google/wiki40b huggingface dataset:
לשכה 06

לשכה 06 הייתה יחידת משטרה אשר הוקמה ב-1960 לצורך הכנתו של תיק הראיות לקראת משפטו של אדולף אייכמן.

מלאכת החקירה והאיסוף

אייכמן נחקר בפעם הראשונה תחת אזהרה ב-29 במאי 1960, וב-6 ביוני 1960 הוא הוזהר פעם נוספת. כל חקירותיו הוקלטו ותורגמו לעברית. אייכמן חתם על כל תעתיק לאחר שעבר עליו ורשם את הערותיו/ הסתייגויותיו. בתחילה פנה אליו אבנר לס בתואר "הר (אדון) אייכמן", אך פנייה זו עוררה את חמתם של אנשי הלשכה וזלינגר נתן הוראה כי ייפסק השימוש בתואר "הר".
במסגרת מלאכת איסוף הראיות עברו אנשי ענף 1 – 11 במספר – על כ–400,000 עמודי חומר, סרקו מיקרופילמים, ניתחו ועיבדו מסמכים לפני הגשתם לסגן מפקד הלשכה. כמו כן הם גבו עדויות מכ-120 עדים, עברו על מסמכים שנשלחו מארכיונים שונים ועמדו בקשר שוטף עם אנשי הפרקליטות. בנוסף, מדי ערב הייתה נערכת ישיבה שכונתה בפי אנשי היחידה "קריאת פרקי תהילים" - במסגרתה היו עוברים על הודיות החשוד והחומר שנאסף.
ניצב זלינגר כתב בדו"ח הסיכום: "עמדנו במשימה רק הודות לרוח הצוות שהקיפה את אנשי הלשכה, החל בנהג, בחבלן, בכתבניות ועד אחרון הקצינים". נצ"מ הופשטטר ציין בין היתר בדוח הסיכום שהעביר כי "אם נוסיף לכל אלה, שהם כשלעצמם נטל כבד מהרגיל, פעילויות נוספות כמו החלפת דעות, התעמקות בחומר, קשירת עובדות שאין למדוד אותם במספרים וכן חיפוש אחר חומר, עדים וכו' נראה שהמאמץ שבפניו עמדו חוקרי הלשכה היה אולי על-אנושי. לא יכולנו לעמוד בו בלי רוח צוות ורוח עבודה ורצון חזק כפי שהיה."
העבודה הקשה, תחושת השליחות וריחוקם מהבית של רבים מאנשי הלשכה הביא לגיבוש חזק מאוד. חלק הארי של החוקרים מסר עצמו למשימה מבוקר עד לילה וחזר לביתו רק בסופי שבוע.
מספרם של ימי ההיעדרות בשל מחלה או מסיבות משפחתיות היה זניח. פקד מיכאל גולדמן – ראש מדור ב' בענף 1- מספר בעדותו: "כל ימי השישי שהיינו נוסעים הביתה, לפי פקודה היינו צריכים להיכנס ליער בדרך ולאסוף פטריות, כדי להוציא מהראש את כל השבוע". כמעט 70% מאנשי לשכה 06 היו ניצולי שואה.
על כל מהלך החקירה הוטלה סודיות מוחלטת שכללה גם איסור פרסום מקום החזקתו של אייכמן וזאת מחשש לחטיפתו.

פירוק היחידה

משימתה של היחידה נמשכה בפועל כעשרה חודשים והיא פורקה ביום 19 במרץ 1961.
בסיכום פעולותיה של היחידה נכתב על ידי זלינגר: "ההחלטה למסור חקירה קשה, מסובכת והיסטורית זו לידי המשטרה מעידה על האמון שמשטרת ישראל הצליחה לרוכשו, אמון ביכולתה, באחריותה, במהימנותה ובבגרותה הציבורית.
אחד מגדולי המשפטנים המומחים בסוגיה זו (רובינסון) אמר כי שום משטרה אחרת בעולם לא הייתה מסוגלת לבצע חקירה זו. עם כל ההסתייגויות מן ההכללה היתירה שבדעה זו, יש לומר בכל יראת הכבוד ובכל הענווה כי חקירה זו, שבה שימשו בערבוביה מחקר היסטורי קשה ויסודות משפטיים ופליליים, קשים ומסובכים עוד יותר, היא אומנם יחידה במינה וללא אח ודוגמה בתולדות החקירות במשטרות בעולם. על כך יש להוסיף שהחקירה התנהלה בתנאים שאין כמוהם לקושי: התקופה ההיסטורית שבה בוצעו הפשעים ללא תקדים נגד עם ישראל קרובה אלינו ביותר קרבת זמן וקשה להשיג פרספקטיבה היסטורית ואובייקטיבית מדעית, הן מבחינה אנושית והן מבחינה מחקרית".
פיליפ שארוונקה

ראשית הכשרה מוזיקלית

כמו אחיו הצעיר קסאפר, החל פיליפ בלימודי מוזיקה לא סדירים בפוזנן. לאחר סגירת הגימנזיום בשנת 1865 למד יחד עם אחיו תאוריה של המוזיקה אצל ריכרד ורסט והיינריך דורן באקדמיה החדשה למוזיקה בברלין, שם, החל ב-1868, החל הוא עצמו לעבוד כמורה לתאוריה ולהלחנה. בתקופה זו הופיעו יצירותיו הראשונות. בשנת 1874 הציג לראשונה אוברטורה וסימפוניה בקונצרט משלו.

יצירותיו

על אף חובותיו הרבות בתחום ההוראה, היה פיליפ שארוונקה מלחין מן השורה הראשונה ונודע ככזה לאורך חייו. יצירותיו כוללות שלוש סימפוניות, פואמות סימפוניות, קונצ'רטו לכינור,, כמה יצירות כוראליות (שבהן התפרסם שארוונקה מאוד), "רולאנד", אופרה בארבע מערכות, וכן מספר רב של יצירות אינסטרומנטאליות כגון סונאטות, רביעיות מיתרים, קפריסים ומחולות. רבים מגדולי המנצחים של תקופתו, בהם ארתור ניקיש, אנטון זיידל והנס ריכטר ביצעו את יצירותיו התזמורתיות. הוא נודע גם כיום ביצירות הקאמריות, בהן שתי שלישיות פסנתר, אופוס  100 בדו מינור ואופוס 112 בסול מז'ור, שתי שלישיות לכינור, ויולה ופסנתר, אופוס 105 בלה מז'ור ואופוס 121 במי מינור, שתי סונאטות לכינור, אופוס 110 בסי מינור ואופוס 114 במי מינור, סונאטה אחת לוויולה, אופוס 106 בסול מינור, סונאטה אחת לצ'לו, אופוס 116 בסול מינור, שתי רביעיות מיתרים, אופוס 117 ברה מינור; אופוס 120 ברה מז'ור וחמישיית פסנתר, אופוס 118 בסי מינור.
בניגוד לחיבוריו של אחיו, שהיו מוחצנים ביותר, יצירתו רבת האנפין של פיליפ מאופיינת בנימה חלומית ומהורהרת עד תוך-תוכה. יצירותיו האהובות ביותר הן היצירות הקאמריות החל ב-1896, המשמרות מודלים צורניים מסורתיים ומציגות מגוון נכבד של כושר המצאה מלודי ורתמי. ביצירותיו אלה השיג שארוונקה (למרות המגבלות השמרניות של התקופה), באמצעות טכניקות הלחנה משוכללות ביותר, משהו שהתקרב לטבלת צבעים אימפרסיוניסטית יצירות אלה נהנו מפרשנות של מבצעים בעלי-שם כמו וילי בורמסטר, יוליוס קלנגל ומוריץ מאייר-מאהר.
אחד ממעריציו של שאראוונקה היה מקס רגר, שהקדיש לו בשנת 1898 את "קטעי פנטזיה" אופוס 26 שלו. במסגרת כנס המלחינים ה-37 בשנת 1900, בוצעה יצירתו ,פנטזיה דרמטית לתזמורת" אופוס 108, שהוכתרה בפרס אגודת המוזיקה הגרמנית הלאומית, בברמן.

מנהל קונסרבטוריון

עם פתיחת קונסרבטוריון שארוונקה בברלין, הפקיד ב-1881 אחיו של פיליפ, קסאפר, בידיו של ניהול הוראת התאוריה וההלחנה, וב-1891 את ניהול הקונסרבטוריון המקביל בניו יורק. ואולם, פיליפ חזר ב-1892 לברלין לקחת לידיו את ניהול הקונסרבטוריון המקומי, שהתמזג בשנת 1893 עם בית הספר לפסנתר של קארל קלינדוורת, ליצירת קונסרבטוריון קלינדוורת-שארוונקה. מוסד זה תפס בשנים הבאות מקום נכבד בנוף המוזיקלי של ברלין. כמנהל הקונסרבטוריון, המשיך שארוונקה בפעילות עד מותו ב-1917. אוטו קלמפרר למד אצלו בברלין, ואוסקר פריד היה גם הוא מתלמידיו הבולטים.

חיים אישיים

בשנת 1880 נשא פיליפ לאישה את הכנרת הוירטואוזית מריאנה שארוונקה לשעבר מריאנה שטרסוב. היא הלכה לעולמה בשנת 1918. בשנת 1937 קיבל עליו בנו, ולטר שארוונקה, את ניהול הקונסרבטוריון.
שארוונקה היה מחונן גם בכישרון בולט לרישום גרפי, שאותו אפשר לראות, למשל, באיורים הדרסטיים-הומוריסטיים לסאטירה של אלכסנדר מושקובסקי, "אנטון נוטנקצ'ר".
סונו ג'וי

סונו ג'וי (ביפנית: 尊皇攘夷, מילולית: "כבדו את הקיסר, גרשו את הברברים") הייתה פילוסופיה פוליטית ותנועה חברתית יפנית ששאבה מהנאו-קונפוציאניזם. היא הפכה להיות המוטו של התנועה שפעלה להדחת שוגונות טוקוגאווה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-19, בסוף תקופת אדו.

מקורות

מקורה של הססמה "סונו ג'וי" הוא סיני, באדון הואן ממדינת צ'י בתקופת האביב והסתיו. באותה תקופה איבדה שושלת ג'ואו את שליטתה על הנחלות הפאודליות ונפלה קורבן לפלישות חוזרות ונשנות. האדון הואן השתמש בססמה כביכול על מנת לעודד בעלי נחלות אחרים לתמוך בג'ואו, אך למעשה השתמש בה על מנת לזכות באהדתם של האדונים הפאודלים ולקרוא תגר על שלטונה של השושלת.
ביפן, ניתן לזהות את שורשי הססמה בכתביהם של הוגים קונפוציאנים מהמאה ה-17, בתארם את קדושת הכס הקיסרי ואת עליונותו על פני שאר המונרכים בעולם. המלומד סיישיסאי אאיזאווה כתב ב-1825 שסונו פירושו הכבוד אותו חולק השוגון לקיסר, וג'וי הוא נידוי הנצרות מיפן.

השפעות

עם הגעת כלי שיט זרים לחופי יפן בסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, עמדה מדיניות הבידוד של יפן בסימן שאלה. חלק ה"ג'וי" (גרשו את הברברים) ב"סונו ג'וי" קיבל משמעות של התנגדות להסכם קנגאווה, שבו אילצו האמריקאים את יפן לסחור עמם ב-1853. ההסכם נחתם תחת איומי ספינות התותחים של קומודור מת'יו פרי ונתקל בהתנגדות הסמוראים. העובדה שהשוגונות חתמה על ההסכם על אף התנגדות הקיסר הייתה הוכחה מספקת לסמוראים רבים שחלק ה"סונו" (כבדו את הקיסר) לא עמד במבחן המציאות, ורבים קראו להדחת השוגונות והחלפתה בממשלה שתציית לקיסר.
הססמה הפכה להיות קריאת הקרב של ההאן המורדים צ'ושו וסצומה, שזכו לתמיכת הארמון הקיסרי בקיוטו. הקיסר קומיי הפר מסורת בת מאות שנים והחל להתערב בענייני המדינה, התסיס כנגד ההסכמים, אף ניסה להתערב בסדר הירושה של השוגונות וב-1863 פרסם קומיי צו שקרא לסילוק הברברים. אף על פי שלשוגונות לא הייתה אפשרות לאכוף אותו, עורר הצו התקפות כנגד השוגונות עצמה וכנגד זרים ביפן, שהמפורסמת בהם הייתה תקרית נממוגי, בגינה נאלצה השוגונות לשלם לבריטניה פיצויים. התקפות אחרות כללו ירי תותחי חוף על ספינות זרות בעיר שימונוסקי.
פעולה זו הביאה בסופו של דבר לשינוי בתנועת סונו ג'וי. לאחר הפגזת הספינות הזרות דרשה ממשלת בריטניה תשלום פיצויים, ומשנדחתה הדרישה הפגיזו ספינותיה את בירת סצומה, קגושימה. תקרית זו הבהירה ליפנים שאין באפשרותם להלחם במעצמות הזרות, והתנועה הפנתה את מרצהּ להדחת השוגון, בתהליך שהסתיים ברסטורציית מייג'י.
הססמה מעולם לא הפכה למדיניות רשמית של הממשלה או אפילו של המורדים. על אף תוכנהּ, למורדים, ובעיקר לסצומה, היו קשרי מסחר עם המעצמות הזרות, דרכן רכשו רובים, כלי ארטילריה, ספינות וטכנולוגיה אחרת.
לאחר השלמת רסטורציית מייג'י והשבת השלטון לקיסר, החליפה את סונו ג'וי הסיסמה "מדינה עשירה, צבא חזק" (富国強兵), שקראה לתושבי יפן לאמץ את המודרניזציה.

בספרות

בספר גאי ג'ין של ג'יימס קלאוול מופיעות דמויות החברות בתנועת סונו ג'וי ונבחנת השקפת עולמם כלפי השוגונות והזרים.
נפש יהודי

"נפש יהודי" או בשמו השני "הלילה האחרון של אוטו ויינינגר", הוא מחזה ביוגרפי, המבוסס על סיפור אמיתי מאת יהושע סובול, העוסק בפילוסוף  היהודי, אוטו ויינינגר החווה זכרונות והזיות מחייו, כשהוא מוטל גוסס בחדר ששכר, לאחר שירה כדור ליד ליבו.
במחזה "נפש יהודי" נזכר אוטו  וחווה מחדש את רגעיו עם חבריו ברגר וקלרה באחוזה של טיץ מורו, את אימו חולת השחפת ואביו השאפתן שציפה שבנו ילך בדרך שסלל לו. 
כמו כן מפתח ויינינגר את תורתו לגבי היהדות והציונות. היהדות והנשיות, שתיהן מייצגות את היסוד ההרסני בחברה, כפי שכתב בספרו  "מין ואופי". הספר  נכתב תחילה כעבודה לשם קבלת התואר דוקטור, אשר הוענק לו ב-1 ביולי 1902. באותו יום המיר את דתו ועבר לכנסייה הפרוטסטנטית, מתוך ייאוש ושנאה לעיקרון היהודי המקנן בתוכו (עליו כתב בספרו) ומתוך נאמנות לתפיסתו, אך התנצרותו לא נתנה לו מנוח, והוא התאבד.
הגולה לטענתו היא צורת החיים הטבעית ליהודי. ויינינגר מתלבט האם להצטרף לתנועה הציונית שראה בה את "השריד האחרון של אצילות שעוד נותר ביהדות". אך משום הנחתו שהיהדות תגבר על הציונות וזו "תטבע בה כמו אבן בביצה", הוא מחליט בסופו של דבר להשתחרר מקללת היהדות, ומתנצר.
ב"נפש יהודי", מדובר על מחלתו של אוטו, שהיא פיזית ובעיקר נפשית. מחלתו מובילה אותו בסופו של דבר להתאבד. החברה שהוא חי בה חולה, ערכיה, נרקבים וקורסים והמוצא היחיד מבחינתו, כאדם שנוטל אחריות לאשמתו ומשום שלא יכול היה לשאת את היסודות הנשיים והיהודיים בו עצמו, הוא המוות.
אני מין בית שהתריסים בו מוגפים לנצח . השמש זורחת מעל הבית, מחממת מבחוץ, אבל שום חלק לא נפתח, שום קרן אור אינה חודרת. מר ועגום, הוא מסרב להיפתח לאור. מה מתרחש בתוך הבית? פעילות קדחתנית, נואשת, פראית, ריקון, פינוי, סילוק הכל הצידה, לפניות. התודעות מחרידה, איטית, לאפילה המשתררת.

המחזה על הבמה

המחזה הוצג לראשונה בשנת 1982 בתיאטרון חיפה בבימויו של גדליה בסר, בליהוק הבא:
אוטו: דורון תבורי, לאופולד: אנאטול קונסטנטין, אדלאיד: ליאורה ריבלין, ברגר: גורי סגל, טיץ: יוסוף אבו ורדה, קלרה: דליה שימקו, אדלה: ליאורה ריבלין, כפיל: תחיה דנון, תפאורה: אדריאן ווקס, תלבושות: עדנה סובול.
אלברטו ישראל אררה

אלברטו ישראל אררה (Alberto Errera, ינואר 15, 1913 - אוגוסט 1944), נולד בסלוניקי ועבר ללריסה שם שירת בחיל הים והתגורר עד פרוץ המלחמה. היה סרן בצבא יוון, לקח חלק בתנועת ההתנגדות היוונית. היה חלק מהזונדרקומנדו של אושוויץ בירקנאו ממאי עד אוגוסט של שנת 1944.

ביוגרפיה

אלברטו ישראל אררה נולד בסלוניקי והתגורר בלריסה שם התחתן והקים סופרמרקט. היה סרן בצבא ההלני בחיל הים עד פרוץ המלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לצבא הפרטיזני בתור מיבא מזון.
ב-24 במרץ 1944 אררה נעצר על ידי המשטרה הגרמנית ונשלח למחנה הריכוז חיידרי. ב-2 באפריל הוא גורש וב-11 באפריל הגיע לאושוויץ. מספרו היה 182,552.
הצוות של אררה היה אחראי לצילומם של תמונות הזונדרקומנדו, העדות המצולמת היחידה לרצח בתאי הגזים ולשריפת הגופות במחנה ההשמדה. 
אררה הנהיג את היהודים היווניים במסגרת מרד הזונדרקומנדו באושוויץ. אררה ניסה לברוח מהמחנה ב-12 באוגוסט 1944 אך נתפס והוצא להורג. גופתו של אררה נתלתה על גבי שער הכניסה למחנה כדוגמה לשאר האסירים.
ב-7 באוקטובר 1944, לאחר ש-60 איש מתוך אנשי המרד נשארו והבינו שהגרמנים מתכוונים לחסלם, הם הציתו את המשרפות ותקפו את שומרי האס-אס באמצעות פטישים, גרזנים ואבנים. הם הרגו קאפו וכמה אנשי אס-אס. כמאה אסירים נמלטו מבירקנאו אך כמעט כולם נתפסו ונרצחו על ידי האס-אס.
אררה צוין לשבח בשנות ה-80 על ידי ממשלת יוון על פועלו במלחמת העולם השנייה.
דוד פיזנטי

ביוגרפיה

פיזנטי, בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בהפועל חדרה, ובגיל 17 וחצי עבר למכבי נתניה, עמה זכה בשתי אליפויות. יכולתו הגבוהה הביאה אותו לגרמניה, שם שיחק בשנים 1985 עד 1987 בקבוצת פ.צ. קלן, והיה לשחקן הישראלי הראשון שהשתתף בגמר אירופאי, במשחקים נגד ריאל מדריד בגמר גביע אופ"א (1986). לאחר מכן שיחק חצי שנה בהפועל תל אביב, ועבר לשחק באנגליה, בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס, במדיה שיחק שנתיים וכבש שני שערים. לאחר שחזר לארץ שיחק שנתיים נוספות במכבי נתניה, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל צפרירים חולון, הפועל חיפה, הפועל פתח תקווה, מכבי עירוני אשדוד ועירוני ראשון לציון, עד שפרש ממשחק פעיל בשנת 1996. בסך הכל רשם 345 הופעות בליגה הבכירה בישראל, וכבש 15 שערים.
לזכותו של פיזנטי גם 30 הופעות בנבחרת ישראל, במדיה כיכב לצידם של משה סיני, שלום תקווה, אורי מלמיליאן, אלי אוחנה ורוני רוזנטל. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-15 בפברואר 1983, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה. פיזנטי שיחק במדי הנבחרת גם בטורניר הקדם אולימפי (1984), ולאחר מכן במשחקי מוקדמות מונדיאל 1986 ומוקדמות מונדיאל 1990, במסגרת זו ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת ב-30 באוקטובר 1989, במשחק המכריע מול נבחרת קולומביה באצטדיון רמת גן, שהסתיים בתיקו 0–0 ובעלייתה של קולומביה למונדיאל.
את קריירת האימון החל כמאמן בנערים של מכבי נתניה, וב-2007 שימש כעוזרו של בני לם במחלקת הנוער. במאי 2008 הודיעה נתניה על מינויו של פיזנטי כעוזרו של לותר מתאוס שהתמנה למאמן הקבוצה. כעבור שנה סיים את תפקידו. כיום משמש פיזנטי כמאמן במחלקת הנוער של מ.ס. קדימה/צורן.
פיזנטי נשוי לוויקטוריה, אלמנתו של ניקולאי קודריצקי, שחקן בני יהודה שנהרג בתאונת דרכים. לזוג בת משותפת.
מנהלת הצי המלכותי הבריטי

מִנְהֶלֶת הצי המלכותי הבריטי (באנגלית: Navy Board) היא כיום הגוף האחראי לניהול המקצועי השוטף של הצי המלכותי הבריטי.‏ הרכבה זהה לזה של מנהלת האדמירליות של מועצת ההגנה של הממלכה המאוחדת, מלבד זאת שאינה כוללת שרי ממשלה.‏ ראש מנהלת הצי הוא הלורד הימי הראשון, האדמירל המפקד על הצי, וחברים בה ראש מספן ים של הצי וסגן ראש מטה הצי, ראש מספן כוח אדם והדרכה והלורד הימי השני, קצין לוגיסטיקה ראשי של הצי, מפקד חיל הנחתים המלכותי וקצינים בכירים נוספים.
מ-1546 עד 1831 היה ה-Navy Board שמו של גוף נפרד מן האדמירליות, שנקרא במקור "מועצת הצי" (Council of the Marine), בראשו עמד הלפטננט של האדמירליות. גוף זה היה אחראי לעניינים האדמיניסטרטיביים של הצי, כמו בניית אוניות, תיקון אוניות ואספקה לאוניות.‏ לשם כך הפעילה מנהלת הצי שש מספנות באנגליה: בדפפורד, ווליץ', צ'טם, שירנס, פורטסמות' ופלימות', וכן מתקנים קטנים יותר במקומות נוספים. חימוש האוניות לא היה באחריותה של מנהלת הצי, אלא של מנהלת החימוש (Board of Ordance).
במאה ה-18 כללה מנהלת הצי גופי-משנה כמו "הממונים על החולים והפצועים" (Sick and Hurt Commissioners), האחראים על שירותי הרפואה של הצי המלחמתי, ו"הממונים על האספקה" (Victualling Commissioners), האחראים על אספקת המזון.
ביטלג'וס (מחזמר)

רקע

בשנת 2016, דווח על תהליכי עבודה עבור עיבוד מוזיקלי שייעשה לסרט "ביטלג'וס" שיצא לאקרנים בשנת 1988 בבימויו של הבמאי טים ברטון. המחזמר עתיד היה להיות מבוים על ידי הבמאי אלכס טימברס ולהיות מופק תחת אחריותם של אולפני האחים וורנר ואף נעשתה קריאה מקדימה עם כריסטופר פיצגראלד. במרץ 2017 נודע שהקומיקאי המוזיקלי האוסטרלי אדי פרפקט יכתוב את המוזיקה ואת מילות השירים, ושסקוט בראון ואנתוני קינג יכתבו את התסריט עבור המחזמר ושקריאה נוספת תתקיים במאי, בהשתתפותו של קריס קוקול כמפקח מוזיקלי. למחזמר היו שלושה קריאות ושתי סדנאות ניסיוניות עם אלכס ברייטמן בתפקיד הראשי, סופיה אן קארוזו כמו לידיה דץ וקרי באטלר ודני פודי כברברה ואדם מייטלנד.

הפקות

המחזמר עלה בהצגת הבכורה שלו בתיאטרון הלאומי שבוושינגטון די. סי. והורץ מ-14 באוקטובר ועד ל-16 בנובמבר 2018. ההפקה בוימה על ידי אלכס טימברס עם כוריאוגרפיה מאת קונור גלאגהר, פיקוח מוזיקלי מאת קריס קוקול, עיצוב תפאורה מאת דייוויד קורינס, עיצוב תלבושות מאת ויליאם איבי לונג, עיצוב תאורה מאת קנת פוזנר, עיצוב קול מאת פיטר היילנסקי, עיצוב הקרנה ווידאו מאת פיטר ניגריני, עיצוב בובות מאת מייקל קארי, אפקטים מיוחדים מאת ג'רמי צ'רניק, אשליות מאת מייקל ובר, מוזיקה בהפקתו של מאט סטין וסידורי מיקום מאת דייוויד דבון.
ב-16 באוגוסט, הוכרז שאלכס ברייטמן יככב בתפקיד הראשי כביטלג'וס לצדה של סופיה אן קארוזו כלידיה דיץ, לאחר שגילמו את התפקידים האלו בסדנאות.
ב-22 באוגוסט הוכרז על צוות השחקנים המלא, ביניהם קרי באטלר (לאחר שהופיעה בסדנאות) ורוב מק'לור כברברה ואדם מייטלנד, לסלי קריטזר ואדם דאנהייזר כדליה וצ'ארלס דיץ, ג'יל אברמוביץ' ודני רוטיגליאנו כמקסין ומקסי דין וקאלווין מון לו כאוטו. האנסמבל יכלול את טסה אלבס, ג'וני ברנטלי, ריאן ברסלין, ברוק אנגן, אייב גולדפרב, אריק אנתוני ג'ונסון, אליוט מטוקס, מתאו מלנדז, ג'ורג' מריק, ראמון אוונס, דווין רוברטס, פרסלי ריאן, קים סאווה ודנה שטיינגולד.

אלבום ההקלטות

אלבום ההקלטות של הקאסט המקורי מברודוויי הופץ באופן דיגיטלי על ידי חברת "גוסטלייט רקורדס" ב-7 ביוני 2019.
אופרת חלל

אופרת חלל (באנגלית: Space Opera) היא תת-ז'אנר של הספרות הספקולטיבית וספרות המדע הבדיוני שמתייחס לרומן הרפתקאות עם דגש על מלודרמה ורומנטיקה המתרחש בעיקר בחלל החיצון. הדמויות באופרת החלל מצטיירות כגדולות מהחיים, אשר לעיתים מושלכות לנסיבות עתידניות בעלות טכנולוגיה המתקבלת על הדעת כגון מסע בזמן, מסע בין-גלקטי, תרבויות חייזרים מורכבות ועתיד האנושות. תת-הז'אנר מקבל לעיתים אנלוגיה לאופרת סבון במוטיבים המשותפים.
אופרת החלל בצורתה המובהקת ביותר היא תוצאתה של הספרות הזולה משנות ה-20 ועד שנות ה-40 של המאה ה-20. האבטיפוס של ספרות אופרות החלל היה ספרו של אדוארד אלמר סמית', "The Skylark of Space", שפורסם במגזין Amazing Stories בשנת 1928. בסיפור, מדען מגלה את מנוע החלל ובונה חללית בה הוא טס, יחד עם דמות נשית, לגילוי עולמות חדשים ולמאבק בנבלים. עבודותיו המאוחרות של סמית' (העדשאי), כמו גם עבודותיהם של אדמונד המילטון וג'ק ויליאמסון בשנות ה-30 של המאה ה-20 היו פופולריים ביותר בקרב הקוראים והיוו בסיס לחיקויים רבים בידי סופרים אחרים.
אופרות חלל נהיו נפוצות גם כסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה בזכות התפתחות טכנולוגית שאיפשרה אפקטים מיוחדים וסצנות פעולה עתידניות. אחת מאופרות החלל הידועות ביותר היא "מלחמת הכוכבים", הכוללת 9 סרטים עיקריים, מספר סרטי משנה, סדרות טלוויזיה וספרי קומיקס.

התרומה לז'אנר

סופרי מדע בדיוני כפול אנדרסון וגורדון דיקסון שמרו על צורתה של ההרפתקה בחלל במשך שנות ה-50, ולאחריהם סופרים כקרולין צ'רי וג'ון האריסון בשנות ה-70, כמו גם ליין באנקס, לויס מק'מאסטר בוג'ולד ופול מק'אולי בשנות ה-80 של המאה ה-20.
בשנות ה-70, חבורת סופרים (בעיקר בריטים) החלו להמציא מחדש את אופרת החלל. הסרט מלחמת הכוכבים תרם רבות להתפתחות הז'אנר, שהושפע בעיקר מתרבות הסייברפאנק, והגדיר זן חדש של אופרה: אפלה יותר, בעלת מאפיינים אינדיבידואלים חזקים יותר, אשר מערבת טכנולוגיה חדישה. מבין העוסקים בכתיבה חדשה זו נמצאים ליין באנקס, ורנור וינג'י, פיטר המילטון, פול מק'אולי, קן מקלאוד, אלסטייר ריינולדס, סטפן בקסטר, סיימון גרין, ג'ון האריסון, צ'ארלס סטרוס, וולטר ג'ון ויליאמס וג'ון רייט.
בשנות ה-90 ושנות ה-2000, גל חדש של כותבי מדע בדיוני אמריקנים התמקד בפן הצבאי ובמלחמות אינטר-גלקטיות באופרות החלל. גל זה כלל סופרים כדוגמת דייוויד דרייק, לויס מקמסטר בוז'ולד, אריק פלינט, ס. מ. סטירלינג, ג'ון רינגו ודייוויד וובר.
מבין הסופרים הוותיקים שתרמו לתת-הז'אנר ניתן למצוא גם את לארי ניבן, ג'יימס ה. שמיץ וג'רי פורנל.

דוגמאות לז'אנר אופרת החלל

תת-ז'אנר אופרת החלל הצטייר במגוון רחב של מדיות: ספרות, קולנוע, טלוויזיה, אנימציה, רצועות וספרי קומיקס, ואפילו משחקי מחשב. בין הדוגמאות ניתן למצוא:
ציטוזין

ציטוזין (Cytosine) הוא בסיס חנקני, נגזרת של פירימידין, המהווה מרכיב מרכזי בחומצות הגרעין. ציטוזין מסומן בגנטיקה באות C. הציטוזין התגלה בשנת 1894 ובודד מבלוטת התימוס. המבנה המולקולרי שלו נקבע ב-1903 ובאותה שנה עלה בידי המדענים לבצע סינתזה של ציטוזין במעבדה.
כשציטוזין נקשר לפחמימה ריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוזיד ציטידין (Cytidine). כשציטידין נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד ציטידין מונופוספט (CMP), אשר משתתף באופן ישיר בבניין ה-RNA. הנוקלאוטיד המשתתף בבניין ה-DNA נבדל בכך שהפחמימה שבו, דאוקסיריבוז, חסרה אטום חמצן אחד. ציטוזין נקשר בזיווג בסיסים לגואנין באמצעות שלושה קשרי מימן. שיעור ה-GC (כלומר: אחוז בסיסי הגואנין והציטוזין בקטע מסוים של חומצת גרעין) משמש כמדד חשוב בגנומיקה ובגנטיקה. שלושת קשרי המימן שבזיווג GC מקנים יציבות רבה לחומצות גרעין דו-גדיליות, זאת בהשוואה לשני קשרי המימן שבזיווג אדנין-תימין. משיעור ה-GC ניתן להסיק את יציבות חומצת הגרעין; שיעור ה-GC משמש אף למיון טקסונומי של חיידקים.
כששלוש קבוצות זרחה קשורות לציטידין מתקבל הנוקלאוטיד ציטידין טריפוספט (CTP), תרכובת המשמשת כקופקטור הנחוץ לפעילותם של מספר אנזימים חשובים.
רשת מרפאות פרופורציה

רשת מרפאות פרופורציה הן רשת מרפאות לרפואה אסתטית 
הרשת מציעה טיפולי הסרת שיער בלייזר, טיפולים אסתטיים וניתוחים פלסטיים, בצד טיפולים בתחום חיטוב הגוף, העלמת ורידים, מניעת הזעת יתר ועוד.
הרשת מעסיקה 250 עובדים, ביניהם 60 רופאים.

היסטוריה והקמה

רשת מרפאות פרופורציה נוסדה בשנת 1988 על ידי בני הזוג אבי וציפי שלום, המחזיקים בחברה באופן בלעדי ופרטי.
הסניף הראשון של הרשת הוקם ברחובות, והחל את דרכו כמרפאה פרטית המציעה פתרונות לעיצוב הגוף וירידה במשקל על ידי דיאטנים ורופאים.
בשנת 1990 הרחיבה החברה את סל השירותים לתחום הניתוחים הפלסטיים, ובהם ניתוחי חזה, ניתוחי אף ועיצוב הפנים, שאיבת שומן ועיצוב הגוף. עם השנים נוספו טיפולים נוספים, וכיום כוללים גם מילוי קמטים ונפחים בפנים על ידי חומצות היאלורוניות, טיפולי אנטי אייג'ינג, עיצוב פנים, פיסול אף, העלמת ורידים ועוד.
במהלך השנים פתחה החברה סניפים נוספים, ומונה כיום שנים-עשר סניפים ברחבי ישראל.
מנכ"ל החברה הוא אבי שלום.
רוסיה האחרת

רוסיה האחרת (ברוסית: Другая Россия ובאנגלית: Drugaya Rossiya), הייתה תנועה פוליטית המהווה קואליציה של תנועות חברתיות, תנועות פוליטיות ומפלגות אופוזיציה ברוסיה, המתנגדת לממשל הנשיא ולדימיר פוטין. הקבוצה כוללת גם ארגוני זכויות אדם, אזרחים פרטיים ותנועות מימין ומשמאל, בהן החזית האזרחית המאוחדת הליברלית בראשות גרי קספרוב, אלוף העולם בשחמט לשעבר, והמפלגה הנציונל-בולשביקית הלאומנית. התנועה הפסיקה להתקיים ביולי 2010.

הקמתה ופעילותה עד סוף 2007

התנועה הוקמה ביולי 2006 במהלך ועידת ארגון המדינות המתועשות במוסקבה. בוועידת היסוד נכחו דיפלומטים מערביים ובהם השגריר הבריטי ברוסיה, אנתוני ברנטון, וכן דיפלומטים אמריקאיים. התנועה פעלה בשיתוף פעולה עם המפלגה הרפובליקנית של רוסיה ומספר ארגונים נוספים. 
לקראת הבחירות שנערכו ברוסיה בסוף 2007, ניסתה התנועה לארגן מספר הפגנות כנגד פוטין אך אלה דוכאו בכוח רב וכמעט שלא זכו לאזכורים בתקשורת בתוך המדינה. בנובמבר 2007 נעצר קספרוב במהלך הפגנה גדולה של התנועה במוסקבה, ונשפט בהליך מהיר ל-5 ימי מאסר. ב-25 בנובמבר נערכו שתי הפגנות נגד פוטין בסנט פטרבורג בהשתתפות מאות אזרחים, חלקם ממפלגת "יאבלוקו". מאות שוטרים מיחידת "אומון" של המשטרה הרוסית, המתמחה בפיזור הפגנות, שצוידו באלות, מגנים וקסדות, הסתערו על המפגינים וגררו עשרות מהם באלימות לתוך כלי רכב משטרתיים. 200 בני אדם נעצרו ובהם גם מנהיגי מפלגת האופוזיציה בוריס נמטסוב וניקיטה ביליך ואף מספר עיתונאים, ובהם כתב מעריב, יאשה לוין. סיסמת המפגינים הייתה: "רוסיה בלי פוטין". לדברי נמטסוב, המפגינים מחו על השחיתות הרבה במדינה ועל כך שפוטין איננו פועל בהתאם לחוקה ולחוק, מסתיר את האמת מהעם הרוסי, ולכן נאלץ להסתתר "מאחורי חומות של שוטרים". אמצעי התקשורת ברוסיה אינם נוהגים לדווח על פעילות האופוזיציה, ולכן ההפגנות הללו היו הפעם הראשונה שבה נתקלו רבים מתושבי סנט פטרבורג בתנועת "רוסיה האחרת". פעילות התנועה לא הצליחה למנוע את הצלחתו של פוטין בבחירות 2007.
נינט דה ולואה

נינט דה ולואה (Ninette de Valois;‏ 6 ביוני 1898 – 8 במרץ 2001) ‏רקדנית וכוריאוגרפית בריטית, מייסדת הבלט המלכותי הבריטי.
דה ולואה נולדה בשם אדריס סטאנוס כבת לקצין בצבא הבריטי באירלנד, שהייתה באותה תקופה עדיין חלק מהממלכה המאוחדת. בגיל 10 החלה לרקוד, ובהמשך עברה משפחתה לאנגליה לצורך המשך לימודיה במחול. נודעה בשם הבמה נינט דה ולואה, ובגיל 23 שינתה באופן פורמלי את שמה לשם זה.
בשנת 1923 הצטרפה לבלט הרוסי של סרגיי דיאגילב, בו רקדה עד שנת 1926, אם כי לא בתפקיד ראשי. בשנת 1926, כשהייתה בגיל 28, פרשה מהריקוד עצמו, שבה ללונדון, ופתחה בית ספר לבלט במרכז סאדלר וולס , ממנו פיתחה דה ולואה לימים את הבלט המלכותי הבריטי. מאז שנות ה-30 של המאה הקודמת ניהלה את הלהקה ויצרה בלטים מפורסמים. בין יצירותיה הידועות: "איוב", "בלט השחמט" ועוד. דה ולואה נחשבת כיום כאחראית לביסוסו של המחול הבריטי, ומחלוצי התחום בעולם.
אוצר מפעלי ים

אוצר מפעלי ים היא חברה ממשלתית ישראלית. החברה הוקמה ב-1936 על מנת להקים את נמל תל אביב, ועליו אחריותה. 
למדינה ולעיריה ניתנו ב-1936 מניות שליטה (50% מן המניות), אך שאר המניות נמכרו לציבור על מנת לגייס כספים לבניית הנמל. הנמל הפסיק לפעול ב-1965 והחברה מנהלת כיום את שטח הנמל - הימי והיבשתי. 
החברה נתונה כיום תחת סמכות משרד התחבורה, כאשר 9 מ-12 חברי מועצת ההנהלה הם נציגי מדינה ושלושה הם נציגי עיריית תל אביב. עד ל-2007 יו"ר מועצת המנהלים של החברה הוא אמי פלנט והמנהלת הכללית היא אורנה אנג'ל. נכון להיום מנכ"לית החברה היא איריס ברץ ויו"ר הדירקטוריון-נעמי אנוך.