרופסור אורח באוניברסיטת טוקיו (1974), בטכניון (1979), באוניברסיטת פודאן (סין, 1979) ובאוניברסיטאות נוספות.
אטקינס הוא עמית (Fellow) באגודה המלכותית לכימיה, מטעמה זכה במדליית מלדולה ב-1969. הוא משמש גם כראש הוועדה לחינוך כימי של איגוד IUPAC. הוא זכה במדליית נייהולם (Nyholm Medal) ב-1999, וקיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוטרכט (1992) ומאוניברסיטת מנדלייב במוסקבה (2006).
אטקינס הוא אתאיסט מוצהר, והוא העביר הרצאות ופרסם ספרים בנושאי הומניזם, אתאיזם ועל חוסר ההתאמה הקיימת, לדעתו, בין דת ומדע.
אטקינס נישא בשנת 1964 לג'ודית אן קירטון, וב-1970 נולדה בתם ג'ולייט לואיז טיפאני. השניים התגרשו ב-1983. ב-1991 הוא נישא לחברתו לעבודה פרופ' סוזן גרינפילד  (לימים הברונית גרינפילד), ממנה התגרש ב-2005. ב-2008 נישא לפטרישיה-ג'ין נובס (ברנד במקור).
כל לב הוא דלת

סדרת ספרים

"כל לב הוא דלת" הינה הנובלה הראשונה מבין סדרה של ארבע נובלות (עד כה) בשם "הילדים הסוררים" (באנגלית: "The Wayward Children") שעוקבת אחר חלק מהדמויות והנושאים שהוצגו בנובלה הראשונה. נכון ליוני 2019, רק הנובלה הראשונה בסדרה תורגמה לעברית.

ביקורות

הביקורות לספר מאוד חיוביות לדוגמה בביקורת של ה-NPR נכתב כי "זוהי פנינה שצריכה לשכון על המדף לצד ספריהם הקלאסיים של לואיס קרול וק.ס. לואיס למרות המקום היקר שהיא תופסת על המדף לצידם" (תרגום חופשי של  — a jewel of a book that deserves to be shelved with Lewis Carroll's and C. S. Lewis' classics, even as it carves its own precocious space between them) בנוסף לזכייה בשלושה מהפרסים החשובים ביותר של ספרות ספקולטיבית (הוגו, נבולה ולוקוס) לשנת 2017.
טרויה

טרויה המיתולוגית

לפי המיתולוגיה היוונית נחשב דרדאנוס (Δάρδανος), בנם של זאוס ואלקטרה, כאביה של טרויה, אף שהוא ייסד את העיר דרדאניה על הר אידה הסמוך. נכדו של דרדאנוס, טרוס, העניק למישור הסמוך את שמו, ובנו של האחרון, אילוס, ייסד את העיר טרויה.

טרויה VII

שכבת טרויה VII מקבילה לתקופת האימפריה החתית והממלכות החתיות החדשות (1300 עד 950 לפנה"ס). בתקופה זו הייתה העיר מוקפת חומה ובה מגדלים המגיעים לגובה של 9 מטר, ובסיסם בגודל של 18 מטר על 18 מטר. מנפרד קופמן (Manfred Korfmann) אשר חפר באתר בשנות ה-80 של המאה ה-20 העריך כי שטחה של העיר עמד על כ-200,000 מ"ר ואוכלוסייתה נעה בין 5,000 ל-10,000 תושבים, עובדה שבמושגי תקופתה העניקה לה מעמד של עיר גדולה וחשובה. עד לחפירות אלה נראה היה כי שטחה של העיר קטן פי עשרה, דבר שלא התאים לעיר בסדר הגודל שתיאר הומרוס, אלא למצודה גרידא. העיר נבנתה לאחר חורבנה של טרויה VI, ושכבתה המוקדמת (טרויה VIIa) שרדה משך יותר ממאה שנה, מ-1300 לפנה"ס ועד שחרבה ב-1190 או 1183 לפנה"ס. זוהי כאמור השכבה המקושרת בדרך כלל למלחמת טרויה. ממצאים תומכים בכך שהעיר חרבה כתוצאה ממלחמה, ובמקום נתגלו שרידי שריפה. שכבה זו זוהתה בוודאות כווילושה (Wi-lu-ša) המופיעה במקורות חתים. לאחר החורבן נותרה העיר לא נושבת, וטרויה VIIb הוקמה כאשר היוונים החלו להתיישב באזור, דהיינו, יותר מחצי מאה לאחר מכן, בשנת 1120 לפנה"ס לערך ועם תחילת תקופת המעבר ביוון. נראה כי הן טרויה VIIb1 והן טרויה VIIb2 חרבו בשריפה. מאידך, טרויה VIIb3 ננטשה באמצע המאה ה-10 לפנה"ס, ושוב נותרה העיר בלתי מיושבת משך כ-200 שנה עד להקמתה של טרויה VIII.

עדויות חתיות ומצריות

בשנות ה-20 של המאה ה-20 טען השווייצרי אמיל פורר (Emil Forrer) כי ווילושה וטארוויסה שנזכרו בכתובות חתיות הן בעצם טרויה, וכי מלך ווילושה, אלכסנדרוס, הוא הנסיך אלכסנדרוס המוכר כפאריס. ממכתב של מלך חתי אלמוני אל מלך ה"אחיאווה", עולה כי האחרון שלט בעיר מילטוס וכי בינו לבין ווילושה היה בעבר מאבק. האחיאווה זוהו כאכאים, ותאוריה זו נחשבת כיום לדעת הרוב.
כתובת מצרית שנמצאה בדיר אל-מדינה מתעדת את ניצחונו של רעמסס השלישי על גויי הים, ובהם גם על טֶרֶש, ויש הקושרים בין עיר זו לטארוויסה הנזכרת אצל החתים, היינו טרויה. עם זאת סברה זו נותרת בגדר השערה.
מרי פופינס

אודות הדמות

מרי פופינס היא אישה מסתורית בעלת כוחות קסם שנכנסת לבית משפחת בנקס בסמטת עץ הדובדבן 17, לונדון, למלא תפקיד של אומנת לילדי המשפחה, ומאז הגעתה דבר במשפחה אינו כפי שהיה טרם הגעתה. מאיירת הספרים הראשונים הייתה מרי שפארד, בתו של מאייר הספר פו הדוב, ארנסט שפארד.
אתניות

אתניות נקבעת על פי מוצא משפחתו של אדם. היא מבוססת על המאפיין התרבותי המקושר לקבוצה חברתית מסוימת של בני אדם. לרוב כשמתואר מוצאו של אדם, יצויין היכן נולד, והיכן הוריו וסביו נולדו (דוגמה: אם נולדתי בארה"ב לסבים שנולדו בסקוטלנד אז אני ממוצא סקוטי). 
ישנו גם מצב שבו המוצא יכול גם להתפרס על פני מדינות שונות ואינה חייבת להתרכז במדינה אחת בלבד (דוגמה: קוריאני הוא אדם שעלול להגיע או מצפון קוריאה או מדרום קוריאה).
היהודים, בנוסף לדתם, הם גם צאצאים לאחת משלוש תת-קבוצות ייחודיות של מוצא אתני: יהודים-אשכנזים, יהודים-ספרדים, ויהודים-מזרחים.

אתניות לאומית

במאה ה-19 החלה להתפתח האידאולוגיה הפוליטית של אתניות לאומית, שהיא צורה של לאומיות, שבה המדינה שואבת לגיטימציה פוליטית מאתניות. כך, המושג המעורפל גזע, נקשר יחד עם לאומיות. שתי דוגמאות קיצוניות לחברות המתרכזות סביב קשרים אתניים ניתן למצוא בקרב האימפריה הגרמנית (1871–1918) ובגרמניה בתקופת הרייך השלישי. השאיפות האימפריאליסטיות של הממשל הגרמני נומקו בכך שהשתלטות על שטחים היא למעשה שליטה מחדש באדמות שהיו "מאז ותמיד" מאוכלסות בגרמנים מבחינה אתנית. גם ההיסטוריה של הבלקן הייתה רצופה במלחמות על רקע אתני. בהקשר זה, המושג אתניות משמש גם כדי להצדיק קשרים היסטוריים. בעידן הפוסט-מודרני, אתניות אינה רק מקשרת בין פרטים לאומה ספציפית, אלא מתמקדת בעבר ובתרבות המקשרים בין פרטים שונים היוצרים יחד קבוצה חברתית.
המושג אתניות יכול להתייחס לקבוצת לאום ייחודית, אך כזו שמתקיימות בה זהויות ומסורות קבוצתיות שונות. דוגמה לכך היא הממלכה המאוחדת, שבה הבריטים הם בעצם שילוב של מספר לאומים אתניים שונים ביחד: האנגלים, הסקוטים, הצפון-אירים והוולשים.

קבוצה אתנית

קבוצה אתנית היא קבוצת אנשים, המזדהים זה עם זה, או המזוהים על ידי אחרים, על בסיס של גבולות, לרוב מוּלדים, המבחינים אותם מקבוצות אחרות. גבולות אלה יכולים להופיע במספר צורות כגון: מוצא, היסטוריה, גבולות של שפה, כלכלה, תרבות, דת, פוליטיקה וכדומה. עקב גבולות אלו, ישנן קבוצות שמבחינה ביולוגית החברים בהן קרובים יחסית, אך זה אינו הכרח להיווצרות קבוצה אתנית.
מאפיין נוסף של קבוצה אתנית הוא רצף לאורך זמן, מבחינת ההיסטוריה של הקבוצה והעתיד הצפוי לה. הרצף נוצר על ידי העברה מדור לדור של השפה, המנהגים, מוסדות ומסורות.
מבחינה פוליטית, קבוצות אתניות אינן בהכרח בעלות שאיפות להקמת מדינה משלהן. בישראל, הצר'קסים או הדרוזים הם, מבחינה זו, קבוצות אתניות. לעומת זאת, היהודים פעלו כקבוצת לאום על בסיס האתניות היהודית המשותפת להשגת מדינה בארץ ישראל. גם אותן קבוצות בין יהודי העולם שלא ראו עצמם כשותפים לאידאולוגיה הציונית על גווניה השונים, רואים עצמם כבעלי אותו מוצא יהודי.
סורק

סורק הוא אמצעי קלט אופטי המחלק את השטח או הנפח שממנו הוא מזין מידע אל המחשב לסדרת שטחים קטנים או נפחים קטנים, וקולט מהם מידע בזה אחר זה (סריקה).
סוג מקובל של הסורקים הוא סורק המסמכים. סורק זה מעביר תמונות ומסמכים לקובץ תמונה, ובכך מאפשר לאחסנם במחשב ולהציגם על צג המחשב. סורק משמש אותנו בדרכים רבות. הוא מאפשר לנו לשכפל תמונות ולשלוח אותן באמצעות דואר אלקטרוני. הוא מאפשר לנו לשלוח פקס באמצעות המחשב, וכמו כן לגבות תמונות (מודפסות) וקטעי טקסט. סריקה של טקסט בסורק יוצרת ממנו קובץ תמונה. כדי להמיר קובץ זה לקובץ טקסט, יש להשתמש בתוכנת OCR. סורק מסמכים יכול לשמש גם כאמצעי טכנולוגיה מסייעת לנגישות מידע. המידע שהוא קולט יכול לאפשר למחשב, אחרי OCR, להמיר את עיצובו של דף מודפס לעיצוב נגיש עבור כבד ראיה, לברייל או לפלט קולי.
סוג מוכר אחר של סורקים קורא בר קודים מאריזות מוצרים. שיווק המוני של סורקים לשוק הפרטי החל באמצע שנות התשעים של המאה העשרים.

סוגי סורקים

ישנם מספר סוגים של סורקים:
ג'מה וילן

ביוגרפיה

וילן נולדה בלידס שבאנגליה. בנוסף להיות שחקנית וקומיקאית היא גם רקדנית מקצוענית המתמחה בסגנונות ריקוד של סטפס וג'אז וילאן היא חברה בלהקת המחול Beaux Belles שבסיסה בלונדון. היא למדה גם בבית ספר לתיאטרון מוזיקלי ולה קול מצו-סופרן. וילן מתגוררת בלונדון.

קריירה

ב-2010 זכתה וילן בפרס "האישה המצחיקה" (Funny Women) על הופעת סטנד-אפ. היא מרבה לגלם בהופעות סטנד-אפ דמות שנקראת צ'סטיטי באטרוורת'. ב-2014 הקליטה פיילוט של תוכנית אירוח ברדיו 4 של ה-BBC בשם "המופע של צ'סטיטי באטרוורת'".
על המסך שיחקה וילן בתפקיד משנה במספר סרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה. ב-2010 הופיעה בסרט "מסעות גוליבר" ובסרט "איש הזאב". היא השתתפה בסדרות קומיות כגון "Upstart Crow", "הדוד", ו-"The Agency".
באוגוסט 2011 לוהקה וילן לתפקיד יארה גרייג'וי בסדרת הפנטזיה של HBO "משחקי הכס" והופיעה בתפקיד קבוע החל מהעונה השנייה והלאה.
בשנת 2018 מגלמת את הבלשית יוניס בסדרת הטלוויזיה סוף הפאקינג עולם.
חותמת נלווית

חותמת נלווית היא כיתוב מודפס על גבי מעטפה או גלויה על מנת לזכור אירוע. אירועים לדוגמה הם טיסה ראשונה בקו כלשהו או הסופר בול. חותמות נלוות משמשות גם חברות פרטיות או את הממשלה לאירועי מעטפת היום הראשון.
מעטפת יום ראשון ראשונה בעלת חותמת נלווית יוצרה על ידי הבולאי הנודע ג'ורג' ו. לין בשנת 1923.
עיצוב חותמת נלווית היא אומנות. החותמות מיוצרות במגוון שיטות ביניהן ציור או צביעה ישירות על גבי המעטפה, חריטה, ליטוגרפיה או הדפסת לייזר.
קליופי

ביוגרפיה

קליופי נולדה באוחריד שבמקדוניה. בשנות ה-80 התפרסמה כזמרת סולו בזכות קולה הייחודי, וכך נודעה בכינוי "דיוות הפופ" במדינות יוגוסלביה לשעבר. 
היא זכתה בגמר הלאומי לייצוג מקדוניה באירוויזיון 1996, אולם שירה לא עבר לאחר שנופתה בשלב הסינון המקדים. בשנת 2011 הוזמנה להצטרף לפאנל השופטים בהפקה המקדונית של "אמריקן איידול" (המקבילה ל"כוכב נולד"). באותה שנה הודיע איגוד השידור המקדוני (MRT) שבאירוויזיון 2012 בבאקו תייצג את מדינתה עם השיר "Crno i belo" ("שחור ולבן"). היא התחרתה כשיר השני בחצי הגמר השני, עלתה לגמר כשיר מספר 22 וסיימה במקום ה-12 עם 71 נקודות (בשוויון עם רומניה). 
בשנת 2016 נבחרה בשנית בבחירה פנימית לייצג את מקדוניה באירוויזיון 2016 שנערך בסטוקהולם בשוודיה, עם השיר "Dona" (דונה). קליופי התחרתה בחצי הגמר השני שהתקיים ב-12 במאי, אולם לא העפילה לגמר.
Caution World Tour

רקע

באמצע נובמבר 2018, הוציאה מריה קארי את אלבומה ה-13 Caution, עליו נתמך סיבוב ההופעות. על סיבוב ההופעות הכריזה קארי לראשונה באינסטגרם ובשאר הרשתות החברתיות שלה, תוך שהיא פרסמה את כל תאריכי ההופעות שיכללו בו.
רצף ההופעות "The Butterfly Returns", אליו יצאה קארי ב-5 ביולי 2018, הסתיים בסמוך לתחילת סיבוב ההופעות הזה.
הטוב מאוד הוא האויב של הטוב

הטוב מאוד הוא האויב של הטוב הוא תרגום עברי של פתגם לועזי המיוחס על פי רוב לפילוסוף והסופר וולטר, שהעלה אותו על הכתב ביצירתו La Bégueule ב-1772, אף שהִציגוֹ שם כפתגם איטלקי.
משמעות הפתגם היא שקפדנות יתר וחתירה לשלמות בכל תנאי עלולות להזיק ולמנוע את השלמת המשימה.
נוסח הביטוי באנגלית: "Best is the enemy of the good" וגם "Perfect is the enemy of the good"; ובצרפתית (בלשונו של וולטר): "Le mieux est l’ennemi du bien". בעברית הביטוי נפתח לעִתים גם במילים אלה: "המוטב", "המושלם, היותר טוב, המצוין, הטוב ביותר." בספר "משלי אגור בעקבות משלי שלמה" לאפרים דומורצקי (ורשה, 1910) הוצע הנוסח טוֹב מִטּוֹב – צוֹרֵר הַטּוֹב (וההמשך: וְטוֹב מְאוֹד הוּא הַמָּוֶת). ב"משלי יהושע בן מנחם" ליהושע בן מנחם שטיינברג הוצע הנוסח טוֹב מִ– הוּא אֲחִי רע (כנראה יש משחק מילים בין 'אחי' ל'הכי') וב"אוצר השפה העברית" לסטוצ'קוב הוצע: אם הטוב נשאף להיטיב, נַרבה הָרעה וכן ברצותנו להשיג את הטוב מאוד אנו מאבדים את הטוב.

רעיונות דומים

במגילת קהלת כתובה העצה "אַל תְּהִי צַדִּיק הַרְבֵּה". לפי אחד מהפירושים, הפסוק ממליץ שלא להגזים ולהחמיר ברדיפת הצדק ויושר, שכן ההפרזה דווקא מפחיתה ממעלת הצדיקות ומורידה את דרגתה, בבחינת כל המוסיף גורע; המאמין שמקצין בתחום זה עלול לגרוע מגופו ומנפשו דברים נחוצים – עד כדי סיגוף – ולהפוך לנטל על סביבתו.
גם בהקדמה לספר חובות הלבבות מובא: "מן הזהירות שלא תרבה להזהר".
רעיון דומה מבוטא גם במחזה "המלך ליר" לשייקספיר, שם כתוב: "striving to better, oft we mar what's well" (מערכה 1, תמונה 4) – ובתרגומו של דורי פרנס: רָצוֹן טוֹב גַּם עָלוּל לִגְרֹם רָעָה. לרעיון זה יש יסודות קדומים יותר; אריסטו, קונפוציוס, רמב"ם ופילוסופים אחרים טבעו את רעיון שביל הזהב, המקדש את דרך האמצע (בדעות, במידות וכדומה), נטולת הקיצוניות.
לעֶקרון פארטו ("כלל 80-20") שנוסח במאה ה-20 קווי דמיון עם הפתגם. העיקרון גורס כי רק 20% מהזמן המושקע בכל משימה שהיא דרושים כדי להשלים 80% ממנה. מכאן שכשפלוני שואף להשלים את המלאכה ולהגיע לשלמות מוחלטת (שאיפה שעל פי רוב היא ערטילאית ובלתי אפשרית כשהיא לעצמה), עליו להשקיע עוד ועוד, ומאמציו יהיו כה רבים, עד שהתפוקה שהם ישיגו דווקא תתבטל והוא יימצא נפסד.
הכלכלן האמריקאי ג'ורג' סטיגלר אמר: "מי שמעולם לא החמיץ טיסה מבזבז יותר מדי זמן בנמל התעופה".
עילפון חושים

עלילה

העלילה מתרחשת ברובה בבית החולים בוסטון ממוריאל. הסרט נפתח כאשר הפלה מסתבכת והחולה ננסי גרינלי מאבדת את הכרתה, ומאוחר יותר מתה. חברתה הטובה סוזן ווילר, רופאה בבית החולים (בגילומה של השחקנית הקנדית ז'נבייב בוז'ולד), חושדת כי משהו אינו כשורה בחדר הניתוח שבו נותחה ננסי. חשדותיה מתאמתות כאשר היא מגלה שניתוחים רבים שבוצעו בחדר זה "הסתבכו", וחולים רבים לא יצאו ממנו בחיים. 
סוזן מחליטה לחקור, והעלילה מסתעפת כאשר היא מגיעה למתקן שבו מוחזקים החולים שנכנסים לתרדמת, ומגלה כי במתקן מתבצעים ניתוחים בהם נעקרים איברים שונים מגופות המטופלים, שנמכרים בסכומים גבוהים לכל המרבה במחיר. 
לאחר הגילוי יוצאת הרופאה למאבק למען הצדק, ומסכנת את חייה בתהליך.
השחקן מייקל דאגלס מגלם את ד"ר מארק בלואוס, בן זוגה של סוזן. בסרט מופיעים גם טום סלק ואד האריס.
ספיחס (סרט)

עלילה

בנצי, מומו ויהודה'לה מתגייסים לצבא הגנה לישראל. בתור טירונים הם נתונים למרותו של רס"ר שמש הקשוח (יוסף שילוח), שיורד לחייהם. שמש הנו דמות סטריאוטיפית של רס"ר (אף על פי שניתן לראות בסרט שדרגתו על הזרוע היא של סמל-ראשון) בשירות קבע ממוצא פרסי. רס"ר שמש נתון לפיקוח ממפקדו הישיר והקשוח, רס"ר פלכטר (משה איש כסית) ובה בעת מנסה להתחמק מרס"רית (דבורה בקון) שמנה וביריונית ממחנה הטירונות הסמוך, איתה הוא יוצא בעל כורחו. בנצי מתאהב בטירונית מהמחנה הסמוך בשם רינה גרין (סוניה מרטין) בזמן שיהודה'לה (המקבל משמש את הכינוי "קיטבג") עסוק בהוצאת פטורים ומומו עובר מבחורה לבחורה. במהלך הסרט יהודהל'ה ובנצי נתקלים ברופא הומו חרמן, ממנו הם מנסים להוציא גימלים. בהמשך, השלושה מתחפשים לנשים על מנת להתחמק מרס"ר שמש, ויהודהל'ה נופל לתוך בור צואה וגורר לשם גם את הנספח הצבאי הנורווגי שמנסה לחלץ אותו.
ובינתיים רינה מגלה שבנצי שיקר לה בעת היכרותם כאשר הציג עצמו כקצין למרות שהיה טירון כמותה, אך לבסוף סולחת לו.
לאחר הצלחת הסרט בארץ ובחו"ל יצא סרט ההמשך "סבבה" (1983). סרט זה אינו שייך רשמית לסדרת אסקימו לימון, אך מהווה ספין-אוף ספציפי לדמותם של יהוד'לה, שמש ורס"ר פלכטר מ"ספיחס". בסרט זה צחי נוי (יהודל'ה) הוא היחיד שמשתתף מבין שלושת השחקנים המרכזיים בסדרת "אסקימו לימון".

הסרט בקופות

הסרט הביא לבתי הקולנוע 660 אלף צופים בישראל ו-1.3 מיליון צופים בגרמניה המערבית.
סעיד סיאם

רקע אישי

סיאם (אבו מצעב) נולד במחנה הפליטים שאטי בעזה בשנת 1959, כבן למשפחת פליטים מסביבות הכפר אלג'ורה (ליד אשקלון). סיים סמינר למורים ברמאללה, שם הוכשר כמורה למדעים ולמתמטיקה. רכש גם תואר ראשון בתרבות אסלאמית, מאוניברסיטת "אל-קדס" הפתוחה. בשנות השמונים עבד בהוראה בבית ספר של אונר"א בעזה, אך עזב את משרתו בשל סכסוכים עם מעסיקיו על רקע השתייכותו הפוליטית. עבד כדרשן וכאימאם מתנדב במסגדים ברצועת עזה.

פעילות מוקדמת במסגרת החמאס

במהלך שנות השמונים והתשעים היה סיאם פעיל תשתיתי ומדיני בדרג הביניים של תנועת החמאס. בין השנים 1989-1992 נעצר סיאם ארבע פעמים על ידי ישראל. בשנת 1992 נמנה עם 415 המגורשים ללבנון. בשנת 1995 נעצר על ידי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית. 
בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, ותחילת הסיכולים הממוקדים שביצעה ישראל בפעילים בולטים בהנהגת החמאס, זכה סיאם לשדרוג במעמדו, והשתתף בפורומים מרכזיים של הארגון. תחילה שימש כנציג החמאס ב"ועדת המעקב של הכוחות הלאומיים והאסלאמיים" בעזה, ולאחר מכן כאחד מדוברי החמאס (דצמבר 2001 - אפריל 2002). בהמשך מילא תפקיד מרכזי בהקמת גופי התקשורת הרשמיים של החמאס – תחנת הרדיו "קול אל-אקצא", וערוץ הטלוויזיה "אל-אקצא".   
בבחירות 2006 ברשות הפלסטינית נבחר סיאם כחבר המועצה המחוקקת במסגרת "רשימת הרפורמה והשינוי" של חמאס, ומונה לשר הפנים והביטחון הלאומי בממשלתו של אסמאעיל הניה. מאבקי כוח פוליטיים הובילו להתפטרותו, אך לאחר זמן קצר שב לתפקידו.

פעילות כשר הפנים והביטחון הלאומי בממשלת חמאס

במסגרת תפקידיו כשר וכבכיר חמאס, יצא סיאם מספר פעמים מגבולות רצועת עזה, ונטל חלק במפגשים ודיונים באיראן, בסוריה, במצרים, בסודאן ובמדינות נוספות.
כשר הפנים, הוא יזם את הקמתו של הכוח המבצעי (אלתנפיד'יה), מנגנון ביטחון פלסטיני חדש הנאמן לחמאס בלבד ועוסק במשימות שיטור, אבטחה, כליאה והגנת גבולות. לנוכח עמדותיו הקיצוניות, גם ביחס אל בני עמו תומכי הפת"ח, הוביל סיאם, לצד בכירי החמאס מחמוד א-זהאר ואחמד ג'עברי, את ההפיכה השלטונית שבוצעה ברצועת עזה ובמסגרתה השתלט חמאס בכוח הזרוע על כל מוסדות השלטון שהיו קודם לכן בשליטת הפת"ח. 
תחת פיקודו של סיאם ביצעו פעילי הכוח המבצעי מעשי רצח רבים וכן מעשי אלימות קשים ומתמשכים נגד תומכי הפת"ח ברצועת עזה. מסיבה זו, ניסו גם פעילי הפת"ח לחסלו, בנוסף למספר ניסיונות חיסול נגדו מצד ישראל.

חיסולו

סיאם שרד מספר ניסיונות של סיכול ממוקד על ידי ישראל. בניין משרד הפנים בעזה, ומשרדיו של סיאם, הופצצו לא אחת על ידי חיל האוויר הישראלי. ההצלחה הגיעה ב-15 בינואר 2009, במסגרת מבצע עופרת יצוקה. חיל האוויר הישראלי הפציץ את בית אחיו, איאד סיאם, שם הוא הסתתר. בהתקפה זו חוסלו בנוסף לסיאם עצמו, גם האח איאד סיאם, פעיל חמאס בכיר כשלעצמו וכן מחבל נוסף.
במקומו כשר הפנים מונה פתחי חמאד.
Iconoclast

רשימת השירים

Iconoclast זמין כדיסק אחד, כמו גם מהדורת דיגיפאק מיוחדת עם שלושה שירים נוספים.  הגיטריסט מייקל רומיאו הצהיר כי המהדורה המיוחדת מכילה את רשימת השירים שנועדה לשחרר הלהקה במקור, אבל חברת התקליטים שלהם (Nuclear Blast) רצתה גרסה חד דיסק גם כן. לדברי רומיאו, "Reign In Madness" המסלול הוא הסגירה הנכונה לאלבום.
קמיאנסקה

היסטוריה

נוסדה בשנת 1750. ב-1887 דרך העיר נבנתה מסילת ברזל ובית חרושת לעיבוד מתכות. בשנת 1906 נולד בעיר ליאוניד ברז'נייב. בשנת 1936 שונה שם העיר לדניפרודזרז'ינסק (באוקראינית: Дніпродзержинськ, ברוסית: Днепродзержинск), על שם פליקס דזרז'ינסקי, מייסד צ'קה (המשטרה החשאית של ברית המועצות).
בשנת 1964 נבנתה ליד העיר תחנת כוח שהציפה שטחים נרחבים על הדנייפר. בנייתה גם הביאה לעיר פועלים מכל ברית המועצות שברובם התיישבו בעיר והביאו איתם את מנהגיהם המיוחדים.
ב-1996 ירדה רכבת קלה מהפסים וגרמה למותם של עשרות אנשים. התאונה השפיעה רבות על השימוש ברכבות קלות באזורים הררים.
בשנת 2016 הוחזר לעיר שמה הקודם בעקבות חוק שקיבלה הראדה העליונה של אוקראינה לביטול שמות על שם מנהיגים ואירועים קומוניסטיים.
ירון עוז (פיזיקאי)

ביוגרפיה

עוז השלים בהצטיינות יתרה שני תארים ראשונים בהנדסת חשמל ובפיזיקה (בשנת 1987), תואר שני (בשנת 1989) ותואר שלישי (בשנת 1991) בפיזיקה בטכניון. בין השנים 1990–1995 שירת כקצין חוקר בצה"ל. את התמחות הפוסט-דוקטורט ביצע באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (בשנים 1996–1998). בשנים 1998 - 2002 היה חבר סגל במכון המחקר CERN בשווייץ. 
בשנת 2001 הצטרף כפרופסור לבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. זכה במלגת אלון והופקד על הקתדרה למדענים צעירים ע"ש סאקלר. בשנים 2006–2011 כיהן כראש בית הספר, ובשנים 2011–2015 כיהן כדקאן הפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטה. החל מאוגוסט 2015 הוא מכהן כרקטור אוניברסיטת תל אביב.
תחומי המחקר של עוז הם פיזיקה של חלקיקים באנרגיות גבוהות, תורות שדה קוונטיות וסימטריות-על, כבידה קלאסית וקוונטית, מיתרי-על. נכון לשנת 2017 פרסם למעלה מ-150 מאמרים מדעיים. הוא מופקד על הקתדרה לפיזיקה על שם יובל נאמן, זכה בפרס אלכסנדר פון הומבולדט למחקר וכיהן כראש מרכז מצוינות למחקר באינטראקציות יסודיות של הקרן הלאומית למדע. זכה במספר ניכר של קרנות מחקר תחרותיות, והוא חבר במרכז I-Core בנושא היקום הקוונטי. הוזמן להרצות כפרופסור אורח באוניברסיטאות ובמכוני מחקר רבים, כגון קולז' דה פראנס ואקול נורמל סופרייר בפריז, ואוניברסיטת טקסס באוסטין ומכון Simons בארצות הברית. 
בשנים 2013-2010 כיהן עוז כסגן נשיא האגודה הישראלית לפיזיקה ובשנים 2016-2013 כיהן כנשיא האגודה. הוא עורך העיתון לפיזיקה של אנרגיות גבוהות (JHEP), יו"ר הוועדה הלאומית למדע טהור ושימושי מטעם האקדמיה הלאומית למדעים, חבר הוועדה הארצית לאנרגיות גבוהות, עמית מחקר במכון מקס פלאנק לפיזיקת הכבידה בפוטסדאם והנובר וחבר באגודת מקס פלאנק.
נשוי ואב לחמישה ילדים. מתגורר ברמת השרון.
JTA

סוכנות הידיעות היהודית (באנגלית: Jewish Telegraphic Agency, או בראשי-תיבות: JTA; מילולית: סוכנות הטלגרף היהודית) היא סוכנות ידיעות המשרתת את העיתונות היהודית ברחבי העולם בנושאים בעלי זיקה לחיים היהודיים, לציונות, לתרבות, לחברה, לפוליטיקה ולארגונים יהודיים בעיקר בארצות הברית, ישראל וחבר המדינות.
הסוכנות נוסדה ב-1917 על ידי יעקב לנדאו ומאיר גרוסמן כיט"א (ביידיש: יידישע טלעגראף אגענטור) במטרה לאסוף ולשגר ידיעות עבור כלל העיתונים היהודיים בתפוצות. הסוכנות מקפידה לציין שאין לה קשר לאף ארגון יהודי, גישה פוליטית או זרם יהודי-דתי מסוימים.
כיום זהו מוסד ללא כוונות רווח שמטהו נמצא בניו יורק וסניפיו פרוסים בצפון אמריקה, ירושלים וישראל, מוסקבה וחבר המדינות, דרום אמריקה, דרום אפריקה, אירופה ואוסטרליה.
סמל האימפריה העות'מאנית

לכל סולטאן ששלט באימפריה העות'מאנית היה סמל משלו, שנקרא "טורה".
סמל מודרני, המושפע בצורתו מהסמלים של מדינות אירופה, נוצר רק בסוף המאה ה-19, ביוזמתו של הסולטאן עבדול חמיד השני. הסמל הפך רשמית לסמל האימפריה ב-17 באפריל 1882.
על הסמל מופיע ה"טורה" בתוך עיגול המייצג את השמש. תחתיו שני דגלים: האחד, דגל השושלת העות'מאנית הכולל חצי סהר וכוכב על רקע אדום - סמלים אלה נשארו בסמל טורקיה עד היום, והשני, דגל הח'ליפה האסלאמי - דגל ירוק שעליו שלושה חצאי סהר.
בצדו הימני של הסמל חקוקים רובים ותותח (סמלי הכוח), ובצדו השמאלי - מאזני צדק (סמל המשפט) וקרן שפע.
שירי כוכב

שירי כוכב או שירים של ילדים ההולכים עם כוכב, הוא מנהג נוצרי, שבא לידי ביטוי ערב חג המולד ומועד להזכר את הליכת שלושת האמגושים בעקבות הכוכב ובואם לבשר על לידת ישו. במערב אירופה מופעל המנהג ערב חג ההתגלות.
המנהג כולל יציאת קבוצות ילדים עם חפץ דמוי כוכב לחוצות היישובים תוך שירת שירים התואמים לאירוע וקבלת תרומות. באוסטריה ובגרמניה הצעירים היוצאים עם הכוכב חברים בארגון האוסף תרומות למען מדינות עניות.