google/wiki40b huggingface dataset:
קרובים רחוקים מאוד

עלילת הסדרה

הסדרה מתחילה ב-1986, כשלארי מתגורר בדירה בשיקגו. באלקי עובר לגור עמו בפרק הראשון. הדירה שלהם ממוקמת מעל לחנות "ריץ", שבה שניהם עובדים עבור דונלד טווינקסטי, שהוא גם בעל הבית שלהם. סוזן היא שכנה שלהם, שהופיעה בפרקים הראשונים של הסדרה. בתחילת העונה השנייה מוצגות דמויותיהן של ג'ניפר ליונס ומרי-אן ספנסר, המתגוררות בצוותא מעליהם, כבנות זוגם של לארי ובאלקי, בהתאמה.
בתחילת העונה השלישית מתחילים לארי ובאלקי לעבוד במרתפו של עיתון בדיוני בשם "שיקגו כרוניקל" - לארי כעיתונאי ובאלקי בחדר הדואר. הבוס שלהם הוא הארי ברנס. ביחד עימם עובדים סאם גורפלי, שהוא ראש חדר הדואר והבוס של באלקי, ולידיה, הכותבת טור עצות בעיתון. אישה נוספת העובדת עימם היא הארייט וינסלו, מפעילת המעלית בקומות השלישית והרביעית. השחקנית שגילמה אותה, ג'ו מארי פייטון-נובל, עזבה את התוכנית בשנת 1989 כדי לככב בסדרת הטלוויזיה אריזה משפחתית באותו תפקיד. מר ויינרייט היה הבוס של לארי בעיתון לאחר שהארי ברנס עזב את הסדרה.
בתחילת העונה השביעית חל שינוי באופי הסדרה. לארי וג'ניפר התחתנו בתחילת העונה ועברו לגור בבית גדול, ביחד עם באלקי ומרי-אן, שהתחתנו בסוף העונה. לארי ובאלקי גם קודמו בעבודותיהם.
בפרק האחרון והכפול של הסדרה, ששודר ב-6 באוגוסט 1993, יוצאים לארי, באלקי וג'ניפר לטיסה בכדור פורח, כדי לנסות לזרז את הלידה של ג'ניפר, לאחר שמרי-אן ילדה לפניה. לאחר שלשתי המשפחות נולדו יורשיהן, הסדרה מסתיימת בלקט של סצינות מהסדרה, מלווה במוזיקה.

סדרת-בת

אחרי ההצלחה של "קרובים רחוקים מאוד" החלה סדרת-בת בשם "אריזה משפחתית", ששודרה בין השנים 1989 ועד 1998 ברשת ABC, גם עלילתה התרחשה בשיקגו. על דמותו של קרל וינסלו שוטר מקומי שעשה הופעה אחת בקרובים רחוקים מאוד שגם הארייט וינסלו (אשתו) עשתה הופעות רבות בסדרה, משום שהופעתם מאוד הצליחה אז הם קיבלו את הסדרה משלהם, על משפחת וינסלו האפרו אמריקאית שמנסים לחיות בשלווה (עלילה דומה למשפחת קוסבי) למרות שהדמות סטיב ארקל החנון המפוזר, תמיד הורס את יומם של משפחת וינסלו במיוחד של קרל.
צ'אלה

צַ'אלָה (באוזבקית: чала - "לא זה ולא זה") הוא כינוי המתייחס לאנוסים מקרב יהודי בוכרה שהחל מסוף המאה ה-18 אולצו להמיר את דתם לאסלאם. יהודים-בסתר אלה המשיכו להתחתן ביניהם ולהתגורר באופן נפרד בסמוך לשכונות היהודיות.
עד להגעתו של הצבא הרוסי לאזור, חזרה לדת היהודית הייתה בלתי אפשרית עקב גזר דין מוות שהוטל על אלו שהמירו את דתם מאסלאם.
במאה ה-19 קהילות צ'אלה התקיימו בערי סמרקנד, חיווה, קוקנד, מארגילן ובשאחריסאבז. בדרך כלל קהילה נשמרה במשך לפחות שניים-שלושה דורות עד שהייתה מתמזגת עם האוכלוסייה המוסלמית הסובבת ועוזבת את המנהגים היהודיים.
החזרה ליהדות התחילה עם הכיבוש הרוסי של מרכז אסיה ב-1867. החאנים של חיווה וקוקנד אוחדו לטורקסטן הרוסי, ושם בוטל עונש מוות על עזיבת האסלאם, בעוד אמירות בוכרה שמרה על עצמאות מסוימת והמשיכה בעונש מוות לעוזבי דת האסלאם. עקב כך רבים מקבוצת צ'אלה עברו לאזור בשלטון הרוסי הישיר. אומנם החוק הרוסי קבע כי יש להחזירם למקום ממנו היגרו, אך בפועל הוא לא יושם.
עד להשתלטות ברית המועצות על אמירות בוכרה המצב באזור לא השתנה ורבים מבני הצ'אלה שנשארו בשליטתו התאסלמו סופית. כמו כן בעקבות ההשתלטות החלוקה הדתית לא הייתה תקפה עוד, אך רבים מבני הצ'אלה רשמו את עצמם כאוזבקים או טג'יקים.

בתרבות

בשנת 2000 מנצור סורוש פרסם את הספר "צ'אלה", המתאר את חיי הקהילה.
גוריציה

גאוגרפיה

גוריציה שוכנת בשטח מישורי למרגלות הרי קוליו הידועים בזכות היין המיוצר בהם. בזכות ההרים הנמצאים צפונית לה העיר מוגנת מרוח קטבטית בורה הנושבת באזור. האקלים בעיר ובסביבותיה הוא ים-תיכוני, וזה אחראי למעמדה כיעד תיירותי.

היסטוריה

העיר גוריציה החלה להתפתח מטירה שהייתה במקום בתקופת הרומאים. היא שכנה לא רחוק מהדרך שחיברה את אקוויליה ואמונה. השם גוריציה נזכר לראשונה בשנת 1001 כאשר קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השלישי, תרם את הכפר והטירה שבו לפטריארך של אקוויליה. הכפר מכונה במסמך בשם "הכפר שנקרא בשפה הסלבית 'גוריצה'".
החל במאה ה-12 ועד המאה ה-16 שמשה גוריציה כעיר המרכזית של רוזנות גוריציה (זו ישות בעלת מעמד עצמאי). בשנת 1500 מת הרוזן האחרון של גוריציה והמדינה נכבשה על ידי הרפובליקה של ונציה. בשנת 1509 השליטה בה עברה לבית הבסבורג, ובתקופת זו היא החלה להתפתח אל מחוץ לחומות הטירה ולגדול בקצב מהיר. גוריציה הפכה לעיר רב-לאומית והשפות שדוברו בה היו פורלן, ונטית, גרמנית וסלובנית, ולקראת סוף המאה ה-16 הייתה למרכז של הרפורמציה הפרוטסטנטית. במהלך המלחמות הנפוליאוניות גוריציה השתייכה לפרובינציות הצרפתיות של איליריה ומאוחר יותר נכבשה על ידי האימפריה האוסטרית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נערכו קרבות עזים בגבעות ממערב לעיר בין האיטלקים לצבא האוסטרו-הונגרי. רוב העיר נהרס ורוב תושביה עזבו אותה במהלך 1916. הצבא האיטלקי כבש את העיר בחודש אוגוסט של אותה שנה, אך במהלך קרב קפורטו שנערך באוקטובר 1917 הצליח הצבא האוסטרו-הונגרי לכבוש את העיר מחדש ולהדוף את הצבא האיטלקי. בתחילת חודש נובמבר 1918 הצליח הצבא האיטלקי לכבוש את העיר מחדש.
לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1943, העיר נכבשה על ידי הפרטיזנים היוגוסלבים, אך תוך זמן קצר נפלה תחת שלטון הנאצים שהפכו אותה לחלק מהאזור המבצעי החוף האדריאטי. לאחר תום המלחמה השתלטו הפרטיזנים על העיר שוב אך תוך זמן קצר היא עברה לשליטת בעלות הברית. ב-15 בספטמבר 1947 הוחזרה גוריציה לאיטליה באופן רשמי. החלק המזרחי של נפת גוריציה עבר לשליטת יוגוסלביה והעיר נחצתה לשניים במרכזה. בשנת 1948 החלו היוגוסלבים לבנות את העיר החדשה, נובה גוריציה על חורבות חלקה המזרחי של גוריצה, שרובו חרב במלחמה.
תרופת סבתא

תרופת סבתא היא כינוי מקובל לרפואה עממית, בה ניתן טיפול על פי מסורת מבלי שהטיפול נבחן באמות מידה מדעיות ורפואיות, ולעיתים אף נשללה ההשפעה הרפואית של הטיפול בבדיקות על-פי אמות מידה אלו. פעמים רבות תרופת סבתא היא מזון שמיוחסת לו השפעה חיובית, אך הן כוללות גם חומרים למריחה על הגוף וסוגי טיפול נוספים.
מקור השם הוא היותן לכאורה של תרופות הסבתא מסורות העוברות מאם לבתה. תרופות סבתא מסוימות זכו לאישוש מדעי מסוים. מובן שתרופות סבתא לא עברו ניסוי קליני לשם אישורן, אך יש המשתמשים בהן. רבות מתרופות הסבתא עוסקות בהשפעה חיובית שיש למיני מזון מסוימים על בעיות מסוימות, ולכן כשלעצמן אין בהן נזק. תרופות סבתא אחרות עשויות להיות חסרות תועלת, ואף מסוכנות - בייחוד בכמות גדולה ובשילוב עם תרופות מרשם. רופאים רבים מזהירים שלא להסתפק בתרופות סבתא במקרים שבהם יש סכנה בריאותית, אלא להיעזר ברופא.
הארמייה ה-12 (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הארמייה ה-12 הוקמה ב-7 באוגוסט 1915 תחת פיקודו של מקס פון גלוויץ, והשתתפה בשלב השני של מתקפת גורליצה-טרנוב. הארמייה לחמה במהלך הנסיגה הגדולה הרוסית, וכבשה את ורשה. ב-22 בספטמבר 1915 הועבר פון גלוויץ לפקד על הארמייה ה-11 במהלך המערכה בבלקן, ובמקומו מונה מקס פון פבק למפקד הארמייה. ב-9 באוקטובר 1916 מונה פון פבק למפקד הארמייה השמינית, ובעקבות כך פורקה הארמייה ויחידותיה צורפו לארמייה השמינית.
הרולד סקוט מקדונלד קוקסטר

ביוגרפיה

קוקסטר נולד בלונדון, בן יחיד ללוסי גי, ציירת, ולהרולד סמואל קוקסטר, יצרן של מכשור רפואי. הוריו התגרשו בנעוריו, והוא נשלח ללמוד בפנימייה.
בשנת 1926 החל ללמוד מתמטיקה בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1928 קיבל תואר ראשון ובשנת 1931 קיבל תואר דוקטור, בהנחייתו של הנרי פרדריק בייקר. בשנים 1931–1936 המשיך לעבוד כעמית מחקר בטריניטי קולג'. במקביל שהה כשנה, בשנת 1932, כעמית רוקפלר באוניברסיטת פרינסטון, שם עבד עם הרמן וייל, אוסוולד ובלן וסולומון ליפשיץ. חזר לשנה נוספת בקיימברידג', שבה השתתף בסמינר של לודוויג ויטגנשטיין בפילוסופיה של המתמטיקה. ב-1934 חזר לשנה נוספת לאוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1936 פרסם, יחד עם ג'ון ארתור טוד את אלגוריתם טוד-קוקסטר, שהוא מן הכלים הראשונים בתורת החבורות הקומבינטורית והחישובית. באותה שנה הצטרף לסגל של אוניברסיטת טורונטו, והמשיך לפעול שם במשך 67 שנה, עד לפטירתו. בשנת 1948 מונה לפרופסור. בשנת 1950 נבחר לעמית של החברה המלכותית. פגש את מוריץ קורנליס אשר, ועבודתו בגאומטריה שימשה השראה לאחדות מיצירותיו של אשר, בפרט הסדרה "גבול עיגול", המבוססת על ריצוף מודל הדיסק ההיפרבולי. קוקסטר השפיע גם על אחדים מרעיונותיו של באקמינסטר פולר, שהקדיש לו את ספרו Synergetics: Explorations in the Geometry of Thinking. 
יחד עם שניים מעמיתיו היה הראשון לפרסם רשימה של כל הפאונים האחידים. 
יזם את הוצאתו לאור של כתב העת Canadian Journal of Mathematics והיה עורכו במשך תשע שנים.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות, ובהן אוניברסיטת נוטרה דאם, דארטמות' קולג' ואוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1997 העניקה לו החברה המלכותית את מדליית סילבסטר, והוא מונה לשותף במסדר קנדה. כן קיבל אותות הוקרה נוספים.
ב-1930 מיין את כל החבורות הדיסקרטיות הנוצרות על ידי שיקופים של הספירה  או המרחב האוקלידי . בעקבות עבודה זו, קרא ז'אק טיץ לחבורות קוקסטר על-שמו.
היה נשוי לריין, ולזוג נולדו שני ילדים.
דו-חיים של ארץ ישראל

ארץ ישראל היא אזור בעל אקלים צחיח יחסית לאזורים אחרים, בהם המגוון הביולוגי של הדו-חיים רב יותר. מקורות המים בארץ דלים באופן יחסי. מסיבה זו, חסרי הזנב, הזקוקים ללחות מתמדת ולשפע מים, אינם נמצאים בשפע באזור. לדו החיים ממשפחת הסלמנדריים החיים בארץ, הסלמנדרה הכתומה וטריטון הפסים, מהווה ישראל גבול תפוצתם הדרומי. בישראל 7 מיני דו-חיים.
בעייתם העיקרית של הדו-חיים החיים בישראל היא מצוקת המים. בשל תלותם בשלוליות חורף על מנת להתרבות עלולים חורפים יבשים ודלים במשקעים לגרום לירידה חדה בפעילות הרבייה. מצבן של אוכלוסיות הדו-חיים בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 היה טוב. התפתחות היישוב בארץ הביאה להפרחת השממה ובין היתר לפעולות אשר היטיבו עם אוכלוסיות הדו-חיים. בריכות מעשה ידי אדם שימשו את דו-החיים להתרבות, וכן תעלות בצדי כבישים ונתיבי רכבות. תעלות אלו התמלאו מים בחורף והביאו באופן ישר לגידול באוכלוסיית דו החיים בארץ. מצב זה נמשך עד סוף שנות ה-40, עת הוקמה מדינת ישראל.
שלוליות החורף (הנקראות לעיתים "בריכות חורף") היוו מאז ומתמיד מוקד להתרבות של יתושים, אולם אם התערבות האדם הייתה מעטה, מנעו חרקים ודו-חיים את התפשטות אוכלוסיות היתושים. כשהוקמה מדינת ישראל, הורה משרד הבריאות על ריסוס בריכות החורף בחומר חדש, DDT, שהשמיד את אוכלוסיות היתושים, אך גם את אוכלוסיות החרקים והדו-חיים. אלו האחרונות התאוששו מהפגיעה לאט, היות שהתחדשותן איטית יחסית, בעוד היתושים חזרו להתפשט במהרה. בסופו של דבר המטרה שלשמה רוססו בריכות החורף לא הושגה ואוכלוסיית הדו-חיים בארץ נפגעה קשות. בנוסף, תוכניות פיתוח, בנייה וחקלאות הביאו להרס בתי גידול של דו-חיים.
העגולשון שחור גחון, אשר נחשב כבר משך עשרות שנים (עד 2011) כמין נכחד, החפרית המצויה וטריטון הפסים נמצאים בסכנת הכחדה חמורה בישראל.
קינגסמן: מעגל הזהב

עלילת הסרט

סוכני הקינגסמן יוצאים לארצות הברית על מנת לשתף פעולה עם מקביליהם האמריקאים בארגון סטייטסמן, לאחר שמטה הקינגסמן הופצץ על ידי סינדיקט פשע בשם "מעגל הזהב".

הפקה

סמוך ליציאתו לאקרנים של קינגסמן: השירות החשאי, מארק מילר ומת'יו ווהן הכריזו על כוונתם לעבוד על סרט המשך במידה והסרט הראשון יכניס היטב בקופות. ווהן אף הוסיף כי הוא מקווה שפירת' ישוב לגלם את דמותו בסרט, לאחר דיווחים שטענו שהוא לא ישוב לסרט ההמשך.
ב-29 באפריל 2015, אולפני פוקס המאה העשרים הכריזו שהסרט השני בשלבי הפקה. ב-11 ביוני אותה שנה ווהן אמר ליאהו שהוא החל בכתיבת תסריט ושהוא ישוב לביים את הסרט. בספטמבר מילר פרש מצוות ההפקה. באותו חודש דווח שאגרטון חתם על חוזה לגלם את רובין הוד בסרט רובין הוד, במה שצפוי להתנגש עם לוח הזמנים לצילומי סרט ההמשך. ברם, באוקטובר נודע שהסרט על רובין הוד יצולם מיד לאחר סיום הצילומים על קינגסמן, שצילומיו תוכננו להתחיל באפריל 2016.
בפברואר 2016 ג'וליאן מור הצטרפה לצוות השחקנים, על מנת לגלם את נבל הסרט. במרץ צורפה האלי ברי. ווהן חשף באותו החודש שהסרט ייקרא "קינגסמן: מעגל הזהב" (Kingsman: The Golden Circle). ב-8 באפריל אותה שנה לוהק פדרו פסקל. באותו יום פורסמה כרזה ראשונית ובה למעשה אושרה הופעתו של קולין פירת' בסרט.צ'נינג טייטום ואלטון ג'ון לוהקו לתפקידים בסרט ביוני,
ואילו ג'ף ברידג'ס צורף לצוות שחקנים במאי 2016.

צילומים

צילומי הסרט יצאו לדרך ב-15 במאי 2016 בבירמינגהם, בריטניהונערכו גם באולפני ליבסדן, שבבעלות אולפני האחים וורנר. הצילומים הושלמו ב-13 בספטמבר 2016. צילומי השלמה נערכו גם בדצמבר 2016 בלונדון.

שיווק

ב-20 ביולי 2017, פוקס שחררו סרטון אנימציה קצר ובו אגזי וארצ'ר (מסדרת הטלוויזיה ארצ'ר) מופיעים יחדיו.

סרט המשך

ווהן הודיע כי הוא וגולדמן מתכננים סרט שלישי בסדרה. הגיבור הראשי של שני הסרטים הראשונים, אגזי, לא ישתתף בו.
בירז' (מחוז משנה)

יישובים

במחוז המשנה שתי עיירות גדולות: עיירת המחוז בירז', וובלנינקס (ואבולניק). ארבע עיירות: קופרלישקיס, נמוניליו רדווילישקיס, פבירז'י ופפיליס; ו-538 כפרים קטנים וחוות.
בית הספר הגבוה למוזיקה ולאמנויות הבמה במינכן

האוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה במינכן (בגרמנית: Hochschule für Musik und Theater München), הנקראת לפעמים גם "האקדמחיה למוזיקה ואמנויות הבמה", היא אחת האוניברסיטאות המסורתיות המכובדות ביותר להוראת מקצוע בגרמניה, המתמחה במוזיקה ובאמנויות הבמה. הבניין הראשי שבו היא שוכנת בימים אלה שוכן בצדה המזרחי של קניגספלאץ, מינכן. הוראת תיאטרון, בלט ואירועים אחרים מתנהלים בעוד אתרים במינכן. מאז 2008 מהווה "קונסרבטוריון ריכרד שטראוס", שהיה עצמאי עד אז, חלק מן האוניברסיטה.

היסטוריה

ב-1846 נפתח מוסד פרטי בשם "הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה", וב-1867, לפי הצעתו של ריכרד וגנר, היסב לודוויג השני, מלך בוואריה את המוסד ל"בית הספר המלכותי למוזיקה בבוואריה". בית הספר פעל במימון פרטי של לודוויג השני עד שזכה במעמד של מוסד ממלכתי בשנת 1874. מאז שונה שמו פעמים אחדות: "האקדמיה המלכותית לאמנות המוזיקה" (Königliche Akademie der Tonkunst), "האקדמיה הממלכתית למוזיקה" (Staatliche Akademie der Tonkunst), האוניברסיטה למוזיקה" (Hochschule für Musik) ולבסוף, בשנת 1998, לשם הנוכחי.
הבניין המקורי של המוסד, ה"Odeonsgebäude", נהרס בשנת 1944. הבניין הנוכחי נבנה על ידי פאול טרוסט בשביל המפלגה הנאצית ונקרא "פיהררבאו". נוויל צ'מברליין ואדולף היטלר חתמו שם על הסכם מינכן בשנת 1938. משרדו של היטלר, בקומה השנייה מעל הכניסה הראשית, הוא עכשיו חדר חזרות, אבל לא שונה בהרבה מאז נבנה.
בשנת 1974 הציב חוק האוניברסיטה הבווארית את המכללה של מינכן, כמו גם מכללות בוואריות אחרת למוזיקה, באותה דרגה עם מכללות לאמנות.

תוכניות

האוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה של מינכן מציעה תוכניות לימודים בביצוע והוראה בכל מקצועות המוזיקה והבלט, כמו גפ תוכניות לימודים משותפות עם האקדמיה הבווארית לתיאטרון אוגוסט אברדינג, הכוללות ביצוע אופראי, משחק, בימוי, מחזות מוזיקליים, איפור לתיאטרון ותאורה.
זאלשצ'יקי

תולדות היישוב

זאלשצ'יקי נזכרת לראשונה בשנת 1340, ובשנת 1766 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1772 נכללה בשטחי ממלכת הבסבורג, ובשנת 1918 נכללה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה, והפכה למוקד נופש ותיירות.

יהודי זאלשצ'יקי

יהודים ישבו בעיר מייסודה, ומסוף המאה ה-18 התקיימה בה קהילה מאורגנת. יהודי העיר התפרנסו באופן מסורתי ממלאכה וממסחר, חלקו דרך נהר דניסטר. משנות ה-90 של המאה ה-19 עזבו את העיר רבים מיהודיה, בעיקר לארצות הברית.
בעת הכיבוש הרוסי של העיר בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נערכו פרעות ביהודיה, תוך מעשי שוד, אונס ורצח. באפריל 1915 גורשו מהעיר כל יהודיה, ורבים מהם נספו ממגיפות. כששבו היהודים לבתיהם, מצאו שנבזזו והושחתו. לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה בעיר בסיוע הג'וינט ויוצאי העיר בארצות הברית, ויהודי העיר השתלבו בתעשיית התיירות שהתפתחה במקום.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנת 1926 חודשו הפרעות נגד יהודי העיר, ו-14 יהודים שהתגוננו מפני הפורעים נעצרו בידי השלטונות, והועמדו לדין. בתקופה זו נמנו בעיר כ-2,400 יהודים, רוב תושביה. עם הכיבוש הסובייטי של העיר בספטמבר 1939, הופסקה בה הפעילות היהודית הציבורית, ועסקי היהודים בה הולאמו.

בשואה

ב-8 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו באופן מיידי גזירות שונות על יהודיה, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע, חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת מסירת דברי ערך ורכוש.
ב-14 בנובמבר 1941 צוו כל הגברים היהודים בעיר מגיל 15 עד 50 להתייצב במקום כינוס. מתוך כ-1,000 יהודים שהתייצבו במקום, כ-200 שולחו למחנה עבודה וכ-800 נרצחו בבורות ירי מחוץ לעיר. בחודשים שלאחר מכן מתו רבים מיהודי העיר ברעב וממגפת טיפוס הבהרות.
ב-20 בספטמבר 1942 צוו כל יהודי העיר הנותרים לעבור לגטאות הסביבה. מגטאות אלו שולחו בהמשך למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-200 יהודים שהושארו במחנה עבודה בעיר הועברו בראשית 1943 למחנות עבודה באזור טלוסטה.
הלינה קונופצקה

ביוגרפיה

קונופצקה נולדה ברווה מזובייצקה וגדלה בוורשה למשפחה ממוצא טטרי. היא הייתה בעלת עוד כהה ועיניים חומות. בילדותה היא רכבה על סוסים, שחתה והחליקה על קרח. כל בני משפחתה הקרובים עסקו בטניס. בהמשך היא למדה פילולוגיה באוניברסיטת ורשה. היא תמיד לבשה כובע בארט אדום בתחרויות בהן השתתפה.

שיאנית עולם

מספר חודשים לאחר שהתאמנה בזריקת דיסקוס, בתחרות שנערכה בורשה במאי 1926 קבעה קונופצקה בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 34.15 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-8 חודשים של מריה וידלקובה מצ'כוסלובקיה (31.15 מטר). שיא זה החזיק מעמד שלושה חודשים ונשבר על ידי מילי רויטר מגרמניה (38.34 מטר). בתחרות שנערכה בוורשה בספטמבר 1927 היא החזירה לעצמה את שיא העולם והעמידה אותו על תוצאה של 39.18 מטר.

אלופת עולם

במשחקי העולם לנשים שנערכו בגטבורג, שוודיה בשנת 1926 זכתה קונופצקה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.71 מטר, לפני קינואה היטומי מיפן (33.62 מטר) ואלסה סוונסון משוודיה (31.78 מטר). מדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים בתוצאה 19.25 מטר, אחרי מריה וידלקובה (19.54 מטר) ואלסה סוונסון (19.42 מטר).

אלופה אולימפית

תחרויות אתלטיקה לנשים נערכו לראשונה במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת אמסטרדם (1928). קונופצקה זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש של 39.62 מטר, לפני ליליאן קופלנד מארצות הברית (37.08 מטר) ורות סוודברג משוודיה (35.92 מטר) ובכך הייתה לאתלטית הפולנייה הראשונה שזכהת במדליית זהב אולימפית. שיאה העולמי זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי יאדביגה וייס-מרצינקייביץ' מפולין (40.345 מטר).
במשחקים העולמייםם לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1930 זכתה קונופצקה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.80 מטר, לפני טילי פליישר מגרמניה (35.82 מיטר) וויטורינה ויוינצה מאיטליה (35.23 מטר) ובכך הגנה על תוארה.

חייה האישיים

בשנת 1928 נישאה קונופצקה לאיגנצי מטושבסקי שר האוצר הפולני. בשנת 1931 פרשה מספורט תחרותי. אך המשיכה לעסוק בפעילויות ספורטיביות כולל מרוצי מכוניות. עד שנת 1937 נחשבה לאחת הטניסאיות המובילות בפולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עזבה קונופצקה את פולין והיגרה לצרפת. היא עזרה לבעלה להוציא כ-75 טון זהב מהבנק הפולני ולהעביר אותו דרך רומניה טורקיה וסוריה לממשלה הפולנית הגולה בצרפת. לאחר כניעת צרפת ביוני 1940 היגרה לארצות הברית עם בעלה דרך ספרד, פורטוגל וברזיל. מסע זה הסתיים בספטמבר 1941. בשנת 1946 נפטר בעלה באופן פתאומי. בשנת 1949 היא נישאה לג'ורג' שרבינסקי שייסד בית ספר לסקי ליד ניו יורק, עיצב בגדים וניהל חנות בוטיק. לאחר פטירתו בשנת 1959 עברה מניו יורק לפלורידה.
פלורה מונטגומרי

ביוגרפיה

מונטגומרי נולדה בבית אבותיה בגרייאבי שבמחוז דאון בצפון אירלנד. בתם של ויליאם הווארד קלייב מונטגומרי, OBE, מ"רוזמאונט האוס" ומגרייאבי ואשתו השנייה דפני ברידג'מן. סבא שלה מצד אמה הוא ג'פרי ברידג'מן . היא צאצאית של הוויקונט הראשון מונטגומרי .
מונטגומרי למדה בבית הספר "רוקפורט" ובבית הספר "דאון האוס". אחר כך למדה בבית הספר למשחק " The Gaiety School of Acting"  בדבלין, אירלנד, וסיימה את לימודיה ב-1994.
בין תפקידיה הבולטים בטלוויזיה היו בסדרות "The Bill" בתפקיד אמה, ב-"Urban Gothic" וב-"Pulling Moves" וכן בסדרה המשטרתית "רציחות במידסומר". בשנת 2001 השתתפה בסרט "The Discovery of Heaven" וב-2006 הופיעה בסרט "אינסטינקט בסיסי 2". ב-2001 שיחקה מונטגומרי בפרק בסדרה הרפואית "Body Story 2", בה גילמה אישה בשם פיבי המילטון שנעקצת על ידי צרעה. ב-2012 השתתפה בפרק הפיילוט של הסדרה "Endeavour" של ITV.

חיים אישיים

ב-30 באוגוסט 2014 נישאה מונטגומרי לסורן יסן (Søren Jessen) מסעדן דני, בגרייאבי אחוזת משפחת מונטגומרי בצפון אירלנד. בין האורחים בחתונה היו אורלנדו בלום, הנסיך פרדריק והנסיכה מרי מדנמרק.
מייקל סמית'

מייקל סמית' (באנגלית: Michael Smith,‏ 26 באפריל 1932 - 4 באוקטובר 2000) היה ביוכימאי קנדי אשר נולד בבריטניה. הוא זכה בפרס נובל בכימיה (לצד קארי מוליס) על עבודתו בפיתוח המוטגנזה המכוונת. בנוסף, הוא זכה במדליית פלבל.

חינוך וחיים מוקדמים

מייקל סמית' נולד ב-1932 בבלקפול, לנקשייר, אנגליה. הוא למד בבית הספר הציבורי St. Nicholas Church of England. באותם זמנים, מעט מאוד ילדים מבתי ספר ציבוריים באנגליה המשיכו בלימודים אקדמיים, אולם הישגיו הציבו אותו בתוך עשרים האחוזים העליונים של התלמידים בבריטניה, אשר היו זכאים לחינוך אקדמי. באמצעות מלגה הוא למד כימיה באוניברסיטת מנצ'סטר, שם הוא השלים את לימודי הדוקטורט שלו בשנת 1956, עם השלמתו של מחקר שעסק בסטריאוכימיה של דיולות.
הוא היגר לקנדה ב-1956 והפך לאזרח קנדי ב-1963.
באוגוסט 1960 נישא להלן ווד כריסטי באי ונקובר, בריטיש קולומביה, קנדה. לזוג נולדו שלושה ילדים, ומהם שלושה נכדים. הוא ואשתו נפרדו בשנת 1983.
סמית' התגורר בוונקובר ביחד עם אליזבת' ריינס עד יום מותו.

מחקרו על מוטגנזה מכוונת

לקראת סוף שנות השבעים, מייקל התרכז באופן בלעדי בפרויקטים בביולוגיה מולקולרית, ובדק כיצד הגנים בתוך מולקולת הדנ"א מתנהגים כקולטים וכמשדרים של מידע ביולוגי. ב-1978, ביחד עם פרד סנגר ועם קלייד א. האטציסון השלישי, הציג את הטכניקה חדשה הידועה כמוטגנזה מכוונת ("oligonucleotide-directed site-directed mutagenesis"). הטכניקה אפשרה זיהוי מהיר ושינוי מכוון של גנים, ובאמצעות כך שינוי של תכונות האורגניזם. היא אפשרה השוואה בין מולקולות פרוטאין שונות, והבחנה בהשפעה של גן מוטנט יחיד. בעקבות כך, נוצרו אסטרטגיות חדשות לזיהוי מחלות גנטיות ולטיפול בהן, וכן ליצירת צורות חיים מלאכותיות. מאמרם אשר תיאר את המוטגנזה המכוונת פורסם תחת הכותרת "Mutagenesis at a Specific Position in a DNA Sequence" ב-Journal of Biological Chemistry בשנת 1978.

מיזמים מסחריים

בשנת 1981 סמית' נכנס אל עולם העסקים כיזם בתחום התרופות. יחד עם פרופסור ארל ו. דייבי ובנג'מין ד. הול מאוניברסיטת וושינגטון, הוא הקים את חברת ZymoGenetics היושבת בסיאטל שבוושינגטון, ארצות הברית. החברה נקנתה על ידי BMS.

פרסים ושימוש בכספי הזכייה

מייקל סמית' היה ידוע בנדיבותו, ותרם חלק מהפרס הכספי של פרס נובל שלו לחוקרים העובדים על הגנטיקה של הסכיזופרניה, לעולם המדע בונקובר, ול-Society for Canadian Women in Science and Technology.
בשנת 1999 הוא קיבל את פרס הבנק המלכותי הבריטי, ותרם את הכסף לקרן הסרטן של בריטיש קולומביה.
בשנת 1986 נבחר כחבר בחברה המלכותית של לונדון.
בשנת 2001 נוסדה על שמו קרן למחקר מדעי.
מחוז לוקאס (אוהיו)

היסטוריה

ב-20 באוגוסט 1794, בסמוך למקום בו נמצאת כיום העיירה מאומי (Maumee), כוחות צבא אמריקנים בראשותו של הגנרל אנתוני וויין הצליחו לגבור על הלוחמים האינדיאנים בקרב העצים הגדועים (Battle of Fallen Timbers). בעקבות כן נפתחה כל הטריטוריה הצפון-מערבית להתיישבות לבנה.
מחוז לוקאס הוקם בשנת 1835. באותה העת הבעלות על רצועת קרקע לאורך הגבול בין אוהיו וטריטוריית מישיגן הייתה שנויה במחלוקת. במסגרת הסכסוך בין אוהיו לטריטוריית מישיגן, אוהיו הקימה באופן רשמי בטריטורייה השנויה במחלוקת את מחוז לוקאס, כאשר שם המחוז ניתן לו על שם המושל המכהן של אוהיו, רוברט לוקאס.

גאוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין של 2010 שטח המחוז הוא 1,543.3 קילומטרים רבועים, מהם 882.8 קילומטרים רבועים (57.20%) הם שטחי יבשה, ו-660.5 קילומטרים רבועים (42.80%) הם שטחי מים.
בתחום מחוז לוקאס עובר נהר מאומי.

דמוגרפיה

על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2000, התגוררו באותה העת במחוז 455,054 תושבים, המחוז כלל 182,847 משקי בית, כאשר 116,290 משפחות התגוררו באותה העת במחוז. צפיפות האוכלוסין הממוצעת הייתה 516 נפש לקמ"ר.
באותה העת היו 196,259 יחידות דיור במחוז בצפיפות ממוצעת של 223 יחידות דיור לקילומטר מרובע. כמו כן, באותה העת בין תושבי המחוז 77.50% היו לבנים, 16.98% היו שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.26% היו ממוצא אינדיאני, כ-1.21% היו ממוצא אסיאתי, 1.86% היו ממוצא אחר. היספנים ולטינים (אשר יכולים להשתייך לכל אחד מהגזעים המוזכרים מעלה) היוו 4.54% מכלל אוכלוסייה המחוז.
באותה העת היו במחוז 182,847 משקי בית, אשר מתוכם ב-31.10% היו ילדים מתחת לגיל 18, ב-44.70% היו זוגות נשואים שחיו יחד, ב-14.70% ממשקי הבית בעלות הבית היו נשים שחיות ללא בעל, וב-36.40% חיו תושבים ללא משפחות. בכ-10.50% ממשקי הבית חיו תושבים בודדים שהם מעל לגיל 65. גודל משק הבית הממוצע באותה העת היה 2.44 וגודל המשפחה הממוצע היה באותה העת 3.06.
כ-26.30% מתושבי המחוז היו באותה העת מתחת לגיל 18, כ-9.80% היו בין הגילאים 18 עד 24, כ-29.10% היו בין הגילאים 25 עד 44, כ-21.70% היו בין הגילאים 45 עד 64, וכ-13.10% היו בכיל 65 ומעלה. הגיל החציוני באותה העת היה 35. על כל 100 נשים היו 92.60 גברים. לכל 100 נשים בגילאים 18 ומעלה, היו 88.60 גברים בגילאים 18 ומעלה.
ההכנסה החציונית למשק בית במחוז הייתה 38,004 דולרים, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 48,190 דולרים. ההכנסה החציונית של הגברים במחוז הייתה 39,415 דולרים לעומת 26,447 דולרים של נשות המחוז. ההכנסה לנפש במחוז הייתה 20,518 דולרים. כ-10.70% מהמשפחות במחוז וכ-13.90% מכלל אוכלוסיית המחוז היו מתחת לקו העוני. כ-19.70% מכלל התושבים שהיו מתחת לקו העוני היו מתחת לגיל 18 וכ-8.70% מהם היו מעל לגיל 65.

פוליטיקה

בניגוד למרבית המחוזות באזור הצפון-מערבי של מדינת אוהיו, תושבי המחוז נוטים בדרך כלל להצביע למועמדים מהמפלגה הדמוקרטית. למרות שתושבי המחוז בחרו פעמיים ברונלד רייגן, מלבדו אף מועמד רפובליקני אחר לא זכה בקולות המחוז ב-50 השנים האחרונות. בשנת 1972, למשל, מחוז לוקאס היה אחד משתי מחוזות בלבד במדינה כולה שתמכה במועמד הדמוקרטי לנשיאות ג'ורג' מקגוורן.

יישובי מחוז קוק

להלן רשימה של יישובי מחוז לוקאס אשר מוצגים לפי כמות האוכלוסין בסדר יורד:
תאודור שוואן

חייו הצעירים

נולד בנויס (בגרמנית - Neuss ) שבגרמניה, אביו היה צורף, אחר כך מדפיס. שוואן למד באוניברסיטה הישועית בקלן ואחר כך בבון שם פגש את ג'ואנס פטר מולר.

עבודה

עבודתו החשובה ביותר של שוואן הסתיימה במהלך ארבע השנים שבילה תחת השפעתו של מולר בברלין. בזמן זה מולר הכין את ספרו על פיזיולוגיה ושוואן עזר לו בעבודת מחקר נדרשת. שוואן צפה בתאים של בעלי חיים תחת המיקרוסקופ וציין את מאפייניהם השונים, תשומת לבו של שוואן הופנתה לרקמות השריר והעצב. הוא גילה את התאים שייצרו סיבי עצב (שנקראים כיום "תאי שוואן" לזכרו), בנוסף גילה את סיבי השריר בושט העליון ויזם מחקר להתמתחות השריר (שמאז הורחב רבות על ידי אמיל דו בויס רימונד ורבים אחרים). בנוסף לזה מולר כיוון את תשומת לבו של שוואן לתהליך העיכול, ובשנת 1836 שוואן בודד אנזים חיוני לעיכול וקרא לו בשם "פפסין".
שנותיו המאוחרות של שוואן התמקדו בדאגה גוברת לגבי סוגיות תאולוגיות.