ארנאלדו מוויאנובה

ילדות וצעירות

ארנאלדו מוויאנובה נולד בין השנים 1235 ו-1240 בממלכת אראגון או באחד משטחיה האיבריים או הדרום-צרפתיים של כתר אראגון. מקום הולדתו המדויק שנוי במחלוקת, מכיוון שקיימים יישובים רבים בעלי אותו שם באראגון, בממלכת ולנסיה, בקטלוניה (כיום בספרד), בלנגדוק ובפרובאנס.
הוזכרו כאפשרויות וילנב-לה-מגלון שעל יד מונפלייה בלנגדוק (כיום אזור אוקסיטניה), ויאנובה-אואסקה במחוז אואסקה בצפון-מזרח ארגאון, ויאנובה דה גראו או גראו דה ולנסיה, על יד ולנסיה או ויאנובה דה חילוקה במחוז סרגוסה שבמרכז אראגון. בסופו של דבר נתגלתה כתובת בשולי כתב יד המצביעה על כמה נקודות אחיזה חשובות להשערה שהוא נולד על יד דארוקה, סרגוסה, בגבול ממלכת אראגון, במשפחה שמקורה בווילנב-אן פרובאנס, אולי יהודים מומרים או פרובנסלים שעברו לחיות בממלכת אראגון, מעט אחרי גירוש השלטון המוסלמי והקמת הממלכה הנוצרית של ולנסיה על ידי חיימה הראשון, מלך אראגון.
ארנאלדו גדל בוולנסיה הוא התוודע לאוכלוסייה המקומית ההיספנית-ערבית-ברברית ולשפה הערבית. אולם הדגיש פעם שהרגיש קטלאני.
הוא נולד במשפחה מעוטת אמצעים.
לכל אורך חייו הוא נע בין שטחי ספרד, צרפת ואיטליה של ימינו, שהיו מחולקים בתקופתו בין פסיפס של ממלכות קטנות ורוזנויות - כתר אראגון, תחת חסות מלכי אראגון, שהסתפחו ואבדו בהתאם לתוצאות המלחמות וקשרי הנישואים בין השליטים. ארנאלדו התגורר במשך חייו בוולנסיה, בברצלונה, במונפלייה, בנאפולי, בפלרמו ובמסינה. הוא ביקר אצל האפיפיורים ברומא, בפרוג'ה ובאביניון והיה שגריר בפריז.

לימודיו

בסביבות 1260 למד ארנאלדו פילוסופיה באוניברסיטת מונפלייה, אז בתחום ממלכת אראגון ומאוחר יותר בתחום ממלכת מיורקה.
אחרי 1260 הוא סיים במונפלייה את התואר מגיסטר ברפואה Magister medicinae. למד גם תאולוגיה אצל הנזירים הדומיניקנים על יד ברצלונה או ולנסיה. למד קורס Humaniora (מדעי רוח) ולשונאות (studium languarum) בערבית, לטינית, ואולי גם עברית. השתלם ככל הנראה בלטינית וביוונית באקס-אן-פרובאנס
אחרי שקיבל את "ההסמכות הקטנות", לבסוף ויתר על מעמד של כומר על מנת להתחתן עם אנייס בלאזי, בת של סוחר שמקורה במונפלייה, אך לא חדל משיעורי כתבי הקודש אצל הדומיניקנים בברצלונה. נולדה לו בת, מריה, שהפכה לנזירה דומיניקנית.
חושבים שבסביבות השנים 1275-1265 למד ארנאלדו באוניברסיטת סורבון בפריז שנוסדה זה עתה (1257) לצורך קבלת תואר נוסף של מאסטר באמנויות שאיפשרה ללמד במוסדות אקדמיים. עוד לא הייתה קיימת פקולטה לרפואה פרופר והתואר כלל יותר לימודי פילוסופיה.
בערך בשנים 1308-1280 חזר ארנאלדו לאוניברסיטת מונפלייה. הוא התמנה בה ל"רגנט" -פרופסור באוניברסיטה. השלם בתאולוגיה למשך סמסטר אצל הדומיניקנים במונפלייה  הידע שלו הסתמך במידה רבה על ספרי רפואה בערבית אותם תרגם ללטינית ועל שאר הספרות הרפואית הקלאסית בלטינית ויוונית. זמן מה התיישב עם אשתו בכפר בסביבות ולנסיה ועבד שם כרופא, לא רחוק מהמנזר הדומיניקני של מריה המגדלנה שבו שהתה בתם, מריה.

פרופסור לרפואה ורופא של מלכים ואפיפיורים

ארנאלדו התפרסם מהר כרופא ונקרא לייעוץ בחצרות השליטים. .
בערך ב-1280 הוא כתב את ספרו הראשון בתחום הרפואה. בהמשך כתב כ-40 ספרים, שנגעו בכל היבטי הבריאות. כמו כן כתב ספרי תאולוגיה. אחרי מותו נתגלו כתבי אלכימיה שהיו חתומים בשמו.
ב-1285 הוא נקרא לברצלונה למראשות המלך פדרו השלישי "הגדול" של אראגון (1285-1276) ששכב על ערש דווי. כגמול על שירותיו העניק לו המלך את הכנסות טירת אולייר באזור טרגון.
קצבה זו אושרה לו מחדש על ידי המלך הבא, חיימה השני הקרוי "הצדיק"  (1326-1285).
חיימה השני קרא לו פעמים חוזרות לחצרו - ב-1293 וב-1297. ארנאלדו הקדיש לו ספר על דיאטות בריאות. מדובר בפירוש לספר מיסודה של אסכולת הרפואה של סלרנו Regimen sanitatis Salernitanum, שנפוץ באירופה כולה והיה לספר הרפואה הפופולרי ביותר במאה ה-15 באירופה.
בשלב מסוים בגלל רעיונות שלו בתחום התאולוגיה  ובקורתו כלפי השלטון גורש ארנאלדו מהחצר בברצלונה. בישוף טרגונה הטיל עליו חרם.
בשנים 1299-1289 לימד ארנאלדו רפואה באוניברסיטת מונפלייה.
לפי עדויות, ברחוב קאמנו, בחזית בית מגוריו במונפלייה, היו מוצבים פסלים של אריה ושל נחש האוכל את זנבו. בהרצאותיו הגן ארנאלדו על השקפותיו של גלנוס, במטרה להעביר את העקרונות הגאלניים ששימשו כבסיס לפעולות הרפואיות השונות.
זאת הייתה תקופה פוריה מאוד בחייו, שבה כתב את עיקר כתביו בתחום הרפואה והתאולוגיה.
בתקופה 1303-1295 טיפל ארנאלדו באפיפיור בוניפציוס השמיני שסבל מכאבים עזים שנגרמו לו על ידי אבנים בכליות.
הוא המליץ לו על הידרותרפיה בעזרת מים חמים ממעיינות פיוג'י שהובאו במיוחד לרומא ולאנאני "בתוך כדים עטופים בשטיחים או בבדי צמר" על מנת לשמור על הטמפרטורה המקורית.
אומרים שבמהלך טיפול זה נעזר ארנאלדו ביולי 1301 גם בחותם - קמע אסטרולוגי מזהב, טעון תכונות מגיות. לפי דבריו הושגו התכונות אלה על ידי חשיפת הקמע לכוח השמש שנמצאה באותם הימים במזל אריה. האפיפיור נשא אותו קמע בתוך חגורה מעור שנועדה לתמוך בכליות, כנראה כדי לטפל בצניחתן (נפרופטוזיס)
את החותם המאגי יצר ארנלדו לפי תיאור שמצא בספר "Picatrix" (יעד החכם, ר'עייט אל-חקים) מאת האסטרונום והאלכימאי הערבי האנדלוסי אבו אל-קאסם מסלמה אבן-אחמד אל-מג'ריטי שנפטר בסביבות 1008.
האפיפיור גמל לו על ידי הענקת טירה אחת בעיר שלו - אנאני ועל ידי הגנה מפני ההאשמות בכפירה. 
יוקרתו בעקבות הצלחה טיפולית זו גרמה לכך שקשרו את שמו לספרים רבים לרפואה, לאלכימיה, לאסטרולוגיה ולמגיה, אף על פי שהוא גינה פרקטיקות מגיות.
בהמשך טיפל ארנאלדו גם באפיפיורים בנדיקטוס האחד עשר וקלמנס החמישי.

הגותו הדתית

אחרי שסיים ללמד רפואה במונפלייה הקדיש ארנאלדו יותר ויותר זמן ולהט בקידום דעותיו הדתיות הרדיקליות. במשך הזמן חיבר מספר רב של ספרים והצטייר, כדברי אנטואן קאלווה, כ"אישיות רוחנית יצרית".
בעת ששימש רופא, יועץ ודיפלומט בחצרות של שליטים ואפיפיורים, ניסה לרכוש את תמיכתם בהשקפותיו הנבואיות בגבול האידיאלוגיה הקתרית.

נבואות אפוקליפטיות

אחרי שהיה תלמידם של מטיפים דומיניקנים ושל רמון מארטי (רמון מארטן), מורו לעברית, אחרי שנות ה-90 של המאה ה-13 הושפע ארנאלדו במיוחד על ידי הנזיר הפרנציסקני פייר דה ז'אן אוליבי (או ז'אן אולייה, Olieu) שהטיף למנהגי העוני של מסדרו. ארנאלדו כתב אז פירושים לאפוקליפסה Expositio super Apocalypsi‏ (1292) שבישרו את בואו הקרוב של אפיפיור מלאכי שמחד יתקן את הכנסייה ומאידך את ביאת האנטיכריסט. דעותיו אלה גרמו לנתק בינו לדומיניקנים וקרבו אותו ל"אחים המינורים" - הפרנציסקנים.

הסכסוך עם הסכולסטיים מפריז

בשנים 1299-1300, נשלח ארנאלדו על ידי מלך אראגון, חיימה השני, כשגריר לפריז בחצרו של פיליפ היפה כדי לדון עם הצרפתים בנוגע לשליטה על ואל ד'אראן.
בעת שהותו בפריז, שוחח ארנאלדו עם חברי הפקולטה לתאולוגיה על ספרו "על ביאת האנטיכריסטוס" (De adventu antechristi‏, 1288), שבו ניבא שינויים מרחיקי לכת לאחר ביאת האנטיכריסטוס בעתיד הקרוב - בשנת 1378.
בעת שהתכונן לנסוע לטולוז, נעצר ארנאלדו על ידי קצין הפקולטה לתאולוגיה על אף מחאותיו שלו ושל הארכיבישוף מנרבון, ז'יל אסלן. נחשד ב"נבואות שקר", נטען שביקש להוכיח שהופעת האנטכריסטוס תחסל את ממסדו של ישו, של השליחים ושל האפיפיורים. עם זאת קשריו ההדוקים עם אנשים בתפקידים בכירים, במיוחד עם יועץ המלך, ידידו, גיום דה נוגארה, איפשרו למחרת את שחרורו ממעצר, תמורת ערבות בשווי 3,000 לירות.
התסבוכת אליה נקלע נפתרה כשנאלץ לחתום על רשימת נקודות שנויות במחלוקת (temerarie assertos) שהוכנה על ידי הפקולטה הפריזאית.
הצרות עם אנשי הסכולסטיקה השכלתנית בפריז הדפו אותו עוד יותר אל המחנה היריב שדרש רפורמה עמוקה של הכנסייה.

חיים פרטיים

ביולי 1305 ערך ארנאלדו את צוואתו בפני נוטריון בברצלונה. הצוואה נתגלתה בארכיון הספרדי של קתדרלת ולנסיה. הוא הוריש דרכה לאשתו אנייס נדל"ן ונכסים אחרים בעיר מונפלייה. הוא השאיר לרשות "קהילת החוזרות בתשובה החדשות" שליד המנזר הדומיניקני של מונפלייה את הבתים שהשכיר לה. הוא דאג גם לעתידה הכלכלי של בתו שהייתה נזירה בוולנסיה. כמו כן את הספרייה התאולוגית שלו השאירה למנזר הקרטוזיאנים "סקאלה דאי" ביישוב לה מוררה דה מונסאן באזור טרגונה שבקטלוניה ונתן זכות לשלושה אנשים לעיין בה, ביניהם אחיינו פדרו דה וילאנובה.

מורשתו

ספריו הרוחניים של ארנאלדו דה ויאנובה הוקעו על ידי האינקוויזיציה, בעוד שספרי הרפואה שלו זכו להערכה ולבאורים רבים. יחד עם רמון לול נחשב ארנאלדו לאבי הספרות בקטלאנית.
דמותו כמלומד מגויס הייתה לדגם בדומה לעוד אינטלקטואלים אחרים בתקופות הבאות.
ארנאלדו דה ויאנובה הצטיין כאיש מדעים רציונליסטי, מוכשר במלאכת הרפואה, כפי שנודעה באותם הימים, וכאדם מעורב בלהט במחלוקות המוסריות והדתיות של זמנו.
עם תלמידיו וידידיו נמנו רמון לול, איש פלמה דה מיורקה ופדרו ד'אפונו. 

בתחום הרפואה ומדעי בטבע תרם ארנלדו דה ויאנובה תרומות רבות.
בין היתר תיאר את הפחמן חד-חמצני CO, גז רעיל שנוצר למשל תוך כדי שריפת העץ.
מיחסים לו גם את השימוש באלכוהול הרפואי, "מי האש של מאסטר ארנלדו" ( Eau ardente ,לימים "מי חיים" Eau de vie  כמעין מחטא או מטהר. הוא ייצר אותו על ידי זיקוק היין וייחס לו תכונות של "ריפוי הרעלות, טיהור בית החזה, הארכת חיים, ושימור הנעורים"
ייחסו לארנאלדו את ייצור "היינות המתוקים הטבעיים" הראשונים שבדרום צרפת על ידי הוספת האלכוהול ליין