google/wiki40b huggingface dataset:
נפתלי קראוס

נפתלי קראוס (י"ב בשבט תרצ"ב, 20 בינואר 1932 - י"א בשבט תשע"ח, 27 בינואר 2018) היה עיתונאי ישראלי יליד הונגריה.

ביוגרפיה

נולד בבודפשט בירת הונגריה כבנם הבכור של יצחק ודבורה קולמוסאי, יהודים אורתודוקסים מודרניים. הוא למד בבית ספר היהודי "תורת אמת" ובסוף שנת 1944 בימי השלטון הפרו-נאצי של פרנץ סלשי הועבר לגטו. אחרי השחרור למד בישיבה ואחרי כניסת הונגריה לעידן הקומוניסטי, בשנת תש"ט (1949) נמלט מהונגריה ועלה לישראל. למד בישיבת מהרי"ץ דושינסקי בירושלים בראשות הרב ישראל משה דושינסקי.
בחודש כסלו תשי"ח (1958) נישא לבתיה בת שמואל זלמנוב, חסיד חב"ד. לאחר נישואיו התקרב לחסידות חב"ד והיה חבר הנהלת צעירי אגודת חב"ד.
בשנות ה-50 החל בקריירה עיתונאית. במשך שנים רבות היה חבר מערכת העיתון "שערים" ופרסם בו מדור קבוע תחת שם העט "נ. קולמוסאי". כמו כן כתב בעיתון הישראלי בשפה ההונגרית "אוי קלט". מילא תקופה גם תפקיד של כתב בישראל של שבועון יידי מניו יורק ושל העיתון ההונגרי "מדיאר הירלאפ". קראוס ערך את ה"אנציקלופדיה הדתית" ואת "השנתון הדתי האנציקלופדי" שיצא בשנת 1962. כתב בכתבי עת שונים, ובהם בבטאון חב"ד.
מאז סוף שנות ה-60 היה חבר מערכת "מעריב" ופרסם בו כתבות וטורים, בעיקר בנושאים יהודיים ודתיים.
היה חבר פועלי אגודת ישראל וחבר מוסדותיה.
התגורר בבית מגורי העיתונאים, בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, לוי יצחק הירושלמי וברוך אדלר.
לקראוס שלושה ילדים: שמואל; מרים הנשואה לעו"ד יצחק הרפז, בנו של עמיתו איש פא"י הרב גרשום הרפנס; רחל הנשואה לזלמן נוב, ממונה בניהול מזכירות בית דין רבני חב"ד. אחיו, שלמה קראוס, הוציא בסוף שנות ה-70 את המקומון "בני ברק" בבני ברק.
סנונית סלעים

תיאור המין

סנונית הסלעים היא ציפור בינונית בגודלה ובעלת מבנה גוף מוצק. היא בולטת בצבעה החום-כהה ובסוככות תת-הכנף הכהות והמנוגדות ליתר הכנף. כתמים לבנים מצויים על הזנב.

מידות

אורך גוף: 15 ס"מ. מוטת כנפיים: 34 ס"מ. משקל: 20 גרם.

אוכלוסייה

האוכלוסייה של סנונית הסלעים שומרת על מספר פרטים קבוע. אוכלוסיות צפוניות יותר של סנונית הסלעים נודדות לטווחים לא ארוכים ונמצאות בחודשי החורף בדרום אירופה ומערבה, צפון אפריקה והמזרח התיכון. האוכלוסיות המזרחיות של סנונית הסלעים חורפות בתת-היבשת ההודית.

אזורי מחיה

סנונית הסלעים דוגרת באזורים הרריים באלפים, בטורקיה, בקווקז, בחרמון ומזרחה עד להימלאיה.
נראה, כי האוכלוסייה העולמית של סנונית הסלעים מצויה במגמת עלייה והתפשטות אוכלוסייה צפונה, בעיקר כתוצאה מהיצע גדל והולך של מקומות קינון מתאימים - מעשה ידי האדם.
התפשטויות שכאלה מבחינת מקומות הקינון נרשמו באוסטריה, למשל,  שם גשרים של נתיבי תנועה מהירים משמשים אתר קינון נחשק. גם בשווייץ, רומניה, בולגריה ובעוד מדינות נצפו מקומות קינון שלא נצפו קודם.

סנונית הסלעים בישראל

בישראל דוגרת סנונית הסלעים אך ורק בחרמון. בעבר דגרה גם באזור הרכבל התחתון, אך בסקר שנערך בשנת 2013 נמצא רק זוג אחד של סנונית סלעים שדגר בשולי העיירה מג'דל שאמס. פרטים נוספים של סנונית סלעים נצפו בחלקים אחרים של הר החרמון אבל ללא סימני דגירה.

סיכון

בישראל, סנונית הסלעים מוגדרת כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בשל גודלה המזערי של האוכלוסייה המקננת, המוערכת בפחות מ-50 פרטים בוגרים, בשילוב התאמה אזורית לכך שהאוכלוסייה המקננת בחרמון היא אוכלוסיית שוליים בקצה גבול התפוצה העולמית של המין. במהדורה הקודמת של הרשימה האדומה של IUCN מ-2002 הוערכה סנונית הסלעים כמין ש"אינו בסיכון" (LC).
בריאן וייס

ביוגרפיה

וייס סיים את בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל ב-1970, התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי של אוניברסיטת ניו יורק, וחזר לייל להתמחות של שנתיים בפסיכיאטריה.

שחזור גלגול הנשמות

ב-1988 פרסם את ספרו "Many Masters, Many Lives", שתורגם לעברית בשם: "שורשים ושיעורים בזמן". הספר פורס את רעיונותיו של וייס בדבר שחזור גלגולים, באמצעות תיאור טיפול בחרדותיה של מטופלת צעירה, קתרין, אשר במהלך טיפול היפנוטי תיארה מציאות של גילגולים קודמים שחוותה. במהלך התיאורים הללו הבין וייס כי ישנו קשר בין התיאורים שהיא מתארת למחלות והסיפטומים שיש לה מגיל ילדות, ובעזרת המידע הזה נרפאה כליל מאותם סימפטומים. עד לטיפול בקתרין, היה וייס אתאיסט, לא האמין ולא עסק בשחזור גילגולים בכל אופן. 
וייס מתאר כי במהלך הטיפול סיפרה לו קתרין, באמצעות מה שכינתה "מדריך רוחני", פרטים אודות בנו שנפטר בגיל שבועות ספורים מסיבוך בלב, והגורמים לפטירתו, וכן על אביו המנוח, כולל שמו היהודי והעובדה שבתו קרויה על שמו - פרטי מידע שלטענת וייס לא היו מתועדים בשום מקום ושאף חבריהם הקרובים לא ידעו עליהם.
לאחר מכן החל וייס מתמקצע בתרפיית שחזור גלגולים בעזרת היפנוזה. בספריו המאוחרים יותר, "ריפוי בנבכי הזמן" ו"רק האהבה היא ממשית" (שהפך לרב מכר בארצות הברית ותורגם לעברית), מרחיב וייס את רעיונותיו לגבי שחזור הגלגולים. על פי גישה זו, הטיפול הנפשי והפיזי במטופל תלוי בחוויותיו בחייו הקודמים, ולא רק בחייו הנוכחים. וייס טוען כי מאז 1980 טיפל בכ-4,000 מטופלים באמצעות השיטה. השיטה קנתה לה אוהדים והמשיכה להתפתח עם השנים.
וייס התארח בתוכניות טלוויזיה ורדיו שונות בארצות הברית, כגון תוכניותיהם של לארי קינג ואופרה וינפרי, בהן הוא מתאר את רעיונותיו.

ביקורת

הפסיכיאטר הקנדי איאן סטיבנסון, שעסק בחקר גלגולי נשמות, הביע במחקריו דאגה לגבי השימוש בהיפנוזה לחשיפת גלגול נשמות של מטופלים, וטען כי כל "האישיות הקודמות" שעולות אצל מטופלים בעקבות שימוש בשיטה זו, הן לחלוטין פרי דמיונם של המטופלים. מחקריו של וייס בנושא עוררו ביקורת משום שלא נחשפו לביקורת עמיתים ונטען כי לא נערכו לפי סטנדרטים מדעיים.
ה'ע'

ה'ע' (5070) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 1309 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 26 באוגוסט 1310. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.

נולדו

כ"ב באלול - יהושע הנגיד, נגיד יהודי מצרים ודור חמישי לרמב"ם
אמפורת צוואר אטית אדומת-דמויות המתארת את תסאוס תוקף אמזונה

תיאור

הכד הוא כד מסוג אמפורה. זה הוא טיפוס ששימש בעיקר ככלי קיבול ליין או לשמן. בשנות ה-50 של המאה ה-20 ייחס החוקר ד. פון בוטמר את הכד לצייר לצייר היווני פוליגנוטוס, שפעל באתונה בין השנים 450-420 לפנה"ס (בקירוב), ונחשב לאחד מן הציירים המרכזיים של "סגנון הדמות האדומה", אולם, כיום נחשב הכד ליצירה של אמן מחוגו של צייר זה. גובהו של הכד 50.5 ס"מ והקדר הוסיף לו שתי ידיות אחיזה בעלות פיתולים ושפה גבוהה בעלת מכסה בקוטר 18 ס"מ שבמרכזו כפתור. 
העיטור המרכזי של הכד מציג נושא של מלחמת אמזונות ובה מתוארים דמות של לוחם הניצב בין שתי נשים לוחמות. כתובות בשפה היוונית מזהות את הגבר כגיבור המיתולוגי תסאוס ואת אחת מן הנשים כאשתו אנטיופה הנלחמים באמזונה. צידו השני של הכד מציג אדם מזוקן האוחז במטה. משני עבריו מתוארות שתי נשים שידיהן פשוטות לעברו.
האמן בחר להשתמש ב"סגנון הדמות האדומה" לשם ציור הנושא. הכד מחופה בצבע שחור ואילו הדמויות מופיעות בצבע אדום, שהוא צבעו הטבעי של החומר. האמן עשה שימוש בצבע אדום נוסף בסרט השיער של דמות הגבר ובקשת של אנטיופה. פרטי הדמויות מצוירים בקווים שחורים עדינים. האמן מיקם את הסצנות במרכז הכד, בין שתי הידיות, כשהוא משתמש בפסי עיטור דקורטיביים כדי לתחום את הסצנה. בין העיטורים מאנדר, "לשונות", קנוקנות ותיאורים צמחיים אחרים.
הכד עבר בעבר רסטורציה, במסגרתה אוחו חלקיו שנשברו. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 נרכש, ביחד עם קבוצה גדולה של פריטי קדרות יוונית ורומית, על ידי האספן האמריקאי יאן מיטשל עבור מוזיאון ישראל. הוא הוצג לראשונה במוזיאון בשנת 1974. כיום, מוצג הכד בתצוגת הקבע באגף לארכאולוגיה ע"ש שמואל וסיידי ברונפמן במוזיאון ישראל.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 16 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ביותר שהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו שלחה עד כה. המשלחת התחרתה בענפים אתלטיקה, ג'ודו, טאקוונדו, כדורעף, וסיף אולם לא הגיעה להישגים משמעותיים וסיימה במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. המשלחת שיפרה את הישגיה בענף האתלטיקה. אולם המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים טאקוונדו ושחייה וסיימה במקומות האחרונים.
כף אלכסנדר (אנטארקטיקה)

גילוי הכף

הכף מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, וצולם מן האוויר על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה בדצמבר 1947.

מקור השם

שמו של הכף ניתן לו על ידי משלחת סקר שטחי חסות איי פוקלנד שגילתה את הכף.
הכף נקרא על שם אלברט ו. אלכסנדר (Albert V. Alexander), חבר הפרלמנט הבריטי, והלורד הראשון של האדמירליות.

לקריאה נוספת

• R. K. Headland, Chronological List of Antarctic Expeditions and Related Historical Events, P 353
• Pedro Skvarca, Changes and surface features of the Larsen Ice Shelf, Antarctica, derived from Landsat and Kosmos mosaics, Annals of Glaciology, Volume 20 1994, PP 6-12
• NATIONAL GEOSPATIAL-INTELLIGENCE AGENCY, SAILING DIRECTIONS & ENROUTE, ANTARCTICA, P 106
סיטי טאוור (סדרת טלוויזיה)

עלילה

עלילת הסדרה מספרת על משפחת פלג הכוללת את דורון, רופא גינקולוג הוא אלמן עם שלוש בנות שאשתו מילי נהרגה בתאונת מטוס. הוא מכיר אישה חדשה בשם אורית עמינדב, עורכת דין במקצועה ואם לשני בנים והם עוברים לגור יחדיו בביתו של דורון בשרתון סיטי טאוור. דנה, בתו האמצעית של דורון לא אוהבת את הרעיון ושונאת את אורית מאוד. עמית, אחיה של אורית הוא מנהל את המסעדה בבניין ונשוי לשני ומנסה להביא ילדים איתה אבל היא לוקחת גלולות, ויצאה בעבר עם אחיו איתמר והייתה בהיריון ממנו וממשיכה לנהל איתו רומן. עמית בוגד בשני עם אוסי מלצרית בבניין המגורים המפואר שלהם ברמת גן שהיא הבת של מני השומר בבניין המגורים. דייר נוסף הוא מיקי שרון שהוא כוכב מפורסם ועומד להתגרש מאשתו דפנה והם תמיד רבים ובסוף חוזרים להיות ביחד. 
בסוף הסדרה דורון ואורית נוסעים לחתונה שלהם בבית רב, אבל מישהו חיבל להם בברקסים של הלימוזינה שהם נוסעים בה להתחתן ביחד עם שני בניה של אורית ובתו הצעירה של דורון, וכתוצאה מכך הלימוזינה מתנגשת במשאית.
שם תאגיד

שם פשוט

ישנן דרכים אחדות למתן שם פשוט לתאגיד, שם המשקף היבט מהותי של התאגיד:

שמות מייסדי התאגיד או בעליו

פעמים רבות משמשים שמות מייסדי התאגיד או בעליו לזיהוי התאגיד. שם כזה נפוץ במקרים שבהם יש חשיבות למוניטין האישי של העומדים בראש התאגיד, ובהם משרדי עורכי דין (למשל "גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג ושות'"), רואי חשבון ("ארנסט אנד יאנג, קוסט פורר גבאי את קסירר") ועוד. חברת האלקטרוניקה הרב-לאומית היולט פקארד קרויה אף היא על שם מייסדיה, ויליאם היולט ודייב פקארד, וכך גם רשת חנויות הספרים סטימצקי.

הריצה לראש המדריך המסווג

במדריך טלפון מסווג, כדוגמת "דפי זהב", שבו העסקים מוצגים לפי נושאים, ובכל נושא הם ממויינים בסדר אלפביתי של שמם, יש המעוניינים להופיע בתחילת הרשימה, בתקווה שדורש השירות יבחר בשם הראשון שהוא פוגש. רצון זה הוליד בישראל עסקים ששמם מתחיל בצירוף "א.א.א".

שינוי שם התאגיד

לעיתים נוצר צורך לשנות את שמו של תאגיד, עקב שינוי מהותי באופי התאגיד, רצון להתחדשות וגורמים נוספים. שם התאגיד הוא מרכיב חשוב במיתוג שלו, ולכן החלפת שם התאגיד אינה עניין של מה בכך. 
דוגמה: "בנק אנגלו-פלשתינה", שמרכזו בלונדון ופעל בארץ ישראל, שינה את שמו בשנת 1951 לבנק לאומי לישראל, תוך העברת מרכזו לתל אביב. שינוי זה משקף שינוי מהותי בסביבת פעולתו של הבנק - הקמת מדינת ישראל. בתחילת המאה ה-21 קיצר הבנק את שמו ל"לאומי". צעד זה, שבא לידי ביטוי גם בלוגו של הבנק, היה כרוך בשינוי השלטים בכל סניפי הבנק, שינויי הניירת הרבה של הבנק, ומסע פרסום להחדרת השם החדש.
שינוי שם בעל משמעות נרחבת היה שינוי שמה של חברת "סטאנדרד אויל" והמותג Esso (שמקורו באופן הגיית ראשי התיבות של שם החברה) לשם ולמותג Exxon - שם מלאכותי וחסר משמעות. עלות החלפת השם, שנערכה בשנת 1973, נאמדה ב-100 מיליון דולר. השם Esso ממשיך לשמש את החברה מחוץ לארצות הברית.

מגבלות חוקיות על שמו של תאגיד

עקרון היסוד הוא שתאגיד רשאי לבחור לעצמו כל שם, אך על עיקרון זה חלות הגבלות אחדות.

הגבלת השימוש בתואר "בנק"

סעיף 4 לפקודת הבנקאות, 1941, קובע: "אסור לכל אדם או לחבר אנשים, בין שהם מאוגדים ובין שאינם מאוגדים, פרט לבנק, לבנק חוץ, לבנק למשכנתאות, לבנק למימון השקעות, ולבנק לקידום עסקים, להשתמש או להוסיף ולהשתמש, בלא הסכמת שר האוצר, במלה "בנק" או בכל מלה הגזורה הימנה בשם שבו הם מנהלים עסקים".

הגבלת השימוש בשם המרמז על מוסד להשכלה גבוהה

סעיף 21י לחוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח-1958, קובע: "לא ישתמש מוסד חינוך באחד הכינויים האלה – אוניברסיטה, טכניון, מכון טכנולוגי, פקולטה, אקדמיה, בית ספר גבוה, מכללה אקדמית, השכלה גבוהה או חינוך גבוה – בין בנפרד ובין בסמיכות, ובין בצירופו, כשם או כתואר, לכינוי אחר, בין בעברית ובין בלועזית, אלא אם המוסד הוכר לפי סעיף 9, או שהכינוי ניתן לו בחוק או שקיבל עליו אישור מאת המועצה להשכלה גבוהה".
ג'ק מא

ראשית חייו

בגיל צעיר, עקב תשוקתו ללמוד אנגלית, נהג ג'ק מא לנסוע 45 דקות באופניו למלון סמוך כדי לשוחח עם אורחים זרים באנגלית. הוא הדריך אותם בעיר בחינם וכך למד את השפה במהירות. לדבריו, הגיש מועמדות ל-30 משרות שונות, ונדחה על ידי כולן: "הלכתי לעבוד עם המשטרה והם אמרו לי שאני לא מספיק טוב. אפילו ניסיתי להתקבל ל-KFC כשנפתח סניף בעיר שלי, 23 התקבלו לעבודה מתוך 24, ואני הייתי היחיד שלא התקבל" סיפר למראיין.
לאחר שני ניסיונות כושלים, הצליח להתקבל ללימודים במכון להוראה של האנגג'ואו ממנו קיבל תואר ראשון באנגלית בשנת 1988. לאחר הלימודים שימש כמרצה לאנגלית באוניברסיטת דיאנזי שבהאנגג'ואו.
ג'ק מא שמע לראשונה על האינטרנט בשנת 1994 ושנה לאחר מכן, נסע לארצות הברית ונחשף לגלישה באינטרנט. הוא חיפש את המילה "בירה" והופתע לגלות שאף תוצאה לא התייחסה לסין, ואף גילה כי אין מידע על סין באינטרנט. ג'ק מא החליט עם חברו להקים אתר על סין וזמן קצר לאחר מכן קיבל מיילים בנושא, אשר הבהירו לו כי לאינטרנט יש פוטנציאל גדול. באפריל 1995 הקים ג'ק מא יחד עם אשתו וחברו את החברה הראשונה שלהם, לאחר שגייסו 20,000$, וקראו לחברה "דפי סין הצהובים" (China Yellow Pages). בתוך שלוש שנים גדלה החברה באופן יוצא דופן.

קריירה


בין השנים 1998–1999 עמד מא בראש חברת מידע טכנולוגי שהוקמה על ידי "המרכז הסיני למסחר אלקטרוני בינלאומי" של ממשלת סין. בשנת 1999 עזב את ארצות הברית וחזר לסין לעיר האנגג'ואו, בה נולד, על מנת להקים את "עליבאבא" יחד עם 18 חברים, אתר אשר מטרתו שיפור שוק המסחר האלקטרוני הסיני בעיקר עבור ארגונים קטנים ובינוניים. לאחר מכן הקים את חברות המסחר Taobao, Alipay, Lynx. לאחר הצמיחה המטאורית של האתר Taobao הציעה חברת eBay לרכוש את החברה אולם מא דחה את ההצעה, וגייס את התמיכה של ג'רי יאנג, מייסד יאהו, בסכום השקעה של מיליארד דולר, תמורת שותפות בעליבאבא.
בוועידה ב-2010 חשף מא שמעולם לא כתב קוד בעצמו, או ביצע מכירה ללקוח.
בחודש ספטמבר 2014, דווח שקבוצת עליבאבא גייסה 25 מיליארד דולר בהנפקתה הראשונה לציבור בבורסת ניו יורק, ההנפקה הראשונית הגבוהה ביותר בהיסטוריה של השוק האמריקאי, ובכך הפכה לאחת מחברות הטכנולוגיה בעלות שווי השוק הגבוה ביותר.
כיהן כיו"ר קבוצת עליבאבא, המחזיקה בתשע חברות בנות. בספטמבר 2019 פרש מתפקידו זה.
מא הוא מרצה מבוקש באוניברסיטאות בעולם, ובמיוחד בסין ובארצות הברית.
בנובמבר 2017 יצא לאקרנים סרט קונג פו סיני בן כ-20 דקות, בשם "אמנות ההתקפה וההגנה" (GSD - Gong Shou Dao), בביומו ותסריטו של וו זאנג, ובהפקתו של ג'ט לי. בסרט מגלם מא דמות ראשית כאמן לחימה מזרם הקונג פו הנלחם במאסטרים לקונג פו, לוחמי סומו ואיגרוף תאילנדי. לקרבות לוהקו גדולי כוכבי סרטי אמנויות הלחימה המזרחיות, כגון: ג'ט לי, דוני ין, טוני ג'ה, וו ג'ינג, ג'קי היונג ונטשה ליו בורדיזו. היו שביקרו את הסרט כנגד מא, בטענה שמא לא לוחם מקצועי, ואינו ראוי להילחם ולנצח אמנים מקצועיים רק בשל יכולתו להפיק סרט כזה. מא, הידוע כחובב טאי צ’י, ציין כי הוא יצר סרט זה כדי להפיץ את הפילוסופיה ואת כוחותיה של הקונג פו.

חיים פרטיים

מא נשוי לזֶאנג יִינג ולהם בת, ובן אשר לומד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-2015 רכש לראשונה קרקע לשימור מחוץ לגבולות סין, כאשר קנה 113,716 דונם בפארק אדירונדק שבאפסטייט ניו יורק תמורת 23 מיליון דולר.
לוטוס

לוֹטוּס (ביוונית: λωτός) משמש כשם לא טקסונומי למינים רבים של צמחים, ובפרט לצמחי מים. באגדות, בדתות וביצירות האמנות של מצרים העתיקה, הודו ויוון העתיקה נקראו בשם לוטוס צמחי מים בעלי עלים צפים ושושנות מים.
כסוג טקסונומי, השם המדעי לוטוס מתייחס לסוג במשפחת הקטניות. צבעי הפרחים של המינים השונים המכונים כיום לוטוס הם אדום, ורוד, לבן ולעיתים רחוקות גם צהוב.

בתרבות ההודית

הלוטוס בשמו העממי הוא סמל חשוב בבודהיזם ובמיתולוגיה הברהמינית, שם הוא מסמל את הכוח האלוהי, את היופי, הטוהר וחיי הנצח, משום יופיו של הצמח והיותו צמח מים. כמו כן, מוזכרות דמויות רבות בדתות הללו, שנולדו מתוך פרח הלוטוס. בתרבויות אלו נהוג היה לפזר פרחי לוטוס על מצבות ובזמן טקסי כבוד לנשמות המתים. ביצירות אמנות ברהמה, בעל ארבעה ראשים המופנים לארבע רוחות השמים וארבע ידיים, מוצג יושב על פרח לוטוס.
בהודו, הצמחים שנקראו בשם לוטוס היו מהמין נלומבו נאכל (Nelumbo nucifera), הידוע גם כ"לוטוס הודי קדוש", המשתייך לסוג נלומבו, ממשפחת הנופריים, שבו מין נוסף: נלומבו צהוב (Nelumbo lutea), הנקרא גם לוטוס אמריקאי.

במצרים העתיקה

במצרים העתיקה נקראו בשם לוטוס צמחים מהסוג נימפאה, כנימפאה כחולה (Nymphaea caerulea), ונימפאת הלוטוס (Nymphaea lotus). הנימפאה הכחולה, הנקראת גם "לוטוס כחול" או "לוטוס מצרי קדוש", מופיעה בציורי קיר ובתבליטים ממצרים העתיקה. נמצא כי המצרים הקדמונים נהגו לשתות את תמצית הפרחים, שהיא בעלת השפעה נרקוטית בשל החומרים הפסיכואקטיביים שבה, ומביאה את המשתמשים בה לתחושת אופוריה ולהזיות. אף על פי שדווקא נימפאת הלוטוס זכתה שבשמה המדעי יופיע השם "לוטוס", הרי שמציורי הקיר המצריים עולה כי הצמח אותו צרכו היה נימפאה כחולה.
לורנס סטיינהרדט

קורות חיים

שטיינהרדט נולד בשנת 1892 בניו יורק. בזמן מלחמת העולם הראשונה שימש סמל בחיל האפסנאות בצבא ארצות הברית והיה חבר הפדרציה של ציוני אמריקה וקהילת ציון האמריקאית. עבד במשרד עורכי הדין "גוגנהיימר, אונטמאייר ומרשל", שבו היה שותף דודו סמואל אונטמאייר. 
בשנת 1932 עבד בצוות הקמפיין לנשיאות של פרנקלין רוזוולט. בשנת 1933 מינה אותו רוזוולט לשגריר ארצות הברית בשוודיה, בשנת 1937 הוא מונה לשגריר בפרו, ובשנת 1939 לשגריר בברית המועצות. ב-23 בפברואר 1940 כתב מכתב ממוסקבה למחלקת המדינה האמריקנית, שבו דיווח כי אין סימנים להשתלטות סובייטית. ההשתלטות אכן התרחשה כעבור כמה חודשים, ביוני 1940.
ב-12 בינואר 1942 הוא מונה לשגריר ארצות הברית בטורקיה. בתפקיד זה, ובמיוחד לנוכח היותו יהודי, מילא תפקיד מרכזי בהצלת יהודי הונגריה מברגן בלזן. כמו כן מילא תפקיד משמעותי בסיוע לאנשי רוח דגולים רבים שנמלטו מאירופה כדי למצוא מקלט בטורקיה. 
בשנת 1945, מינה אותו הנשיא טרומן לשגריר בצ'כוסלובקיה, לאחר מכן ב-1948 מונה לשגריר בקנדה. ב-28 במרץ 1950, בעת כהונתו כשגריר בקנדה נספה בתאונת מטוס ליד אונטריו במהלך נסיעתו לארצות הברית, סטיינהרדט נקבר בבית הקברות הלאומי בארלינגטון. 
סטיינהרדט היה נשוי לדולסי ייטס הופמן ואב לבת.
קתרין סולם

קריירה מחקרית

פרופסור סולם קיבלה את הדוקטורט שלה מהאוניברסיטה ה13 בפריז (אוניברסיטת צפון פריז) ב 1983 והחזיקה במשרה ב"אקול נורמל סופרייר" של המכון לחקר המדעי הצרפתי, לפני שהתקבלה לאוניברסיטת טורונטו כפרופסור עמיתה ב-1990.
היא חקרה את "משוואת שרדינגר לא ליניארית -  התמקדות עצמית וקריסת פונקציית הגל" ביחד עם אחיה, פייר לואיס סולם. כמו כן סולם פרסמה מעל ל70 מאמרים  מדעיים בנושא מתמטיקה. 
קתרין היא חברה בארגון "החברה האמריקאית למתמטיקה"(AMS) וב-2015 היא נבחרה להיות חלק מהחברה המלכותית של קנדה.
קתרין נבחרה להיות הדוברת בכנסים מרכזיים רבים; בכנס החורף של החברה הקנדית למתמטיקה, בכנס של החברה למתמטיקה תעשייתית ויישומית, ובכנסים בינלאומיים רבים. היא מארגנת כנסי מתמטיקה, תוכניות במוסד פילדס בטורונטו ופעילויות שנועדו לקדם מתמטיקאים מתחילים. היא הייתה חברה בכמה מועצות ובוועדות המעניקות מלגות כמו הקרן הלאומית למדע וNSERC בהן היא הייתה חברה מ-2003 עד 2006 וכיום היא מחזיקה במלגת מחקר של קרן סימונס.

קריירה מוזיקלית

קתרין היא מוזיקאית בעלת הישגים; היא קיבלה דיפלומת פרס ראשון לכינור במוזיקה מהקונסרבטואר בפריז ב-1975 והייתה כנרית ראשית בסינפונייטה הישראלית של באר שבע מ-1982 עד 1987.
קתרין סולם למדה בקונסרבטוריון של ניס ולאחר מכן בקונסרבטואר הלאומי של פריז בו היא קיבלה את הפרס הראשון לכינור ומוזיקה קאמרית. היא ניגנה רסיטלים רבים בצרפת, גרמניה, ישראל וקנדה והופיעה בקונצרטים רבים עם התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת ועם הסינפונייטה של באר שבע, בה היא הייתה כנרית ראשית במשך חמש שנים. מאז הגעתה לטורונטו ב-1990 היא הופיעה במגוון קבוצות קאמריות ותזמורות פילהרמוניות מקומיות. 
קתרין יצרה חלק מפסקול הסרט "האיש שהציל את הגאומטריה", סרט שגולל את רעיונותיו של הרולד סקוט מקדונלד קוקסטר חוקר הגאומטריה.
שאול עבדאללה יוסף

שאול עבדאללה יוסף (26 בדצמבר 1849, בגדאד - 10 באוגוסט 1906, הונג קונג) היה משכיל עברי, משורר וחוקר שירה יהודי-בגדאדי שחי ועסק במסחר בהונג קונג. חיבוריו בחקר השירה העברית בימי הביניים זיכו אותו בפרסום רב בקרב מלומדים בזמנו.

קורות חיים

נולד בבגדאד שבעיראק בשנת 1849 למשפחה מיוחסת. אביו היה אחיה של פרחה (פלורה) ששון, אשתו של דוד ששון, סוחר יהודי-בגדאדי עשיר שזכה להצלחה רבה בהודו. אמו הייתה בת למשפחת יהודה, משפחה יהודית-בגדאדית ידועה. 
בילדותו קיבל חינוך מסורתי בבגדאד והשתלם היטב בעברית, ערבית ומעט בצרפתית ובאנגלית. בגיל 18 נסע למומבאי שבהודו, וכדי לשפר את ידיעותיו באנגלית למד בבית הספר שייסד דוד ששון בעיר. לאחר שהשלים את לימודיו החל לעבוד בחברת המסחר של דוד ששון ובניו. בשנת 1872 נשא לאישה את סופיה גבאי, בת למשפחת סוחרים עשירה. בשנת 1876 נסע למזרח סין בשליחות עסקית של חברת משפחת ששון. עם שובו להודו בשנת 1878 ניסה להקים עסק מסחר עצמאי, אך לא זכה להצלחה ובשנת 1882 החליט לסגור את העסק ולעבור עם אשתו להונג קונג. בעזרת בני משפחתה של אשתו הוא החל לעבוד כחלפן כספים וברוקר, וכך עשה פרנסתו בשארית ימיו.
במקביל לעיסוקיו המקצועיים, בהם לא מצא עניין רב, עסק בחקר שירת ימי הביניים של יהדות ספרד. שמו כחוקר התפרסם לאחר מאמרים שפרסם בכתבי עת עבריים כגון הצפירה, החבצלת, הלבנון והמבשר. יוסף עשה שימוש בידע הרב שלו בערבית ובשירה הערבית כדי לבאר את שיריהם העבריים של משוררי ספרד, ולא נרתע מלהשתמש בלשון ביקורת חריפה כלפי חוקרים בני זמנו שלדעתו גילו חוסר הבנה בפירושיהם לשירים. הוא עצמו חיבר שירה עברית וכן תרגם שירים מערבית. מלבד כתיבתו לעיתונים העבריים השונים, יוסף חיבר מספר ספרים: שניים מספריו פורסמו לאחר מותו על ידי שמואל קרויס, בהם הספר "גבעת שאול" ובו ביאור ופרשנות ל-138 שירי חול של ר' יהודה הלוי והספר "משבצת התרשיש" ובו ביאור ופרשנות לשיריו של ר' משה אבן עזרא. בנוסף הוא איתר כתב יד של דיוואן השירה של טודרוס בן יהודה אבולעפיה בן המאה ה-13, "גן המשלים והחידות", העתיק והכין אותו לפרסום. הדיוואן פורסם על ידי דוד ילין בשנת 1932. ספרים נוספים פרי עטו, ובהם פרשנות לספר תהילים וחיבור בשם "משא בערב" (על השפעת השירה הערבית על משוררי ימי הביניים), נשארו בכתב יד ולא ראו דפוס. 
מלבד כתביו בעברית, יוסף היה תורם עיקרי לעיתונים בערבית יהודית שיצאו לאור בכלכותא, ובמיוחד לעיתון "פרח" ולאחריו לעיתון "מגיד מישרים" (1890-1901, בעריכת ר' שלמה תווינא). כמה ממאמריו בעיתונים אלו, בהם מאמר ביקורת חריף שפרסם על שיריו של החכם היהודי-בגדאדי ר' ששון ישראל, עוררו מחלוקת רבה ומאמרים רבים פורסמו בתגובה להם. במאמרו מנה יוסף למעלה מ-50 השגות על הדקדוק העברי והמליצות באחד משיריו של ר' ששון ישראל. בהשקפתו של יוסף השירה העברית בת זמנו, במערב ובמזרח, הייתה ירודה ולקויה ביחס לשירה העברית של משוררי ספרד בימי הביניים. הוא חיבר שיר המקונן על כך בשם "לשון המשוררים אבלה ונבלה", אך עורך עיתון "הצפירה" נחום סוקולוב לא ניאות לפרסמו. 
יוסף נפטר באופן פתאומי כתוצאה מזיהום בשנת 1906, בגיל 57, וכך נקטעו רבים ממפעליו המחקריים והספרותיים בראשיתם. דוד ילין חיבר ביוגרפיה אודותיו שיצאה לאור בשנת 1936.
אייר אלבניה

תולדות החברה

חברת אייר אלבניה הוקמה באופן רשמי ב-16 במאי 2018 על ידי טורקיש איירליינס, MDN השקעות ואלבקונטרול.
ב-11 בנובמבר 2011, ביטלה ממשלת אלבניה את רישיונה של חברת הדגל הקודמת של אלבניה – אלבניאן איירליינס והיא חדלה מלפעול. 
ב-30 במרץ 2017, הודיע בראיון לתקשורת ראש ממשלת אלבניה, אדי רמה, כי ממשלת אלבניה מתכננת להקים חברת תעופה בשיתוף עם טורקיש איירליינס ואטלס גלובל.
ב-8 במאי 2017, פרסמו רמה ואילקר איג'י – מנכ"ל טורקיש איירליינס בהודעה תקשורתית כי חברת תעופה אלבנית בתמיכתו של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן נמצאת בשלבי הקמה. אייר אלבניה היא מיזם משותף בין חברת התעופה הטורקית, המחזיקה ב -49% מהחברה, בבעלותה של MDN השקעות שבבעלותה 41% ובקרן האוויר בבעלות המדינה, Albcontrol, בעלת נתח של 10%.

פעילות החברה

טיסת ההשקה של החברה אירעה ב-14 בספטמבר 2018.
ב-27 באפריל 2019 הודיעה אייר אלבניה, כי היא מתכננת להוסיף טיסות ליעדים חדשים לאירופה ולצפון אמריקה. 
באוקטובר 2018, הטיסה החברה את קבוצת הכדורגל של נבחרת אלבניה לישראל במסגרת משחקי ליגת האומות 2018/2019.
דבורה ליפשיץ

ביוגרפיה

ליפשיץ נולדה בחרקוב שברוסיה. ב-1919, בעקבות מהפכת אוקטובר, עזבה משפחתה את חרקוב, בתחילה לחצי האי קרים ולאחר מכן, ב-1920, הגיעו לוורשה. בשנת 1927 עזבה ליפשיץ את ורשה ועברה לפריז, שם למדה שפות מזרחיות והתמחתה בשפות השמיות של אתיופיה. עם סיום לימודיה הצטרפה למשלחת המחקר דקר -ג'יבוטי באפריקה, במסגרתה חקרה את תרבות הפלאשים. עם חזרתה לפריז התקבלה לעבודה במחלקה האפריקאית של מוזיאון האדם. בשנת 1935 הצטרפה למשלחת המוזיאון האתנוגרפי טרוקדרו (Musée d'Ethnographie du Trocadéro) לסודאן הצרפתית, משם הביאה מוצגים מוזיאוניים של תרבות שבט הדוגון, המוצגים כיום בלובר ובמוזיאון קה בראנלי. בשנת 1937 זכתה לקבל אזרחות צרפתית.

לאורך לימודיה ועבודתה במוזיאון האדם שיתפה פעולה וכתבה מאמרים עם חשובי האנתרופולוגים וחוקרי אפריקה בפריז של אותה התקופה, בהם מישל ליריס, וולף לסלאו, מרסל גריאל, מרסל מוס, מרסל כהן, פול באיר, פול ריבט, דניז פולמה ועוד.
עם כיבוש פריז בידי גרמניה הנאצית (1940) נשארה ליפשיץ בפריז אך איבדה את מקום עבודתה עקב החלת חוקי הגזע. ליפשיץ נלקחה תחת חסותו של עמיתה מישל ליריס. בפברואר 1942 נעצרה בידי המשטרה הצרפתית ונלקחה למחנה ריכוז, משם נשלחה לאושוויץ, שם, על פי עדותו של מרסל כהן, נרצחה בגז.