google/wiki40b huggingface dataset:
ישיבת הכתב סופר

ישיבת הכתב סופר היא בית כנסת ובית מדרש בבתי אונגרין בירושלים. הישיבה נבנתה לתושבי השכונה שלא השתייכו לתנועת החסידות. המבנה הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

הקמת הישיבה

הישיבה נבנתה בשנת 1891 בשכונת בתי אונגרין שנבנתה על ידי כולל שומרי החומות, הכולל של יהדות הונגריה, במטרה לספק דיור ליוצאי הונגריה שהתגוררו בירושלים.
מבנה הישיבה שוכן בסמוך למשרדי כולל 'רבי מאיר בעל הנס' ובכניסה לשכונת בתי אונגרין, הישיבה סמוכה לרחוב מאה שערים. אל מול הישיבה הוקמה בבתי אונגרין 'כיכר הונגריה הגדולה'. מאחורי הישיבה ממוקמת קריית שומרי אמונים. הישיבה בעלת מבנה סמלי של הקהילה הפרושית סמן לצניעות וענווה, צורתה מורכבת מארבעה קירות פשוטים ומשני חלונות ענק.
ההנחיות המלכותיות של הונג קונג

ההנחיות המלכותיות של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Royal Instructions) הן כתב הנחיות שהוצא על ידי המלכה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת בשנת 1843, ואשר היוו, לצד מכתב ההרשאה המלכותי של הונג קונג את שני המסמכים המהווים למעשה את החוקה של הונג קונג עד ההעברה לידי סין העממית ב-30 ביוני 1997.
ההנחיות קבעו את תפקידם וסמכויותיהם של מושל הונג קונג, המועצה המחוקקת של הונג קונג והמועצה המבצעת של הונג קונג.
בשנת 1997 הוחלפו ההנחיות בחוק יסוד הונג קונג.
ישראל שמעון רבינוביץ' תאומים

ביוגרפיה

נולד בלטביה לרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, האדר"ת. נקרא על שם רבי ישראל מסלנט והרב שמעון סופר שנפטרו זמן קצר לפני הולדתו.
בשנת תרס"א (1901) עלה לארץ ישראל. בסיוון תרס"ז (1907) נשא לאשה את אחייניתו פרידה חנה - בת אחותו אלטה בת שבע וגיסו הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
היה ממייסדי בת ים, ועמד בראשות המועצה שלה בשנים 1939 - 1943. ברשותו היו כתבי אביו האדר"ת, והוא טיפל בהדפסתם. בספר "גנזי ראי"ה" מופיעה חליפת מכתבים בינו לבין חותנו וגיסו, הרב קוק. 
סייע להקמת הישיבה התיכונית אדר"ת בבת ים (על שם אביו).
לא הותיר אחריו צאצאים.
ספריית המטכ"ל ע"ש רא"ל חיים לסקוב

היסטוריה

הספרייה הוקמה בשנת 1964 באזור דרום הקריה, ובמהלך השנים שונה מיקומה מספר פעמים. ב-2004 הועברה הספרייה מחוץ לבסיס ומספר המבקרים בה הצטמצם מאוד. בשנת 2008, כחלק מפינוי מוסדות צה"ל מאזור המושבה שרונה לטובת שימור המבנים, עמדה הספרייה בפני סגירה והועלתה הצעה להעביר את רוב תכולתה לספרייה חדשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם) בגלילות ולהשאיר מספר מצומצם של ספרים בספרייה קטנה במחנה מטכ"ל. תוכנית זו לא יצאה אל הפועל, ובמרץ 2009 עברה הספרייה למיקומה הנוכחי בתוך מחנה המטכ"ל.
שלמה זלמן שרגאי

ראש עיריית ירושלים

לאחר הבחירות הראשונות למועצת העיר ירושלים לאחר קום המדינה, בנובמבר 1950, קמה קואליציה נרחבת (המפד"ל, הציונים הכלליים, חרות ואגו"י) והציגה כמועמדה את שרגאי, והוא נבחר ברוב קולות מול דניאל אוסטר, ראש העיר היוצא והמועמד של מפא"י ב-10 בינואר 1951.
משנבחר ראש העירייה התייצבה כנגדו בתוקף האופוזיציה של מפא"י, שמנתה תשעה חברי מועצה. אך גם הקואליציה על שלושה עשר חבריה המורכבת שמונה מפלגות ורסיסי מפלגות לא גרמה לו הרבה נחת. לאחר שנתיים וחצי של עבודה ועקב מצבו הבריאותי התפטר מתפקידו ב-17 באוגוסט 1952. ועדת חקירה ממשלתית לענייני עיריית ירושלים, בראשותו של השופט העליון ש"ז חשין, בדו"ח שלה קובעת:
בציבור רווחה הדעה, כי מר שרגאי התפטר מראשות העיר בגלל מצב בריאותו הלקוי. דעה זו נכונה היא. אך מתוך העדויות שהובאו לפנינו הוברר לנו ללא צל של ספק, כי הוא חלה בעבודתו עקב המלחמה הבלתי פוסקת שהתנהלה בין כתלי העיריה.
רונן מנליס

ביוגרפיה

רונן מנליס נולד בינואר 1979 בירושלים וגדל בבית שמש. התגייס לצה"ל ב-1997 ושירת בתפקידים שונים במערך מודיעין השדה של חיל המודיעין ובאגף המודיעין במטכ"ל.
בשנים 1999–2000, בעת הלחימה בדרום לבנון, שימש כקצין מודיעין בסיירת צנחנים, קמ"ן בחטיבה המרחבית שומרון בשנים 2003–2005, ראש מדור בחטיבת המחקר באמ"ן בשנים 2009–2010, ראש ענף לבנון בפיקוד הצפון בשנים 2010–2012, קמ"ן אוגדת עזה בשנים 2012–2014 וקמ"ן מפקדת העומק בשנים 2014–2015.
מנליס שימש כראש לשכתו של גדי איזנקוט כשהיה ראש אגף המבצעים ומפקד פיקוד הצפון ולאחר מכן היה עוזרו כשמונה לרמטכ"ל בשנים 2017-2015.
בפברואר 2017 החליט הרמטכ"ל אייזנקוט למנותו לדובר צה"ל. ב-18 במאי נכנס לתפקידו וקיבל דרגת תת-אלוף ייצוגית. החל מספטמבר 2018 קובעה דרגתו לתא"ל. ב-15 בספטמבר 2019 הוחלף על ידי הדי זילברמן.
מנליס הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב.
הוא נשוי ואב לשניים. מתגורר במזכרת בתיה.
ביוב

ביוב הוא מערכת צינורות תת-קרקעיים, אשר מיועדת לנקז את השפכים העירוניים, ולהוביל אותם למקום שבו לא יהוו מטרד, בעיקר למכון טיהור שפכים. לעיתים מובילה מערכת הביוב את השפכים לים או לערוץ נחל, פעולה שגורמת לזיהום מים חמור ביותר ולכן מנסים להימנע ממנה. 
הביוב הוא מערכת תשתית חשובה בכל יישוב, והקמתה ותחזוקתה מבוצעות על ידי הרשות המקומית.
מערכות ביוב בערים גדולות כדוגמת פריז מאפשרות כניסת אדם לתוכן. בפריז נמצא מוזיאון הביוב (לז אגו), המאפשר כניסת תיירים אל התעלות.

היסטוריה

מערכות הביוב התת-קרקעיות המוקדמות ביותר שנחשפו על ידי ארכאולוגים היו המערכות של הערים בתרבות עמק האינדוס.
ברומא העתיקה, קלואקה מקסימה היא מערכת ביוב מתוחכמת מאוד ונחשבת פלא הנדסי. מערכת זו נשפכת אל נהר הטיבר. 
באירופה של ימי הביניים השתמשו בערים בנתיבי מים על מנת לאסוף מים משומשים. אלו כוסו עם הזמן ותפקדו כמערכות ביוב. נהר פליט בלונדון הוא דוגמה למערכת זו. בפריז קיימת מערכת ביוב מהמאה ה-19 אשר מרוצפת ומחופה בלבנים.

הביוב בעיני האמנות

מערכות הביוב עברו תהליך של רומנטיזציה עם השנים ובספרות, בקולנוע וטלוויזיה החלו לשגשג דימויים של הביוב כמבוך של העידן התעשייתי והעידן המודרני. חלק מדימויים אלו נבעו ממציאות מסוימת שבה הביוב שימש לעיתים כמקום מחבוא וכנתיבי מילוט של נלעגים או נרדפים. כך למשל במהלך מרד גטו ורשה השתמשו חלק מהלוחמים היהודים במערכות הביוב על מנת לברוח מן הגטו. 
בספרות, בקולנוע ובאמנויות האחרות קיימים הדימויים של הנלעגים או המוזרים החיים בצל הביבים. דוגמאות מפורסמות לכך הם ספריו של סטיבן קינג, "זה", ו"חומות של תקווה" (שעל-פיו נעשה גם סרט בעל שם זהה). הפינגווין, אויבו של באטמן, גדל בביוב (כמתואר בסרט באטמן חוזר), סדרת הקומיקס וסרטי הקולנוע צבי הנינג'ה והסרט מימיק. מערכות הביוב של פריז מככבות בספר פנטום האופרה מאת גסטון לרו כמו גם בעלובי החיים מאת ויקטור הוגו. בספר (ייתכן גם שציורי הכלא של פיראנצי הושפעו מהקלואקה מקסימה. אגדות אורבניות צמחו לגבי היצורים הקיימים בביבי הערים. כך למשל צמחה אגדת תמסחי הביבים של ניו יורק.
פופס מנסה-בונסו

קריירה

מנסה-בונסו שיחק במכללת ג'ורג וושינגטון, ולאחר מכן עבר לדאלאס מאבריקס בה ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2006. בעונת 2007/2008 עבר לבנטון טרוויזו האיטלקית, ולאחר מכן לספרד, שם שיחק בגרנדה ובחובנטוד בדאלונה.
בשנת 2009 שיחק בקבוצת הבת של סן אנטוניו ספרס, אוסטין טורוס, בה רשם ממוצעים של 26.6 נקודות, 13 ריבאונדים ו-2.5 חסימות. 
לאחר שמונה משחקים באוסטין טורוס חתם בספרס, אך שוחרר מהקבוצה תוך זמן קצר ועבר לטורונטו ראפטורס, שבה שיחק עד סיום עונת 2009/2010. לאחר מכן הוא עבר ליוסטון רוקטס, אך לא נשאר שם זמן רב וחזר פעם נוספת לאירופה, הפעם לצסק"א מוסקבה.
ב-8 באוגוסט 2010 חתם בונסו באלופת ספרד קאחה לבורל ויטוריה. גם מקבוצה זו הוא שוחרר תוך זמן קצר, על מנת שיוכל לחתום בניו אורלינס הורנטס מליגת ה-NBA לקראת עונת 2010/2011.
בעונת 2011/2012 חתם לשנה בבשיקטש, עימה זכה באליפות טורקיה, הגביע הטורקי והיורוצ'לנג'.
ב-2 באוגוסט 2012 חתם לשנתיים בשורות מכבי תל אביב. במהלך אולימפיאדת לונדון (2012) בה השתתף עם נבחרת בריטניה נפצע בברכו ועבר ניתוח ארתרוסקופיה. בעקבות זאת לא עבר את הבדיקות הרפואיות במכבי שהחליטה להתיר את חוזהו לפני תחילת העונה.
ב-20 בנובמבר 2014 חתם בפעם השנייה בקבוצה ישראלית, הפעם בהפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל.
לאחר קצת יותר מחודש (ב-23 בדצמבר 2014), בעקבות כמה הפסדים רצופים, נצלה הפועל ירושלים סעיף בחוזהו, ושחררה אותו מהקבוצה. 
ב-24 בדצמבר 2014 חתם פופס באא"ק אתונה מליגת העל היוונית. בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-28 בדצמבר, הוא קלע 28 נקודות והוריד 15 ריבאונדים. בסיום העונה הואשם בשימוש בסמים והושעה מכל פעילות ספורטיבית לשנתיים, מה שגרם לו לאחר חודשיים לפרוש מכדורסל.
באוגוסט 2018 מונה לג'נרל מנג'ר של קפיטל סיטי גו-גו מליגת הפיתוח של ה-NBA, קבוצת הבת של וושינגטון ויזארדס.
Jennifer Lopez: All I Have

רקע ופיתוח

באוקטובר 2014 דווח לראשונה שלופז תבצע סדרת מופעים באולם ה-Planet Hollywood Resort & Casino שבנבדה לאס וגאס. על פי הדיווחים לופז הייתה צפויה לקבל סכום של 350 אלף דולר פר הופעה ולאחר מכן במאי 2015 הדברים אושרו רשמית. לפני שהתחילה את ההופעות לופז אמרה כי: "ההופעות הולכות להיות רב פנים, עם אנרגיה מטורפת, מסיבת 'ג'ני מהבלוק, שילוב של כל מה שהמעריצים שלי אוהבים". בספטמבר 2015 במהלך פסטיבל iHeartRadio Music הכריזה לופז על השם שייצג את סדרת המופעים ואף חשפה את פוסטר המופע. בנוסף ציינה שהיא עובדת על מוזיקה חדשה אשר תיכלל בהמשך גם במופעים.
מי שטוב לו ושמח

מי שטוב לו ושמח הוא שיר משחק עברי שהוא תרגום-עיבוד מאת דתיה בן דור לשיר הילדים האמריקאי "If You're Happy and You Know It".
השיר האמריקאי התפרסם בשלהי שנות ה-50, בלחן אמריקאי עממי. על בסיס השיר כתבה בן דור את הגרסה העברית, שבוצעה ב-1977 בתוכנית הטלוויזיה "מה פתאום?" של הטלוויזיה החינוכית הישראלית בהנחייתה של נירה רבינוביץ' ובשיתוף הבובה קישקשתא (בפרק 18: "יום הולדת לקישקשתא", שהיה בסימן חגיגה). בעקבות התוכנית הקליטה רבינוביץ את התקליט "שירי משחק" שבו הופיע השיר.
השיר בוצע גם בקלטת-הווידאו לילדים מי שטוב לו ושמח כף ימחא: שירי משחק (1994), שכוללת שירים ולחנים מאת דתיה בן דור, ובקלטת-וידאו נוספת לילדים, שירים קטנים למשחק ולימי-הולדת (1991).

תוכן השיר

בשיר חמישה בתים הכוללים הוראות ל"מי שטוב לו ושמח". בבית הראשון של השיר מתבקש מי שטוב לו ושמח למחוא כף. בבית השני לרקוע ברגליו, בבית השלישי לצחוק ובבית הרביעי לקרוא "היי הופ". הבית החמישי של השיר כולל קריאה להתחיל את הכל מהתחלה.
רב יהודה בר חביבא

רבי יהודה בר חביבא (מוזכר לעיתים בתואר "רב" ולעיתים בתואר "רבי") היה אמורא בבלי בן הדור השני (המאה ה-3), תלמידו של שמואל. מאמריו בתלמוד מועטים, רובם ככולם בשם חכמים אחרים או ברייתות שמסר. 
על קורותיו, מקומו ומשפחתו, לא ידוע דבר, פרט לעובדה שבתו נישאה לבנו של האמורא המפורסם רב יהודה, מגדולי תלמידיו של שמואל. 
המאמר היחיד שאמר ואינו בשם חכם אחר הוא אודות שילובה של פרשת ציצית בקריאת שמע: 
"פרשת ציצית מפני מה קבעוה? אמר רבי יהודה בר חביבא: מפני שיש בה חמשה דברים: מצות ציצית ("ועשו להם ציצית"), יציאת מצרים ("אני ה' אלוהיכם אשר הוצאתי אתכם מארץ מצרים"), עול מצוות ("למען תזכרו ועשיתם את כל מצוותי"), ודעת מינים, הרהור עבירה, והרהור עבודה זרה" ("ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם")
.

שמו

במספר מקומות בתלמוד הוא מוזכר בתואר "רבי" יהודה בר חביבא, ממנו ניתן להסיק, אולי, כי הוסמך בארץ ישראל, שהרי אמוראים בבליים לא נקראו בשם זה, אך ייתכן שמדובר בטעות דפוס, ואכן במקומות אחרים הוא מוזכר בתואר "רב". ד"ר מיכאל הייגער מביא כי במסכת שבת הוא מובא בתואר "תני ר' יהודה בר חביבא" וכן מובא בפירוש רבינו חננאל שם, אם כי בדברי סופרים הוא מוזכר ללא התואר רב. כמו כן בערכי תנאים ואמוראים מצטט את הגמרא שם ללא התואר "ר", אך בהמשך הוא עצמו מביא את התואר "ר'". 
בספר יוחסין השלם בערכו הוא מוזכר בתואר "רב יהודה חביבא" (בלי "בר"), אך הוא מזכיר כי ישנה גם גרסה "רב יהודה בר חביבא".
מעגל מצפה הכוכבים מס' 1

מעגל מצפה הכוכבים מס' 1 (באנגלית: Number One Observatory Circle) הוא שמו של מעונו הרשמי של סגן נשיא ארצות הברית בעיר וושינגטון. הבניין, השוכן בשטחו של מצפה הכוכבים של צי ארצות הברית, משמש לייעוד זה משנת 1975.
המעון שוכן בצפון-מערב העיר וושינגטון, בקרבת הצטלבות שדרות מסצ'וסטס ורחוב 34. הוא נבנה בשנת 1893 כבית מגורים לשימושו של מפקד מצפה הכוכבים. הוא תוכנן על ידי האדריכל לאון דסה (Leon Dessez, 1858-1918) בסגנון המלכה אן, שהיה פופולרי ברבע האחרון של המאה ה-19. הוא כולל ארבעה מפלסים (כולל מרתף ובו המטבח) ו-33 חדרים ושטח רצפתו הוא כ-850 מטרים מרובעים. במקור צופו החזיתות החיצוניות של הבניין בלבני טרקוטה, אך ב-1961 נצבעו הלבנים בצבע לבן.
בשנת 1923 הועבר הבניין לשימושו של מפקד המבצעים הימיים (תוארו של מפקד הצי). ביולי 1974 הורה הקונגרס על הסבת הבניין למעונו הרשמי של סגן הנשיא. הרקע לכך היה ההוצאות המאמירות של אבטחתם של סגני הנשיא, שגרו עד לאותו מועד בבתים פרטיים בוושינגטון. פנים הבניין שופץ לשם כך ללא הקדשת תשומת לב לשימור הסגנון הארכיטקטוני המקורי שלו. המבנה הוכנס לשימוש פעיל בספטמבר 1975.
נלסון רוקפלר, סגנו של הנשיא ג'רלד פורד, לא גר בבית והשתמש בו לשם אירוח בלבד. רק בשנת 1977 החל סגן הנשיא – אז וולטר מונדייל, סגנו של הנשיא ג'ימי קרטר - לגור בבית דרך קבע. בשנת 2001 עבר הבניין שיפוץ נוסף על ידי צי ארצות הברית. משפחות סגני הנשיא שגרו בבניין צבעו את פנימו והציבו בו רהיטים ופיסול על פי טעמן.
סגני הנשיא ומשפחותיהם מארחים במעון אורחים שונים וביניהם מנהיגים מארצות חו"ל.
טירת בראן

היסטוריה

ב-1212 הוקמה במקום  טירה עשויה מעץ על ידי המסדר הטבטוני, אך ב-1242 היא נהרסה על ידי המונגולים. האזכור הראשון בכתובים של הטירה הוא במסמך של לאיוש הראשון, מלך הונגריה שבו הוא מרשה לסקסונים מקרונשטדט (בראשוב) להקים טירה עשויה מאבן על חשבונם.
הטירה הוקמה ב-1382, בעקבות הקמתה מקימיה קיבלו פטור מתשלום מיסים למשך מספר מאות. בעקבות הקמת הטירה היישוב בראן החל להתפתח. בין 1438–1442 הטירה שימשה להגנה במלחמה נגד העות'מאנים.
הטירה החליפה בעלים מספר פעמים. היא הייתה בבעלותו של מירצ'ה הזקן, יותר מאוחר היא הועברה לבעלותם של תושבי בראשוב. לאחר מלחמת העולם הראשונה תושבי בראשוב העניקו את הטירה במתנה למלכת רומניה מארי והטירה החלה לשמש בתור מעון קיץ של משפחת המלוכה הרומנית עד 1947 אז נאלצו לוותר על כתרם.
ב-2006 הטירה הוחזרה לדומיניק הבסבורג, נכדה של המלכה מארי, ב-2007 הטירה הוצע למכירה, אך ב-2009 הוחלט להשאיר את הטירה בתור מוזיאון.

מוזיאון

ב-1957 נפתח מוזיאון בטירה. לטירה, המוצגת לתיירים בתור "טירת דרקולה", יש למעשה קשר דל לוולאד המשפד (ולא ידוע אם שהה בה בעצמו). הטירה התפרסמה בעיקר בזכות הרומן של בראם סטוקר, "הרוזן דרקולה".
ג'יימס ודל

ג'יימס וֶדֶל (James Weddell; ‏ 24 באוגוסט 1787 - 9 בספטמבר 1834) היה ימאי ומגלה ארצות, נווט וצייד בריטי. ב-1823 הגיע לנקודה 15 מעלות מדרום לקו הרוחב הדרומי 74° וזיהה שהוא נמצא בים שולי, שנקרא לאחר מכן על שמו - ים ודל.

תולדות חייו

נולד באוסטנדה שבהולנד. כבר מגיל צעיר שירת על ספינת משא של פחם.
ב-1819 נודעו חדשות על ציד רווחי ביותר של כלבי ים באיי שטלנד הדרומיים שפרוותם הייתה יקרת ערך והניבה רווחים עצומים. ודל הציע לשותפיו, בונה האניות ג'יימס סטרצ'ן (James Strachan) וסוכן הביטוח ג'יימס מיטשל (James Mitchell) לצאת למסע ציד באזור. ודל הפליג כרב חובל בספינת בריג בשם ג'יין (Jane) לאיי פוקלנד וחזר עם מטען יקר ערך שהניב רווחים נאים. במסע הבא, שנה מאוחר יותר, פעלו כבר באזור ספינות ציד כלבי ים כה רבות, שאוכלוסיית כלבי הים התדלדלה וודל החליט לחפש שטחי ציד חדשים.
בין 1822 ל-1824 הפליג לאיי אורקני הדרומיים כרב חובל על סיפון ה"ג'יין", בעוד עמיתו מתיו בריסביין מפקד על ה"ביופוי" (Beaufoy). הציד לא היה מוצלח ולכן פנו השניים דרומה. הים היה שקט באופן בלתי רגיל וב-23 בפברואר 1823 הגיעו הספינות לקו הרוחב 74°15' S (קו אורך 34°16'45" W), הנקודה הדרומית ביותה אליה הגיע כלי שיט מעולם עד אז (שלוש מעלות דרומה מהישגו של ג'יימס קוק). כיוון שלא נראתה כל יבשה באופק הניח ודל שהים משתרע עד הקוטב הדרומי עצמו, אך החליט לסוב ולשוב צפונה ולא להמשיך ולחקור. באותה שנה הגיע לאזור הספן האמריקאי בנג'מין מורל ודיווח על יבשה לה קרא "דרום גרנלנד החדשה", אך האי לא נצפה יותר מאז ונחשב לדוגמה מובהקת ל"אי תעתוע". לאחר מכן, איש לא הגיע לים עד שנת 1911 אז הגיעה למקום משלחתו של וילהלם פילכנר.
ודל ובריסביין חזרו לפוקלנד למשך החורף ולאחר מכן נפרדו דרכיהם. ביולי 1824 שב ודל לבריטניה. ב-1825 הוציא ודל לאור ספר המתעד את רשמיו וחקירותיו.
הוא המשיך להיות קברניטה של ה"ג'יין" במסעות באוקיינוס האטלנטי. ב-1829, במהלך מסע מבואנוס איירס לגיברלטר נבקעו בספינה בקעים מסוכנים והצוות עבר לספינה אחרת באיים האזוריים. אולם גם ספינה זו עלתה על שרטון ליד כף ורדה. אובדנה של ה"ג'יין" היה עבור ודל מכה כלכלית אנושה והוא נאלץ להשכיר עצמו כרב חובל שכיר.
ודל נפטר בלונדון בן 47, בעוני ובאלמוניות.
פרט לים ודל נקרא על שמו סוג של כלב ים, כלב ים ודל (Leptonychotes weddellii).
אם יש גן עדן

דמותו של לירז ליברטי

גיבור הסיפור הוא סג"ם (אחר כך סגן) לירז ליברטי, המכונה בשם ה"גברי" יותר "ארז", מפקד צוות בפלוגת ההנדסה בחטיבת חי"ר (לאורך הספר נרמז לא פעם שמדובר בפלוגת ההנדסה של חטיבת הנח"ל), יליד עפולה. לירז מפקד על צוות בן שלושה עשר לוחמים, אותם הוא מכנה "הילדים" וסמל הצוות, אושרי, שהוא חברו הטוב ביותר. לירז וצוותו מוצבים במוצב "הבופור" המשקיף על נהר הליטני בדרום לבנון, וברקע הידיעה שבקרוב תתבצע הנסיגה מלבנון. בספר מתוארת אחוות הלוחמים ותחושת הרעות שבצוות, בעוד הלוחמים מעבירים את ימיהם במשימות ביטחון שוטף ובהתגוננות בעומק המוצב מפני ירי טילים בלתי פוסק, תוך סיכון חיים מתמיד. במקביל הם מלאים בגעגועים לביתם, לידידיהם ולבנות זוגם וממתינים בפחד מהול בסקרנות להיווכח מי מהם יהיה ההרוג האחרון של צה"ל בלבנון. באחד מרגעי השיא בספר מתואר מארב שביצע הצוות בקרבת המוצב, אשר במהלכו נקלעים הלוחמים להפגזת מרגמות כבדה במקביל לתקיפת המוצב על ידי המחבלים.
עם הקצינים המופיעים בספר נמנים זיו פארן, קצין יחידת סילוק פצצות שנהרג בסמוך לבופור, אופיר פורמן, מפקד הפלוגה ומוצב הבופור, עמוס, מפקד גדוד רכס הבופור, ומשה קפלינסקי, מפקד עוצבת הגליל באותם הימים והדמות היחידה בספר שאיננה בדויה (לימים סגן הרמטכ"ל), ואלוף פיקוד הצפון (ככל הנראה גבי אשכנזי, אשר נשא בתפקיד באותה עת). כן מוזכרים בספר תא"ל ארז גרשטיין וגיורא (גוני) הרניק כמי שנהרגו בלבנון.
הספר משובץ ביטויי סלנג רבים מהווי הבסיס, בהם תחליפים למילה 'מפחד', כגון "אכוּל" ולמילה "לההרג" כגון "להתבזבז". בהמשך נפצע אושרי, סמל הצוות וידידו הטוב ביותר של ארז במוצב, העומד בפני שחרור, בעת התקפת מחבלים על המוצב הכוללת ירי פגזי מרגמה ומתרחשת במהלך "מסיבת שחרור" מאולתרת שהצוות ארגן עבורו במבצר העתיק. מפגיעת רסיס נקטעת ידו של אושרי, בעוד ארז ניצב הלום נוכח האירוע ואינו מסוגל לפעול על מנת לחלץ את חברו למקום מבטחים (לארז ולאושרי היה הסכם בו החליטו שמאחר שנכות גרועה ממוות, אם אחד מהם יהפוך לנכה חברו מתחייב להרוג אותו). בארז נצרבת צלקת כתוצאה מן הכשל התפקודי בו לקה אף שחייו של אושרי ניצלים. בהמשך הוא מאבד שני לוחמים מצוותו מירי נ"ט של ארגון החזבאללה על המוצב, אולם מגלה נחישות ורוח לחימה ופועל לחילוצם של הנפגעים כאשר מחבל בודד מסתער על המוצב. הספר עוסק לקראת סופו בליל הנסיגה החפוזה מלבנון ובפיצוצו של המוצב, הסמוך למבצר צלבני, ובהמשך שירותו של ארז בצומת נצרים בראשית האינתיפאדה השנייה.
פן אחר של ארז המתואר בספר הוא מערכת היחסים שלו עם חברתו לילך, המלווה אותו מאז ראשית התיכון. הוא מתלבט בשאלת שיתופה של לילך באירועים העוברים עליו במוצב, ובמהלך הספר אף נפרד ממנה לזמן מה כדי שהקשר ביניהם לא יפגע בתפקודו במוצב. בנוסף, מתעמת ארז עם הדעה השלטת בארץ אז שקראה ליציאה מלבנון בכל מחיר, דעה שהוא חלק עליה מכל וכל.
סרגיי יוטקביץ'

חייו

סרגיי יוטקביץ' נולד בסנקט פטרבורג. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה עבד בתפקידים שונים בתיאטראות בקייב וסבסטופול. בשנים 1921–1923 למד משחק ובימוי אצל וסבולוד מיירהולד. את סרטו הראשון ביים בשנת 1925. בשנת 1928 התמנה למנהל המחלקה הראשונה באולפני "לֶנפילם" (Ленфильм) בלנינגרד וניהל אותה במשך כעשור.
בשנת 1938 צילם את סרטו הראשון על ולדימיר לנין. נושא זה היה בין המובילים אצל יוטקביץ', ובהמשך הוא ביים מספר סרטים על לנין.
בשנת 1938 עבר למוסקבה והיה המנהל אמנותי של אולפני "סוֹיוּזדֶטפילם" (Союздетфильм), שהתמחו בסרטי ילדים והנוער. במקביל לימד בהמכון הסובייטי הממלכתי לאומנות הקולנוע (VGIK). במהלך מלחמת העולם השנייה המשיך לביים סרטים. הוא ביים כמה סרטים תוך שימוש בדמות החייל האמיץ שווייק שמשתתף במלחמה נגד הנאצים. אחד מסרטי הסדרה נאסר להקרנה. בשנת 1944 ביקר בצרפת וביים בה את הסרט "צרפת המשוחררת".
בשנת 1947 ביים סרט נוסף על לנין. הממסד המפלגתי היה בדעה שדמות של לנין אינה גדולה דיה, והקרנת הסרט נאסרה. הממסד החל לרדוף אותו, הוא הואשם בקוסמופוליטיות פוטר מ-VGIK ולא היה יכול להמשיך בבימוי סרטים מספר שנים. לאחר מות יוסיף סטלין יוטקביץ' חזר ללמד ב-VGIK (פעל במכון עד לסוף שנות ה-60) ולביים.
בשנת 1955 ביים את הסרט "אותלו", שהוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרס. נסע לקאן וקשר קשרים עם קולנוענים ואנשי תרבות צרפתים. בהמשך הוזמן להיות בין שופטי הפסטיבל.
בשנת 1958 חזר לנושא המרכזי שלו, סרטים על לנין, וביים סרט חדש. בשנת 1965 ביים את הסרט "לנין בפולין", שזכה בפרס פסטיבל הקולנוע בקאן. גם סרטו האחרון, שבוים בשנת 1981, לאחר הפסקה ארוכה, הוקדש לחייו של ולדימיר לנין.
בשנת 1968 טיפל צוות בראשותו בשחזור סרטו של סרגיי אייזנשטיין "שדה בֶּז'ין", שנאסר להקרנה בשנות ה-30 ורק חלקים מהחומר שצולם נשמרו.
במקביל לבימוי סרטים, ביים מספר הצגות בתיאטראות של מוסקבה ולנינגרד.
יוטקביץ' נפטר במוסקבה ב-1985, בגיל 80. נטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
פנים חדשות באו לכאן

פנים חדשות באו לכאן הוא כלל הלכתי הקובע כי דבר שנאסר, והתבטל ממצבו הראשון לרגע מסוים, אם חזר למצבו הראשון לא חוזר האיסור הראשון לחול כבתחילה, מכיוון ש"פנים חדשות באו לכאן" ואין זה נחשב כאותו חפץ.

סייגים

הכלל תקף דווקא אם האיסור תלוי בחפץ עצמו, וכך למשל אם אסר אדם את הנאתו מבית מסוים ונפל הבית מותר לו ליהנות מהבית אם חזר ונבנה, אך אם נדר את הנאתו בלשון "ביתך אסור עלי" אסור לו ליהנות מהדירה בבית גם אם נפל וחזר ונבנה או אם מכרו וחזר וקנאו.

דוגמאות

הכלל תקף גם בהלכות ערובין, בדין קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה שהוא איסור שגזרו חז"ל על דירה שמחיצותיה לא הוקפו לשם דירה, שאסור לטלטל שם, אך אם מילא את הבית בעפר, בטלו המחיצות שהרי אין הן משמשות עוד למחיצות, ולכן אם חזר ופינה את העפר נחשבות המחיצות כמחיצות שהוקפו לשם דירה בבית שדרו בו ואחר כך בנו בו מחיצות והבית מותר.
המקור הראשוני לכלל הוא בברייתא אודות דיני טומאה וטהרה. בברייתא זה נפסק, כי הדין "פנים חדשות באו לכאן" קיים גם בחפץ שהשתנה בהדרגתיות, כך למשל סנדל שנקרעה אחת מסוליותיו, וחזר ותפרה, ולאחר מכן נקרעה הסולייה השנייה ותפרה, הסנדל טהור, כי "פנים חדשות באו לכאן". בדור האמוראים דנו בהלכה זו, ואמר רבי יוחנן לחזקיה כי ניתן להסמיך להלכה זו שאלה אחרת בהלכות ערובין העוסקת באדם שפרץ חלק ממחיצת הקרפף וחזר וגדרה, פרץ חלק אחר וחזר וגדרו, עד שפרץ את כל המחיצה. כאשר שמע זאת חזקיה הוא התבטא על רבי יוחנן בהתפעלות "אין זה בן אדם, אלא מלאך!".
נחלקו הראשונים בדין משקה שנטמא, קרש ונחשב לאוכל, וחזר להיות משקה, לפי הר"ש הוא טמא עדיין בטומאת שני לטומאה, ולפי הרמב"ם הוא טהור לגמרי, מכיוון שאין קשר בין משקה זה למשקה לפני הקרישה, ו"פנים חדשות באו לכאן".
דנה ורון

ביוגרפיה

נולדה בשכונת נווה אביבים בתל אביב, ללאה וליעקב פרידמן, משפחה דתית לאומית. למדה במגמת תקשורת ועיתונאות בתיכון צייטלין. בשנת 1996 התחרדה וויתרה על שירות צבאי כמפיקת מבצעים מיוחדים בגלי צה"ל]. במקום שירות בצה"ל עשתה שירות לאומי בבית מיח"א לילדים חירשים. נשואה למשה ורון, ואם לחמישה ילדים, מתגוררת בביתר עילית.
בשנים 2010–2012 הגישה תוכנית שבועית בשם "זווית אישית" ברדיו קול חי. אחר כך הפיקה את התוכנית "אהבת ישראל" ברדיו קול חי. בשנת 2011 הופיעה בכנס נשי ובנות חב"ד. למדה פיתוח קול אצל הודיה בונאר.
החל מ-2012 מגישה ברדיו ירושלים את תוכנית "לא מה שחשבתם" מדי מוצאי שבת עם בעלה. החל מ-2018 מגישה ברדיו קול ברמה תוכנית שבועית "דנה בסוגיה".
כותבת טורים באתר "כיכר השבת", ynet וחרדים10. מגישה תוכנית נשים בערוץ הידברות בשם "סטטוס" וטורים מצולמים ל"דיבור" של של רשת 13, והשתתפה ככתבת של נגה ניר נאמן בתוכנית "ברקוד" רשת 13.
משתתפת כפאנליסטית בתוכנית "האולפן הפתוח" של ערוץ 20. מביעה דעות בטורים מצולמים מתוך הרכב שלה בסרטונים. ורון מופיעה ושרה עם סיפורה האישי, מנחה אירועים ופאנלים. מגישה סרטי תדמית ומעבירה סדנה לעמידה מול קהל ומצלמה.
מיקרוסטלייט

מיקרוסטלייט (באנגלית: Microsatellite) הוא אזור גנומי המורכב מחזרות רבות של רצף קצר בן 2-6 נוקלאוטידים. המיקרוסטלייטים משמשים כמרקרים גנטיים הודות לוריאביליות הקיימת בהם באוכלוסייה. הוריאביליות הזו נובעת ממספר החזרות המשתנה של המיקרוסטלייטים באנשים שונים.

מאפיינים

דוגמה נפוצה למיקרוסטלייט היא (CA(n כש-n הוא מספר הפעמים שהרצף CA חוזר על עצמו והוא משתנה באללים שונים. מספר הנוקלאוטידים של הרצף החוזרני הוא לרוב 1 עד 4, אם כי גם 5 ו-6 קיימים ומספר הפעמים שהרצף חוזר על עצמו נע בין 3 ל-100 חזרות. החזרה CA נפוצה מאוד אצל בני אדם וביצורים אחרים והיא מופיעה כל כמה אלפי בסיסים. הסיבה לפולימורפיזם הרב במיקרוסטלייטים היא הקצב הגבוה של אירועי המוטציות (שינויים בDNA) באזורים אלו, אשר נובע עקב הנטייה של רצפים מסוג זה ליצור לולאה בזמן הכפלתם, המובילה לאירוע של אינסרשן (אירוע שתוצאתו היא הוספת רצף DNA חדש לרצף DNA קיים).
הגנה עצמית

הגנה עצמית של יחיד

זכותו של אדם לפעול מתוך הגנה עצמית מוכרת בחקיקה, ומבוטאת גם בכלל התלמודי המפורסם: "הבא להורגך השכם להורגו" (על פי התלמוד במסכת סנהדרין עב א, ומסכת יומא פה ב).
בדיני נזיקין, מהווה זכות זו הגנה כנגד טענת "תקיפה". ישנם תנאים בחוק לשימוש בזכות זו, כמו למשל: נחיצות – נקיטה בפעולה שממזערת את הנזק של התוקף בהקשר העימות שביניהם, סבירות – נקיטה בפעולת הגנה סבירה שאינה עולה על הנזק שצפה אותו המותקף, מיידיות – מבחינת מסגרת הזמן פעולת ההגנה צריכה להתרחש בסמוך לפעולתו של התוקף, אך מצד שני אין המותקף צריך לחכות עד שיותקף בפועל כדי להתגונן.
כך למשל, הפעלתה של הזכות להגנה עצמית צריכה להיעשות במידה הנכונה. כאשר פורץ מהווה סכנה לחייו של אדם, רשאי האדם לנקוט צעדים של הגנה עצמית, אף אם אלה יסתיימו במותו של הפורץ. אם הפורץ מהווה רק סכנה לרכוש, אין בכך הצדקה להריגתו, והריגה במקרה זה תיחשב לעבירה פלילית.
במישור הפלילי, ההגנה העצמית מהווה סייג לאחריות פלילית וכאשר היא תחול לא תוטל אחריות על הנאשם על אף שלכאורה ביצע פשע אלים.
סייג זה הוא ירושת המשפט האנגלי במשפט הישראלי. הוא עוגן בתחילה בסעיף 18 לפקודת החוק הפלילי, 1936, ולאחר מכן בסעיף 22 לחוק העונשין, תשל"ז-1977. בשנת 1994 תוקן חוק העונשין ונחקק סעיף 34י, לפיו "לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שהיה דרוש באופן מיידי כדי להדוף תקיפה שלא כדין...".
בעקבות פרשת שי דרומי הורחב בשנת 2008 סייג ההגנה העצמית בחוק העונשין ועתה הוא קובע גם כי "לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שהיה דרוש באופן מיידי כדי להדוף מי שמתפרץ או נכנס לבית המגורים, בית העסק או המשק החקלאי המגודר, שלו או של זולתו, בכוונה לבצע עבירה...".
אמצעים נפוצים להגנה עצמית הם תרסיסי גז מדמיע, שוקר חשמלי, אלה, סכין, או אקדח אישי. את חלקם ניתן לרכוש בתנאי שיש רישיון מתאים ואילו חלק אחר הם אמצעים בלתי חוקיים.
בנוסף, פותחו מספר רב של טכניקות הגנה עצמית ללא נשק המבוססות על אמנויות הלחימה מהמזרח הרחוק וגם שיטות לחימה ישראליות ממשפחת קרב המגע.