google/wiki40b huggingface dataset:
שארלוט אליזבת טונה

קורות חייה

שארלוט אליזבת נולדה למשפחה אנגליקנית שמוצאה מאירלנד. היא החלה בכתיבת סיפורת בגלל אילוצי פרנסה אחרי מות אביה הכומר ב-1812, והמשיכה בחיבור מאמרים ודרשות ובעריכת קונטרסים וכתבי עת של אגודות דתיות. היא פרסמה את דבריה בשם העט "שארלוט אליזבת" מחשש לרדיפות בשל ביקורתה על הכנסייה הקתולית. חלק מחיבוריה הוכנסו לרשימת הספרים האסורים (Index Expurgatorius). שארלוט אליזבת נודעה כלוחמת בעבדות, בדיכוי נשים ובעבודת ילדים וכתומכת במאבקי מסדר אורנג' באירלנד. הרבה מכְּתביה יועדו לילדים ולבני נוער. היא הייתה סופרת חרוצה ופורייה, ובאחרית חייה, כשלא הייתה עוד מסוגלת לאחוז בידיה בעט, הִכתיבה את דבריה. שארלוט אליזבת טונה מתה חשוכת ילדים בגיל 56 בעיר החוף רמסגייט שבמחוז קנט, שם נקברה.

שיבת ציון

בזיכרונותיה סיפרה שארלוט אליזבת על עניינה בגורל היהודים ובארץ ישראל ובכתביה, דוגמת "אריה יהודה" (Judah’s Lion מ-1843), הציגה את האמונה, לפיה ההתגלות השנייה של ישוע וניצחון הכנסייה לא ייכונו ללא תחייתם הלאומית של היהודים במולדתם הקדומה. בכך הקדימה בשלושה עשורים את הסופרת הבריטית ג'ורג' אליוט, המוחזקת כאחת ממבשרי הציונות הראשונים בספרהּ "דניאל דרונדה" (1876).
שארלוט אליזבת ענדה בקביעות סיכת-בגד שעליה נחרת הפסוק "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני". בעלה מצא לנכון לציין שיום מותה חל בט' באב.
יש הרואים בהטפתה לרעיון הציוני מהלך שתכליתו להביא להמרת דתם של היהודים לנצרות כאמצעי להגשמת הנבואה המשיחית הנוצרית ובסופו של דבר לביטול הזהות היהודית.
איירבוס A310

מבנה

בעל גוף קצר אך רחב יותר מה-A300 וכנפיים חדשות לגמרי עם אברוני קצה כנף. קיבולת הנוסעים קטנה יותר והטווח שלו קצר יותר.
טייסים אשר מטיסים את האיירבוס A300 יכולים להטיס את ה-A310 לאחר הכשרה קצרה בת יום אחד.
סאני תקשורת סלולרית

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1968 בשם "סאיטקס"' שעסקה בפיתוח, ייצור ושיווק מערכות הדפסה צבעוניות אלקטרוניות. החל מינואר 2001 נסחרו מניותיה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2005 נמכרה החברה הבת סאיטקס ויז'ן, כולל שם המותג "סאיטקס", לחברת היולט פקארד האמריקנית. לאור זאת, החברה האם סאיטקס שינתה את שמה לסקיילקס והשליטה בה נמכרה במחיר ששיקף שווי חברה של 330 מיליון דולר. בעלי המניות העיקריים בחברה בעת שינוי זה היו כלל תעשיות, דיסקונט השקעות, סאני אלקטרוניקה ומבטח שמיר. 
מתחילת 2006 ועד הרבעון השני של שנת 2008 סקיילקס פעלה כחברת החזקות בלבד, אשר עיקר פעילותה היה ניהול נכסי החברה, והחזקה במניות בז"ן, שנמכרה בסופו של הרבעון השני של שנת 2008. 
ב-18 בספטמבר 2008 סקיילקס רכשה את סאני תקשורת מידי חברת האם סאני אלקטרוניקה והחלה לעסוק בתחומי לקוחות הקצה הסלולרי והמפעילים הסלולרים, ובניהול נכסיה.
נכון ליוני 2014, לסקיילקס חוב של 955 מיליון שקל, והיא במשא ומתן להסדר חוב מול נושיה.
באוגוסט 2009 מכרה חברת האצ'יסון ומפואה הסינית את השליטה בחברת פרטנר תקשורת (מפעילת הרשת הסלולרית orange בישראל) לחברת "סקיילקס" שהייתה באותו הזמן בשליטת איש העסקים אילן בן דב, שהפך להיות בעל השליטה בפרטנר והיו"ר שלה. את הרכישה מימנה סקיילקס בדרך של מינוף גבוה. חלק קטן מהסכום שולם באמצעות המזומנים שבקופתה, והשאר באמצעות הלוואה בנקאית, הלוואה מהמוכרים ובעיקר הנפקת איגרות חוב. 
ב-13 באוקטובר 2010, הודיעה חברת פרטנר תקשורת על כוונתה לרכוש את חברת 012 סמייל (המספקת שירותי גישה לאינטרנט ושירותי טלפוניה), מידי קבוצת אמפל בכפוף לאישור הממונה על ההגבלים העסקיים ומשרד התקשורת. ב-13 במרץ 2011, הודיעה פרטנר תקשורת על מינוי מנכ"ל חדש לחברת 012, דבר המאשר את סיום הרכישה. ביוני 2012 השיקה חברת פרטנר באמצעות 012 סמייל מותג שירותי סלולר חדש בשם 012 מובייל.
בשנת 2012, נקלעו החברות שבבעלות אילן בן דב לקשיים כלכליים. הסיבות העיקריות לכך היו המינוף הגבוה באמצעותו רכש בן דב את השליטה בפרטנר ומשיכת סכומי הדיבידנדים הגבוהים שרוקנו את קופת החברה. כמו כן, השינויים בשוק התקשורת שהוביל שר התקשורת משה כחלון הביאו לכניסתן לשוק של שחקניות חדשות שמתחרות בפרטנר, ושווי השוק של החברה ירד. 
בינואר 2013 הושלמה מכירת חלק מגרעין השליטה בפרטנר (33% מהמניות) לחברת "ס.ב. ישראל טלקום" שבבעלות איש העסקים חיים סבן. 
ביולי 2014 סקיילקס איבדה את השליטה בחברת פרטנר בשל מינוי כונס נכסים לחלק ממניות פרטנר אשר הוחזקו על ידה. באוקטובר 2015 חדלה סקיילקס מלהיות בעלת עניין בחברת פרטנר.
ב-22 בנובמבר 2016 שינתה החברה את שמה לסאני תקשורת סלולרית.

בעלי עניין

ב-23 ביוני 2014 דירקטוריון סקיילקס הדיח את אילן בן דב מתפקיד היושב ראש. ב-1 אוגוסט 2014 יהל שחר חדל מלכהן כמנהלה הכללי של החברה. עד לספטמבר 2014 בעלת השליטה בסקיילקס הייתה חברת סאני אלקטרוניקה.
נכון ל-2018, מנכ"ל החברה הוא משה פרי ויושב ראש הדירקטוריון החברה הוא יעקב לוקסנבורג.
בעלת השליטה בסאני היא חברת לפידות קפיטל שמחזיקה כ-45.85% ממניות החברה ונשלטת על ידי איש העסקים יעקב לוקסנבורג.

רשת סמסונג סלולר

בעשור השני של המאה ה-21 מפעילה סאני תקשורת את רשת חנויות "סמסונג סלולר" המונה 16 סניפים, נכון ל-2016, ומעניקה דרכם שירות ותמיכה למכשירי סמסונג ששווקו על ידה. כמו כן היא מפעילה אתר מקוון המציע רכישת מכשירים באופן ישיר. היא משווקת את מוצרי סמסונג (טאבלטים, טלפונים חכמים ואביזרים נלווים) ברשת החנויות סמסונג סלולר, חנויות פרטיות, משווקים ואתר החברה. כמו כן, היא מעניקה ללקוחותיה שירותים כגון: שירותי מעבדות ומוקד תמיכה טכנית.
דאוגבפילס

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה ב־1275 בשם דינבורג, והייתה שייכת למסדר הליבוני. היא הייתה בשלטון האיחוד הפולני-ליטאי בין 1561 ל־1772. בשנת 1582 קיבלה זכויות של עיר. בין השנים 1656 ו־1667 נשלטה העיר בידי רוסיה ונקראה בוריסוגלבסק (רוסית: Борисогле́бск). בעקבות חלוקת פולין, בשנת 1772 הועברה העיר לשליטת האימפריה הרוסית. 
בשנת 1893 שונה שם העיר לדבינסק (פולנית: Dźwińsk; רוסית: Двинcк; בלארוסית: Дзьвінск). בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1897 התגוררו בעיר כ-79 אלף תושבים, מהם כ-32 אלף יהודים. בשנת 1910 אוכלוסיית העיר הגיע לכ-110 אלף תושבים (יותר ממספרם בשנת 2011).
לאחר המלחמה הפולנית סובייטית, ב־1921 הפכה לחלק מהרפובליקה הלטבית, ושמה שונה לדאוגבפילס.
ב־1940 צורפה לברית המועצות כתוצאה מהסכם מולוטוב-ריבנטרופ. ב־26 ביוני 1941 נכבשה על ידי הגרמנים, וביולי 1944 שוחררה. העיר חזרה לשלטון לטביה לאחר התפרקות ברית המועצות ב־1991, והפכה לעיר השנייה בגודלה בה, אך עם אוכלוסייה שהלטבים מהווים בה מיעוט (רק כ-18%) והרוסים מהווים כמחצית מאוכלוסיית העיר.
שמה של העיר בגרמנית היה Dünaburg, ביידיש היא נקראה דענענבורג, והגרסה הפולנית של שם זה היא Dyneburg.

יהודים

הקהילה היהודית בעיר קיימת מאמצע המאה ה־18. בשנת 1805 היו בה כ-800 יהודים, קהילה מגובשת יותר כבר הייתה בשנת 1847 ומאז התפתחה הקהילה במהירות, בשנת 1897 כבר היו בה כ-32,000 יהודים וב 1913 כ-56,000 יהודים. עד למלחמת העולם הראשונה הייתה קהילת זו מרכז כלכלי וציבורי חשוב של יהדות רוסיה, היהודים עסקו בעיקר במסחר ובחייטות אך תרומו רבות לפיתוח התעשייה בעיר. 

כיהנו בה רבנים מגדולי הדור. המפורסמים שבהם: מתרל"ט עד ה' באב תרמ"ז (1887) כיהן כרב העיר הרב ראובן הלוי לוין (שכונה ר' ראובן דננבורגר על שם עירו) שהיה רבו של הרב קוק שנולד בעיר. אחריו כיהן ברבנות הרב מאיר שמחה מדווינסק כראש קהילת המתנגדים, ורבי יוסף רוזין (הרוגצ'ובר) כיהן משנת תרמ"ט (1889) כראש קהילת החסידים. עוד כיהנו כרבני העיר, הרב אהרן שאול זליג מאירוב שהיה לפני ר' ראובן, והרב אלחנן הכהן שכיהן ברבנות העיר לאחר ר' מאיר שמחה.
כמו כן, נולדו בעיר השחקן שלמה מיכאלס, יעקב גורדין, שאול אביגור, אליעזר שטריך, שרה עזריהו ומארק רותקו. איסר הראל גדל בעיר עם משפחתו. הראל מתאר בספרו 'ביטחון ודמוקרטיה' מאורע שהסעיר את תושבי העיר: הוא כותב כי בחורף אחד גשום מאוד עלה הנהר המקומי על גדותיו והייתה סכנה גדולה שהמים יפרצו את הסכר ויציפו את העיר. לדבריו, רב העיר, הרב מאיר שמחה, התפלל לאלוקים וביקש רחמים על תושבי העיר. כעבור זמן קצר החלו המים לשקוע, והעיר ניצלה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הופצצה העיר בידי הגרמנים, ולכן רוב היהודים עזבוה למשך תקופה זו. הם חזרו מאוחר יותר, וערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר 13,000 יהודים. בשנת 1940, במהלך הכיבוש הסובייטי של לטביה, נשלחו רבים מחשובי יהודיה של העיר לסיביר כאויבי המשטר.
נינו חורצידזה

ביוגרפיה

זכתה באליפות העולם עד גיל 16 בשנת 1991. הייתה אלופת העולם לנערות בשנים 1993 ו-1995. 
זכתה באליפות גאורגיה לנשים 5 פעמים: בשנים 1989, 1993, 2005, 2006 ו-2013. 
בשנת 1993 הפכה לרב-אמן לנשים, וב-1999 קיבלה דרגת אמן בינלאומי (כללי). 
התגוררה בטביליסי, בירת גאורגיה. 
נפטרה בגיל 42 לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
לודוויזי (רובע)

לודוויזי (באיטלקית: Ludovisi) הוא שמו של הרובע השש עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
סמל הרובע מתאר דרקון מוזהב על רקע אדום. דרקון זה מקורו בסמל משפחת לודוויזי אשר מרבית שטחי הרובע היו חלק מגני האחוזה שלה שנקראה וילה לודוויזי. הוילה והגנים נמכרו בסוף המאה ה-19 לממשלת איטליה, וזו מכרה אותם ליזמים על מנת שיבנו את מבני הרובע. ברובע עובר ויה ונטו היוקרתי.
משרד הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות (יפן)

משרד הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות (ביפנית: 国土交通省, תעתיק: קוֹקוּדוֹ-קוֹצוּ-שוֹ) הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן. המשרד נוסד כחלק מתהליך הרפורמות לייעול הממשלה שנערכו ב-2001, והוא תוצר של מיזוג משרד התחבורה, משרד הבינוי, הסוכנות לפיתוח הוקאידו והסוכנות הלאומית לקרקעות. המשרד אחראי על שליש מהחוקים והפקודות בחוק היפני והוא אחד המשרדים הגדולים ביותר בממשלה, מבחינת מספר עובדים. תחת סמכות המשרד נמצאים משמר החופים, השירות המטאורולוגי וסוכנות התיירות המרכזית של יפן.
מטרות המשרד הן לפתח ולשמר את שטחי המדינה, תוך פיתוח תשתיות נרחבות, יישום המדיניות בתחבורה, קידום השירות המטאורולוגי ושמירה על בטיחות בנתיבי שיט. החל ב-2008 אחראי המשרד גם על תכנון ויישום מדיניות התיירות של המדינה.
נכון ל-17 באוגוסט 2015 ממלא אקיהירו מוטה את תפקיד שר הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות.
פניה עוז-זלצברגר

ביוגרפיה

עוז-זלצברגר נולדה בקבוצת חולדה, בת בכורה לסופר עמוס עוז ולנילי. אחות לסופרת הילדים גליה עוז ולמשורר דניאל עוז. עוז למדה בבית הספר היסודי בחולדה ובתיכון מקיף ע"ש ברנר בקיבוץ גבעת ברנר. שירתה בשנים 1980–1982 כקצינה בצה"ל בחיל המודיעין. בעלת תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה ובהיסטוריה (1985) ותואר שני בהצטיינות יתרה בהיסטוריה (1987), שניהם מאוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטורט שלה (1991), שעסקה במחשבת הנאורות בסקוטלנד ובגרמניה, כתבה עוז-זלצברגר באוניברסיטת אוקספורד, בהנחייתם של ההיסטוריון ג'ון רוברטסון והפילוסוף ישעיהו ברלין.
עוז-זלצברגר פרסמה ספרים ומאמרים אקדמיים בנושאים מגוונים, ובהם היסטוריה, פוליטיקה ואקטואליה. כמו כן פרסמה מאמרי דעה רבים, בין השאר בעיתונים "אינטרנשיונל הרלד טריביון", "ניוזוויק", "וול סטריט ג'ורנל" ו"פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג". הייתה חברת המועצה הציבורית של המכון הישראלי לדמוקרטיה וכיום מכהנת, בין השאר, כחברת המועצה המייעצת של פורום העתיד ישראל-גרמניה ושל המכון הבינלאומי ללימודי ישראל.
יחד עם אביה, עמוס עוז, השתתפה בכנס ייסוד תנועת השמאל "התנועה החדשה" שקמה בשנת 2008 לקראת הבחירות לכנסת ה-18. עם זאת, פניה סבורה ש"תנועת השחרור הלאומית הפלסטינית היא אחת התנועות הרצחניות והבלתי מועילות ביותר בתולדות תנועות השחרור הלאומיות" וכי מנהיגיה "בגדו באינטרס של עמם":.
עוז-זלצברגר נשואה לפרופסור למשפטים עלי זלצברגר. לזוג שני בנים.

קריירה אקדמית

עוז-זלצברגר מלמדת בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, שם היא מכהנת מאז שנת 2003 כראש פורום פוזן לחקר מחשבה פוליטית. עוז-זלצברגר לימדה במוסדות נוספים בעולם, בין השאר באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית כפרופסור אורח להוראה מצטיינת (2010-2009). עמדה בראש הקתדרה ע"ש לאון ליברמן ללימודי ישראל המודרנית באוניברסיטת מונש שבאוסטרליה (2007–2012).
תחומי מחקריה של עוז-זלצברגר מקיפים את תולדות המחשבה הפוליטית, בדגש על העת החדשה המוקדמת באירופה. רבות מעבודותיה עוסקות בתולדות הנאורות - בעיקר בסקוטלנד ובגרמניה, ובהיבטים כלל-אירופיים תוך בחינת תרגומים ומעברים של רעיונות בין תרבויות.
בשנים האחרונות חוקרת עוז-זלצברגר את המקורות העבריים העתיקים של רעיונות פוליטיים אירופיים בראשית הזמן המודרני, ואת הקשר בינם לעליית הרפובליקניזם והליברליזם של הזמן החדש.
בשנת 1999 זכתה עוז-זלצברגר במקום הראשון בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" על הסיפור "השריטה". בשנת 2001 יצא לאור בעברית בהוצאת כתר ספרה ישראלים, ברלין (פורסם גם בגרמנית, באותה שנה, בהוצאת זורקאמפ). בנובמבר 2012 התפרסם בבית ההוצאה של אוניברסיטת ייל ספרם של עמוס עוז ופניה עוז-זלצברגר, Jews and Words, מסה על ההיסטוריה היהודית מנקודת ראות אישית וחילונית של אב ובתו, סופר והיסטוריונית. הספר נכתב באנגלית ויצא לאור גם בעברית (בהוצאת כתר בשנת 2014) ובשפות אחרות.
באוגוסט 2016, נבחרה עוז-זלצברגר לכהן כמנהלת מכון פיידיאה, מוסד ללימודי יהדות בסטוקהולם, שוודיה.
ספורט אתגרי

ספורט אתגרי (הידוע גם כ-"ספורט אקסטרים") הוא כינוי לענפי ספורט חדשים הנחשבים למסוכנים במיוחד וכוללים פעילות ואדרנלין. ספורט אתגרי יכלול בדרך כלל אחד או יותר מהמרכיבים הבאים: מהירות, גובה וסכנה. רמת הסיכון מגוונת והיא משתנה בין הענפים השונים.
הספורט האתגרי תפס תאוצה בין היתר בזכות משחקי האקסטרים – אירוע מתוקשר המרכז אליו את המקצוענים בכל תחומי הספורט האתגרי. חברות מסחריות הבינו את הפוטנציאל הטמון במשחקי האקסטרים וכיום הם מוצפים במפרסמים המאפשרים הפקה של אירועים נוצצים המושכים קהל רב.
ענפי הספורט האתגרי חודרים אט-אט לזרם המרכזי, בנושא זה ניתן לציין את אולימפיאדת החורף לשנת 2002 בה הופיעו מספר ענפי ספורט אתגרי, ובהם סנובורד. באולימפיאדת טוקיו (2020) נוספו ענפי ספורט אתגרי כגון: גלישת גלים, סקייטבורדינג וטיפוס הרים.
בגלל האופי של הספורט האתגרי הוא מושך בעיקר צעירים, ומתפתחת סביבו תרבות שלמה הכוללת ביגוד, מוזיקה ועוד. קיימים גם מקרים של משוגעים לדבר, שמוגדרים כ"מכורים לאדרנלין".
מיליצה, נסיכת סרביה

ביוגרפיה

לפי מסורות סרביות, ייתכן כי מזויפות על ידי כרוניקות מאוחרות מיליצה נולדה כבתו של הנסיך ורטקו נמאניץ' (שנודע בשירה האפית הסרבית כ"יוג בוגדאן") שהיה בן נינו של ווּקן נמאניץ' מענף שולי של שושלת נמאניץ'. התחתנה, אולי בסביבות שנת 1553 עם הנסיך לזר חרבליאנוביץ'. 
אחרי מות בעלה בקרב קוסובו ב-1389 שלטה מיליצה בסרביה כעוצרת עד שנת 1393 כשבנה, סטפאן לזרביץ' חרבליאנוביץ' הגיע לפרקו והפך לשליט גם בפועל. הזיכרון הקולקטיבי של העם הסרבי שמר את זכרה כמנהיגה חכמה ואמיצה בעת תקופה רגישה. התמודדה עם מות בעלה בשבי העות'מאני ונאלצה להשיא את בתה מילֶבה (או אוליברה דספינה) עם הסולטאן הטורקי באיזיט שהיה אחראי ב-1389 להוצאתו להורג של בעלה 
בסביבות שנת 1390 הקימה מיליצה את מנזר ליובוסטיניה על יד טרסטניק, ובסביבות 1393 פרש לחיי נזירות באותו מנזר תחת השם "יבגניה" (Јевгенија) ומאוחר יותר כ"אם המנזר יפרוסינה" (Јефросина). 
היא מימנה את תיקון מנורת הכורוס של מנזר דצ'אני. 
לצורך מו"ם עם הסולטאן בייזיט, בתור "הנזירה יבגניה" יחד עם הנזירה יבפמיה, (ששמה הקודם היה וסיליסה מסרס) נסעה בשנת 1398-1399 לחצרו של באיזיט בסרס.
ב-1403 הגיעה שוב לעיר סרס כדי לבקש מהסולטאן תמיכה בבנה סטפאן לזרביץ' בעימות עם בני ברנקוביץ'. 
מיליצה נקברה במנזרה, ליובוסטיניה. היא הוכרזה קדושה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
נודעה גם כמשוררת.

צאצאיה

עם הנסיך לזר היו לה 3 בנים ו-5 בנות:
מודל הוטלינג

דוגמה: חנויות בחוף הים

בחוף ים יש מספר חנויות, הממוקמות לאורך החוף, שמוכרות את אותם המוצרים באותו המחיר. הלקוחות מתפלגים בצורה אחידה לאורך החוף. כל מוכר ירצה למקם את חנותו במיקום שממקסם את הרווח שלו.

בנוסף לרווח האישי של כל מוכר, נסתכל גם על פונקציית רווחה חברתית (social welfare) אותה נרצה למקסם (עבור תועלת חברתית) או למזער (עבור עלות חברתית). במקרה זה נבחר את פונקציית הרווחה להיות המרחק המקסימלי שקונה כלשהו צריך לעבור בדרכו אל החנות. (אפשרות נוספת היא לבחון ממוצע המרחקים שכל הלקוחות עוברים בדרכם לחנות הקרובה ביותר).

נסמן את החוף [0,1] (הקטע הסגור בין 0 ל - 1) ונתייחס למיקומים האפשריים כמספרים בקטע זה. המרחק שכל לקוח עובר יהיה ההפרש בין מיקום הלקוח ומיקום החנות הקרובה ביותר.

בראייה של תורת המשחקים, עבור כל מוכר, בחירת מיקום היא תכסיס/אסטרטגיה של אותו מוכר.

ננתח כמה מקרים שונים:

חנות אחת

במקרה זה, למוכר כלל לא משנה מה יהיה מיקום החנות שלו, כיוון שבכל אופן כל הלקוחות יקנו אצלו.

על מנת למזער את פונקציית העלות החברתית, נרצה שהמוכר ימקם את חנותו בדיוק באמצע החוף, בנקודה 0.5 (כיוון שהלקוחות ממוקמים לאורך החוף בהתפלגות אחידה).

שתי חנויות

במקרה זה, שני המוכרים יבחרו למקם את חנותם בדיוק במרכז החוף, בנקודה 0.5. עבור מיקומים אלה, כל אחד מהמוכרים יקבל בדיוק מחצית מהלקוחות: עבור כל לקוח, שתי החנויות ממוקמות באותו מרחק, ולכן הלקוחות יתחלקו בצורה אחידה בין החנויות.

נשים לב שמקרה זה הוא יציב מהבחינה הבאה: לאף מוכר לא כדאי לשנות את האסטרטגיה שלו. נקודה כזו נקראת שיווי משקל נאש.

אם המוכרים ימקמו את החנויות שלהם בנקודות 0.25 ו - 0.75, עדיין כל אחד מהמוכרים יקבל בדיוק מחצית מהקונים: המוכר שממוקם בנקודה 0.25 יקבל את הקונים בקטע [0.5, 0], והמוכר שממוקם בנקודה 0.75 יקבל את הקונים בקטע [1, 0.5]. (הקונים בנקודה 0.5 יתפלגו בצורה אחידה בין 2 החנויות).

המקרה השני עדיף מבחינה חברתית, כיוון שהמרחק שהלקוחות צריכים לעבור קטן יותר (במקרה הקודם, המרחק המקסימלי היה 0.5 ובמקרה זה הוא 0.25). בחירה זו של מיקומים אינה יציבה. כלומר, אחד המוכרים לא יהיה מרוצה ויעדיף לשנות את מיקומו:

אם אחד המוכרים ימקם את חנותו לא בנקודת האמצע, כלומר במיקום x-0.5 (או במקרה השקול, במיקום x+0.5), הרווח שלו יהיה x/2 - 0.5, לעומת 0.5.

כלומר, כל אסטרטגיה שאינה (0.5,0.5) אינה נקודת שיווי משקל.

בנוסף, במקרה זה, כדאי יהיה למוכר השני למקם את חנותו במרחק קטן  מעל החנות השנייה, וכך להרוויח . (האסטרטגיה הנוכחית שלו אינה תגובה טובה ביותר).

שלוש חנויות

במקרה של שלוש חנויות לא קיים שיווי משקל נאש.
יחסי בולגריה–סרביה

היסטוריה

בשנת 1867, חברה בולגרית, הפעילה בבוקרשט פנתה אל הסרבים עם טיוטה להסכם. הצד הבולגרי הציע הקמת מדינה משותפת סרבו-בולגרית, בראשותו של הנסיך הסרבי. ראש הממשלה הסרבי גרסנין קיבל את ההצעה הבולגרית במכתב מיוני 1867, אבל הוא סירב לחתום על המסמך, מחשש עד כמה היה הארגון הזה מייצג. הקמת מדינה משותפת זו נגעה לארגונים בולגרים אחרים, שתפסו אותה כביצוע של התוכנית של גרסנין שנקראה בשם Načertanije.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ב-18 בינואר 1879 כנסיכות סרביה (עצמאית) ונסיכות בולגריה (וסאל של האימפריה העות'מאנית אשר מימשו דה פקטו את העצמאות). בשנת 1885 הכריזה סרביה מלחמה על נסיכות בולגריה. הסרבים שציפו לניצחון מהיר הוכו במהלך מלחמת בולגריה-סרביה, עניין שהוביל לפגיעה קשה במעמדו של המלך ולתהליך אשר בסיומו ויתר על כסאו לטובת בנו אלכסנדר הראשון. בשנת 1904 הוכתר פטר קאראג'ורג'ביץ' כמלך סרביה. הוא פעל לכינון שיתוף פעולה אזורי, תוך נקיטת קו פרו רוסי. שיתוף פעולה זה הוביל לכינון הליגה הבלקנית ולפריצת מלחמת הבלקן הראשונה במהלכה הוכתה האימפריה העות'מאנית. הבולגרים תקפו את בעלי בריתם לליגה הבלקנית ובמהלך מלחמת הבלקן השנייה הובסו. באוגוסט 1913 נחתם הסכם בוקרשט אשר סיים את המלחמה ובמסגרתו כמעט והוכפל שטחה של ממלכת סרביה ונוספו אליה כמיליון וחצי תושבים.
ב-1914, לאחר רצח פרנץ פרדיננד החל תהליך אשר בסיומו פלש צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית לסרביה והחלה מלחמת העולם הראשונה. האוסטרו-הונגרים הוכו ונהדפו. ב-1915 הצטרפו הבולגרים לצד מעצמות המרכז, וביחד עם הגרמנים והאוסטרו-הונגרים תקפו שוב את סרביה והכריעו אותה. המלך פטר הראשון, ממשלתו וחלק מצבאו נסוגו מהממלכה ופונו לאיי יוון. בהמשך הצטרפו הסרבים למעגל קרבות החזית המקדונית וסייעו להכרעתה לטובת מדינות ההסכמה. לאחר תום המלחמה, תבוסת הבולגרים וקריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, הוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. במהלך מלחמת העולם השנייה חברה בולגריה למדינות הציר, וסייעה בכיבוש יוגוסלביה באפריל 1941. בשנת 1944 התרחשה הפיכה צבאית בבולגריה, ובעקבות כך היא חברה לברית המועצות, ואף סייעה לה בשחרור יוגוסלביה מידי הגרמנים.
בשנת 2018 סרביה ובולגריה חגגו 140 שנים של יחסים דיפלומטיים.

נציגויות דיפלומטיות

בולגריה מחזיקה בסרביה שגרירות בבלגרד וקונסוליה כללית בניש. מאידך, סרביה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה בלבד.
רוברט טאון

חייו

טאון נולד וגדל בלוס אנג'לס ופרץ לראשונה כתסריטאי בסרטיו של רוג'ר קורמן. אחרי שנים בהן נודע כתסריטאי איכותי וכתב סצינות חשובות בסרטים כמו "בוני וקלייד" ו"הסנדק" תפס טאון את מרכז הבימה עם הסרט "צ'יינהטאון" של רומן פולנסקי (1974), שאף זיכה אותו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב, ועם "שמפו" (1975) בבימויו ובכיכובו של וורן ביטי. 
טאון לא הסתפק בתפקידו כתסריטאי וביקש להפוך לבמאי, אך סרטו הראשון "Personal Best" משנת 1982 היה כישלון חרוץ ואילו מתפקיד במאי הסרט "גרייסטוק" (1984), סיפור עלילותיו של טרזן, הודח אחרי חודשי עבודה ארוכים. כאשר צפה טאון בסרט הגמור, הוא החליט להסיר את שמו מרשימת הקרדיטים והופיע במקום תחת השם פ.ה. ואזאק. כאשר הפך מועמד לאוסקר תחת שם זה התברר כי טאון השתמש בשמו של כלב הרועים שלו, שהפך למועמד הכלבי הראשון לפרס זה. בשנות התשעים כתב טאון תסריט לסרט ההמשך ל"צ'יינהטאון", "שני הג'קים" (1990) ולארבעה סרטים בהם כיכב טום קרוז.
וילארד ליבי

חייו

ליבי נולד בקולורדו ובשנת 1931 סיים את לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1933 הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הועסק בפרויקט מנהטן ועבד בצוות של הרולד יורי. הוא היה אחראי על הפרדת והעשרת האורניום.
בשנת 1945 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1959 הוא עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
על הישגיו המדעים הוא בשנת 1960 הוא קיבל פרס נובל.
בנוסף על עבודתו המדעית, הייתה לווילארד ליבי קריירה עשירה של פעילויות בשירות הציבורי - הוא עמד, למשל, בראש תוכנית ה"אטומים למען השלום" של הנשיא אייזנהאואר.
אייר קנדה

תולדות החברה


שמה הקודם של אייר קנדה היה "טראנס קנדה איירלינס" (Trans Canada Air Lines). טיסתה הראשונה של החברה הובילה 2 נוסעים ודואר מונקובר לסיאטל בתאריך 1 בספטמבר 1937. הטיסה ארכה 50 דקות. בשנת 1964 הפכה טראנס קנדה איירלינס למוביל הלאומי של קנדה ושינתה את שמה ל"אייר קנדה". בשנת 1989 החברה הפכה לחברה פרטית. בשנת 2000, רכשה אייר קנדה את חברת התעופה "אינטרנשיונל קנדיין איירלינס" (International Canadian Airlines), שהייתה מתחרה שלה. 
בשנת 2007 חגגה החברה שבעים שנה, ולרגל המאורע הוכן סמליל חדש, שהוצג על שניים ממטוסי החברה.
בין השנים 2006-2009 יישמה החברה את פרויקט XM ועיקרו שינוי וחידוש כל מחלקות הנוסעים במטוסיה. בשנת 2009 קאלין רובינסקו מונה למנכ"ל החברה והוא מכהן בתפקיד גם כיום (2019).
בפברואר 2017 החליפה החברה את עיצוב המטוסים לרגל 150 שנה למדינת קנדה.

פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה 7 טיסות שבועיות בין תל אביב לטורנטו. הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787-8/9 "דרימליינר".
החברה מפעילה שתי טיסות שבועיות עונתיות בין תל אביב לנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול, הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787-8/9 "דרימליינר".
רכסי סוואנל

מקור השם

הרכסים נקראים על שם המודד ומגלה הארצות פרנק סוואנל.
גארפילד (קומיקס)

היסטוריה

בפעם הראשונה הופיעה דמותו של גארפילד ברצועת קומיקס שפורסמה ב-19 ביוני 1978. יום זה נחשב מאז ל"יום הולדתו" של גארפילד. דייוויס קרא לדמות המאויירת על שם סבו, ג'יימס גארפילד דייוויס (שקיבל את שמו בהשראת שמו של נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'יימס גרפילד).
מ-1982 עד 1994 הופיעה הדמות גם בטלוויזיה ב-12 ספיישלים מצוירים, וכן בסדרת אנימציה בשם "גארפילד וחברים", ששודרה במשך 7 עונות.
בשנים 1992–1995 יצא הקומיקס גארפילד בעברית בדו שבועון - עיתון הקומיקס.
בשנת 1999 שווקה 'בובת' חתול - בובה של גרפילד ברחבי מדינות רבות בעולם. הבובה מעוצבת עם כרס יוצאת דופן ופרצוף עייף.
בשנת 2004 יצא לאקרנים סרט קולנוע באורך מלא באנימציית מחשב. בסרט דיבב ביל מאריי את קולו של גארפילד. בשנת 2006 יצא סרט ההמשך.

תקציר העלילה


גארפילד החתול ואוֹדי הכלב הם שתי חיות המחמד של ג'ון ארבאקל. אודי הוא כלב רגיל וטיפש, ואילו לגארפילד תכונות אנושיות, שחיבבו אותו על קהל הקוראים. לגארפילד יש חיבה יתירה ללזניה. בכל רצועת קומיקס רואים סיפור מצחיק קצר על חייו של גארפילד. לרוב, הסיפורים אקטואליים, כך לדוגמה בתקופת חג המולד יש סיפורים על חג המולד.
אריק-אוסקר הנזן

קריירה מוקדמת

הנזן נולד ב-27 במאי 1889 בהמבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9 (ההנוברי ה-1 - קרול הראשון, מלך רומניה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר הנזן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1932 הועלה הנזן לדרגת אוברסט לוטננט, ובקיץ 1933 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-3. ב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-39. ב-6 באוקטובר 1936 מונה לקצין מטה במטה הכללי וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4, וב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה הנזן מפקד הדיוויזיה ה-4, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה העשירית. במהלך המערכה על צרפת פקד הנזן על הדיוויזיה שבפיקודו, שהייתה בעתודת הOKH כחלק מהקורפוס ה-40, וב-15 באוגוסט 1940 הוסבה הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצר ה-14. ב-31 באוקטובר 1940 הועלה הנזן לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-1 ביוני 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-54. במהלך מבצע ברברוסה לחם הנזן עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-11, והשתתף עמו בקרב קייב ובמצור על סבסטופול, ועל פעולותיו קיבל ב-4 בספטמבר 1942 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר נפילת סבסטופול הועבר הקורפוס שבפיקודו יחד עם כל הארמייה צפונה, לחזית לנינגרד, ולאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף עמה בקרבות הקשים סביב לנינגרד, ועל פעולותיו קיבל ב-4 בספטמבר 1942 את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-20 בינואר 1943 מונה הנזן לנספח הצבאי ברומניה, ובמהלך מבצע יאשי-קישינב נפל הנזן בשבי הסובייטי.

לאחר המלחמה

הנזן שוחרר מהשבי ב-10 באוקטובר 1955. לאחר שחרורו התגורר הנזן בהמבורג עד למותו ב-18 במרץ 1967.
מכתש ווסטוק

מאפייני המכתש

המכתש בקוטר כ-20 מטרים, ובחלקים משמעותיים בו כוסה על ידי חולות שנעו בעקבות הרוחות במאדים, אך ניתן עדיין לראות בו מחשופי סלעים רבים שטרם כוסו.
הרובר אופורטוניטי חקר במכתש מספר עניינים מדעיים, ובהם סלע שכונה "גגרין" (על שם הקוסמונאוט יורי גגרין), וכן דגימת אדמה שכונתה לייקה.
בדרך הלוך וחזור מהמכתש התגלו מכתשים נוספים כשהגדול שבהם הוא מכתש ויקטוריה. בקרבת מכתש ווסטוק התקלקל מכשיר הספקטרומטר Mini-TES - כלי לניתוח חשיבותם המדעית של סלעים באמצעות הפליטה התרמית שלהם.
ספראווי

ספראווי (בגאורגית: საფერავი, מילולית: סַפּאראווי) הם ענבים אדומים כהים מהם מפיקים את היינות כינדזמראולי (מיושן 2 שנים) ומוקזני (מיושן 3 שנים). במקור מגדלים גפנים אלה במחוז המזרחי של גיאוגיה קאחתי. בימים אלו, הגידול מפוזר על פני כל הטריטוריות. יין המיושן כשנה המופק מענבים אלה נקרא ספראווי.