google/wiki40b huggingface dataset:
ספריית אלגרו

אלגרו היא ספריית תוכנה חופשית  לפיתוח משחקי וידאו.
הספרייה תומכת בגרפיקה שני ממדים, במניפולציית תמונה, בפלט טקסט, פלט שמע, פלט מוזיקה (midi), קלט וטיימרים, וכן רוטינות נוספות לאריטמטיקת מטריצות נקודה צפה, מחרוזות unicode, גישה לקובצי מערכת, מניפולציה של קבצים, קובצי נתונים וכן גרפיקה תלת ממדית (מוגבלת תוכנה).
החל מגרסה 4.0, תוכנות המשתמשות בספרייה עובדות בסביבת חלונות, BeOS, ‏Mac OS X, ומגוון מערכות מבוססות יוניקס (עם או בלי X11, אשר מפשיטות את ה-API שלהן לתוך ממשק נייד בודד. ישנו גם פוטרל בלתי תלוי של אלגרו על AmigaOS 4. הספרייה כתובה בשפת C, ומיועדת לעבודה גם ב C++. הספרייה מגיעה עם תיעוד נרחב ודוגמאות רבות.

תוספים

קהילת משתמשי אלגרו תרמו מספר תוספים לספרייה לניהול אפשרויות כגון גלילה במפות אריחים, יבוא ויצוא למספר פורמטים של קבצים (לדוגמה, GIF, ‏PNG, ‏JPEG, ‏Ogg‏, MP3, ‏IT, ‏S3M,‏ XM Musci, פונט TIF, ועוד). ישנה גם אפשרות לקישור עם שפות אחרות כמו פייתון, ‏Perl, ‏#C ועוד.
על ידי שימוש בספריית AllegroGL, ניתן לעבוד באלגרו בצימוד עם OpenGL ובכך להרחיב את יכולות הספרייה גם לחומרה.

היסטוריה

מקור השם Allegro הוא "Atari Low-Level Game Routines", והיא נוסדה על ידי שון הרגריבס עבור Atari ST בתחילת שנות ה-90.
הריביירה הצרפתית

הריביירה הצרפתית (בצרפתית: Côte d'Azur; קוט ד'אזור - "חוף התכלת") הוא אזור לחוף הים התיכון, בדרום-מזרח צרפת המהווה אחד מאזורי הנופש הידועים ביותר בעולם. הריביירה ידועה במיוחד בחופי הרחצה שלה, באזורי הבידור, במרינות ובסלבריטאים ואח"מים מכל העולם הנוהגים לפקוד את האזור במיוחד בחודשי הקיץ.
המונח "הריביירה הצרפתית" נטבע במאה ה-19 על ידי הבריטים בהתייחסותם בעיקר לאזור בין מונקו לגבול האיטלקי.
לחוף הריביירה הצרפתית אין גבולות רשמיים ומקורות שונים תוחמים את האזור בצורה שונה. מוסכם כי הוא מתחיל בגבול האיטלקי בקצה המערבי של הריביירה האיטלקית ונמשך מערבה דרך מונקו, ניס, אנטיב, קאן וסן טרופה. עם זאת, קיימים כאלו הממשיכים בהגדרתם מערבה עד טולון, ואף עד קסיס. העיר הכי גדולה באזור הריביירה הצרפתית היא ניס, אשר בה מתגוררים 343,629 תושבים (2012), ואילו מספר התושבים הכולל בריביירה עומד על מעל 2 מיליון.
אזור הריביירה הצרפתית הוא מראשוני אזורי הנופש המודרניים בעולם אך עד סוף המאה ה-18 היה מאופיין בנגישות בעייתית ובעוני ונודע בזכות דיג, מטעי זיתים וגידול פרחים לצורך שימוש בבשמים. שלב חדש עבור האזור התחיל בסוף המאה ה-18 כאשר בני המעמד הגבוה בבריטניה החלו להגיע ולנפוש באזור בחודשי החורף על מנת להימנע מהקור הבריטי. לאחר שבאמצע המאה ה-19 הוקמה מסילת ברזל שחיברה את האזור לשאר חלקי אירופה, החלו לנהור לריביירה אריסטוקרטים בריטים, רוסים ועוד. בנוסף, הקמתו של הקזינו המפורסם במונטה קרלו שבמונקו באמצע המאה ה-19 הביאה לדחיפה כלכלית לאזור לאור העובדה שבאותה תקופה הימורים היו מחוץ לחוק בצרפת ובאיטליה.
לקראת סוף המאה ה-19, החלו להגיע לאזור ציירים ואומנים רבים שהעריכו את האקלים והצבעים הבהירים. ביניהם ניתן למנות את: פייר-אוגוסט רנואר, אנרי מאטיס ופבלו פיקאסו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפך האזור למוקד תיירותי פופולרי ואתר כנסים. פסטיבל הסרטים בקאן שהחל בספטמבר 1946 ונערך מדי שנה הפך את קאן והריביירה כולה למקום עלייה לרגל עבור כוכבי קולנוע ומפורסמים מכל העולם שרבים מהם מחזיקים בנדל"ן באזור. בנוסף, הנישואים בין כוכבת הקולנוע האמריקאית גרייס קלי ונסיך מונקו ב-1956 סייעו להפנות את תשומת הלב העולמית לעבר מונקו בפרט והריביירה הצרפתית בכלל.
הריביירה הצרפתית נהנית מאקלים ים תיכוני המאופיין בקיץ חם ויבש ובחורף מתון. באזור יש בממוצע 300 ימי שמש בשנה, 115 קילומטר של חופים, 18 מגרשי גולף, 14 אתרי סקי ו-3000 מסעדות.
איזדור יכמן

נעוריו

איזדור יכמן נולד בברלין שבגרמניה ב-14 בדצמבר 1922, בנם הבכור של ליאו ולוטה יכמן. משפחתו של איזדור היגרה לארצות הברית כאשר היה בן שנתיים. הוא גדל בבולטימור שבמרילנד וב-1939 סיים את בית הספר התיכון.
מספר קרובי משפחה של יכמן נספו בשואה, בהם שישה דודים ודודות.
פאולינה, נסיכת וירטמברג

ביוגרפיה

פאולינה נולדה בשטוטגרט ב-25 בפברואר 1810, לפאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ.
ב-23 באפריל 1829 התחתנה פאולינה עם וילהלם, דוכס נסאו, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1839 מת בעלה וילהלם, ובנו אדולף, דוכס נסאו עלה לשלטון במקומו. בשנת 1848 פרץ ברחבי הדוכסות מרד כחלק ממהפכות אביב העמים, ואדולף ופאולינה דיכאו אותו. ב-7 ביולי 1856 מתה פאולינה בביתה בוויסבאדן, ובשנת 1857 נוסד בוויסבאדן הוסטל לנערות על שמה.
גונאר לארסון

ביוגרפיה

לארסון נולד במאלמה. הוא התאמן תחת הדרכתו של לארס-אריק פולסון ותחת הדרכתו של דון גמבריל בלונג ביץ'.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים לארסון במקום 31 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.9 דקות, במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:25.0 דקות, במקום 11 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:57.0 דקות, במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.9 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:12.1 דקות, בשלב המוקדמות הרביעייה השוודית קבעה תוצאה של 8:10.9 דקות.

שיאן עולם

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1970 זכה לארסון ב-4 מדליות, מהן 3 זהב. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:02.6 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש נוסף של 2:09.3 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:36.2 דקות ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.7 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:57.7 דקות.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה לארסון בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:07.17 דקות, לפני שלושה שחיינים מארצות הברית, טים מקי (2:08.37 דקות) סטיב פורניס (2:08.45 דקות) וגארי הול סניור (2:08.49 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אולימפי חדש של 4:31.98 דקות לפני מקי שקבע תוצאה זהה ואנדראש הרגיטאי מהונגריה (4:32.70 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:47.37 דקות, במקום 13 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.88 דקות ובמקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:06.67 דקות, הוא שחה את סגנון החזה.

אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכה לארסון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.36 דקות, לפני סטן קרפר מארצות הברית (2:08.43 דקות) ודייוויד וילקי מבריטניה (2:08.84 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:45.58 דקות.
שאנדור קפירו

ראשית חייו והטבח בדרום באצ'קה

שאנדור קפירו נולד בשארקאד (בשטחי מחוז בקש בהונגריה המודרנית). הוא סיים בית ספר תיכון בבקשצ'אבה ורכש תואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת סגד. ב-1940 סיים את האקדמיה הצבאית "לודוויקה" בבודפשט והוצב כקצין ז'נדרמריה באורושהזה. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הועבר אזור באצ'קה לחזקת הונגריה. בינואר 1942 נטל קפירו חלק בטבח בדרום באצ'קה במסגרת כוח ז'נדרמריה עליו פיקד. בהמשך, מונה למפקד הז'נדרמריה במישקולץ. לאחר מינוי של מיקלוש קאלאי לראש ממשלת הונגריה הוחל בהליכים פליליים נגד משתתפי הטבח. קפירו הועמד לדין ונידון ל-10 שנות מאסר על חלקו בביצוע מעצרים. במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה במסגרת מבצע מרגרטה וקפירו שוחרר ממאסרו. בהמשך עבר לאוסטריה והתיישב בלינץ. ב-1946 נשפט בהונגריה בהיעדרו ונידון ל-14 שנות מאסר על חלקו באירועים.
באוגוסט 1948 נמלט לארגנטינה ובה אימץ זהות בדויה. הוא עבד כשכיר במפעל טקסטיל, נישא ונולדו לו שני ילדים. בראשית המאה ה-21 הופיע שמו ברשימת הנאצים המבוקשים ביותר של מרכז שמעון ויזנטל.

שובו להונגריה והעמדתו לדין

ב-1996 שב קפירו להונגריה. הוא זוהה על ידי צייד הנאצים אפרים זורוף, וב-2011 הועמד לדין בגין רצח של 36 בני אדם בנובי סאד. קפירו טען שאכן השתתף באירועים אך עסק בביצוע מעצרים בלבד. בית המשפט ההונגרי זיכה אותו מאשמה בשל היעדר ראיות מספקות, ומספר חודשים מאוחר יותר הלך לעולמו והוא בן 97 שנים.
נסיכות דולקדיר

נסיכות דולקדיר (בטורקית: Dulkadiroğulları Beyliği) הייתה אחת מנסיכויות הסְפָר שהקימו בני שבט הדולקדיראואולו (בטורקית Dulkadiroğlu), השייך לקבוצת שבטי האוע'וז הטורקמניים, לאחר קריסת סולטנות רום.
הנסיכות הוקמה ב-1337, שלט בה אהמט זינאדין ביי ועיר בירתה הייתה קהרמאנמרש. לתקופה מסוימת הרחיבה הנסיכות את השפעתה מהעיר מוסול שבצפון עיראק של ימינו ועד מרכז אנטוליה. נסיכות זו הייתה גורם מפתח במשחקי הכוחות בין האימפריה העות'מאנית לממלוכים, תוך נישואים פוליטיים בין בני משפחות השליטים בשתי הישויות.
ב-1515, במהלך מסע המלחמה של הסולטאן סלים הראשון נגד הממלוכים, נכבשה הנסיכות והפכה למדינת חסות של האימפריה העות'מאנית. בנו, הסולטאן סולימאן הראשון פעל לפירוק כל הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה והטמעתן באימפריה וכך, ב-1522 פורקה סופית הנסיכות והפכה לחלק מהאימפריה העות'מאנית. עד אמצע המאה ה-19 כונה האזור במסמכים העות'מאניים בשם "דולקדיר".
אריארנה טיטמוס

ביוגרפיה

טיטמוס נולדה וגדלה בלונסטון, טסמניה. בשנת 2015 היא עברה עם משפחתה לקווינסלנד על מנת לשפר את רמת האימונים ולהתקדם יותר בשחייה.

2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2017 זכתה טיטמוס במדליות ארד, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.51 דקות, אחרי ארצות הברית (7:43.39 דקות) וסין (7:44.96 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.61 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.26 דקות, במקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.10 דקות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.79 דקות.

2018

במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קואוסט, קווינסלנד בתחילת אפריל 2018 היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא משחקים ושיא אוקיאניה חדש של 4:00.93 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:20.02 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 7:48.04 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:55.59 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:54.85 דקות, אחרי טיילור ראק מקנדה שקבעה שיא חבר העמים הבריטי חדש של 1:54.81 דקות ולפני בת ארצה אמה מקאון (1:56.26 דקות).

שיאנית ואלופת עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 1:51.38 דקות, לפני מלורי קומרפורד שקבעה שיא אמריקה חדש של 1:51.81 דקות ופמקה המסקרק מהולנד (1:52.36 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:53.92 דקות, שיפור ב-5 מאיות השנייה לשיא העולם בן החודשיים של ואנג ג'יאנג'יאה שסיימה שנייה בתוצאה של 3:54.56 דקות ולי בינגג'י (3:57.99 דקות), שתיהן מסין.

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה טיטמוס ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, לאחר שניצחה בהפתעה במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 3:58.76 דקות, לפני שיאנית העולם ו-3 פעמים ברציפות אלופת העולם במשחה זה קייטי לדקי (3:59.97 דקות) וליה סמית' (4:01.29 דקות), שתיהן מארצות הברית ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם מדיסון וילסון, בריאנה תורסל ואמה מקאון בשיא עולם חדש של 7:41.50 דקות, לפני ארצות הברית (7:41.87 דקות) וקנדה (7:44.35 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:54.27 דקות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.66 דקות, אחרי פדריקה פלגריני מאיטליה (1:54.22 דקות) ולפני שרה שסטרם משוודיה (1:54.78 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:15.70 דקות, אחרי קייטי לדקי (8:13.58 דקות) וסימונה קואדרלה מאיטליה (8:14.99 דקות).
אנדרסון פאאק

חיים מוקדמים

פאאק נולד באוקסנארד, קליפורניה ב-1986. אמו היא חצי אפרו-אמריקאית חצי קוריאנית. אביו נשלח לכלא לאחר שתקף את אמו של פאאק.
נדב שנרב

ביוגרפיה

גדל בקרני שומרון לרחל וידידיה שנרב. בנו הוא העיתונאי ישי שנרב. למד בישיבת ההסדר בשעלבים, שם כתב את פרסומיו ההלכתיים הראשונים, ביניהם הספרון "לעזרת השם בגיבורים", העוסק בשאלת חיוב תלמידי חכמים במלחמת מצווה.
בשנת 1995 קיבל תואר דוקטור מהמחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן, על עבודתו "Off-mass-shell covariant quantum and classical field theory". לאחר מכן היה במשך שלוש שנים בפוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. בשנים 1997-2001 לימד במחלקה לפיזיקה במכללת יהודה ושומרון באריאל (כיום אוניברסיטת אריאל). 
כיום שנרב עומד בראש קבוצת מחקר באוניברסיטת בר-אילן העוסקת בהיבטים שונים של מדע המורכבות, למשל היווצרות תבניות מרחביות באופן ספונטני או מערכות לא ליניאריות, כמו דינמיקה של אוכלוסיות.
כתב ביחד עם מרסלו שיפר ספר בשם "שדות אלקטרומגנטיים" - ספר לימוד מתקדם בנושא חשמל ומגנטיות. בשנת 2013 קיבל מעמד של פרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2015 הוציא לאור את ספרו "קרן זווית - מחשבות וחישובים לפרשיות השבוע".

הגותו

שנרב הוא גם פובליציסט דתי לאומי שפרסם מספר רב של מאמרים בבטאוני המגזר הדתי. הוא מבקר באופן בוטה את האקדמיה החילונית, את חוגי מימד, ואת החרדים והחרדים לאומיים. שנרב דוגל ביחס חילוני למדינת ישראל, מבלי לשוות לה משמעות רוחנית כ"ראשית צמיחת גאולתנו". הוא מציע להפריד בין עניין יישוב ארץ ישראל לבין קיומה של מסגרת מדינית נטולת משמעות דתית. השקפתו בנושא זה דומה להשקפה של שני הוגים דתיים אחרים - ישעיהו לייבוביץ' ומיכאל אברהם.
שנרב יצא נגד פעילות הארגון הרבני במעגלי צדק שהוא בעל אופי סוציאליסטי, בטענה שערכי השוויון שהוא מקדם שונים מהשקפת העולם היהודית. עוד מתח שנרב ביקורת על החברה החרדית שבניה אינם עובדים לפרנסתם, ולפיכך תמך בממשלת המפד"ל-שינוי שהוקמה ב-2003. לניסיונות ההחזרה בתשובה החרדיים הוא מתייחס בזלזול, בייחוד לטענה שכדי להוכיח את אמיתות היהדות יש לאשש טענות מדעיות שכביכול נמצאות בתנ"ך או בתלמוד. הוא שלל ערך דתי לחגיגת בר מצווה של ילדים חילוניים, על כך כתב: "חגיגות העלייה לתורה של ילד חילוני מציינות את הצטרפותו של מחלל שבת ואוכל נבלות חדש לעם ישראל". באחד ממאמריו טען שנרב שאין בהלכה חובת כיסוי לגוף האשה.
שנרב מבקר בבוטות את הפוסט-מודרניזם ואת מדעי החברה, ורואה אותם כנתונים להשפעה גוברת והולכת של "מקופחים מקצועיים" כדוגמת גורמים פמיניסטיים והומוסקסואלים. את שיטת השפה כמכלול ללימוד קריאה, למשל, הוא רואה כנובעת מאידאולוגיה שמאלנית קיצונית, המקדשת את המכנה המשותף הנמוך ביותר. 
רבים ממאמריו כונסו בספרו 'קרן זווית' (2014), כפי שנכתב בהקדמה, חלק מהמאמרים מבוססים על דיונים בפורום החרדי "עצור כאן חושבים".
קליאוביס וביטון

"קליאוביס וביטון" הם דמויות מן המיתולוגיה היוונית. זהו גם השם המקובל לשני פסלי אבן המתארים דמויות אלה. הפסלים, אשר נוצרו בארגוס, פוסלו בשנת 580 לפנה"ס בקירוב וגובהם כ-2 מטרים. הם נמצאו בעת חפירה ארכאולוגית בעיר דלפי והם מוצגים כיום במוזיאון הארכאולוגי בה. כתובת בבסיס הפסלים מזהה אותם כבני דמותם של ביטון וקליאוביס ואת פולימידס מארגוס כפסל. קיומה של כתובת כזו היא ייחודית לתקופת עשייתם המוקדמת של הפסלים. מלבד כתובת זו, אין הוכחות נוספות לקשר בין פסלים אלו לדמויות.
במיתולוגיה, קליאוביס וביטון היו בניה של קידיפה, כוהנת של האלה הרה. על פי המיתולוגיה היוונית הסיעו השניים את אמם לראות את פסל האלה מאת פוליקליטוס, אשר הוצב במקדש בארגוס. לאחר מות השוורים אשר נשאו את העגלה, נשאו הבנים את העגלה ועליה אימם. בסופו של המסע המפרך התפללה האם לאלה וביקשה מהרה להשיב לבניה כגמולם ולהעניק להם את המתנה הטובה ביותר שיכול אל להעניק לבני אדם. הרה גרמה לבנים למות בשנתם ואכן בנייה של קידיפה נפלו על הארץ מתים ועל פניהם חיוך. הרודוטוס אשר תיאר את הסיפור בכרך הראשון של "היסטוריה", מציין כי תושבי ארגוס תרמו צמד פסלים בדמותם למקדש אפולו בדלפי.
צמד פסלים אלו, מטיפוס פסלי "הקורוס", מציג עדיין את השפעתו של הפיסול המיצרי על האמנות היוונית. הדמויות מפוסלות בעירום - הן ניצבות כדמויות חזיתיות, רגלם השמאלית מושטת קדימה, בדומה לפסלים המצריים. גופם מוצק ומרובע, ופרטים אנטומיים שונים מופיעים כחריטה על הפסל ולא כפיסול ניפחי. דוגמאות לכך ניתן לראות למשל בעיצוב הברכיים או צלעות הגוף או בתיאור העיניים. פניהן מציגות מבט אטום וניתן להבחין בניצוצי "החיוך הארכאי". שיערם הוא גושי ומעוצב כדגם, באופן המזכיר את תיאור מצנפת הראש של פסלים מצריים.
ניג'ל ספיוי, בספרו אודות הפיסול היווני, טוען כי הקרבה החזותית בין שני הפסלים מעידה על יצירתם כהעתק מתוך מקור משותף, או לחלופין כהעתקה של דמות פסל אחת למשנהו.
גנייבושוב

יהודי גנייבושוב

יהודים התיישבו בגנייבושוב בסוף המאה ה-18, ובשנים אלה בנו בו בית כנסת מעץ. בתחילה הייתה הקהילה ביישוב משותפת עם קהילת גרניצה הסמוכה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו יהודי היישוב כתוצאה מתשלומי כופר גבוהים שהוטלו עליהם בידי החיילים הרוסים, ויהודים רבים עזבו את המקום. בשנת 1925 נמנו בכפר כ-2,530 יהודים, רוב תושביו.
בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, שבה תמך גם רב הקהילה, ישראל אליעזר הופשטיין. במסגרת זו פעלו בכפר תנועות נוער ציוניות, וכן חוות הכשרה של החלוץ. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-1,600 יהודים, רוב תושביו.

בשואה

עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוטלו על יהודי המקום גזירות שונות, ובית הכנסת המקומי הוסב לאורוות סוסים. בהמשך מונה ביישוב יודנרט, בראשות יעקב דינר, שנצטווה לספק לגרמנים מדי יום כוח אדם יהודי לעבודות כפייה.
בסתיו 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם במקום, אליו הועברו גם יהודים רבים מערי מערב פולין, ובעיקר מקרקוב ומראדום, ומספר יושביו הגיע לכ-7,000 נפש. בתקופה זו חויבו יהודי הגטו בתשלום סכום כופר גבוה לגרמנים, והם צוו לגלח את שער ראשם וזקניהם.
באוגוסט 1942 בוצעה בגטו גנייבושוב אקציה, במהלכה הועברו כ-5,000 יהודים לגטו זבולן, וממנו למחנה ההשמדה טרבלינקה, וכ-600 צעירים יהודים נלקחו למחנה עבודה באזור דמבלין.
כאלף יהודים שנותרו בגטו בגנייבושוב שולחו לטרבלינקה בנובמבר 1942.
עקמומיות ממוצעת

במתמטיקה, העקמומיות הממוצעת (באנגלית: Mean curvature) היא מדד חיצוני לעקמומיות מתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית אשר מתאר מקומית את העקמומיות של משטח משוכן במרחב משכן כלשהו כדוגמת המרחב האוקלידי.
במונח נעשה שימוש בידי סופי ז'רמיין במסגרת עבודתה על תורת האלסטיות. Jean Baptiste Marie Meusnier עשה בו שימוש ב-1776, במחקריו על משטחים מינימליים. המונח חשוב באנליזה של משטחים מינימליים, להם עקמומיות ממוצעת קבועה אפס, ובניתוח של ממשקים פיזיקליים בין נוזלים (למשל, קרומי סבון), אשר, למשל, הם בעלי עקמומיות ממוצעת קבועה בזרימות סטטיות, בהתאם למשוואת יאנג-לפלס.
דניאל זך

ביוגרפיה

זך (זיסנבך) נולד בגרמניה ובגיל 8 חודשים הוריו עלו איתו לישראל והשתקעו בכפר סבא. זך גדל במשק של הורי אימו במושב שדה ורבורג. בתיכון למד גרפיקה ושאף לעסוק באמנות. את אשתו כרמית הכיר בשירותו בצה"ל. עבד במשך שנתיים במסעדת "תפוח הזהב" של ישראל אהרוני, לצידם של יורם ניצן ויונתן רושפלד. ב-1992 נסע ביחד עם אשתו למשך שנתיים לאירופה להתלמד במסעדות, הם שהו בעיקר באלזס. בשנת 1994 חזר לישראל והקים את ביתו בגליל. עבד כשף ראשי בהקמתה של מסעדת "וילה רוז" בחיפה, אותה הקימו עירית שנקר וחיים כהן, אחר-כך עבד כשף ראשי במסעדת "צל אורנים" בקריית טבעון. המסעדה הראשונה שהקים הייתה "חדר אוכל" בבית לחם הגלילית . שקיום ניקרא, נווה הגר. עבד ברשת המלונות "מריוט" וייעץ למסעדות באירופה.
בספטמבר 2001 פתח זך ביחד עם אורי ירמיאס את מסעדת "כרמלה בנחלה" ב"בית העמודים" במדרחוב נחלת בנימין בתל אביב. המסעדה שלבה סגנון בישול צרפתי, השפעה מהמטבח האוסטרו-הונגרי, עם השראה וחומרי גלם משוק הכרמל הסמוך עם תפריט עונתי. מנות הדגל שלו הן סלט עשבי תיבול בקשיו ותבשיל עגל חלב בסילאן. 
המסעדה נבחרה בידי דניאל רוגוב לאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל בשנת 2004.
נבחרה למסעדה ה-15 בטיבה בתל אביב בסקר קוראים של עכבר העיר בשנת 2009.   ביוני 2012 נסגרה המסעדה לאחר אחת עשרה שנים של פעילות.
בשנת 2004 פתח זך ביחד עם אורי ירמיאס את מסעדת "הלנה בנמל" בקיסריה, שהשף שלה הוא עמוס שיאון. המסעדה נבחרה לעשירית בטיבה בישראל ב-2010 לפי אתר מפה.
נבחרה גם בידי כתב העת מסע אחר לאחת המסעדות הכי יפות בארץ.
בשנת 2010 פתח זך את מסעדת "אסיה מוניקה" בהוד השרון, המגישה מטבח אסיאתי עם מנות אמריקאיות ביחד עם דוד זהות ויפעת פיש.
בשלהי 2012 פתח את מסעדת "טרומפלדור 10" ברמת השרון. המסעדה נסגרה באפריל 2014, כאשר כבר לא הייתה בבעלותו. 
במהלך 2016 הוביל להשקת רשת הכריכים "פאזל-פוד".
ב-2016 פתח זך בברלין שבגרמניה את מסעדת "כרמלה" בקונספט דומה למסעדתו "כרמל בנחלה.

ב-2009 ראה אור ספרו בהוצאת מודן "כרמלה ואני".
מסדר סן-מישל

היסטוריה

המסדר נוסד באוגוסט 1469 בטירת אמבואז שבעמק הלואר על ידי לואי האחד עשר, מלך צרפת בתגובה למסדר גיזת הזהב שנוסד ב-1430 על ידי פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, יריבו של לואי האחד עשר.
היה זה המסדר החשוב ביותר בצרפת, ואביריו נשבעו אמונים למלך. על אף שהיו אמורים להיפגש אחת לשנה באולם הגדול של מנזר מון-סן-מישל שבנורמנדי, נפגשו למעשה בארמון המלכות בפריז. יום חגו של המסדר היה 29 בספטמבר, יום המלאך מיכאל (מישל בצרפתית), אז יום חג לאומי משום שהמלאך מיכאל נחשב לקדוש מגן של ממלכת צרפת עד 10 בפברואר 1638 כאשר הוחלף במרים, אם ישו על ידי לואי השלושה עשר, מלך צרפת.
אבירי המסדר ענדו עיטור זהב שעליו נראה המלאך מיכאל עומד על צוק (מון-סן-מישל) ומתמודד עם נחש. עיטור זה היה תלוי על שרשרת זהב משובצת בקונכיות צדף שהיה העיטור של העלייה לרגל ובמיוחד של אלה שהלכו לסנטיאגו דה קומפוסטלה. עם ייסודו של המסדר, המאייר המפורסם ז'אק פוקה התבקש לצייר מיניאטורה שבה נראה המלך עומד בראש אביריו.
בתחילה מספר אבירי המסדר הוגבל ל-31, ואחר כך גדל ל-36 כולל המלך. החל ב-1565, בתקופת מלחמות הדת בצרפת מספר האבירים הרשמי גדל ל-50, אולם למעשה המסדר כלל לפעמים אנשי חצר רבים שלא היו אנשי צבא - מה שגרם לירידת יוקרתו. קטרינה דה מדיצ'י, אמו של שארל התשיעי, מלך צרפת מינתה למסדר זה את כל מי שחפצה ביקרו. ב-1574 בתחילת מלכותו של אנרי השלישי מסדר סן-מישל כלל גם כ-700 אבירים שעמדו לרשותו של המלך במלחמות הדת.
ב-31 בדצמבר 1578 אנרי השלישי ייסד מסדר חשוב יותר בשם "מסדר רוח הקודש" שאליו השתייכו, בנוסף על המלך, אנשי חצר המלכות ואנשי אצולה חשובים, בעוד שמסדר סן-מישל נשאר על כנו. כל אבירי מסדר רוח הקודש היו גם אבירי מסדר סן-מישל.
על פי צו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת (12 בינואר 1665) עיטור מסדר סן-מישל ניתן באופן מיוחד לסופרים, אמנים ושופטים. בתקופתו של מלך זה לא ענדו עוד את השרשרת. היא הוחלפה בסרט שחור והעיטור הוחלף בצלב זהב מצופה באמייל.
ב-1791 המסדר בוטל, אך נוסד מחדש ב-16 בנובמבר 1816 באמצעות צו של לואי השמונה עשר, מלך צרפת. עיטור מסדר זה ניתן לאנשי מדע, אמנים, סופרים ומשוררים. מספרם הוגבל ל-100 בנוסף על אבירי מסדר רוח הקודש ואבירים זרים. מסדר סן-מישל בוטל סופית עם מהפכת יולי 1830.
נורית אלשטיין

מינויה לתפקיד

בשנת 2005, לקראת סיום תפקידה של היועצת המשפטית לכנסת, אנה שניידר ומעברה לכהונת שופטת בבית משפט השלום, התכנסה הוועדה הציבורית לבחירת היועץ המשפטי לכנסת, הפועלת מכוח חוק הכנסת (היועץ המשפטי לכנסת). הוועדה, בראשות השופט בדימוס גבריאל בך, בחנה כתשעה עשר מועמדים ולבסוף המליצה בפני יושב ראש הכנסת, ראובן ריבלין, על שתי מועמדות: עורכת הדין סיגל קוגוט, היועצת המשפטית לוועדת החוקה, חוק ומשפט ועל אלשטיין. 
ריבלין פנה לוועדה בבקשה להרחיב את רשימת המועמדים, בתקווה כי הוועדה תמליץ על פרופ' סוזי נבות, אך בקשתו נדחתה. לאחר שקיבל מכתבי המלצה על אלשטיין מנשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, מהיועץ המשפטי לממשלה מני מזוז ומהשופטת אילה פרוקצ'יה, החליט ריבלין לבחור בה לתפקיד, וב-31 באוקטובר 2005 אישרה ועדת הכנסת את מינויה.
בראיון שהעניק ריבלין סמוך למועד סיום תפקידו כיו"ר הכנסת אמר כי הוא מצטער על שהחליט למנות את אלשטיין לתפקיד וכי "עצמאות הכנסת מחייבת להביא למשרה כזאת אדם שאינו ממשרד המשפטים. זה נכפה על ידי ועדה ציבורית, שלא כל חבריה פעלו בעניין בתום לב".

לאחר המינוי

במהלך כהונת הכנסת השבע עשרה קיבלה יושבת ראש הכנסת דליה איציק מכתב מעמותת אומ"ץ הדורש להדיח את אלשטיין מתפקידה בשל הסיוע שהגישה, לטענתם, לנציב שירות המדינה שמואל הולנדר, שכיהן בוועדת בך, במאבקו נגד ממצאי דו"ח מבקר המדינה. בעמותה הסתמכו על פרסום של העיתונאי יואב יצחק, שטען כי אלשטיין הגיעה למשרד מבקר המדינה יחד עם דוד ליבאי במטרה להסביר מדוע הולנדר לא חרג מהחוק, ובכך חרגה מתפקידה, מפני שאין זה מתפקידה של היועצת המשפטית לכנסת לשמש סנגורית לנציב שירות המדינה.
אלשטיין החליפה כחברה בוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת את היועצת המשפטית הקודמת, שניידר. היא הגיעה למספר מצומצם של ישיבות, שבהן נידון הרעיון למנות נציב אתיקה לכנסת. אלשטיין התנגדה לרעיון, אך דעתה נדחתה על ידי הוועדה.

חייה הפרטיים

אלשטיין גרה בירושלים. היא גרושה בפעם השנייה, אם לארבעה ילדים. בן זוגה לשעבר, האדריכל גד עירון, הגיש לפני מספר שנים נגד אלשטיין תלונה במשטרה על ניסיון דקירה, אך התיק נסגר.
מאיר הלוי מאפטא

ביוגרפיה

רבי מאיר הלוי נולד לרבי שמואל סגל הלוי רוטנברג, נצר לרבי ישעיה הלוי הורוביץ, ולפייגא נצר לש"ך. בנעוריו התייתם מאביו ואמו גידלתו לבדו.
רבי מאיר הלוי למד בישיבת רבי אברהם יצחק הכהן כ"ץ בעל מחבר ספר "כתר כהונה" ואב"ד סטבניץ ופינצ'וב. בהמשך, היה לתלמידו של החוזה מלובלין.
רבי מאיר היה מגדולי המתנגדים לשיטת חסידות פשיסחא.
כשעזב הרב אברהם יהושע השיל מאפטא את העיר, עבר רבי מאיר לכהן כרב העיר, שם כיהן עד יום מותו.
הוא הצטיין בבקיאות רבה בש"ס ובפוסקים וכאשר עבר רבו רבי אברהם יצחק הכהן כ"ץ מסטאבניץ לפינצ'וב נתקבל כרב בסטאבניץ בעודנו צעיר לימים, משם עבר לרבנות אפטא.
היה גם גדול בתורת הנסתר. כשנפטר החוזה מלובלין הלכו רבים מתלמידיו לאפטא אחר רבי מאיר בשל כשרונותיו המיוחדים לשמש מנהיג בישראל. חסידים מסרו שזה היה גם רצונו של החוזה, כי רבי מאיר ימלא את מקומו, ולפי המסורת החסידית, הנהגתו הייתה הכי דומה להנהגת החוזה, משאר התלמידים. היה נאמן לשיטת החסידות כפי שקיבלה מרבותיו, והתנגד לדרך החדשה של רבי שמחה בונם מפשיסחה, שרצה לבססה על יסודות העיון השכלי.
ספרו "אור לשמים" על התורה הכתוב בדרך הפרד"ס מכיל גם קצת חידושים ושו"ת בדרך הפלפול.
גם בניו רבי פנחס ורבי ישראל היו צדיקים מפורסמים.
נפטר באפטא בכ"ה בתמוז תקצ"א (1831).

תפילת רבי מאיר מאפטא

רבי מאיר הלוי אף חיבר תפילה אשר ענינה הוא חיזוק האמונה בהשם.
תפילה זו היה רגיל הרב שלמה רבינוביץ מראדומסק (מחבר ספר תפארת שלמה) לאומרה בכל יום ערב ובוקר, ואמר שהוא סגולה נוראה לפרנסה ולהצלחה לאומרה בכל יום.
ב-2015 הוציא אברהם פריד שיר הנני בידך על מילות הלקוחות מתוך תפילה זו:
"רִבּוֹן הָעוֹלָמִים יָדַעְתִּי כִּי הִנְנִי בְּיָדְךָ לְבַד כַּחֹמֶר בְּיַד הַיּוֹצֵר. וְאִם גַּם אֶתְאַמֵּץ בְּעֵצוֹת וְתַחְבּוּלוֹת וְכָל יוֹשְׁבֵי תֵבֵל יַעַמְדוּ לִימִינִי לְהוֹשִׁיעֵנִי וְלִתְמֹךְ נַפְשִׁי, מִבַּלְעֲדֵי עֻזְּךָ וְעֶזְרָתְךָ, אֵין עֶזְרָה וִישׁוּעָה." (לחן פנחס ברייער)