google/wiki40b huggingface dataset:
פיליפו טורטו

קריירה

ב-2013, טורטו ניצח את אליפות איטליה ב-80 מטרים, בתוצאה של 9.09 שניות. בתחרות המקדימה לאולימפיאדת הנוער, מעד טורטו במקצה 200 המטרים, ובעקבות כך שבר את שתי ידיו. הוא שבר את שיא איטליה לקדטים ב-100 מטר, כאשר קבע 10.33 שניות ב-2015. בנוסף לכך, שבר גם את שיא איטליה לקדטים ב-200 מטר, בזמן של 20.92.
ב-2016, הוא שבר את שיא הנוער האיטלקי של פיירפנצ'סקו פאבוני שהחזיק 34 שנים, כשקבע 10.24 בתחרות בסאבונה. 
הוא השתתף באליפות אירופה באתלטיקה 2016, הוא העפיל לחצי הגמר בתוצאה של 10.19, שהיוותה שיא נוער איטלקי חדש, למרות זאת, הוא לא העפיל לגמר. הוא השתתף ביחד עם נבחרתו, איטליה, במקצה השליחים (4X100 מטר), והיה החילוף האחרון, ונבחרתו סיימה חמישית. הוא השתתף באליפות העולם לנוער שהתקיימה בבידגושץ', הוא זכה במדליית הכסף ב-100 מטר בתוצאה של 10.24 שניות, כשרק נואה ליילס (10.17 שניות), מקדים אותו. הוא השתתף גם במקצה השליחים, וסיים עם איטליה במקום השביעי.

אלוף אירופה לנוער

ב-2017, התחרה טורטו באליפות אירופה לנוער שהתקיימה בגרוסטו, וזכה במדליית הזהב בזמן של 10.73 שניות, כשהקדים את סמואל פורולה, ואת אוליבר ברומבי. באותה אליפות, זכה עם שאר נבחרת השליחים במדליית הכסף, בזמן של 39.50 שניות.

משחקי הים התיכון 2018

טורטו התחרה במשחקי הים התיכון שנערכו בטרגונה, הוא זכה ביחד עם נבחרת השליחים במדליית זהב בתוצאה של 38.49 שניות.

ירידה מ-10 שניות ושיא איטלקי חדש

ב-22 ביוני 2018, קבע טורטו בתחרות במדריד שיא איטלקי ואישי חדש והיה לאיטלקי הראשון שיירד מגבול ה-10 שניות כאשר עצר את השעון על 9.99 שניות.

אליפות העולם 2019

טורטו העפיל לגמר ה-100 מטרים ב-אליפות העולם באתלטיקה 2019, וסיים בו במקום השביעי עם תוצאה של 10.07 שניות.
שיא עולם

שיא עולם הוא התוצאה הטובה ביותר (שיא) שהושגה אי־פעם בעולם בתחום מסוים. לרוב הכוונה היא לתחום הספורט, אך ניתן לקבוע שיאי עולם כמעט בכל תחום שהוא בר־מדידה.
שיאן אפוא הוא האדם שהשיג את השיא במקצועו. המילונאי ראובן אלקלעי ציין במילונו כי השם שִׂיאָן הוא חידושו שלו.

מונחים

השגת שיא חדש שלא היה קיים בעבר נקראת "קביעת שיא". בעברית ובשפות נוספות קביעת שיא חדש שהוא טוב יותר מהשיא הקודם שנקבע נקראת "שבירת שיא". 
בתחום הספורט יש להבדיל בין "שיא עולם" (מסומן באותיות WR (World Record)), "שיא אולימפי" (מסומן באותיות OR (Olympic Record)) ו"שיא אליפות" (מסומן באותיות CR (Championship Record)). שיא עולם מתייחס לתוצאה הטובה ביותר שהושגה בכל זמן או מקום, שיא אולימפי מתייחס לתוצאה הטובה ביותר שהושגה אי־פעם במהלך אולימפיאדה, ושיא אליפות הוא התוצאה הטובה ביותר שהושגה במהלך אליפות מאותו סוג. במקרה ששיא עולם הושג במהלך אולימפיאדה או אליפות, שני שיאים אלה יהיו שווים.

מדינות מרובות שיאים

במלזיה מלאכת שבירת השיאים הפכה למעין ספורט לאומי.
גם בהודו נקבעו ונשברו שיאים רבים; למדינה זו יש אפילו גרסה מקומית של "ספר השיאים של גינס", שנקראת "ספר השיאים של לימקה" על־שם המשקה המוגז לימקה.
יאן אליאסון

ביוגרפיה

יאן אליאסון נולד בגוטבורג למשפחת פועלים. בשנים 1957–1958 הוא שירת בצי השוודי. בשנת 1965 הוא סיים את אוניברסיטת גוטבורג וקיבל תואר בכלכלה.
לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במשרד החוץ השוודי. במהלך השנים יאן אליאסון כיהן בתפקידים שונים בשרות החוץ ובשנת 1988 מונה לנציג המדינה בארגון האומות המאוחדות. הוא היה מעורב בפעילות האו"מ במהלך מלחמת איראן-עיראק, סומליה, סודאן ואזור הבלקן. בשנים 1994–1999 הוא חזר לשוודיה ומונה לתפקיד בכיר במשרד החוץ.
בשנת 2000 יאן אליאסון חזר לארצות הברית ומונה לשגריר שוודיה. הוא כיהן בתפקיד זה במשך 5 שנים עד שהוחלף על ידי גונאר לונד.
באביב 2006 יאן אליאסון כיהן בתפקיד שר החוץ של שוודיה אך בעקבות הפלת הממשלה סיים את התפקיד באוקטובר 2006.
בדצמבר 2006 הוא מונה לתפקיד מיוחד בסודאן על ידי קופי ענן וכיהן בתפיקד זה עד לשנת 2008.
בשנת 2012 יאן אליאסן מונה לסגן המזכיר הכללי של האומות המאוחדות וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2016.
בשנת 2017 יאן אליאסון מונה ליושב ראש של מחון לחקר השלום בסטוקהולם.
היבודוס

בתרבות

ההיבודוס מופיע בסדרות הBBC הולכים עם דינוזאורים בפרק "ים אכזר", שם הוא מופיע כיצור טורף שנמשך לאופתלמוזאורוס נקבה שמשריצה ולליופלרודון נקבה שנפצעה. ואולם הליופלירודון מוצג בסדרה כטורף כרישים מיומן.
בנוסף הוא מופיע בסדרה מפלצות ים עם נייג'ל מרווין שם הוא מוצג יחד עם מטריורינכוס כצייד של הדג הענקי ליידסיסתיס.
מנהור (תקשורת נתונים)

בתקשורת נתונים, מִנְהוּר, וגם תיעול, הוא השימוש בפרוטוקול תקשורת המאפשר הכמסה של פרוטוקול אחר בתוכו, באופן בו שדה המטען (payload) של פרוטוקול המעטפת, מכיל למעשה הודעות המקודדות על פי פרוטוקול הליבה. המונחים תיעול ומנהור נובעים מכך שלמעשה נוצרת תעלה או מנהרה מבודדת שבה עוברות הודעות של פרוטוקול הליבה. שימוש בפרוטוקול תיעול מאפשר לדוגמה חצייה של רשתות שאחרת לא היו מאפשרות מעבר של הפרוטוקול לו מבוצעת הכמסה. דוגמת שימוש נפוצה בפרוטוקול תיעול היא הכמסה של פרוטוקול שאיננו תומך בהצפנה באחר שכן, דבר המאפשר את אבטחת ערוץ מעבר ההודעות ללא כל שינוי בהגדרת הפרוטוקול הגלוי.
פרוטוקולי תיעול לרוב אינם מקיימים את מודל השכבות של ה-OSI במובן שפרוטוקול המעטפת לרוב (אך לא תמיד) שייך לשכבה גבוהה או זהה לזו של פרוטוקול הליבה.

תיעול SSH

מנהרת SSH היא תעלה מוצפנת הנוצרת על ידי פרוטוקול SSH בה מוכמס פרוטוקול אחר, לרוב פרוטוקול שאיננו מוצפן. לדוגמה, מחשבים מרוחקים המשתפים קבצים באמצעות פרוטוקול SMB דרך רשת לא מאובטחת, נדרשים להצפין את תעבורת פרוטוקול ה-SMB בחלק הלא מאובטח של הנתיב בו עוברים הנתונים. פרוטוקול SSH מאפשר יצירת תעלה מוצפנת שכזו, דרכה מועברות הודעות SMB. בהנחה שרשת המקור והיעד מאובטחות, מושגת בכך אבטחה מלאה של כל חלקי הרשת בהם מתבצע שיתוף הקבצים ללא כל שינוי במימוש פרוטוקול SMB.
ירון פינק

ביוגרפיה

פינק נולד וגדל בנווה מונסון. מעט לפני שירותו הצבאי החל לדגמן, לאחר שרנה שיינפלד המליצה עליו לתחום, והעבודה הראשונה שלו הייתה לחברת הבגדים "בגד-עור". הוא שירת ביחידה סודית ועבד תקופה במשרד הביטחון.
ב-1985 דיגמן לחברת "לאופרד".
ב-1987 החל לעסוק בעבודות דוגמנות באירופה, בין היתר עבור הוגו בוס, ארמאני וולנטינו, וכיכב על שערי עשרות מגזינים, הוא גם הוביל את הקמפיין של ז'אנפרנקו פרה, הוא התגורר שש שנים בפריז, שנה במילאנו ושלוש שנים ביפן.
הוא יזם את עמותת דוגמני ישראל, הפועלת למען זכויות הדוגמנים בישראל.
ב-2003 שיחק בסרט "פגישה עיוורת" לצד שירז טל.
בהמשך למד רפואה מזרחית ביפן. התמחה בשיאצו רפואי ודיקור יפני. ב-2010 סיים לימודי הסמכה באינטגרציה מבנית עם תומס מאייר, מחבר רב המכר Anatomy Trains.]
הוא היה נשוי לדוגמנית ביאטריס גייר ונולדה לו בת, לאחר מכן נישא בשנית לקלאודיה ונולדו להם שני ילדים.
סלמנדרה (ספר)

רקע

די-נור החל בכתיבת הספר "סלמנדרה" לאחר שחרורו ממחנה אושוויץ וכתב את היצירה בתוך כשבועיים וחצי, בזמן ששהה במחנה צבאי בריטי באיטליה. הכתיבה החפוזה נעשתה מחשש שמצב בריאותו הלקויה יכריע אותו בקרוב, והוא לא יספיק לספר על הזוועות אשר התחוללו בשואה ושאותן חווה על בשרו. הספר נכתב לראשונה ביידיש ונמסר לחייל בבריגדה היהודית, אליהו גולדנברג, כדי שיתורגם לעברית.
די-נור לא ציין בכתב היד את שם המחבר והסביר לגולדנברג: "הם שהלכו אל הקרמטוריום, כתבו את הספר הזה! רשום את השם שלהם: ק. צטניק". שם זה הפך מאז לשמו הספרותי.
מקובל להניח שהספר כולל מרכיבים אוטוביוגרפיים משמעותיים. ראשית, הארי פרלשניק הגיבור הוא יליד פולין ושהה באושוויץ, ממש כמו המחבר. שנית, המספר אשר הוטבע על זרועו של פרלשניק, 135633, הופיע במהדורות הראשונות של הספר "סלמנדרה" גם כשם המחבר. מעבר לכל נראה כי פרטים רבים בסיפור העלילה הסתמכו על חוויותיו של די-נור. עם זאת, לא ניתן לאמת זאת בוודאות לאור המידע המועט הקיים אודות חייו של די-נור לפני עלייתו לישראל.

שם הספר

כבר בתחילת הספר רומז הדובר על משמעות הכותרת: "כשבוערת אש במקום אחד שבע שנים בלא הפסק, יוצאת מתוכה ברייה ושמה סלמנדרה"{מדרש תנחומא, וישב ג'}. הסלמנדרה המתוארת אינה הסלמנדרה הרגילה, השייכת למחלקת הדו-חיים, אלא סלמנדרה שהיא יצור מיתי אגדתי, שהאש אינה מצליחה לשרוף. האש, אשר מהווה מאפיין חזק במחנות ההשמדה, ואשר על ידה נשרפו מיליוני אנשים במדורות לשריפת גופותיהם של הנרצחים בתאי הגזים. מטאפורית, מדובר על אדם אשר שרד את האש של שבעת מדורי הגיהנום ונותר בחיים כדי להעיד ולספר.

משמעות

הספר שייך לסוגת הרומנים ההיסטוריים ומתאר בד-בבד סיפור אישי וסיפור היסטורי. הסיפורים נכרכים זה בזה ומגיעים למספר שיאים כאשר בסופם מגיעה ההתרה הסופית: רוב יהודי פולין כמו רוב הדמויות המרכזיות אותן הכיר הגיבור באופן אישי (ובמיוחד סאניה) נרצחו ונשרפו באושוויץ. די-נור העיד כי כתב את הספר על מנת לתעד את כל מראות וזעזועי השואה, ובעצם "לשמש פה" לכל אותם מיליונים שנספו ולא זכו לכך. הוא עיצב תיאור של השואה באופן שיעביר את מהותה ומשמעותה ההיסטורית לקוראים. לתפיסתו, תיאור השואה מצריך שימוש בתיאורים בוטים, והמחבר עושה כן, לצד הצגת דילמות קשות אשר ניצבות בפני הדמויות, תוך הענקת תיאורים חייתים לנאצים "הציידים" ותיאורים של חרקים ועכברים ליהודים (שכך נתפסו באידאולוגיה ובתעמולה הנאצית). כמו כן מתוארים שני קטבים ביחס היהודים לנאצים - מצד אחד, סאניה, הפרטיזנים וחבריה המורדים והלוחמים בגטו ורשה, ומצד שני היהודים שנקלעו למחנה ההשמדה באושוויץ ונרצחו ללא התנגדות.
בנוסף עוסק המחבר בדילמות ובנושאים שבין אדם לחברו - פעילות יהודי היודנראטים אשר מצילים את חייהם במחיר חייהם של אחרים כאשר לעומתם יש אנשים אשר מסכנים את חייהם להצלת חיי אחרים, חיסול חשבונות בין היהודים לבין עצמם, חוסר האנושיות הגרמנית המודגש במצוד אחר היהודים המסתתרים מהאקציות, או המוזלמנים, או הנשלחים לתאי הגזים בעקבות הסלקציה והמובלים מהרמפה (רציף תחנת הרכבת) של אושוויץ.
גוסטב לאזאר

חייו

לאזאר חי בפריז שם שיחק בתחרויות רבות. הוא חלק מקום 5–6 בתחרות 1907 (ניצח: פרנק מרשל), הגיע למקום השמיני בתחרות 1908 (ניצח: גרומר), הגיע למקום התשיעי בתחרות 1909 (ניצח: ארנולד אורבך), הגיע שביעי בתחרות 1909 (ניצח: ויינשטיין), הגיע שביעי בתחרות 1910 (ניצח: פרדריק לאזאר) והגיע תשיעי בתחרות 1912 (ניצחו: פרדריק לאזאר וגרומר).
לאחר מלחמת העולם הראשונה חלק לאזאר את המקום השביעי בתחרות פריז בשנת 1920 (ניצח: פרדריק לאזאר), הגיע שמיני בתחרות 1922 (ניצח: אנדרה מופאנג), הגיע למקום ה-12 בתחרות פריז בשנת 1926 (ניצח: לאון שוורצמן), חלק מקום 10–12 בתחרות פריז בשנת 1927 (ניצח: אברהם באראץ), הגיע למקום ה-12 באליפות פריז בשנת 1928 (ניצח: אברהם באראץ), וחלק מקום 3–5 באליפות פריז בשנת 1930 (ניצח: יוסף צוקרמן).
לאזאר היה נשיא מועדון השחמט על שם פרנסואה אנדרה פילידור.
מרקוס פולביוס פלאקוס

חייו

בשנת 130 לפנה"ס מונה למנהלן של הרפורמה האגררית. כפתרון לבעיה של חלוקת אדמות לבעלות הברית האיטלקיות של רומא, הציע להעניק אזרחות רומאית לאזרחים של בעלות הברית, ובכך עורר שאלה שהטרידה את הפוליטיקה הרומית במשך שנים רבות.
בשנת 125 לפנה"ס נבחר לקונסול והצטווה על ידי הסנאט לעזור למסיליה (מרסיי המודרנית) כנגד ביזה בידי ה- Salluvii. הוא היה הראשון שגבר על הליגוריאנים שמעבר לאלפים וחזר לרומא כמנצח בשנת 123 לפנה"ס. 
בשנת 129 לפנה"ס התמנה פלאקוס לוועדה האגרארית. בשנת 122 לפנה"ס התמנה לטריבון הפלבס על מנת לעזור לגאיוס גרקכוס ליישם גרסה מתוקנת של המדיניות שלו בנוגע לאזרחות רומית לאיטלקים, ובכך היה לקונסול-לשעבר היחיד שהחזיק במשרת טריבון.
פלאקוס פנה לייסד פרובינקיה רומית על חורבותיה של קרתגו. כאשר הוא וגרקכוס נכשלו בניסיונם להיבחר מחדש בשנת 121 לפנה"ס, הוביל פלאקוס מחאת המונים על גבעת האוונטין, אולם הקונסול לוקיוס אופימיוס דיכא אותה באכזריות. פלאקוס נהרג יחד עם רבים אחרים, וגרקכוס התאבד.
פלוטארכוס מתאר אותו כתועמלן מלידה. קיקרו מתאר את פלאקוס כנואם ממוצע.
לא ידוע מי הייתה אשתו של פלאקוס. היה לו בן בשם מרקוס פולביוס פלאקוס במבליאו, אשר נישא לסמפרוניה גרקכה, בתו של גאיוס גרקכוס. מנישואים אלו נולדה בתם היחידה פולביה פלאקה במבולה, שהייתה נכדתו היחידה של פלאקוס.
משפט בני הערובה

משפט בני הערובה, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד וילהלם ליסט ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Wilhelm List, et al.) נערך בין 8 ביולי 1947 ל-19 בפברואר 1948 והיה השביעי מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר התנהלו בפני בית דין צבאי אמריקאי בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה.
משפט בני הערובה מכונה אף "התיק הדרום-מזרחי" כיוון שהנאשמים היו כולם גנרלים שהובילו כוחות בחזית הדרום-מזרחית באירופה בעת המערכה בבלקנים, ביוון, אלבניה ויוגוסלביה של אותה העת. אנשי הצבא הגרמנים הואשמו באחריות לנטילת בני ערובה מקרב אזרחים וכן הוצאה להורג של אזרחים אלה ושל פרטיזנים יוגוסלבים, אשר בוצעו החל משנת 1941.
המשפט התנהל בפני הרכב שופטי בית הדין הצבאי בו ישבו, צ'ארלס פ. ונרסטרום, עורך דין מאיווה, ג'ורג' ג'. בורק ממישיגן ואדוארד פ. קרטר מנברסקה. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש לבית המשפט ב-10 במאי 1947 והמשפט התנהל מה-8 ביולי 1947 ועד ה-19 בפברואר 1948. מבין 12 הנאשמים שהועמדו לדין, פרנץ במה התאבד בטרם הקראת כתב האישום ומקסימיליאן פון וייכס שוחרר מן המשפט בגלל מצבו הרפואי. מתוך עשרת הנאשמים הנותרים, שניים זוכו והאחרים נידונו לעונשי מאסר שבין שבע שנים למאסר עולם.

הבהרת מעמד הכיבוש הצבאי

בית הדין התמודד עם שאלת היותה של המדינה הקרואטית מדינה עצמאית המסוגלת לפעול באופן עצמאי ונפרד מהחלטות הצבא הגרמני (לאור העובדה שגרמניה הכירה בממשלת קרואטיה ב-15 באפריל 1941). בית הדין מצא כי קרואטיה לא הייתה מדינה עצמאית. הצבא הגרמני בשליטתו בה לא הסתמך על כוח צבאי שהיה מוצב בה (כיוון שניתן היה להכניס כוחות גרמנים לתוכה בכל עת), אלא על שליטה שנבעה מן הכוח הכובש. מכאן הוסק כי מכיוון שאזור זה נותר בשליטת הכוח הכובש של הצבא הנאצי "על פי הלוגיקה וההיגיון מתבקש לקבוע כי הכוח הכובש לא יכול היה להחשב כנוהג באופן חוקי בפעולות בלתי ישירות, את אותן פעולות שלא היה יכול לעשות באופן חוקי בפעולות ישירות."
לירן גולוד

ביוגרפיה

לירן גולוד נולדה בקריית שמונה. ב־1985 עברה עם משפחתה למושב בית הלל שבגליל העליון.
בעלת תואר ראשון במדעי ההתנהגות ובספרות מאוניברסיטת בן-גוריון, ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת חיפה.
בין השנים 2006–2013 עבדה בקונסוליה הישראלית בניו יורק כמנהלת תחום ספרות ואמנות. החל משנת 2014 היא המנהלת האמנותית של פסטיבל הסופרים הבינלאומי במשכנות שאננים, ירושלים.
ספרה הראשון, "עבודת אדמה", ראה אור בכנרת זמורה-ביתן ב־2014 וזיכה אותה בפרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם. ספרה השני, "נמר גימ"ל", ראה אור בהוצאת עם עובד ב־2019.
מתגוררת בחיפה ובבית הלל עם בעלה האמן עודד הירש ושני בניהם.
אלכסנדרוס פנגוליס

חייו

אביו של פנגוליס היה קצין בצבא יוון. אחד משני אחיו נפל קורבן לדיקטטורה הצבאית. האחר, אפסטסיוס, היה פוליטיקאי. 
בצעירותו התחנך פנגוליס בתנועת הנוער "הנוער הדמוקראטי היווני". בזמן שירותו הצבאי שקעה יוון בדיקטטורה המכונה גם "שלטון הקולונלים". הוא ערק משורות הצבא והקים את הארגון "התנגדות לאומית". ב-13 באוגוסט 1968 הוא ניסה להתנקש בחייו של גאורגיוס פאפאדופולוס, נתפס והתפרסם בגלל עמידתו האיתנה בעינויים שהופעלו עליו כשנחקר לאחר מכן. בתגובה לעינויים כתב שירים בכלא. על פנגוליס הוטל גזר דין מוות, אך ההוצאה להורג לא בוצעה בגלל לחץ בינלאומי, ודינו הומתק למאסר עולם. 
הוא המשיך לעבור עינויים גופניים ונפשיים קשים. ב-5 ביוני 1969 הוא הצליח לברוח מהכלא הצבאי, אך נתפס שוב. הוא לא הפסיק לנסות לברוח, עד ששוחרר אחרי הפלת הדיקטטורה. אוריאנה פלאצ'י ביקרה אותו בגליפאדה זמן קצר אחרי שחרורו לראיון עיתונאי, והשניים פיתחו קשר זוגי, עליו מבוסס הרומן "איש" של פלאצ'י. 
אחרי שהמשטר ביוון חזר להיות דמוקרטי ישב פנגוליס בפרלמנט מטעם "איחוד המרכז" ותקף בחריפות פוליטיקאים ששיתפו פעולה עם שלטון הקולונלים בגלוי או בחשאי. בליל 1 במאי 1976 נהרג בתאונת דרכים, ימים ספורים לפני שהתכוון לפרסם מסמכים מארכיון המשטרה מזמן הדיקטטורה. במסמכים אלה, שלא פורסמו, יש ראיות לשיתוף הפעולה של פוליטיקאים רבים עם הדיקטטורה. נסיבות התאונה שנויות במחלוקת ורבים טענו שמדובר בהתנקשות. הלווייתו הפכה להפגנה שהשתתפו בה מאות אלפי בני-אדם.

מורשת

מיקיס תאודורקיס הלחין כמה משיריו. אוריאנה פלאצ'י כתבה רומן עליו. עבור יוונים רבים פנגוליס הוא סמל למאבק לחירות. בשנת 1996 יצא כרטיס טלפון לזכרו ובשנת 1997 בול דואר. רחובות, תחנות של תחבורה ציבורית ורחובות נקראו על שמו, כמו תחנת המטרו אלקסנדרוס פנגוליס באתונה.
קרלוס מרטינס

קריירת מועדונים

מרטינס נולד בלודוסה שבנווארה, ספרד. בצעירותו שיחק בקבוצה המקומית, איסארה, ובגיל 13 עבר לריאל סוסיאדד. בעונת 2004/2005 הוא החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ריאל סוסיאדד ב', אשר שיחקה בליגה הספרדית השלישית. בעונת 2007/2008, בה שיחקה ריאל סוסיאדד בליגת המשנה הספרדית לאחר 40 שנים בליגת העל, החל לשחק מרטינס בקבוצה. ב-26 באוגוסט 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד הקבוצה לקאסטיון בתוצאה 2-0, וב-25 בנובמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 3-0 על מלאגה. בעונת 2009/2010, בה סיימה ריאל סוסיאדד במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגת העל, שיחק מרטינס ב-23 משחקים, מתוכם פתח בהרכב ב-22. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך ב-29 באוגוסט 2010 כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 נגד ויאריאל.
רון קובי

ביוגרפיה

נולד בטבריה לרינה ולמיכאל (מיכה) קובי. סבו מצד אביו היה הרב מכלוף קובי, ששימש כמורה וכחבר המועצה הדתית בטבריה. אביה של סבתו רבקה היה הרב אליהו ילוז - אב בית הדין של טבריה.
למד בבית הספר המקיף "עמל". שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים ובשירות המילואים בחטיבת הצנחנים הסדירה כמלווה בחפ"ק מג"ד ומ"פ. למד הוראה ותואר ראשון בחינוך במכללת סמינר הקיבוצים בתל אביב.
שימש מנכ"ל חברת "בארקה סחר בע"מ", והיה יזם ואיש עסקים בתחומי האנרגיה והכימיקלים. בעלי הזיכיון של תאגיד "של" בישראל.
שימש יו"ר עמותת עורב צנחנים של גדס"ר צנחנים 35, ועמד בראש פרויקט תמיכה במשפחות מצוקה של לוחמי חטיבת הצנחנים. הקים והוביל של ארגון רמ"ח – רפואה משלימה בחירום.
נשוי לשירלי, בת קיבוץ נגבה, ואב לשלושה. אשתו וילדיו מתגוררים בתל אביב.

פעילות פוליטית

בשנת 2011 הקים קובי את פורום "מרימים את טבריה מהקרשים". במסגרת פעילותו בפורום העלה שידורים חיים ברשת החברתית פייסבוק, שבהם שטח את חזונו לעיר טבריה.
ב-2012 נעצר על ידי משטרת טבריה בחשד שאיים והטריד את ראש העיר זוהר עובד.
ב-2013 התמודד על ראשות עיריית טבריה מול יוסף בן דוד וחבר הכנסת לשעבר ציון פיניאן, אך לא עבר את אחוז החסימה למועצה.
ב-2018 התמודד בשנית לראשות העירייה מול ראש העיר, יוסף בן דוד, וציון פיניאן. גם כאן עשה שימוש רב ברשתות החברתיות. קובי הציג קו אנטי-חרדי מוצהר שעורר אלימות מצד מתנגדיו. לאחר שטען כי מאיימים על חייו הוצמדה לו אבטחה על ידי משטרת ישראל. לאחר זמן התגלה כי את האיומים זייף אחד ממקורביו. ב-30 באוקטובר 2018 ניצח בבחירות לרשויות המקומיות את ראש עיריית טבריה המכהן יוסי בן דוד, לאחר שזכה ב־45.3% מקולות הבוחרים. עם זאת, הוא התקשה בהקמת קואליציה במליאת מועצת העיר ובהעברת התקציב העירוני במליאה.
מספר ימים לאחר הבחירות, בראיון לגלי צה"ל, אמר קובי כי הוא "רוצה שהחרדים ימשיכו להתפתח - מחוץ לטבריה" וכי "כיום החרדים בטבריה הם 22%, אסור שיגיעו ל-30%". בפברואר 2019 קידם קובי נסיעה בשבת של אוטובוס מטעם עמותת "נוע תנוע", בשיתוף עם העירייה, משכונות העיר למרכזה. קובי הכריז שהנסיעות בשבת ימשיכו באופן קבוע, אולם בפועל נפסקה פעילות האוטובוס לאחר שבת אחת. קובי פועל גם לאפשר פתיחת עסקים ומקומות בילוי בשבת, בפרט בטיילת.
באפריל 2019 אמר קובי שֶׁיֵּשׁ בטבריה "22% חרדים שרוצים לסחוט ולחלוב את הקופה הציבורית. ארנונה בקושי משלמים, אבל לטנף את העיר - מטנפים".
ניסיונותיו של קובי לאשר את תקציב העירייה כשלו, ומשרד הפנים הזהירו שאם לא יאושר התקציב עד 30 ביוני 2019, על פי חוק ייתכן שתסתיים כהונתו. מועצת העיר לא אישרה את התקציב במועד, גם לאחר הארכה. קובי עצמו זומן לשימוע שבסופו יוחלט האם לפטרו. הוא עתר לבג"ץ, והשר דרעי קיבל את המלצות השופטים בדיון לקיים את השימוע לאחר הבחירות. במקביל ביטל דרעי החלטה קודמת לפזר את מועצת העירייה. קובי עתר שוב לבג"ץ נגד צעד זה, ומשך את העתירה בעקבות המלצת השופטים.
באוקטובר 2019 הורה קובי לעובדי עיריית טבריה לאסוף אשפה בשכונות חרדיות בשבת.

הבחירות לכנסת העשרים ושתיים

ביוני 2019 הודיע קובי שירוץ לכנסת בבחירות לכנסת העשרים ושתיים. ב-16 ביוני הקים מפלגה בשם "הימין החילוני". לדבריו, מפלגתו תהווה אלטרנטיבה למפלגת "ישראל ביתנו" ותייצג את הימין החילוני. במהלך הקמפיין הוציא קובי צו הריסה לקבר רחל אשת רבי עקיבא, שבטבריה, וכן ביקר בריכוזי חרדים בירושלים, בני ברק ועוד, תוך שהוא מתעמת עם חרדים בשידור חי בפייסבוק. המפלגה קיבלה כ-2,400 קולות (0.05% מכלל קולות הבוחרים) ולא עברה את אחוז החסימה.
גרשום גורנברג

ביוגרפיה

גורנברג גדל בקליפורניה, עבר לישראל ללמוד בתיכון ומאוחר יותר החליט להישאר. הוא בעל אזרחות כפולה. גורנברג קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז בשנת 1976, ותואר שני בחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1985. גורנברג גם למד לימודי דת מתקדמים במכון פרדס ללימודי היהדות ובישיבת המבתר בין 1977 ל-1980. הוא חי בירושלים, עם אשתו ושלושת ילדיו.

קריירה

גורנברג היה עורך וכתב של הג'רוזלם פוסט מ-1983 עד 1990. הוא מייסד, שותף בכיר, ובעל טור בג'רוזלם ריפורט, דו-שבועון חדשות ישראלי, מ-1990 עד 2006. ב-1996 הוא ערך מבחר מסות של הג'רוזלם ריפורט שפורסמו תחת הכותר "שבעים פנים: פירוש לתורה מדפי הג'רוזלם ריפורט". הוא שימש למשך זמן קצר, ב-2006, ככתבו הירושלמי של דה פורוורד, עיתון אמריקאי-יהודי. החל מ-2007 גורנברג הוא כתב בכיר ב-The American Prospect, ירחון פוליטי אמריקאי. גורנברג אף כותב בקביעות בניו רפובליק, ירחון אמריקאי פוליטי, ובמהדורה העברית של הארץ.
ניתוחיו של גורנברג על היבטים במערכת היחסים הישראלית-אמריקנית מופיעים לעיתים קרובות בעיתונים אמריקאים עיקריים, ביניהם הניו יורק טיימס, הוושינגטון פוסט, והלוס אנג'לס טיימס.
גורנברג הוא עמית במרכז ללימודי האלף באוניברסיטת בוסטון.

בג"ץ גרשום גורנברג

בספטמבר 2003, פנה גורנברג לארכיון צה"ל ומערכת הביטחון (גוף אזרחי, שפועל במסגרת משרד הביטחון ומהווה חלק מגנזך המדינה) בבקשה לעיין בחומר שיסייע לו בכתיבת ספר חדש על שנות ההתנחלות הראשונות. הארכיון דחה את בקשתו לעיין בחומר בטענה שהוא "רגיש מדי", למרות שמדובר במסמכים אזרחיים, וגורנברג עתר לבג"ץ באמצעות האגודה לזכויות האזרח.
בינואר 2010, דחה בג"ץ את העתירה, לאחר שהגיע למסקנה "כי חלו שינויים משמעותיים בהיבטים השונים של העתירה, ובכלל זה אף הוענקו לעותרים רבים מן הסעדים שהתבקשו על ידם". בין השינויים שהביאה העתירה פרסמה מערכת הביטחון את הקריטריונים לחשיפת חומרי ארכיון חסויים ולמתן מעמד של "חוקר מורשה", כמו כן נוצרו קטלוגים, רשימות מלאי ואינדקסים, שיועמדו לעיון הציבור.
פיליפוס השני, מלך מוקדון

נעורים

פיליפוס השני היה בנו השלישי של אמינטס השלישי ואורידיקי. הוא נולד בפלה בירת מוקדון. בין השנים 368 - 364 לפני הספירה הוא היה בן ערובה בתבאי בזמן ההגמוניה התבנית קצרת הימים. בזמן שהותו בתבאי היה מאהבו הצעיר של הבאוטרך פלופידס, שהיה מדינאי תבני נודע. והתגורר בביתו של פמנס, גנרל תבני חשוב. כמו כן למד רבות על לוחמה יוונית ובמיוחד שימוש בחיל רגלים כבד, שלא היה מקובל במוקדון מולדתו.

עלייתו לגדולה

על פי יוסטינוס, לאחר מות אחיו הגדולים, אלכסנדר השני  ופרדיקס השלישי  מונה פיליפוס בשנת 359 לעוצר לאחיינו הצעיר, אמינטס הרביעי , אך תפס את השלטון בעצמו אם כי ייתכן שעלייתו לשלטון הייתה חוקית. לאחר הכתרתו החל בהרחבת שטחה תוך כדי עימות עם שכניו התרקים והיוונים.
בהמשך, בזכות גילוי מכרה זהב  במוקדון הצליח להקים צבא גדול ולנצח את יריביו. רבים מיריביו היוונים קראו לו טיראן ושולל החירות היוונית, אך עמדה זו לא היית נחלת הכלל. רבים, במיוחד בפולייס הקטנות, ראו בו מגן כנגד ההגמוניה של הפולייס הגדולות יותר. נקודת השיא בכהונה שלו הייתה הקמת הליגה הקורינתית.

הכנות למסע המלחמה נגד האימפריה הפרסית

פיליפוס החל בהכנות לשליחת כוחות בהנהגת פרמניון לעבר אסיה הקטנה, בצווים אשר שלח לכל חלקי יוון מסר כי הוא פועל לשחרור היוונים אשר היו תחת שלטון זר (סיסמה זו נשמעה גם לפני כן כאשר בשנת 478 הקימה אתונה את הברית האטית-דלית לשם שחרור היוונים כמטרה ראשונית, וגם אחרי כן על ידי בנו, אלכסנדר).

רציחתו

בשנת 336 לפנה"ס נרצח פיליפוס על ידי אחד משומרי ראשו. שומרי ראשו של פיליפוס הרגו מיד את המתנקש וכך לא ניתן היה לחקור את מניעיו. תאוריות רבות בנוגע לרצח קיימות, אחת מהן היא שאלכסנדר בנו תכנן את הרצח, אך סביר יותר להניח שאשתו של פיליפוס, אולימפיאס, שנטרה לו טינה היא זאת שיזמה את ההתנקשות.
גבעת הכלניות (חוות שקמים)

גבעת הכלניות (בעבר נקראה גם "גבעת לילי")  היא תל שנמצא מול חוות שקמים בנגב הצפון-מערבי. הגבעה ידועה בזכות פריחת הכלניות שבה בחורף אך גם בזכות מיקומה הצופה על חוות שקמים של אריאל שרון. בגבעה קבורים אריאל שרון ואשתו לילי שרון.
בגבעה פורחים בחורף בעיקר כלניות מצויות בצבעי אדום עז אך גם ציפורני חתול וסביונים צהובים. באביב פורחים בה חרציות בצבע צהוב-זהוב. הגבעה מגודרת אך למרות זאת מטיילים בה ישראלים רבים. ליד התל נמצא מנחת מסוקים. 
בראש התל נמצאת חלקת הקבר של משפחת שרון, שבה קבורים אריאל שרון ואשתו לילי שרון. לילי שרון נקברה במרץ 2000 במהלך שהוכשר בדיעבד על ידי בג"ץ. אריאל שרון נקבר לצד אשתו ב-13 בינואר 2014. חלקת הקבר מגודרת ומטופחת.
גבעת הכלניות נקראת לעיתים בטעות גם בשם תל הוג' או חורבת הוגה (בערבית: "חרבת אלהוּג') למרות שחורבת הוגה נמצאת כ-2 ק"מ מדרום-מזרח לשדרות ורחוקה במידת מה מגבעת הכלניות. בתל הוג' התקיים יישוב מתקופת הברזל ועד התקופה הערבית הקדומה. במרכז האתר תל ובו בית קברות מוסלמי מהמאה ה-7.
ז'מאלדין חודז'ניאזוב

ביוגרפיה

חודז'ניאזוב נולד בטורקמניסטן, בעיר באירמאלי. הוא דובר רוסית שוטפת.

קריירת מועדונים

הוא בוגר בית הספר לספורט של צ'ילנזר טשקנט. מאמנו הראשון היה גרגורי רוזייב. בהמשך, הוא שיחק עבור קבוצת "אקדמיה" טוליאטי.
בחורף 2012 הוא עבר לזניט סנקט פטרבורג, חתם על חוזה ל-3 שנים. ב-26 ביולי 2013 הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק מול קובאן קרסנודאר.
הוא הושאל למועדון הדני AGF ב-31 באוגוסט 2015, כשזניט מאפשרת סעיף שבו המועדון הדני יוכל לרכוש את כרטיס השחקן שלו לאחר סיום תקופת ההשאלה. את החוזה שלו יש הסתיים ביולי 2017.
ב-2 בדצמבר 2017, הוא חזר לרוסיה וחתם על חוזה עם דינמו סנקט פטרבורג.
בקיץ 2018 עבר לבלטיקה קלינינגרד, אך זמן קצר לאחר מכן חתם באורל מליגת העל הרוסית.

קריירה בנבחרת

הוא החל להופיע בנבחרת הנוער הרוסית ב-2012. הוא השתתף בהרכב הנבחרת בטורניר לזכר ויקטור באניקוב שבו הוא שיחק ארבע משחקים. בטורניר, הנבחרת סיימה במקום השני, לאחר שהפסידה בגמר בפנדלים לאוקראינה.
הוא היה בהרכב הנבחרת לאליפות אירופה עד גיל 17, ב-2013. במשחק הראשון, הוא הבקיע את שער הבכורה בנבחרת. בטורניר ההוא, הוא שותף בכל חמשת משחקים של נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17, שסכתה באותה שנה באליפות אירופה. הוא גם השתתף בגביע העולם עד גיל 17 באותה שנה.
מאוחר יותר הוא ייצג את נבחרת רוסיה עד גיל 19 באליפות אירופה 2015, היכן שרוסיה סיימה במקום השני.