דיספוריה מגדרית

מאפיינים

אנשים בגילאים שונים עשויים לחוות דיספוריה מגדרית כאשר המגדר שאליו הם שויכו בלידתם אינו משקף את חוויית המגדר שלהם או את ה"פרפורמנס" המגדרי (באנגלית: gender performance) שלהם (המושג "פרפורמנס" מתייחס במקרה זה לאופן שבו אנשים מבטאים את הזהות המגדרית שלהם). עם זאת, לא כל אדם שחש אי התאמה בין המגדר שאליו שויך בלידה ובין החוויה או המבע המגדרי שלו, ירגיש בהכרח מצוקה נפשית או יחווה קשיים רגשיים. זוהי סוגיה מורכבת, ואחד הגורמים החשובים שמשפיעים על מידת המצוקה הנחווית הוא מידת הקבלה של הסביבה וקיומה של רשת תמיכה חברתית נגישה ופעילה. מי שמתמודדים עם דיספוריה מגדרית, עשויים להזדקק לנטילת הורמונים או להתערבויות כירורגיות שונות כדי להקל על מצוקתם הנפשית.
בהשוואה לקטגוריה האבחונית שהייתה נהוגה בעבר ("הפרעת זהות מגדרית"), הקטגוריה החדשה ("דיספוריה מגדרית") שמה דגש רב יותר על היבטים התיאוריים של התופעה ועל המצוקה והקשיים הפסיכולוגיים. כמו כן, בניגוד לאבחנה הקודמת, "דיספוריה מגדרית" נתפשת כבעיה קלינית ולא כבעיה בזהות הנחווית או המוצגת כלפי חוץ. מדובר בשינוי גישה של הממסד הרפואי והקליני כלפי אנשים שחווית המגדר שלהם שונה מזו שנחשבת למקובלת חברתית (קרי, "גבר" או "אישה"), מעמדה שרואה בעצם החוויה השונה בעיה או "הפרעה" לעמדה מקבלת יותר, שמכירה במגוון של חוויות מגדר ושאינה רואה בכך פסיכופתולוגיה.
ניתן לקבל את האבחנה על פי המדריך DSM-5, לילדים או למבוגרים, כאשר מתקיימים הקריטריונים הבאים:
הקריטריונים לאבחנה של דיספוריה מגדרית בקרב ילדים וילדות:
קריטריון A: חוסר התאמה בין השיוך המגדרי בלידה (גבר או אישה) ובין החוויה או ההבעה המגדרית (פרפורמנס) של האדם. תחושה זו של אי התאמה צריכה להימשך לפחות שישה חודשים ולבוא לידי ביטוי לפחות באחד מששת תת-הסעיפים של קריטריון A (תת-סעיפים אלה קשורים בהעדפה של המאפיינים הפיזיולוגיים, הרגשיים והחברתיים שנחשבים קשורים למגדר שעמו האדם מזדהה ולדחייה של המאפיינים שנחשבים כתואמי המגדר שאליו האדם שויך בלידה, והם מפורטים ב-DSM-5).
קריטריון B: מצוקה נפשית ניכרת שקשורה לחוסר ההתאמה בין חוויית המגדר של האדם ובין המגדר הנתפש או המיוחס לו או לה על ידי הסביבה, או פגיעה בתפקוד החברתי, הלימודי או בתחומי חיים אחרים.
הקריטריונים לאבחנה של דיספוריה מגדרית בקרב מתבגרים ומבוגרים:
קריטריון A: חוסר התאמה בין השיוך המגדרי בלידה (גבר או אישה) ובין החוויה או הפרפורמנס המגדריים של האדם. תחושה זו של אי התאמה צריכה להימשך לפחות שישה חודשים ולבוא לידי ביטוי לפחות בשניים מתוך ששת תת-הסעיפים של קריטריון A (תת-סעיפים אלה דומים לאלו שמפורטים בחלק מתייחס לאבחנה של ילדים, אך אינם זהים וגם הם מופיעים ב-DSM-5).
קריטריון B: מצוקה נפשית ניכרת שקשורה לחוסר ההתאמה בין חוויית המגדר של האדם ובין המגדר הנתפש או המיוחס לו או לה על ידי הסביבה, או פגיעה בתפקוד החברתי, התעסוקתי, האקדמי או בתחומי חיים משמעותיים אחרים.

היסטוריה: הפרעת זהות מגדרית

כאמור לעיל, עד לפרסומו של ה-DSM-5, מצבים שמוגדרים היום תחת הכותרת האבחנתית "דיספוריה מגדרית" סווגו בתור "הפרעת זהות מגדרית" (באנגלית: Gender Identity Disorder או בקיצור GID).

אפידמיולוגיה

בעבר היה קושי להעריך את שכיחות התופעה, ולרוב היא הייתה מוערכת על פי אחוז המעוניינים בהליך להתאמה מגדרית.

קבלת מענה טיפולי למצוקה נפשית שקשורה ל-GID

הטיפול המקובל הוא טיפול פסיכולוגי, שמטרתו לרוב היא לתמוך באדם ובהתמודדותו עם תחושותיו, ללא ביקורת ושיפוטיות, לעזור לו לחוש בנוח עם הזהות המינית המגדרית הרצויה, וכן ללוות ולתמוך בו במקרה של החלטה על בלוקרים , הורמונים וניתוח להתאמה מגדרית. כאשר מדובר בילד או מתבגר, הטיפול נועד במקביל לתמוך גם בהורים, להדגיש את חשיבות התמיכה שלהם בילד ללא ביקורת, לעזור להם לסייע לילד בהתמודדותו מול התגובות והסטריאוטיפים בחברה לגבי התנהגותו, וכן להסביר להם את חשיבות ההתערבות המוקדמת, בין אם תוביל לשינוי בזהותו המינית של הילד ובין אם לאו.