אדוארד אבי

ילדות ונעורים

אבי נולד בעיירה אינדיאנה שבפנסילבניה ב-29 בינואר 1927. אמו, מילדרד פוסטלוואיט (Mildred Postlewait) הייתה מורה ונגנית עוגב בכנסייה, והיא הנחילה לבנה הערכה למוזיקה הקלאסית ולספרות. אביו, פול רוויר אבי (Paul Revere Abbey) היה סוציאליסט, אנרכיסט ואתאיסט שלדעותיו הייתה השפעה חזקה על בנו.
אבי סיים את לימודי התיכון באינדיאנה ב-1945. שמונה חודשים לפני יום הולדתו ה-18, שבו היה עתיד להיות מגויס לצבא האמריקני, החליט אבי לסייר בדרום-מערב ארצות הברית. הוא עבר ממקום למקום ברגל, באוטובוסים, בטרמפים וכנוסע סמוי על רכבות משא. במהלך מסעותיו אלו התאהב בנוף המדברי של אזור ארבע הפינות. אבי כתב: "נקיקים וצריחים של סלע חשוף, הליבות הכהות של הרי געש עתיקים, ריק נרחב ודומם נחנק מחום, צבע, וחשיבות שאינה בת פענוח, שמעליו צפים מעט עננים טהורים, צלולים ששוליהם נוקשים. בפעם הראשונה הרגשתי שאני מתקרב למערב של דמיונותיי העמוקים ביותר, המקום שבו מתאחדים המוחשי והמיתי."
בצבא ביקש להיות מוצב בתפקיד של פקיד כתבן, אבל במקום זאת שירת שנתיים במשטרה הצבאית באיטליה. אבי קודם בדרגה פעמיים, אבל בשל נטייתו להתמרד הוא הורד בדרגה פעמיים ולבסוף סיים את שירותו בכבוד כטוראי. חוויותיו משירותו הצבאי הותירו בו משקעים בדמות חשדנות כלפי מוסדות גדולים וחוקיהם, שהשפיעו על כתיבתו במהלך הקריירה שלו וחיזקו את השקפותיו האנרכיסטיות.
כאשר חזר לארצות הברית ניצל אבי את חוק החיילים המשוחררים האמריקנים (1944) על מנת לממן את לימודיו באוניברסיטת ניו מקסיקו, שבה קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בפילוסופיה ואנגלית ב-1951 ומוסמך אוניברסיטה בפילוסופיה ב-1956. בתקופה שלמד באוניברסיטה התפרנס אבי ממגוון עבודות מזדמנות, כולל כתב בעיתון ומוזג בבר בעיירה טאוס בניו מקסיקו. בתקופה זו היו לו מעט חברים גברים והוא קיים קשרים אינטימיים עם כמה נשים. זמן קצר לפני קבלת תואר בוגר נשא אבי את אשתו הראשונה ג'ין שמצ'ל (Jean Schmechal) שהייתה גם היא סטודנטית באוניברסיטה. בהיותו סטודנט ערך את עיתון הסטודנטים שבו פרסם מאמר שכותרתו "כמה השלכות של אנרכיה". ציטוט בולט מהמאמר ש"יוחס בצורה אירונית ללואיזה מיי אלקוט" הכריז ש"האדם לא יהיה חופשי לעולם בטרם המלך האחרון ייחנק בעזרת מעיו של הכומר האחרון". רשויות האוניברסיטה החרימו את כל העותקים של הגיליון, ופיטרו את אבי מעריכת העתון.
עם קבלת מכתב השחרור בכבוד מהצבא שלח אבי את המכתב בחזרה למשרד כשהוא כותב עליו "בחזרה לשולח". ה-FBI ציין עובדה זו בתיק שנפתח לאבי ב-1947 בגין הסתה לסרבנות אזרחית. בהיותו באוניברסיטה תלה מנשר שבו עודד צעירים להשמיד את צווי הגיוס שקיבלו. אבי היה ברשימת המעקב של ה-FBI מאז והארגון פקח עליו עין כל חייו. ב-1952 כתב אבי מכתב נגד הגיוס לצבא בזמן שלום ועובדה זו צוינה גם היא ברישומים של ה-FBI: "אדוארד אבי הוא נגד מלחמה וצבא". במהלך חייו בנה ה-FBI תיק על אבי, עקב אחרי תנועותיו וראיין אנשים רבים שהכירו אותו. בשלהי חייו למד אבי על העניין שהפגין ה-FBI בו ואמר "הייתי נעלב אם הם לא עוקבים אחרי".
לאחר סיום לימודי התואר הראשון נסעו אבי ואשתו יחד לאדינבורו שם למד אבי כשנה באוניברסיטת אדינבורו תוך ניצול מלגה מתוכנית פולברייט. בתקופה זו נפרדו אבי ושמצ'ל. ב-1951 ניהל אבי רומן עם ריטה דיאנין (Rita Deanin) שב-1952 הפכה לאשתו השנייה לאחר שהוא ושמצ'ל התגרשו. לדיאנין ואבי נולדו שני ילדים, ג'ושוע נ. אבי (Joshua N. Abbey) וארון פול אבי (Aaron Paul Abbey).
התזה של אבי לתואר שני דנה באנרכיזם והמוסריות של האלימות, כשהוא בוחן שתי סוגיות: "עד כמה מחויב הקשר הנוכחי בין אנרכיזם ואלימות?" ו"ובהנחה שקשר זה תקף, אילו טיעונים הציגו האנרכיסטים, ישירות או בעקיפין, להצדיק את השימוש באלימות?" לאחר קבלת תואר המוסמך שהה אבי ב-1957 באוניברסיטת סטנפורד בחוג לכתיבה יוצרת שניהל וולאס סטגנר.

עבודתו בשירות הפארקים הלאומיים

בשנים 1956 ו-1957 עבד אבי כפקח עונתי במסגרת שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית במונומנט הלאומי ארצ'ס (Arches National Monument כיום הפארק הלאומי ארצ'ס), סמוך לעיירה מואב. אבי עבד בתפקיד זה מאפריל עד ספטמבר כל שנה, ובתקופות אלו תחזק שבילים, קידם את פניהם של המבקרים, וגבה את התשלום עבור השימוש באתר הקמפינג. הוא התגורר בקרוון שסופק לו על ידי שירות הפארקים, כמו גם במבנה ללא קירות (ramada) שבנה בעצמו. בתקופת שהותו בארצ'ס צבר כמות גדולה של רשימות ורישומים ששימשו אחר-כך בסיס לספרו העיוני הראשון Desert Solitaire. בתקופה זו נולד ארון, בנו השני של אבי, באלבקרקי שבניו מקסיקו.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבד אבי כפקח עונתי במונומנט הלאומי אורגן פייפ קקטוס (Organ Pipe Cactus National Monument - קקטוס צינור העוגב) בגבול שבין אריזונה למקסיקו. ב-1961 צולמה בניו מקסיקו גרסה קולנועית של הרומן השני שלו "הבוקר האמיץ" (The Brave Cowboy) שיצא לאור ב-1956. הסרט, על פי תסריט של דלטון טרמבו ובכיכובו של קירק דאגלס שרכש את זכויות ההסרטה של הספר והפיק את הסרט, יצא לאור ב-1962 כ"בודדים הם האמיצים" (Lonely Are the Brave). דאגלס אמר פעם שכשאבי ביקר באתר הסרט, הוא נראה וגם דיבר כל כך דומה לחברו גרי קופר שדאגלס היה מבולבל. עם זאת, יותר מ-25 שנים אחר-כך שאבי נפטר, כתב דאגלס שהוא מעולם לא פגש אותו, אלא התכתב איתו בלבד. ב-1981 עובד גם הרומן השלישי שלו "אש על ההר" (Fire on the Mountain) לסרט טלוויזיה באותו שם.
ב-16 באוקטובר 1965 נשא אבי לאישה את ג'ודי פפר (Judy Pepper) שליוותה אותו בעבודתו כפקח שמורה עונתית באוורגליידס של פלורידה ואחר כך כצופה אש בפארק הלאומי הגעשי לאסן. פפר נפרדה מאבי למשך תקופות ארוכות כאשר למדה באוניברסיטת אריזונה על מנת להשלים את לימודיה לתואר השני. בתקופות אלו נהג אבי לשכב עם נשים אחרות והדבר נודע לפפר בהדרגה ופגע בנישואיהם. ב-8 באוגוסט 1968 ילדה פפר בת, סוזנה "סוזי" מילדרד אבי. אבי רכש למשפחה בית בקניון סבינו (Sabino Canyon), בסמוך לעיר טוסון באריזונה. ג'ודי פפר מתה מלוקמיה ב-11 ביולי 1970, אירוע שריסק את אבי, וגרם לו להיכנס ל"התקפים של דיכאון ובדידות" במשך שנים. הוא הקדיש לג'ודי את ספרו "שמש שחורה" (Black Sun). עם זאת, הספר איננו רומן אוטוביוגרפי על יחסיו עם ג'ודי, אלא סיפור על אישה שאבי ניהל איתה רומן ב-1963. אבי סיים את כתיבת הטיוטה הראשונה של "שמש שחורה" ב-1968, שנתיים לפני שג'ודי נפטרה, והיה זה "סלע מחלוקת בנישואיהם".
ספרו הרביעי של אבי Desert Solitaire היה ספרו העיוני הראשון והוא יצא לאור ב-1968. בספר תיאר אבי את תקופת שהותו בארץ הקניונים של דרום-מזרח יוטה בשנים 1956–1957. ספר זה נחשב בין הטובים בסוגת ספרות הטבע האמריקנית, והושווה לספרו של אלדו לאופולד (Aldo Leopold) "אלמנך מחוז סנד" (A Sand County Almanac ) ווולדן של הנרי דייוויד תורו. בספר מתאר אבי בצורה ססגונית את הנופים של דרום יוטה וההנאות שבבדידות כפקח שמורת טבע בכברת ארץ נידחת. בספר גולל אבי את ההרפתקאות שחווה בארץ הקניונים הסמוכה ובהרים, תקף את מה שכינה "תיירות מתועשת" והפיתוח שהביאה בכנפיה לפארקים הלאומיים ("מגרשי חנייה לאומיים"), יצא כנגד סכר קניון גלן ומתח ביקורת על נושאים מגוונים אחרים. ב-1973 נישא אבי לאשתו הרביעית רנה דאונינג (Renee Downing). אבל משום שנעדר תקופות ארוכות הם התגרשו אחרי ארבע שנות נישואים.

שנות חייו האחרונות

אבי פגש את אשתו החמישית והאחרונה, קלארק קארטרייט (Clarke Cartwright) ב-1978, והתחתן איתה ב-1982. ביחד נולדו להם שני ילדים, רבקה קלייר אבי (Rebecca Claire Abbey) ובנג'מין ק. אבי (Benjamin C. Abbey).
ב-1984 חזר אבי לאוניברסיטת אריזונה על מנת ללמד. בתקופה זו המשיך לעבוד על ספרו "קדמת השוטה" (Fool's Progress).
ביולי 1987 נסע למפגש שארגן "כדור הארץ תחילה!" (!Earth First), ארגון רדיקלי לשמירת הסביבה, בגדה הצפונית של הגרנד קניון. בהיותו שם ניהל ויכוח מר על דעותיו בנושא הגירה עם חברי קבוצה אנרכו-קומוניסטית המכונה "Alien Nation" (אומת הנכרים). אבי הקדיש פרק שלם בספר "היידיוק חי" (Hayduke Lives, ספר ההמשך ל"כנופיית המקלות בגלגלים") למאורעות שהתרחשו בזמן המפגש. בסתיו 1987 פרסם כתב העת Utne Reader מכתב ממארי בוקצ'ין שבו טען שאבי, גארט הרדין וחברים מהארגון "כדור הארץ תחילה!" הם גזענים ואקו-טרוריסטים. אבי נעלב עד עמקי נשמתו, תבע התנצלות פומבית, והצהיר שאיננו גזען או תומך בטרור. כל השלושה שבוקצ'ין כינה "גזענים" התנגדו להגירה בלתי חוקית לארצות הברית, בציינם שגידול באוכלוסייה יגדיל את הנזק לסביבה. בנוגע להאשמה ב"טרור אקולוגי", ענה אבי שהטקטיקות בהם תמך נועדו להגן כנגד הטרור שהוא חש שהופעל על ידי הממשל והתעשייה כנגד בעלי חיים והסביבה.

יצירותיו

אבי הושפע מכתיבתם של אלדו לאופולד (Aldo Leopold), הנרי דייוויד תורו, גארי סניידר (Gary Snyder), פיוטר קרופוטקין וא.ב. גתרי (A.B. Guthrie, Jr.). אף שהושווה פעמים רבות לסופרים כדוגמת תורו ואלדו לאופולד, לא ביקש אבי להיות מסומן כסופר טבע, באומרו שהוא לא הבין "מדוע כל כך הרבה רוצים לקרוא על העולם שבחוץ, כשהרבה יותר מעניין פשוט לצאת להליכה בלב העניין". הנושא שעניין את אבי יותר מכל היה המאבק לחירות אישית כנגד המדינה הטוטליטרית הטכנו-תעשייתית, כשהוא מציב את הטבע הבראשיתי כרקע לאתר שבו יתנהל מאבק זה. מרבית יצירותיו של אבי מבקרות את שירות הפארקים ואת החברה האמריקנית בשל הסתמכותה על טכנולוגיה וכלי רכב ממונעים. הוא רצה לשמר את הישימון כמקלט לבני האדם והאמין שהמודרניזציה גרמה לנו לשכוח את מה שבאמת חשוב בחיים.
בנגע לסגנון הכתיבה מציין אבי: "אני כותב בכוונה בצורה פרובוקטיבית ובסגנון מזעזע משום שאני אוהב להבהיל אנשים. אני מקווה לעורר אנשים. אין לי כל רצון פשוט להרגיע או למצוא חן. אני אעדיף להסתכן ולגרום לאנשים לכעוס מאשר לגרום להם להירדם. ואני מנסה לכתוב בסגנון שהוא גם מבדר בנוסף להיותו פרובוקטיבי. קשה לי להישאר רציני למשך יותר מחצי דף כל פעם". אבי חש שזה חובתם של כל הסופרים "לומר את האמת – בייחוד אמת שאיננה פופולרית. בייחוד אמת המעליבה את רבי העוצמה, את העשירים, את המבוססים היטב, את המסורתיים, את המיתיים"
אבי הפך למושא של מחלוקת עזה בשל חספוסו, התנגדותו לאנתרופוצנטריות וכתיבתו הבוטה. הסופר ונדל ברי טען שהקבוצות של איכות הסביבה המרכזיות מתחו ביקורת באופן קבוע על אבי משום שאבי ניסה דרך קבע לקדם עמדות שנויות במחלוקת שהיו שונות מאוד מאלו שציפו תהיינה לאנשי איכות הסביבה.
פעמים רבות נטען שכתביו של אבי שיחקו תפקיד משמעותי בהאצת הקמת "כדור הארץ תחילה!". הספר "כנופיית המקלות בגלגלים" נתן השראה לאנשי שימור הסביבה המתוסכלים מקבוצות שימור הסביבה המרכזיות ומה שראו כפשרות שאינן מתקבלות על הדעת. "כדור הארץ תחילה!" נוסד עקב כך ב-1980, כארגון המנסה לקדם את רעיון החבלה האקולוגית או "המקלות בגלגלים". אף שאבי לא הצטרף רשמית לקבוצה, הוא התחבר עם רבים מחבריה, ומדי פעם תרם מאמר לארגון.