אדית געתון

אדית פילומנה געתון (2015-1924) הייתה רופאת ילדים ופתולוגית ישראלית, ילידת בוקובינה, רומניה, פרופסור לפתולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ראש החוג לפתולוגיה, מנהלת היחידה להיסטוכימיה פתולוגית ופתולוגית בכירה בבית החולים קפלן ברחובות. מחנכת ומרצה, מחברת ספרי לימוד בתחום הרפואה וחוקרת. מחקרה בתחום מחלת טרשת העורקים (ארטריוסקלרוזיס) היווה בסיס לעבודות מחקר רבות בתחום.

רומניה

בתם היחידה של יעקב וטוני מרדינגר, ילידת צ'רנוביץ, בוקובינה. בשל מאורעות אנטישמיים בגיל שמונה עברה עם משפחתה לבוקרשט שם דודה ניהל עסק מצליח למכירת מכונות דפוס לעיתונים, בו השתלבה המשפחה. בכיתה ט' סולקה מבית הספר התיכון בו למדה בשל החוקי הגזע נגד היהודים והיא המשיכה ללמוד במסגרת יהודית פרטית שם השלימה את לימודיה בהצלחה בשנת 1943.
באותה העת בבוקרשט יוסדו שלושה מוסדות על-תיכוניים על ידי אנשי רוח יהודים: "מכללת אונסקו", "פוליטיכניקה ברקוביץ" ו"מכללת אבסון", שקיבלו אליהם את תלמידי העיר שגורשו ממערכת ההשכלה הגבוהה. געתון התקבלה ללמודי רפואה והוסמכה במכללה (קולג'יו) תחת ניהולו של פרופסור ארנסט אבסון ואת לימודיה השלימה אחר כך במכון (בית הספר) לרפואה ורוקחות של בוקרשט, תלמידתם של זוכה פרס נובל פרופסור ג'ורג'ה אמיל פאלאדה, ושל חבר הסנט הרומני, הווירולוג ויועץ לארגון הבריאות העולמי הפרופסור ניקולאיה קאז'אל. בשנת 1950 סיימה בהצטיינות לימודי רפואת ילדים.
בתום לימודיה התמחתה ברפואת ילדים בבית החולים הכללי בבוקרשט, והחל משנת 1950 עבדה במגוון בתי חולים בעיר. בשנת 1950 עד 1952 עבדה כרופאת ילדים במרכז הפסיכיאטרי לילדים תחת ניהולה של פרופסור פלוריקה בגדזר (ro), לימים שרת הבריאות הראשונה של רומניה. במסגרת עבודתה בבית החולים בדקה את תפקודו, תוצאות המחקר זיכו אותה בתעודת הוקרה מטעם משרד הבריאות הרומני.
בהמשך, במהלך שנות החמישים עבדה בבית החולים ליתומים בבוקרשט "בית הילד" (Casa Copilului) ועל רקע רצונה לעלות למדינת ישראל פוטרה בשנת 1960 מעבודתה ושובצה כרופאת ילדים הרחק ממקום מגוריה. שנה מאוחר יותר, ב-1961 עלתה עם משפחתה לישראל על האוניה "אנוטריה".
נשואה לראדו, מהנדס בתעשייה האווירית בישראל, התגוררו בתל אביב ולהם שני ילדים וארבעה נכדים. בנם הבכור, אריה, מהנדס אווירונאוטיקה, ובנם הצעיר הוא פרופסור דן געתון, מומחה לרפואת עיניים, למחלת הגלאוקומה ולחץ תוך עיני.

ישראל

כשעלתה לישראל, לאור הצורך ברופאים בתחום הפתולוגיה, הוצע לה להסב את תחום ההתמחות שלה והיא החלה את עבודתה כמומחית לפתולוגית בבית חולים הממשלתי "דונולו" ביפו, שם עבדה במשך כשש שנים.
בשנת 1966 בעלה יצא לשליחות לארבע שנים עם משפתחו לצרפת, והיא עבדה כחוקרת במכון להיסטוכימיה רפואית, בחוג להיסטולוגיה, בפקולטה לרפואה של פריז תחת ניהולו של פרופסור רימונד וגמן. שם למדה חקרה ופיתחה יחד עם קבוצה בינלאומית של חוקרים, את תחום ההיסטוכימיה הרפואית, תחום חדש יחסית בעולם הרפואה באותן השנים.
בין השנים 1967–1970 זכתה במלגה מטעם ממשלת צרפת. בתום תקופת מחקרה בהיסטוכימיה רפואית באוניברסיטה קיבלה תעודת מומחה עם ציון לשבח.
עם חזרתה לישראל בשנת 1970 ייסדה את המעבדה הראשונה להיסטוכימיה רפואית בארץ במסגרת המכון לפתולוגיה תחת ניהולו של ברנרד צ'רנובילסקי בבית חולים קפלן ברחובות. ב-1980 הייתה בין מייסדי איגוד הציטולוגיה וההיסטוכמיה בישראל.
בד בבד, בשנת 1970 הצטרפה לסגל ההוראה כמרצה בכירה בחוג לפתולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שם ייסדה את המוזיאון לפתולוגיה, וכן כיהנה במשך 20 שנה כחברת מערכת כתב העת "ביולוגיה מולקולרית תאית" (Cellular and Molecular Biology). ב-1984 קיבלה געתון מינוי פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1987 מונתה לראש החוג לפתולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה, והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה שבו כיהנה עד 1990.בשנים 1977–1992 שימשה מרצה בתוכנית האמריקאית ללימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1980–1990 הייתה מרצה לפתולוגיה במסגרת החוג לביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
פרופסור משה וולמן היה שותף לרבים ממחקריה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1992 פרשה לגמלאות והקדישה חייה לכתיבת ספרי עזר לסטודנטים לרפואה.

מחקר

בשיאה של הקריירה המדעית בתחום הפתולוגיה, המחקר העיקרי שבו עסקה פרופ' געתון התמקד בחקר מחלת טרשת העורקים (אטרוסקלרוזיס).
במסגרת המחקר היא בחנה בעזרת שיטות היסטוכימיות והיסטואימונולוגיות את חשיבות המרכיבים השונים והגורמים השונים של המחלה. בעבודתה המדעית גילתה ומצאה את חשיבותם של המאקרופאגים בשלב שקיעת השומנים בדופן העורקים, הוא השלב הבסיסי של התהוות המחלה. כמו כן זיהתה את חשיבותו הרבה של אנזים האסטרזה החומצית ופעילותו בדופן כלי הדם.
בנוסף התמקדה בתחום מערכת הרבייה הנקבית, הן בהוראת התחום לסטודנטים והן בהיבט המחקרי. במסגרת מחקר זה עסקה באפקטים הורמונליים על גידולים שונים במערכת הרבייה הנקבית בדגש על גידולי השחלות.