google/wiki40b huggingface dataset:
Crave

רקע וכתיבה

בינואר 2018, הצהירה מדונה באינסטגרם שלה, כי היא עובדת על אלבומה הארבעה העשר העתיד לצאת בשנת 2019. בסמוך להופעתה בטקס פרס המוזיקה של בילבורד, אמרה מדונה כי שיר זה הוא אחד השירים הראשונים שנכתבו על ידה עבור האלבום.
כמו כן, היא אמרה כי השיר מדבר על "תשוקה וגעגועים" וכי גבר ישתתף בו.

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה מדונה לערוץ היוטיוב שלה את האודיו המלא של השיר, המציג בתוכו סצנות שונות בהן ניתן לראותה. לאורכו של האודיו, ניתן לראות את מדונה עומדת באמצע חדר בו ניתן לראות את האות "X".
הקליפ המלא של השיר יצא לאור ב-22 במאי 2019.
יני אלוני

יני אלוני (Jenny Aloni‏; 7 בספטמבר 1917 - 30 בספטמבר 1993) הייתה סופרת ישראלית-גרמנית. נחשבת לסופרת הבולטת של הספרות הגרמנית בישראל.

חייה

אלוני נולדה בשם יני רוזנבאום (Rosenbaum) בעיר פאדרבורן בגרמניה. היא עברה הכשרה חקלאית והדריכה קבוצת נוער ציוני. אלוני עלתה לישראל בנובמבר 1939. היא התגייסה לצבא הבריטי ושירתה בו בשנים 1942-1946 בבית חולים צבאי. בזמן מלחמת השחרור שירתה כחובשת בירושלים.
אלוני כתבה תקופה קצרה רשימות ושירים בעברית ב"דבר הפועלת" אולם עיקר כתיבתה הייתה בגרמנית. כתביה כוללים סיפורים קצרים שירים ויומנים בנושאים אוטוביוגרפים: ילדותה ברייך השלישי, קיבוץ הגלויות בישראל והסכסוך הישראלי-פלסטיני. בשנות השישים זכתה מעט לתשומת לבם של מקס ברוד והיינריך בל.
אלוני הייתה חברה בארגון הסופרים הבינלאומי. בשנת 1967 קיבלה את פרס התרבות של פאדרבורן. בשנת 1976 קיבלה את אות הנשיא למתנדב על פעילותה במרכז לבריאות נפש באר יעקב. בשנת 1991 קיבלה את הפרס הספרותי של העיר מרסבורג על שם הסופרת אנטה פון דרוסטה-הילסהוף.
אלוני נחשבת לסופרת בולטת של הספרות הגרמנית בישראל אולם למרות זאת היא כמעט ואינה מוכרת בישראל. ב-1991 יצא ספרה היחיד בעברית, "החבילות החומות"', בהוצאה עצמית. בשנת 1993 נפטרה בגני יהודה. ארכיונה נמצא באוניברסיטת פאדרבורן. בשנת 2005 נערך לזכרה כנס באוניברסיטה העברית.
עמדה אחודה לבידוק עצמי

עמדה אחודה לבידוק עצמי היא מסוף מחשב הנמצא בבניין הטרמינל בשדה התעופה, שבאמצעותו ניתן לבצע צ'ק-אין, עצמי של הנוסע עם או בלי כבודתו. מאפיין עיקרי של עמדות אלה, היא היכולת לשרת מספר חברות תעופה שונות. עמדה כזו הוצבה לראשונה, ב 2003, בשדה תעופה בלוס אנג'לס, העמדה שירתה את "בריטיש איירווייז", "סינגפור איירליינס", "לופטהנזה" ו KLM. ב 2008, עמדה כזו הייתה כבר מותקנת ביותר מ 100 שדות תעופה ברחבי העולם.

התפתחות ומאפיינים

בעבר, כל תהליך הבידוק הכולל את רישום הנוסע לטיסה, תיוג המזוודות ושליחתן במסועים לבטן המטוס, וכן הפקת כרטיס העלייה למטוס, היה מתבצע על ידי פקיד בדלפק השרות של חברת התעופה. עם השתכללות הטכנולוגיה והגידול הניכר במספר הנוסעים, נוצר צורך לזרז ולייעל את התהליך. שיפור משמעותי בייעול הגיע עם הכנסת עמדות לבידוק עצמי לפעולה. העמדה מאפשרת לנוסעים לבצע את רוב הפעולות של פקיד הקבלה באופן עצמאי כמעט לחלוטין, בעזרת מערכת אינטראקטיבית פשוטה וקלה להבנה לרוב המשתמשים. היות שניתן להציב מספר רב יחסית של עמדות על שטח מצומצם, מספר הנוסעים שניתן לרשום לטיסה בפרק זמן נתון עלה באופן משמעותי. בדרך כלל, מציבות חברות תעופה בשדה התעופה עמדות שמיועדות אך רק לנוסעים בטיסותיהן, או בטיסות של חברות הקשורות אליהן בהסכם כלשהו.
על פי הערכת יאט"א, אם 40% מהנוסעים ישתמשו בעמדות הבידוק העצמי, רק בארצות הברית יחסכו כל שנה כמיליארד דולרים. המדריך לדרישות ממערכות אחודות לבידוק עצמי מתפרסם על ידי יאט"א

תהליך הרישום לטיסה

ניתן לבצע בידוק עצמי רק אם הנוסע רכש כרטיס טיסה אלקטרוני ופרטי הנוסע והטיסה שמורים במחשב חברת התעופה. נכון לשנת 2008 לא ניתן לבצע רכישת כרטיסים לטיסה בעמדת הבידוק העצמי או לבצע בידוק עצמי עם כרטיס טיסה מודפס.
הנוסע יכול לזהות את עצמו למערכת בכמה אופנים. במערכת מותקן סורק כרטיס מגנטי המסוגל למצוא את רשומת הנוסע כשהוא מקבל את כרטיס מועדון הנוסע המתמיד, כרטיס אשראי, רישיון נהיגה או כרטיס מגנטי אחר שהוגדר כקביל על ידי חברת התעופה. לאחר הזיהוי, מציגה המערכת לנוסע את פרטי הטיסה ופותחת אתו בדו-שיח אינטראקטיבי. בדו-שיח זה הנוסע מאמת את פרטי הטיסה, מספר הטיסה, כמה מזוודות הוא מעוניין לשלוח בתא המטען של המטוס ואת מספר הנוסע המתמיד שלו. יש מערכות שגם מוודאות את סוג האוכל שהוזמן לטיסה.
בתום התהליך, המערכת מדפיסה תגי זיהוי למזוודות, אם נדרש, וכרטיס עלייה למטוס. הנוסע מוסר בעצמו את המזוודות המתויגות לפקיד הקבלה שמניח אותן על המסוע, או לוקח אותן לעמדת השיקוף כדי שיעברו שיקוף ביטחוני. לאחר תהליך זה, יכול הנוסע להמשיך לבידוק ביטחוני ומשם לשער העלייה למטוס.

בידוק עצמי באינטרנט או בטלפון סלולרי

חברות התעופה רבות מאפשרות לבצע רישום לטיסה והדפסת כרטיס עלייה למטוס דרך האינטרנט ולעיתים גם באמצעות הטלפון הסלולרי. דרך זו יעילה במיוחד כאשר הנוסע לוקח את כל מטענו האישי עמו. כיוון שיש בידו כבר כרטיס עלייה למטוס, הרי שאינו צריך לגשת כלל לדלפק הקבלה והוא יכול לגשת ישר לבידוק ביטחוני.
שייראדז

תולדות היישוב

תחילתה של שייראדז ביישוב מהמאה ה-6 לספירה. במהלך המאה ה-13 הוענקו לשייראדז זכויות אזרחיות, ובתקופה זו הייתה העיר לבירת נסיכות עצמאית. בשנת 1445 הוכתר בעיר קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין.
עד המאה ה-16 הייתה העיר מוקד מסחר חשוב, ובאמצע המאה ה-17 נפגעה כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית, משריפות ומהצפות. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיר בתחום פרוסיה.

יהודי שייראדז

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא משנת 1436, עת היה בה רחוב שנקרא "רחוב היהודים". עם זאת, כתב זכויות שניתן לעיר בשנת 1569, אשר אסר על מגורי יהודים בה, הביא לפיזור הקהילה.
היישוב היהודי בשייראדז התחדש בראשית המאה ה-18, הגם שנתקל בהתנגדות קשה מצד הפולנים המקומיים, ובשנת 1822 הוגבלו מגורי היהודים בעיר לרובע נפרד וקטן. הגבלת מגורים זו בוטלה רק בשנת 1862.
במהלך מרד ינואר נגד השלטונות הרוסיים בשנות ה-60 של המאה ה-19 נטלו חלק פעיל מספר יהודים מהעיר, ובהם היו שהוגלו לסיביר או שהוצאו להורג, וכך היה גם בתחילת המאה ה-20.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר קרוב ל-3,000 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, שכללו חרם על עסקיהם.

בשואה

ב-4 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה כעבור זמן קצר כמה עשרות יהודים, תוך שילוח כמה יהודים למחנות ריכוז בשטח גרמניה. בדצמבר 1939 גירשו הגרמנים כמה מאות יהודים מהעיר לסנדומייז'.
במרץ 1940 רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו שהוקם בה, אשר ממנו גורשו רבים מהם כעבור זמן מה לזדונסקה וולה ולמחנות עבודה באזור פוזנן. עד תחילת 1942 נותרו בגטו שבעיר בין 1,100 ל-1,400 יהודים, ואלו נצטוו להתייצב למפקד פעמיים ביום, תוך שוד רכושם מעת לעת.
באביב-קיץ 1942 הובאו לגטו שבעיר אלפי יהודים נוספים מיישובי וגטאות הסביבה. ב-22 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיר שוטרים גרמנים, וריכזו את כל יושביו במנזר סמוך, תוך ירי במסתתרים, בחולים ובקשישים. לאחר שלושה ימים בהם נכלאו במבנה, שולחו באלימות רבה קרוב ל-4,500 היהודים מהגטו למחנה ההשמדה חלמנו, ו-184 יהודים שעברו סלקציה הועברו לגטו לודז'.
גרהרד פון שרנהורסט

ביוגרפיה

שרנהורסט נולד ב-12 בנובמבר 1755 בבורדנאו ליד הנובר למשפחת חקלאים. הצטרף לאקדמיה הצבאית בוילהלמשטיין וב-1778 קיבל הסמכה בצבא נסיכות הבוחר מהנובר. ב-1783 עבר לחיל התותחנים ושירת בבית הספר לתותחנות שהוקם בהנובר באותו זמן.
שרנהורסט נחשב לאינטלקטואל צבאי בולט ופרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ביקש ממנו להצטרף לצבאו. שרנהורסט נענה והקים בפרוסיה חוג לחשיבה צבאית שהכשיר את רוב המדינאים והמפקדים של פרוסיה וגרמניה במאה ה-19. לאחר שנפוליאון הביס את פרוסיה בקרב ינה ב-1806 מינה אותו המלך לראש הוועדה שחקרה את התבוסה. הייתה זו ועדת החקירה הצבאית מהחשובות בהיסטוריה. מזכיר הוועדה היה קרל פון קלאוזביץ, מגדולי הוגי הדעות הצבאיים, אבל את רוב רעיונותיו קבל קלאוזביץ משרנהורסט. הקביעה העיקרית של הוועדה הייתה שכדי לשמור על עצמאות מול אויב חזק עם מפקד גאון כנפוליאון יש לגייס את האינטלקט הלאומי. בעקבות המלצה זאת מונה שרנהורסט לראש המטה הכללי של הצבא הפרוסי, שעליו פיקד גבהרד פון בליכר, והוא הקים את קורפוס המטה הכללי שהיה זרוע אינטלקטואלית של הצבא. הרפורמות שהוביל שרנהורסט, יחד עם קצינים אחרים, בהם גנייזנאו וקלאוזביץ, חידשו מהבסיס את הצבא הפרוסי, שהתנוון מאז ימי פרידריך הגדול, והפכו אותו ואת יורשו, הצבא הגרמני, לאחד המקצועיים והיעילים בעולם.
שרנהורסט נפצע פצעי מוות בקרב ליצן, ב-1813, ומת ב-28 ביוני בפראג.
עד היום שרנהורסט נחשב לאחד מגדולי האינטלקטואלים הצבאיים בהיסטוריה.

מורשת

מספר ספינות נקראו על שמו, ובולטת בהן הסיירת "שרנהורסט", שהתפרסמה במהלך שירותה במלחמת העולם השנייה. כמו כן, נקראים על שמו גם רובע של העיר דורטמונד ובית ספר בעיר הילדסהיים.
הגנרל הנס פון סקטקט, שאחראי להישגים הגרמניים במלחמת העולם הראשונה הושווה לשרנהורסט, בעיקר על חלקו בהכנת הצבא הגרמני של רפובליקת ויימאר אשר הוגבלה בחומרה על ידי חוזה ורסאי, ועל בנייתו מחדש, התאמת תורות סודיות והכנת מטה כללי. הוא זכה להצלחה חסרת תקדים בעימותים של השנים 1939–1940. לאחר עלייתם של הנאצים בגרמניה, השווה פילדמרשל פון מקנסן את פון סקטקט לשרנהורסט ואמר: "האש הישנה עדיין נשרפה, והבקרה של בעלות-הברית לא הרסה אף אחד מן היסודות המתמשכים של הכוח הגרמני".
גם וינסטון צ'רצ'יל היה שותף לתאוריה זו, והאמין כי לפון סיקט היה תפקיד חיוני בהחזרת גרמניה למקומה בעולם הצבאי.
בשנת 1966 נוסד בגרמניה המזרחית עיטור על שמו.
אהוד אנג'ל

ביוגרפיה

אנג'ל נולד בירושלים בשנת 1950 לאחת מהמשפחות הוותיקות בעיר, בנם הצעיר של רפאל ורוז ז"ל. בגיל 8 עברה המשפחה לחיפה, בה אנג'ל גדל ולמד בבית הספר הריאלי. שירת בצה"ל כמפקד וקצין בחטיבה 7 של חיל השריון. השתתף במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים והשתחרר בדרגת סרן. הוא בעל תואר ראשון בחשבונאות וכלכלה מטעם אוניברסיטת חיפה. בתחילת שנות ה-90 החל לעסוק בטריאתלון. 
אנג'ל היה נשוי לליאורה עופר, בתו של יולי עופר, ולזוג נולדו בן ובת. בני הזוג התגרשו בשנת 1995. בנם, אורי אנג'ל, מונה באוקטובר 2007 למנכ"ל חברת עופר ספנות.  אודי אנג'ל חיי בזוגיות עם ענת כרם, דוקטור לביוכימיה וסגנית מלכת היופי לשעבר; לזוג נולדו שני ילדים.
בעבר החזיק אנג'ל בבית מגורים פרטי בהר אליעזר, שכונת מגורים פרטית שהוקמה באופן בלתי-חוקי במקום חוות סוסים בסמוך למושב שדה אליעזר בעמק החולה באמצע שנות ה־90, והוכשרה מאוחר יותר על ידי מינהל מקרקעי ישראל.

פעילות עסקית

קבוצת עופר
לאחר שסיים את לימודיו, הצטרף אנג'ל לקבוצת עופר ספנות בשנת 1975 שבבעלות קבוצת האחים עופר ובשנת 1980 מונה למנכ"ל. בשנת 1999 היה שותף לרכישת החברה לישראל מידי שאול אייזנברג ובשנים 1999-2003 כיהן כיו"ר "צים".בשנים אלה, היה שותף למספר עסקאות גדולות, שבהן  רכישת מליסרון, בנק מזרחי, שותפות בחברת סונול ועוד.
בשנת 2012 יזם ביחד עם עידן עופר מהלך של שינוי שם החברה ל- XT Group
. אנג'ל ועופר מחזיקים בחלקים שווים את החברה.
כיום מכהן אנג'ל כיו"ר פעיל של אקס.טי אחזקות ויו"ר חברות הבת של הקבוצה. עיקרי הפעילות של הקבוצה הם בתחומי הספנות, הנדל"ן וההיי טק. 
הוא מחזיק ב-50% מהבעלות על חברת עופר אחזקת אוניות, שבאמצעותה הוא מחזיק יחד עם משפחת סמי עופר בחלק מהבעלות על עופר ספנות ועופר הייטק. אנג'ל מחזיק גם ב-4.6% מהבעלות על החברה לישראל.
הייטק והשקעות

פעילות ההי טק החלה בשנת 1997 עם רכישת חברת יוזמה – קרן ההון סיכון הממשלתית, שהוקמה בשנות ה-90 על ידי המדען הראשי במשרד התמ"ת 
. בהמשך, רוכזה הפעילות בחממה טכנולוגית שהתמקדה בתחומי הרפואה והבריאות, וזכתה במשך 6 שנים ברציפות בפרס החממה המצטיינת מטעם המדען הראשי במשרד הכלכלה.
תקשורת

אנג'ל הוא בעל השליטה בחברת ל.י.ן-אור (תקשורת) אשר החזיקה 51% ממניות זכיינית רשת. בינואר 2019 מוזגה הפעילות של רשת וערוץ 10 אשר עברו לשדר באפיק 13. במסגרת המיזוג, בעלי רשת ירדו להחזקה של כ- 30%.

פעילות חברתית

בעשור האחרון מתמקד אנג'ל בפעילות חברתית ופילנתרופית, בדגש על קידום ילדים וחינוך. בנוסף, אנג'ל הוא התורם הראשי של סיירת צנחנים, תורם לקרן רמון ולבתי החולים רמב"ם, איכילוב ותל השומר. מאז 1998 הוא מכהן כקונסול כבוד של אוסטריה למחוזות חיפה והצפון.
עמותות

מאז 2003 מכהן אנג'ל כנשיא וראייטי ישראל, ומוביל אירועי גיוס תרומות למען ילדי הארגון. הוא חבר דירקטוריון בעמותת על"ה.
חינוך

בשנת 2006 ייסד את "סיסמה לכל תלמיד", מיזם חינוכי שהוקם  במטרה למחשב את מערכות החינוך בפריפריה. המיזם פועל כיום בלמעלה מ-200 בתי ספר בכ- 50 יישובים . מאז הקמתו מכהן אנג'ל כיו"ר המיזם, ולצדו מכהנת הגברת דליה איציק כנשיאה
. 
משנת 2005 אנג'ל הוא יו"ר חבר הנאמנים של המרכז האקדמי רופין והוביל את הקמת בית הספר למדעי הים בו. משנת 2010 הוא יו"ר עמותת רימון ויו"ר הוועד המנהל של בית הספר למוזיקה, ובנה את מבנה בית הספר בהשקעה של למעלה מ-15 מיליון ש"ח 
.
ספורט

אנג'ל ידוע כחובב ספורט, ותורם למגוון ארגונים וספורטאים עצמאיים בתחומי הטניס, השייט והטריאתלון. בין היתר הוא תורם לקבוצת מכבי חיפה בכדורגל, לקבוצת הנוער של הפועל תל אביב ולקבוצת הכדורעף אסא רופין ומשמש בתור הספונסר הראשי של קבוצת כדורעף הנשים של מכבי חיפה.
ינס להמן

קריירת מועדונים

להמן התחיל את הקריירה שלו ב-1989 עם שאלקה 04, שם שיחק כמעט עשור. הוא היה כוכב הקבוצה בניצחונה בגמר גביע אופ"א 1997 מול אינטר כשהציל פנדל של איבן זמורנו בבעיטות הכרעה. הוא עזב את הקבוצה למילאן ב-1998 אך המעבר לא היה מוצלח. להמן לא שיחק היטב ולאחר רק שישה חודשים במילאנו הוא חזר לגרמניה, לבורוסיה דורטמונד. בדורטמונד להמן נהנה מתקופה מוצלחת של המועדון וזכה איתו באליפות גרמניה לשנת 2001/2002.
להמן הצטרף לארסנל ב-25 ביולי 2003. בעונת 2003/2004, עונתו הראשונה עם ארסנל, עזר להמן לקבוצה לזכות באליפות אנגליה ללא אף הפסד ובתחילת העונה הבאה (2004/2005) עזר לקבוצה לשבור את שיא המשחקים ללא הפסד של פרסטון נורת' אנד ולקבוע שיא חדש של 49 משחקים.
בעונת 2005/2006, לאחר עשרה משחקים רצופים בהם לא ספגה קבוצתו, הגיע עם ארסנל לגמר ליגת האלופות שם פגש את ברצלונה. להמן הורחק בדקה ה-17 לאחר ביצוע עבירה על סמואל אטו, ובכך הפך לשחקן הראשון שמורחק בגמר ליגת האלופות. המשחק נגמר בניצחון ברצלונה 2:1 דבר שפתח התחרות על אפודת השוער הראשון בינו לבין מנואל אלמוניה.
בתחילת עונת 2007/2008 איבד להמן את מקומו בהרכב הקבוצה לטובת מנואל אלמוניה, עקב טעויות שלו שגרמו לספיגת שערים. למרות זאת, במשחקים בהם להמן שיחק מאז, הוא הפגין יכולת מצוינת שעוררה תהיות איך הייתה מסתיימת העונה של ארסנל אם הוא היה עומד בשער במרבית העונה במקום אלמוניה. לקראת סיום עונת 2007/2008 החזיר ונגר את להמן להרכב וזאת על מנת שלהמן יהיה בכושר לקראת טורניר יורו 2008 בו הוא אמור לפתוח כשוער הראשון של נבחרת גרמניה. ב-3 במאי 2008, במהלך משחק הבית האחרון של ארסנל מול אברטון, לעונת 2007/2008, נכנס להמן כמחליף 20 דקות לסיום ושיחק את משחקו האחרון במדי הקבוצה, וזאת כמחווה לאור עזיבתו בסוף העונה. להמן התקבל בתשואות, ובסיום המשחק קיבל מחיאות כפיים מהאוהדים לאות הוקרה על תרומתו למועדון.
ב-4 ביוני 2008, עם תום חוזהו בארסנל, חתם להמן בשטוטגרט על חוזה לעונה אחת. באפריל 2009, חתם להמן על חוזה לעונה נוספת, ופרש ממשחק פעיל ביולי 2010. אף שהודיע על פרישה, חתם להמן במרץ 2011 על חוזה בארסנל עד לסוף העונה בעקבות פציעת השוערים וויצ'ך שצ'סני ולוקאש פביאנסקי. עם תום החוזה, פרש להמן ממשחק פעיל.

נבחרת לאומית

חודשים ספורים לפני מונדיאל 2006 החליט מאמן נבחרת גרמניה יורגן קלינסמן להפוך את להמן לשוער הראשון במקום אוליבר קאן.
במונדיאל 2006 שיחק להמן בכל המשחקים (למעט על המקום השלישי), כאשר הוא מציג יכולת טובה בכל המשחקים. לפני דו-קרב הפנדלים נגד נבחרת ארגנטינה ברבע גמר, ניגש אוליבר קאן לעודד את להמן לפני הבעיטות. להמן הגיע במעמד זה לשיא הופעתו במונדיאל, כאשר עצר 2 מתוך 4 בעיטות. לאחר הניצחון היה זה קאן הראשון שניגש לחבק אותו ולברך אותו על הצלחתו.
לאחר הדחתה של גרמניה מול נבחרת איטליה בחצי גמר נותר לה המשחק על המקום השלישי. להמן החליט לוותר מראש על עמדת השוער עבור קאן כמחווה אחרונה עבורו, שכן היה זה משחקו האחרון של קאן בנבחרת לפני פרישתו. באותו משחק, נגד פורטוגל, ניצחה גרמניה 1:3.
הקבוצה העצמאית

הקבוצה העצמאית (Independent Group) הייתה קבוצה בריטית של אמנים, ארכיטקטים ומבקרים שנפגשו במכון לאמנות עכשווית בלונדון, אנגליה בין השנים 1952-1955. בין חברי הקבוצה הבולטים ניתן למנות את האמנים ריצ'רד המילטון (Hamilton), אדוארדו פאולוזי (Paolozzi), ויליאם טרנבול (Turnbull) וג'ון מקהייל (McHale), האדריכלים אליסון ופיטר סמיתסון (Smithson), ג'יימס סטירלינג (Stirling) וקולין סנט ג'ון וילסון (Wilson) והמבקרים לורנס אלווי (Alloway) וריינר בנהם (Banham). הקבוצה נחשבת לגורם חשוב בהתפתחות הברוטליזם ולראשית תנועת הפופ ארט, בדיוניה על תוצרי התרבות הפופולרית. חבר הקבוצה אלווי טוען שהשתמש במונח "פופ ארט" החל מ-1955, בהתייחסו למגמה באמנות האנגלית החל מ-1953.
ריינר בנהם כינס את המושב הראשון (1952-1953), במהלכו הקבוצה ניתחה את המודרניזם. הם דנו בתאוריות של אמדה אוזנפנט ולה קורבוזיה, שלטענתם לא התמודדו כראוי עם צרכנות ועם טכנולוגיה.
אלווי ומקהייל כינסו את המושב השני (1955), הנושא שלו היה תרבות ההמונים האמריקאית ומערכת היחסים בינה לבין אמנות יפה. הם ניתחו נושאים כמו פרסום, קולנוע הוליוודי, עיצוב מכוניות, מדע בדיוני, אופנת נשים ומוזיקה פופולרית ברצינות אקדמית.
הקבוצה הנגישה את עצמה לקהל הרחב באמצעות מאמרים בכתבי עת, אירועים במכון לאמנות עכשווית ויצירות אמנות. בשנת 1956 הוצגה בגלריית האמנות וייטצ'אפל בלונדון התערוכה זהו המחר (This Is Tomorrow). הגרעין המרכזי בתערוכה הורכב מחברי הקבוצה העצמאית והיא עוררה התעניינות ציבורית רחבה ברעיונות הקבוצה. בתערוכה הוצג הקולאז' המפורסם של המילטון "מהו העושה את הבתים בימינו כה שונים, כה מושכים?". הקולאז' מסכם את מסקנות המושב השני של הקבוצה.
אשחר (יישוב)

מיקום

היישוב ממוקם על גבעת קרד בגליל התחתון ממנה נשקפים בקעת סכנין, בקעת בית הכרם, הרי הגליל, רמת הגולן, הים התיכון, יישובים וערים, כפרים וכרמים. גובה היישוב הוא כ-360 מטר מעל פני הים.

היסטוריה

היאחזות נח"ל בשם אשחר, הוקמה באתר בו נמצא היום קיבוץ אשבל, באפריל 1979. בשנת 1982 שונה שמה של ההיאחזות ל"אשבל". 
במרץ 1984 החליטה הוועדה המשותפת של הממשלה והסוכנות על הרחבת היישוב אשחר.
אשחר נוסד בשנת 1986 במסגרת ​תוכנית המצפים​ ל"ייהוד הגליל", על ידי גרעין שעלה בחלקו הגדול מ​שיקגו​. עד מהרה התפתח היישוב וקלט משפחות רבות מעבר לגרעין המייסד.

המחייה באשחר

ה​אידאולוגיה ​שבה דוגל היישוב היא קידום חיים משותפים של דתיים וחילונים בקהילה אחת, תוך פתיחות, סובלנות​, ​פלורליזם ​ו​דמוקרטיה​. תושבי היישוב מציבים לעצמם מספר כללים בסיסיים, כגון הימנעות מנסיעה בשבת בתחומי היישוב (במידת האפשר) ושמירה על ​כשרות ​באירועים ציבוריים. פרט לכך, מקיים כל אחד מהם אורח חיים הנראה בעיניו, ללא כפייה מכל צד שהוא. טווח הגילאים הוא 0 עד 70, אך רוב הזוגות בשנות ה-30–50 לחייהם.
כיום מתגוררות ביישוב למעלה ממאתיים משפחות​.

חינוך

ילדי היישוב לומדים בגנים ביישב ומשם עוברים לבית הספר האזורי החילוני, בבית ספר אזורי דתי, או ב​בית ספר יסודי​ משולב בו לומדים דתיים וחילוניים בצוותא, זאת מתוך מתן חינוך העונה על דרישות הורים
משני הזרמים. במקום פועל "שבט אשחר" של תנועת הנוער ​הצופים הדתיים​ שמקיימת פעילות לכיתות ד-'יב.'
בית הספר הוקם בשנת 2007​. הגן מתקיים בשטחי היישוב.
בני נוער העוברים ללמוד בתיכון, לומדים לרוב בבית הספר "על יסודי משגב" ובבתי ספר וישיבות אחרים באזור.
בנוסף לכך, קיימת תבנית חינוך נוספת והיא בית הספר הדו-לשוני ”גליל” בו לומדים בצוותא ילדים מן המועצה האזורית וילדים מהיישובים הערבים הסמוכים כמו סחנין ושעב, במסגרת וולדורף ברוח האנטרופוסופיה.
מלמד

מְלַמֶד (נהגה בהברה אשכנזית, במלעיל: "מְלַמֶד", לפעמים "רבי"; ביהדות תימן, "מורי") הוא המורה של התלמידים בחדר המסורתי, המכונים תינוקות של בית רבן. הוא מלמד את התלמידים את התפילות על ניגוניהן, לימודי קודש: פרשת השבוע, חמישה חומשי תורה ומשנה. הוא אף יוצא עימם לטיולים קצרים בחיק הטבע.
תחילת הלימודים בחדר אצל המלמד היא בגיל שלוש, בהתאם לכתוב: "אמר רבי שמעון בן לקיש, בן שלש שנים הכיר אברהם להקדוש ברוך הוא"" (מדרש תנחומא, פרשת בהר). ההמשך כבר נקבע לפי מסכת אבות: "בן חמש שנים למקרא, בן שלש עשרה למצות וגו'".
המלמד מתמנה לתפקידו על ידי הורי התלמידים, על דעת הרב המקומי. ההורים מממנים את שכרו ומהווים, יחד עם הרב, את הרשות המפקחת על פעולותיו.
רבים מגדולי התורה היו מלמדי תינוקות, ביניהם האמורא רב שמואל בר שילת ועוד, וכן הבעל שם טוב לפני התגלותו.

ה'מלמד' בתלמוד

לפי המסורת, הראשון שמיסד את תפקיד ה'מלמד', היה רבי יהושע בן גמלא. מובא בתלמוד: זכור אותו האיש לטוב, ויהושע בן גמלא שמו, שאלמלא הוא נשתכחה תורה מישראל. שבתחילה מי שיש לו אב - מלמדו תורה, מי שאין לו אב - לא היה למד תורה. התקינו שיהיו מושיבין מלמדי תינוקות בירושלים... התקינו שיהיו מושיבין בכל פלך ופלך.... עד שבא רבי יהושע בן גמלא ותיקן שיהיו מושיבין מלמדי תינוקות בכל מדינה ומדינה ובכל עיר ועיר, ומכניסין אותם כבן שש, כבן שבע.
בתלמוד מובא מעשה המתאר את מעלתו של מלמד התינוקות האידיאלי: האמורא רב נקלע למקום שהייתה בו עצירת גשמים, גזר תענית אך היא לא הועילה. אולם כאשר שליח הציבור ירד לפני התיבה ואמר "משיב הרוח" - מיד נשבה רוח, אמר "מוריד הגשם" - ובא המטר. אמר לו: מאי מעשיך? אמר לו: מלמד תינוקות אני, ומלמד אני בני עניים כבני עשירים, וכל שלא יכול לשלם לי אינני נוטל ממנו מאומה. ויש לי מחילות של דגים, וכל מי שאינו לומד כהלכה - אני 'משחד' אותו בהן ומפייס אותו, עד שלומד כהלכה.
הדובה הקטנה

מאפיינים בולטים

הדובה הקטנה מכילה אסטריזם בשם "העגלה הקטנה", בשל סידור שבעת הכוכבים שלה - 4 גלגלים ויצול בן 3 כוכבים כאשר הכוכב שבקצה יצול העגלה הוא כוכב הצפון (פולאריס). את פולאריס ניתן למצוא גם באמצעות המשך הקו שעובר דרך הקצה (שאינו היצול) של העגלה הגדולה. מתוך 7 הכוכבים שבעגלה הקטנה נובעת המילה "צפון" בשפות שונות: ספטנטריון בלטינית וספטנטריונל בצרפתית וספרדית.
בקבוצת הכוכבים נמצאת גלקסיית הדובה הקטנה הננסית שהיא גלקסיית לוויין של שביל החלב.

כוכבים בולטים

α בדובה הקטנה (כוכב הצפון או פולאריס) הוא ענק צהוב במרחק של כ-430 שנות אור. הכוכב הוא משתנה קפאידי שבהירותו משתנה בין דרגות 2.1 ל-2.2 במחזוריות של 4 ימים. כמו כן זהו גם כוכב זוגי עם בן זוג עמום בעל בהירות מדרגה 9, בו ניתן להבחין באמצעות טלסקופ חובבים.
β בדובה קטנה (כוכב) הוא ענק כתום מסוג ספקטרום K4 במרחק של כ-130 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.1.

היסטוריה

רווח כי קבוצת כוכבים זו פורסמה על ידי האסטרונום היווני תאלס ממילטוס, עם זאת היא כבר הייתה בשימוש על ידי יורדי ים עוד לפני כן. בימי קדם, הדובה הקטנה נקראה כנף הדרקון ונחשבה לחלק מדרקון. כיום שם זה כבר נשכח.

מיתולוגיה

קבוצת הכוכבים "הדובה הקטנה" מזכירה דובה עם זנב. ה"זנב" נראה ארוך במיוחד כאשר מכלילים בה את הכוכבים החיוורים בסביבתה. קבוצת "הדובה הקטנה", מהווה יחד עם "הדובה הגדולה" את בסיס האגדה על קליסטו, נמפת היער היפה ובנה ארקס, שהפכו לשתי דובות והועלו לשמיים על ידי זאוס מלך האלים.
לפי האגדה הזנב הוארך מעבר לזנב דב רגיל בשל סיבובה הבלתי פוסק של הדובה סביב הקוטב דרך זנבה.
בעבר נחשבה הדובה הקטנה לקבוצה של שבעה כוכבים קרובים בלבד, ואלו נחשבו לאחיות. במיתולוגיה היוונית הקדומה, שבעת הכוכבים בדובה הקטנה נחשבו להספרידות, בנות אטלס. ייתכן שיחד עם קבוצות אחרות במזל מאזניים (שומר הדובים, הדובה הגדולה ודרקון), היא הוותה את מקור האגדה על תפוחי ההספרידות, שהיא חלק משתים עשרה המטלות של הרקלס. תרבויות רבות חשבו את הדובה לגומה שבה ציר כדור הארץ סבב. במיתולוגיה ההודית כוכב הקוטב הוא דהרווה (כיום משמעות המילה קוטב) וישנו סיפור מאחורי הפיכתו לכוכב.
באלמהורן

העפלה

ההעפלה הראשונה להר הייתה ב־21 ביולי 1864 על ידי האחים פרנק ווקר, הורך ווקר, ולוסי ווקר, בליווי המדריכים בני הדודים ג'ייקוב ומלכיאור אנדרג.
אומאיוס

במיתולוגיה היוונית, אומאיוס (Eumaeus, ביוונית: Εύμαιος) היה רועה החזירים של אודיסאוס ומשרתו הנאמן. אומאיוס גודל כנער יחד עם אודיסאוס ואחותו, אף על פי שהיה בן למשפחת משרתים.

באודיסיאה

לפי המסופר באודיסאה, עם הגיעו לאיתקה, שינתה האלה אתנה את צורתו של אודיסאוס והפכה אותו לקבצן זקן, לבוש בבלויי סחבות.
בתחפושתו זו הגיע אודיסאוס לבקתתו של אומאיוס, שלא זיהה אותו, אך אירח אותו כיד המלך ודאג לכל מחסורו. אודיסאוס ניחם את אומאיוס ובישר לו שאדונו עתיד לחזור. בתגובה אמר לו אומאיוס שהוא מטפל בו מרחמים ומיראת האלים, ואין הוא מצפה מאודיסאוס שישמיע לו דברים שינעמו לאוזניו בתמורה.
אומאיוס סיפר לו על המחזרים השוהים בביתו, המצערים את פנלופי אשתו והמאיימים להרוג את בנו טלמאכוס. לאחר מכן הגיע טלמאכוס לבקתת הרועה, ואודיסאוס התוודה לפניו כי הוא אביו. מאוחר יותר סייע בידם אומאיוס לחסל את מחזרי פנלופי.
עקב הכנסת האורחים שלו ונאמנותו, נקרא אומאיוס במיתולוגיה "רועה החזירים האציל". התנהגותו בולטת במיוחד על רקע התנהגותו הבוגדנית של מלנתיוס, רועה הצאן בבית אודיסאוס, שמשתף פעולה עם המחזרים ומגניב להם נשק מנשקיית הבית, אשר לועג לאודיסאוס הלבוש כקבצן זקן.
בית המשמר החדש

בית המשמר החדש (בגרמנית: Neue Wache) הוא מבנה בשדרת אונטר דן לינדן במרכז ברלין בסמוך לצויגהאוס ולאי המוזיאונים. המבנה נבנה בשנת 1816 בתכנונו של האדריכל קארל פרידריך שינקל בסגנון ניאו קלאסי. במקור נבנה המבנה כבית משמר עבור חיילי נסיך הכתר של פרוסיה, ומכאן שמו. מאז שנת 1931 משמש המבנה כאתר הנצחה.

היסטוריה

המבנה הוקם בהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי כבית משמר עבור הקרונפרינזנפלאץ הסמוך. פרידריך וילהלם הזמין את קארל פרידריך שינקל לתכנן את המבנה - היה זה המבנה הראשון הגדול ששינקל תיכנן בברלין.
בחזית המבנה בנה שינקל אכסדרת עמודים בסגנון דורי. בתבליט המפוסל בגמלון מעל האכסדרה נראית ניקה, אלת הניצחון, המסמלת את תפקידה של פרוסיה במלחמות נפוליאון.
המבנה שימש כבית מגורים עבור המשמר המלכותי עד תום מלחמת העולם הראשונה וביטול המלוכה בגרמניה בשנת 1918.
בשנת 1931 האדריכל היינריך טסנוב הוזמן על ידי ממשל גרמניה לתכנן את המבנה כאתר הנצחה לחללי מלחמת העולם הראשונה. טסנוב בנה באולם את האוקולוס והציב בו זר הנצחה עשוי מתכת. שם המבנה שונה ל"אתר ההנצחה לנופלי המלחמה". הזר מוצג כיום במוזיאון הגרמני להיסטוריה הסמוך.
המבנה נהרס כמעט לחלוטין בהפצצות שלהי מלחמת העולם השנייה ובארטילריה הסובייטית במהלך הקרב על ברלין.
ממשלת גרמניה המזרחית (המבנה ניצב במזרח ברלין) הורתה על שיפוץ המבנה והפיכתו לאנדרטה לקורבנות הפשיזם והמיליטריזם. עבודות השיקום נמשכו שלוש שנים בפיקוחו של היינץ מהלן והמבנה המשוקם נחנך בשנת 1960. בשנת 1969 - יום השנה ה-20 לייסוד גרמניה המזרחית, הושם במרכז המבנה נר תמיד, וכן נקברו במבנה שרידיהם של חיל אלמוני גרמני ושל קורבן אלמוני ממחנה ריכוז. עד שנת 1990 ניצבו בחזית המבנה בכל עת משמר כבוד של שני חיילי צבא מזרח גרמניה.
בעקבות איחוד גרמניה בשנת 1990 שונה בשנת 1993 שם המבנה ל"אנדרטה המרכזית של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לזכר קורבנות המלחמה והעריצות" (Zentrale Gedenkstätte der Bundesrepublik Deutschland für die Opfer des Krieges und der Gewaltherrschaft), ובמרכז אתר ההנצחה, מתחת האוקולוס הוצב פסלה של קתה קולוויץ "אם עם בנה המת".