google/wiki40b huggingface dataset:
לוסי אהריש

ביוגרפיה

אהריש נולדה בנצרת וגדלה בדימונה להורים מוסלמים, מערוף וסלווא. היא התחנכה במסגרות יהודיות. ב-1987 בהיותה בת שש נפצעה בפיגוע כאשר שני בקבוקי תבערה הושלכו על מכונית משפחתה על ידי פלסטינים ברצועת עזה.
אהריש פועלת לדו-קיום בין יהודים לערביי ישראל, ומביעה עמדות מתונות ופרו-ישראליות בכלי התקשורת. היא מגנה גזענות וקיפוח נגד ערביי ישראל, ומתחה ביקורת על האמירה של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, "המצביעים הערבים נעים בכמויות אדירות לקלפי".
בערב יום העצמאות ה-67 למדינת ישראל (ב-2015) השיאה משואה בטקס המרכזי בהר הרצל, שהיה בסימן "ישראלים פורצי דרך". בראיון שנערך עמה עם בחירתה למעמד זה, אמרה: "אני מתרגשת מאוד, וזה לא מובן מאליו. אני עדיין לא מעכלת ושמחה מאוד. המשואה הזאת היא לא שלי, היא של המשפחה שלי שחינכה אותי בדרך מסוימת. היא עבור כל הישראלים, יהודים, ערבים, מוסלמים ונוצרים, בלי הגדרות. זה בשביל כולם".
בסתיו 2015 החלה לשמש פרזנטורית של רשת האופנה הישראלית "מאוזנר".
אהריש היא בעלת תואר ראשון מהחוגים לעבודה סוציאלית ולתיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים. בנוסף, למדה עיתונאות בבית הספר לתקשורת "כותרת" והתמחתה בכלי תקשורת בגרמניה.

פעילותה בתחום העיתונאות והאקטואליה

שימשה ככתבת חדשות ומגישת מבזקי חדשות בערוץ 10 וכחברת מערכת הערוץ הראשון, והייתה לעיתונאית הערבייה-ישראלית הראשונה בישראל המגישה בעברית.
בשנים 2007–2008 הייתה מגישת חדשות וכתבת שטחים בחדשות 10 ובשנתיים שלאחר מכן, כתבת במגזין "ערב טוב עם גיא פינס".
ב-2009 הגישה את תוכנית הבוקר של תחנת "אקו 99 FM", לצד עמנואל רוזן ומיה בנגל.
ב-2013 הגישה לצד יואב לימור את תוכנית הבוקר "יום חדש" של הזכיינת קשת בערוץ 2. בנוסף, השתתפה בסדרה "תנוחי" (בדמות ג'יהאד), ובתוכנית הקומית "מחוץ לחוק", לצד רועי לוי. באותה שנה, שימשה אהריש חברת פאנל בתוכנית התרבות "מועדון המבקרים" בערוץ 2. ביולי 2013 החלה להגיש חדשות באנגלית בערוץ החדשות הבינלאומי i24news, המשדר חדשות 24 שעות ביממה בשלוש שפות ערבית, אנגלית וצרפתית.
בשנת 2014 החלה להנחות לבדה את תוכנית האקטואליה "שיחת היום" של הזכיינית רשת בערוץ 2, המשודרת שלוש פעמים בשבוע, בבקרים. התוכנית מורכבת מפאנל קבוע הדן בענייני היומיום, מראיונות ומאירוח של דמויות בולטות על סדר היום הציבורי.
בזמן מבצע צוק איתן, ביולי 2014, כמגישת חדשות בערוץ i24News מתחה ביקורת קשה על ארגון החמאס על כך שעשה שימוש באזרחים כמגן אנושי, וקראה לתושבי רצועת עזה להתמרד כנגד השלטון הנוכחי ברצועה.
ב-14 באוקטובר 2015, התבטאה בתוכניתה "שיחת היום" בדאגה בנוגע ליחסי ערבים ויהודים ובנוגע להשלכות של גל הטרור הפלסטיני והמהומות של ערביי ישראל באוקטובר 2015 על עתיד החברה הערבית ובמיוחד על צעיריה. בדבריה גינתה בחריפות את הטרור הערבי ואת ההנהגה הערבית שבמקום להרגיע את הרוחות מסיתה לאלימות. בנוסף לכך, שללה את הטענה הפלסטינית שעליית יהודים להר הבית מצדיקה טרור ומעשי רצח של חפים מפשע.
בדצמבר 2016 גילוי דעת של אהריש בנושא טבח אזרחים במלחמת האזרחים בסוריה הכה גלים והפך לסרטון ויראלי בעל תפוצה נרחבת בעולם.
ב-2019 החלה להגיש תוכנית שבועית בגלי צה"ל יחד עם ג'קי לוי.

חיים אישיים

ב-10 באוקטובר 2018 נישאה לשחקן והזמר צחי הלוי, לאחר ארבע שנות זוגיות שנשמרה בסוד מחשש להתנכלויות גזעניות.
שון אליוט

קריירת NBA

לאחר ששיחק במשך 4 שנים עבור אוניברסיטת אריזונה, ואף זכה בעונת הסניור שלו בפרס ג'ון וודו, נבחר אליוט במקום השלישי בדראפט של שנת 1989 על ידי הסן אנטוניו ספרס. אליוט שיחק בקבוצה עד שנת 1993 ויחד עם ה"אדימירל" דייוויד רובינסון היה אחד משחקניה החשובים.
בסוף עונת 1993 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס עבור השחקן דניס רודמן, ושיחק בה לאורך עונת 1993-94. רודמן לא התאקלם היטב בספרס, ואליוט שב לקבוצה במהלך העונה שלאחר מכן, 1994-1995, ושיחק בספרס עד סוף הקריירה.
אליוט היה חלק חשוב מזכייתה של סן אנטוניו ספרס באליפות ה-NBA בעונת 1998-99. במשחק מספר 2 בגמר המערב מול קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס הוא קלע 5 שלשות, ועזר לקבוצתו לנצח לאחר שפיגרה אחרי הבלייזרס לאורך כל המשחק, כאשר 9 שניות לסיום הוא קלע שלשה קשה מעל ידיו המונפות של ראשיד וולאס והעלה את קבוצתו ליתרון נקודה אחת. מהלך זה נודע כנס יום הזיכרון על עצם התרחשותו ביום הזיכרון האמריקאי. לבסוף ניצחו הספרס בסדרה, ובגמר ה-NBA ניצחו את הניו יורק ניקס.
לאחר הזכייה באליפות הודיע אליוט כי הוא סובל מבעיות בתפקוד הכליה, ובמהלך שנת 2000 עבר שון השתלת כליה שנתרמה על ידי אחיו. עם תום תקופת ההחלמה חזר אליוט לשחק בספרס והיה לשחקן הראשון בליגה שחוזר לשחק לאחר השתלת כליה.
בשנת 2001 הודיע אליוט הודיע על פרישתו ממשחק.
כיום משמש אליוט פרשן עבור התחנה המקומית של הספרס.
במהלך קריירת ה-NBA העמיד אליוט ממוצעים של 14.2 נק', 4.3 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק. אליוט מחזיק בשיא המועדון לשלשות עם 563 מהן לאורך הקריירה.
סלמנדרה כתומה

מאפיינים

אורכה של סלמנדרה זו 15-25 ס"מ ומשקלה 40 גרם בבגרותה. היא בעלת מבנה גוף גמיש המזדקר מעט מעל לראשה. לסלמנדרה עיניים גדולות בעלות "גבות" צהובות ולסתות מעוגלות. הרגליים שלה קטנות והזנב ארוך. גופה צבוע בצבעי צהוב ושחור - דבר המזהיר טורפים עקב רעילותו של עורה.
הסלמנדרה היא יצור איטי המעדיף להיות על היבשה מאשר במים, אך היא מתרבית במים והראשנים הבוקעים בעלי זימים העוזרים להם לנשום. הסלמנדרה משריצה מאות ולדות מגופה אך הצעירים טורפים אחד את השני ולבסוף נותרים רק ראשנים גדולים. הן הראשנים והן הבוגרים הם טורפים הניזונים מפרוקי רגליים שונים וגם מתולעים, רכיכות, דגיגים ודוחיים צעירים אחרים. הם תופסים את טרפם עם לשונם הארוכה והדביקה ועם שיניהם הקטנות.
סלמנדרה זו קרובה לסלמנדרה המצויה שחיה בישראל ובעבר האחרונה הייתה תת-מין שלה, אך כיום היא מסווגת כמין נפרד.
לסלמנדרה שתי בלוטות ארס בעורף המשמשות לה כהגנה, בנוסף לצבעה המרתיע טורפים .
נפרטיטי

מלכותה

בשנה הרביעית למלכותו (1346 לפנה"ס), הוביל אמנחותפ הרביעי מהפכה דתית בה החלו לעבוד את אל-השמש אתון, ובה הייתה נפרטיטי שותפה בולטת. באותה שנה הוא גם החל לבנות את בירתו החדשה, אחתתון ('האופק של אתון'), במקום שידוע כיום כאל-עמארנה.
בשנה החמישית למלכותו, שינה אמנחותפ הרביעי את שמו באופן רשמי לאחנתון (בין הפירושים המקובלים: 'הראוי לעבוד את אתון', 'בחירו של אתון' ו'הרוח המפוארת של אתון'), כעדות לפולחן החדש. האירוע קרה כנראה ב-2 בינואר באותה שנה.
בשנה השביעית למלכותו (1343 לפנה"ס), הועברה הבירה מתבאי לאל-עמארנה, אם כי בנייתה של העיר המשיכה עוד שנתיים (עד 1341 לפנה"ס). העיר החדשה הוקדשה לדתם החדשה של הזוג המלכותי. לפי ההערכות הפרוטומה המפורסמת של נפרטיטי נוצרה בשנה זו.
בתקופת מלכות אחנתון (ואולי גם לאחר מכן) שלטה נפרטיטי בצורה חסרת תקדים במצרים העתיקה. יש עדויות לכך שבשנת 12 למלכותו היא הועלתה לדרגה של מלכה שותפה, המקבילה לדרגה של פרעה. 
נפרטיטי מוצגת לעיתים קרובות בתבליטים כשגודלה כגודלו של פרעה, דבר המסמל את חשיבותה, וכן כשהיא עובדת את אתון לבדה. אולי הדבר המרשים ביותר הוא תבליט מהמקדש באל-עמארנה (שנמצא כיום במוזיאון MFA בבוסטון) שבו היא מוצגת מכה אויב זר בעזרת אלה לפני אתון, תיאור שהיה שמור רק לפרעונים.

מותה

בסביבות שנת 14 למלכות אחנתון (1336 לפנה"ס), פסק שמה של נפרטיטי להופיע באזכורים היסטוריים. תאוריות שונות הוצעו להסביר את היעלמותה הפתאומית. תאוריה אחת טוענת שהיא מתה במגפה, ולפי תאוריה אחרת מוות טבעי אחר הוא הגורם. 
בעבר הרחוק הייתה מקובלת הסברה ששמה צונזר בשל חרפה שהמיטה על בית המלוכה, אולם סברה זו נדחתה שכן המחיקה המכוונת של מצבת אשתו של אחנתון, התבררה כמצבתה של קייה.
גם בדבר מקום קבורתה של נפרטיטי הועלו הצעות והשערות רבות. בנובמבר 2015 פורסם, כי לפי ממצאים חדשים של הדמיות רדאר שנעשו בקברו של תות ענח' אמון, קברה של נפרטיטי נמצא אולי בחדר צדדי של קברו.

פרסומה כיום

נפרטיטי היא מלכת מצרים המפורסמת ביותר בתודעה המערבית אחרי קלאופטרה, היא השפיעה על שינוי הסטנדרטים של היופי הנשי במאה ה-20, ומכונה לעיתים קרובות "האשה היפה ביותר בעולם".
קונרד וולף

קורות חיים

משפחת וולף התגוררה בעיר הכטינגן, בפרובינציית הוהנצולרן (כיום בבאדן-וירטמברג). עם עליית אדולף היטלר לשלטון, ותחילת הרדיפות נגד היהודים, עזבה המשפחה לשווייץ ומשם לצרפת ולבסוף למוסקבה. האב, פרידריך, היה חבר במפלגה הקומוניסטית עוד קודם לכן.
בברית המועצות, קונרד גילה התעניינות מרובה בקולנוע, וכבר בן 10 שיחק תפקיד זוטר בסרט Kämpfer ("לוחם", בגרמנית), סרט שהופק בקרב הגולים הגרמניים הקומוניסטיים בברית המועצות. 
בגיל 17 הוא התנדב אל צבא האדום. בהתחלה שירת כמתורגמן ומתשאל שבויים. בהמשך שירת ביחידת תעמולה, עמה יצא אל החזית, שם קרא במגפון לחיילים גרמנים להיכנע. על תפקידו במלחמה עוטר בעיטור הכוכב האדום. הוא השתחרר מן הצבא בשנת 1948. מאוחר יותר, בשנת 1968, הוא תיאר מאורעות אלו בסרטו "Ich war neunzehn" ("הייתי בן תשע-עשרה").
לאחר שחרורו מן הצבא הוא עבר למוסקבה, שם למד קולנוע ב-VGIK. בשנת 1961 סרטו "פרופסור מאמלוק" השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי השני במוסקבה, שם זכה בפרס הזהב. סרטו משנת 1971 "גויה או הדרך הקשה אל ההשכלה" זכה בפסטיבל לפרס מיוחד.
בשנת 1978 היה חבר בוועדת השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, ושנתיים מאוחר יותר, סרטו "סולו סאני" השתתף בפסטיבל.
היה נשוי בין השנים 1960–1978 לשחקנית הגרמנייה קריסטל בודנשטיין.
לאחר מותו ייסדה האקדמיה לאמנויות בברלין פרס על שמו, המחולק מדי שנה עבור "הישגים יוצאי דופן בתחום אמנויות הבמה, הקולנוע והתקשורת".
מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 2007, לאחר שחבר הנהלת הפועל אום אל-פחם נביל חלוק עזב את המועדון והחליט להקים קבוצה חדשה. עם הקמתה הייתה מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי לקבוצה החמישית בעיר – לצד הפועל, עירוני, מכבי ובית"ר. באותם ימים לא אישרה עיריית אום אל-פחם להקים קבוצה עירונית נוספת, משום ששאפה לאחד את קבוצות העיר – וודאי שלא לפצלן].
כדי להקים את המועדון החדש רכש חלוק קבוצה מהעיר ג'ת ששיחקה באותה העת בליגה ג', והוסיף לה את השם "אל-אהלי". קבוצה בשם אל-אהלי כבר שיחקה בשנות ה-80 וה-90 באום אל-פחם, אך לאחר מכן היא התאחדה עם שמשון אום אל-פחם (לימים הפך מועדון זה לעירוני סעיד אום אל-פחם). ההשראה לשם אל-אהלי נשאבה מקבוצת הכדורגל המצרית המעוטרת אל-אהלי], והקבוצה מאום אל-פחם התהדרה בסמל דומה לזה של הקבוצה המצרית ושיחקה במדים בצבע אדום.
אחרי הקמתה השלימה הקבוצה שלוש עליות ליגה ברצף, ובעונת 2010/2011 שיחקה בליגה הלאומית, והייתה לקבוצה הראשונה מאום אל-פחם שמשחקת בליגה השנייה בישראל. הקבוצה עלתה לליגה הלאומית אף שסיימה רק במקום השני בליגה א' צפון, אך עירוני אום אל-פחם, שסיימה במקום הראשון, הוענשה בעקבות פרשת שחיתות ובתום העונה הורדו לה שש נקודות. לאחר עונה אחת בליגה הלאומית, בה סיימה הקבוצה במקום ה-15, נשרה הקבוצה בחזרה לליגה א'.
ב-8 בדצמבר 2011 הופסקה פעילות המועדון על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל, לאחר שהקבוצה לא הופיעה לשני משחקי חוץ רצופים, מול הפועל ערד ומול בני אילת, והקבוצה גם נקנסה ב-10,000 שקלים. בעקבות פירוק המועדון נקבע כי באותה עונה תרד לליגה ב' קבוצה אחת בלבד מליגה א' דרום במקום שתיים, ותוצאות המשחקים שבהם הספיקה הקבוצה להשתתף בליגה עד לאותו מועד בוטלו.
המועדון ממשיך להפעיל קבוצות נערים וילדים.
קנוסוס

גילוי האתר וחפירות ארכאולוגיות

שרידי העיר התגלו לראשונה בשנת 1878 על ידי סוחר וחובב עתיקות מכרתים בשם מינוס קלוקֵרינוס (Μίνως Καλοκαιρινός), הוא ביצע את החפירה הארכאולוגית הראשונה באתר. בחפירותיו גילה חלק מהמחסנים באגף המערבי, וחלק מהחזית המערבית. אחריו ניסה היינריך שלימן שחפר בטרויה, להשיג פירמאן מהשלטונות הטורקים ששלטו בכרתים, כדי לחפור במקום, אבל הוא לא השיגו.
בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19, נהג אוונס לשוטט בשוקי יוון. הוא נתקל שם באבני חן מגולפות ובחותמות שנשאו סמלים שזיהה קודם לכן על גבי כדים מיקנים. הוא הבחין בכתובות זעירות שהופיעו על גביהן. אוונס חקר מה מוצאן, והתשובה שקיבל הייתה שמקורן בכרתים. בשנת 1894 הגיע אוונס לכרתים כדי לבדוק את אמינות המידע שקיבל. הוא עלה על גבעה ומצא בה שברי חרס בסגנון מיקני. לאחר משא ומתן שארך 5 שנים קנה אוונס את השטח. במארס שנת 1900 החל אוונס, ללא כל ניסיון מוקדם בחפירות ארכאולוגיות, לחפור באתר. לשם כך הוא שכר כמות גדולה של פועלים מקומיים. לאחר מספר שבועות מצא מבנה גדול מאוד, שכלל מערכת של חדרים ומסדרונות. זה היה הארמון של קנוסוס.
בחפירות התגלו גם אלפי ממצאים שכללו כדי אחסון מחרס בגובה אדם, אבני חן, גביעים, קנקנים וכן מאות לוחות חרס עם כתובות. בנוסף התגלו על קירות הארמון ציורי קיר רבים.

הארמון

מבנה הארמון השתנה במשך השנים. מבנה הארמון המוצג באתר מורכב משלבים של בנייה שהתארכה מאות שנים, והוא מעולם לא נראה במראה הנראה היום באתר. הארמון מוצג מתאים למבנה הארמון בשלבים המאוחרים שלו שהוגדרו על ידי אוונס כתקופה המינואית המאוחרת. בנוסף במסגרת מאמצי השימור של הארמון, נעשו בו עבודות חיזוק עם חומרי בנייה מודרניים.
הארמון נבנה בהדרגה בין השנים 1700 עד 1400 לפנה"ס, בתהליך של בנייה מחדש לאחר הרס במבנה. בארמון נמצאו כ-1300 חדרים המחוברים ביניהם במסדרונות בגדלים שונים ובכיוונים שונים. מבנה הארמון הזכיר לאוונס את הלבירינת המופיע במיתולוגיה היוונית בסיפור על מינוס, לכן קרא לתרבות שמצא התרבות המינואית.
הארמון השתרע על שטח של ששה דונם ובחלקו התנשא לגובה של חמש קומות. שטח הארמון כלל בתוכו כניסה ראשית הפונה לכל הכיוונים, מבנה תיאטרון ומחסנים גדולים. במחסנים נמצאו פיטסים (מכלי אחסון גדולים) שאחסנו, דגן, שמן, דגים מיובשים, שעועית וזיתים. רבים מהפריטים שנמצאו עובדו בתחומי הארמון. שטח הארמון כלל בתי בד גתות, טחנות קמח.
מתחת לפיטסים נמצאו בורות בנויים ששימשו לאחסון חפצים יקרים כגון זהב.
רחוב ארלוזורוב (תל אביב)

מאפייני הרחוב

הרחוב מתחלק לשני חלקים בעלי אופי שונה: הצד המערבי בין הים ורחוב אבן גבירול, שבו הוא רחוב בעל מאפיינים דומים לרחובות הראשיים של הצפון הישן, וצדו המזרחי, בין אבן גבירול ואיילון, שבו הוא ציר תחבורה ראשי הכולל בינוי בעל אופי שונה ומהווה את אחת הכניסות הראשיות אל העיר. בצדו המזרחי גם מספר מבני ציבור רחבי ממדים הכוללים רחבות כניסה גדולות לפניהם.
בפברואר 2017 פורסם כי עיריית תל אביב, באמצעות הוועדה לתכנון ובניה, שואפת לקדם תוכנית שתשנה את אופי הרחוב. התוכנית תהפוך את ארלוזורוב מאזור המשמש בעיקר למגורים ותנועת רכב, לכזה שיכלול מאפיינים דומים לרחובות שהוא חוצה - בן יהודה, דיזנגוף ואבן גבירול, עם מקומות רבים למסחר ולבילוי.
התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים

התקופה העות'מאנית בארץ ישראל ארכה כארבע מאות שנה, משנת 1517 עד 1917, ומונחים רבים בשפה הטורקית החדשה והערבית, שחלקם שנוצרו או השתמעו בעקבות השלטון העות'מאני, השתרשו מאז בשפה ובתרבות העברית, כמו בתרבות הארצישראלית בכללה. חלקם נוצרו לפני התקופה העות'מאנית, ומקורם משפות הכובשים והפולשים הקודמים: פרסית, מונגולית, וערבית ללהגיה, השתמרו מתקופות קדומות: הערבית, הצלבנית והממלוכית.
הובאו בערך המונחים העיקריים, בתעתיק וההיגוי המקובלים ביישוב, הגם שאופן הגייתם של המונחים השתנה במקצת, בין אתרים ובמשך השנים; ואשר נעשה בהם שימוש בספרות, באמנות, ובאדריכלות הארצישראלית והעברית לדורותיה, בהיסטוריוגרפיה הישראלית, בספרות החוק והמשפט האזרחי והצבאי של מדינת ישראל.
הפרעת אכילת יתר

שכיחות ואפידמיולוגיה

שכיחות אבחון ההפרעה לאורך  12 חודשים באוכלוסיית ארצות הברית בקרב בני 18 ומעלה עומדת על 1.6% לנשים ו 0.8% לגברים.  שכיחות בכלל אוכלוסיית העולם נעה סביב 3.5% (נשים) ו 2% (גברים).ההפרעה שכיחה יותר בקרב מי שמחפשים סיוע טיפולי באיבוד משקל בהשוואה לאוכלוסייה הכללית. סקר בריאות הנפש של ארגון הבריאות העולמי העלה שהיקף ההפרעה ושכיחותה שווים לאלה של בולימיה נרבוזה. 
הפרעת אכילת יתר שכיחה יותר במדינות מתועשות כגון ארצות הברית, קנדה, מדינות אירופאיות רבות, אוסטרליה וניו זילנד. באוכלוסיית ארצות הברית הפרעה זו שכיחה יותר בקרב נשים ממיעוטים שונים, בעיקר אסייתים, לטיניים ואפרו אמריקנים.

גורמי סיכון פרוגנוסטיים

אישיותיים: ישנם מחקרים המצביעים על קשר בין קושי של האדם לווסת רגשות ובין ההפרעה.
גנטיים: הפרעת אכילת יתר נוטה לרוץ במשפחות.

מהלך ההפרעה פרוגנוזה והחלמה

לא הרבה ידוע על מהלך ההפרעה ואופן ההתפתחות שלה. הפרעת אכילת יתר, כמו מצב של איבוד שליטה על אכילה ללא צריכה מרובה מבחינה אובייקטיבית של מזון, מתרחשת בילדים ומזוהה עם שומן גוף רב, תוספת משקל וסימפטומים פסיכולוגיים מוגברים. הפרעת אכילת יתר שכיחה בקרב בני נוער ותלמידים בגיל קולג' . בחלק מהמקרים מהווה אכילת יתר שלב מקדים (פרודורום) בהתפתחות של הפרעת אכילה אחרת. דיאטה היא תופעה שכיחה בקרב אנשים עם ההפרעה (זאת בניגוד לבולימיה נרבוזה בה דיאטה לא פונקציונלית היא בדרך כלל ההמשך של האכילה). ההפרעה מתחילה בדרך כלל אצל בני נוער אך יכולה גם להתחיל בגילאים מבוגרים יותר. אנשים המחפשים עזרה כדי להתמודד עם ההפרעה הם בדרך כלל האנשים המבוגרים יותר. שיעורי ההחלמה מהפרעה זו גבוהים יותר מאשר בולימיה נרבוזה או אנורקסיה נרבוזה. עם זאת  ההפרעה נוטה להיות יציבה יחסית, ומתמשכת.

משמעות תפקודית

ההפרעה קשורה למספר תוצאות מבחינה תפקודית:
א. איכות חיים ירודה (בעיקר כשזה נוגע לבריאות הפיזית) עקב השמנת יתר והבעיות הרפואיות הנובעות ממנה, על ההשלכות הרפואיות האפשריות של מצב זה. חלק מהאנשים החיים עם ההפרעה עוברים ניתוחים שונים (קיצור קיבה והליכים בריאטריים אחרים) אך לא תמיד איכות החיים שלהם משתפרת.
ב. קושי בתפקודים חברתיים, בעיקר כאלה הקשורים לוויסות וניהול של תפקיד חברתי.

תחלואה נלווית

ההפרעות השכיחות ביותר הן הפרעה דו קוטבית, הפרעות דיכאון, הפרעות חרדה, ובמידה פחותה הפרעות שימוש בסמים.

אבחנה מבדלת

בולמיה נרבוזה, השמנה (Obesity), הפרעה דו קוטבית, הפרעת אישיות גבולית

טיפול

טיפול תרופתי: ישנו ניסיון מוצלח בטיפול בהפרעה זו באמצעות התרופה ליסדקסאמפיטמין (המוכרת בארץ בשם ויואנס (באנגלית: Vyvanse). תרופה זו רשומה בארץ בהתוויה של הפרעות קשב וריכוז בלבד והשימוש בה לטיפול בהפרעת אכילת יתר מתקיים בארצות הברית בלבד.
פסיכותרפיה: השילוב של טיפול תרופתי עם CBT הוכח כיעיל להפחתת חומרת ההפרעה.
קבוצות עזרה עצמית: במקומות שונים בעולם קיימות זה שנים רבות קבוצות עזרה עצמית שונות, חלקן מקומיות וחלקן בעלות פריסה ארצית. לקבוצות כאלה יש השפעה מוכחת על ההחלמה של אנשים עם הפרעת אכילת יתר.
בילי בלנקס

ביוגרפיה

בלנקס החל ללמוד אמנויות לחימה בהיותו בן אחת עשרה, אז התאמן בקרטה וטאקוונדו.

הוא נולד עם סטייה במפרק הירך שפגמה בתנועתו, ותנועתו המגושמת גרמה לבני גילו ללגלג עליו וכתוצאה מכך הוא התאמן קשה. הוא מצא את המזור לבעייתו בקרטה. כשהוא ראה את אמן הלחימה הדגול ברוס לי בטלוויזיה, הוא החליט שהוא רוצה להיות אלוף עולם באמנויות לחימה. משמעת האימונים שלו שיפרה באופן ניכר את מצבו הגופני.
בלנקס החל בקריירת המשחק בשנות השמונים אז ככב במספר סרטי פעולה שלא זכו להצלחה. הוא גילם את דמותו של שומר ראשה של הגיבורה הראשית קטרין באך, במהלך צילומי הסרט Driving Force, בשל חוסר השקט הפוליטי ששרר באותה עת במנילה, הוא הרשים את המפיקים כל-כך, עד שהם הכניסו אותו לתוך התסריט.
בשלהי שנות השמונים המציא בלנקס את שיטת הכושר "טאי בו" (Tae Bo), באותה עת אימן קרטה בקווינסי, מסצ'וסטס. הוא השתמש במרכיבים מאמנויות הלחימה והאיגרוף שידע. שם השיטה לקוח מהלחם הבסיסים טאי (קוון דו) ובו (קסינג). בלנקס פתח מרכז כושר בלוס אנג'לס בו לימד טאי בו. הוא משך אליו לקוחות ידוענים ביניהם פאולה עבדול והפופולריות של השיטה גדלה במהירות אחרי שבלנקס החל לשווק קלטות וידאו. הפופולריות של הטאי בו דעכה מאוחר יותר, אולם בלנקס עודנו מושך לקוחות ידוענים רבים וקלטות הווידאו והDVD של הטאי בו ממשיכות להימכר.

חייו האישיים

בלנקס נולד באירי, פנסילבניה, ילד רביעי במשפחה בת חמישה עשר ילדים. כילד סבל מדיסלקסיה שלא אובחנה. בלנקס הוא נוצרי והפיץ סדרת קלטות מיוחדת של טאי בו הקרויה "המאמינים" (Believer's) הכוללת תפילות מוטיבציה ומרכיבים נוצריים אחרים. הוא הופיע ברשת הטלוויזיה הנוצרית TBN.‏
הוא היה נשוי לגייל ה. גודפריי (Gayle H. Godfrey), אותה פגש בכיתת הקרטה שלימד. ב-28 ביוני 1974 נולד בתם שלי. שלי בלנקס קימרוסטי (Cimarosti) היא כיום אמנית לחימה בעצמה, ומופיעה כמעט בכל קלטות הווידאו של בלנקס ולאחרונה הפיקה וידאו משלה (טאי בו לאחר לידה),

לגייל ובילי יש גם בן, בילי ג'וניור, שמשחק בסיבוב ההופעות של המחזמר "תהילה", ובנפרד ממאמציו של אביו, הוציא קלטת כושר משלו הקרויה CARDIOKE.‏
בילי וגייל התגרשו ב-2008 אחרי 33 שנות נישואים. לפי התביעה הגירושים שהגישה אשתו גייל ב-22 באפריל 2008 בבית המשפט העליון של לוס אנג'לס, היא ובילי חיים בנפרד מאז 25 בספטמבר 2007. הסיבה שניתנה בתביעה לפירוד היא "חילוקי דעות שלא ניתן לגשר עליהם".
בנובמבר 2008, בלנקס נהיה אבא לבת ששמה אנג'ליקה. האימה היא המתורגמנית היפנית שלו טומוקו שאותה הכיר מאז 2007.

נישואיהם של בילי וטומוקו תועדו באופן רשמי בינואר 2009 וטקס חתונתם נערך ב-20 ביוני 2009. הוא גם אימץ את שתי בנותיה של אשתו החדשה, מרייט ואריקה פיטרסון. כיום הם חיים באוסקה, יפן.
מחוז וסטרבוטן

גאוגרפיה

מחוז וסטרבוטן שוכן בנורלנד ומכסה את חבלי הארץ לפלנד ואוניירמנלנד.
רועה גרמני

מבנה כללי

משקל הגזע לפי ה-A.K.C (מועדון הכלבים האמריקני) הוא 40–45 ק"ג. וגובהו 50–60 ס"מ.
פרוותו קצרה והיא עשויה להיות במגוון צבעים - מחום עד שחור, אך תקן הגזע אוסר פרווה לבנה.

אופי

הרועה הגרמני נחשב לקל ביותר לאילוף, הוא נאמן מאוד, צייתן ביותר ואוהב משימות- אם תתנו לו כאלה הרי לכם כלב מאושר.
הוא גם אמיץ ובעל ביטחון עצמי גבוה, והוא אף נראה כזה, וכל הליכתו אומרת אצילות. הוא אינטליגנט ובעל כושר שיפוט מעולה, סבלן ובעל רצון לשרת.
הוא מאוד יציב, ולא יביע מתיחות אף למשמע קולות מוזרים. הוא תמיד שם בשביל לעמוד בחזית ומוכן להלחם כשצריך.
הרועה הגרמני מסתדר עם ילדים ולא יפגע בהם גם אם יציקו לו - כמובן עד גבול מסוים.
גם עם חיות מחמד אחרות בבית הוא יסתדר.
הוא לא עוין אך אינו מביע חיבה בקלות. הוא מלא גאווה וחשדן מול זרים (מה שמקנה לו יתרון ככלב שמירה) אבל אם רכשתם את אמונו והתחברתם, הוא יתמסר אליכם, וזה, לכל החיים.
כלב כזה דורש פעילויות ויחס באופן תמידי, אין הוא מתאים לחיות לבדו והוא זקוק לפעילות גופנית ומנטלית בכדי לפרוק את האנרגיה האצורה בתוכו, אחרת הוא עלול לפרוק אותה בדרכים שליליות.
המשטרה הצבא ואף חברות שמירה נעזרים בכלבים אלו.
כלבים מגזע רועה גרמני יכולים לשמש בתור כלבי רועים, כלבי שירות ונחייה עבור עיוורים וליקויי שמיעה, כלבי שמירה ותקיפה, ואף בתור כלבים לזיהוי חומרים אסורים - כלבי הרחה.
האינטליגנציה הגבוהה, הכוח הרב, חוש הריח והאופי הנוח שלהם הופכים אותם לכלבים המתאימים לכמעט כל משימה.

הגזע בישראל

בישראל משמש הגזע, באופן נפוץ ביותר, בצה"ל. כיום, גזע זה משויך לכמה ייעודים עיקריים: שמירה, תקיפה, מרדפים וגישוש, איתור נשק ואמצעי לחימה וחילוץ והצלה.
רועה גרמני נחשב לאחד הגזעים הפופולריים ביותר בישראל.
פארק פרש קילז

פארק פרש קילז (באנגלית: Fresh Kills) הוא פארק ציבורי ברובע סטטן איילנד, בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית. קודם להקמתו היה הפארק אתר שפיכת זבל הגדול ביותר בעולם, והמזבלה העיקרית של העיר ניו יורק במאה ה-20.

היסטוריה

המזבלה הוקמה ב-1948 והפכה במהלך השנים למזבלה הגדולה בהיסטוריה. ערמות האשפה הפכו למעשה לגבעה הגבוהה ביותר מעשי ידי אדם בחוף המזרחי של ארצות הברית. בעקבות לחץ של ארגוני איכות הסביבה נסגרה המזבלה, אולם נפתחה שנית באופן זמני לאחר פיגועי 11 בספטמבר על מנת שיושמו בה הריסות מגדלי התאומים. ההריסות הועברו מאוחר יותר מהמזבלה ומוחזרו.
החל משנת 2003 שוחזר האזור והפך לפארק ציבורי פתוח.
אברהם שמואל בנימין סופר

קורות חייו

נולד לרבי משה סופר - החת"ם סופר, רבה של פרשבורג, ולשרל, בתו של רבי עקיבא איגר שהיה רבה של פוזן. אחרי פטירת אביו בכ"ה בתשרי ת"ר, נתמנה למלא את מקום אביו כרב וראש ישיבת פרשבורג, למרות גילו הצעיר.
בגיל שש נפל למשכב, ומצבו היה כה חמור שהחברה קדישא כבר עשו את ההכנות האחרונות, אך אביו התפלל ואף הוסיף לו את השם אברהם לסגולה והוא הבריא באורח נס. "פעלתי בשבילו יובל שנים" התבטא אז החתם סופר, ואמנם הכתב סופר חי עוד חמישים שנה ומתוכם כיהן כרב וראש ישיבת פרשבורג במשך 33 שנים.
נישא למרת חוה לאה ( - כ"ד טבת ה'תרנ"ב), בתו של הרב יצחק ווייס מגארליץ.
כמו אביו גם הוא נחשב בדורו לגדול הדור, ומנהיג היהדות האורתודוקסית. בתקופתו פרחה ישיבת פרשבורג ושגשגה, והכפילה את מספר תלמידיה. הכתב סופר נודע בין היתר בהיותו נמנה עם הרבנים הראשונים באירופה שהתירו ב-1856 (תרט"ז) את המצות שנאפו במכונה - חידוש גדול ומעורר מחלוקת באותם ימים, בהם נהגו לאפות מצות יד.
בשנות ה-60, ערב הקרע עם הנאולוגים, התבלט כמתון וכפתוח מבין רבני הזרם המרכזי ביהדות הונגריה; הוא היה קרוב לעמדת הנאו-אורתודוקסיה שייצג הרב עזריאל הילדסהיימר מאייזנשטט, וראה בחיוב את האפשרות להכליל לימודי חול בישיבת פרשבורג. הוא שכר דרשן בשפה הגרמנית לבית-הכנסת שלו, דבר שעורר את מורת-רוחם של הקנאים בראשות הרב הלל ליכטנשטיין.
בשנת תרל"ב חלה ובי"ט טבת באותה שנה נפטר. תיאור של הלווייתו (שהתקיימה כעבור שלשה ימים, בכ"א בטבת) הועלה על הכתב בידי הרב עזריאל הילדסהיימר. על מקומו ברבנות העיר נתמנה בנו הרב שמחה בונם סופר.
לאחר השואה הקים נינו הרב יוחנן סופר - האדמו"ר מערלוי, את רשת תלמודי תורה "כתב סופר" בירושלים, בני ברק, אלעד, אשדוד וביתר עילית, ואף הקים לזכרו רשת של מוסדות בכל רחבי העולם שבהם הוגים אלפי תלמידיו ממשיכי דרכו. כן יסד מכון להפצת ספרי החת"ם סופר וצאצאיו, במסגרתו מו"ל גם ספרי זקנו הכתב סופר.
מכון נוסף שמהדיר ספריו מכון דעת סופר, בנשיאות הרב שמחה בונם סופר בן מהראש"ב סופר, גאב״ד פרעשבורג. שהוציא את חידושיו על הש״ס במהדורה מפוארת ועוד כמה ספרים.
מרים אשכול

ביוגרפיה

אשכול נולדה בבקאו שברומניה בשם מרים זליקוביץ'. בשנת 1930 עלתה לארץ ישראל עם הוריה, עמם התגוררה ברמת גן ובתל אביב. 
הייתה חברת ארגון ההגנה ושירתה בצה"ל בתקופת מלחמת העצמאות. לאחר שחרורה מצה"ל למדה לתואר ראשון בהיסטוריה ובספרות אנגלית ולתואר שני בהיסטוריה עם התמחות בתולדות ימי הביניים. בשנים אלה עבדה כעוזרת מחקר של וולפגנג פון וייזל ויהושע פראוור והייתה ספרנית החוג להיסטוריה.
עד 1956 עבדה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן התקבלה לעבודה כספרנית בספריית הכנסת.
ב-1964 נישאה לראש הממשלה המכהן לוי אשכול (שהיה נשוי לפני כן פעמיים), והייתה לצידו עד מותו ב-1969 ובכלל זה בתקופת מלחמת ששת הימים. 
מרים אשכול הביאה סגנון חדש לתפקידה הבלתי רשמי, אשת ראש הממשלה, שונה מאשר של פולה בן-גוריון. במהלך שנות נישואיהם המשיכה לעבוד בכנסת לצד מילוי תפקידה כאשת ראש הממשלה. היא התלוותה למסעות דיפלומטיים ונשאה תפקידים התנדבותיים, בין היתר כיושבת ראש הוועד להקמת בית הלוחם ובפעילות למען האגודה להבנה ולידידות יהודית-ערבית. ארגון עולי ברית המועצות קיבל את חסותה.
לאחר מותו של לוי אשכול סייעה מרים לממש בפועל את החלטת הממשלה להקים יד לזכרו, יד לוי אשכול, שהוקמה בשנת 1970. כארבעה עשורים עמדה בהתנדבות בראש הנהלת "יד לוי אשכול". היא הובילה את הקמת ארכיון "יד לוי אשכול", סייעה באופן אישי לחוקרים ולעיתונאים בחקר פועלו של לוי אשכול ופעלה למען הקמת בית לוי אשכול. לאחר סיום תפקידה, ב-2008 התמנתה לנשיאת הכבוד של יד לוי אשכול.
בתוך כך הרבתה בפעילות התנדבותית גם בתחום ההסברה ולמען קידום תרבות, אמנות ומדע. היא הייתה נשיאת איגוד נשים אקדמאיות בישראל ונשיאת האגודה לפיתוח המדע וקידום המחקר והרפואי. כמו כן הייתה נשיאת אגודת הידידים של בית האמנים בירושלים וחברת הנהלת מוזיאון ישראל.
בסרט  הדוקומנטרי "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים" מגלמת את דמותה של מרים השחקנית ענת סלונים.
אשכול התגוררה בירושלים וקבורה בחלקת גדולי האומה בהר הרצל.