google/wiki40b huggingface dataset:
אלחנן ישי

אלחנן ישי (28 בדצמבר 1917 - 9 במאי 2001) היה מפקד הגדנ"ע והנח"ל, עוזרו האישי של דוד בן-גוריון, מנהל אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון ועוזר שר הביטחון (שמעון פרס) לענייני התיישבות. היה מעוזריו הבולטים ומאנשי אמונו של שמעון פרס לאורך חלק גדול מהקריירה הפוליטית של פרס.

ביוגרפיה

נולד בשם אלחנן ונחוצקר בפולטבה שברוסיה (במאה ה-21, באוקראינה) למשפחה פולנית שגורשה לרוסיה. ב-1932 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והתחנך בכפר הנוער בן-שמן בו שימש אחיו, עקיבא ישי, כמדריך ראשי. ב-1937 הצטרף ל"הגנה" ויצא עם הגרעין הראשון של הנוער העובד בחבר הקבוצות לכיבוש העבודה בזכרון יעקב.
ב-1940 עבר להתגורר בביתניה עילית במסגרת גרעין להתיישבות קיבוצית, שהפך לאחר מכן לקיבוץ אלומות. בקיבוץ שימש כמזכיר וגזבר הקיבוץ.
ב-1947 נשלח לצרפת עם האונייה "יציאת אירופה" ("אקסודוס"), מוסווה כרופא, ופעל בקרב שארית הפליטה. ב-1948 שב לישראל והשתתף בקורס הקצינים הראשון של צה"ל ולאחריו מונה (1949) למפקד הגדנ"ע, במסגרתו קמו הפלוגה הראשונה והגדוד הראשון של הנח"ל.
ב-1951 חזר לקיבוצו ויצא לשליחויות ממלכתיות מעבר לים.
בסוף מרץ 1952, מספר ימים לפני שנפתח המשא ומתן עם גרמניה על הסכם השילומים, הזעיק בן-גוריון את ישי וביקש ממנו לארגן אזרחים שימנעו ממשתתפי עצרת המונים שארגנה תנועת החרות בכיכר מוגרבי בתל אביב נגד המשא ומתן, לפתוח במהומות ולתקוף את בנייני ההסתדרות וסולל בונה. ישי עודכן במידע שוטף אודות העצרת מפי הרמטכ"ל, מפכ"ל המשטרה וראש שירות הביטחון. הוא גייס בדרכים לא צבאיות חטיבת מילואים של חברי קיבוצים, הביא אותם לתל אביב וחילק להם אלות. ביום ההפגנה, ה-25 במרץ, הם התערבו בתוך ההמון, לבושים בבגדים אזרחיים, בהם הסתירו את האלות. בזמן ההפגנה העביר ישי לבגין ידיעה אלמונית: "יש כאן, בתוך הקהל, אלף בחורים שבאו מהעמקים עם נשק ביד – והם מוכנים בהזדמנות הראשונה לעשות פרובוקציה ולהתנפל עליכם". לדברי ישי, בגין התייחס לאיום ברצינות וביקש מהנאספים להפגין בשקט.
ב-1953 נקרא ישי לבקשת בן-גוריון לעבור לשדה בוקר ולשמש כעוזרו האישי. ב-1955 היה פעיל מרכזי בהקמת חבל לכיש.
ב-1956 מונה לסגן ראש משלחת הרכש של משרד הביטחון בארצות הברית. בעת שהותו שם למד מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטה בניו יורק.
בשנים 1960–1964 שימש כראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון. ב-1967 מונה כמנהל מפעל ב' בתעשייה האווירית. ב-1971 - התמנה לסגן יושב ראש התאחדות לכדורגל בישראל. ב-1973 - עוזר שר הביטחון לענייני תיעוש ופיתוח של הספר. ב-1977 - שב לתעשייה האווירית, יצא לשליחות במקסיקו, הקים משלחות של התעשייה האווירית ב-14 ארצות במרכז אמריקה ואת המשרד הראשי למכירות של מוצרי התעשייה האווירית במקסיקו. בספטמבר 1977 נבחר כיושב ראש מרכז יד לבנים. ב-1979 מונה למנהל המחלקה לשילוב ושיתוף פעולה אזורי באגף לארגון של הוועד הפועל של ההסתדרות. ב-1984 החל לעבוד כעוזר ראש הממשלה (שמעון פרס) לאזורי פיתוח.
חתן פרס בן-גוריון לשנת תשס"א – 2000. על שמו נקראת "מכינת הנגב" הנמצאת במדרשת שדה בוקר.
נישא לחנה לבית רדושיצקי. בנם, דוד (דודו), נפל במלחמת יום הכיפורים בסיני בגזרת הארמייה השנייה.
הורינגרוד

יהודי הורינגרוד

בין מלחמות העולם השתייכו יהודי הורינגרוד לקהילת טוצ'ין הסמוכה, והתקיימו בה שני בתי כנסת. כמו כן, פעלו בעיירה סניפים של תנועות הנוער החלוץ ובית"ר. בשנים אלה נמנו בעיירה למעלה מ-300 יהודים.
בתחילת יולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וכעבור מספר ימים, רצחו שוטרים אוקראינים 25 גברים יהודים בה. בלילה של אותו יום נערך פוגרום ביתר יהודי העיירה, במהלכו נרצחו באכזריות כ-70 יהודים באמצעות נשק קר, ורכוש יהודי נשדד והוחרם. בהמשך, גורשו יהודי העיירה הנותרים לגטו טוצ'ין. מעטים מאלו שהשתתפו במרד בו, והצליחו להימלט ליערות, נותרו בחיים.
קורין בולנז'יה

ביוגרפיה

בולנז'יה נולדה בעיר לה לובייר שבוולוניה.
היא למדה באוניברסיטה הקתולית של לוון.
מ-1999 ועד 2004 הנחתה את הגרסה הבלגית של התוכנית "Génies en herbe" בה תלמידי תיכון מתמודדים בחידון טריוויה.
באירוויזיון 2003 הגישה את הניקוד של בלגיה.
היא הייתה מספר פעמים פרשנית ברדיו בשפה הוולונית של האירוויזיון, היא גם נתנה פרשנות בטלוויזיה לאירוויזיון הילדים 2003.
ב-2004 הנחתה את הסרט התיעודי "Mille-feuilles".
ב-2006 הופיעה בסרט המוזיקה "Soirée Cap 48".
היא הנחתה תקופה את תוכנית הבינגו "Bingovision".
היא המנחה של התחרות על שם המלכה אליזבט.
ב-2009 החלה להנחות את התוכנית "Ma Terre" העוסקת במורשת ההיסטורית של ולוניה.
ב-2012 קיבלה את אות העיטור מטעם ולוניה "Mérite wallon".
היא שותפה בכתיבת הספרים "La Meuse pour horizon" ו-"Ma terre. Dans le secret des abbayes".
אנה באטריס בארוס

צעירותה ומשפחתה

בארוס נולדה בעיר הקטנה איטאבירה, מינאס ז'ראיס, ברזיל, לסוניה, עקרת בית וריינאטו בארוס, מהנדס מכונות. מאוחר יותר, עברה משפחתה לריו דה ז'ניירו, שם היא התגוררה בילדותה. בארוס היא הצעירה ביותר בין שלוש אחיות, פטריסיה, שאף היא דוגמנית ידועה ומאלו (מאריה לואיזה).

קריירת הדוגמנות

בהיותה בת 14, בארוס ואחותה המבוגרת ממנה, פטריסיה, יצאו לבלות בריו דה ז'ניירו כשגילה אותן נציג של סוכנות עלית.
סניף עלית של ריו דה ז'ניירו עודד את בארוס להשתתף בתחרות הדוגמנות הארצית של עלית לשנת 1996. בארוס התחרה לבסוף בתחרות הבינלאומית והגיעה למקום השני בעולם אחרי דיאנה קובאלצ'וק. עלית שלחו את התיק ותצלומים שלה ל- GUESS?, דבר שהוביל אותה לדגמן לפרסומת המילניום של  GUESS?
בנוסף ל- GUESS?, דיגמנה בארוס בין השאר לפרסומות עבור כריסטיאן דיור, ג'ינס ארמאני, אוקלי, לוריאל, דיזל, ויקטוריה'ס סיקרט, שאנל קוסמטיקס, וקולקציית האופנה JLO של ג'ניפר לופז. ב-2004 בחרה ג'ניפר לופז בבארוס להיות הפנים של קו לבני הנשים שלה, JLO. לופז אמרה: "אני רוצה מישהי צעירה, סקסית ואורבנית, עם מראה אוניברסלי."
בארוס השתתפה בתצוגות אופנה לולנטינו, מיסוני, גוצ'י, כריסטיאן דיור, ורסצ'ה, אמפוריו ארמאני, BCBG, DKNY, ז'אן פול גוטייה, דולצ'ה וגבאנה, מיכאל קורס (רד אוקס), Elie Saab ובתי אופנה נוספים. היא  דיגמנה בתוכנית האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט בשנים 2002, 2003, 2005, 2006, 2008 ו-2009.
היא הופיעה על שערי מגזינים רבים כמו גלאמור, ווג, מארי קלייר, Allure, מגזינים ברזיליאים כגון Capricho ו-Audi magazine, W, Elle

בארוס הופיעה פעמים אחדות  בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד (2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008).
בארוס נבחרה למקום ה-96 בידי מגזין FHM  במוסף של "100 הנשים הסקסיות ביותר בעולם" ב-2006.
בארוס תופיע בלוח השנה של פירלי לשנת 2010 לצידן של לילי קול, דייזי לואו, מיראנדה קר ודוגמניות נוספות. 

בארוס תחליף את לינדזי לוהן בפרסומת וקטלוג אביב-קיץ 2010 של Fornarina's.

היא דיגמנה בפרסומת הראשונה שלה עבור החברה.
בארוס הופיעה בפרסומת אביב-קיץ 2010 עבור הרשת הקמעונאית הבריטית מרקס וספנסר לצד טוויגי, ויוי בראון
(W Brown), ליסה סנואודון ודאני מינוג.
חפץ (מחזה)

חֵפֶץ הוא מחזה בן שתי מערכות מתיאטרון האבסורד מאת חנוך לוין משנת 1972. המחזה, שנדחה על ידי "התיאטרון הקאמרי" ו"הבימה", הועלה בתיאטרון חיפה והיה להצלחתו הגדולה, הביקורתית והקופתית, הראשונה של לוין.
המחזה זיכה את לוין בפרס נשיא המדינה לספרות לשנת תשל"ב; אולם לוין סירב לקבל את הפרס מידי הנשיא זלמן שזר, וכתב לו: "לאחר פרסום ברבים על מורת-רוחך מהענקת הפרס על שמך עבור המחזה "חפץ"... כפי שנמסר, נעוצה הסיבה בהצגתי הקודמת "מלכת אמבטיה". לפיכך, אני רואה לי לכבוד לשחרר אותך ממעמד הפגישה עמי ומוותר על הפרס". המחזה נכלל בתוכנית הלימודים הישראלית בספרות עברית וכללית של משרד החינוך לחטיבה העליונה.

העלילה

המחזה מתחיל שבועיים לפני חתונתם של פּוגרָא ווַרשביָאק. הוריה של פוגרא, טיגלך וכלמנסע, יוצאים לבקר את בתם וארוסה. חפץ, לא יוצלח, קרוב משפחה רחוק שלהם, מתגורר בביתם מזה 17 שנה. חפץ נעלב מאוד מכך שהודיעו לו על החתונה זמן קצר מראש ובדרך אגב ומציק להם. בתגובה, טיגלך (שמצידו מושפל על ידי אשתו ובתו), יוזם מחזה קומי בו הוא וכלמנסע, מציגים בפניו את סיפור חייו בצורה קומית, בו חפץ מוצג כדמות נלעגת. פעם הוא מוצג כמציצן שמנסה להציץ לכלמנסע העירומה דרך חור המנעול ופעם אחרת מציגים אותו כמי שלא נוקף אצבע כשאמו על ערש דווי. חפץ בייאושו מחליט לקפוץ מהגג ביום חתונתה של פוגרא.
פוגרא מתייחסת בהתנשאות אל הוריה ואל בעלה ורשביאק המתרפס אליה ומעריצה בצורה עיוורת. כל הדמויות לועגות לחפץ ומשפילות אותו, למעט חנה צ'רליץ' המלצרית בבית הקפה. חפץ מזמין את חבריו וקרוביו לצפות בהתאבדותו. אדש-ברדש, חברו של חפץ, היפוכונדר החדור רחמים עצמיים, מבקש את ידה של חנה המלצרית לאחר התלבטויות רבות, וזו נענית מיד. אך לבסוף היא חוזרת בה מההחלטה להינשא, כשהיא נוכחת לדעת עד כמה הוא מעורר רחמים.
חפץ מצפה שיניאו אותו מהתאבדותו, אולם להפך, כולם מעודדים אותו לכך. וכשמגיע הרגע להתאבד, הוא אינו מוצא אומץ לכך ומתחרט, אבל פוגרא הנוכחת במקום דוחפת אותו מהגג.
שם במקום ארזים

שם במקום ארזים (ביידיש: דאָרט וווּ די צעדער או דאָרט ווא די צעדער; בגרמנית: Dort wo die Zeder) הוא שירו של ד"ר יצחק פֶלְד (פעלד; 1862–1922), אשר נכתב ביידיש כנראה בשלהי המאה ה-19. תורגם לעברית על ידי המשורר אהרן ליבושיצקי, והולחן בלחן עממי גרמני.
"שם במקום ארזים", אשר נכתב בגוף ראשון יחיד המייצג את כלל האומה, הוא ביטוי פואטי לרעיון הציוני ברוח תנועת "חיבת ציון". נושאי השיר הם הזיכרון, האהבה והגעגועים לארץ ישראל, בשל היותה ארץ אבות: „בִּמְקוֹם עֲפַר אֲבוֹתַי”, שאליה פנו דורות של יהודים בתפילתם: „בִּתְפִלָּתִי אֶפְנֶה מִזְרָח”, ומפאת יופיה: „אֶרֶץ קֶדֶם לִי זֶה יְפֵה הַנּוֹף”, שאותו מהלל ומשבח המשורר.
השיר נעשה אהוב בקרב שוחרי התנועה הציונית בתפוצות ישראל וביישוב, והיה למעין המנון.
זכה למספר ביצועים ועיבודים במאה ה-20 וה-21.
הדסה טל

הדסה טל (נולדה וגדלה בתל אביב) היא משוררת ישראלית וד"ר לספרות  השוואתית.

ביוגרפיה

טל החלה לפרסם משיריה בכתב העת 'חדרים'.  שירה "בי אדוני" הולחן על ידי דורי פרנס, ובשנית על ידי עדי רנרט עבור השחקנית ליאורה ריבלין (פרויקט מפעל הפיס לתרבות ואמנות 'שירים באורמלא').  קולאז'ים משיריה הולחנו לקול, פסנתר וגונגים טיבטיים על ידי נעה בלאס, והוקלטו בקולה של אתי בן-זקן. 
שיריה נכללו בכוריאוגרפיות, והועלו ב'פסטיבל אשה', ו'מחול אחר' (מרכז סוזן דלל 2006),  ולהקת המחול רנה שיינפלד (2008, 2011).  
זכתה בפרס לאה גולדברג לשירה לשנת 2000.
בשנת 2003 הקימה ואצרה את הגלריה לאמנות ע"ש בלה ושמחה נורנברג, באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 2007-2009 הייתה חברה בבית מדרש "כנה" בירושלים, ובמקביל השתלמה בהוראת יוגה. 
הדסה טל נשואה לפרופ' חיים טל ולהם שתי בנות.
חזרן צ'ילה

מאפיינים

בניגוד לרוב הבמבוקים שגדלים עם מרווח ביניהם, הקנים של חזרן צ'ילה גדלים בצפיפות גבוהה הגורמת להם להראות מרחוק כשיח צפוף וגבוה. הבדל נוסף אצל מין זה, הוא שהקנים מוצקים ואטומים בפנים, בניגוד לקנים החלולים של שאר הבמבוקים. חזרן צ'ילה הוא צמח גבוה למדי: גובהו הממוצע הוא 8-2.5 מטר, אך לעיתים הוא עשוי להיצמד לעץ גבוה ו"לטפס" בצורה זאת עליו עד לגובה של 20 מטר. הפרחים הם דו-מיניים. מהזרעים של חזרן הצ'ילה ניתן להכין קמח, והקנים הצעירים שלו אכילים. הקנים הבוגרים של חזרן הצ'ילה מכונים על ידי המקומיים "קולהוס" או "קולגוס", ונעשה בהם שימוש להכנת רהיטים בעבודת יד. חסרונם של הקנים הוא בכך שהם דליקים מאוד, אפילו כאשר הם רטובים. חזרן הצ'ילה הוא אחד המארחים של פטריות אכילות מהסוג Ramaria, והוא מהווה מקור מזון לפודו הדרומי - מין אייל קטנטן האנדמי לדרום האנדים. 
לחזרן צ'ילה יש מספר דרישות גידול: הצמח מעדיף אזורים עם לחות גבוהה, גדל היטב על קרקע לחה או על ביצות כבול, והוא זקוק להגנה מעצים גבוהים אחרים בסביבתו מפני רוחות קרות ממזרח וצפון; בו זמנית, הוא זקוק גם ליערות שאינם צפופים יתר על המידה על מנת לקבל את אור השמש. ניתן למוצאו לאורך אגני ניקוז, נהרות, וביצות. המין מסתגל היטב לאקלים הממוזג הקר בדרום אמריקה, ושורד עד 15 מעלות מתחת לאפס. החזרן צומח בעמקים ובמורדות ההרים עד לגבהים של 900 מטרים בהרי האנדים ורכס החוף - גובה נמוך יחסית לעצים אחרים באנדים. קנים חדשים מתחילים לצמוח בסוף אפריל, והקנה עשוי לגדול ב-15 ס"מ ללילה. ככל שהקנה גדל מהירות הצמחייה שלו הופכת לאיטית ביותר. 
ביערות רבים בדרום אמריקה ובמקומות בהם הצמחייה המקורית נכרתה, נפוצים יערות-שיח כאלו של חזרן צ'ילה אשר יוצרים סבך עבה וצפוף ביותר שכמעט ובלתי חדיר המכונה על ידי המקומיים "צ'ילאנטוס". הפריחה של כל שיח חזרנים מתרחשת במחזורים סדירים כל 15 שנים, ולאחר מכן כל החזרנים של השיח מתים. עובדה זאת גורמת לבעיות אקולוגיות למיקרו פאונה הגדלה תחת השיחים הללו (מכרסמים למשל), שכן לאחר שהחולייתנים הקטנטנים ניזונו זמן רב מזרעי הבמבוק והגדילו את המושבות שלהם תחתיו במשך מספר שנים, השיח שובק חיים בתום זמנו ובעלי החיים הללו נאלצים במהירות למצוא מחסה ומקורות מזון אחרים.
ג'ונאס ארמסטרונג

ביוגרפיה

ארמסטרונג נולד בדבלין שבאירלנד. כשהיה בן שש עברה משפחתו לגור בלית'ם סט. אנס (Lytham St. Annes). הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה וסיים את לימודיו עם תואר BA בשנת 2003. אחר כך הופיע במחזה "Quartermaine's Terms" בתיאטרון רויאל שבנורת'האמפון בתפקיד דרק מידל. ב-2004 שיחק בתפקיד הנרי במחזה "The Skin of Our Teeth" בתיאטרון יאנג ויק ברובע למבת' שבלונדון. עוד באותה שנה הופיע בשבעה פרקים של העונה הרביעית של סדרת הדרמה-קומית "Teachers" בערוץ 4 בתפקיד אנתוני מילנגטון. בינואר 2005 שיחק בתפקיד ריצ'רד במחזה "Rutherford & Son" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג במנצ'סטר. מאוחר יותר ב-2005 שיחק שוב בסדרה של ערוץ 4, דרמת הפשע "The Ghost Squad" בתפקיד פיט מייטלנד. בדצמבר 2006 כיכב בדרמה בת שני חלקים של ITV בשם "Losing Gemma".
התפקיד הגדול ביותר שגילם ארמסטרונג בטלוויזיה הוא בדמות רובין מלוקסלי בסדרת הדרמה של ה-BBC משנת 2006 "רובין הוד" המבוססת על אגדות רובין הוד. במהלך צילומי העונה השנייה (ששודרה ב-2007) שבר ארמסטרונג את עצמות המסרק ברגלו כשהשתתף בסצנת לחימה. ב-28 בפברואר 2007 השתתף בשעשועון הקומי של ה-BBC בשם "Never Mind the Buzzcocks".
באוגוסט 2008 אישרו ב-BBC שארמסטרונג יעזוב את הסדרה "רובין הוד" בסוף העונה השלישית, ששודרה ב-2009. הוא ציין שהוא "מחפש אתגרים חדשים". בעקבות זאת הסדרה לא חודשה לעונה רביעית. ב-2008 הופיע ארמסטרונג בסרט האימה "Book of Blood" המבוסס על סיפור קצר מאת קלייב בארקר.
ב-2009 הופיע ארמסטרונג בפרק בעונה השלישית של הסדרה "The Street" של ה-BBC. הוא גילם את החייל ניק קלשו שחוזר מהמלחמה באפגניסטן כשפניו מושחתות ולו יד תותבת בעקבות פציעה ממחבל מתאבד. ב-2009 היה המספר של סיפורים לפני השינה בתוכנית הילדים של ערוץ CBeebies.
בנובמבר 2013 זכה ארמסטונג בפרס "Stars on Horizon" בפסטיבל הסרטים של פורט לודרדייל על תפקידו בסרט "Walking with the Enemy".
בניין מט לייף

היסטוריה

בעת שהסתיימה בניית המבנה, ב-7 במרץ 1963, היה בניין פאן אם אחד ממבני המשרדים הגדולים ביותר בעולם וכן הבניין החמישים בגובהו בארצות הברית.
המבנה נבנה עבור חברת התעופה פאן אמריקן, ששמה הופיע על החזיתות הדרומית והצפונית של המבנה, והלוגו שלה - צורת גלובוס - הופיע על החזיתות המזרחית והמערבית של המבנה. בשנת 1981 רכשה חברת הביטוח מטרופוליטן לייף את המבנה, ובשנת 1991, כאשר פאן אם הפסיקה להשתמש במבנה, הוסר הלוגו שלה והוצב במקומו הלוגו של חברת מטרופוליטן לייף, ואף שמו של המבנה שונה.
בשנת 2005 מכרה חברת מט לייף את המבנה בסכום של 1.72 מיליארד דולרים - הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם בארצות הברית עבור בניין משרדים. המבנה נמכר לקבוצה של טישמן ספייר, לקרן הפרישה של עובדי ניו יורק ולקרן הפרישה של מורי ניו יורק.
המבנה ידוע בשל שירות ההליקופטרים שניתן מהמנחת המצוי על גג המבנה - שירות שהוביל אנשים שביכולתם לשלם עבורו לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי - טיסה שאורכה 7 דקות. שירות זה ניתן בין השנים 1965–1968 ושוב למספר חודשים בשנת 1977 ונפסק לאחר תאונה שאירעה ב-16 במאי 1977 בה מסוק מסוג סיקורסקי S-61L הרג את אחד מעובדי המנחת, ורוטור המסוק נפל והרג את אחד מהולכי הרגל שהלכו בשדרת מדיסון ורחוב 43, ופצע מספר אנשים.

תיאור המבנה

המבנן תוכנן על ידי האדריכלים אמרי רות ובניו בשיתוף עם ולטר גרופיוס ופייטרו בלוצ'י, והוא מהווה דוגמה של אדריכלות ברוטליסטית ושל הסגנון הבינלאומי. המבנה תוכנן עבור ייעודו המסחרי – שטחי משרדים נרחבים, והוא נעדר עיטורים ארכיטקטוניים. אף שהוא עורר ביקורת רבה מצד אדריכלים ותושבים רבים המתגוררים בסביבתו (ובשנת 1987, בסקר שערך המגזין "ניו יורק", נבחר כבניין השנוא ביותר בעיר, ועלה כי מרבית תושבי ניו יורק היו מעדיפים שיהרסו אותו), הוא היה פופולרי בקרב החברות שהשתמשו בו, בעיקר בשל קרבתו לתחנת הרכבת גרנד סנטרל. הסיבה לשנאה הרבה למבנה היא, ככל הנראה, אותה סיבה המביאה לפופולריות שלו בקרב שוכרי המשרדים – קרבתו הרבה לתחנת הרכבת גרנד סנטרל, בשל מיקומה של התחנה במרכז השדרה (ולא בתוך אחד הבלוקים). ניתן לראות את המבנה לכל אורכה של השדרה.
גובהו של המבנה 246.6 מטרים. יש בו 58 קומות (מעל הקרקע), וכ-260,000 מ"ר שטחי משרדים.

אזכורים תרבותיים

בשל נראותו של המבנה (עקב מיקומו באמצע שדרה), הוא מופיע בסרטים רבים.
המבנה הופיע בסרטו של קלינט איסטווד "מצוד" (Coogan's Bluff), בסרט "גודזילה" משנת 1998, בסדרה "מלאכים באמריקה" ובסרט "אנטז".
המבנה מופיע במשחק פרידום פייטרז של פלייסטיישן 2.
כמו כן, מופיע המבנה במשחק Grand Theft Auto IV תחת השם GetaLife.
מגדל מנהטן

מגדל מנהטן הוא מגדל מגורים הנמצא בפארק צמרת בצפון תל אביב. הוא אוכלס בתחילת שנת 2010.

מאפיינים

שטח המגרש עליו ניצב המבנה הוא 5.5 דונם והוא נרכש תמורת סכום של 29 מיליון דולר. המבנה מתנשא לגובה של 142.17 מטרים ובו 40 קומות. מתחת למבנה נחפרו שלוש קומות המיועדות לחניה. במגדל ישנן 177 יחידות דיור, וכן בריכת שחייה, חדר כושר ומתחם ספא. כ-150 מהדירות נמכרו עוד בטרם החלה הקמת הבניין. המגדל תוכנן על ידי משרד יסקי מור סיון אדריכלים.
בשנת 2010 צולמה ושודרה הסדרה "אחד העם 101", שבחלקה צולמו פרקים בדירה בקומה ה-32 של הבניין.
אפרור אפריקני

מראה כללי

רובו הגדול של גוף התוכי הוא בצבע אפור כהה. הלחיים ואזור הראש הם בצבע אפור בהיר. עינו של התוכי משתנות עם גילו כאשר מהבקיעה בהירות העין מתגברת משחור כהה ועד צהוב בהיר בגיל בגרות (לערך שנה וחצי עד שנתיים). הזנב של התוכי הוא בצבע אדום כהה, כאשר בדרך כלל בקצוות נמצא צבע שחור. אצל האפרור לא ניתן להבדיל בין זכר לנקבה במראה החיצוני ולכן לרוב, מגדלי התוכים, לוקחים דגימת דם על מנת להבדיל בין הזכר לנקבה למטרות ריבוי ואף למטרות זיהוי ובדיקת מחלות.
אורכו של האפרור מגיע עד לכ-35 ס"מ ומשקלו מגיע לבין 350 ל–400 גרם.

תפוצה בטבע

האפרור נפוץ ביערות הגשם ביבשת אפריקה בעיקר במרכז ובמערב היבשה ובאזורים מסוימים בקניה ובטנזניה .

תזונה

בטבע, האפרור ניזון בעיקר מפירות כגון: ענבים, אגוזים (בעיקר רכים יחסית אלא אם יש ביכולתם לאכול אגוזים קשים יותר), תמרים, תפוחים - שידועים כחביבים במיוחד על האפרור, זרעונים, וירקות.
בשבי- המזון העיקרי הוא כופתיות ומומלץ להוסיף לאפרור תערובות זרעים, ירקות במגוון צבעים, השרייה, מזון ביצים, ומעט פירות.

רבייה

האפרור מגיע לבגרות מינית בדרך כלל בגיל שלוש שנים, אך קשה להרבות אותו מכיוון שהוא די ביישן, וצריך מקום שאין בו הרבה אנשים. אין עונת רבייה קבועה, והחודשים בהם מטילות הנקבות את ביציהן משתנים ממקום למקום, כלומר - זמני הריבוי תלויים באזור, באקלים, בתנאים, בתזונה ובמרכיבים נוספים המשפיעים על חיי הזוג. נקבת הג'אקו מטילה בין פעם אחת בשנה לבין מקרים נדירים שנצפתה מטילה עשר פעמים בשנה אחת. בכל הטלה הנקבה תטיל בין ביצה אחת לארבע ביצים. לאחר 26–27 ימי דגירה יבקעו הגוזלים כאשר הם עיוורים וללא נוצות (מלבד פלומה דלילה). הגוזלים יתחילו להצמיח נוצות בהדרגתיות כ-11 שבועות לאחר הבקיעה.
מרחב מחיה מלוכלך, לחץ או פחד (לעיתים קרובות עקב התעללות (כולל חוסר חברה) או כלוב קטן מידי\חוסר מעש (שעמום)) יכול לגרום ברוב המקרים לחוסר יכולת להרות אצל הנקבה (בחלק המקרים רק בהטלה בתנאים אלו, אבל המצב יכול להשאיר את הנקבה עקרה), במקרים אחדים יכול להיגרם גם סירוס אצל הזכר,(למצב סימנים רבים כמו למשל מריטת נוצות מרובה ברב המקרים או חוסר תזוזה).

אופי והתנהגות

האפרור נחשב לתוכי בעל כושר החיקוי הטוב ביותר ויכול ללמוד עד לכשבע מאות מילים, למעשה האפרור נחשב לאחת החיות החכמות ובעלות האינטליגנציה הגבוהה ביותר יחד עם דולפין ושימפנזה. בחודשיים הראשונים יצטרך המטפל ללמד בעצמו את התוכי לדבר, אך ככל שיעבור הזמן ילמד התוכי את עצמו לדבר. (כך שיכולים להיות מקרים שהתוכי יחקה בעצמו משפטים אשר חוזרים ונשנים בבית, או שיחות אשר דוברו והגיעו לאוזנו).
האפרור הוא תוכי שנקשר לאדם אחד שמטפל בו הכי הרבה ומשחק אתו יותר, והוא נאמן אליו יותר מלשאר. אולם ברוב המקרים כאשר האפרור יקבל תשומת לב שווה מכל בני הבית, יהיה האפרור סבלני ונאמן לכולם. תוכי הג'אקו רגיש לסימני פחד, דבר זה גורם לג'אקו להילחץ בעצמו, על כן יש להסתיר מפני הג'אקו סימנים אלו על מנת להימנע מנשיכות.
אם התוכי משועמם, לחוץ או מתוסכל, הוא מתחיל למרוט את נוצותיו ועלול לפצוע את עצמו. כדי למנוע התנהגות זו יש לספק לתוכי כלוב גדול ככל האפשר, צעצועים, תשומת לב רבה ככל האפשר, וטיולים באוויר הפתוח באמצעות רתמה מיוחדת המיועדת לתוכים.
ג'אקו אשר ננטש על ידי בעליו העיקריים ואין לו מענה רגשי מוכר, עשוי להגיע לרמה גבוה של מריטת נוצות, דיכאון ועיקור, עד כדי מוות במקרים קיצוניים.
מיכל שוורץ

קורות חיים

שוורץ היא בתו של פרופסור אברהם בלאוגרונד.
היא בוגרת תואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית, עם דגש בפיזיקה ובמתמטיקה, ותואר שלישי במכון ויצמן (במסלול ישיר לדוקטורט) באימונולוגיה כימית, שעוסקת בחקר מערכת החיסון. את הפוסט־דוקטורט בהתמקדות על מערכת העצבים עשתה באוניברסיטת מישיגן, שבארצות הברית.
בשנת 2007 נבחרה לשאת את הרצאת המפתח של המרכז למדעי הנוירולוגיה באוניברסיטת לואיזיאנה. 
בשנת 2014 נבחרה לכהן כנשיאת האגודה הבין-לאומית לנוירואימונולוגיה.
באותה שנה נבחרה כחברת כבוד בארגון העולמי לאימיונופתלוגיה (WIPO).
בית ברוך מזרחי

ברוך בן דוד אלמשרקי (מזרחי) הוא יהודי שעלה לירושלים בסמוך לשנת 1620, וקנה בניין בירושלים בעל 5 דירות (חדרים).
יש מסורות שונות אודות מאין הגיע ברוך בן דוד מזרחי לארץ ישראל. על פי מסורת משפחתית אחת עלה לארץ ישראל מטורקיה והוא מצאצאי רבי אליהו מזרחי (הרא"ם, 1435–1526). על פי מסורת אחרת המשפחה היא מצאצאי מגורשי ספרד והגיעה לארץ ישראל דרך ונציה.
בראש חודש חשוון שנת ה'ת"ד (1643) כתב אבי המשפחה צוואה, על פיה הוא מוריש את הבתים שקנה בירושלים לבניו, ובלבד שאלה יורישו את הבתים לבניהם ואלה יורישו את הבתים לבני בניהם ובלבד שלא ימכרו את הבתים ולא ימשכנו אותם עד קץ כל הדורות, עד ביאת המשיח, שכן ברצונו לחזור ולגור בבתים עם תחיית המתים. הבתים עברו בירושה מאב לבן, כאשר בני המשפחה מתגוררים בבתים ולא עוזבים אותם ולא עוזבים את וירושלים (למרות הגירה נמשכת של היהודים בירושלים מהלך אותה תקופה וזאת במקביל לגלי עלייה ניכרים לירושלים).
בתחילת המאה העשרים, כאשר היהודים המבוססים עזבו את העיר העתיקה בירושלים, עברו בני המשפחה לעיר החדשה ובנו בתים בה, תוך שהם ממשיכים ומשכירים הבתים. במלחמת העצמאות נפלה העיר העתיקה לידי ממשלת ירדן. במלחמת ששת הימים חזרו הבתים לידי שליטת ממשלת ישראל, אשר הפקיעה את כלל הבניינים ברובע היהודי, ותמורתם שילמה פיצויים בלבד. בני המשפחה בחרו שלא לקבל פיצויים על הפקעת הנכס, ובמקום זאת סיכמו על תליית שלט הנצחה על הבית (המצוי ברחוב המלאך בעיר העתיקה).
באחד מהסרטים על המשפחה הבטיח טדי קולק ראש עיריית ירושלים, כי ברוך מזרחי יוכל לקבל את חמשת בתיו עם ביאת המשיח. הבטחה שחודשה על ידי ראשי עיריית ירושלים הבאים, אורי לופוליאנסקי וניר ברקת.
בין הצאצאים של ברוך מזרחי: הרב ניסים חיים משה מזרחי (שהיה הראשון לציון בשנים 1745–1749), הנשיא החמישי יצחק נבון, מתורגמן ממשלת המנדט יצחק עבאדי, עו"ד גלעד שר, עו"ד שמואל שמיר שכתב רבות על המשפחה, עו"ד רפאל שמיר ובנו פרופ' רון שמיר ראש הקתדרה לביואינפורמטיקה באוניברסיטת ת"א, ועו"ד צבי שמיר.
פירה (דמות מיתולוגית)

סיפורה

באחת מן הפעמים, כאשר זאוס התהלך על הארץ במסווה של נווד אביון, הוא גילה כי אנשי ארקאדיה מתנהגים בדרך כה אכזרית ומרושעת, עד שהחליט להוריד מבול על כל בני האדם. באותו הזמן דאוקליון מלך פאתיה ביקר את אביו פרומתאוס בקווקז; הוא ניסה לגרש את ציפור הטרף שניקרה בו, אבל זו שבה וחזרה בכל פעם. פרומתאוס, שידע לחזות את העתיד, הזהיר את דאוקליון מפני המבול הצפוי. דאוקליון החליט אז לבנות לו תיבה, והעביר אליה עדרים של חיות ממשק ביתו ואת שאר רכושו, ואז עלה בעצמו ועימו רעייתו פירה.
רוח גדולה באה אז מדרום, והגשם ירד במפלים. נהרות גאו וסחפו ערים ומקדשים, והטביעו את כל שחיו שם. התיבה נישאה אז מעל העצים והמים המשיכו לעלות. לבסוף רק פסגות הרים בודדות ביצבצו מעל פני המים, והנה פסק הגשם. 
התיבה נסחפה לה תשעה ימים, עד שנעצרה על פסגת הר אותריס שבתסאליה, לא הרחק מפתיה. אז ירדו דאוקליון ופירה, והעלו קורבן אייל לזאוס. כשהחלו המים לסגת, הם גם גילו מקדש מכוסה אצות ופסולת, ושם התפללו למען בני האדם. 
זאוס שמע את תפילתם ושלח אלהם את הרמס שהודיעם: "הסירו דאגה מלבכם. כסו את ראשיכם והשליכו את עצמות אמכם מאחוריכם."
מאחר שלדאוקליון ולפירה היו אמהות שונות, ושתיהן קבורות עתה במקומות מוצפים, הם ניחשו שהכוונה הייתה לאמא-אדמה. הם כיסו ראשיהם והשליכו אבנים לאחור, ואלה, משפגעו בארץ, הפכו לגברים ונשים.
מספר בני אדם אחרים ניצלו גם הם; פארנאסוס, בנו של האל פוסידון, נעור לקול יללות זאבים, ובא בעקבותיהם לפסגת ההר שקרוי על שמו. גם מגארוס, בנו של זאוס, נעור לקול צווחות העגורים, ובא בעקבותיהם לפסגת הר גראניה. כך הצליחו להציל את עצמם ואת משפחותיהם.
הרוקה טאצ'ימוטו

קריירה

טאצ'ימוטו זכתה פעמיים באליפות העולם לנוער (עד גיל 20) בשנים 2008 ו-2009. בשנת 2010 היא זכתה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את אדית בוש ההולנדית. 
באולימפיאדת לונדון 2012, טאצ'ימוטו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג וסיימה במקום השביעי. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה את אוניס אלדמה הקובנית, ברבע הגמר היא הפסידה לפיי צ'ן הסינית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם נכנעה לאדית בוש ההולנדית. באותה השנה היא זכתה בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את לוסי דקוס הצרפתייה.
בשנת 2014 היא זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז ומדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו. בשנת 2015 היא זכתה בגראנד סלאם טיומן וגראנד סלאם פריז לאחר שניצחה בגמר את לאורה וארגס קוך הגרמנייה עם איפון.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, טאצ'ימוטו זכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון היא ניצחה את צ'או זו הסינית, בשמינית הגמר היא ניצחה את קים פולינג ההולנדית וברבע הגמר ניצחה את קליטה זופנצ'יץ' הקנדית. בחצי הגמר היא ניצחה את לאורה וארגס קוך הגרמנייה ובגמר ניצחה באיפון את יורי אלוואר הקולומביאנית לאחר שהצליחה לרתק אותה למזרן במשך 20 שניות.
האחות

עלילה

הסרט מתחיל בסצנה חשוכה, בה מתגלגלת לעבר חדרה של אמילי (אריה וולטרס) עגלת בית חולים. אמילי מתעוררת בבהלה וקוראת לאחות שמתגלה כאחות-שֵׁדה (מעין ספין-אוף לנזירה-שֵׁדה), אך לא זוכה למענה. בעקבות כך, אוחזת אמילי בעמוד האינפוזיה אליו היא חוברה, ובכוס המים שהונחה ליד מיטתה במטרה ללכת ולמלא אותה, למרות שאינה רואה דבר. 
בהמשך, היא מגיעה אל מסדרון בית החולים, שם היא שומעת רעשים מרתיעים, שגורמים לה להפיל את כוס המים ולרוץ אל עבר חדרה במטרה לחפש את לחצן המצוקה שלה. לאחר שלחצה עליו, מגיעה האחות, שמיד מרגיעה אותה ומורידה לה את התחבושות. כאשר אמילי מביטה בפניה של האחות, היא נחרדת לגלות שאלו פניה של האחות-שֵׁדה.

הוצאה

הסרט הקצר הועמד בתחרות "My Annabelle Creation", וב-17 באוגוסט 2017, במאי הסרט "אנאבל: הבריאה" דייוויד פ. סנדברג, הודיע כי הוא אחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו.