ברברה ארנרייך

קרירה

ברברה ארנרייך נולדה בבוט שבמונטנה כברברה אלכסנדר לאיזבל הוקסלי פעילה במפלגה הדמוקרטית ולבן אלכסנדר, כורה נחושת ובהמשך למד באוניברסיטת קארנגי מלון והיה למנהל בתאגיד ג'ילט. ארנרייך למדה פיזיקה בריד קולג' וסיימה את לימודיה ב-1963. ב־1968 היא קיבלה דוקטורט ביולוגיה של התא מאוניברסיטת רוקפלר.  ארנרייך לא המשיכה בקריירה אקדמית בתחום הביולוגיה, אלא פנתה למחקר מעשי ב - Health Policy Advisory Center שעסק במתן שירותי בריאות לבעלי הכנסה נמוכה. במקביל היא החלה בפעילה ב- HealthRight (הזכות לבריאות), פרויקט שעסק בבריאות נשים בניו יורק. שם היא החלה להיות פעילה פוליטית ולכתוב. את ספרה הראשון Long March, Short Spring: The Student Uprising at Home and Abroad שעסק בתנועת הסטודנטים בארצות הברית כתבה יחד עם בעלה הראשון. הספר השני שהזוג כתב יחד The American Health Empire: Power, Profit, and Politics עסק ביחסי הכוחות מערכת הבריאות בארצות הברית. 
ב- 1972 ארנרייך החלה ללמד קורס בשיתוף עם דיידרה אינגליש. כהכנה לקורס הן אספו חומרים שהפכו לחוברת בשם Witches, Midwives, and Nurses: A History of Women Healers (מכשפות, מילדות ואחיות: ההיסטוריה של נשים מרפאות) שעסק במקומן של נשים כמרפאות. הן הוציאו את החוברת בהוצאה עצמית. לחוברות היה ביקוש רב, ואינגליש וארנרייך העבירו את ההוצאה לאור וההפצה להוצאה לאור פמיניסטית (Feminist Press). הן הוציאו חוברת המשך Complaints and Disorders: The Sexual Politics of Sickness וב- 1978 את הספר For Her Own Good: 150 Years of Experts' Advice to Women. במהלך שנות השבעים הייתה ארהרייך מרצה מבוקשת לבריאות האישה. היא הופיעה באופן קבוע במרכזי בריאות נשים מקומיים, קבוצות נשים, אוניברסיטאות ואירועים של הממשל הפדרלי.  
במקביל לפעילותה נושא בריאות נשים, ארנרייך החלה להיות מעורבת בתנועה האמריקנית החדשה ((The New American Movement (NAM) שהיה ארגון פוליטי סוציאליסטי ופמיניסטי שהוקם ב -1971. היא הייתה פעילה בארגונים סוציליסטיים ושימשה כיושבת ראש או כיועצת באחדים מהם.    
החל מ-1979 ארנרייך חוקרת ומלמד באוניברסיטאות שונות ברחבי ארצות הברית: פרופסור חבר נלווה באוניברסיטת ניו יורק, כמרצה אורחת באוניברסיטת מיזורי שבקולומביה ובאוניברסיטת סנגמון. היא הרצתה באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה ולקחה חלק בתוכנית שהות לסופרים באוניברסיטה של אוהיו, הייתה עמיתת הוראה בבית הספר לעיתונאות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. כמו כן, הייתה עמיתה במכון למדעי הרוח בניו יורק ובמכון לחקר מדיניות ואגודת ההיסטוריונים האמריקאים בניו יורק.   
על אף שלא למדה עיתונאות או עבדה בצורה קבועה בארגון תקשורת אחד, ארנרייך כתבה עבור הניו יורק טיימס, מאדר ג'ונס, האטלנטיק, Ms, הניו רפובליק, זד מגזין, אינדיס טיימס, סאלון. קום, כתב העת טיים והירחון The Progressive.
ב-2006 ייסדה ארנרייך את "מקצוענים מאוחדים" (United Professionals), ארגון ששם לעצמו למטרה לסייע לעובדי צווארון לבן לחיות בביטחון כלכלי.

הוקרה

בשנת 1980, ארנרייך זכתב בפרס המגזין הלאומי על מצוינות בדיווח ביחד עם עמיתים ממגזין אמא ג'ונס על התחקיר פשעי המאה של התאגידים (The Corporate Crime of the Century). התחקיר הראה שממשלת ארצות הברית אוסרת שימוש בחומר שמוגדר כמסוכן בארצות הברית, הייצרנים מפנים את התוצרת המסוכנת לייצוא, בתמיכת מחלקת המדינה. 
ב- 1998 קיבלה ארנרייך את התואר ההומניסטית של השנה מארגון האיגוד ההומניסטי האמריקאי (American Humanist Association) המקדם הומניזם חילוני.  
בשנת 2000 זכתה בפרס מטעם קרן סידני הילמן על התחקיר שעשתה כעיתונאית סמויה, שבדקה את השפעת חוק רפורמת הרווחה משנת 1996 על העובדים העניים בארצות הברית. מאוחר יותר התחקיר המלא פורסם כספר כלכלה בגרוש: איך (לא) להצליח באמריקה.
ב -2002 היא זכתה בפרס National Magazine Awards על מאמרה "ברוכים הבאים לארץ הסרטן: ממוגרפיה המובילה לפולחן של קיטש ורוד" שהתפרסם בגיליון נובמבר 2001 של כתב העת הארפרז. המאמר מתאר את ניסיונה האישי של ארנרייך כחולה בסרטן השד, ומתאר את מה שהיא מכנה "פולחן סרטן השד" ובבעיות התעשייה הרפואית בסוגיית סרטן השד.   
בשנת 2004 ארנרייך זכתה ב- Puffin/Nation Prize for Creative Citizenship לאזרחים אמריקאים שמאתגרים את הסטטוס קוו. בשנת 2007 היא זכתה במדליית ארבע החרויות (על פי נאומו של הנשיא רוזובלט: חופש הדיבור והביטוי, חופש הפולחן, חופש הרצון והחופש מפני הפחד). ארנרייך קבלה את מדליית חופש הרצון.

חיים אישיים

ארנרייך פגשה את בעלה הראשון, ג'ון ארנרייך, פסיכולוגי קליני, במהלך פעילות פוליטית והם נישאו ב-1961. הזוג כתב מספר ספרים ביחד. ב-1970 נולדה בתה רוזה (לימים רוזה ברוקס), בנה בנג'מין נולד ב-1972. היא התגרשה מג'ון ארנרייך ב-1997 ונישאה בשנית ב-1983 לגארי סטיבנסון, נציג איגוד מקצועי. השניים התגרשו ב-1993.