google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי ג'מייקה–הודו

נציגות

להודו יש נציבות קבועה בקינגסטון בעוד שלג'מייקה יש קונסוליה בניו דלהי ובקרוב תיפתח שם גם נציגות קבועה.

סחר

לפי נתוני משרד הסחר של ממשלת הודו, הסחר בין הודו לג'מייקה היה שווה 23 מיליון דולר בשנים 10–2009, כאשר הודו מייצגת כמעט את כל היצוא לג'מייקה.

הודים בג'מייקה

כ-50,000-61,500 הודים, או אנשים ממוצא הודי גרים בג'מייקה, והם מהווים כמעט 3% מהאוכלוסייה. נתון זה כולל גם את העבדים שהובאו לג'מייקה בסוף המאה התשע עשרה ובמאה העשרים.
אנדראס פיינינגר

חייו

פיינינגר נולד בפריז. אביו היה הצייר ליונל פיינינגר (1871–1956), יליד ארצות הברית שחי באירופה. אחיו הצעיר היה תאודור לוקס פיינינגר (1910 - 2011), שנודע כצלם וצייר. 
פיינינגר למד, בין השאר, בבית הספר באוהאוס בגרמניה, שאביו נמנה עם מייסדיו, וב-1928 הוסמך כאדריכל. עד 1931 עסק באדריכלות בהמבורג ובדסאו, ובהמשך עבד שנה בפריז כעוזר של לה קורבוזיה. ב-1933 עבר לסטוקהולם, שוודיה, וב-1936 החל להתמקד בצילום. 
ב-1939 היגר פיינינגר לארצות הברית. תחילה עבד בסוכנות הצילום Black Star, ובשנים 1943 עד 1962 נמנה עם סגל הצלמים של המגזין לייף. אחרי כן פעל כצלם עצמאי עד 1990. פיינינגר הרבה לצלם נופים, ביניהם נופים תעשייתיים ועירוניים, והתפרסם בעיקר בזכות תצלומים של העיר ניו יורק. הוא הרבה לעסוק גם בצילומי טבע.
פיינינגר פרסם יותר מ-50 ספרי צילום, ביניהם ספרי הדרכה רבים. ספרו הידוע ביותר הוא הצלם המושלם (The Complete Photographer), שתורגם לשפות רבות, ביניהן עברית.
פיינינגר נפטר בניו יורק ב-1999. תצלומיו מוצגים במוזיאונים רבים, ביניהם המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, מוזיאון העיר ניו יורק, בית ג'ורג' איסטמן ברוצ'סטר, ומוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון.
ML (שפת תכנות)

סקירה כללית

ML נחשבת לשפה פונקציונלית שאיננה 'טהורה', בשל העובדה שהיא מאפשרת תוצאות לוואי בקריאות לפונקציות, בשונה משפות פונקציונליות 'טהורות' כגון Haskell.
מאפייני השפה כוללים העברת פרמטרים על פי ערכם, פונקציות כטיפוסים "ממחלקה ראשונה", ניהול זיכרון אוטומטי בעזרת מנגנון איסוף זבל, פולימורפיזם פרמטרי (כלומר פולימורפיזם בקריאה לפונקציות), טיפוסיות חזקה וסטטית, מנגנון הסקת טיפוסים וטיפול בחריגות.
בשונה משפת Haskell,‏ ML נוקטת בחישוב ביטויים מוקדם (Eager evaluation). עם זאת, חישוב ביטויים עצל (Lazy evaluation) ניתן להשגה באמצעות מנגנון סְגוֹר (Closure).
כיום ישנן מספר שפות במשפחת ML. שני הדיאלקטים העיקריים הם Standard ML‏ (SML) ו-Caml. עם זאת קיימים דיאלקטים נוספים, בהם F#‎ - שפה שבה תומכת מיקרוסופט עבור טכנולוגיית NET.. רעיונות משפת ML השפיעו על שפות רבות אחרות, בהן Haskell.
עיקר כוחה של ML בא לידי ביטוי בעיצוב ועיבוד שפות (מהדרים, מנתחי שפה, מוכיחי טענות), אך היא שפה לשימוש כללי ונמצאת בשימוש גם בביואינפורמטיקה, מערכות פיננסיות, ושימושים רבים אחרים.
טווח ההכרה של מזהים בשפת ML הוא סטטי.

דוגמאות

הדוגמאות להלן הן בדיאלקט SML, שהוא הדיאלקט הנפוץ ביותר. דיאלקטים אחרים אינם שונים ממנו במידה רבה.

עצרת

פונקציית העצרת מבוטאת כ-ML בצורתה הטהורה, כלומר ללא תוצאות לוואי פרט לחישוב ערך הפונקציה:

 
fun fac (0 : int) : int = 1
 | fac (n : int) : int = n * fac (n - 1)
כאן הגדרנו את פונקציית העצרת כפונקציה רקורסיבית, עם תנאי עצירה יחיד. זוהי דרך דומה לזו שבה מוגדרת הפונקציה במתמטיקה. הרבה קוד ML 
דומה למתמטיקה בכלים שלו ובתחביר.
חלק מההגדרה שהוצגה כאן היא אופציונלית, ומתארת את הטיפוסים של הפונקציה. הסימון E : t ניתן להיקרא כ"לביטוי E יש טיפוס t". לדוגמה, הארגומנט n מקבל את הטיפוס מספר שלם (int), ותוצאת הפעלת הפונקציה (fac (n: int מקבלת את הטיפוס int גם כן. הפונקציה כולה מקבלת בהתאם את הטיפוס "פונקציה ממספר שלם למספר שלם" (int -> int). הודות למנגנון הסקת הטיפוסים, ניתן לוותר על כתיבת הטיפוסים במפורש ואלו יוסקו על ידי המפרש או המהדר של השפה.
כתיבה מחדש של הדוגמה ללא הטיפוסים תראה כך:
 fun fac 0 = 1
 | fac n = n * fac (n - 1)
הפונקציה מתבססת גם על התאמת-תבניות, מנגנון חשוב בתכנות בשפת ML. כמו כן, פרמטרים לפונקציה לא בהכרח נמצאים בתוך סוגריים (כמו ברוב שפות התכנות הנפוצות) אלא מופרדים ברווח (אוסף פרמטרים בתוך סוגריים ייחשב כפרמטר אחד, מסוג Tuple). כאשר הארגומנט לפונקציה הוא 0 יוחזר המספר 1. לכל מקרה אחר תיבחר השורה השנייה לפעולה. זהו החלק הרקורסיבי, והפונקציה תיקרא שוב ושוב עד שיגיע מקרה השפה - ארגומנט 0.
המימוש הזה של פונקציית העצרת איננו מובטח שיעצור, כיוון שארגומנט שלילי יגרום לשרשרת אינסופית של קריאות רקורסיביות. מימוש יציב יותר יבדוק שהארגומנט הוא אי-שלילי, בצורה הבאה:
 fun fact n = let
 fun fac 0 = 1
  | fac n = n * fac (n - 1)
 in
 if (n < 0) then raise Fail "negative argument"
 else fac n
 end
המקרה הבעייתי (מספר שלילי) מנוהל בעזרת מנגנון הטיפול בחריגות של השפה.
הפונקציה יכולה להיכתב בצורה יעילה יותר על ידי שימוש ברקורסיית-זנב, כלומר רקורסיה שבה לא מבוצע כל חישוב לאחר הקריאה הרקורסיבית בפונקציה הקוראת, ומחסנית הקריאות לא תצטרך לגדול ביחס ישר למספר הקריאות לפונקציה. זאת ניתן להשיג בעזרת שימוש פרמטר נוסף, "צובר" (Accumulator) עבור הפונקציה הפנימית:

 
fun factorial n = let
 fun fac (0, acc) = acc
  | fac (n, acc) = fac (n - 1, n*acc)
 in
 if (n < 0) then raise Fail "negative argument"
 else fac (n, 1)
 end
ג'אז הארנב 2

עלילה

שלושת אלפים שנים אחרי האירועים של סיפורו של איזופוס "הצב והארנב", היריבות בין צבים וארנבים ממשיכה. לאחר שג'אז ביקר בכל מיני פלנטות כדי להציל את הנסיכה אווה אירלונג וקרוטוס מהצבים הטרוריסטים, שנשלטים על ידי המגלומן דבאן של, זה האחרון הצליח לברוח לאחר שאווה ניצלה וגנב את טבעת היהלום שלה. בינתיים, דוואן של מתכנן להשתלט על מעבדה בה נמצאת מכונת זמן שתאפשר לו לשנות את ההיסטוריה של כוכב קרוטוס ולהיות שליט היקום. ג'אז חייב לעצור את דוואן בזמן שהוא נודד בזמן ובמרחב.

השפעות

העיצוב וכמה פרטים הושפעו ממגוון רב של משחקים מפורסמים מאותה התקופה, כגון: סוניק, Commander Keen, דום, One Must Fall 2097 (משחק מתוצרת אפיק שלג'אז יש הופעת אורח בו), Earthworm Jim, ריימן וכו'. כמה פרטים מהמשחק הושפעו ממדיות אחרות כגון הסרט בחזרה לעתיד והאגדה עליסה בארץ הפלאות.
ישראל פלדי

ביוגרפיה

פלדי נולד בברדיאנסק שבאוקראינה בשנת 1892. בשנת 1900 היגרה משפחתו לשווייץ, שם גדל והתבגר. הוא עלה לארץ ישראל ב-1909 וב-1911 חזר לאירופה כדי להשתלם באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. הוא סיים לימודיו בהצלחה ב-1914 ועבר להתגורר בקושטא, שם לימד ציור בבית הספר "עזרה" ולימד גם גרמנית בגימנסיה העברית בעיר. 
בשנת 1920 הורה במשך שנה ציור וכיור בגימנסיה העברית "תרבות" בעיר קובל שבווהלין ואחר כך, ב-1921 חזר שוב ארצה.
בשנת 1927 עיצב פלדי תלבושות ותפאורה עבור המחזה "הדייגים", מאת הרמן הרמאנס, שהוצג בתיאטרון "האהל".
בשנת 1929 היה שותף לפעילות קבוצת "מסד", שהציגה תערוכה של אמנות בהשפעה מודרניסטית בשנה זו בתל אביב.
בשנת 1957 שכל את בנו, רמאון פלדי, שנפל בהיאחזות הנח"ל כרם אבשלום. בין השנים 1958-1960 שהה בפריז לצורך השתלמות בציור. בתקופה זו אף הציג מעבודותיו שם.
לאורך הקריירה שלו הציג פלדי את יצירותיו במוזיאונים רבים, בין השאר במוזיאון תל אביב ובמוזיאון ישראל.
ישראל פלדי נפטר בתל אביב ב-1979 ונטמן בבית העלמין קריית שאול בעיר. הוא הותיר אחריו את רעייתו מרים 1906-2005).
בשנת 1982 הפיק דואר ישראל בול הנושא את ציורו של פלדי "פסטורלה" מאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
במסגרת המיזם של עיריית תל אביב להנצחת אמנים ואנשי במה, נקבעה לוחית זיכרון על ביתו של ישראל פלדי ברחוב הירקון 264 בתל אביב.
שלום זאב אפלבום

ביוגרפיה

שלום אפלבום נולד בתרצ"ד (1934) בניו יורק שבארצות הברית, להורים ילידי ליטא. עוד בטרם היה בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל, אולם בעקבות המשבר הכלכלי של 1939 נאלצה לחזור לארצות הברית. עם קום מדינת ישראל שבה המשפחה ועלתה לארץ ישראל והתיישבה ברעננה, שם סיים אפלבום את לימודיו והתגייס לנח"ל. 
בשנת 1955 נישא לד"ר לביאה אפלבום ולהם ארבעה ילדים. נפטר בי"ג בתשרי ה'תשע"ב (12 באוקטובר 2011).

פעילות אקדמית

בצעירותו החל ללמוד באוניברסיטה העברית, בפקולטה לחקלאות ברחובות. בשנת 1955 סיים תואר ראשון וב-1957 קיבל תואר שני. את עבודת הדוקטורט ביצע בהנחייתו של פרופסור אהרן בונדי.
בשנת 2010 זכה בפרס רוטשילד לחקלאות, "על מכלול מחקריו החדשניים, המתייחסים להשפעת גורמי עקה סביבתיים על הפיזיולוגיה של התנהגות חרקים ועל הבאת המידע הבסיסי שנצבר לקראת יישום מתקדם בהגנת גידולים חקלאיים".
תחומי המחקר בהם עסק אפלבום הם פיזיולוגיה של בקרת תהליכי רבייה בקרב זבובי פירות ועשי לילה, וכן היבטים פיזיולוגיים ומולקולריים של יחסי חרק – פטריה אנטומופתוגנית.
לואי, דוכס בורגונדיה

ביוגרפיה

לואי נולד בורסאי ב-16 באוגוסט 1682 ללואי, הדופן הגדול, בנו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולמריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה, בתם של פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה ואנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה. עם לידתו קיבל לואי את התואר דוכס בורגונדיה, והוצב במקום השני בשושלת הירושה.
לואי גדל יחד עם אחיו פיליפ, דוכס אנז'ו ושארל, דוכס ברי, ועל אף שהיה ילד קשה, הפך בהשפעת מורהו פרנסואה פנלון ארכיבישוף קמברה לדתי אדוק מאוד.
בשנת 1697 התחתן לואי עם מריה אדליידה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה, על מנת לסיים את המלחמה שהתנהלה עם סבויה.
בשנת 1702 צורף לואי למועצה המלכותית בגיל 20, ולא כמו אביו שצורף רק בגיל 30. בשנת 1708 מונה לואי למפקד הכוחות בפלנדריה, עם לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום לצידו. אולם מכיוון שלא היה ברור מי אמור לפקד בפועל על הכוחות, הביא הדבר לשיתוק הצבא ולכמה תבוסות כואבות.
לואי היה מוקף ביועצים שטענו כי על המלוכה להיות פחות אבסולוטית, ועליה למשול באמצעות שרים מבני האצולה, ודעתם הייתה מקובלת על לואי.
בשנת 1711 מת אביו לואי, הדופן הגדול, ולואי מונה לדופן צרפת. בשנת 1712 חלתה אשתו בחצבת, ולואי טיפל בה במסירות. ב-12 בפברואר מתה אשתו, וכעבור 6 ימים ב-18 בפברואר מת אף לואי שנדבק ממנה. ב-8 במרץ מת אף בנו לואי, דוכס ברטאן, ובנו הקטן לואי, דוכס אנז'ו מונה ליורש העצר. ב-1 בספטמבר 1715 נפטר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולואי, דוכס אנז'ו ירש את הכתר בשם לואי החמישה עשר. אך היות שהיה בן חמש שנים בלבד שימש פיליפ השני, דוכס אורליאן (אחיינו של לואי הארבעה עשר) כעוצר בשמו.
הלקונה

עלילה

הרומן מספר את סיפורו של הריסון ויליאם שפרד, החל בילדותו במקסיקו בשנות השלושים. הוריו מופרדים כך שהוא חי בין ארצות הברית עם אביו ומקסיקו עם אמו. במהלך זמנו במקסיקו הוא עובד בתור מערבל גבס עבור אמן הציור דייגו ריוורה אז בתור טבח עבור אותו ואת אשתו אמן פרידה קאלו, עם שפרד מפתחת ידידות לכל החיים. בעודו חי ועובד אצלם, הוא גם מתחיל לעבוד כמזכיר של ליאון טרוצקי שמסתתר שם, הוגלה על ידי סטלין.
מאוחר יותר בחיים, המתגוררים באשוויל, צפון קרוליינה, שפרד הופך לסופר ונחקר לאחר מכן על ידי בית הלא אמריקני פעילויות הוועדה. הוא מורה למזכירתו, ויולט בראון, לשרוף את ניירותיו ולחזור למקסיקו. עם זאת, היא מצילה את היומנים ואת המכתבים ואת אלה הם הניירות המהווים את הרוב של הרומן.
זהר שטראוס

ביוגרפיה

שטראוס נולד בחיפה, גדל והתחנך בעומר. אמו מורה למתמטיקה, ואביו דוקטור לפיזיקה. בצבא שירת בתור מדריך בחיל הרפואה. שטראוס בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת לסטר שבאנגליה. בוגר לימודי משחק ב"סטודיו למשחק של יורם לוינשטיין" ומשמש גם מורה למשחק בתל אביב.

קריירה

בשנת 2006 היה מועמד ל"פרס אופיר" על משחקו בסרט "הדברים שמאחורי השמש" וגם ב"הבן של אלוהים". בשנת 2009 זכה בפרס אופיר בקטגוריית "שחקן המשנה הטוב ביותר" על משחקו בסרט "לבנון". בסרט גילם שטראוס את דמותו של ג'מיל, מפקד כוח של חטיבת הצנחנים אשר מכוון את הטנק לאורך כל הסרט. במהלך הקריירה שלו כשחקן השתתף שטראוס בהצגות תיאטרון רבות. בתיאטרון אנסמבל הרצליה שיחק בהצגה "קשר הירח". בתיאטרון הבימה שיחק בהצגות: "חתול רחוב", "טייפ", "הקומיקאים", "צורה לאהבה", "זמן אמת" ו"מישהו שישמור עליי".
בתיאטרון באר שבע השתתף שטראוס בהצגה "קן הקוקייה" בתפקיד הראשי של רנדל מק'מרפי עליו קיבל תשבחות רבות. ההצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי להצגה הטובה ביותר לשנת 2010. בהמשך השתתף בהצגה "בוגד" בעיבוד של בעז גאון וניר ארז ל"אויב העם" של הנריק איבסן, בבימויו של ניר ארז.
בשנת 2001 הייתה הופעתו הקולנועית הראשונה כאשר שיחק בסרט "מרס תורכי". בהמשך שיחק בסרטים "הדברים שמאחורי השמש", "מישהו לרוץ איתו", "בופור", "מדוזות", "לבנון", "קירות" ו"עיניים פקוחות". בשנת 2010 הצטלם לסרטו של אליאב לילטי "מעשייה אורבנית".
תפקידו הטלוויזיוני הראשון היה בסדרה "כנפיים", ששודרה בערוץ 1. לאחר מכן שיחק בסדרות טלוויזיה רבות, בהן "החצר" בערוץ התכלת, "אמא'לה" בערוץ 2, "חיי כלב" ששודרה בערוץ הילדים, תפקיד אורח בסדרה "", ששודרה בערוץ 2, עבור הזכיינית קשת, בסדרת הדרמה קומית "אולי הפעם", ששודרה ב-yes, ובסדרת הדרמה "אבידות ומציאות" ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי רשת. בשנת 2008 שיחק שטראוס בסדרה "המקום" ששודרה בערוץ 10. בהמשך אותה שנה שיחק בסדרה "סרוגים" ב-yes.
בשנת 2010 השתתף בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדנית דורית מילמן, והגיע למקום השישי. בהמשך אותה שנה שיחק בסדרה "דאוס", ששודרה בערוץ הילדים ב-yes.
בשנת 2011 שיחק בסדרה "אחת אפס אפס" בערוץ 10. בשנת 2012 שיחק באותו ערוץ בשני פרקי פיילוט של הסדרה "תל אביביות".
הוא זכה בפרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2009/10 לשחקן השנה על תפקידו בהצגה "לרקוד עם אבא" בתיאטרון מדיטק.
בשנת 2013 שיחק בסדרת הדרמה "שטיסל", בתפקיד ליפא וייס. בשנה זו שיחק גם בסרט הקולנוע "הבן של אלוהים" (של הבמאים ארז תדמור וגיא נתיב); על תפקיד זה היה מועמד לפרס אופיר לתפקיד המשנה.
בשנת 2015 שיחק בעונה השנייה של סדרת הדרמה הקומית "זגורי אימפריה", בתפקיד דינו. בשנת 2017 השתתף בסרט "האופה מברלין", ובהמשך השנה הופיע בסדרה "שבאבניקים" בתפקיד חוקר משטרה דתי לאומי. בשנת 2018 שיחק בסדרה "אילת" בתפקיד נרי. באותה שנה שיחק בסדרה פמת"א בתפקיד אליהו מורדוך. בשנת 2019 שיחק בסרט הקומי "אול אין".

חיים אישיים

שטראוס נשוי, ואב לשני ילדים. מתגורר בשכונת רמת חן ברמת גן].
אליזבטה פארנזה

ביוגרפיה

אליזבטה נולדה ב-25 באוקטובר 1692 בפלאצו דלה פילוטה שבדוכסות פארמה, לאודוארדו פארנזה, נסיך הכתר של פארמה ולדורותיאה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, בתם של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט. לאליזבת היו יחסים טובים עם אביה, אך היא הייתה מסוכסכת קשות עם אמה. אליזבטה למדה לדבר ולכתוב לטינית, צרפתית וגרמנית, והיא למדה רטוריקה, פילוסופיה, גאוגרפיה והיסטוריה, אולם, היא לא מצאה עניין בלימודים ונהנתה יותר מריקוד, ציור שאותו למדה מפייר אנטוניו אבנזיני, מוזיקה ורקמה. זמן קצר לאחר מלחמת הירושה הספרדית חלתה אליזבטה באבעבועות שחורות, אולם היא החלימה מכך.
מכיוון שאליזבטה הייתה אמורה לירש את דוכסות פארמה, היו לה הצעות נישואים רבות, וביניהם: ויטוריו אמדאו, נסיך פיימונטה, פרנצ'סקו ד'אסטה, נסיך הכתר של מודנה, אולם לבסוף התחתנה אליזבטה ב-16 בספטמבר 1714 על ידי שליח עם פליפה החמישי, מלך ספרד, לאחר שהלה השתכנע שאליזבטה תהיה אשה צייתנית וכנועה.
אליזבטה הייתה אמורה לנסוע לספרד בים, אולם בעקבות מחלה נסעה לבסוף דרך היבשה, והתעכבה כמה ימים בבאיון בצרפת. ב-24 בדצמבר נפגשה אליזבטה עם פליפה בגוודלחרה, ומיד התאהב בה פליפה ממבט ראשון.
אליזבטה טיפלה בפליפה, שלקה בהתקפי מניה דיפרסיה ודיכאון, ואף התערבה בענייני השלטון השונים. בשנת 1724 ויתר פליפה על כתרו לטובת בנו לואיס, אך חזר לכהן כמלך עקב מותו של זה באותה שנה. מחלתו של פליפה מנעה ממנו לתפקד, ובשנים אלה דאגה אליזבטה לנהל את הממלכה. בשנת 1731 קיבל בנה קרלוס את דוכסות פארמה, אולם מאוחר יותר החליף אותה בממלכת נאפולי ובממלכת סיציליה.
בשנת 1746 מת בעלה פליפה החמישי, מלך ספרד, ובנו פרננדו השישי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו. מכיוון שאליזבטה מתחה ביקורת על תפקודו של פרננדו, היא הוגלתה בשנת 1747 ללה גראנחה, ושם ניהלה את חצרה בכל תקופת שלטונו של פרננדו. בשנת 1748 עם סיום מלחמת הירושה האוסטרית, נמסרה השליטה בדוכסות פארמה לידי בנה פליפה, דוכס פארמה.
בשנת 1759 מת פרננדו השישי, מלך ספרד, ובנה קרלוס השלישי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו. עד לבואו של קרלוס מנאפולי בשנת 1760, שלטה אליזבטה כעוצרת הממלכה. בשנת 1752 בנתה אליזבטה את ארמון ריפריו כמקום מגוריה הרשמי, וב-11 ביולי 1766 מתה אליזבטה בארמון המלכותי בארנחואס.
יעקב שמואל

קריירה

שמואל גדל באור יהודה. החל את קריירת האיגרוף בשנת 1980 אצל המאמן פימה ליפמנוביץ'. בהיותו בן 14 ערך שמואל את הקרב הבינלאומי הראשון שלו נגד אלוף בתי הספר של אנגליה וניצח, בתחרות שנערכה בין נבחרת ישראל ולבין נבחרת צפון אנגליה. בגיל 15 זכה לראשונה באליפות ישראל לנוער. ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות ברחבי אירופה. 
בשנת 1986 יצא לתחרות בניו יורק וזכה במדליית זהב בטורניר הספניש גלובז (אליפות מדינת ניו יורק לחובבים). ב-1987 זכה בטורניר בפולין.
בשנת 1987 התגייס לצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין ושירת באשקלון. 
בשנת 1988 השתתף שמואל באולימפיאדת סיאול שבקוריאה הדרומית. בקרב הראשון הוא ניצח את ירמו אסקלינן מפינלנד,  ובקרב השני את ריקרדו פיטמן מאיי קוק, אך בשלב רבע הגמר נוצח על ידי האיטלקי ג'ובאני פאריסי, שהמשיך וזכה במדליית הזהב.
בשנת 1990, לאחר שרותו הצבאי, עבר שמואל לצרפת ושם עבד כשנתיים כמתאגרף מקצועני.
בין 3 בדצמבר 1988 ו-10 בפברואר 1991 ערך שמואל שבעה קרבות כמקצוען, וניצח בכולם. הוא התאגרף עם מיק פאול, מוסטפא ורקווי, פסקל ראגאוט, רדהא ג'ין עבאס, ג'ין מארק אוגוסטין, ליונל ג'ין ואנק ריגל. 
בשנת 1995 הגיע למקום חמישי באליפות העולם שנערכה בברלין. אך בעקבות הפסד למתאגרף טורקי באליפות אירופה, נמנעה ממנו האפשרות להתחרות באולימפיאדת אטלנטה (1996). 
בשנת 1996 פרש שמואל מאיגרוף תחרותי בעקבות פציעה ביד. הוא עבר לאימון, אימן חמש שנים בקבוצת מכבי תל אביב באיגרוף, ובמקביל אימן בנבחרת ישראל באיגרוף.  נכון ל-2013 משמש כמאמן ומדריך לאיגרוף במכון שפתח באור יהודה. 
נשוי ואב לשלושה.
אריך ס. גרואן

אריך סטיבן גרואן (בגרמנית: Erich Stephen Gruen‏; נולד במאי 1935) הוא היסטוריון אמריקאי יליד אוסטריה. גרואן הוא פרופסור להיסטוריה של יוון ורומא, ולימד במשרה מלאה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בין השנים 1966–2008.

ביוגרפיה

גרואן נולד בווינה בירת אוסטריה במאי 1935. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת אוקספורד ותואר דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד ב-1964. הוא גם קיבל את מלגת רודז היוקרתית. ב-1966 החל ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-1968 יצא לאור ספרו הראשון העוסק בפוליטיקה ובתי המשפט ברומא העתיקה. מחקריו הבאים התמקדו בעיקר ברפובליקה הרומית המאוחרת. ב-1974 יצא לאור ספרו המפורסם ביותר: "הדור האחרון של הרפובליקה הרומית" (The Last Generation of the Roman Republic). ספר זה נחשב לעיתים בתור תשובה לספרו של רונלד סיים "המהפכה הרומית". מסקנתו של סיים הייתה שהמבנה של הרפובליקה והסנאט לא היו מתאימים לצורכי השלטון הרומי, וכי אוגוסטוס שהפך את רומא מרפובליקה לקיסרות, פשוט ניסה לנקוט בצעדים הנחוצים על מנת להשיב את חיי הציבור לתקנם. גרואן לעומת זאת סבור שהרפובליקה לא הייתה בהכרח במצב של ריקבון והתפוררות הדרגתית כפי שסיים טען, והיא יכלה בהחלט להמשיך לשרוד עם מוסדותיה המסורתיים ולא נזקקה ל"הצלה" מידי אוגוסטוס.
מחקריו הבאים עסקו בעיקר בעולם ההלניסטי. הוא אף כתב שני ספרים על מעמד היהודים והיהדות בעולם העתיק. במחקריו בנושא זה הוא מצייר דיוקן חיובי של הפזורה היהודית ברומא ובעולם ההלניסטי, וסבור שהיהודים הצליחו לחיות חיים נוחים למדי בגולה מבלי להתפשר על דתם ולהיטמע באוכלוסייה המקומית. ב-1998 קיבל גרואן את "העיטור האוסטרי למדע ואומנות". גרואן פרש מההוראה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-2008, אולם הוא עדיין מפקח על עבודות דוקטורט והוא מבוקש מאוד כמרצה אורח. בעבר הוא גם הורה באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קולורדו ואוניברסיטת קורנל. לטענתו, הניסיון המרשים ביותר בהוראתו, היה תקופה קצרה בה הרצה  לפני האסירים בכלא סן קוונטין בסוף שנת ה-2000.
אמיל קרפלין

אמיל קרֶפֶּלין בשמו המלא אמיל וילהלם מגנוס גאורג קרפלין (בגרמנית:Emil Wilhelm Magnus Georg Kräpelin  ‏15 בפברואר 1856 נוישטרליץ - 7 באוקטובר 1926 מינכן) היה פסיכיאטר גרמני. מקובל להחשיבו כאבי הפסיכיאטריה המדעית המודרנית, הסיווג הפסיכיאטרי, הפסיכופרמקולוגיה והגנטיקה הפסיכיאטרית. בנוסף, גילה את מחלת אלצהיימר יחד עם אלואיס אלצהיימר.

קריירה

קרפלין למד כסטודנט באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1882, אחרי 13 שנים כמרצה, הוא קיבל פרופסורה מאוניברסיטת טרטו (כיום בשטחה של אסטוניה), ועמד בראשה של קליניקה אוניברסיטאית. שם למד ותיעד בפירוט היסטוריות קליניות רבות של מטופלים, מה שהוביל אותו לחשוב על חשיבות מהלך המחלה, ולהתייחס יותר לסיווג של הפרעות נפשיות. עשר שנים לאחר מכן הצהיר כי מצא דרך חדשה להתבוננות על מחלות נפשיות. הוא התייחס לראייה המסורתית כעוסקת בתסמינים בלבד, בעוד ראייתו היא "קלינית" יותר. על פי ראייתו זו, החלה במאה ה-19 הגישה של מיזוג מאות הפרעות נפשיות וקיבוצן לסוגים, תוך התבססות על תסמונות, כלומר דפוסים של תסמינים, במקום לפי דמיון של תסמינים עיקריים, כפי שהיה נהוג בעבר ולמעשה לא היה מתאים.

תאוריה והשפעה


קרפלין מזוהה במיוחד עם חלוקה של מה שבעבר נקרא פסיכוזה, לשתי צורות נפרדות: הפרעה דו-קוטבית וסכיזופרניה.
קרפלין טען שמחלות פסיכיאטריות נגרמות מהפרעות גנטיות וביולוגיות. התאוריות הפסיכיאטריות שלו היו מרכז תחום הפסיכיאטריה של תחילת המאה ה-20, וחזרו להיות כאלה מאז סופה. קרפלין התנגד לגישתו של זיגמונד פרויד, אשר התייחס וטיפל במחלות פסיכיאטריות כנגרמות מגורמים פסיכולוגיים.
קרפלין כתב בין השאר גם על נושאים של פוליטיקה וחברה, מתוך גישה השואבת רעיונות מדרוויניזם חברתי. הוא הביע דאגה ממדיניות של מדינת רווחה, העלולה לטענתו לפגוע בתהליכי ברירה טבעית באוכלוסייה, ולחתור תחת המאבק הביולוגי של הגזע הגרמני להישרדות. בין השאר כתב גם נגד יהודים. רעיונותיו נחשבים בעלי השפעה רבה על פיתוח תאוריות של אאוגניקה ושל תורת הגזע.
הערפיח הגדול

הערפיח הגדול (באנגלית: Great Smog או Big Smoke) היה אירוע חמור של זיהום אוויר שאירע בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת  בין יום שישי, 5 בדצמבר ועד יום שלישי, 9 בדצמבר 1952.
תקופה של אוויר קר בצירוף היעדר רוחות וזיהום אוויר רב גרמו להצטברות שכבת ערפיח כבד בעיר. זיהום האוויר הכבד הביא למותם של לפחות כ-4,000 מתושבי העיר במהלכו, ולפגיעות בריאותיות בכ-100,000 תושבים נוספים. מחקרים מהעת האחרונה מצביעים כי המספר הכולל של הנפטרים אף הגיע ל-12,000, אם כוללים נפטרים מספר חודשים ואף שנים לאחר הערפיח, אשר מצבם הוחמר בעטיו. 
אירוע זה נחשב לאירוע זיהום האוויר החמור ביותר בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת. בעקבות הזיהום נחקק בשנת 1956 חוק האוויר הנקי (Clean Air Act).

מקורות הזיהום

דלק החימום העיקרי בו נעשה שימוש בלונדון בפרט ובריטניה בכלל היה הפחם. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, בשל המצב הכלכלי הקשה בו בריטניה הייתה נתונה, נעשה שימוש בפחם מאיכות נמוכה, בו כמות גבוהה של גפרית. בעת בערה, פחם זה ייצר כמות גבוהה של גופרית דו-חמצנית - חומר רעיל ומזהם. בנוסף לחימום ביתי, פעלו באזור לונדון רבתי מספר רב של תחנות כוח פחמיות: באטרסי, בנקסייד וקינגסטון, אשר הגבירו את זיהום האוויר.
בשל מזג האוויר הקר שקדם לערפיח, נעשה שימוש רב בפחם לחימום, וכן צריכת החשמל עלתה בשל הצורך לחמם את הבתים והמוסדות. 
גורם נוסף של זיהום האוויר היה זיהום אוויר מכלי רכב. בתקופה זו החליפו אוטובוסים המונעים בדיזל את החשמליות שפעלו בעיר, ואלה הגבירו את זיהום האוויר.

מזג האוויר

ב-4 בדצמבר 1952 נוצר אנטי ציקלון באזור לונדון, אשר הביא עמו טמפרטורות נמוכות ביותר והיעדר רוחות. הטמפרטורות הנמוכות בשכבות הנמוכות נשארו "לכודות" על ידי אוויר חם בשכבות הגבוהות.
בגלל תופעה מטאורולוגית זו של אינוורסיה זיהום האוויר הרב שנוצר על ידי ארובות הבתים ותחנות הכוח הפחמיות, נלכד בשכבות הנמוכות של האטמוספירה, ולא התפזר.

השפעת הערפיח

אף שאירועי ערפל כבד נפוצים בלונדון, אירוע הערפיח הגדול היה יוצא דופן בהיקפו, צפיפותו ומשכו. הערפיח כלל תנאי ראות קשים (בשעות היום ניתן היה לראות מטרים ספורים לפנים בלבד), דבר שמנע כל תנועת כלי רכב בעיר. למעט הרכבת התחתית של לונדון, הושבתה כל התחבורה הציבורית בעיר, ואף רכבי חירום (מכוניות משטרה ואמבולנסים) לא יכלו לנוע ברחבי העיר.
היעדר תנועת אמבולנסים מנעה הגעה לנפגעי הערפיח והעלה את מספר הנפגעים והחמיר את מצבם.
הערפיח הכבד חדר לתוך מבנים, ובשל כך הביא לסגירת מוסדות התרבות בעיר: בשל הערפיח לא יכלו בתי קולנוע ואולמות תיאטרון וקונצרטים לפעול, מאחר שהצופים לא יכלו לראות את הבמה. כמו כן בוטלו אירועי הספורט בעיר, הן בשל תנאי הראות והן בשל קשיי הנשימה.

השלכות בריאותיות

בעת הערפיח עצמו לא אירעה בהלה ציבורית אולם בשבועות שלאחר הערפיח, משנאספו נתונים סטטיסטיים מבתי החולים, התברר כי כ-4,000 מתושבי בעיר נפטרו כתוצאה מהערפיח. מחקרים מהעת האחרונה מצביעים כי המספר הכולל של הנפטרים במהלך הערפיח וכתוצאה ממנו בשל החמרה ממחלות עמד על כ-12,000 נפטרים (מספר זה כולל גם נפטרים מספר חודשים ואף שנים לאחר הערפיח, אשר מצבם הוחמר בעטיו).
מרבית הנפטרים היו ילדים צעירים או אנשים מבוגרים אשר סבלו קודם לערפיח ממחלות דרכי הנשימה ומקשיי נשימה, וכן מהחמרה במחלות ריאות קיימות.

השלכות סביבתיות

מספר הנפטרים הרב הביא למחאה ציבורית ולהגברת קולם של תנועות איכות הסביבה. מחאה זו והפעילות הציבורית שבאה בעקבותיה הביאו לחקיקת חוק האוויר הנקי בשנת 1956. במקביל חוקקה עיריית לונדון מספר רב של חוקי עזר שנועדו להגביל את הזיהום בתחומי העיר.
ברנרדינו ריבדביה

ביוגרפיה

ריבדביה נולד בשנת 1780 בבואנוס איירס. הוא למד בבית הספר הממלכתי בסן קלרוס, אך פרש משם לפני סיום לימודיו.
ריבדביה היה ממוצא אפריקאי, דבר זה שימש ללעג ולקלס עליו בפי יריביו שכינו אותו בכינויים כדוגמת- "ד"ר שוקולד" ו"ברנרדינו השחור".
נפטר ב-2 בספטמבר 1845 בגיל 65 בקאדיז שבספרד.
אלבארו פריירה

קריירת מועדונים

פריירה החל את הקריירה שלו במועדון המקומי מיראמר מיסיונס בשנת 2003. שנתיים מאוחר יותר, עבר לשחק בארגנטינה בשורות קבוצת קילמס. אחרי שהמועדון ירד ליגה, בסוף עונת 2006-2007, הוא עבר לקבוצת ארחנטינוס ג'וניורס. בארחנטינוס, בעונה זו פריירה כבש 11 שערים ב-35 משחקים. בעקבות כך, בקיץ 2008, פריירה חתם במועדון הרומני קלוז', כאשר שולם תמורתו סכום של 2.5 מיליון אירו. הוא היה חלק חשוב מאוד מסגל הקבוצה, ושיחק בכל משחקיה במהלך מסע הבכורה של קבוצתו במסגרת ליגת האלופות. בקיץ 2009, קבוצת פורטו שילמה עבורו 4.5 מיליון אירו, ובעונתו הראשונה בפורטוגל זכה עם פורטו בגביע הפורטוגלי וסיים עימה במקום השלישי בליגה. עונה לאחר מכן זכה עם הקבוצה בספורט, שכלל אליפות, גביע וזכייה בליגה האירופית. פריירה פתח בהרכב במשחק הגמר בו גברה פורטו 1-0 על ספורטינג בראגה.
באוגוסט 2012 חתם פריירה באינטר מילאנו. ב-17 בינואר 2014 הושאל לקבוצת סאו פאולו. ב-24 בינואר 2014 לאחר עונה בברזיל, חתם לאסטודיאנטס לה פלאטה הארגנטינאית. בפברואר 2016 הושאל לחטאפה הספרדית.

נבחרת

הופעת הבכורה של פריירה בנבחרת אורוגוואי הייתה נגד נבחרת צרפת, ב-19 בנובמבר 2008. במשחק שלאחר מכן, כבר כבש את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, במשחק ידידות נגד נבחרת לוב, בטריפולי, את המשחק אורוגוואי ניצחה בתוצאה 3-2.
במהלך מחציתו השנייה של קמפיין מוקדמות מונדיאל 2010 בדרום אמריקה, פריירה היה חלק מסגל הנבחרת. הוא גם פתח בהרכב בשני משחקי הפלייאוף על העלייה למונדיאל 2010 מול נבחרת קוסטה ריקה. פריירה זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר, ובמשחקה השני של נבחרתו נגד דרום אפריקה המארחת, כבש פריירה את שערה השלישי והאחרון של אורוגוואי בנגיחה, בניצחון 3-0.