google/wiki40b huggingface dataset:
ברכה שפירא

ביוגרפיה

שפירא נולדה ב-22 במרץ שנת 1963 בישראל ומתגוררת בבאר שבע.
 היא סיימה את התואר הראשון במוזיקולוגיה ומדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1986. באותה עת, חשבה שתהיה פסנתרנית ומדעי המחשב למדה על-מנת להתפרנס.

עם סיום התואר הראשון עבדה כמתכנתת, בין היתר, בחברת "טלרד" כמתכנתת מערכות ובמקביל כתחביב למדה לתואר שני. את התואר השני במדעי המחשב סיימה באוניברסיטה העברית בשנת 1994. 
לאחר כמה שנים בתעשייה, בשנת 1995, עם תחילת הדוקטורט, החליטה לחזור לאקדמיה היות שהמחקר נגע ללבה יותר מאשר העבודה בתעשייה. 
תואר הדוקטורט הוענק לה בשנת 1999 מאוניברסיטת בן-גוריון אשר בנגב, בהנחייתו של פרופסור פרץ שובל.
 את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת ראטגרס בארצות הברית בקבוצת המחקר של פרופסור פול קנטור בתחום של מערכות פרסונליזציה. 
מתגוררת בבאר שבע, נשואה לאביגדור ואם לחמישה ילדים.

עבודתה האקדמית

המחקר של פרופ' ברכה שפירא בדוקטורט עסק במודל לאיפיון אוטומטי של קבוצות משתמשים לצורך סינון חכם של דואר אלקטרוני. 

בהמשך השתתפה שפירא במחקר שזיהה באופן אוטומטי קבוצות משתמשים ברשת, ובפרט קבוצות של טרוריסטים, על-פי התנהגות הגלישה שלהם.
פרופ' שפירא פיתחה יחד עם פרופסור יובל אלוביץ שיטה להגנה על משתמשים מפני מעקב אחר התנהגותם ברשת.
לשפירא עבודות אקדמיות נוספות בתחום אבטחת סייבר, כריית מידע, פרטיות, פרסונליזציה ומערכות לומדות. 
 למשל, בתחום הפרסונליזציה עוסקת שפירא, בין היתר, עם פרופילים של משתמשים עבור האדם היחידני או עבור קבוצה של משתמשים ככלי לשיפור אפקטיביות ויעילות של מערכות ועל ידי כך שביעות הרצון של המשתמשים גדלה. הכלול במחקריה הם אלגוריתמים לשיפור התאמה אישית של שירותי חדשות. 

שפירא, בעבר ובהווה, משמשת כחברת וועדה של כנסים רבים ובהם, ECIS 2014 , IEEE CBI . 

בנוסף, פרופ' ברכה שפירא משמשת כמבקרת עבור כתבי עת והכלול בהם, ACM TIST , JASIST .
כמו כן, שפירא משמשת כחברה באיגודים מדעיים ומקצועיים, כגון, ACM או IEEE.

נושאי מחקר

תחומי המחקר של פרופ' שפירא עוסקים בפרסונליזציה, אבטחת סייבר, תאוריית אחזור מידע, מנועי חיפוש והקשר בין אחזור מידע למערכות לומדות.

מאמרים ופרסומים

פרופ' ברכה שפירא השתתפה בכתיבת מעל 100 מאמרים שהתפרסמו בכנסים ובכתבי עת בתחום מערכות מידע ומאמריה צוטטו למעלה מ-1,800 פעמים.
יחסי ארצות הברית–לוב

ממלכת לוב

ב-1951, ארצות הברית תמכה בהחלטת האו״ם, להעניק ללוב עצמאות. באותה שנה ארצות הברית העלתה את מעמדה הדיפלומטי במדינה מקונסוליה כללית לצירות. ב-1954, לוב פתחה נציגות בוושינגטון די.סי. לאחר מכן, שתי המדינות העלו את רמת היחסים ביניהן לרמת שגרירות.
ב-1959, התגלה בארה״ב נפט, ולוב שהייתה עד אז אחת המדינות העניות בעולם, הפכה למדינה עשירה יחסית. ארצות הברית המשיכה במערכת יחסים מתמשכת עם לוב שמתמקדת באינטרסים האמריקאים בלוב, הכוללים את בסיס חיל האוויר האמריקאי בלוב ואת העניין הרב שעורר הנפט הלובי בארה״ב.

לוב של קדאפי (1969-2011)

אחרי ההפיכה שביצע מועמר קדאפי בלוב ב-1969, נעשו יחסי ארצות הברית ולוב מתוחים יותר ויותר כאשר קדאפי הסיר את חברות הנפט האמריקאיות על ידי הלאמת תעשיית הנפט הלובית. ב-1972, הוחזר השגריר האמריקאי בלוב חזרה לארה״ב ואנשי צוות השגרירות האמריקאית הוחזרו מטריפולי בדצמבר 1979, לאחר שהשגרירות האמריקאית בעיר הוצתה. ב-29 בדצמבר 1979, ארצות הברית הגדירה את לוב כ״מדינת חסות לטרור״.

תקרית מפרץ סידרה

ב-19 באוגוסט 1981, אירעה תקרית המפרץ כאשר שני מטוסים סובייטים, מטעם הצבא הלובי הפציצו ספינה של הצבא האמריקאי, אשר עשתה תרגיל ימי במים בינלאומיים בים התיכון. בתגובה, הצבא האמריקאי הפיל את המטוסים התוקפים.

נרמול היחסים

בדצמבר 2003, לוב חתמה על אמנת הנשק הכימי.
בהכרה בפעולות אלו, החלה ארה״ב בתהליך נורמליזציה עם לוב. בנוסף, הוסרו הסנקציות שהטילה ארצות הברית על לוב. ארצות הברית פתחה מחדש ב-8 בפברואר 2004, את מחלקת הריבית האמריקנית בטריפולי. ב-28 ביוני 2004, המשרד קושר למחלקת הקישור האמריקני ולשגרירות מלאה ב-31 במאי 2006. ב-30 ביוני 2006, ארצות הברית הסירה את הגדרתה של לוב כמדינה מממנת טרור.
באוקטובר 2008, ארצות הברית ולוב חתמו על הסכם דו-צדדי לשיתוף פעולה בתחומי המדע והטכנולוגיה.

מלחמת האזרחים בלוב (2011)

היחסים שוב היו מתוחים, עם פרוץ מלחמת האזרחים בלוב, שבה ניסה קדאפי למחוץ את המחאה הראשונה, ולאחר מכן מרד מזוין נגד שלטונו. הממשל האמריקאי חתך את קשריו עם שלטון קדאפי והטיל סנקציות נגד בכירים בממשלו. ארצות הברית יחד עם מדינות אירופאיות וערביות נוספות, קראה לאו״ם בדרישה שיאשר התערבות צבאית בסכסוך. שגרירת ארצות הברית לאו״ם, סוזן רייס, לחצה על רוסיה שלא להטיל וטו על הדרישה וההחלטה עברה ב-17 במרץ 2011.
הצבא האמריקאי, דיכא את חיל האוויר הלובי ותיאם עם כוחות בינלאומיים אזור אסור לטיסה מעל לוב. ההתערבות הקשה של הקואליציה בראשות ארה״ב הובילה לנפילת משטרו של קדאפי וניצחון המורדים, עם נפילתה של טריפולי באוגוסט אותה שנה.

2011 ואילך

ב-11 בספטמבר 2012, היחסים בין ארצות הברית לבין לוב, אשר שוקמו לאחר עידן קדאפי, ספגו מכה קשה בעקבות מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי, כאשר חמושים תקפו ופוצצו את משרד הקישור האמריקני בבנגאזי והרגו 4 אמריקאים, בהם השגריר כריסטופר סטיבנס. מנהיג ממשלת המעבר של לוב, מוחמד מגריף, גינה במהרה את ההתקפה והתחייב להעמיד לדין את הרוצחים. לוב שיתפה פעולה עם ארצות הברית כדי לחקור את התקיפה וסגרה את המרחב האווירי של בנגאזי למספר שעות, כדי לאפשר את הסיורים של מזל״ט על העיר ב-14 בספטמבר.
ב-27 במאי 2014, יעצה ארצות הברית לאזרחיה בלוב לעזוב את המדינה ולאזרחיה לא לנסוע ללוב מחשש למצב הלא-יציב במדינה.
אברהם הולץ

אברהם הולץ (נולד בחודש סיוון ה'תרצ"ה, 1934) הוא פרופסור לספרות בבית המדרש לרבנים באמריקה.

ביוגרפיה

אברהם הולץ נולד בניו יורק, למשפחה שמוצאה מגליציה.
בילדותו למד בתלמוד תורה דאנשי ז'יטומיר, המכונה אש"י (East Side Hebrew Institute), במנהטן. בהמשך למד בבית המדרש לרבנים באמריקה.
נושא מרכזי במחקריו הוא יצירתו של ש"י עגנון. 
עם הגיעו לגיל 70 יצא לכבודו בשנת 2003 ספר יובל בשם "מחקרים בספרות ישראל מוגשים לאברהם הולץ", בעריכת תלמידתו צביה בן-יוסף גינור. בספר נכללת גם ביבליוגרפיה של ספריו ומאמריו של הולץ.
הנשר והילדה הקטנה

הנשר והילדה הקטנה (באנגלית: The vulture and the little girl) הוא תצלום שזיכה את הצלם הדרום-אפריקאי, קווין קרטר, בפרס פוליצר. בתצלום נראית ילדה קטנה הסובלת מרעב קשה זוחלת על האדמה, כשמאחוריה ניצב נשר אפור-כיפה. התמונה התפרסמה לראשונה ב"ניו יורק טיימס" ב-26 במרץ 1993.

רקע

ב-1993, במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, פקד את סודאן רעב המוני, ממנו סבלו כמיליון אנשים, בעיקר בדרום המדינה (דרום סודאן של ימינו). האו"ם וארגוני סיוע נוספים הקימו מחנות פליטים במדינה ושלחו משלוחי מזון.
במרץ 1993 הגיע הצלם קווין קרטר לאחד ממרכזי חלוקת המזון של האו"ם, באיוד. הוא הבחין בילדה הרעבה זוחלת בקושי על הקרקע. הוריה היו עסוקים באותה עת בקבלת מזון ממרכז הסיוע. בעודה זוחלת, הגיע למקום נשר, שהחל לעקוב אחריה. קרטר המתין כעשרים דקות בתקווה שהנשר יפרוש כנפיים, אך משלא עשה זאת, התקרב באטיות עד למציאת זווית מתאימה מבלי להבריח את הנשר, עד שהגיע למרחק עשרה מטרים מהם. לאחר מכן הבריח קרטר את הנשר, ועזב את המקום.

הפרסום והתגובות

קרטר מכר את התצלום ל"ניו יורק טיימס", והוא התפרסם בגיליון ה-26 במרץ 1993. התצלום זכה לתהודה רבה, ורבים ביקרו את קרטר על שלא סייע לילדה. בעקבות פניות רבות שהגיעו למערכת העיתון, פורסמה ב-30 במרץ הודעת מערכת, ובה נכתב, בין היתר: "קוראים רבים שאלו על גורלה של הילדה. הצלם מדווח כי היא התאוששה מספיק כדי לחזור ללכת לאחר שהבריח את הנשר. לא ידוע האם הגיעה למרכז חלוקת המזון.".
אף שבאותה העת ההנחיות לצלמים היו שלא ליצור מגע עם קורבנות הרעב, מחשש להפצת מחלות, קרטר עצמו הביע חרטה על שלא סייע לילדה, וכך כתב ביומנו: "אלוהים, אני מבטיח שלעולם לא אזרוק מזון, לא משנה כמה טעמו יהיה גרוע או כמה מלא אהיה. אני מתפלל שהוא יגן על הילד הקטן הזה, ינחה ויגאל אותו מאומללותו. אני מתפלל שהוא יהיה רגיש יותר כלפי העולם שסביבנו ולא יתעוור מטבענו האנוכי ומהאינטרסים שלנו. אני מקווה שהתמונה הזו תמיד תשמש תזכורת לכמה בני מזל אנו, ושאסור לנו לעולם לקחת דברים כמובן מאליו".
על אף המחלוקת שעוררה התמונה, היא נבחרה לתמונת השנה של המגזין "אמריקן מגזין" וב-1994 זיכתה את קרטר בפרס פוליצר. ארבעה חודשים לאחר שזכה בפרס, שם קרטר קץ לחייו.
תום לב

תום לב או כוונה טובה (בלטינית: bona fide) הוא מצב רוחני ומוסרי של הגינות ויושר, וכן עקרון בתחום המשפט. אדם הפועל בתום לב מאמין כי אין בפעולותיו משום פגיעה באדם אחר או גוף אחר.

פרשנות העקרון

הדרישה לתום הלב בסעיפים 12 ו-39 לחוק החוזים, פורשה כדרישה לתום לב אובייקטיבי. לפיכך, טענתו של אדם שהוא האמין שהתנהגותו היא תקינה לא תהווה הגנה ובמידה ובחינה אובייקטיבית של ההתנהגות תקבע שהיא לא הייתה כזו.
תום הלב מהווה מושג שסתום במשפט הישראלי וככזה פרשנותו גמישה יחסית. בפס"ד רוקר נ' סולומון, הגדיר נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק את עקרון זה כמצב שבו "אדם לאדם - לא זאב, ולא מלאך; אדם לאדם - אדם".

הסוגיות הנובעות מהחלתו של עקרון תום הלב

אחת הבעיות בהחלתו הכמעט גורפת של עקרון תום הלב במשפט היא, שעקרון זה עמום, ויש בו לפגוע בוודאות המשפטית וברצונם החופשי של צדדים היוצרים ביניהם יחסים משפטיים. לדוגמה- אדם המנהל משא ומתן לקראת כריתתו של חוזה, אינו יודע עת הוא מנהל את אותו משא ומתן, אלו מדרכי ניהול המשא ומתן הן דרכים כשרות, אלו חורגות מהעקרון האמור, וכיצד יבחן בית המשפט אם התנהלותו הייתה נגועה בחוסר תום לב, אם לאו. הסיבה לאי הוודאות נעוצה בראש ובראשונה, מהאופן שבו מגדיר כל אדם מעשה מסוים כמעשה שנעשה בתום לב, או כמעשה שנגוע בחוסר תום לב. היות שלא ניתן, ואף כעניין שבמדיניות משפטית לא רצוי לבחון את תום הלב באופן סובייקטיבי, הרי שזה נבחן באופן אובייקטיבי, על אף הקשיים המתעוררים מכך. דוגמה נוספת- החלתו של עקרון תום הלב בסדר הדין אשר משתייך מעצם טיבו וטבעו לפרוצדורה נוקשה, יוצרת מתח ממשי בין עניינים שבפרוצדורה האמורים להיות חד משמעיים, לבין תום הלב המהווה מושג שסתום פתוח לפרשנות.
יהודה ליב קנטור

יהודה לֶיבּ קַנטוֹר (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: קאנטאָר; ברוסית: Лев Осипович (Иегуда Лейб) Кантор;‏ 1849, וילנה – 1915, ריגה) היה סופר ועיתונאי יהודי-רוסי ורב מטעם, עורכו של היומון העברי הראשון "היום". לזכותו נזקפת יצירת לשון דיווח עיתונאית עברית עניינית, תמציתית ומדויקת.

ביוגרפיה

נולד ב-1849 בווילנה, בנו של חזן (קנטור). למד בבית המדרש לרבנים בווילנה. ב-1869 פרסם לראשונה מאמרים פרי עטו בעברית בכתב העת המשכילי "הכרמל". בין השנים 1871 ל-1873 למד בבית המדרש לרבנים בז'יטומיר, לאחר מכן עבר לברלין על מנת ללמוד רפואה (מקצוע שלא עסק בו מימיו). בכל אותה עת פרסם מאמרים בעיתונים "המליץ" ו"השחר". כאשר חידש חיים זליג סלונימסקי את הוצאת "הצפירה" ב-1874 הזמין את קנטור לשמש כעורך-בפועל של העיתון. בספטמבר 1875 שב קנטור לווילנה ופרסם בעיתונות העברית, היידית והרוסית של האימפריה הרוסית.
ב-1879 עבר לבירה סנקט פטרבורג על מנת לשמש כעורכו של השבועון הספרותי-חברתי-מדיני היהודי בשפה הרוסית "רוסקי ייבריי" (Русскій Еврей; בכתיב הנהוג כיום: Русский Еврей; 'היהודי הרוסי'). קנטור גיבש בכתב עת זה גישה רחבה של עיתונות יהודית, המדווחת על נושאים תרבותיים וחברתיים רחבים ולא רק על החיים היהודיים. כתב העת תמך בתנועת חיבת ציון ודיווח לקוראיו מן הנעשה בארץ ישראל, אולם לאחר פוגרום "הסופות בנגב" (1881) עבר לערוך את הירחון יֶברסקויֶה אובּרָזובאניֶה (Еврейское образование, 'חינוך יהודי'), מעל דפיו עודד דווקא השתקעות יהודית ברוסיה.
בתחילת 1886 ייסד את היומון העברי הראשון, "היום". אף שהעיתון היה קצר ימים (נסגר בראשית 1888), הוא חולל מהפכה בעיתונות העברית, יצר שפה ותפיסת סיקור רחבה ופלורליסטית והוביל להפיכתם של "המליץ" ו"הצפירה" ליומונים. קנטור חיבר לעיתון גם פיליטונים, שעסקו ברוח מבודחת בענייני השעה. לקנטור היה עניין רב בספרות עברית, ועל דפי "היום" פרסמו סופרים כדוד פרישמן (שהיה עורך-שותף), מנדלי מוכר ספרים (ששב לכתוב בעברית), י"ל פרץ, משה לייב ליליינבלום ואחרים. קנטור גם הוציא ירחון ספרותי בשם "בן-עמי", שצורף ל"היום" ארבע פעמים. לאחר סגירת "היום" עבר קנטור לערוך את השבועון היידי "דאָס אידישע פאָלקסבלאט" ('ביטאון העם היהודי').
לאחר שפרש מעיתונאות שימש כרב מטעם הממשלה בלייפאיה (1890–1904) לאחר עזיבת הרב הקודם הלל קליין שהיגר לארצות הברית, וילנה (1905–1908) וריגה (1909 עד מותו ב-1915).
לייק מלאווי

היסטוריה

לייק מלאווי נוסדה בספטמבר 2013 כאשר להקתו של הסולן, הגיטריסט והקלידן, אלברט צ'רני, התפרקה. שמה של הלהקה נגזר מתוך שירה של להקת בון איבר "Calgary" המצוי באלבום "Bon Iver, Bon Iver". לייק מלאווי שחררה את הסינגל הראשון שלה - "Always June" בשנת 2014 כאשר הופיעה במהלך ראיון שערכה עם BBC לונדון. במהלך אותה השנה הופיעה לייק מלאווי במגוון רחב של פסטיבלים בצ'כיה ובממלכה המאוחדת. בשנת 2015 שחררה הלהקה את ה-EP הראשון שלה "We Are Making Love Again". בשנת 2016 עזב המתופף פאבל פיץ' את הלהקה והוא הוחלף על ידי אנטוני הרבל.
בשנת 2017 שחררה הלהקה את אלבום הסטודיו הראשון שלה, "Surrounded by Light". האלבום זכה להצלחה. ב-28 בינואר 2019 ניצחה הלהקה בקדם האירוויזיון "ESCZ" הצ'כי עם שירה "Friend of a Friend" בפער של 4 נקודות מהמקום השני.
Good Dick

עלילה

עלילת הסרט עוקבת אחר אנה (המגולמת על ידי פלקה), אישה צעירה המכורה לפורנו ולאוננות, ומוכר בחנות השכרת הווידאו בה היא מבקרת מדי יום. המוכר, חסר בית צעיר ואופטימי הגר ברכבו, מנסה שוב ושוב להתקרב לאנה, אך זו נרתעת ממנו. לבסוף הוא מספר לה בדיה, כי קרובת משפחה שלו אשר גרה בבניין שלה נפטרה. אנה מסכימה להכניסו לדירתה, אך מציבה ביניהם סכין. אט-אט מפתחים השניים מערכת יחסים מורכבת וכנה, ובכך אוזרת אנה האומץ להתמודד עם בעיותיה.

פסטיבלים

הסרט השתתף במספר פסטיבלי קולנוע, בהם פסטיבל סאנדנס, בו אף היה מועמד לפרס חבר המושבעים בקטגוריית הסרט הדרמטי. בישראל הסרט הוקרן במסגרת פסטיבל סרטי הנשים שנערך ברחובות, ולאחריו אף נפגשו פלקה וריטר עם קהל הצופים.
משה פראוסניץ

ביוגרפיה

פראוסניץ נולד בברלין בירת גרמניה ב-1922. עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1937, בגיל 15, והתגורר על הר הכרמל בחיפה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה למד באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד. בשנת 1953 נסע להשתלם באנגליה ולמד אצל הפרהיסטוריון הנודע ויר גורדון צ'ילד. את לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית. עבודתו עסקה ב"כלי צור נאוליתיים" היא יצאה לאור באנגלית כספר בשם "From Hunter to Farmer and Trader".
פראוסניץ עבד באגף העתיקות. עבודתו הראשונה הייתה בחפירות בקיסריה כעוזר לפרופסור שמואל ייבין, מנהל האגף דאז. החפירה הראשונה שניהל (יחד עם מרים תדמור) הייתה בראש הנקרה. במסגרת עבודתו ניהל וחפר באתרים ארכאולוגים רבים. בין האתרים שחפר: בית הקברות ליד תל אבו הואם (1952); שרידי כנסייה ויישוב ביזנטי ליד שבי ציון (1955); תל אכזיב (1998-1958), ביחד עם המכון המזרחי של אוניברסיטת רומא, חפירה שהמשיכה אילת מזר בהצעתו, לאחר מותו; תל עלי  – אתר נאוליתי מדרום לכנרת; תל כברי; בהרצליה – אתר פרהיסטורי; האתר הנאוליתי הטבוע נווה ים ביחד עם ארנסט אליעזר ורֶשנֶר; אתר מהתקופה הפלאוליתית התחתונה מחצבת עברון בגליל, ביחד עם אברהם רונן; מבצר ראש מיה בחיפה ואתרים נוספים.
בשנת 1959, בהיותו מפקח מחוז הצפון של אגף העתיקות, הגיש לרמטכ"ל חיים לסקוב תלונה כנגד משה דיין וקצינים נוספים על חפירות בלתי חוקיות שבוצעו בתל אל-ערבי הסמוך לקיבוץ יסעור בגליל, בדרישה להחזרת ממצאים שנלקחו על ידם מהאתר. לאחר מכן היה אחד מחמשת המפקחים האזוריים באגף העתיקות (יחד עם רם גופנא, יוסף נווה, יוסף ליבוביץ ולוי יצחק רחמני) שכתבו מכתב תלונה על דיין, וקראו להפסקת פעילות החפירה שלו. בן-גוריון השתיק את המאורע.
פראוסניץ שימש בתקופה מסוימת גם כעורכו של "מתקופת האבן", כתב העת המדעי של העמותה הישראלית לפרהיסטוריה.
נפטר בירושלים בקיץ 1998, בגיל 75 ונקבר בבית הקברות גבעת שאול בירושלים.
 הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
עזבונו הועבר לרשות העתיקות.
דרק ג'קובי

ביוגרפיה

דרק ג'קובי נולד בלייטונסטון שבלונדון. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג' לפני שפנה לקריירת משחק. הוא הגיע לקדמת הבמה וצד את עינו של לורנס אוליבייה, שנתן לו את תפקיד קסיו בסרט "אותלו" בשנת 1965. ג'קובי היה שחקן מבוקש בתיאטרון ובקולנוע, אך פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה בשנת 1976, כאשר שיחק בתפקיד הקיסר הרומי קלאודיוס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אני, קלאודיוס". הופעתו כקיסר המגמגם והמתעוות זיכתה אותו בשבחים רבים.
ג'קובי המשיך להופיע בתפקידים שייקספיריים לאורך שנות ה-70 וה-80. ראויות לציון הופעותיו בסרטיו של קנת בראנה "הנרי החמישי", בתפקיד "המקהלה" ובסרט "המלט", בתפקיד קלאודיוס. מאוחר יותר גילם ג'קובי את המלט עצמו ב-1980, בסרט טלוויזיה של ה-BBC. ג'קובי רכש קהל אוהדים נוסף כששיחק כנזיר-בלש בסדרת סרטי טלוויזיה "קדפאל", שנכתבו לפי ספריה של אליס פיטרס.
על הבמה גילם בין השאר את דמותו של אלן טיורינג בהצגה לשבור את הצופן  ואחרי כן בסרט באותו שם. ב-1991 גילם את דמותו של השחקן אדמונד קין בהצגה "קין" בתיאטרון אולד ויק, ב-1998 גילם את הדמות הראשית במחזה "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב. בשנת 1994 הוענק לג'קובי תואר אבירות בריטי על תרומתו לתיאטרון. בשנת 2007 הוא גילם את המאסטר בפרק "אוטופיה" ב"דוקטור הו". מ-2013 מככב ג'קובי בסדרה הקומית "Vicious".
בשנת 2017 שיחק לצד ג'וני דפ בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס" שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי.  
בשנת 2019 שיחק בדרמה הביוגרפית "טולקין", אשר מבוסס על חייו של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין
ג'קובי הוא הומוסקסואל. במרץ 2006, יחד עם בן זוגו לחיים זה כ-27 שנים, ריצ'רד קליפורד, הם נרשמו במסגרת איחוד אזרחי בבריטניה, 4 חודשים לאחר אישורו.
אורן צור

אלבומים בהם השתתף ככנר

ב-1999 ניגן באלבום "נפלי" של ניצה טרמין. ב-2006 ניגן באלבום "כמו הרוח" של דוד ד'אור. ב-2003 ניגן באלבום "מבריח מכס" של דן תורן. ב-2004 ניגן באלבום "זהבה בן" של זהבה בן. ב-2005 ניגן באלבום "הראל מויאל" של הראל מויאל. ב-2006: ניגן באלבום "גג" של ג'ירפות; באלבום "האלבום" של הגיים בויז; באלבום "magma" של אמיר יעקובי; באלבום "1440" של אורן שפר ובאלבום "המכנה המשותף" של גלעד ויטל. ב-2007 ניגן באלבום "חמארה" של יובל לוי, באלבום "שמחת הפרטים הקטנים" של ארז לב ארי. ב-2008 ניגן באלבום הבכורה של נעמה פנחסוב; ניגן ועיבד באלבום הבכורה של אברהם טל; ניגן באלבום "יאיא" של יאיא כהן אהרונוב וניגן באלבום "שבת" של משפחת ואך. ב-2009 ניגן באלבום "מה אעשה עכשיו?" של קרולינה, ובאלבום "ראשון ואחרון" של גילי שושן. ב-2010 ניגן בסינגל "חזון יחזקאל" מתוך האלבום "לדעת הכל" של עמיר בניון. ב-2011 ניגן ועשה קולות בשיר "צמאה לך נפשי" באלבום "אתה נמצא כאן" של ברי סחרוף. ב-2012 ניגן באלבום "הניגון שלך" של אתי אנקרי, וניגן בכינור וויולה באלבום "שמע" של קובי אפללו. ב-2014 ניגן בכינור, מנדולינה וויולה בסינגל "תודה על החיים" של גד אלבז ועובדיה חממה.
דרק שולמן

ביוגרפיה

שולמן נולד בעיר גלאזגו שבסקוטלנד, לאב שהיה חצוצרן בהכשרתו ועבד כאיש מכירות, ועבר עם משפחתו לפורטסמות' כשהיה בן שנה. על אף שהוריו אילצו אותו ואת אחיו להתאמן בנגינה שעה מדי יום, דרק ואחיו מעולם לא קיבלו הכשרה מוזיקלית מסודרת.
כשהיה דרק בן 16 הקים דרק עם ריי אחיו להקת רית'ם אנד בלוז בשם Howling Wolves. לאחר הצטרפותו של ריי, שקנה סקסופון לצורך כך, ללהקה, שכרו האחים אמרגן שאילץ אותם לשנות את שם הלהקה ל-Simon Dupree and The Big Sound, השיג להם חוזה לחמש שנים בחברת התקליטים EMI, ואת האפשרות להתלוות לסיבוב הופעות של להקת הביץ' בויז. הלהקה הצליחה באופן יחסי, ואף הופיעה בתוכנית הטלוויזיה Top Of The Pops בטרם התפרקה בשנת 1969.
לאחר שנת הפסקה גייסו האחים את הקלידן קרי מיניר והקימו את להקת ג'נטל ג'ייאנט. הסכם חדש עם חברת התקליטים ורטיגו נחתם, ועם דרק שולמן כסולן הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה.
שולמן נשאר בלהקה עד לפירוקה בשנת 1980, בטרם פנה לקריירה מוצלחת כמפיק מוזיקלי ובשנת 1998 מונה למנכ"ל חברת התקליטים Atco.
אגורפוביה

שכיחות ואפידמיולוגיה

כל שנה מאובחנים כ 1.7% מהאוכלוסייה עם הפרעת אגורפוביה. נשים נוטות לפתח את ההפרעה בשיעור גבוה יותר מאשר גברים. אגורפוביה יכולה להתפתח בילדות אך מרבית המקרים מתפתחים בתקופת הנעורים או הבגרות המוקדמת. שיעור הזקנים המאובחנים עם הפרעה זו עומד על 0.4% בשנה. השכיחות בישראל לפי נתוני 2009 היא פחות מאחוז אחד בשכיחות לאורך החיים, ופחות מאחוז אחד של אבחון למשך שנה.

בישראל

על פי סקר הבריאות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מ -2004 2003 שיעור אגורפוביה עמד על 0.6%.  (0.4%). אצל כמחצית מהם (49.8%) היו תסמיני ההפרעה חמורים. אצל 35.3%  הייתה הפרעה מתונה, ואצל 15% הייתה ההפרעה קלה. תחלואה גופנית ממושכת ובפרט כאבים ממושכים ומחלות לב, קשורה בעליה בהסתברות לנוכחות אגורפוביה.

גורמי סיכון פרוגנוסטיים

אישיותיים: עכבות חברתיות, חרדתיות תכונות אלה קשורות לאגורפביה אך גם להפרעות חרדה אחרות. כמו כן קשורה הנטייה לחשוב שתסמיני החרדה גורמים נזק.
סביבתיים : אירועים שלילים בילדות כמו מוות של הורה, או פרידה מהורה עקב גירושין), וכן אירועים של שוד ותקיפה. אנשים עם אגורפוביה ייתארו בחלק מהמקרים את היחסים במשפחה כנעדרי חום.
גנטיים ופיזיולוגים: התורשתיות עומדת על 61%. שיעור זה הוא הגבוה מבין הפוביות הספציפיות מבחינת עוצמת הקשר.

מהלך ההפרעה

שיעור האנשים החווים התקף פאניקה או מפתחים הפרעת פאניקה מלאה עומד על כ 30%. מרבית האנשים עם ההפרעה מפתחים תסמיני חרדה לפני התפתחות התקף הפאניקה. במרבית המקרים (60% ויותר) ההפרעה פורצת לפני גיל 35. בדרך כלל ההפרעה אינה פורצת בגיל הבגרות. מהלך ההפרעה הוא בדרך כלל מתמשך וכרוני. החלמה מלאה ספונטנית היא יחסית נדירה (10%) אלא אם ההפרעה מטופלת. המאפיינים של ההפרעה נותרים יציבים פחות או יותר לאורך שנות חיי האדם. קיים לעיתים קושי בעיקר עם צעירים ומתבגרים לדבר על אודות הפחדים אצל זקנים התסמינים ייראו מתונים יותר והביטוי יהיה סומטי יותר מאשר נפשי.

התמונה הקלינית

חששות אלו עלולים ליצור אצל האדם התמודדות באמצעות הימנעות ממקומות ציבוריים, בדרגות שונות, בהתאם לחומרת ההפרעה. האדם עשוי להימנע משהייה במקומות ציבוריים פתוחים, כגון שווקים, שדות תעופה או חופים נטושים, אך גם ממקומות ציבוריים סגורים יחסית בהם קיים חשש שלא תהיה עזרה נגישה, כגון מרכזי קניות או מעליות. בדרגות חמורות של ההפרעה עשוי האדם להימנע מנסיעה בתחבורה ציבורית או מהגעה אל מקום מרוחק מהבית, ולפיכך עלול לצמצם את פעילותו לטווח של מספר מקומות "בטוחים" עבורו, כגון מספר רחובות הסמוכים לביתו. במצבים קיצוניים הלוקה בהפרעה אף עלול להעדיף הישארות בבית בלבד, מקום בו הוא מרגיש בטוח ביותר, ולעיתים הוא חש לא בטוח אפילו בביתו אם לא מלווה אותו קרוב משפחה או חבר שהוא סומך עליו שיוכל לסייע לו בעת התקף הפאניקה ממנו הוא חושש. ניסיונות של הלוקה באגורפוביה חמורה להגיע אל מקום "לא בטוח" עבורו, עשויים לגרום לו לפתח חרדה גבוהה לפני הביקור מהאפשרות שהוא יפתח שם התקף פאניקה, וליצור התקף פאניקה מלא במהלך הביקור.

תחלואה נלווית

מרבית האנשים עם אבחנת אגורפוביה מאובחנים עם הפרעה נוספת. השכיחות הגבוהה ביותר של הפרעות נלוות לאגורפוביה היא של הפרעות חרדה (פוביה ספציפית, הפרעת פאניקה, הפרעת חרדה חברתית הפרעת חרדת נטישה ועוד. כמו כן שכיחה הפרעת דיכאון, הפרעות הקשורות לטראומה נפשית (PTSD, ASD), והפרעות הקשורות לשימוש בסמים.

לקריאה נוספת

ד"ר קנת המבלי, התמודדות מוצלחת עם אגוראפוביה. הוצאת אח.
האנה ארטרטון

ביוגרפיה

ארטרטון נולדה בגרייבסנד שבקנט באנגליה. אמה סאלי-אן מנהלת עסק בתחום הניקיון ואביה בארי ארטרטון עובד במתכות. אחותה היא השחקנית ג'מה ארטרטון. הוריה התגרשו בילדותה, וארטרטון גדלה עם אמה ואחותה הבכורה בדיור ציבורי. לדבריה נמשכה לתחום המשחק בגיל שבע אחרי שצפתה בחזרות למחזמר "הקוסם בארץ עוץ" בביצוע תיאטרון מיסקין בדרטפורד. סבתא רבתא מצד אמה הייתה כנרת יהודיה גרמנייה.
היא למדה בבית הספר לבנות בגרייבסנד. אחר כך למדה משחק ומוזיקה בנורת' קנט קולג' של תיאטרון מיסקין. אחד המרצים שלה בקולג' שיכנע אותה לנסות להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). היא התקבלה וסיימה את הלימודים ב-RADA בשנת 2011. בשנת הלימודים האחרונה ליהק אותה סטיבן פוליאקוף למחזה פרי עטו "My City". עוד ב-RADA הקימה ארטרטון להקה ששרה גרסאות כיסוי בשם "The Hitmen and Her" והייתה הזמרת הסולנית בלהקה.
אחרי ששיחקה במחזה "My City" (ב-2011) יחד עם טרייסי אולמן וטום ריילי בתיאטרון אלמיידה, לוהקה ארטרטון לתפקיד קורינה בסדרת הטלוויזיה "אטלנטיס" של ה-BBC.
הופעת הבכורה של ארטרטון בקולנוע הייתה ב-2014 בתפקיד אשה במשולש אהבים בסרט המוזיקלי "Walking on Sunshine". הופעתה זכתה לתגובות חיוביות מהמבקרים. באותה שנה כיכבה בסרט "Hide and Seek", דרמה רומנטית על קומונה פוליאמורית שזכתה בפרס סרט הקולנוע הבריטי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו.
ב-2016 הופיעה ארטרטון בסדרת הטלוויזיה "החמישייה" מאת הסופר האמריקאי הרלן קובן. בהמשך אותה שנה החלה ארטרטון לעבוד עם הבמאי פול הייט בסרט האימה הגותי "Heretiks". ב-2018 עבדה שוב עם הייט במותחן המדע בדיוני "Peripheral".
עוד ב-2018 חזרה ארטרטון להופיע בסדרה נוספת של קובן, ושיחקה בתפקיד אמה קאסל בסדרה המקורית של נטפליקס "מוגנים".