google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם גולדמן

קורותיו

נולד בעיר העתיקה בירושלים לרב מרדכי גולדמן, האדמו"ר השישי של חסידות זוויהל. בצעירותו גדל בצילם של אבי סבו האדמו"ר שלמה גולדמן וסבו האדמו"ר גדליה משה גולדמן. כמו כן היה מקורב לרב אהרן ראטה ולאדמו"ר מבעלז הרב אהרן רוקח. למד בישיבת תפארת ציון, בישיבת סלונים ברמת גן, בישיבת תורת אמת בירושלים ובישיבת מיר בירושלים.
לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תשל"ט (1979), התמנה לאדמו"ר. עבר להתגורר בבית אביו בבניין ישיבת זוויהל בירושלים.
נפטר בשנת ה'תש"ע, ונקבר בהר הזיתים בירושלים. רעייתו איטה מרים סימא (בת הרב מרדכי שטרנברג מרוסיה) נפטרה בא' באייר ה'תשע"ד.

משפחתו

אחיו: הרב שלמה גולדמן - חתנו של האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג, כיהן כאדמו"ר מזוויהל-צאנז בארצות הברית; הרב יעקב גולדמן - חתנו של הרב משה ברגמן; הרב דוד גולדמן - רב חסידי זוויהל בבני ברק. אחותו בתיה חיה נישאה להרב אברהם חיים ראטה, האדמו"ר משומרי אמונים.
בניו: האדמו"ר רבי גדליה משה גולדמן מ"קהילת זוייהל" (שהקים את מבנה מוסדות החסידות בירושלים, ומספר שנים קודם מותו הורחק על ידו), האדמו"ר רבי שלמה מזווהיל, רבי שמואל דוד ראש ישיבת זוועהיל, והרבנים רבי שאול, רבי יצחק, רבי זאב, רבי יוסף, רבי יעקב לייב.
חתניו: האדמו"ר רבי ירמיה רבינוביץ מביאלה בית שמש, ורבי שלמה הופשטיין.
פרדי טייפור

נעוריו והפיכתו לזמר מוביל בטורקיה

טייפור נולד והתחנך בשכונת "הוראיאת" שבאדנה, טורקיה, בעודו נער. אביו קומאלי נהרג כשפרדי בן 14 בלבד והוא לא היה מסוגל להמשיך בלימודים, הוא היה צריך לעבוד בשדות הכותנה של מישור צ 'וקורובה כדי לפרנס את משפחתו. טייפור הלך איסטנבול כשהיה בן 17 עם חלומות של להיות זמר מפורסם. הוא לא הצליח לממש את הפונטנציאל המוזיקלי שלו ולכן הוא חזר לאדנה לאחר שהות קצרה באיסטנבול. 
שש שנים לאחר מכן בשנת 1968 הוציא פרדי את אלבומו הראשון "דילק קפיסי", כמו עמיתיו לז'אנר הארבסק בשנים אלו אלבום זה לא זכה להצלחה מרובה וגרמה לו לקחת הפסקה של שש שנים נוספות עד אלבומו השני. הוא חזר לאיסטנבול בשנות ה-70 המוקדמות וניסיונות בלתי פוסקים שלו להיות זמר סוף סוף התחילו להשתלם. בשנת 1974 החל פרדי לקבל פרסום בעקבות האלבום השני המצליח ואף קיבל תפקיד ראשי בסרט לראשונה בחייו. אלבומו השלישי "חוזורום קלמדו" (1977) אלבום זה זכה להצלחה בצורה בלתי רגילה ברחבי טורקיה ונמכר במאות אלפי עותקים. השיר חוזורום קלמדו אשר נושא את שם האלבום אהוב מאוד בקרב מעריצי פרדי טייפור עד עצם היום הזה ונחשב בעיני רבים לשירו הגדול ביותר בכל הזמנים.
בתחילת שנות ה-80 פרדי מבסס את מעמדו כזמר מוביל בטורקיה ובפרט בז'אנר הארבסק. בשנים אלו החל פרדי טייפור ליצור אלבומים בקצב מסחרר והוציא מעל לשני אלבומים בשנה כשכל אחד נמכר באלפי עותקים תוך זמן קצר. כל העת ממשיך פרדי גם לשחק תפקידים ראשיים בסרטי טורקיים כשגם הם נצפים ומצליחים מעבר למצופה.
שיא הצלחתו הגיע בשנת 1991 לאחר צאת האלבום "גלירסן", פרדי זוכה לכינוי "באבא". כינוי זה הוא תואר כבוד שזוכים לו רק אמנים בודדים בטורקיה. באבא בטורקית פירושו אבא, כינוי זה מראה על הכבוד שלו זוכה פרדי ברחבי טורקיה ובהופעותיו נוהגים מעריציו לצעוק צעקות אהדה בשם "פרדי באבא".
כינוי נוסף שמקבל פרדי טייפור בשנים אלו הוא "מלך הערבסק" כאשר הוא מקדים בכינוי זה את איברהים טטליסס, מוסלום גורסס ואורחן גנג'ביי.
פרדי טייפור הופך לזמר מפורסם גם בישראל של שנות ה-90 ואלבומיו נמכרים בארץ באלפי עותקים. פרדי שימש למודל הערצה וחיקוי מרכזי אצל הרבה מהזמרים בז'אנר המזרחי-טורקי בארץ ובעיקר אצל זמרים כמו: עופר לוי, אבי ביטר וסמי מיאלי שהושפעו רבות מיכולות השירה של מלך הערבסק.
לחניו קיבלו פרסום רב בארץ לאחר שזמרים רבים השתמשו בלחניו וחיברו להם מילים בעברית. 
דוגמה לשירים מצליחים שנושאים את לחניו של פרדי טייפור: החזירי לי את בני (עופר לוי), נדרתי נדר (משה כהן), אהבה אמיתית (עופר לוי), רק שתדע את האמת (שרית חדד) ועוד.

הישגים

לטייפור מעל 100 אלבומים. שיחק בלמעלה מ-30 סרטים. הוא זכה בפרס הקדם-במתי "אלבום הזהב", 9 פעמים.
היקף מכירות האלבומים שלו ברחבי העולם מוערך בכ-52 מיליון עותקים.
ג'יליולה צ'ינקווטי

ביוגרפיה

צ'ינקווטי נולדה בוורונה שבאיטליה. בגיל 16 זכתה בפסטיבל סן רמו בשנת 1964 כאשר שרה את "Non ho l'età" ("אינני בוגרת מספיק"), למוזיקה שחיבר ניקולה סלרנו ומילים מאת מריו פנצרי. בעקבות זכייתה, נבחרה לייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון של שנת 1964, בביצוע אותו השיר. היא זכתה במקום הראשון גם באירוויזיון, והייתה הראשונה שהעניקה למדינתה את הניצחון בתחרות זו. היא הייתה גם הראשונה שהגיעה למקום הראשון בתחרות ה-Top 20 (עשרים הלהיטים הראשונים) בבריטניה בשיר אירוויזיוני שאינו באנגלית.
בשנת 1966 היא הקליטה את השיר "Dio, come ti amo" ("אלוהים, כמה שאני אוהבת אותך") בדואט עם דומניקו מודוניו, שהפך ללהיט בינלאומי. ב-1974 היא חזרה לתחרות הבינלאומית כנציגת איטליה בשנית, והפעם סיימה במקום השני לאחר להקת אבבא, בביצוע השיר "Si" ("כן") - את המוזיקה והמילים כתבו: מריו פנצרי, דניאלה פאצ'ה, לורנצו פילאט, וקאראדו קונטי. השיר, שתורגם לאנגלית בתור "Go", הגיע ל-Top 10 בבריטניה. השיר נאסר לשידור באיטליה, והתחרות אף לא שודרה בטלוויזיה האיטלקית, בגלל משאל עם שנערך במדינה זמן קצר לאחר התחרות, בשאלה האם לאפשר גירושים, והחשש שהשיר עלול להשפיע על ההצבעה.
צ'ינקווטי הנחתה את תחרות האירוויזיון של שנת 1991 יחד עם טוטו קוטוניו, שהביא את האירוויזיון לארצו עם זכייתו בזאגרב בשנה הקודמת (זכייתה השנייה של איטליה לאחר זו של צ'ינקווטי 26 שנה קודם לכן).
אד גיין

חייו

גיין נולד בוויסקונסין לאב אלכוהוליסט אלים שהיה לעיתים קרובות מובטל. אמו הייתה אישה דתית נוצרית אדוקה, שנהגה לחנך את גיין ואת אחיו עד למותה, והכתה אותם כשביצעו מעשה חטא.
ב-1940 מת אביו. במרץ 1944 פרצה שריפה בחווה, והנרי, אחיו הגדול של גיין, סבל מפגיעה חמורה בראשו ומת. בחקירה שלאחר המוות נקבע שהוא מת מחנק כאשר נלחם באש.
ב-29 בדצמבר 1945 נפטרה אמו משבץ מוחי.
גיין נודע בכינוי "הקצב מפליינפילד" (עיר בויסקונסין), כינוי שקיבל בעקבות רציחתן של לפחות שתי נשים בשנות ה-50, ועל ביצוע מעשים מגונים וסדיסטיים בגופות שגנב מבית קברות. ישנה סברה שגיין רצח נשים בגלל הדמיון ביניהן לאמו, שאותה אהב אך היא לא החזירה לו אהבה.
בנובמבר 1957 שוטרי משטרת פליינפילד שבאו לביתו כדי לחקור רצח, מצאו בבית מספר רב של איברים וגופה שתוכנה הוצא ממנה. גיין נעצר, הודה ברצח, והסביר שאת שאר הגופות הוא גנב מבתי קברות מקומיים. לאחר שהוכרז כמשוגע בידי בית המשפט בילה את שארית חייו בבית החולים של ואופסן עד שמת מסרטן ב-1984.
שנים לאחר מכן, שימש אד גיין השראה לתומאס האריס, מחבר הספר "שתיקת הכבשים". גם דמויותיהם של "נורמן בייטס" מסרטו של אלפרד היצ'קוק "פסיכו", "פני עור" מסרט הפולחן "המנסרים מטקסס" ו"בלאדי פייס" מהעונה השנייה של סדרת האימה "אימה אמריקאית" התבססו עליו. בין הסרטים המציגים את דמותו האמיתית של גיין ניתן למנות את הסרט "Deranged" משנת 1974 (בסרט זה שונה שם הרוצח ל"עזרא קוב"), הסרט "In the Light of the Moon" משנת 2000 (יצא בארצות הברית תחת הכותרת "Ed Gein" בשנת 2001), הסרט "Ed Gein: The Butcher of Plainfield" ("אד גיין: הקצב מפליינפילד"), שיצא ישירות ל-DVD בשנת 2007 ובו גילם קני הודר (מסרטי "יום שישי ה-13") את אד גיין, והסרט "Ed Gein: The Musical" משנת 2010.
מרכז הצעירים (באר שבע)

הקמה

בנייתו החלה בתקופת ראש העיר יעקב טרנר, והסתיימה בכהונתו של רוביק דנילוביץ'. תכנון המרכז בעיר העתיקה של באר שבע, היה מהישגיו הבולטים של דנילוביץ', בשנים בהן כיהן כסגן ראש העיר ומחזיק תיק החינוך ואגף הצעירים.
בשנת 1999 סגן ראש העיר רוביק דנילוביץ' (לשעבר), שכיום מכהן בתפקיד ראש עיריית באר שבע, החליט לגייס אנשים המתעסקים באומנות במטרה להביא לשיפור העיר באר שבע. דנילוביץ' פנה לאנשים צעירים כדי לבדוק מהם החוסרים עבור צעירי באר שבע. חלק מהצעירים בחרו להציג בפני דנילוביץ' את החוסרים בבאר שבע באולפן הקלטות, מקום להופעות ואמפיתיאטרון בעיר, לאחר הצגת טענותיהם החליט דנילוביץ לקחת יוזמה כמנהל "אגף הצעירים" להקים מרכז המשלב את כל בקשותיהם במקום אחד, בעזרת אדריכלים (האדריכל הראשי- רמי מרש) ומהנדסים שעבדו לצידו. כדי לגייס את הכסף למרכז ראש העיר בזמנו יעקוב טרנר נסע עם משלחת לשווייץ כדי לגייס תרומות להקמת המרכז, קרן היסודות בשווייץ תרמה שלושה מיליון דולר ובנוסף ממשלת ישראל הוסיפה כסף למען בניית המרכז.
מרכז הצעירים כיום פועל בשני מישורים: בקומה התחתונה, אולם מופעים - הנקרא בשם היכל שווייץ (על שם התרומה מקרן היסודות בשווייץ), האולם מארח מופעים. בקומה העליונה, הבית לאומנות עצמאית- עשיית פרויקטים שהם פרי יצירתם של אומנים עצמאים. מרכז הצעירים הוא בן שתי קומות, בחזיתו באכסדרה בעלת קשתות רבות, באופן המדמה את הבניה בבאר שבע בתקופה העות'מאנית, כדוגמת בית המושל, ובית עארף אל-עארף. המקום יצר השראה להיווצרות מקומות ואולפני הקלטה באזור.
המרכז נחנך ביוני 2005.
כמרכז האירועים הגדול בבאר שבע, בזמן בנייתו, שימש כביתו של תיאטרון באר שבע, עד לבניית משכן אמנויות הבמה באר שבע. כיום משמש כאולם למופעים, לכינוסים ולאירועי תרבות. בנוסף מתקיימים במקום חוגים ואולפני הקלטה, סדנות יצירה וכתיבה, וכן חלוקת פרסים כספיים כמלגות ליוצרים צעירים בבאר שבע.

פעילויות במרכז

כמרכז האירועים הגדול בבאר שבע, בזמן בנייתו, שימש כביתו של תיאטרון באר שבע, עד לבניית משכן אמנויות הבמה באר שבע. כיום משמש כאולם למופעים, לכינוסים ולאירועי תרבות. בנוסף מתקיימים במקום חוגים ואולפני הקלטה, סדנאות יצירה וכתיבה, וכן חלוקת פרסים כספיים כמלגות ליוצרים צעירים בבאר שבע. משנת 2013 פועלת במרכז הוועדה לעידוד יצירה שמטרתה למשוך אמנים צעירים על ידי כך שהיא מחלקת 200 אלף שקלים בין אמנים צעירים ופרויקטים שעובדים עליהם. הוועדה בוחנת את הפרויקטים, מראיינת את היוצרים ובוחרת האם לעזור ליוצרים להתקדם ביצירת הפרויקט ובאיזה סכום לסייע. בשנים 2015-2010 התקיימו אירועי הגאווה בבאר שבע ברחבת מרכז הצעירים.
פוקואוקה (מחוז)

היסטוריה

לפני רסטורציית מייג'י התחלק שטח מחוז פוקואוקה בין המחוזות צ'יקוגו, צ'יקוזן ובוזן, וכן חלקים ממחוזות טמבה וסצו. לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868, אוחדו מחוזות האלה למחוז אחד, ובשנת 1871, לאחר ביטול שיטת ההאן, קיבל המחוז את שמו הנוכחי.
בסוף המאה ה-13 היה שטח המחוז נקודת הנחיתה עבור הפלישה המונגולית, אך בסופו של דבר הפלישה נמנעה הודות לסופת טייפון שפקדה את האזור.

גאוגרפיה

למחוז פוקואוקה גישה לים ממערב, ממזרח ומצפון. כמו כן, הוא גובל במחוזות הבאים: סאגה, אויטה וקומאמוטו, וצופה לעבר מחוז ימאגוצ'י, מעבר למצר קאנמון. 18% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.
במחוז זה שוכנות שתי הערים הגדולות ביותר בקיושו - פוקואוקה וקיטקיושו, וכן מרבית מרכזי התעשייה של האי.

כלכלה

במחוז פוקואוה נמצאים מספר מרכזי תעשייה גדולים, ותעשיית המחוז מהווה 40% מסך התעשייה של האי קיושו. מייסד קונצרן הצמיגים ברידג'סטון, שוג'ירו אישיבאשי, נולד בעיר קורומה שבמחוז, ובה ייסד את חבר הצמיגים שלו.

פשיעה

במחוז פוקואוקה פועל המספר הרב ביותר של ארגוני יקוזה בכל יפן, והמחוז מוביל את המדינה בתקריות ירי.
אברהם למפל

ביוגרפיה

למפל נולד ב - 10 בפברואר 1936 בלבוב (Lwów), פולין (כיום - לבוב, אוקראינה). בנם של יצחק ופרידה למפל. בשנת 1948 עלה לישראל. למד בטכניון וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה ב-1963, מוסמך ב-1965 ודוקטור בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל ב-1967. החל מ-1977 כיהן כפרופסור בטכניון ושימש כראש הפקולטה למדעי המחשב בין 1981 ל-1984.
עבודותיו ההיסטוריות החשובות מתחילות בהצגת האלגוריתם LZ77 במאמר שכותרתו "אלגוריתם אוניברסלי לדחיסת נתונים עוקבים" בעסקאות IEEE על תורת האינפורמציה (מאי 1977) בשיתוף עם יעקב זיו.
הוא זכה בפרס היובל הזהב לחדשנות טכנולוגית משנת 1998 של חברת "IEEE Information Theory Society" וב- IEEE Richard W. Hamming Medal על "עבודה חלוצית בדחיסת נתונים, במיוחד באלגוריתם למפל-זיו".
בשנת 1997 הקים את  פורום תשתיות לאומיות (תל"ם).
ב-1993 הצטרף למעבדות היולט פקארד (HP). שנה לאחר מכן הקים את השלוחה הישראלית של המעבדות בחיפה וניהל אותן עד 2007. המעבדה שהקים למפל היא אחת מ7 מעבדות מחקר בכל העולם של חברת HP והיא מהווה אחת ממוקדי המחקר החשובים בעולם.
על שמו של למפל רשומים שמונה פטנטים בארצות הברית.
בשנת 2010 זכה למפל בפרס רוטשילד להנדסה.
כיום למפל אינו עובד כמרצה, במקביל למפל ממשיך את עבודתו בפורום תל"ם במימון פרויקטים.

תרומתו למחקר

האלגוריתמים LZ77 ו-LZ78, אשר נכתבו על ידי למפל ויעקב זיו, הובילו למספר עבודות נגזרות, ובזכותם נולד ענף כיווץ הקבצים, כלומר למפל וזיו הצליחו לגרום לתמונה לכווץ את כמות הזיכרון שתיקח כל תמונה וכך לחסוך מקום מבלי לחסוך באיכות.
אחת העבודות שנוצרו בעזרת האלגוריתמים LZ77 ו-LZ78 היא אלגוריתם Welch-Lempel–Ziv המשמש בתבנית GIF של תמונה, ואלגוריתם שרשרת Lempel-Ziv-Markov אשר נעשה בו שימוש ב - 7-Zip ו Xz (ארכיונים וירטואליים של קבצים). האלגוריתמים שימשו גם כפי שפורסמו במקור בפורמטים כגון ,DEFLATE המשמש בפורמט PNG לתמונות. שימוש רב באלגוריתמים אלה מתרחש אצל כולנו כיום בשליחת תמונות פשוטה או אפילו במשחקי ELECTRONIC ARTS.
ארסאן אילייסובה

קריירה מקצוענית

אילייסובה החל לשחק באופן מקצועני בשנת 2004, במדי אולקרספור מליגת העל הטורקית. לאחר מכן, נרשם לדראפט ה-NBA‏ 2005 ונבחר בבחירה ה-36 על ידי המילווקי באקס. זמן קצר לאחר הדראפט, ב-23 באוגוסט, חתם אילייסובה בבאקס על חוזה לשנתיים. הוא לא השתתף באף משחק NBA בעונת 2005/2006, אלא רק שיחק עבור קבוצת הבת של הבאקס מליגת הפיתוח של ה-NBA, טלסה 66'. בטלסה שיחק 46 משחקים והעמיד ממוצעים של 12.5 נקודות ו-7 ריבאונדים למשחק.
ב-1 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA נגד אינדיאנה פייסרס. בעונת הבכורה שלו ב-NBA שיחק אילייסובה ב-19 משחקים בלבד.
בסיום עונת 2006/2007 עזב את ארצות הברית וחזר לאירופה, לאחר שחתם במדיה של ברצלונה מהליגה הספרדית ב-16 ביוני 2007. במדי ברצלונה קבע היסטוריה כשהפך לכדורסלן הטורקי הראשון במועדון הספרדי.
בעונת 2009/2010 חזר למילווקי, ושיחק עבורה במשך 6 עונות עד סיום עונת 2014/2015. במהלך שביתת השחקנים ב-NBA בעונת 2011/2012 שיחק עבור אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית.
ב-11 ביוני 2015 נשלח אילייסובה בטרייד לדטרויט פיסטונס בתמורה לקארון באטלר ושון ויליאמס.
ב-16 בפברואר 2016 נשלח בטרייד לאורלנדו מג'יק, יחד עם ברנדון ג'נינגס, בתמורה לטוביאס האריס.
ב-23 ביוני 2016 נשלח בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, יחד עם ויקטור אולדיפו וזכויות הדראפט על דומנטאס סאבוניס, בתמורה לסרג' איבקה.
ב-1 בנובמבר 2016 הועבר בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לג'רמי גרנט.
ב-23 בפברואר 2017 נשלח בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לטיאגו ספליטר. ביולי 2017 חתם על הארכת חוזה באטלנטה, אך בפברואר 2018 שוחרר מהקבוצה לפני תום החוזה.
ב-28 בפברואר 2018 חתם על חוזה בפילדלפיה 76' עד סיום עונת 2017/2018.
לקראת עונת 2018/2019 חתם על חוזה ל-3 עונות במילווקי באקס, עבור כ-21 מיליון דולר.

נבחרת טורקיה

אילייסובה היה חבר בסגלי נבחרות טורקיה הצעירות וזכה עימה במדליית הכסף באליפות אירופה עד גיל 20 וכן גם בתואר ה-MVP של האליפות. כיום, אילייסובה חבר בסגל נבחרת טורקיה הבוגרת ושיחק עימה באליפות העולם 2006 ובאליפות אירופה 2007.
טיטניט

כינויים

מקור השם טיטניט ביסוד טיטניום המצוי בהרכבו. השם סְפֶן מקורו ביוונית "ספנוס" ופירושו טריז וניתן למינרל בשל צורת הגביש האופיינית. השימוש בכינוי ספן למינרל בוטל על ידי "הוועדה לשמות מינרלים ולמינרלים חדשים (CNMMN) של האגודה הבינלאומית למינרלוגיה שאישרה לשימוש את השם טיטניט בלבד. עם זאת, השם ספן עדיין מצוי כיום בשימוש כשם בלתי רשמי לאבני חן מטיטניט.

תכונות אופטיות

מקדם השבירה של הטיטניט הוא 1.990-1.885 עד 2.050-1.915 עם שבירה כפולה חזקה של 0.105 עד 0.135 (דו-צירי חיובי). דגימות שקופות מצטיינות בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) עז, כששלושת הצבעים המופיעים תלויים בצבע הגוף. בשל אפקט דיכוי הקרינה הפלואורסצנטית של הברזל הטיטניט אינו מגיב בקרינה פלואורסצנטית בתגובה על הקרנה באור על-סגול.

תפוצה ושימושים

הטיטניט מופיע בסלעים מותמרים כמו גנייס ושיסט וכגרגרים באבני גיר וגרניט. מקומות בהם מוצאים טיטניט כוללים את פקיסטן, איטליה, רוסיה, סין, ברזיל, שווייץ מדגסקר, טירול באוסטריה, קנדה (מחוז רנפרו באונטריו) וארצות הברית (קליפורניה).
בישראל מצויים גבישים של טיטניט בגרניט שבנחל רודד. בחצי האי סיני מצויים גבישי טיטניט בסלעי הדיוריט שבמסיב הפרקמברי.
הטיטניט הוא אחד המקורות לטיטניום דו-חמצני (TiO₂) המשמש כפיגמנט לבן.
כאשר אין בו פגמים יכול הטיטניט לשמש כאבן חן המכונה ספן. הספן היא בדרך כלל אבן בגוון שארטרז (על שם הליקר, בין צהוב לירוק) ונחשקת בשל פיזור הצבעים הבלתי רגיל שלה שעולה אפילו על זה של היהלום. אך פריכות וקשיות נמוכה מונעים שימוש באבן לשיבוץ בטבעות. ספן מתאימה יותר לתליון וסיכות או אפילו כאבן בלתי משובצת לאספנים.
פונדאקו דיי טורקי

היסטוריה

המבנה הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-13 על ידי ג'אקומו פאלמייר, גולה מפזארו. בשנת 1381 רכשה רפובליקת ונציה את המבנה והשתמשה בו כמבנה אירוח. בין היתר התארח במבנה קיסר האימפריה הביזנטית ג'ובאני פאלאולוגו בשנת 1438.
החל מראשית המאה ה-17 ועד שנת 1838 שימש המבנה כבית מגורים, וכאתר מחסנים ושוק עבור סוחריה הטורקיים של ונציה.
המבנה היווה למעשה גטו טורקי, ורפובליקת ונציה הטילה הגבלות על הסוחרים אשר נאסר עליהם לעזוב את המבנה בחלק משעות היום.
בשנת 1797, עם כיבוש רפובליקת ונציה על ידי נפוליאון בונפרטה, בוטלו ההגבלות, אולם הסוחרים המשיכו להתגורר ולהשתמש במבנה עד שנת 1838.
בשל הירידה בהיקף המסחר במהלך המאה ה-19 לא תוחזק המבנה ומצבו התדרדר. בין השנים 1860–1880 נערך שיקום מקיף של המבנה (אשר בפועל כמעט נבנה מחדש). בין השינויים שנעשו במבנה, במהלך השיקום השנוי במחלוקת, ניתן למנות את בניית המגדלים משני צידי המבנה.
בין השנים 1890–1923 שימש המבנה כמשכנו של מוזיאון קורר. כיום המבנה מכיל את המוזיאון להיסטוריה של הטבע של העיר ונציה, ומציג מאובנים, פוחלצים של בעלי חיים, צמחייה, וכן אקווריום.
יחידת חרמ"ש

היסטוריה

היחידה הוקמה כיחידה ניסיונית בשנת 1988, בעקבות צורך בשוטף ביחידת חי"ר ייעודית ללוחמה בעומק שטחי יהודה, שומרון ועזה בתקופת האינתיפאדה הראשונה ובחירום, שתפעל כיחידת חי"ר שתהיה זמינה לצד כוחות שריון ללוחמה בתוך שטח בנוי. לצורך כך קבעו כוחות היחידה את מושבם בתוך השטח, לצורך הכרת ולמידת הגזרה שבאחריותם, כדי להופכה ל"ביתם השני" ובכך להקשות על האויב ולהצר את צעדיו בביצוע פעולות טרור או כל פעולה נגד אזרחים ויישובים יהודיים. הרעיון הוכיח את עצמו ונוכחותם של הלוחמים בגזרות השונות נחשבה רצויה ומבורכת בחטיבות המרחביות. חיילי היחידה היו בקיאים מאוד בגזרות הפעולה שלהם, לעיתים עד כדי היכרות אישית עם התושבים, והיו מיומנים יותר בביצוע המשימות ובהפעלת אמצעי הלחימה הייעודיים מחיילי המילואים ומחיילים סדירים שהגיעו לתעסוקות מבצעיות לפרקי זמן קצרים.
לאחר שש שנות פעילות ובעקבות הסכמי אוסלו והיציאה משטחי יש"ע, צומצמה פעילות היחידה ולבסוף הוחלט להופכה לגדודים גדוד חרוב ושמשון, שהיוו שניים מהגדודים שהרכיבו לימים את חטיבת כפיר.
אשר בן לולו, לימים מח"ט כפיר, התחיל את שירותו בפלוגת אלון מהיחידה. בן לולו עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר מטעם היחידה, ועם סיום קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה בה.

ייעוד

לפלוגות החרמ"ש היו שני ייעודים שונים, האחד בשגרה והאחד בזמן חירום. בשגרה, ייעוד היחידה היה לוחמה בשטחי יהודה, שומרון ועזה, אולם בזמן חירום סופחה כל פלוגה לחטיבת שריון אחרת ותפקדה כפלוגת חי"ר חטיבתית רכובה על נגמש"ים (מדגם "ברדלס") המאבטחת את החטיבה, מספקת פתרונות חי"ר ללוחמה בשטח בנוי או פתוח ומאפשרת תנועה רציפה של השריון. פלוגות "אלון" ו"אשוח" שויכו לחטיבה 500, "אשבל" ו"אשחר " שויכו לחטיבה 401, ופלוגת "אורן" שויכה לחטיבה 188. לצורך כך, עברו הלוחמים במהלך המסלול שארך כשנה וחצי הכשרה המתאימה לשני הייעודים.
בהקמת יחידת חרמ"ש ניסה לפתור צה"ל שתי בעיות, האחת הצורך בכוח ייעודי וייחודי ללוחמה באינתיפאדה והשנייה, הצורך המחודש בכוחות חי"ר זמינים לכוחות השריון כלקח ממלחמת יום הכיפורים.

סיכות לוחם של הפלוגות (סוף מסלול)

בכל הסיכות מופיעה דמות הברדלס כמשתמע משמה השני של יחידת חרמ"ש.
רנטה שטכר

ביוגרפיה

רנטה נולדה בסופטיץ.

אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכתה שטכר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר (43.63 שניות) ומדליית כסף בריצת 200 מטר (23.3 שניות). 
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה שטכר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 100 מטר (11.40 שניות) ובריצת 200 מטר (22.70 שניות) ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר (43.60 שניות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה שטכר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והייתה לאתלטית המצטיינת בתחרות. היא זכתה במדליות זהב בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 11.07 שניות, לפני רלין בויל מאוסטרליה (11.23 שניות) וסילביה ציבס מקובה (11.24 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא עולם חדש נוסף של 22.40 שניות, לפני בויל (22.45 שניות) ולפני אירנה שווינסקה מפולין (22.74 שניות). מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.95 שניות, אחרי מערב גרמניה (42.81 שניות) ולפני קובה (43.36 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה שטכר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 42.51 שניות ומדליות כסף בריצת 100 מטר (11.23 שניות) ובריצת 200 מטר.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה שטכר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא אולימפי חדש של 42.55 שניות, לפני מערב גרמניה (42.59 שניות) וברית המועצות (43.09 שניות), מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.13 שניות, אחרי אנגרט ריכטר ממערב גרמניה (11.08 שניות) ולפני שיאנית העולם היוצאת אינגה הלטן (11.17 שניות) שתיהן ממערב גרמניה. ריכטר קבעה בשלב חצי הגמר שיא עולם חדש של 11.01 שניות, ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.47 שניות, אחרי בת ארצה ברבל ווקל שקבעה שיא אולימפי חדש של 22.37 שניות וריכטר (22.39 שניות).

תוכנית האימרוץ

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. ממסמכים שהתגלו התברר ששטכר ביקשה להפסיק את השימוש בסמים אותן נטלה לאחר אולימפיאדת מינכן, על מנת ללדת ילדים בבטחה. רלין בויל האוסטרלית שסיימה שנייה בשתי הריצות ל-100 ול-200 מטר אמרה שהיא מרגישה מרומה, אבל ייתכן ושטכר יכלה לנצח גם ללא השימוש באימרוץ.
אלון ששון

קריירה

ששון החל להתאמן בג'ודו כילד. בשנת 2002 במתנ"ס הקהילתי בגבעה הצרפתית, כשהוא בן 16, זכה במדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה בגיור שבהונגריה, בקטגוריית המשקל של עד 81 ק"ג. לאחר מכן החל להתחרות בקטגוריית המשקל של עד 90 ק"ג. בשנת 2004 היה סגן אלוף ישראל בקטגוריית משקל זו, ובשנת 2005 היה לאלוף ישראל. באותה שנה זכה באליפות אירופה עד גיל 20, שנערכה בזגרב.
בשנת 2006 החל ששון להשתתף גם בתחרויות בינלאומיות לבוגרים. הישגו המשמעותי הראשון במסגרות אלו היה המקום השלישי שבו זכה בתחרות במסגרת סבב הגביע העולמי בבאקו. באותה שנה שמר על תוארו כאלוף ישראל, והוא שב וזכה באליפות ב-2007. בנוסף, זכה באותה שנה במדליית ארד בטורניר שנערך בטביליסי במסגרת סבב הגביע העולמי. ב-2008 איבד את תוארו כאלוף ישראל לוויקטור פישמן, לאחר שלוש זכיות רצופות. בעקבות מאבקים פוליטיים בתוך איגוד הג'ודו בישראל החליט לפרוש מהענף בשנת 2009.
בשנת 2011 החליט ששון לחזור להתאמן, ועם שובו מונה לקפטן נבחרת הג'ודו של ישראל. באותה שנה זכה פעם נוספת באליפות ישראל, אך ב-2012, אז בחר להתמודד בקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג, הסתפק במקום השלישי. באליפות אירופה שנערכה בבודפשט ב-2013 סיים במקום ה-17. במספר טורנירים שנערכו באותה שנה רשם הישגים נאים: מדליית זהב בגלאזגו, מדליות ארד בבודפשט, ברייקה ובמינסק ומקום חמישי בטאלין. באותה שנה זכה באליפות ישראל במשקל של עד 100 ק"ג. ב-2014 זכה במדליית זהב בטורניר בסופיה, במדליית כסף בצ'ינגדאו ובמדליית ארד בברטיסלאבה. כן זכה באליפות ישראל במשקל עד 90 ק"ג. ב-2015 זכה במדליית ארד בטורניר בסופיה וסיים במקום החמישי בטורניר בקלוז' נאפוקה. באליפות אירופה שנערכה באותה שנה במסגרת המשחקים האירופיים בבאקו הודח בסיבוב השני.
בשנת 2016, לאחר שהבין שלא יצליח להשיג את הכרטיס לאולימפיאדת ריו, הודיע על פרישה מהענף.
בשנת 2017 השתתף ששון בתוכנית הריאליטי ״הישרדות פלאוון״, ואף ניהל רומן קצר עם השורדת הדוגמנית, ניקולה וורד.
אחיו הצעיר של ששון, אורי, אף הוא ג'ודוקא, מתחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג, זכה במדליית ארד אולימפית בריו (2016) ופעמיים ברציפות בתואר סגן אלוף אירופה.
שער השוק של מילטוס

שער השוק של מילטוס הוא אחד המוצגים הגדולים והמרשימים במוזיאון פרגמון בברלין. הוא נבנה בשנים 110 - 120 לספירה בתקופתו של הקיסר אדריאנוס בעיר מילטוס (כיום- בטורקיה) וחרב ברעש אדמה במאה ה-10 או במאה ה-11.
מילטוס הייתה פוליס באיוניה (טורקיה של היום), לחופי הים האיגאי. ההיסטוריה של העיר משתרעת מתקופת הברונזה, התקופה המינואית, התקופה המיקנית, היוונית, הרומית הביזנטית והעות'מאנית. היא הייתה עיר נמל עשירה בחוף המערבי של אנטוליה. נעזבה בתחילת השלטון העות'מאני ונמלה נסתם. כיום חורבותיה נמצאות במרחק 10 ק"מ מהחוף.
לשער שתי קומות. הוא בנוי משיש ברוחב 30 מטר בגובה 16 מטר ובעומק 5 מטר. הוא נחפר בשנים 1899–1911 על ידי משלחתו של תאודור ויגאנד וחלקיו הובלו לברלין שם הורכבו בשנים 1925–1929.
השער נפגע קשה בהפצצות במלחמת העולם השנייה ועבר שיקום ושחזור בשנים 1952–1954; 40% ממנו הם חלקים לא מקוריים.
בחדר התצוגה יש גם רצפת פסיפס ממילטוס ובמרכזה אורפאוס פורט על לירה ומוקף בחיות. מול השער נמצאת במה מוגבהת מקושטת מעתיקות ממילטוס ועליה דגם של העיר ושער השוק.
קבב

קבב מזרחי

הקבב הנפוץ במטבח המזרח תיכוני, הוא קציצה מאורכת, עסיסית ומתובלת מבשר בקר או בשר כבש טחון, המשופדת לאורכו של שיפוד ונצלית בגריל.
בישראל, על פי רוב מתייחס המושג לקציצת בשר טחון בתבלינים שונים, הנצלית על מנגל, עם או בלי שיפוד. במקרים רבים הקבב מוגש בפיתה או בלאפה עם חומוס, טחינה וסלטים שונים.