מודיעין במלחמת יום הכיפורים

מצרים וסוריה ערב המלחמה

הניצחון של צה"ל במלחמת ששת הימים, הותיר את מצרים מושפלת. 
בשנת 1969 ביטל נאצר את הפסקת האש עם ישראל, והחל במלחמת התשה אשר תכליתה הייתה להתיש את ישראל, ו"לזכות בנקודות" צבאיות.
מספר חודשים לפני המלחמה, המצרים, יחד עם הסורים, מתכננים את "מבצע באדר", הכולל הגעה עד לתעלה, צליחת התעלה, עקיפת קו המוצבים ובידודם, וייצוב קו הגנה חדש בעומק סיני- בקו רפידים.
בכל הזמן הזה, למרות רמזים וסימנים המצביעים על הערכות למתקפה משותפת, ממשיך תיאום המאמצים, תוך הטעיית ישראל באמצעות העברת נתונים מטעים, כאשר להטעייה מצטרפת הערכת אמ"ן השגוייה המדברת על "סבירות נמוכה".

אגף המודיעין

אגף המודיעין של צה"ל הביא שפע של ממצאים ומידע אשר נאסף בחודשים, בשבועות ובימים שלפני המלחמה. המידע הגיע ממקורות טובים, ונדירים באיכותם, וחיבור המקורות הצביעו בבירור על המגמה כי פניה של מצריים למלחמה.
ניתוח התנהגות ותהליך הסקת המסקנות של מחלקת המחקר, אמ"ן, וראש אמ"ן, בא לידי ביטוי הכשל במלואו, כאשר מקבלי ההחלטות שבויים בקונספציה השוללת אפשרות למלחמה, עד כדי כך שגם נתונים מובהקים אשר הוצבו בפניהם- לא הזיזו אותם מדעתם.

סבירות נמוכה

המונח "סבירות נמוכה", נתפס בהקשרו למלחמת יום כיפור, כביטוי של שאננות, אי בדיקת הנתונים שהיו גלויים וברורים, וכחטא של יוהרה שהובילו לכשל הצבאי והמדיני. מאז החלו להצטבר עדויות על פריצה אפשרית של מלחמה, העריך המודיעין הישראלי שקיימת "סבירות נמוכה" למתקפה מצרית על ישראל.
הערכות המודיעין נשארו יציבות כי קיימת "סבירות נמוכה" לפרוץ מלחמה, זאת למרות אזהרות של המוסד (אשר הערכותיו לא התקבלו, וניתנה עדיפות לדעת אמ"ן).
בישיבת המטה הכללי של צה"ל שהתקיימה ב-5 באוקטובר אמר ראש אמ"ן, אלי זעירא שמלחמה היא " בסבירות נמוכה ואפילו נמוכה מהנמוכה".
ערב המלחמה, כאשר הצטברו נתונים משמעותיים, פנה הרמטכ"ל, דוד אלעזר, לממשלה וביקש לגייס אנשי מילואים. אך הממשלה דחתה את הבקשה.
גם כאשר הביא ראש המוסד יומיים לפני פרוץ המלחמה, ידיעה ממקור מהימן- הסוכן "בבל", שמצרים וסוריה מתכוונות לתקוף, נשארו אנשי אגף המודיעין (אמ"ן) בדעתם כי הסבירות נמוכה לפרוץ מלחמה, ובשל היוקרה ממנה נהנו אמ"ן, נתקבלה דעתם על ידי הדרג המדיני.

משבר אמון בהנהגה

לאחר פרסום דו"ח ועדת אגרנט בציבור, ומשהתברר כי הוועדה לא מצאה דופי בהתנהגותו של שר הביטחון משה דיין, וגם שיבחה את התנהגותה של ראש הממשלה גולדה מאיר, גברה התסיסה בציבור, והועמק משבר האמון של רוב הציבור בהנהגה המדינית. 

החלו לפעול מספר תנועות מחאה עם דגשים שונים, כאשר המשותף לכולם הוא הדרישה מהדרג המדיני ובמיוחד מראש הממשלה גולדה מאיר ומשר הביטחון משה דיין- לשאת באחריות ולהתפטר.
תנועת המחאה המפורסמת מכולם החלה משביתת רעב יחיד של מוטי אשכנזי, שהיה מפקד מעוז בודפשט, המעוז הצפוני ביותר בקו בר-לב, והמעוז היחידי שלא נכבש במלחמה.
מוטי אשכנזי דרש את התפטרותו של שר הביטחון משה דיין. והחל בשביתת רעב מול משרד ראש הממשלה בגפו.
המחאה של אשכנזי, שהתחיל כמפגין בודד, תפסה תאוצה ועם הזמן הצטרפו אליו רבבות אזרחים וחיילי מילואים שהגיעו ישר מהחזית, שקראו להתפטרות הממשלה.

מדינות ערב

למדו מהכשל כי ישראל אינה בלתי מנוצחת, וכי יש לה נקודות תורפה, גם כאלה הנובעות מ"שאננות יתר", ומטעויות אנוש ואגו.
עד היום נלמדת מלחמת יום הכיפורים בחלק ממדינות ערב כהצלחה וכמלחמת ניצחון של הערבים, זאת למרות המהפך והחזר השליטה בשטח על ידי צה"ל בעיקר בשבוע השני של המלחמה. 
תחושת הניצחון בקרב, נובעת בעיקרה מתחושת הכוח של מדינות ערב, אשר נבעה בעיקרה מנטילת היוזמה והשליטה המוחלטת של צבאות סוריה ומצרים בשטח בימים הראשונים למלחמה, זאת מול ההפתעה, ותחושת אין האונות והייאוש בצד הישראלי. אלה החזירו למדינות ערב את הביטחון העצמי ואת האמונה ביכולתן ובכוחן, שאבדו מאז מלחמת ששת הימים.

בישראל

אחד הלקחים שיושמו בעקבות המלחמה, הוא הקמת מחלקת בקרה של חיל המודיעין, אשר תפקידה הוא לבחון דווקא את האפשרויות הבלתי סבירות, ואת ההפך מהגרסאות של מקבלי ההחלטות, ולהביא נימוקים שכנגד, וכך לצמצם הפתעות בשדה המערכה העתידי.