google/wiki40b huggingface dataset:
אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 79 לפנה"ס)

אפיוס קלאודיוס פולכר (Appius Claudius Pulcher) היה קונסול רומי ברפובליקה הרומית.
פולכר היה בן לענף פולכר המכובד בגנס הקלאודיים, שרבים מבניו שימשו כמגיסטראטים ברפובליקה הרומית. האזכור הראשון לפולכר הוא בשנת 88 לפנה"ס, שנה בה כיהן כפראיטור ושירת בצבא הרומי תחת פיקודו של לוקיוס קורנליוס סולה. פולכר היה מתומכיו הנאמנים של סולה עם פרוץ מלחמת האזרחים הרומית. לאחר כיבושה של רומא בידי סולה הוא מינה את פולכר לפקד על הצבא שצר על העיר נולה, אחד מהמעוזים האחרונים של המורדים האיטלקים.
לאחר שסולה יצא למזרח באותה שנה להילחם במיתרידטס השישי, מלך פונטוס, התלקחה מחדש מלחמת האזרחים ורומא נפלה לידיהם של גאיוס מריוס ולוקיוס קורנליוס קינה. פולכר הצליח להימלט מהטבח שביצעו הפופולרים בראשות מריוס בתומכי סולה, אולם הוא נאלץ לגלות מאיטליה. בזמן גלותו הוחרבו אחוזתו ורכושו הוחרם על ידי הממשלה הפופולרית.
עם חזרתו של סולה מהמזרח בשנת 83 לפנה"ס חבר אליו פולכר בשנית. הניצחון הסופי של סולה במלחמת האזרחים החזיר לפולכר את מעמדו הקודם ובשנת 79 לפנה"ס הוא נבחר למשרת הקונסול. עם תום שנת כהונה זו נשלח פולכר למוקדון שם שימש כנציב רומא עד שנת 76 לפנה"ס.
אריאל גולן

ביוגרפיה

נולד בשם ארקדי פיודורוביץ' גולדשטיין בחרסון, אוקראינה ב-1921.
השתתף במלחמת העולם השנייה בשורות הצבא האדום, הגיע עד להונגריה שם נפצע
בקרב.
ב-1951 סיים את הלימודים בפקולטה לאדריכלות של המכון להנדסת בנייה בעיר חרקוב. אחרי זה עבד כאדריכל בעיר סרטוב. סיים לימודי דוקטורט ("אספירנטורה") באקדמית הבניין והאדריכלות של ברית המועצות ועבודת הסיום עסקה ביצירתו של האדריכל האמריקאי פרנק לויד רייט. גולדשטיין גם תרגם את ספרו של רייט "עתידה של אדריכלות" לרוסית והתרגום עם ההערות וההקדמה של המתרגם יצא לאור בשנת 1960. בשנת 1973 ראה אור ספרו של גולדשטיין שעסק בקורות חייו וביצירתו של פרנק לויד רייט.
גולדשטיין לימד אדריכלות באוניברסיטת דגסטאן הממלכתית במשך תשע שנים. בדגסטאן גולדשטיין התחיל להתעניין באדריכלות המסורתית של עמי קווקז. ספרו המוכר והמצוטט ביותר "המגדלים בהרים" (1977) הוא יומן מסע שעוסק באדריכלות ובאתנוגרפיה של עמי קווקז ובחשיבותה של שמירה על העבר. בספרו, גולדשטיין מתח ביקורת על השלטונות המקומיים שלא דואגים לשימור המבנים העתיקים ובגלל זה הספר נאסר למכירה.
בברית המועצות פרסם גולדשטיין יותר מ-60 עבודות מחקר בנושאי אדריכלות ועיצוב. רוב עבודותיו הוקדשו לתיעוד וחקר האדריכלות המסורתית של עמי קווקז.
עבודת המחקר הגדולה "אדריכלות צפון קווקז"(«Архитектура Северного Кавказа») נכתבה בין 1960–1980 וטרם פורסמה. כתב היד שלה הוברח מברית המועצות לישראל בשנות ה-80.
גולדשטיין עלה לארץ ב-1987 ושינה את שמו לאריאל גולן. כבר בישראל הוא פיתח תאוריה על קשר בין עיטורים מסורתיים שנמצאים בשימוש באדריכלות ומלאכות יד של תרבויות שונות לבין פנתאון האלים הפרהיסטורי.
לנושא הזה הוקדשו עבודותיו האחרונות שנכתבו ברוסית ותורגמו לאנגלית.
דמיטרי חרין

קריירה

דמיטרי חרין נולד במוסקבה. את קריירת הכדורגלן המקצועי החל במועדון הכדורגל טורפדו מוסקבה. הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 1983 קודם לקבוצה הבוגרת לתפקיד של שוער שני. בנובמבר 1984 השתתף לראשונה במשחק ליגה ובכך הפך לשוער הצעיר ביותר שהשתתף במשחק ליגת העל הסובייטית. בשנת 1988 עבר לדינמו מוסקבה, אך גם שם שיחק כשוער שני. בשנת 1991 עבר לצסק"א מוסקבה, הפעם לעמדת השוער הראשון של הקבוצה.
בשנת 1992, בשל קשיים כלכליים, נאלצה צסק"א להעמיד את כרטיס השחקן של חרין למכירה. צ'לסי האנגלית רכשה את הכרטיס במחיר יחסית נמוך - כ-400 אלף לירות שטרלינג. במשך שלוש שנים היה חרין שוערה הראשון של הקבוצה. בשנת 1996 הוא נפצע באחד המשחקים ונאלץ לפנות את מקומו לשוער הנורווגי פרודה גרודוס. בהמשך החתימה צ'לסי את השוער ההולנדי אד דה חוי. בעקבות הרכישה הזו הועבר חרין לתפקיד של שוער שלישי.
בשנת 1999 איפשרה הנהלת צ'לסי לחרין לעזוב את הקבוצה, והוא עבר לקבוצת סלטיק הסקוטית. הוא פתח טוב את העונה הראשונה במדי הקבוצה, אך פציעות ישנות מנעו את המשך השתתפותו במשחקים רבים. במשך 3 שנים במועדון הוא שותף ב-11 משחקי ליגה בלבד. בשנת 2002 הוא עזב את סלטיק ועבר לקבוצת הורנצ'רץ' מאחת הליגות הנמוכות באנגליה, שם סיים את קריירת הכדורגלן שלו.

נבחרות לאומיות

חרין שיחק בנבחרות הנוער ובנבחרת הנערים של ברית המועצות. עם נבחרת הנערים זכה באליפות אירופה עד גיל 17 בשנת 1985. בשנת 1986 זומן לנבחרת האולימפית של ברית המועצות. חרין השתתף בכל משחקי מוקדמות של אולימפיאדת סיאול. גם באולימפיאדה עצמה השתתף חרין בכל 6 משחקי הנבחרת וזכה במדליות זהב.
בסיום האולימפיאדה זומן חרין לנבחרת הלאומית של ברית המועצות, בעקבות הופעתו המוצלחת באולימפיאדה. הוא השתתף במדיה בכמה משחקי ידידות. מאמן הנבחרת, ולרי לובנובסקי, החליט כי חרין עדיין צעיר מדי כדי לסגל הנבחרת הלאומית והעביר אותו לנבחרת הצעירה. בשנת 1990 השתתף חרין באליפות אירופה עד גיל 21 בה זכתה הנבחרת הסובייטית במקום ראשון בטורניר.
הנבחרת של ברית המועצות חדלה מלהתקיים בדצמבר 1991 לאחר פירוק המדינה. במקומה הוקמה נבחרת חבר העמים. חרין זומן לסגל הנבחרת החדשה שהוקמה כשוער ראשון. הוא לקח חלק ב-9 מתוך 11 משחקי הנבחרת - חרין הוא שיאן ההופעות של נבחרת חבר העמים. הוא היה בסגל הנבחרת ליורו 1992 ושותף בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
בשנת 1992 הוקמה נבחרת רוסיה וחרין זומן לסגל שלה. הוא היה בסגל הנבחרת במונדיאל 1994 והשתתף בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בטורניר. חרין זומן לסגל הנבחרת לטורניר יורו 1996, הפעם כשוער שני. במשחק הראשון בשלב הבתים נגד נבחרת איטליה ספג השוער הראשון של הקבוצה, סטניסלב צ'רצ'סוב, שני שערים. מאמן הנבחרת, אולג רומנצב, טען כי שניהם הובקעו בשל טעותיו של צ'רצ'סוב. במשחק הבא (מול גרמניה) עלה חרין בהרכב במקומו של צ'רצ'סוב. במשחק הזה הבקיעו הגרמנים שלושה שערים לרשת של נבחרת רוסיה. במשחק הבא (מול צ'כיה) שב צ'רצ'סוב לעמוד בשער של רוסיה (וספג 3 שערים).
לאחר יורו 1996 המשיך חרין להיות חבר בסגל נבחרת רוסיה למשך שנתיים נוספות, אך זכה להשתתף בשני משחקים בלבד.
נחום וילקומירסקי

חייו

נחום וילקומירסקי נולד בליטא, אז חלק מן האימפריה הרוסית. התחנך בישיבת מיר, ובגיל 18 נודע כבר כגדול בתלמוד. הוא למד חזנות אצל החזן המפורסם פנחס מינקובסקי באודסה, וכיהן לראשונה כחזן בבית הכנסת החדש בביאליסטוק בשנים תרע"ט–תרס"ו (1918–1921). בהמשך שימש כחזן בבית הכנסת בפוזנן. בשנת 1923 הוזמן ללייפציג על ידי הנדבן חיים אייטינגון, שתרם להקמת בית הכנסת "עץ חיים" שם, לשמש כחזן. בית הכנסת נחנך שנה קודם לכן והיה הגדול ביותר בכל סקסוניה. וילקומירסקי כיהן שם כחזן ראשי (Oberkantor) עד לגירושו מגרמניה. הוא שר גם בבתי כנסת נוספים כחזן אורח.
בזכות קולו המיוחד התפרסם בית הכנסת ואורחים רבים הגיעו ממרחקים לשמעו. הוא הוזכר אפילו במדריך התיירים של לייפציג בסוף שנות ה-20.
העיתון הגרמני Allgemeine Deutsche Musik-Zeitung ("אלגמיינה דויטשה מוזיק-צייטונג") כינה אותו "קארוזו בין חזני גרמניה".
בנו אברהם עזב את לייפציג ועלה לארץ ישראל בשנת 1935.
בסוף אוקטובר 1938 גורש וילקומירסקי על ידי המשטר הנאצי, כיהודים רבים אחרים ממוצא פולני, לפולין. בית הכנסת עץ חיים נהרס בליל הבדולח, בנובמבר אותה שנה.
אשתו, ססיליה לבית ריזנברג, ובתו ז'ניה עזבו גם הם את לייפציג בפברואר 1939.
במהלך מלחמת העולם השנייה שהה בלונדון, ובשנת 1945 עבר לסן פרנסיסקו, שם שימש כחזן.
וילקומירסקי נפטר בערב שבת בבית הכנסת לפני התפילה.
לאחר מותו, נקראו מרכז תרבות ובית כנסת על שמו.
מריאנו בוגליאסינו

ביוגרפיה

בוגליאסינו החל לשחק בפלאזה קולוניה בשנת 2000 והיה שותף בעליית הקבוצה לליגה הראשונה. ב-2003 עבר לקבוצת פניארול, אשר במדיה שיחק עונה אחת והופיע ב-8 משחקים. באותה שנה הצטרף בוגליאסינו לקבוצת לאס פאלמס מהליגה השנייה בספרד.
בשנת 2004 עבר לשחק באיטליה, תחילה בסמבנדטזה וב-2005 הצטרף לנאפולי, אז התפרסם והפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה. הקבוצה הצליחה לעלות תוך שנתיים מהליגה השלישית לסרייה א'. בוגליאסינו משחק לרוב באגף השמאלי ולעיתים כקשר אחורי או כחלוץ שני.
בעונת 2010/2011 הושאל לקייבו. בשנת 2011 חתם בבארי.
בור פוטנציאל קוונטי

בור פוטנציאל קוונטי הוא המקבילה הקוונטית למקרה הפיזיקלי של בור פוטנציאל והוא נקרא לפעמים בור קוונטי. הבור הוא למעשה אזור במרחב בו האנרגיה הפוטנציאלית הקושרת חלקיק, נמוכה מאשר בשאר המרחב. אזור זה הוא למעשה מינימום באנרגיה הפוטנציאלית, כאשר מינימום זה יכול להיות מינימום מקומי או גלובלי. לעיתים קרובות נהוג לתאר מימד ננומטרי בננו-חומרים כבור פוטנציאל.
המודל הפיזיקאלי הפשטני במקרה זה הוא של בור פוטנציאל אינסופי. כאשר רוצים לפתור באופן מדויק יותר את הבעיה הפיזיקלית, נהוג לעבור לתיאור של בור פוטנציאל סופי.
ירושלים החדשה (מחזה)

ירושלים החדשה הוא מחזה פרי עטו של דייוויד אייבס העוסק בחרם נגד ברוך שפינוזה בידי פרנסי הקהילה היהודית באמסטרדם באמצע המאה ה-17. המחזה זכה ב-2008 בפרס של גילדת המחזאים האמריקאית.

העלילה

ההצגה מתארת את החקירה של שפינוזה שנערכת בבית הכנסת של קהילת "תלמוד תורה" באמסטרדם, שמביאה בסוף להחרמתו.
המחזה נפתח כשאברהם ואן פלקנבורג, חבר בכיר במועצת העיר אמסטרדם מגיע לבית הכנסת 
מספר לשאול לוי מורטרה, רבה הראשי של אמסטרדם וגאספאר רודריגס בן ישראל, פרנס הקהילה היהודית, על מעשי הכפירה של ברוך שפינוזה ודורש מהם לערוך נגדו חקירה.

אודות המחזה

המחזה נשען במידה רבה על הביוגרפיה של שפינוזה שכתב סטיבן נדלר ועל ביוגרפיות ידועות נוספות. המחזאי, דייוויד אייבס, הגה את כל התמליל של מה שהתרחש בין כותלי בית הכנסת, מכיוון שאין לכך שום עדות. ישנן סברות ששפינוזה כלל לא נכח במקום בזמן הטלת החרם וכן שהוטל חרם על אדם נוסף. 
המחזה נכתב על ידי נוצרי, שמציג ומנתח אספקטים שונים של היהדות, בין היתר את משנתו של הרמב"ם. הוא מציג סוגיות פילוסופיות וחברתיות שונות כגון הקשר והזיקה בין דת למדינה, סמכות הקהילה וחופש היחיד.
המחזה הוא גם הומאז' לאינטלקטואל מורד, הוא עוסק בצעיר (ברוך שפינוזה) שמרד ברבו (הרב מורטרה).

המחזה בישראל

המחזה עלה לראשונה בישראל בתיאטרון החאן הירושלמי, ב-12 במאי 2012, בבימויו של סיני פתר. זהו המחזה השני העוסק בשפינוזה שעלה בישראל, הראשון היה "סולו", מאת יהושע סובול, שהוצג בתיאטרון הבימה, בבימויה של עדנה סובול ב-1991.
הבמאי, סיני פתר, ערך את חלקו הראשון של המחזה. במחזה המקורי העלילה מתרחש מראשיתה ועד סיומה בבית הכנסת, כשישנם פלשבקים לאחור ואילו פתר ביים בצורה נרטיבית והכניס את המאורעות הקודמים בתור פרק פתיחה למתרחש בבית הכנסת. פתר גם הוסיף להצגה את פרקי הקומדיה דל'ארטה, שלא היו קיימים במחזה במקור.
שמעון כגן

ביוגרפיה

כגן נולד בתל אביב. באליפות ישראל בשנת 1965 הוא סיים במקום השני. בשנת 1967 הוא ניצח באליפות ישראל בשחמט וחזר על הישג זה ב-1969. בשנת 1971–1972 הוא חלק את המקום ה-2–5. בשנת 1978 סיים במקום השני באליפות ישראל בשחמט.
בשנת 1969 הוא קיבל דרגת אמן בינלאומי.
בשנים 1973 ו-1979 העפיל לתחרות בינאזורית (אחד ממסלולי ההעפלה לדו-קרב על אליפות העולם).
בשנת 2015 זכה כגן באליפות העולם בשש בש.
נכון לספטמבר 2018, כגן בן ה-76, מדורג במקום ה-100 בישראל לפי מד כושר.
ג'פרי רייט

ביוגרפיה

רייט נולד בוושינגטון, למד ב"בית ספר סט. אלבנס", בוגר "מכללת אמהרסט" במדע המדינה ובעל תואר לשם כבוד אותו קיבל מהמוסד בשנת 2004. תחילה התכוון להמשיך בלימודי משפטים, אך לבסוף בחר בלימודי משחק באוניברסיטת ניו יורק, ממנה קיבל מלגה ללימודי תיאטרון. כעבור חודשיים עזב על מנת לשחק בברודוויי באופן מקצועי.
בשנת 1990 ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע בסרט בחזקת חף מפשע. בשנת 1994 זכה בפרס הטוני על הופעתו בדמותו של "בליז" במחזה "מלאכים באמריקה".
ב-1996 השתתף בתפקיד ראשי ראשון בדרמה הביוגרפית "בסקיה", הסוקרת את חייו הסוערים של אמן גרפיטי המפורסם ז'אן-מישל בסקיה שנפטר ממנת יתר. רייט זכה לשבחים על משחקו והיה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט בעבור הופעת הבכורה הטובה ביותר.
ב-1999 הופיע במערבון של אנג לי "לרכוב עם השטן" בתור עבדו המשוחרר והנאמן של ג'ק רודל (טובי מגווייר). בשנת 2000 הופיע לראשונה בהפקה עתירת תקציב, בעיבוד מודרני ללהיט הפשע מתחילת שנות ה-70 "שאפט". בסרט התפרסם בדמותו של ברון הסמים הדומיניקני פיפולס הרננדז, המסתכסך עם בלש המשטרה הקשוח ג'ון שאפט (סמואל ל. ג'קסון). הופעתו הבולטת בסרט סללה את דרכו לתפקיד הביוגרפי של הצלם הווארד בינגהם, שכתב את הביוגרפיה על גדול המתאגרפים בכל הזמנים מוחמד עלי (ויל סמית'), בדרמת האגרוף של מייקל מאן "עלי".
ב-2003 גילם לא פחות מארבע דמויות שונות בגרסה הטלוויזיונית המושקעת של "מלאכים באמריקה", אותו מחזה בו שיחק וזכה בפרס הטוני. על משחקו במיני סדרה לצידם של אל פאצ'ינו ומריל סטריפ זכה רייט בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי.
ב-2004 שיחק רייט בעיבוד המודרני של ג'ונתן דמי למותחן "השליח ממנצ'וריה, בתור הטוראי אל מלבין מפלוגתו של המייג'ור בנט מרקו (דנזל וושינגטון).
הופעותיו המוצלחות ביותר בקולנוע היו בשנת 2005 בדרמה של ג'ים ג'ארמוש "פרחים שבורים", בה גילם את ווינסטון שכנו של הדון ז'ואן דון ג'ונסון (ביל מאריי); ובעיקר במותחן הפוליטי "סוריאנה" בו הופיע כעורך הדין בנט הולידיי שבודק מטעם הממשל האמריקאי קשרים מפוקפקים בין שתי חברות נפט מסחריות.
בשנת 2006 הפך רייט לאפרו אמריקאי הראשון שמגלם את סוכן ה-CIA פליקס לייטר בסרט "קזינו רויאל", הסרט ה-21 בסדרת סרטי ג'יימס בונד. רייט שיחק את אותה דמות גם בסרט ההמשך "קוונטום של נחמה". באותה השנה השתתף גם במותחן המסתורין הקודר של מ. נייט שאמלאן "נערה במים" בדמות דייר הקומפלקס מר דיורי.
ב-2007 שיחק בסרט "הפלישה" המהווה עיבוד קולנועי רביעי לרומן המדע בדיוני "חוטפי הגופות". ב-2008 גילם רייט בשני תפקידים ביוגרפיים מרשימים את אחד מגדולי מוזיקת הג'אז מאדי ווטרס, בדרמה המוזיקלית בהפקת ביונסה "קאדילק רקורדס; ואת קולין פאוול מזכירו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש (ג'וש ברולין) בדרמה הפוליטית של אוליבר סטון "W.". במהלך צילומי הסרט נעצר רייט ביחד עם ג'וש ברולין בחשד לתגרה בה היו מעורבים השניים.
רייט מתגורר כיום עם אשתו, השחקנית הבריטית כרמן אדג'וגו ובנם בברוקלין שבניו יורק.
חמר (עם)

היסטוריה

החמר החלו להתיישב בדרום מזרח אסיה, תוך שהם נודדים מאזורים צפוניים לשם, עוד בתקופות מוקדמות של ההיסטוריה. מרבית המלומדים סבורים כי תחילת התיישבותם באזור דרום מזרח אסיה אירעה עוד לפני כ-3,000 שנה, ומוקדם בהרבה לפני התיישבותו באזור של העם התאילנדי שכיום מאכלס את מה שהייתה הטריטוריה האוסטרו-אסייאתית. קיימת מחלוקת באשר לסיבה להגעתם לדרום מזרח אסיה, אך הסברה הנפוצה היא כי הם נדחקו לאזור זה לאור פלישתם של עמים סינו-טיבטיים מהצפון, מה שנתמך באוצר מילים אוסטרו-אסייאיתי הקיים בשפה הסינית, או לחלופין שהיו אלה מטרות חקלאיות שהביאו לנדידתם, מה שנתמך במסלול נדידתם המתפרש לאורך נהרות מרכזיים. החמר קרובים לאוכלוסיית המון אשר התיישבה מערבה מהם.
לאחר התיישבותם בדרום מזרח אסיה, ההיסטוריה של החמר מקבילה למעשה להיסטוריה של קמבודיה. כמו עמים אחרים בסביבתם, גם החמר היו מושפעים מסוחרים ומלומדים הודים וסרי-לנקים, תוך אימוץ חלקים נרחבים מהדת, המדע, המנהגים והשפה שלהם. החמר אימצו גם את האלים ההינדואים ואת הקונספט של המקדש הגדול כמעין 'הר קדוש'. למרות שהממלכות הקמבודיות עלו ונפלו לסירוגין ואף נעלמו לבסוף, החיבה הקמבודית להקמת מקדשים מאבן הותירה חותם היסטורי בדמות מבנים מפוארים הקיימים ממש עד ימינו.
המלך ג'איאווארמן השני (802-830), היה זה שהביא את קמבודיה לגדולתה והניח את היסודות לאימפריה האנגקורית, תוך הקמת שלוש ערי בירה שונות: אינדרפורה, הריאלאיה ו- מחנדרפרווטה - אשר השרידים הארכאולוגיים שלהן מגלים רבות על תקופתו. המלך סוריאווארמן הראשון (שלט בשנים 1002-1050) ניצח במלחמת אזרחים ארוכה, ולאחריה הפנה את כוחותיו מזרחה ושעבד את ממלכת דוורווטי (היכן שהיום נמצאת ממלכת תאילנד). כפועל יוצא מכך, הוא שלט על חלקים נרחבים ממה שהיום הן תאילנד ולאוס, כמו גם חלקו הצפוני של חצי האי המלאי. תקופה זו, במהלכה הוקם גם מקדש אנגקור וואט נחשבת לשיאה של תרבות החמר.

תרבות

תרבותם האתנית של החמר אחידה באופיה על פני כל מקומות התיישבותם. קיימים אומנם ניבים שונים של שפת החמר, אך לא כאלה שמעוררים בעיות הבנה בין אוכלוסיית החמר לבין עצמה. הניב הרשמי הוא זה של עיר הבירה פנום פן, אשר לאור מעמדה המרכזי של העיר בהיסטוריה, מושפע גם מהשפה הצרפתית ומהשפה הווייטנאמית. עם זאת, השפה המדוברת בפרובינציה של בטמבנג משקפת טוב יותר את שפתה של רוב האוכלוסייה. קיימים ניבים נוספים לשפה, אשר ייחודיים לחמר החיים באזורים הסמוכים לתאילנד, כגון ניב החמר הצפוני, המדובר על ידי חמר החיים בתאילנד, וניב החמר קרום, המדובר על ידי חמר הגרים בווייטנאם, בדלתה של נהר המקונג.
הקמבודים מאמינים בברהמניזם - דת הנגזרת מההינדואיזם, ומהבודהיזם. אוכלוסיית החמר המודרנית מזהה באופן חזק את הזהות האתנית שלה, יחד עם האמונות והמנהגים הדתיים הנהוגים בקמבודיה, ואשר משלבים מדת הטהרוואדה, מאלמנטים של אמונות אליליות הנהוגות אצל ילידים, מפולחן מתים ומשמאניזם.
מרבית החמר חיים בכפרים, ועוסקים בגידול אורז או בדיג, וחייהם נסובים סביב המקדש וסביב טקסים דתיים בודהיסטים למיניהם החלים במהלך השנה. במידה ומישהו מהם נעשה חולה, הם יביאו אותו אל השאמאן, אשר רבים מהם מאמינים כי יוכל לזהות את הרוחות הרעות אשר גרמו לחולי, וכך יוכל בהתאם להציע מסלול שבו ינוחמו אותן רוחות, ותתרפא המחלה.
ערוץ STB

היסטוריה

הערוץ נוסד ביוזמת חברות אמריקאיות ואוקראיניות: International Media Center, Shachar Enterprises, Inc., Internews Netouron והושק ב-2 ביוני 1997 ומשנת הקמתו נמצא בבעלות האוליגרך וולודימיר סיבקוביץ'. 
בשנת 1999 הערוץ היה נתון להשפעת קבוצת לוקאויל, כשנציג החברה אלכסיי פדון כיהן כמנכ"ל הערוץ.
בשנת 2000 החלה עלייה בפופולריות של הערוץ כשמהדורת החדשות "חלונות" (Вікна) הפכה למהדורה החדשותית הפופולרית במדינה ושם התוכנית נרשם כסמל מסחרי.
ב-2002 נערכו שינויים בהנהלת הערוץ וב-2004 לוקאויל מכרה את אחזקותיה בערוץ והערוץ נרכש על ידי ויקטור פינצ'וק. 
ב-2007 הערוץ הוכתר לערוץ השלישי בגודלו במדינה.

מדיניות שפה

זהו אחד הערוצים הבודדים באוקראינה שמשתמש בהגייה ישנה של השפה, שאומצה בחרקוב ב-1927, שימוש שסופג ביקורת רבה מהצופים, שחלק גדול מהם אינו יכול להבין את הגיית חרקוב. על רקע המתיחות בין אוקראינה לרוסיה ספג ביקורת על כך שהערוץ משדר 54% מהתוכן שלו בשפה הרוסית.
משפט משיר

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי רון נשר והופק על ידי מוטי סימון. השיר הוא שיר פופ רוק, בשונה משאר שיריו של נשר.
השיר נכתב במקור לאלבום סימן של הזמר אליעד נחום, לפני כן, נשר כתב מספר שירים לאליעד, בין השירים אותם כתב לאליעד ניתן למנות את סימן, מקלט וחופשי.
השיר כולל בתוכו שמות של יצירות ישראליות בעבר ובהווה., ביניהם צליל מיתר, השקט שנשאר ובואי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של רון נשר ב-30 ביולי 2017. בקליפ ניתן לראות את נשר ברחובות בת ים, באותו מקום בו היה הומלס בגיל 24. הקליפ הוא המשך ישיר לקליפ של השיר דוביגל שיצא באותו תאריך בשנת 2017.
נשר אמר כי אם יגיע הקליפ לכ-50 מיליון צפיות באתר יוטיוב, השיר יצבור כ-250,000 שקלים והכסף יועבר לעמותת "תקווה ומרפא". כמו כן, נשר הצהיר בראיון לתוכנית "הצינור" כי אם תוך שלושה חודשים השיר לא יגיע לכ-50 מיליון צפיות באתר יוטיוב הוא יפרוש מעולם המוזיקה, הניסיון לא צלח.
נכון ליולי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-2.7 מיליון צפיות.
אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה

בצעירותו

אוגוסט נולד בפרייברג ב-31 ביולי 1526, כבנם הצעיר והשלישי (אך השני ששרד) של היינריך הרביעי, דוכס סקסוניה וקתרינה ממקלנבורג. בשל כך הוא השתייך לענף האלברטיני של משפחת וטין. הוא גדל כלותרני, קיבל חינוך איכותי ולמד באוניברסיטת לייפציג.
כאשר הדוכס היינריך הלך לעולמו בשנת 1541, הוא ציווה כי אדמותיו תתחלקנה שווה בשווה בין שני בניו; אולם, בשל העובדה שצוואתו נגדה את החוק האלברטיני, היא לא נתמלאה, והדוכסות עברה כמעט בשלמותה לאחיו המבוגר, מוריץ. ברם, אוגוסט נותר ביחסים ידידותיים עם אחיו, ועל מנת לקדם את עמדתו העביר זמן מה בחצרו של הקיסר פרדיננד הראשון, שליט הקיסרות הרומית הקדושה, שמקום מושבו היה בווינה.
ב-7 באוקטובר 1548 נשא לו אוגוסט בטורגאו לאישה את אנה מדנמרק, נסיכת הבוחר מסקסוניה, בתם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג. הם קבעו את מקום מושבם בוייסנפלס. לזוג נולדו חמישה-עשר ילדים, רק ארבעה מהם (אליזבת, כריסטיאן, דורותיאה ואנה) הגיעו לבגרות.
עם נישואיו, חש אוגוסט עד מהרה ברצון לחזק את מעמדו. כתוצאה מכך, מוריץ התייחס בנדיבות לאחיו ומינה אותו לעוצר של סקסוניה בשנת 1552 בימי העדרו. אוגוסט שהה בביקור בדנמרק עת הלך מוריץ לעולמו, ביולי 1553, והוא ירש את מקומו כנסיך הבוחר מסקסוניה.

שלטונו

עם עלותו לשלטון השלים אוגוסט עם יוהאן פרידריך מסקסוניה, שהיה הנסיך הבוחר מסקסוניה עד להדחתו בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחר המלחמה השמלקלדית. בנוסף, עקב חששו של אוגוסט ממלחמות שעלולות לגרום לו לאבד את נסיכות הבוחר מסקסוניה, דחף אוגוסט לפשרה בין הקתולים לפרוטסטנטים, ואכן בשנת 1555 נחתם שלום אוגסבורג. בשנת 1566 ניסה יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה בסיוע כמה אצילים להחזיר לידיו את הנחלות שאיבד אביו, אולם, המרד נכשל בשנת 1567 בסיוע מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ויוהאן פרידריך נשלח לכלא עד למותו בשנת 1595.
בשנת 1573 מת יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ואוגוסט מונה לעוצר הדוכסות, ובתמורה קיבל לידיו את אזור העיר מנספלד. בנוסף, על ידי כספו הצליח אוגוסט לקנות שטחים הסמוכים לנחלותיו ולהציב את נאמניו בתפקידים שונים במדינות הסמוכות.
ב-1 באוקטובר 1585 מתה אשתו אנה מדנמרק, נסיכת הבוחר מסקסוניה, וב-3 בינואר 1586 התחתן אוגוסט עם אגנס הדוויג מאנהלט, בתו של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט, אולם, ב-11 בפברואר באותה שנה מת אוגוסט, ובמקומו עלה לשלטון בנו כריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
קנת ביינברידג'

ביוגרפיה

נולד במדינת ניו יורק בשנת 1904.בשנת 1921 החל ללמוד הנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם עשה תואר ראשון ושני. בשנת 1929 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.  בשנת 1933 קיבל מלגת גוגנהיים שאפשרה לו ללמוד אצל ארנסט רתרפורד במעבדת קוונדיש שבאוניברסיטת קיימברידג'. בזמן לימודיו בלונדון, התיידד  ביינברידג' עם הפיזיקאי הבריטי ג'ון קוקרופט. 
עם חזרתו לארצות הברית בשנת 1934, הפך לפרופסור באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1937 החל לעבוד כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, חזר ביינברידג' להרווארד ובשנים 1950-1954 ניהל את המחלקה לפיזיקה. עזב את האוניברסיטה בשנת 1975. 
מת בביתו בלקסינגטון, מסצ'וסטס, ב -14 ביולי 1996. נקבר במרתה'ס ויניארד.
קהלתה

קְהֵלָתָה, אתר מקראי, מתחנות ישראל בנדודיהם במדבר. בני ישראל חנו בקהלתה בדרכם מריסה ומשם המשיכו להר שפר. שמו של האתר מופיע בספר במדבר, פרק ל"ג, פסוק כ"ב.
שמה של קהלתה נעדר מרשימות תחנות המסע לארץ ישראל ממצרים המופיעות בשמות. יש הטוענים כי קהלתה היא מקהלות, אחת התחנות המוזכרת בבמדבר, ל"ג, כ"ה-כ"ו, וזאת לפי שבתרגום השבעים ובתרגום המיוחס ליונתן מופיע השם מקהלת גם עבור תחנה זו. נראה כי השם קהלתה מובנו התכנסות.
לפי התרגום המיוחס ליונתן, שמה של התחנה ניתן לה כי שם אירע מעשה קורח שנקהל על משה ואהרן.
אמאורי ואסילי

ביוגרפיה

ואסילי נולד ברואן ומגיל צעיר החל לשיר ולמד בבית ספר למוזיקה.
ב-2003 זכה בתחרות שירה כאשר שר את השיר "אמסטרדם" של ז'אק ברל, לאחר מכן השתתף בתחרות נוספת כששר את השיר "Les Lacs du Connemara" של מישל סרדו.
ב-2009 יצא אלבומו "Vincerò" אשר מכר יותר מ-250,000 עותקים וזכה להצלחה מעבר לגבולות צרפת. ב-2010 יצא אלבומו השני "Canterò".
ב-2011 נבחר ואסילי על ידי הטלוויזיה הצרפתית לייצג את צרפת באירוויזיון באותה שנה, השיר שנבחר שייבצע בתחרות הוא "Sognu" (אני חולם)  בשפה הקורסיקאית. באירוויזיון דורג במקום ה-15 עם 82 נקודות.
ב-2011 הופיע ואסילי בפרק של התוכנית הצרפתית המבצר.
צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה

מאפיינים

הנקבות גדלות עד לאורך של 16.5 ס"מ, ואילו הזכרים עד לאורך של 11.5 ס"מ. תוחלת החיים הממוצעת היא בין 6 ל-7 שנים, אם כי צפרדע זה יכולה לחיות עד ל-10 שנים בשבי ואף יותר. המאפיין הבולט ביותר שלה היא פיה הרחב, שתופס כמחצית מגודל גופה. צבעו עורה הנפוץ ביותר הוא ירוק בהיר עם פסים אדומים, וכן קיימים פרטים בעלי גוון ירוק כהה, גוון שחור ואף פרטים לבקנים. קשה לקבוע את מין הצפרדע לפני שהגיעה לבשלות מינית. הדימורפיזם הזוויגי בין המינים מתבטא בהבדלי גודל וכן שלזכרים צוואר בעל גוון כהה יותר.

תזונה

הצפרדע הארגנטינאית רחבת-הפה אינה רודפת אחר הטרף שלה אלא עומדת ללא תנועה ומחכה לטרף שיתקרב אליה. היא תנסה לאכול כל דבר שיכול להיכנס לפיה, וגם דברים הגדולים ממנה. בטבע, התפריט העיקרי של צפרדע זה כולל מכרסמים כגון עכברים, זוחלים קטנים וכן עכבישים וחרקים כגון ארבה. 
הצפרדע ידועה כבעלת תיאבון פראי. היא תנסה לאכול טרף אפילו בגודל שלה. במקרה של איום על ידי בעל חיים גדול יותר, הצפרדע תיתן נשיכה חזקה לחיה המאיימת, שכן יש לה בליטות דמוי-שן בלסת התחתונה והעליונה. לעיתים היא אף תסתער קדימה לעבר בעל החיים המאיים, ללא קשר לגודלו או לחוזקו של המאיים. יש המגדלים את הצפרדע כחיית מחמד, ומאכילים אותה בחרקי ארבה בוגרים, צרצרים חומים ושחורים ועכברים. ישנם פרטים שניזונים גם מדגים. מחקרים הראו שאם צפרדע זה תאכל רק עכברים ומכרסמים אחרים היא תתחיל לצבור שומן והדבר יוביל לעיוורון ולמוות.

רבייה

נקבת הצפרדע מטילה כמעט 2,000 ביצים במים ותוך כשבועיים הם נהפכים לראשנים.

גידול כחיית מחמד

בתעשיית חיות המחמד, הצפרדע מוכרת כצפרדע "פקמן". מין זה מאריך ימים בהשוואה למיני צפרדעים אחרים וקל לטפל בו. לצפרדע הארגנטינאית רחבת-הפה דרישות פשוטות כחיית מחמד. מיכל בגודל של לפחות 37 ליטרים יספיק לגידולה. מכיוון שצפרדע זו חלשה בשחייה ומעבירה את רוב זמנה תחת אדמה ורקב עלים בטבע, המים היחידים שצריכים להיכנס למיכל הם מים בקערה שטוחה שהצפרדע לא תוכל לטבוע בה. את שאר המיכל יש למלא בטחב, סיבי קוקוס או בחומר דומה בגובה מספיק על מנת שהצפרדע תוכל להסתתר תחתיו. יש לוודא שלמיכל לא ייכנסו אבנים קטנות או חצץ, שהצפרדע תוכל בטעות לבלוע אותם ולסבול מחסימה בבטנה.
מומלץ לגדל צפרדע אחת במיכל משלה כדי למנוע קניבליזם. החום במיכל צריך לעמוד על 26 עד 28 מעלות צלזיוס, והלחות צריכה להיות בין 60 ל-70 אחוז. ניתן להשתמש בפד חימום כדי לווסת את החום, ויש להניחו על אחת מפאות המיכל ולא מתחתיו כדי למנוע התחממות של הצפרדע כאשר היא מסתתרת. יש להיעזר במדחום ובמד-לחות כדי להעריך את הטמפרטורה ואת הלחות. טפטוף יומי של מים מזוקקים למיכל יכול לעזור על מנת להשיג את הלחות הרצויה. אין לטפטף מים מזוקקים על הצפרדע עצמה, ניתן לשטוף אותה מעט במי ברז שעברו חיטוי עם כלור. 
ניתן להאכיל צפרדעים צעירים ב-3 עד 4 צרצרים קטנים מכוסים בוויטמין או בסידן כל יום שני. עדיף להאכיל את הצפרדע בצרצרים מפני שהם עשירים בחלבונים. צפרדעים בוגרות ניתן להאכיל בצרצרים גדולים, תיקנים או בתולעים 3 פעמים בשבוע. יש לאבק בתוספים גם את מזונם של הצפרדעים הבוגרות אחת לשבוע. ניתן להאכיל את הצפרדע בעכבר פעם עד פעמיים בחודש, אך לא כמזון קבוע. לצפרדעים קשה לעכל רקמות של יונקים, וכן השומן הרב שבעכברים יכול לגרום למחלה בכבד.