google/wiki40b huggingface dataset:
אי-40

1990 – 1999

ב-1990 ארל ביצע את הבכורה המוזיקלית שלו, עם שחרור המיני אלבום "Let's Side" כחבר בהרכב דה קליק. המיני אלבום הופק על ידי מייק מוסלי ועל ידי אל איטון ויצא לאור תחת חברת התקליטים Sick Wid It Records, שהוקמה על ידי ארל ב-1990. ב-1992 דה קליק הוציאו לאור את אלבומם השני, "Down and Dirty". בשנת 1993 ארל הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו, שנקרא "Federal".
בשנת 1994 ארל חתם בחברת התקליטים ג'ייב רקורדס. ארל, טו שורט, ספייס 1 ואנט בנקס היו מהראפרים הראשונים מהחוף המערבי שחתמו בג'ייב רקורדס. ב-1995 ארל הוציא לאור את אלבומו השני, "In a Major Way", שבו התארחו הראפרים: טופאק שאקור, מאק מול, דרופ-אי (הבן של ארל) ועוד. למרות שבתוך החוף המערבי היו לארל מעריצים רבים, הוא לא הצליח לפרוץ למיינסטרים כשרק שני שירים, "1-Luv" עם Levitti ו-"Things'll Never Change" עם בו-רוק, נכנסו למצעד בילבורד הוט 100.
ב-1997 ארל ובי-לגיט הוציאו לאור יחד את האלבום הכפול "Southwest Riders", שהגיע למקום ה-2 במצעד אלבומי הרית'ם אנד בלוז\היפ הופ הכי טובים. באלבום התארחו אומנים רבים, כמו: דאב סי, מיסטיקל, טוויסטה, מאסטר פי, סילק דה שוקר, ברודה לינץ' האנג, ת'רי סיקס מאפיה, UGK ו-8Ball & MJG.

2000 – 2010

ב-2003 ארל התחיל להנחות את תוכנית הרדיו השבועית "E-Feezy Radio" שמשודרת בתחנת הרדיו KMEL. KMEL המשיכו לשדר את התוכנית עד לשנת 2008. לאחר שנגמר החוזה עם ג'ייב רקורדס הוא חתם בחברות התקליטים: בי.אם.אי רקורדינגס של ליל ג'ון ובאחים וורנר רקורדס. לאחר החתימה ארל התארח יחד עם שון פי (מההרכב YoungBloodZ) בסינגל "Snap Yo Fingers" של ליל ג'ון, שהגיע למקום ה-7 במצעד בילבורד הוט 100.
ב-14 במרץ 2006 ארל הוציא לאור את האלבום התשיעי שלו, "My Ghetto Report Card", שכלל את הסינגלים: "Tell Me When To Go" עם קיק דה סנייק ו-"U and Dat" עם טי פיין וקנדי גירל. האלבום הוכתר כאלבום זהב והגיע למקום ה-3 במצעד בילבורד 200. האלבום הופק על ידי ליל ג'ון, ריק רוק ודרופ-אי. באותה השנה ארל התארח בשיר "Dat's My Part" של די ג'יי שאדו, בשיר "Jellysickle" של טק ניין וברמיקס של השיר "It's Okay (One Blood)" של דה גיים, שבו התארחו 24 ראפרים נוספים.
בשנת 2008 ארל הוציא לאור את אלבומו העשירי, "The Ball Street Journal", שכלל את הסינגלים: "Wake it Up" עם אייקון ו-"Got Rich Twice" עם Turf Talk. ב-2009 ארל התארח בשירים: "Santana DVX" של הלהקה הקומית דה לונלי איילנד, "Booty Call" של BrokeNCYDE וב-"Kush Is My Cologne" של גוצ'י מיין (יחד עם באן-בי ודווין דה דוד).
ב-30 במרץ 2010 ארל הוציא לאור שני אלבומים: "Revenue Retrievin': Day Shift" ו-"Revenue Retrievin': Night Shift" .שני האלבומים כללו הופעות אורח של אומנים רבים, כמו: סנופ דוג, טו שורט, בובי וי ועוד.

2011 – היום

ב-26 במרץ 2012 ארל הוציא לאור שלושה אלבומי סולו, כשהוא קרא לסדרת האלבומים " The Block Brochure: Welcome to the Soil". באלבומים התארחו האומנים: ג'וסי ג'יי, 2 צ'יינז, טק ניין, סנופ דוג, טוויסטה, קנדריק לאמאר, טו שורט, אנדרה ניקטינה וטי פיין. ב-6 בנובמבר 2012 ארל וטו שורט הוציאו יחד שני אלבומים: "History: Mob Music" ו-"History: Function Music".
ב-2013 ארל התארח ברמיקס "G-Mix" לסינגל ".R.I.P" של יאנג ג'יזי יחד עם סנופ דוג וטו שורט, כמו כן הוא התארח בקליפ של הסינגל. ב-10 בדצמבר 2013 ארל הוציא לאור שלושה אלבומים נוספים מסדרת האלבומים "The Block Brochure: Welcome to the Soil". בשלושת האלבומים התארחו האומנים: סקולבוי קיו, דני בראון, כריס בראון, טי. איי. ועוד.
פרידריך, דוכס וירטמברג

ביוגרפיה

פרידריך נולד בפרידריכסהאפן ב-1 ביוני 1961 לקרל, דוכס וירטמברג ולדיאן, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה. בשנת 1975 מת סבו פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, ואביו הפך לראש בית וירטמברג, ובעקבות כך עברה המשפחה לאלטשהאוזן. פרידריך למד בתיכון בזאולגאו, ולאחר מכן שירת בבונדסוור, שם הגיע לדרגת אוברסט.
בשנת 1992 הצטרף פרידריך לחברה המשפחתית שמנהלת כ-5,500 דונם של יער, 2,000 דונם של כרי דשא ושדות, 50 דונם של כרמים, כ-700 אתרים בגרמניה ומחוצה לה, יערות בקנדה ובאוסטריה, וכן השקעות רבות. כמו כן החברה מנהלת ומתחזקת 70 אתרים של בית וירטמברג.
פרידריך הוא חבר באוניברסיטת הוהנהיים, אוניברסיטת טיבינגן ויו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת צפלין. בנוסף, הוא הפטרון של קרן התומכת בילדים החולים בסוכרת, וסגן יו"ר הדירקטוריון של בית החולים אולגה בשטוטגרט. כמו כן הוא חבר בחברה להיסטוריה ותרבות של שוואביה העילית, חבר האיגוד הלאומי של באדן-וירטמברג, וחבר בוועדת קברי המלחמה הגרמנית.
ב-9 במאי 2018 נהרג פרידריך בתאונת דרכים, בכביש בין אבנוויילר לפרונהאפן.
נקודת אוכף

במתמטיקה, נקודת אוכף היא נקודה בתחום של פונקציה של שני משתנים שהיא נקודה יציבה (כלומר, הגרדיאנט שלה מתאפס), אך אינה מהווה נקודת קיצון מקומית. בנקודה כזו, המשטח ידמה לרוב לאוכף אשר מתעקם למעלה בכיוון אחד, אך מתעקם למטה בכיוון אחר (כמו מעבר הרים). בטופוגרפיה, אם נסתכל על מפה טופוגרפית כפונקציה של שני משתנים המתאימה לכל קואורדינטה (שני משתנים:אורך ורוחב) ערך - גובה נזהה בה את נקודת האוכף בדרך כלל באמצעות קו גובה אשר חותך את עצמו (ראו תמונה משמאל).

הגדרה כללית

במונחים כלליים יותר, עבור פונקציות של יותר מ-2 משתנים, נקודת אוכף של פונקציה חלקה (אשר הגרף שלה הוא עקומה, משטח או משטח רב-ממדי) היא נקודה יציבה אשר בכל סביבה שלה, גרף הפונקציה לא נמצא כולו בצד אחד של המרחב המשיק בנקודה זו.
בממד אחד, נקודת אוכף היא נקודה המהווה הן נקודה יציבה והן נקודת פיתול, ולכן היא אינה נקודת קיצון.

שימושים נוספים

בתורת המשחקים, במשחק סכום אפס בעל שני שחקנים המוגדר במרחב רציף, נקודת שיווי-המשקל היא נקודת אוכף.
באלגברה ליניארית, נקודת אוכף היא האיבר במטריצה שהוא האיבר הקטן ביותר בשורה שלו וגם האיבר הגדול ביותר בעמודה שלו.
נחל חבר

נַחַל חֶבֶר הוא נחל אכזב ארוך ותלול בדרום מדבר יהודה. ראשיתו של הנחל בתל זיף ובחורבת אריסטובוליה שבדרום מזרח הר חברון, וסופו בחיבור לים המלח, מדרום לנחל ערוגות ומצפון לנחל משמר. אורכו של הנחל כ-17 ק"מ, ושטח אגן ההיקוות שלו כ-180 קמ"ר.
עם התחתרותו של הנחל בגיר הקשה של במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, משתנה הנחל מערוץ רדוד לנקיק צר ועמוק. בנקיק מספר מפלים קטנים, שביניהם גבים ענקיים, האוגרים מים רבים. נקיק זה מביא את הנחל למפל הגדול שלו - גובהו למעלה מ-100 מטרים. בתחתית המפל גומחה גדולה, שנוצרה על ידי המים ששחקו את השכבה התחתונה בקיר המפל הבנויה מסלע רך יותר. סמוך לתחתית המפל, נובע מעין עונתי. בהמשך הנחל עוד שני מפלים, גובה הגדול שבהם כ-50 מטרים. אורך הקניון כולו, עד ליציאתו מתחומי מצוק ההעתקים - כ-5 ק"מ.
יובלו החשוב של נחל חבר הוא נחל חולד. שמו של הנחל נגזר משמה של העיר חברון שהשתמר בשם הערבי "ואדי חברה". שם נוסף של הנחל הוא "ואדי אלחייאת" - נחל הנחשים.
במצוקי נחל חבר נמצאו ממצאים ארכאלוגיים חשובים, בשתי מערות: מערת האימה הנמצאת במצוק הדרומי של הנחל, ומערת האיגרות הנמצאת במצוק הצפוני. מעל שתי המערות נתגלו מחנות מצור רומיים. במערות עצמן נמצאו מסמכים וחפצים מתקופת מרד בר כוכבא, ושלדי אדם רבים - מאנשי בר כוכבא ומשפחותיהם. במערת האיגרות נמצא ארכיון מכתבים מסודר של אשה בשם בבתא בת שמעון, וכן נמצאו אגרות רבות שכתב שמעון בר כוכבא לפרנסי עין גדי מטעמו - יהונתן בן בעיה ומסבלה בן שמעון.
עצמות האנשים שנמצאו במערות נקברו בשנת 1982 על שפתו הצפונית של אפיק הנחל בטקס צבאי מלא ביוזמתו של הרב גורן.
החפת גלים

במכניקת הזורמים, החפת גלים (באנגלית: Wave shoaling) היא מכלול התהליכים שעוברים על גלי מים כאשר הם נכנסים לאזור של מים רדודים בטרם הם נשברים. תהליכים אלו כוללים את הגידול בגובהם של הגלים וההחזרה שלהם כתוצאה משיפוע קרקעית החוף וכן את שינויי כיוון ההתקדמות של חזיתות הגלים. הם נגרמים ביסודם מן העובדה שמהירות החבורה של חבילות הגלים, שהיא גם מהירות העברת האנרגיה, קטנה עם עומק המים. במצב מתמיד, הפחתה במהירות העברת האנרגיה חייבת להיות מפוצה על ידי גידול בצפיפות האנרגיה כדי לשמר את שטף האנרגיה על ערך קבוע. גלים העוברים החפה יפגינו גם הפחתה באורך הגל שלהם, זאת בעוד תדירותם תישאר קבועה.
החפת גלים באה לידי ביטוי במיוחד במקרה של גלי צונמי, ומשום שגלים אלו הם גלי מים רדודים לאורך כל אלפי הקילומטרים של מסלולם, בשונה מגלי ים רגילים שנוצרים בשכבה העליונה של האוקיינוס ומתוארים כגלי מים רדודים רק עם הגיעם בסמוך לחוף.
אלסו (זמרת)

ביוגרפיה

אלסו נולדה בטטרסטן, בגיל חמש עברה לסיביר, לאחר מכן גרה תקופה בניו יורק ובלונדון, ב-1998 לאחר ששרה בחתונה של אחיה החליטה משפחתה לשקול קריירה מקצועית במוזיקה עבורה. בגיל חמש עשרה היא הוכרה למפיק מוזיקלי שהתרשם ממנה, והחל לעבוד איתה על אלבומה הנקרא של שמה אשר יצא ב-1999. האלבום הצליח ברוסיה ונמכר במעל 700,000 עותקים.
ב-2000 החלה לעבוד על אלבומה באנגלית, ובאותה שנה נבחרה לייצג את רוסיה באירוויזיון עם השיר "סולו" איתו הגיעה למקום השני בתחרות. אלבומה באנגלית הנקרא "סולו" על שם השיר, מכר מעל 100,000 עותקים ברוסיה ונהיה לאחר האלבומים הנמכרים ברוסיה בכל הזמנים. בין שיריה באלבום נכלל גם דואט שביצעה עם אנריקה איגלסיאס.
ב-2001 זכתה בפרס "MTV אירופה" כזמרת הרוסייה הטובה ביותר.
ב-2004 שיחקה בסרט האימה "מלכודת הרוחות" לצד בילי פייפר.
ב-2009 הנחתה את גמר האירוויזיון שנערך במוסקבה.
ב-2010 הנחתה את תחרות "מיס רוסיה".
ליטניה

ליטניה, סוגה ספרותית, שירית, שעיקרה שירת תחינה, תפילת תחנונים  ומזמורי בקשות.
מקור המלה ביוונית, Litanea, ובצורה קצת שונה באיטלקית, Litania. הליטניה שימשה בשירה הליטורגית הנוצרית ועקבותיה נמצאים גם ביצירות של משוררים ידועים.
הליטניה בצורתה העברית, שירת התחנון, בנויה על בקשה שמבקש הש"ץ ועל המענה הכאילו פזמוני, החוזר על עצמו, שמשיב לו קהל המתפללים. בעוד שבליטורגיה הנוצרית שימשה הליטניה בעיקר כתפילה נגד אסונות טבע, נגד מחלות ומגיפות, ונגד כל מיני מרעין בישין - הרי שבליטורגיה היהודית והעברית הליטניה שימשה לתחנון על צורכי ציבור דתיים, כגון חופש הפולחן היהודי תחת כובשים זרים ועוד. בתפילות ה"הושענות" הקדומות, ביניהן אלה של אלעזר הקליר נעשה שימוש בצורת הליטניה, של בקשת הש"ץ ותשובה חוזרת של קהל המתפללים.
הגלגול המודרני של הליטניה, כלומר חזרת הש"ץ והיענות השומעים, חילחל אל השירה המודרנית האירופית. בשירה העברית החדשה עשה המשורר אבא קובנר שימוש מודרני בליטניה. בפואמה שלו "אדמת החול", שהיא תגובתו השירית על ביקורו בצפון-מזרח ברזיל, באמצע שנות החמישים של המאה העשרים, מובאים שירים רבים בצורת הפניה אל האליל המקומי, שאנגו, הבנויים בצורת הפנייה של היחיד ומענה הציבור, החוזר ומחרה אחריו.
חוזה אייגון

חוזה אייגוּן נחתם בין האימפריה הרוסית לסין הקיסרית בהנהגת שושלת צ'ינג ב-28 במאי 1858 בעיר המנצ'ורית אייגוּן (Aigun).
מטרת החוזה הייתה להחזיר את הגבול בין שתי המדינות אל נהר האמור. לפי החוזה, קיבלה רוסיה חזרה לשטחה את השטח שמצפון לנהר, שטח אותו איבדה כתוצאה מהסכם נרצ'ינסק שנחתם ב-1689. 
חוזה אייגון, יחד עם ועידת פקין, קבעו את הגבולות המודרניים של מזרח רוסיה.
ספישסקה קפיטולה

היסטוריה

העיירה החלה כיישוב קטן ומבוצר במאה ה-11 או במאה ה-12 והייתה למקום מגוריו של מפקד טירת ספיש הסמוכה. במקום קם מנזר על שם מרטין הקדוש ששרד עד המאה ה-15 וקפלת הצליינים שלו שהייתה בנויה כרוטונדה ואשר הוקדשה לבתולה, שרדה עד המאה ה-18. בניית קתדרלת מרטין הקדוש החלה ב-1275, זמן קצר לאחר ההרס המוחלט שזרעו הטטרים במקום ב-1241. החל בתקופה זו רכשה ספישסקה קפיטולה את מעמדה כמרכז דתי אזורי. בין השנים 1662–1665 הוקמו ביצוריה הנוכחיים של העיירה ואלה היקנו לה את צורתה האליפטית.
ב-1776 הייתה העיירה למקום מושבו של בישוף וב-1780 הוקם בה סמינר לכמרים. בתקופה זו פורקו הביצורים המוקדמים במקום, ורוב תושביה של העיר שמנו כ-250 עד 300 איש היו אנשי כנסייה ומשרתיהם. בתחילת המאה ה-19 קם בעיירה סמינר המורים הראשון ברחבי הונגריה. ב-1948 הייתה העיירה לחלק מספישסקה פודהרדייה הסמוכה, ושנתיים לאחר מכן הוכרה כמתחם עירוני שמור. היא זכתה לביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1995.

האתר

האזור נקרא בעבר בשם "ספיש" (Spiš; גרמנית Zips; הונגרית Szepesség; פולנית Spisz) וזה מופיע בשמה של העיירה שמשמעותו היא "חדר הדיונים של הקתדרלה בספיש". העיירה בנויה סביב רחוב בודד המוביל מספישסקה פודהרדייה במזרח אל קתדרלת מרטין הקדוש (Katedrála sv. Martina) בצידה המערבי. במרכזה שוכן מגדל השעון (Hodinová veža) מ-1739, והיא מוקפת חומה שבה קבועים שני שערים.
המבנה המרכזי בעיירה הוא זה של הקתדרלה אשר הוקמה כבניין בן שלוש ספינות ובו שני צריחים. היא נבנתה מחדש החל במחצית השנייה של המאה ה-14 ועיקרה בנוי בסגנון גותי עם מספר אלמנטים של אדריכלות רומנסקית. בקתדרלה שרדו, בין היתר, חמישה מ-11 מזבחים גותיים שהוצבו בה במחצית השנייה של המאה ה-15, והיא ידועה בפרסקו מ-1317 המתאר את המלכתו של קארוי רוברט, מלך הונגריה. קפלת הקבר של בני משפחת זפלסקי (Zápoľský) נוספה גם היא למבנה במחצית השנייה של המאה ה-15, והיא ידועה בפסל לבן של אריה ישוב המכונה "לאו אלבוס" (Leo Albus - "האריה הלבן").
ארמון הבישוף הסמוך נבנה בסגנון הבארוק ב-1652.
לורן שוורץ

תולדות חייו

לורן-מואיז שוורץ הוא בן למשפחה יהודית משכילה מחבל אלזס. אביו היה מנתח, ודודו רוברט דברה היה רופא ילדים נודע בצרפת. בעת לימודיו בפריז בתיכון "ליסה לואי-לה-גרנד" (Lycée Louis-le-Grand), המשמש כמכינה ל"אקול נורמל סופרייר", התאהב במארי-הלן לוי, בתו של המתמטיקאי פול פייר לוי שהייתה מתמטיקאית בזכות עצמה. לזוג נולדו שני ילדים.
שוורץ התעניין שנים ארוכות במדעי הטבע ואסף למעלה מ-20,000 פרפראים, אוספו הועבר למוזיאון הלאומי למדעי הטבע בפריז. במהלך השנים גילה מספר מיני פרפראים הקרויים על שמו.
שוורץ הצטיין כתלמיד, במיוחד בלימוד לטינית, יוונית ומתמטיקה. בשנת 1934 התקבל לאקול נורמל סופרייר, ובשנת 1937 עמד בבחינות לתעודת הוראה (Agrégation). בתקופת מלחמת העולם השנייה נאלץ שוורץ להסתתר ולהזדהות בשמות בדויים, כדי שלא יזוהה כיהודי. הוא עבד באוניברסיטת שטרסבורג תחת שם בדוי, לורן-מרי סלימרטן, גם אשתו השתמשה בשם בדוי. עם סיום המלחמה התגורר שנה אחת בגרנובל ובשנת 1945 החל לעבוד באוניברסיטת נאנסי, שם שהה שבע שנים.
בשנת 1950 זכה במדליית פילדס על עבודתו בתחום ההתפלגויות. הוא היה המתמטיקאי הצרפתי הראשון שזכה במדליית פילדס. שלטונות ההגירה של ארצות הברית הערימו קשיים על כניסתו למדינה לשם קבלת המדליה, עקב נטיותיו הפוליטיות הטרוצקיסטיות. עבודתו הבהירה את פונקציית דלתא של דיראק ופונקציית מדרגה, סייעה להרחבת התאוריה של התמרת פורייה ומשמשת אבן פינה לתאוריה של משוואות דיפרנציאליות חלקיות.
שוורץ היה חוקר ומורה רב השפעה, ובין תלמידיו נמנים מתמטיקאים בולטים ובהם: Bernard Malgrange, Jacques-Louis Lions, François Bruhat ואלכסנדר גרותנדיק. בשנת 1952 הצטרף לפקולטה למדעים של הסורבון. בין השנים 1958 - 1980 עבד בעיקר באקול פוליטכניק. בין השנים 1961 - 1963 נאסרה עליו ההוראה באקול פוליטכניק, לאחר שחתם על עצומת ה-121, שקראה להכיר בזכויות הלגיטימיות של העם האלג'יראי בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה. בשנת 1973 נבחר לחבר נילווה באקדמיה הצרפתית למדעים ובשנת 1975 נבחר לחבר מן המניין בה.
מעבר לכל חלום

עלילה

בבית חולים קטן בלוס אנג'לס של שנת 1920, מאושפז רוי ווקר (השחקן לי פייס), פעלולן קולנוע הנפצע במהלך צילומי סרט. באותו בית חולים מאושפזת גם אלכסנדריה (קטינקה אונטארו), ילדה בת 5 ששברה את ידה. רוי, שמרותק למיטתו, מתחבב על אלכסנדריה ומספר לה סיפור אודות חמישה אנשים היוצאים למסע נקמה במושל האכזר אודיוס, כל אחד מסיבתו שלו. בין חמשת האנשים ניתן למצוא את השודד במסיכה, שאחיו נרצח על ידי המושל, הודי שאשתו - שהייתה היפה בנשים - נחטפה על ידי המושל והתאבדה, וגם את צ'ארלס דרווין. החמישה נשלחים על ידי המושל לגלות באי קטן ומבודד, ולאחר שהם בורחים ממנו, הם יוצאים למסע ברחבי העולם בחיפוש אחר המושל.
במהלך הסרט מתגלים עוד ועוד פרטים על התאונה שעבר רוי, ומתברר שהסיפור שהוא מספר לאלכסנדריה הוא רק אמצעי לקנות את ליבה, על מנת שתעזור לו להתאבד. כשהסיפור הבדיוני מגיע לשלביו המכריעים, מגלים הצופים שהסיפור אינו דמיוני כמו שנראה בהתחלה, והמציאות והדמיון מתערבבים ביניהם.

הפקה

על פי הערות הבמאי שבגרסת ה-DVD של הסרט, טרזם סינג מימן את רוב הפקת הסרט מכספו האישי, וזאת על מנת שיוכל לביים את הסרט על פי חזונו האישי ללא שיקולים זרים. הפקת הסרט ארכה יותר מ-4 שנים, והסרט צולם ביותר מ-20 מדינות ברחבי העולם. הפסקול של הסרט הולחן על ידי קרישנה לוי.
הסוד של קריקלי הול

תקציר עלילה

גייב קיילי, אשתו איב וילדיהם לורן קמרון וקלי חיים בלונדון. באחד הימים הילד קאם נעלם. אמו נרדמה לכמה שניות כשהוא שיחק במגרש המשחקים והוא פשוט נעלם. אחד עשר חודשים אחר כך, גייב מציע לאשתו לעבור לחיות בצפון אנגליה, קרוב לחוף המזרחי. שם הוא מקווה שהשינוי במקום המגורים יביא לאשתו נחמה כלשהי, מכיוון שהיא נאחזת בתקווה שקאם עדיין בחיים.

שידור הסדרה

המיני-סדרה "הסוד של קריקלי הול" שודרה לראשונה בארצות הברית בערוץ BBC America ב-28 באוקטובר 2012 ברצף של שלוש שעות. בממלכה המאוחדת שודרה הסדרה בערוץ BBC One בהמשכים שבועיים החל מ-18 בנובמבר 2012.

אתרי צילומים

הבית המופיע בתחילת הסדרה הוא בית ברחוב אוקספורד באלטרינצ'ם. הכפר דאונהאם שבלנקשייר שימש לצילומי הכפר דווילס קליב. הפאב המקומי "The Assheton Arms" שימש כפאב שבסדרה "ברנבי אין". הצילומים בכנסייה נערכו בכנסיית דאונהאם סנט לאונרד. הבית קריקרלי הול צולם בבאודן הול בצ'אפל-אן-לה-פרית' שבדרבישייר. סצנות המלחמה צולמו ברחוב הסקיסון, רחוב פוקנר וכיכר פוקנר בליברפול.
יחסי כווית–מלזיה

יחסים כלכליים

מלזיה היא אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר של כווית. בין השנים 1996 ל-2006, היקף המסחר בין כווית למלזיה זינק מכ-79.3 מיליון דולר לכ-507 מיליון דולר. "בית הכספים של כווית", אשר נחשב לבנק האסלאמי הגדול ביותר במפרץ הפרסי, החל לפעול גם במלזיה ב-2008. בין שתי המדינות נחתמו מספר הסכמים כגון תכנון מס, ושתי המדינות משתפות פעולה בתחומים כגון בחינוך, תיירות ותעשיית החלל. בשנת 2013, כווית ומלזיה החליטו להגביר את שיתוף הפעולה הדו-צדדי בחינוך.

יחסים דיפלומטים

כווית מחזיקה בשגרירות בקואלה לומפור. מאידך, מלזיה מחזיקה בשגרירות בכווית סיטי.
שיר ידידות – ר' דוד בוזגלו

אודות הסרט

הסרט הופק בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן אבי חי ושירות הסרטים הישראלי, מפעל הפיס; משרד התרבות והספורט, המועצה הישראלית לקולנוע.
דוד גדג':
"כל היוצרים במיזם "העברים" זכו, עוד בחייהם, להוקרה ממסדית ויצירתם התקבלה במרכז התרבותי בישראל. לעומתם, בוזגלו פעל בשולי התרבות הישראלית, וזכה להערכה אך בקרב הדור הראשון והשני לעולי צפון אפריקה. על כן, חשיבות סרטו של בלולו היא בהצבתו של בוזגלו במרכז השיח התרבותי בישראל על ידי יצירת ביוגרפיה אישית, קהילתית ותרבותית עשירה, על אף החוסר בתיעוד... הסרט על רבי דוד בוזגלו מציב במרכז השיח התרבותי בישראל, באיחור של יובל שנים, את תרבות השירה המרוקאית על כל גווניה — תרבות הפיוט העברי, שירה בערבית־יהודית, שירת המטרוּז (שירה המשלבת עברית וערבית) ושירת הנשים. "
הסרט מבוסס על ראיונות שקיים בלולו עם ילדיו של המשורר (ד"ר מאיר בוזגלו, סול בן אברהם, ד"ר רחל סוויסה), תלמידיו (הפייטנים ר' חיים לוק, מני כהן, צבי תורג'מן), המו"ל שלו (הפייטן ר' מאיר אלעזר עטיה), מעריצים וחברים (רפי לוי, משה אוחיון) וחוקרים (פרופ' חביבה פדיה, ד"ר יוסי בן-שבת ופרופ' יוסף שטרית). עליהם מתווספים תצלומים של בוזגלו ושל המקומות בהם חי ופעל (תמונות סטילס שצילם בוריס כרמי בביתו של בוזגלו בשנת 1966 ונשכחו, תמונות ביתיות ממעריציו ואוהדיו, סרט וידאו מחתונה בה השתתף, סלילי 8 מ"מ שלא פותחו מעולם והקלטות פיראטיות), טקסטים שכתב והקלטות נדירות שלו (ביניהן בידי פרופ' חיים זעפרני משנת 1953 ואחרת בסתר בידי תלמידיו, בבית כנסת בהבדלה של שבת).
בלולו מציג את ישראל בסרט כארץ שכוחת אל, ומציבה אל מול מרוקו המפוארת, תוך שימוש בתצלומים של קזבלנקה מהמחצית הראשונה של המאה העשרים. בכך הוא מתאר את יחס המימסד האשכנזי ששיכן את עולי מרוקו בעיירות פיתוח והציב בפניהם קשיי קליטה ובניגוד לאתוס הציוני שהציג את ישראל כארץ מערבית מתקדמת ואת ארצות המזרח כפרימיטיביות.
עיקר הסרט עוסק בעשר השנים בהן חיי בוזגלו בישראל. הסרט נפתח עם עלייתו ב-1965, ממשיך במלחמת ששת הימים שיצרה תקווה גדולה אצל בוזגלו ולאחריה כתב שירי גאולה שמחים וממשיך במלחמת יום הכיפורים שפגעה בו קשות ואחריה לא יצא יותר מהבית, עד למותו ב-1973.
הסרט מציג את בוזגלו כפייטן חדשן, ששלט במקורות, אבל הושפע מהשירה הערבית המודרנית ומהג'אז.
אביעזר רביצקי

ביוגרפיה

אביעזר רביצקי נולד בשנת 1945 בירושלים, וגדל בשכונות מקור ברוך ורחביה. הוא למד בבית הספר היסודי "לדוגמה" ובבית הספר התיכון "מעלה". שירת בנח"ל וריכז את סניף "בני עקיבא" בתל אביב. בשנת 1966 החל בלימודי רפואה באוניברסיטה העברית והפסיק לאחר שנתיים. בשנת 1968 החל ללמוד פילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיו נבחר ליושב ראש אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1977 קיבל תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית על מחקרו "משנתו של ר' זרחיה בן יצחק בן שאלתיאל חן וההגות המימונית-תיבונית במאה ה-י"ג" בהנחיית פרופ' יוסף ברוך סרמוניטה. 
בשנת 1978 יצא ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, שם למד וחקר בהדרכתו של פרופ' יצחק טברסקי.
ב-16 באוקטובר 2006 נפצע קשה בתאונת דרכים ועבר תהליך שיקום ארוך. 
רביצקי נשוי לרות, אחותו של הבמאי שמואל הספרי, ואב לארבעה: תמי ביטון, ראש מדרשת 'אמי"ת באר' בירוחם ובאשדוד; רננה רביצקי פילזר, המנהלת החינוכית של המרכז לזהות יהודית-ישראלית במכון הרטמן וראש בית המדרש במדרשיית הרטמן לבנות; שלומית רביצקי טור-פז המנהלת את בית המדרש אלול; ורואי רביצקי, המנהל את היוזמה הדתית לשלום 'מוזאיקה'.

מחקר ופעילות אקדמית

רביצקי שימש פעמיים כראש החוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית, ובשנת 1989 כיהן בה גם כראש המכון ללימודי היהדות.
מחקריו הרבים עוסקים במחשבה היהודית בימי הביניים ובעת החדשה. במאמריו ובהרצאותיו שפך רביצקי אור חדש על הגותם של ר' חסדאי קרשקש, הרמב"ם והרב קוק.
במקביל לעבודתו באוניברסיטה שימש עמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה וראש תחום מדעי הרוח בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. 
בשנת 2001 הוענק לו פרס ישראל לחקר מחשבת ישראל.
בשנת 2006 החלה לראות אור בעריכתו סדרת ספרים על "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי", בהוצאת מרכז זלמן שזר.
בשנת 2012 יצא לאור ספר יובל לכבודו, "על דעת הקהל: דת ופוליטיקה בהגות היהודית", בעריכתם של בנימין בראון, מנחם לורברבוים, אבינועם רוזנק וידידיה צ' שטרן.
בשנת 2016 יצא ספר נוסף לכבודו, "בנתיבי השלום והדעת", בעריכתם של דב שוורץ, אבי אלקיים וחנוך בן פזי.

עמדותיו ופעילות פוליטית

רביצקי הוא אחד מהמייצגים המובהקים של השמאל הדתי בישראל וממייסדי תנועות השלום הדתיות "עוז ושלום" ו"נתיבות שלום" בשנות השבעים והשמונים. במשך שנים כיהן כיו"ר תנועת מימד. התנגד לגוש אמונים וסבר שגרם לערעור "הברית ההיסטורית" בין המפד"ל לשמאל, אך עם זאת הכריז רביצקי כי גוש אמונים "זקף את גווה של כלל הציונות הדתית" ו"שיחרר אותה מחלק מתסביכיה".
בשנת 1999 הודיע אהוד ברק שרביצקי יכהן כשר החינוך בממשלתו, אולם הרעיון לא יצא לפועל, גם מפני שרביצקי עצמו לא שש לתפקיד. גם כמה יוזמות להציע את מועמדותו של רביצקי לתפקיד נשיא המדינה לא יצאו אל הפועל.
רביצקי תמך בתוכנית ההתנתקות אך הסתייג מאופן ביצועה.

פרסים

פרס ישראל, פולברייט, רוטשילד, ליידי דייוויס, ורבורג, קרן הזיכרון לתרבות יהודית, והתנועה לארץ ישראל טובה.
צ'וגה מאמי

צ'וגה מאמי (בפרסית: چغامامی, چگامامی ונוסחי כתיב נוספים, מ־چگا, چغا, או چیا, "גבעה" בניבים פרסיים מקומיים, בפרט במערב איראן ובדרום־מערבה, ו־مامی, שם פרטי של בעל הקרקע) הוא אתר ארכאולוגי במחוז דיאלא בדרום עיראק ליד העיר מנדלי (Mandali) על גבול איראן.
האתר משתייך לתרבות סאמרא, תרבות ארכאולוגית מהתקופה הנאוליתית שהתקיימה באלף השישי לפנה"ס. באתר זה נמצאו מערכת של תעלות השקיה הראשונות בעולם ובזה ייחודו. האתר שכן על דרך עתיקה שהובילה לפרס. מקור המים העיקרי של היישוב היו מי שיטפונות שזרמו מנחל גנגיר (Gangir river). האתר שוכן בגובה 137 מטר מעל פני הים.
האתר שוכן כ-125 ק"מ צפונית-מזרחית לבגדאד והוא תוארך לסוף האלף השישי לפנה"ס. באתר נמצאו מספר שלבי התיישבות מתקופת סאמרא ועד תקופת עובייד. באתר נמצאו מבנים מלבניים שנבנו מבלני בוץ, כולל מגדל שמירה בכניסה ליישוב. מערכת ההשקיה שימשה לגידול בעלי חיים מבויתים בקר, כבשים ועזים. בנוסף שימשה לחקלאות לגידול חיטה, שעורה ופשתן.
הממצאים שנמצאו באתר כוללים כלי קרמיקה צבועים מתרבות סאמרא וצלמיות נשים.
האתר נחפר במשך שלושה חודשים בין דצמבר 1967 ועד פברואר 1968 על ידי משלחת של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק בראשותו של הארכאולוג הבריטי דייוויד אוטס (David Oates) .
בוזה (גלידה מסטיק סורית)

גלידה מסטיק ערבית (בוזה) (בערבית الآيس كريم واللبن "גלידת חלב" بوظة) היא גלידה סיבית ואלסטית, ברמת דביקות גבוהה שאמורה לעכב את המסתה בארצות ערב החמות, וגם קלה יותר מן הגרסה הטורקית, "דונדורמה". בעיראק נהוג לאכול את הגלידה במקלות עץ מרובעים. נפוצה בעיקר בסוריה ולבנון בגלל הקירבה אל אזורי הגידול של עץ אלת המסטיק. ישנם מוכרי גלידה מסטיק ערבית הנוהגים לערוך מופע לתיירים בו הם טוחנים את המסטיקא בכלי עלי ומכתש תוך כדי שירה וניגון. בעיר העתיקה של דמשק ישנה גלידרייה הנקראת "בקדש" המפורסמת בכל רחבי העולם הערבי בזכות הגלידה-מסטיק הערבית שלה והיא מוקד משיכה פופולרי לתיירים.

בתרבות הערבית

בסוריה ובמדינות ערביות הכנת הגלידה נחשבת לאומנות. המוכרים מכינים את הגלידה לעיני הלקוחות במיכלים עמוקים. כאשר מרקם הגלידה מתקשה הם נעזרים במכתש ועלי גדולים עשויים עץ. כתישת הגלידה מתבצעת תוך כדי ניגון ותיפוף.