google/wiki40b huggingface dataset:
יום שישי הטוב

יום שישי הטוב הוא חג נוצרי המציין את צליבת ישו, ביום שישי האחרון בשבוע הקדוש שלפני חג הפסחא. החג נמנה עם מכלול אירועי הפסחא נחוג יום לאחר יום חמישי הקדוש (שבו נערכה הסעודה האחרונה) ויום לפני שבת האור. חג הפסחא הוא מן החגים העיקריים בשנה הליטורגית הנוצרית.
באנגלית עתיקה המילה "טוב" משמעותה גם "קדוש", וזה פירוש שמו של היום. לפי המסורת הנוצרית, ביום זה נצלב ישו בגבעת הגולגולתא שבירושלים, לאחר מסע בויה דולורוזה ("דרך הייסורים"). צליבתו של ישו ומותו על הצלב, הוא האירוע הבסיסי והמכונן בתאולוגיה הנוצרית.

מנהגי החג

"יום שישי הטוב", בו מצוין אירוע זה, הוא יום שבתון ברבות מהארצות הנוצריות.
אצל הקתולים מקובל לאכול רק לחם ומים כביטוי לאבל כבד ואילו האורתודוקסים נוהגים לצום בו. גם בקרב הפרוטסטנטים יש ליום מעמד מיוחד. בכנסיות מתנהלת תפילה מיוחדת, אך המיסה אינה מתקיימת. בירושלים נוהגים נוצרים להתהלך לאורך ה"ויה דולורוזה" כשהם לבושים בתלבושות תקופתיות ומשחזרים את צליבתו של ישו.
מאכל מסורתי של החג בממלכה המאוחדת וכן באוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה וקנדה הוא לחמניית צלב, לחמנייה מתוקה עם צימוקים המעוטרת בצלב.
שמו של יום שישי הטוב נקשר לכמה אירועים היסטוריים, ביניהם הסכם יום שישי הטוב, רצח אברהם לינקולן, רעידת האדמה של יום שישי הטוב ואסון הנפט של אקסון ואלדז שאירע באותו היום.
מיתולוגיה פרסית

סיפורי האווסטה

אהורה מאזדה, אדון החוכמה, הוא האל הטוב הראשי בפנתיאון הפרסי. לצדו מצויים אלים שמעלתם פחותה ונוצרו בידי אהורה מאזדה עצמו. מול אהורה מאזדה ניצב אנגרה מאינו, רוח הרשע עם צבא השדים שלה, המהווה כוח נגד לאהורה מאזדה ואליו.
תיאורי הבריאה באווסטה הם מפורטים. מרכזי הוא מקומה של האש, שחמישה סוגים ממנה נוצרו, כל אחד מהם בעל קדושה אחרת. 
 
בסיפורי אווסטה מסופר גם כיצד נוצרו החיות. אהורה מאזדה יצר שור מפלצתי, אך עד מהרה התברר כי אין ביצור הפרא כל תועלת. אחד האלים הכה אותו בחרב וממנו פרצו כל היצורים החיים.
בני האדם היו האחרונים להיווצר. רוחו של האדם הראשון התקיימה אלפי שנים אולם גופו נוצק רק בשלב מאוחר יותר מזיעתו של אהורה מאזדה. לא תמיד שמרו בני האנוש על נאמנות לאל הטוב וחלקם ערקו לשורות יריבו אנגרה מאינו, אולם באחרית הימים יבוא המושיע אשר ינתץ כליל את ממלכתו של האל הרע.
השליט יימה, הרועה הגדול, היה הראשון אליו נגלה אהורה מאזדה. הוא שלט אלף שנים בארץ. מדי שלוש מאות שנה גדל מספר האנשים עד כדי כך שהארץ לא יכולה הייתה יותר להכילם, אז ציווה עליה יימה להתרחב, והיא גדלה בשליש. לאחר מכן ידע האל שתקופת קרח גדולה עומדת לבוא על הארץ. הוא ציווה על יימה להכין תיבה ולתוכה להכניס את מיטב המין מכל חי, מכל פירות ומכל עץ. יימה רקע על הארץ והפכה לטיט. מהטיט נעשתה התיבה. בתיבה התנהלו חיי אושר במשך ימים רבים.
הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה

היסטוריה

מועצת הגנה הקרואטית (בקרואטית: Hrvatsko vijeće obrane, HVO) הייתה הצבא של הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה במהלך מלחמת בוסניה. ה-HVO יוסד ב-8 באפריל 1992 בעיירה גרודי שבהרצגובינה על ידי מנהיגי הרצג בוסניה. הכוח חולק לארבעה אזורים מבצעיים: צפון-מערב ודרום-מזרח הרצגובינה, מרכז בוסניה ופוסבינה, שבצפון בוסניה והרצגובינה אשר הייתה תלויה בתמיכת קרואטיה. הצבא כלל חמש חטיבות משמר.
קו לחיים

קו לחיים (נוסדה ב-1989 על ידי טוביה לוונשטיין) היא עמותה העוסקת במשימות התנדבות בסביבת ילדים חולים בישראל, בעיקר בבתי חולים בפריפריה, במטרה להקל על סבל החולים ולשפר את סיכויי החלמתם. העמותה מתמקדת בארגון ימי כיף, טיולים ופעילויות, ובקיץ מארגנת קייטנה לילדים בעלי צרכים מיוחדים, נפגעי שיתוק מוחין, ניוון שרירים וחולי סרטן. העמותה היא וולונטרית, ומפעילה גם מרכזי מידע וסיוע.
פעילות העמותה מתפרשת ביישובים רבים בכל רחבי הארץ. מוקד ניהול הפעילות מתרחש בארבעה סניפים עיקריים: סניף ירושלים, סניף צפון שמרכזו בחיפה, סניף דרום באשקלון וסניף מרכז בפתח תקווה.

פעילות

לדברי העמותה פועלים בה כ-1,500 מתנדבים, המסייעים ל-1,350 ילדים חולים בשנה. המתנדבים עוסקים בהנחיית המשפחות מול מוסדות הרפואה, ומקיימים אירועים וקייטנות. כמו כן הוא מקיימת העמותה מתנ"ס אחרי שעות הלימודים של הילדים בבית הספר, ואת פרויקט "משאלת חיים", המסייע להגשמת חלומם של ילדים. בנוסף לכך, בכל שנה מקיים הארגון עשרות שבתות אירוח לילדים ולמתנדבי העמותה. בשבתות אלו נחשפים הילדים לקהילות שונות ברחבי הארץ, שוהים בבתיהם, נהנים מפעילות ערכית וחינוכית, הצגות ופעילויות חברתיות נוספות. פעילות זו מאפשרת לילדים לצאת מהשגרה, ובמקביל היא מעלה את המודעות של תושבים רבים בישראל ומפגישה אותם עם ילדים אלה.
קארין מהעונה השביעית של המירוץ למיליון הכירה את בעלה אריאל בעמותה זו.

סמל העמותה

במהלך השנים נפוצו ויכוחים רבים מה מהות הסמל. במבט שטחי נראה כי מצויר פרצוף מחייך פשוט, אך בהסתכלות ממוקדת ניתן לראות כי זהו בעצם ציור מופשט של שני אנשים מניחים יד, איש על כתף רעהו.

חריגות ופיצולים

בשנת 2005 נחשפו בעיתונות אי סדרים בניהול העמותה, בנושא מחנות הקיץ. כיום פועלת העמותה בפיקוחו של מפרק מפעיל, עו"ד איתן ארז ועו"ד יואב בן פורת ממשרדו, והוכרז כי היא מנוהלת באופן חוקי, וכי היקף פעילותה גדל ב-25%.
ב-2008 סיכם בית המשפט המחוזי בירושלים כי קיימת חשיבות עליונה להציל את העמותה, למען 1,380 משפחות הנעזרות מדי יום בפעילותה והשבתה לידי המשפחות לניהול בעתיד, נפתחה קרן להצלת העמותה והגעה להסדר נושים, אליה התחייבו בני המשפחות לגייס מיליון ש"ח כתנאי להמשך קיומה של העמותה ].
ויקימסע

היסטוריה

ראשיתו של המיזם בהחלטת עורכי המהדורה האיטלקית והמהדורה הגרמנית של אתר האינטרנט "ויקיטיול" (Wikitravel) לרכז את הפעילות ואת כל התוכן שפיתחו עד אז באתר חדש. זאת, בהתאם לרישיון החופשי של האתר בו פעלו, שאיפשר לעורכים לבצע "פיצול" מעין זה. כתוצאה מכך, ב-10 בדצמבר 2006 הושק האתר "ויקימסע", בעודו מופעל ונמצא בבעלות עמותה גרמנית בשם Wikivoyage e.V., שהוקמה לשם מטרה זו.
בשנת 2012, לאחר זמן רב בו קהילת העורכים של המהדורה האנגלית של "ויקיטיול" לא היו שבעי רצון משירות האירוח של האתר, גם הם החליטו לבצע "פיצול" דומה לזה שעשו העורכים באיטלקית ובגרמנית לפניהם. כתוצאה מכך, במהלך אותה שנה, כל הקהילות בשפות השונות של האתר ויקיטיול ביצעו "פיצול" ומיזוג עם ויקימסע. במהלך דצמבר 2012 כל המהדורות של ויקימסע הועברו להתארח בשרתים של קרן ויקימדיה. השקה-מחדש, באופן רשמי, של כל המהדורות, התקיימה ב-15 בינואר 2013, יום השנה ה-12 להשקתה של ויקיפדיה.
ב-28 במרץ 2013 החלה לפעול המהדורה העברית של ויקימסע.
משה מרזוק

קורות חיים

משה (ליאטו) מרזוק נולד בקהיר בן למשפחה קראית, משפחתו החזיקה בנתינות צרפתית. בצעירותו נמנה עם פעילי התנועה הציונית והיה ספורטאי פעיל ב"מכבי" קהיר. למד רפואה במצרים וסיים את לימודיו בשנת 1951. התמחה בכירורגיה ובהרדמה, בבית החולים היהודי בקהיר.
מרזוק התעניין מאוד בדת היהודית, מקורותיה ושורשיה. הוא השתתף באופן קבוע בבטאון "אלכלים" של היהודים הקראים במצרים, ועל מאמריו חתם בשמו העברי "משה מרזוק". מאמריו בירחון זה העידו על שכנועו העמוק באמונתו.
מרזוק היה חבר בחוליה מקומית של יהודים מצרים, שהוכשרה בישראל לפעולות ריגול. בהוראתו של ראש אמ"ן, בנימין גיבלי, הטמינו אנשי החוליה פצצות בבתי קולנוע, במשרד דואר ובמרכזי מידע של ארצות הברית בקהיר ובאלכסנדריה, מתוך כוונה שפעולות אלה ייתפסו כפעולות של רשת טרור מצרית, ויערערו את יחסיה של מצרים עם ארצות הברית ובריטניה.
מרזוק ועוד 12 מחברי החוליה נתפסו בשנת 1954. הוא נידון למוות (יחד עם שמואל עזר) בקהיר באשמת בגידה וריגול לטובת מדינת ישראל. פעולת החוליה, שהסתבכה וגרמה מבוכה לממשלת ישראל, כונתה, לאחר מעשה, "העסק הביש". לאחר היתפסו פנתה אמו של מרזוק לגמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, בבקשת חנינה מתוקף היותה המינקת שלו, אולם נאצר סירב לבקשתה.
משפטו של מרזוק החל ב-11 בדצמבר 1954 בבית הדין לפשעים חמורים ונמשך שבועיים. הוא הוצא להורג ב-ח' בשבט תשט"ו, 31 בינואר 1955 בכלא המרכזי בקהיר. לאחר מותו הוענקה לו דרגת סגן-אלוף בצה"ל. ב-24 באפריל 1977 הועברו עצמותיו לישראל והובאו לקבורה בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל שבירושלים.
על שמו ועל שם שמואל עזר שהוצא יחד איתו להורג קרויים רחוב מרזוק ועזר ביפו ובקריית אונו, רחוב מרזוק ורחוב שמואל עזר בקריית אתא וכן רחובות נוספים הקרויים "קדושי קהיר".
הנץ החמה

הָנֵץ הַחַמָּה הוא ציון זמן בהלכה לרגע שבו נראית בוודאות הנקודה הראשונה מגוף השמש.
הזמן הקודם להנץ החמה הוא עלות השחר, אשר במהלכו ניתן להבחין בהתבהרות ראשונית של השמיים בזכות התקרבותה של השמש. הרמב"ם מכנה את הנץ החמה עלות השמש.

חישוב זמן הנץ החמה

כאשר ישנם הרים המסתירים את קו האופק, או כאשר המקום גבוה - שאז הזריחה נראית קודם לכן, יש המחשבים את הנץ החמה לפי זמן הזריחה בפועל (הנץ החמה הנראה), שהוא שונה מן הזמן המחושב לפי האופק (שאינו מתחשב בגובה הצופה או בהרים שמסתירים לו את האופק), מה שמסבך את חישוב הנץ החמה ומחייב גם לקחת בחשבון את הנתונים הטופוגרפיים של האזור. כאשר ההרים קרובים למקום, לא תמיד הם נלקחים בחשבון, וברור שכאשר אדם יעמוד ליד מצוק גבוה המטיל עליו צל לא ייחשב שלגביו הנץ החמה יתרחש כמה שעות מאוחר יותר – כאשר תגיע אליו השמש. אין הגדרה מדויקת לגבי הקירבה של ההרים למקום בו הם מנוכים מהחשבון, וכל מקרה נבחן לגופו.
כאשר מחשבים את זמני הנץ החמה לעיר מסוימת, אין מחשבים לגבי כל אזור ואזור בעיר בפני עצמו את הזמן בו תתגלה השמש, אלא מחשבים את הזמן בו תזרח השמש בעיר במקום כלשהו בה. הדבר מסבך עוד יותר את החישוב, במיוחד לאור העובדה שלא בכל פעם השמש מתגלה באותו מקום בעיר בפעם הראשונה, ויש למצוא מהו המקום הזה. גם כאן יכולות להיווצר בעיות של הגדרה, האם מקום מסוים שייך לעיר או לא, וגם כאן נבחן כל מקרה לגופו.
לפי שיטת הרמב"ם ובעקבותיו הגר"א, ידיעת זמן הנץ החמה נחוצה לשם חישוב כל זמני היום (להרחבה ראו שעות זמניות), שכן שעות הנספרות לפי שיטה זאת החל מהנץ החמה. הנץ החמה הנראה מעל ראשי ההרים רלוונטי רק לעניין זמן הזריחה אך לא לעניין חישוב השעות הזמניות, שנמדד בכל מקרה לפי הנץ החמה מעל לאופק.

דיני הנץ החמה

באופן עקרוני כל המצוות שחייבים לעשות אותן ביום (לדוגמה תקיעת שופר וברית מילה) החובה מתחילה מעלות השחר, אך תקנו חכמים לעשותם מהנץ החמה ואילך, מפני שאין הכל בקיאין בזמן עלות השחר. מנייני "ותיקין" נוהגים להתחיל להתפלל לפני הנץ החמה ולכוון כך שיתחילו את תפילת שמונה עשרה בדיוק בזמן הנץ החמה, ומכאן החשיבות הגדולה לדיוק בחישוב.
מהיר ועצבני 3

עלילה

הסרט השלישי עוסק בקווי עלילה שונים לחלוטין מהשניים שקדמו לו, ומתמקד הפעם בסצנת מרוצי הרחוב בטוקיו, יפן. שון בוזוול הוא תלמיד קולג' וחובב מרוצים אשר נשלח לחיות עם אביו ביפן כאלטרנטיבה לשהייה במוסד לעבריינים צעירים. ביפן מתוודע שון למרוצי הדריפט ("מרוצי סחיפה"), מרוצים מסוכנים ומהירים מאוד ששונים בתכלית ממה שהכיר עד כה. הוא חובר לטווינק, המתמחה במכירות ועסקים שמכיר לו את עולם הדריפט, ולהאן, לו הוא הורס את המכונית עד היסוד במרוץ הדריפט הראשון שלו בטוקיו נגד מלך הדריפט טקאשי. עד מהרה שון מסתבך בהוויי החבורות המתחרות, כולל עם היאקוזה היפנית, ומתאהב בחברתו היפהפייה של טקאשי, נילה. בסופו של הסרט שון מתחרה נגד טקאשי על תואר מלך הדריפט של טוקיו.
בסוף הסרט וין דיזל מגיע וחוזר לגלם את דמותו של דומיניק טורטו.
קורט פון דר שבאלרי

קריירה מוקדמת

פון דר שבאלרי נולד ב-23 בדצמבר 1891 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לאביו הנס פון דר שבאלרי שהיה גנרל מיור בצבא הגרמני הקיסרי. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-5, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה בסתיו 1914 הועבר לרגימנט המילואים של הגרנדירים ה-262, וביולי 1915 נפצע במהלך הקרבות. ב-11 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, ובסתיו 1915 חזר להילחם במסגרת הרגימנט ה-262. בסוף 1916 מונה לשליש בחטיבת הלאנדווהר ה-34, וב-20 בספטמבר 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון דר שבאלרי לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת מיור, ובינואר 1932 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-6 של הרייכסווהר. ב-1 באוגוסט 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בספטמבר 1933 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-17. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-38, וב-1 ביולי 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-6 באוקטובר 1936 הפך הרגימנט שבפיקודו לרגימנט הרגלים ה-87, וב-12 באוקטובר 1937 מונה לראש אגף 10 בOKH. ב-15 באוגוסט 1938 מונה לראש המחלקה המרכזית בOKH, וב-1 במרץ 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.

מלחמת העולם השנייה

ב-1 בדצמבר 1939 מונה פון דר שבאלרי למפקד הדיוויזיה ה-83, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית, ובשלב השני כחלק מהקורפוסים ה-4, וה-44 במסגרת הארמייה השישית. במהלך המערכה על צרפת נהרג בנו היחיד הנס-רודולף פון דר שבאלרי. ב-10 בדצמבר 1940 מונה פון דר שבאלרי למפקד הדיוויזיה הקלה ה-99, וב-1 בינואר 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה פיקד פון דר שבאלרי על הדיוויזיה שבפיקודו שהייתה בתחילה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן חלק מהקורפוסים ה-17 וה-29 במסגרת הארמייה השישית.
ב-23 באוקטובר 1941 קיבל פון דר שבאלרי על פעולותיו את צלב האבירים של צלב הברזל, וב-28 בדצמבר 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-59 שהיה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות D. ב-1 בפברואר 1942 הועלה פון דר שבאלרי לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובמהלך החודש הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, והועמד תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. במאי 1942 הועמד הקורפוס בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, וב-26 ביוני 1942 פרש פון דר שבאלרי לחופשה קצרה, וקרל הילפרט החליפו בתפקיד עד ה-25 ביולי. ב-17 בינואר 1943 פרש פון דר שבאלרי לחופשה קצרה, ואריך ברנדנברגר החליפו בתפקיד עד ה-15 במרץ. בפברואר הועמד הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ובאוקטובר הועמד הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם במבצע דנייפר-קרפטי, ובקרבות סביב קייב. על פעולותיו בקרבות קיבל פון דר שבאלרי ב-19 בדצמבר 1943 תוספת עלי אלון לצלב האבירים של צלב הברזל, וב-8 בפברואר 1944 פרש מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים.
ב-2 ביוני 1944 מונה פון דר שבאלרי למפקד הארמייה הראשונה בדרום צרפת, ופיקד עליה במהלך הקרבות הקשים בלורן בקיץ 1944. ב-5 בספטמבר 1944 פרש פון דר שבאלרי מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים. ב-31 בינואר 1945 פרש פון דר שבאלרי לביתו, וב-18 באפריל 1945 נעלם פון דר שבאלרי ליד קולברג שבפומרניה.
אי-שרדות אולסטארס

סרטונים נוספים

בקנדה יצאו סרטונים נוספים שמראים לאן הגיעו המתמודדים אחרי שטיפת הבושה. המקומות היו מקומות שביקרו בהם ב"אי-שרדות מסביב לעולם" כמו מצרים, פריז והיוקון ואזור 51.

תאוריות מעריצים על העונה

בעונה זו היו תאוריות מעריצים רבות ואחת מהן הייתה שבשטיפת הבושה של ג'ו, אחרי שהיא פוגשת בחיפושיות, אז מסתבר שהיא הייתה בביוב כלשהו אז המצלמה עולה למעלה, ושם יש רגליים של אנשים שהולכים. התאוריה הייתה שהרגליים האלה היו של ברידג'ט, של בילי (אחד המתמחים לשעבר של כריס) ושל נואה. 
עוד תאוריה הייתה איך הילד של לארי שנראה כמו כריס נולד.
ראדו קלפר

רַאדוּ קְלַפֶּר (ברומנית: Radu Klapper;‏ 14 בספטמבר 1937 בוקרשט – 30 באוקטובר 2006 תל אביב) היה משורר וסופר ישראלי, יהודי יליד רומניה, מבקר אמנויות ומחול.

ביוגרפיה

יליד 1937, קלפר נולד וגדל בבוקרשט שברומניה בסביבה רב לשונית. בביתו דיברו גרמנית ורומנית. את ילדותו בילה בגן ילדים יהודי שבו דיברו צרפתית, שם גם נולדה זיקתו לשפה ולתרבות הצרפתית שעתידה הייתה ללוותו במשך חייו.
למד לתואר ראשון בספרנות ותואר שני בחוג לביקורת ולתולדות הספרות בפקולטה לבלשנות של אוניברסיטת בוקרשט. לאחר לימודיו כתב ופרסם שירה ברומנית בכתבי עת ועבד כמבקר תרבות ואמנות בעיתונות הרומנית.
בשנת 1976 עלה לישראל, למד עברית באולפן והשתקע ב[[תל אביב]. בתקופה זו עסק בכתיבת מאמרי ביקורת בתחומי המחול והתיאטרון בעיתונות הלועזית בישראל ובמדינות נוספות (למשל,"Dance in Israel", "Saison de la Danse"), ובמשך שנים אלו פרסם שירה בכתבי עת שונים ובאנתולוגיות שירה בשפה הרומנית.
בשנת 1993 התמנה למנהל הספרייה הישראלית למחול בבית-אריאלה. במהלך עבודתו הפכה הספרייה למרכז חשוב לרקדנים ואנשי מחול ואמנות, שנעזרו בידע הנרחב של קלפר בתחום המחול, התיאטרון, השירה והספרות. כמו כן קיים בבית-אריאלה הרצאות מחול לקהל הרחב.
בשנת 1998 פרסם בעברית את ספר השירה הראשון שלו, "צעדים של צבי". בשנת 2003 פרסם ספר שירה נוסף, "שירים אסורים", ובאותה שנה גם את ספר הפרוזה "יהודים בעל כורחם", כולם בהוצאת שופרא.
שירתו של קלפר היא שירה חושנית מאוד, השואבת את מקורותיה מהשירה האירופית תוך יצירת סינתזה עם הנוף וההוויה הישראלית. שיריו עוסקים ביום-יומי וברגעי החסד והכאב שבו, בקשיי השפה העברית והדיאלוג עמה, ומצד שני היא בוחנת בעין חושנית את היופי הגברי ואת האהבה ההומוסקסואלית על הכמיהה הבלתי ממומשת שבה. לדוגמה, בשיר "מגע":
"נָגַעְתִּי בַּמִּלָּה הָעִבְרִית כְּמִי שֶׁנּוֹגֵעַ בְּגוּפוֹ שֶׁל בָּחוּר שֶׁפְּגַשְׁתִּיו לַרִאשׁוֹנָה: בַּחֹשֶׁךְ בְּקֹשִׁי רָאוּ אֶת פָּנָיו. / בִּקְצֵה אֶצְבְּעוֹתַי אֲנִי קוֹרֵא אֶת שְׂעָרוֹ, אַךְ מַה שֶׁנִּסְתַּר תַּחַת בְּגָדָיו זָר לִי מְאֹד"
קולו של קלפר היה קול ייחודי בשירה הישראלית ובשירה ההומוסקסואלית המקומית. ייחודו נבע מהעושר והעומק של שלל הדימויים ומכנותו הלירית המיוסרת.
"במהותי," העיד קלפר על עצמו, "אני חניך השירה האירופית. המשוררים שלי במקור ובתרגום, ובלי שום סדר עדיפויות הם ריינר מריה רילקה, ארתור רמבו ופדריקו גארסיה לורקה. אינני יכול שלא להזכיר בהקשר זה גם את ענק הסיפורת של המאה העשרים, מרסל פרוסט. בשם הכנות המצפונית אני מוכרח להוסיף שני שמות של משוררים שאינם מוכרים בישראל, אבל הם משוררים גדולים מאוד בשפה הרומנית: טודור ארגזי, שעליו כתבתי את עבודת המאסטר שלי, ויון בארבו (Ion Barbu), משורר הרמטי עם זיקה חזקה ללבאנט".
ספר הפרוזה של קלפר "יהודים בעל כורחם" הוא מסע חיפוש בשבעה פרקים, כשבעת ימי הבריאה, אחר עקבותיהם של יהודים שאיבדו את יהדותם או התנכרו לה, שכחו אותה או דחקו אותה מתודעתם. היהודי המומר שהפך לנוצרי אדוק ולנזיר והקבור מתחת לגבעה ירוקה ברומניה, ברונו בטלהיים, סימון סיניורה ורומן גארי, הזמרת ברברה, משפחת הבנקאים דה קמונדו, כל אלה ואחרים הם תחנות בדרכו של קלפר לפענוח חידתה של היהדות, זו הגלויה וזו הנסתרת.
ב-30 באוקטובר 2006 נפטר קלפר בתל אביב עקב סיבוכים ממחלת ריאות.
בינואר 2012 עלתה בגלריה "צדיק" ביפו התערוכה "ראדו" של האמן שי עבאדי. התערוכה שעבודותיה נוצרו בטכניקה של צריבה חשמלית על עץ, כללה דיוקנאות של קלפר בתקופות שונות של חייו, חלקם משולבים בקטעים משיריו.
רודולף סלנסקי

קורות חיים

נולד בפלזן בשם רודלף זלצמן, השני מתוך שלושת ילדיהם של שמעון וחיה רחל זלצמן. סיים את לימודיו התיכוניים בפלזן. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לפראג, ובה התוודע לחוגי שמאל, ובשנת 1921 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כית. באותה תקופה החליף את שם משפחתו מזלצמן לסלנסקי, תרגום שם משפחתו מגרמנית לצ'כית. במהרה הוא נודע כאחד מנאמניו של קלמנט גוטוולד וכאשר הלה נהיה למנהיג המפלגה הקומוניסטית בשנת 1929 היה סלנסקי לחבר נשיאות המפלגה והפוליטביורו שלה. בין השנים 1929–1935 שהה סלנסקי במחתרת מפני שהמפלגה הקומוניסטית הייתה מחוץ לחוק. בשנת 1935 משהורשתה המפלגה להשתתף בבחירות, היה סלנסקי לחבר האספה הלאומית הצ'כוסלובקית. כשהגרמנים השתלטו על חבל הסודטים ברח סלנסקי עם שאר ראשי המפלגה הקומוניסטית לברית המועצות. סלנסקי שהה במוסקבה, ניהל שידורים ברדיו מוסקבה אל תושבי צ'כוסלובקיה, וארגן יחידות צבא צ'כוסלובקיות, שאיתן חזר לצ'כוסלובקיה כדי להשתתף בהתקוממות הלאומית הסלובקית.
במרץ 1946 היה סלנסקי למזכיר המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית, שני בהיררכיה של המפלגה לאחר גוטוולד. לאחר ההפיכה של פברואר 1948 בה תפסו הקומוניסטים את השלטון בצ'כוסלובקיה, היה סלנסקי לאיש מספר שתיים במדינה. אולם בשנת 1950 החל גוטוולד לפנות כנגדו והוא הואשם בפומבי באחריות לבעיות הכלכליות של צ'כוסלובקיה. בנוסף, שניים מעוזריו הואשמו בבגידה וסלנסקי השתתף בהאשמות כנגדם מפחד לעורו. עם זאת, ב-30 ביולי 1951 קיבל את אות המסדר הסוציאליסטי, וספר נאומים שלו על הסוציאליזם היה בשלבי הכנה.
בנובמבר 1951 נעצר סלנסקי ביחד עם 13 מנהיגים קומוניסטים אחרים, והואשם בבגידה ובתמיכה ביוסיפ ברוז טיטו, בטרוצקיזם ובציונות בשירות האימפריאליזם האמריקני. במשפטי פראג הוא נידון למוות והוצא להורג ב-3 בדצמבר 1952. סלנסקי היה יהודי, בתקופה בה בברית המועצות האנטישמיות גאתה, משפטים מפברקים והאשמות כזב הועלו (משפט הרופאים). 10 מתוך 13 העצורים היו יהודים גם כן.
פרוקטולוגיה

פרוקטולוגיה (Proctology, מיוונית proktos = "אחוריים" או "פי הטבעת", logos = תורה) היא ענף ברפואה העוסק בבעיות בחלחולת (רקטום), בפי הטבעת, במעי הגס וברצפת האגן.
רופא מומחה העוסק במקצוע זה מכונה פרוקטולוג. רוב הפרוקטולוגים הם כירורגים בהכשרתם, והתחום הכירורגי נקרא כירורגיה קולורקטלית. פרוקטולוגים עובדים לעיתים ביחד עם אורולוגים.
ליידי סוזן

תקציר עלילה

ליידי סוזן ורנון, אלמנה צעירה ומקסימה, מודיעה לאחי בעלה ואשתו, צ'ארלס וקתרין ורנון, שהיא מגיעה לביקור באחוזתם הכפרית צ'רצ'יל. קתרין אינה מרוצה מהביקור הצפוי מכיוון שליידי סוזן ניסתה למנוע את נישואיה לצ'ארלס. בנוסף ליידי סוזן ידועה בהיותה הפלרטטנית הגדולה ביותר באנגליה. בין כיבושיה של ליידי סוזן נמנה מר מיינוורינג הנשוי.
אחיה של קתרין, רג'ינלד דה קורסי, מגיע אף הוא לאחר שבוע. על אף שהוזהר בקשר לאופייה של ליידי סוזן, עד מהרה הוא נכבש בקסמה. ליידי סוזן משתעשעת באיש הצעיר, בייחוד כשהיא גורמת לגיסתה להרגיש שלא בנוח. אשת אמונה, גברת ג'ונסון, שאליה כותבת ליידי סוזן לעיתים קרובות, ממליצה לה להתחתן עם רג'ינלד, שהוא מועמד ראוי ביותר לנישואים, אבל לדעתה הוא נחות בהרבה ממר מייוורינג.
פרדריקה, בתה בת ה-16 של ליידי סוזן, מנסה לברוח מבית הספר היוקרתי בו היא שוהה כשנודע לה שאמה רוצה להשיא אותה לאדם עשיר אבל אידיוט, אותו היא מתעבת. גם פרדריקה מגיעה להתארח בבית האחוזה צ'רצ'יל. קתרין מתחילה לחבב את פרדריקה - שאופיה שונה לחלוטין מזה של אמה - ובמשך הזמן היא מגלה שפרדריקה נמשכת לאחיה רג'ינלד.
בהמשך ללא הודעה מוקדמת מופיע בבית משפחת ורנון סר ג'יימס מרטין, המחזר הלא רצוי של פרדריקה, לצערה הרב של פרדריקה ולמורת רוחה של אמה. פרדריקה מתוך יאוש מתחננת בפני רג'ינלד שיעזור לה (לאחר שליידי סוזן אסרה עליה לפנות לצ'ארלס ולקתרין). מקרה זה גורם לקרע זמני בין רג'ינלד וליידי סוזן, אך עד מהרה שבים היחסים ביניהם לתיקונם.
ליידי סוזן מחליטה לחזור ללונדון ולהשיא את בתה לסר ג'יימס. רג'ינלד יוצא בעקבותיה, עדיין שבוי בקסמה ומתכוון לשאת אותה לאשה. אבל בלונדון הוא פוגש את גברת מיינוורינג בביתו של מר ג'ונסון, ובסופו של דבר מתגלה בפניו אופייה האמיתי של ליידי סוזן. בסיום מתחתנת ליידי סוזן בעצמה עם סר ג'יימס ומרשה לפרדריקה לחיות אצל צ'ארלס וקתרין באחוזת צ'רצ'יל, שם "אפשר לדבר אל רג'ינלד דה קורסי, להחמיא לו ולהערים עליו כך שתתעורר חיבתו אליה".

עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה

ב-2009 עובד הספר "ליידי סוזן" לסרט טלוויזיה על ידי המחזאית הבריטית לוסי פרבל Lucy Prebble.
ג'ים שרי כתב תסריט על פי הרומן. ב-2012 נערכו קריאות של הרומן ב-TheaterLab וב-Triangle Theater, תיאטראות בניו יורק.
עיבוד לקולנוע של ויט סטילמן יצא לאקרנים בשם "אהבה וידידות", ששמו נלקח מיצירות הנעורים של ג'יין אוסטן. בינואר 2015 הוקרן הסרט בפסטיבל סאנדנס. בארצות הברית יצא הסרט לאקרנים ב-13 במאי 2016. מככבים בו קייט בקינסייל בתפקיד ליידי סוזן, קלואי סביני, קסבייה סמואל וסטיבן פריי.

תרגום לעברית

יצירותיה המוקדמות של אוסטן יחד עם הרומן "ליידי סוזן" תורגמו לעברית ויצאו בקובץ בשם "אהבה וידידות" בשנת 2016 בהוצאת סנדיק ספרים. את "ליידי סוזן" תרגמה ענבל שגיב-נקדימון, ואת כתבי הנעורים תרגמה מאנגלית סטלה פנטופל.
נשק קר

נשק קר הוא כלי נשק שלא מצויים בו חומרים שמפיקים אש או חום כלשהו כתוצאה משימוש באבק שריפה או חומרי נפץ. כלי נשק היו נפוצים החל מהתקופה הפרה היסטורית עד עצם היום הזה, אם כי השימוש בהם בשדה הקרב פחת מאוד עם התפתחות הנשק החם.

שימוש מודרני

בתקופה מודרנית, כלי נשק קרים משמשים, למשימות משטרתיות כמו שמירה על הסדר ופיזור הפגנות, בהם הרצון הוא למעט בפגיעה באנשים כלפיהם משמש הנשק, וביחידות קומנדו וכוחות מיוחדים למשימות שקטות, שכן כלי נשק קר אינם מרעישים כמו נשק חם. בעקבות קלות השגתו, מחירו הזול וחוקיותו ביחס לנשק חם, נשק קר משמש פעמים רבות בידי אנשים פרטיים להגנה עצמית או בידי אלו המעוניינים לפעול בניגוד לחוק. בישראל קיימת עמותה של אספני נשק קר בשם: א.נ.ק.ה.