אום אל-חיראן

היסטוריה

כ-200 נפש מבני שבט אבו אל-קיעאן הגיעו לאזור הנגב במאה ה-19] והתיישבו באזור ח'רבת זובאלה שליד ואדי זובאלה (שטחים הנמצאים רובם בידי קיבוץ שובל ומיעוטם בידי בית קמה). אחרי קום מדינת ישראל בני השבט עסקו בהברחה ובמסירת ידיעות אודות תנועות צה"ל על כביש 40.
בשנת 1956 העביר הממשל הצבאי את רוב בני השבט לאזור ואדי עתיר, שם הם קיבלו אדמות בחכירה, לשימוש חקלאי.
הם בנו בתים מאבן, סללו כבישים, כרו בארות ועיבדו את האדמות. בשנות ה-60 חלק ממשפחות השבט יצאו מהתחום שהוקצה עבורן והתפרסו על שטחים נוספים מסביב.
בשנות ה-80 ואילך רוב בני שבט אבו אל-קיעאן עזבו את הפזורה ועברו למגורי קבע בעיירה חורה. מיעוטם נשאר באזור עתיר. המבנים הלא חוקיים, בגבעה שכונתה 'אום אל חירן', התרבו מ-22 מבנים בשנת 2000 ועד ל-36 מבנים בשנת 2010.

הליכים משפטיים

בשנת 2002 החליטה ממשלת ישראל בראשות אריאל שרון להקים 14 יישובים בנגב הצפוני, בהם חירן – יישוב עירוני. על חלק מהאדמות שהוקצו ליישוב, המתוכנן לקליטת אלפיים משפחות, בנויים בתי 'אום אל-חירן'. תושביו נדרשו על ידי המדינה לעבור למגרשים שהוקצו עבורם בעיירה חורה, אך הם סירבו.
ב-2003 הגישה המדינה עתירה במעמד צד אחד לבית משפט השלום בבאר-שבע בנושא הריסת היישוב, מבלי ליידע את בעלי האדמות; המדינה טענה כי לא היה ביכולתה לזהות או להשיג את התושבים. בחלוף שנה, בשנת 2004, המדינה הגישה תביעה לפנות את התושבים, בנימוק שהם פלשו למקום באופן בלתי חוקי. בית המשפט פסק כי המבקשים לא קנו זכות במקרקעין אלא ישבו בהם כבני רשות חינם. מכיוון שהאדמה הוקצתה על ידי המדינה ללא כל תשלום - מעמדם כתושבים יכול להישלל בכל עת ולכן בוטל כדין על ידי המדינה.
בשנת 2004 פנו נציגי אום אל-חיראן לבית משפט השלום בבאר שבע (ת"א 3326/04) כנגד ההחלטה להקמת היישוב חירן, בטענה כי המדינה היא זו שקבעה את ישיבתם במקום. הם טענו שמדינת ישראל פועלת ממניעים גזעניים, וכי היא מבקשת להרוס כפר בדואי, כדי להקים במקום יישוב יהודי. בשנת 2009 בית משפט השלום קבע כי העותרים לא הוכיחו רכישת זכויות במקרקעין ודחה את העתירה. הללו ערערו על פסק הדין בבית המשפט המחוזי (ע"א 1165/09), ובשנת 2011 בית המשפט המחוזי אימץ את מסקנותיו של בית משפט השלום. העותרים שבו וערערו לבית המשפט העליון.
ב-2010 החליטה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה להכיר ביישוב, אולם בעקבות התערבות של משרד ראש הממשלה המועצה הפכה את החלטתה למחרת.
ב-2012 החליטה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה להקים במקום את היישוב חירן המיועד לציבור יהודי דתי לאומי. תנועת אור פועלת להקמת יישוב זה.
לאחר ערעורים חוזרים ונשנים של בני שבט אבו אל-קיעאן, נשלם בשנת 2013 ההליך התכנוני של היישוב חירן בכל דרגי ועדות התכנון במשרד הפנים.
שני הליכים משפטיים התנהלו, האחד במטרה לפנות את אל-חיראן והשני במטרה להרוס את הבתים במקום. במאי 2015 דחה בית המשפט העליון בקשת רשות ערעור של המתגוררים במקום. השופט אליקים רובינשטיין פסק שאין לאנשי אום אל-חיראן זכויות במקום ולכן פעולות הממשלה לא הפרו את זכויותיהם. השופטת דפנה ברק ארז כתבה בדעת מיעוט שעל הממשלה לשקול שנית את הפיצוי המוצע משום שהבדואים הללו חיו באום אל-חיראן במשך עשרות שנים כבני רשות, ובפרט הציעה הקצאת חלקות אדמה ביישוב החדש עבורם.
חברי כנסת ערביים דרשו להותיר את הבדואים במקום במסגרת פתרון כולל לבעיית הדיור בחברה הערבית והבדואית בישראל, כולל הקפאת כל צווי ההריסה שעדיין לא בוצעו. חברת הכנסת תמר זנדברג ממרצ טענה "איך נוכל להסביר בעתיד שפינינו יישוב שנבנה ברשות, רק כי הם שייכים לקבוצה אתנית או דתית אחרת". ארגונים המייצגים את הבדואים ואת ערביי ישראל נאבקו גם הם נגד הפינוי וההריסה. ארגון עדאלה ניהל קמפיין ציבורי במטרה "לעצור את התוכנית להרוס את הכפר הערבי-בדואי במטרה לבנות על הריסותיו יישוב יהודי". "המועצה האזורית של הכפרים הלא מוכרים" פעלה גם היא לעצירת הריסת הכפר, וטענה שהתוכנית המוצעת היא "טיהור אתני".
ב-11 ביוני 2015 הפגינו מאות מפגינים בבאר שבע נגד הריסת המקום. בהפגנה השתתפו חברי הכנסת אחמד טיבי, חנין זועבי וטלב אבו עראר.