google/wiki40b huggingface dataset:
יצחק הצרפתי השני (פאס)

רבי יצחק הצרפתי השני (ה'שע"א - 1611 - ה'תכ"א 1661) היה אב בית הדין וראש הישיבה של העיר פאס, דרשן, ומרבותיה החשובים. בנוסף, התמנה להיות "נגיד" העיר. נצר לשושלת רבנים חשובים בעיר.

קורות חייו

רבי יצחק נולד לאמו בת רבי יעקב אבן עטר ולאביו רבי וידאל בפאס. משפחתו מיוחסת לרבנו תם, רש"י, ודרכו לדוד המלך.
אביו, שעמד בראש בית הדין בעיר פאס, נפטר בילדותו, בעקבות זאת אימו פירנסה וגידלה אותו. משגדל נכנס ללמוד בישיבת רבי יצחק ששון. עד שנפטר רבו. כבר בתקופת בחרותו היה הולך ודורש ברבים. לימים, התמנה לדיין צעיר בבית דינו של רבי שאול שמואל סרירו, ראש החכמים בעיר פאס, יחד עם רבי סעדיה אבן דנאן (השלישי), (שנתמנה לאב בית הדין בשנת תט"ו 1655 לאחר שנפטר רבי שאול שמואל סירירו). ורבי אברהם חאגיז.
לשושלת משפחתו כפי שמצויה בידי המשפחה, ראה כאן

נגיד היהודים

בשנת ת"ב (1642) רבי יצחק עמד בראש הקהילה היהודית בפאס, ונבחר לנגיד עליהם גם על ידי קהילת "המגורשים" (שגורשו מספרד בשנת ה'רנ"ב) וגם על ידי קהילת "התושבים" ("המקומיים" שחיו בעיר גם קודם הגירוש). בתפקידו כ"נגיד" או בערבית "שייח' אל יהוד", עמד במסירות נפש בפני שליט פאס, להציל כל אחד מבני הקהילה, והיה אחראי על גביית המיסים, המוטלים על היהודים.
בשנת ת"י (1650) מולאי מוחמד שריף, מייסד שושלת העלאווין מתאפילאלת, יצא למלחמה נגד שליט העיר פאס, ובשנת תי"ג (1653) תפס את השלטון. כל שנות המלחמה, סבלה הקהילה היהודית מעול מיסי המלחמה הכבדים.
מתואר בספר "פאס וחכמיה": שבאותם הימים בהם הגיע המלך הנ"ל ממחוז תפילאלת בראש חודש תמוז, הביאו היהודים מנחה למלך ושאלוהו לשלום, וביקשו מהמלך למנות את הרב יצחק כ"נגיד". אך לאחר כשמונה ימים הגיע אחיו של שם טוב בן רמוך, לתפוס את הנגידות, וקנה את הנגידות מהמלך בארבעת אלפים אוקיות. בנוסף הלך גם לנשיא אחד שהיה ממקורבי המלך החדש, והיה אחד מהגורמים המשפיעים להבאת המלך לפאס ושיחד אותו בכסף מרובה. אולם רבי יצחק לא רצה לתת כלום למלך בשכר הנגידות. כאשר התמנה אחיו של טוב, או אז החלו מריבות וקטטות גדולות בקהילה, וכתיאור הספר: "ומשעה שנעשה נגיד (שם טוב בן רמוך) לא שלונו ולא שקטנו ולא נחנו כל יום ויום קללתו מרובה מחברו והקהל בכלל והיחידים בפרט, והוטל עול על הקהל אשר לא יוכלו שאת". לאחר מכן העניש המלך את רבי יצחק בקנס כבד של חמשת אלפים אוקיות. לאחר שראה רבי יצחק שהמלך מחפש להתנכל לו, אסף את כל רכושו מביתו והובילו באמצעות שני חמורים לכיוון העיר תטואן, והשאיר בביתו רק את ספרי התורה וספרי קודש. אך לפתע בדרך, פגשו אחד ממקורבי המלך, ששת ליבו שבכוונתו לברוח עם הרכוש, או אז כל רכושו הוחרם והכו את שני החמורים בפקודת המלך, ורבי יצחק ושני בניו נאסרו. (עד כאן המתואר). לבסוף נפדה בכופר גדול על ידי הקהילה, ושב לתפקידו כנגיד.

הרבצת התורה

רבי יצחק הצרפתי עמד בראשות הישיבה של תלמידי חכמים, והיה יושב ולומד עמם כל היום, אך הייתה לו גם 'חברה של לילה', בה היה יושב ולומד עם 'בעלי בתים', המתפנים ללימודם בלילה. בשבתות היה דורש, בפני קהל רב, כל שבת שלישית. את חידושי תורתו ודרשותיו, איגד לספר אחד, 'תולדות יצחק', שנמצא בכתב יד. הוא היה ידוע בגלל הדרשות והפירושים שלו.
היעב"ץ (רבי יעקב אבן צור) מזכיר אותו בספריו. בנו רבי וידאל השלישי ירש אותו כדיין.
רבי יצחק צרפתי נפטר בשנת תכ"א (1661). יום פטירתו אינו ידוע, אך נהוג לציינו אותו ביום ז' באדר, שכל נשמות חכמי ישראל כלולות במשה רבינו.
דבאו סיטי

היסטוריה

למרות שהספרדים התחילו לחקור את אזור דבאו סיטי של היום כבר במאה ה-16, ההשפעה הספרדית על האזור הייתה זניחה עד אמצע המאה ה-19. ב-1844 הבריגדיר גנרל הספרדי אגוסטין בוקאיאן תבע את אזור העיר של היום לכתר הספרדי, למרות התנגדות השליטים המקומיים. ב-1848 הגיעה לאזור קבוצה של 70 מתיישבים ספרדים בהנהגת חוסה קרוס דה אויאנגורן. המתיישבים הצליחו להביס את המקומיים וב-29 ביוני באותה שנה הם הקימו את "נואבה ורגרה" (ורגרה החדשה), על שם עיר הולדתו של חוסה קרוס דה אויאנגורן.
ב-1867 נואבה ורגרה עברה למיקום בו היא נמצאת כיום, וב-1868 שונה שמה לדבאו.
לאחר שהפיליפינים עברו לשליטת ארצות הברית בעקבות מלחמת ארצות הברית-ספרד ב-1898, האמריקאים הקימו באזור מטעים רבים. בנוסף גם יפנים רבים השקיעו והתיישבו באזור, וכן אנשים משאר הפיליפינים. דבאו המשיכה לגדול וב-16 באוקטובר 1936 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-8 בדצמבר 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, היפנים הפציצו את העיר והם כבשו אותה ב-1942. ב-1945 כוחות אמריקאים ופיליפיניים כבשו מחדש את העיר. המלחמה הביאה לחורבן העיר החדשה וכלכלתה נפגעה קשות.
לאחר המלחמה העיר השתקמה והיא הפכה להיות בירת מחוז דבאו והעיר הגדולה ביותר באזור.

כלכלה

העיר היא המרכז הכלכלי והפיננסי של מינדנאו. הכלכלה מסתמכת על נמל דבאו, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול מנגו, פומלו, בננה, קוקוס, אננס, קפה, פפאיה ומנגוסטין, ותיירות.

חינוך

בדבאו סיטי פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת מינדנאו, אוניברסיטת אטנאו דה דבאו ואוניברסיטת דרום-מזרח הפיליפינים.

גאוגרפיה

דבאו סיטי נמצאת בדרום-מזרח מינדנאו, בחוף הצפון-מערבי של מפרץ דבאו .

טופוגרפיה

שטחה של העיר הוא 2,444 קילומטרים רבועים. חלק המערבי של העיר נמצא על גבעות אשר הופכות למישור ככל שמתקדמים מזרחה אל החוף. בקצה הדרום-מערבי של דבאו סיטי נמצא ההר אפו, ההר הגבוה ביותר בפיליפינים. בקרבת העיר נמצא נהר דבאו.

גאולוגיה

למרות שדבאו סיטי נמצאת באזור טבעת האש, מעולם לא התרחשה בה רעידת אדמה חזקה במיוחד. הר אפו הקרוב לעיר הוא הר געש רדום.

תחבורה

התחבורה הציבורית בדבאו סיטי משתמשת בכלי רכב מגוונים, בהם אוטובוסים, מוניות וג'יפנים. קווי אוטובוס יוצאים מדבאו לערים מרכזיות אחרות במינדנאו, כמו קגאיאן דה אורו.
בין דבאו סיטי ומנילה עוברות אוניות גל-נוע ומעבורות.
את דבאו סיטי משרת נמל התעופה הבינלאומי פרנסיסקו בנגוי, המציע טיסות לערים מרכזיות בפיליפינים וכן לסינגפור.
פרמיסל קובאר

קריירה

קובאר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פ.צ. סלובצקו. לאחר שלא הצליח לעלות לקבוצה הבוגרת, הושאל בינואר 2006 לקונוויצה לצבור דקות משחק. עונה לאחר מכן הושאל ללאמיה מהליגה השלישית ביוון. בקיץ 2010 היה קרוב לחתימה בדינמו צ'סקה בודייוביצה, אך בסופו של דבר חתם בסלובן ליברץ ושימש כשוער שני. בשנת 2011 הושאל לאוסטי נאד לאבם. לאחר שהושאל בסתיו 2012 לויקטוריה ז'יז'יקוב, חזר בפברואר 2013 לליברץ והפך לשוער הראשון.
ב-25 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו באירופה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד סקונטו ריגה. במשחק זה הספיק אף להדוף בעיטת עונשין.
ביוני 2014 חתם בהפועל חיפה. במהלך תקופתו בחיפה, סבל קובאר מאי יציבות כאשר לא הצליח לשמור על מקומו בהרכב הראשון. בינואר 2016 הוקפא לאחר החתמתו של מריאן אנטולוביץ'. בספטמבר 2016 חתם בצ'רנו מורה ורנה מליגת העל הבולגרית.
בינואר 2017 חזר לצ'כיה וחתם בסלביה פראג כשוער שני.
פורמוסוס

ביוגרפיה

פורמוסוס, שהיה בן 75 בעת בחירתו, היה בעבר הבישוף של פורטו-סנטה רופינה. בשנת 864 הוא מונה לנציג האפיפיור בבולגריה, על פי הצוואה של בוריס הראשון, מטרופולין בולגריה. אולם, מבחינת החוק הכנסייתי, הקמתה של המועצה המטרופוליטנית לא הצליחה. בשנים שלאחר מכן הוא מילא כמה משימות דיפלומטיות עבור האפיפיור. בשנת 875 הוא ניהל משא ומתן עם שארל הקירח על ההכתרה שלו. שנה לאחר מכן, האפיפיור יוחנן השמיני הדיח את פורמוסוס מתפקידו, לאחר שפעל בניגוד להוראותיו. אולם הוא הוחזר לתפקידו כעבור כמה שנים, על ידי האפיפיור מרינוס הראשון, ושימש שוב כיועץ האפיפיור.
ב-6 באוקטובר 891 נבחר פורמוסוס לאפיפיור, בעקבות מותו של מרינוס הראשון. הוא נאלץ לתמוך בחוסר רצון בהכתרה קיסרית של גידו השלישי, דוכס ספולטו ואף הכתיר את בנו, למברט השני, דוכס ספולטו כקיסר משותף, אולם עד מהרה הוא קרא לסיוע מהמלך הפרנקי ארנולף מקרינתיה. ארנולף כבש את רומא וב-896 הפך לקיסר עצמו. בנוסף פורמוסוס הצליח להסתכסך עם האצולה הרומית. ב-4 באפריל 896 מת פורמוסוס, ובוניפקיוס השישי נבחר לאפיפיור במקומו.
פורמוסוס מפורסם בכך שהוצא מקברו תשעה חודשים לאחר מותו, כדי לעמוד ל"משפט", שנודע מאוחר יותר כ"מועצת הגופה" או "Cadaver Synod". פורמוסוס הואשם בהפרה של חוק הכנסייה, כששימש כבישוף של רומא (האפיפיורות), וגם כבישוף של מחוז אחר.
פורמוסוס שהוצא מקברו, נוקה והולבש בבגדי אפיפיור, הושב על כיסאו, נשפט על ידי האפיפיור סטפנוס השישי (יורשו של בוניפקיוס השישי) ונמצא אשם. גזר הדין היה ביטול כל הצווים שהוצאו על-ידו. בגדי האפיפיור נקרעו מעל גופו ושלוש מאצבעותיו נכרתו. לאחר אירועים אלו הושלכה גופתו אל נהר הטיבר. הגופה נמצאה מאוחר יותר על ידי נזיר ולאחר מותו של סטפנוס השביעי הוחזרה לבזיליקת פטרוס הקדוש.
לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס (קונסול 16 לפנה"ס)

ביוגרפיה

הוא היה בנו היחיד של הקונסול גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס, ושל אמיליה לפידה. סבתו מצד האב הייתה פורקיה קאטוניס, אחותו של קאטו הצעיר. בצעירותו, הוא נודע בכישרונו בנהיגת מרכבות. בסביבות שנת 22 לפנה"ס התארס לאנטוניה הזקנה, בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה, ואחייניתו של אוקטביאנוס. האירוסין נערכו בטאראנטום, לעיניהם של אנטוניוס ואוקטביאנוס.
בשנת 22 לפנה"ס הוא היה איידיל, ובשנת 16 לפנה"ס נבחר כקונסול. בין השנים 12-13 לפנה"ס שימש כמושל אפריקה, ולאחר מכן קיבל פיקוד על הצבא הרומי בגרמניה, ככל הנראה כיורשו של טיבריוס. במסגרת תפקידו זה, הוא חצה את האלבה, הקים מזבח לאוגוסטוס, ו"חדר עמוק יותר לתוך גרמניה מכל רומי לפניו". הוא גם היה האיש שהוציא לפועל את צוואתו של אוגוסטוס לאחר מותו של זה. סווטוניוס מתאר אותו בצורה שלילית ביותר וטוען שהוא היה "שחצן פזרן וגס רוח". עוד בהיותו איידיל הכריח קנסור לפנות לו את דרכו ברחוב, ובמהלך תקופת כהונתו כקונסול, הוא ערך מופעים ראוותניים ואכזריים של חיות פרא בכל העיר, והציג קרבות גלדיאטורים ברבריים כל כך, עד שאוגוסטוס נאלץ לנזוף בו בפרטיות, ולאחר מכן לרסן אותו באמצעות צו ציבורי. הוא מת בשנת 25 לספירה.
מאנטוניה היו לו שלושה ילדים: דומיטיה הזקנה, דומיטיה לפידה הצעירה (אמה של הקיסרית מסלינה), וגנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (אביו הביולוגי של הקיסר נירון).
ג'יין לו

קורות חייה

גיין לו, בלידתה לו לי האנג (וייטנאמית Lưu Lệ Hằng), נולדה ביולי 1963 בסייגון שבדרום וייטנאם. אביה, שעבד כמתורגמן בשרות הצבא האמריקאי, לימד אותה צרפתית. עם נפילת סייגון באפריל 1975 היו לו, בת ה-12, ומשפחתה בין הוייטנאמים שפונו על ידי האמריקאים. בארצות הברית התיישבו בקנטקי שם היו להם בני משפחה ובהמשך עברו לקליפורניה. עם הגיעם לארצות הברית בני המשפחה "אינגלתו" את שמותיהם: לו לי האנג הפכה לג'יין לו. לו למדה אנגלית במהירות והצטיינה בלימודיה בבית הספר התיכון אותו סיימה כולדיקטוריאן (Valedictorian)  של המחזור מה שזיכה אותה במלגה שאפשרה לה ללמוד באוניברסיטת סטנפורד.
לו נשואה לרוני הוגרוורף, אסטרונום אף הוא, אותו הכירה בתקופת שהותה בליידן. ביתם אליוט נולדה ב-2006.

פעילותה המדעית

הדוקטוראט שעשתה בהדרכתו דייוויד ג'וויט  עסק באסטרואידים.
כבר במהלך עבודת הדוקטוראט הייתה שותפה של ג'וויט בחקר חגורת קויפר. נושא שהפך לתחום מחקרה המרכזי.
הם התחילו את התצפיות במצפה קיט פיק (Kitt Peak) שבאריזונה, המשיכו במצפה סרו טולולו ( Cerro Tololo) בצ'ילה ולבסוף עברו לטלסקופ UH88tb של אוניברסיטת הוואי הממוקם בפסגת הר מאונה קיאה. במקביל גם השתכללה שיטת עבודתם שהחלה בבחינה של צילומים ועברה לסריקה ישירה באמצעות רכיבי CCD. חמש שנים של תצפיות הביאו לבסוף ב-1992 לגילוי של כוכב הלכת המינורי שהם קראו לו "סמיילי" ושמו הרשמי 15760 אלביון. כעבור שישה חודשים הם גילו גוף נוסף שהם כינוהו "קרלה" וכינויו הרשמי הוא 1993 FW .
הם המשיכו בחקר חגורת קויפר, וב-2004 לו וג'וויט גילו מים קפואים (crystalline water ice ) על קווה-וואר וגם עקבות של אמוניה הידראט (H8N2O).

פרסומים

בסיס הנתונים של נאס"א מונה מעל 200 פרסומים של לו, או שלו הייתה שותפה לכתיבתם.
מפלצות בע"מ (זיכיון)

מפלצות בע"מ! מייק וסאלי באים להציל!

"מפלצות בע"מ! מייק וסאלי באים להציל!" הוא מתקן בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני. המתקן מיועד לילדים קטנים, והוא נמצא בשטח המתקנים שנועדו לגיל הרך. במתקן מופיעות הדמויות מייק וסאלי מהסרטים "מפלצות בע"מ" ו"בית ספר למפלצות" ומצילות את הנוסעים מסכנות.
מקס פון בהן

תחילת הקריירה

פון בהן נולד בברומברג ב-16 באוגוסט 1850 למשפחת אצולה בפומרניה עם רקע צבאי, אביו יוליוס פון בהן היה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי. בשנת 1867 התגייס פון בהן לצבא הפרוסי, ולחם במלחמת פרוסיה-צרפת, שם נפצע וקיבל על כך את צלב הברזל. פון בהן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, ובשנת 1910 מונה למושל העיר אולם.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון בהן למפקד קורפוס המילואים ה-9 שהיה מוצב תחת פיקוד ארמיית הצפון עד ה-22 באוגוסט 1914 ולאחר מכן היה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק במצור על דנדרמונדה, ובספטמבר 1914 השתתף בקרב על האן. בסוף אוגוסט 1915 מונה במקביל לסגן מפקד הארמייה הראשונה, תפקיד אותו מילא עד לפירוק הארמייה ב-17 בספטמבר 1915. לאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה השנייה, וב-21 באוקטובר עבר תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם בקרבות בפלנדריה ובארטואה.
בסוף פברואר 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה החמישית עימה נלחם בקרב ורדן. ביולי 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה הראשונה שהוקמה מחדש ולחם עימה בקרב על הסום. על הצלחתו בקרב קיבל ב-24 באוגוסט את העיטור פור לה מריט. ב-25 באוגוסט הועבר שוב תחת פיקוד הארמייה השישית, אך ב-26 בספטמבר הוחזר לגזרת הסום. ב-26 באוקטובר 1916 הועבר תחת פיקוד הארמייה הרביעית ששהתה בגזרת נהר האיזר.
ב-4 בפברואר 1917 מונה פון בהן למפקד פלגת הארמייה C, במקום גנרל הרמן פון שטרנץ. ב-11 במרץ 1917 מונה פון בהן למפקד הארמייה השביעית. באפריל 1917 הותקפה הארמייה שבפיקודו בידי כוחות צרפתיים במהלך מתקפת ניוול, ובכלל זה בקרב השני על האן. ב-20 במאי 1917 קיבל פון בהן תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט.
במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של יורש העצר הגרמני. ב-15 - 17 ביולי 1918 השתתפו כוחות הארמייה במתקפה הגרמנית על המארן. ב-6 באוגוסט 1918 מונה פון בהן למפקד קבוצת הארמיות פון בהן ופיקד עליה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה התגורר פון בהן בברלין, וב-18 בפברואר 1921 מת באחוזת זומרפלד.
ארנון (כפר)

מיקום

הכפר ממוקם למרגלות הר הבופור, בגובה 550 מטר מעל פני הים, כקילומטר מהמבצר עצמו. שמו הערבי של מבצר בופור הוא "קלעת ארנון" על שם הכפר. מקור השם "ארנון", בשפה הארמית ופירושו "פסגה קטנה".

היסטוריה

בשנת 1860, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בעיירה, וכתב: "עשרה ועשרים דקות עליתי מזרחה דרומה מזרחה אל ארנון , והגעתי לשם בשעה אחת עשרה וארבעים וחמש רקות . הכפר הזה , שיושבים בו כמאה מתואלים , בוודאי תופס את אתרו של יישוב קדמון , ששרדו ממנו קברים אחדים , מושחתים עד מאוד היום".
כשהוקמה רצועת הביטחון, בשנת 1985 נשאר הכפר בצדו החיצוני של הגבול התוחם את הרצועה, ולמעשה אינו נכלל ברצועת הביטחון ולא נשלט על ידי צה"ל.  הכפר הפך למעוז חזבאללה וממנו יצאו ההתקפות על מוצב הבופור, שכללו, בין השאר, התקפות טילים וניסיון חדירת מחבלים אל המוצב עצמו. בעקבות התקפות הטרור מהכפר על המוצב, הוחלט בשנת 1999 לכבוש את הכפר ולצרפו לרצועת הביטחון.
הכפר נשאר בשליטה ישראלית עד לנסיגה צה"ל מדרום לבנון, בשנת 2000.  
לאחר קריסת מוצבי צבא דרום לבנון בגזרה, החלה צעדת נשים אשר יצאה מהכפר ארנון והתקדמה אל עבר מוצב הבופור, בעקבות צעדה זו הוחלט להקדים את הנסיגה ממוצב הבופור].
ביו חשמל

ביו חשמל בטבע

יש חיות רבות אשר משתמשות בביו-חשמל לתקיפה והגנה, כמו שפמנון חשמלי, הצלופח החשמלי וחשמלנאים. הזרם החשמלי אשר בו משתמשות חיות יכול להגיע למתחים של כמה מאות מיליוואט. בצלופח החשמלי לדוגמה, הזרם הוא אמפר אחד ויכול להגיע עד 1000 וולט.
צמחים משתמשים בביו חשמל, הצמחים מייצרים חשמל בתהליך הפוטוסינתזה, צמחים כגון טחב, אצות וחיידקים כמו הכחוליות מייצרים חשמל מאור השמש, צמחים אלו מייצרים מספיק אנרגיה כדי להתקיים.

ביו חשמל בשימוש האדם

קיימים מיזמים אשר חוקרים, לומדים ומיישמים את הנושא. מיזמים אלו משתמשים בפוטוסינתזה של צמחים וחשמל המופק מחיות כדי להאיר כבישים, מנורות, לרפא פצעים ולשמש בתור מקור חשמל "ירוק" יותר .
מאסרו של ישו

מאסרו של ישו הוא אירוע מכריע בחיי ישו, המתואר בכתבי הבשורות. האירוע מוביל לצליבת ישו ולכן הוא נחשב לתחילת הפסיון של ישו. על פי המתואר בברית החדשה, לאחר הסעודה האחרונה יצא ישו להתפלל בגן המכונה "גת שמנים", ושם הסגיר אותו יהודה איש קריות לידי שליחי הכהנים והחיילים הרומאים. על פי אות מוסכם מראש, נישק אותו יהודה איש קריות וכך ידעו החיילים את מי לאסור. המאסר הוא אחד מחמשת האירועים המפורטים ביותר בכתבי הבשורות, יחד עם משפטו של ישו, הצליבה, הקבורה, והתחייה.
על פי המסורת הנוצרית, המאסר התרחש במערת הבגידה.

המאסר בבשורות

על פי ארבע הבשורות, לאחר הסעודה האחרונה פנה ישו להתפלל בגת שמנים עם שלושה מתלמידיו. לאחר הייסורים בגן, אמר ישו לתלמידיו שהנה עומדים למסור אותו בידי החוטאים. מיד התקיימו דבריו ויהודה איש קריות הגיע בראש המון רב לתפוס אותו. על פי מתי ומרקוס ניגש אליו יהודה ובאמרו "רבי רבי" נשק לו על מנת לסמן שהוא ישו. על פי מתי, ישו גם ענה לו "רעי, על מה באת?" ואז אחז בו ההמון. על פי לוקס הוא קרב אליו לנשקו, אולם ישו עצר אותו ואמר לו "הֲבִנְשִׁיקָה אַתָּה מוֹסֵר אֶת־בֶּן־הָאָדָם?". בבשורה על פי יוחנן לא מוזכר עניין הנשיקה, אולם מתואר דו-שיח קצר בין ישו לבין ההמון, שבו הוא שואל אותם שוב ושוב את מי הם מחפשים, והם נרתעים ממנו. כמו כן, יוחנן הוא היחיד המזכיר במפורש שבראש האוסרים עמדו חיילים רומאים: "אָז תָּפְשׂוֹּ הַגְּדוּד וְשַׂר הָאֶלֶף וּמְשָׁרֲתֵי הַיְּהוּדִים אֶת־יֵשׁוּעַ וַיַּאַסְרֻהוּ". בבשורות האחרות מוזכרים רק יהודים: ראשי הכהנים, שרי המקדש, הזקנים ופרושים.
לאחר מכן פנה ישו אל העם ושאלם מדוע באו אליו במקלות ובחרבות משל היה שודד, הלוא הוא ישב במקדש מדי יום והם יכלו לתפסו שם. אז לקחו אותו משם אל המשפט בבית קיפא הכהן הגדול, או, על פי יוחנן, לבית חותנו חנן ומשם לבית קיפא. שם נחקר בפני ראשי הכהנים, הזקנים והסופרים, ומשם נשלח למשפט בפני פונטיוס פילאטוס.

קיצוץ אוזנו של עבד הכהן הגדול

בארבע הבשורות מסופר שאחד מתלמידיו (על פי יוחנן זהו פטרוס) שלף את חרבו וקיצץ את אוזנו של עבד הכהן הגדול, ושמו מלכוס (על פי יוחנן). ישו גער בו וציווה עליו להניח לו להיאסר כי "כל אוחזי חרב, בחרב יאבדו" וכי עליו לסבול את ייסוריו. על פי לוקס, הוא ריפא את אוזנו של העבד, וזה היה הנס האחרון שביצע ישו בחייו הארציים.

אמנות

ככל האירועים הבולטים בחיי ישו, המאסר תואר בצורה נרחבת בציורים, בפסלים ובויטראז'ים. בין האמנים הבולטים שעסקו בנושא ניתן למנות את דירק בוטס, פרה אנג'ליקו, אלברכט אלטדורפר, הירונימוס בוש וקאראווג'ו. בכנסיית כל העמים שבגת שמנים, המקום שבו לפי המסורת אירע האירוע, קבועים שני פסיפסים המתארים את נשיקת יהודה איש קריות משמאל למזבח, ואת מעמד המאסר מימין לו.
פיגוע ימי (ספר)

עלילה

עלילת הספר נפתחת כאשר צוללת שזהותה נותרה אנונימית משמידה את נושאת המטוסים "תומאס ג`פרסון" של הצי האמריקני, על 6,000 אנשי צוותה, באמצעות טורפדו בעל ראש נפץ גרעיני. נשיא ארצות הברית קלארק מטיל על המטות המשולבים לגלות מי עומד מאחורי הטבעת הספינה ולמצות עמו את הדין. בראש החקירה עומד האדמירל ארנולד מורגן, מפקד צוללת לשעבר וראש סוכנות ה-NSA, הנעזר במומחה לנשק גרעיני ביל בלדרידג', אף הוא קצין מערכות נשק בצוללות תקיפה בעברו. במקביל מאשר הנשיא מבצע חשאי במסגרתו נשלח צוות מן הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), בראשות הסרן ראסל בנט להשמיד את שלוש הצוללות שברשות חיל הים האיראני בנמל בנדר עבאס.
מרי (שדה גז)

היסטוריה

המאגר התגלה על ידי שותפות ים תטיס, שהוקמה על ידי שותפויות האנרגיה "דלק קידוחים" ו"אבנר חיפושי נפט", בשיתוף חברת "נובל אנרג'י" האמריקנית בפברואר 2000. הקידוח הראשון, "מרי 1" הכיל 10 מיליארד מ"ק גז ברמת ודאות גבוהה, באפריל 2000 מאגר גז גדול התגלה גם בקידוח "מרי 2". באפריל 2001 בוצע קידוח אימות "מרי 3", לעומק של 2,553 מטר, מתחת לשכבת המטרה העיקרית של שדה מרי (הממוקמת בעומק של 1,970 מטר), בה נמצא גז טבעי בשכבות חול איכותיות ונקבוביות בעובי של כ-140 מטר.
עלות הקמת מערכת ההפקה לגז מהמאגר נאמדה ב-300 מיליון דולר. באפריל 2002, קיבלו השותפים בפרויקט רישיון להולכת גז טבעי מאסדת ההפקה שהוקמה בשטח מאגר מרי עד לחופי אשדוד. אסדת ההפקה יוצרה במפרץ מקסיקו והגיעה לישראל בתחילת 2003. השותפות בפרויקט חתמו על חוזה לאספקת גז לחברת החשמל במחיר של 2.47 דולר ליחידת חום למשך 11 שנים.
מאגר מרי היה מקור הגז העיקרי של חברת החשמל לישראל ובתי הזיקוק (בז"נ) בעשור הראשון של המאה ה-21. בשנת 2010 סיפק מאגר מרי 60% מצריכת הגז הטבעי של ישראל לצד אספקת הגז ממצרים. עקב הפסקת הזרמת הגז המצרי לישראל בפברואר 2011, הפך לספק בלעדי של גז טבעי לישראל. מאגר מרי התכלה במהירות גבוהה מהמתוכנן והוחלט לפתח קידוחים נוספים באזור המאגר, בשם "פיניקלס" (פינקלס בתרגום חופשי הוא מין כיס גז קטן), בעלות של 100 מיליון דולר. בנוסף גם לפתח את שדה נועה הממוקם כ-20 ק"מ מערבית למרי, בו הייתה כמות קטנה של גז, בעלות של 250 מיליון דולר. במחיר של 8 דולר ליחידת חום. הזרמת הגז לבז"נ ממאגר "נועה צפון" החלה ביוני 2012. במקביל החלה הזרמת גז לחברת החשמל והיא הסתיימה בדצמבר 2013. מאז שדות הגז נועה ומרי אינם פעילים עוד.
לאחר סיום ההפקה מהמאגר, ביקש משרד האנרגיה לאחסן במאגר הריק גז שישמש את מדינת ישראל לצורכי חירום וכגיבוי לשדה הגז תמר. אולם, לאחר בדיקה נמצאה כי לחץ המים במאגר עלה בצורה כזו שככל הנראה לא יתאפשר בו אחסון של גז. אחסון הגז במאגר, היה מאפשר את הגדלת הקיבולת הגז ממאגר תמר לכ-15 BCM בשנה.
עין גב I

עין גב I הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי השוכן כחצי ק"מ מזרחית לחוף הכנרת, ליד עין גב. האתר מתוארך בעזרת בדיקת פחמן 14 לתרבות הכבארית, כ-13,750 שנים לפנה"ס.

חפירה ארכאולוגית

האתר נחפר לראשונה על ידי משה שטקליס בשנים 1963 - 1964, ונתגלו בו שרידים של בקתת מגורים על מדרון של גבעה חולית. בתוך שרידי הבקתה התגלו מכתש ועלי מבזלת, ומתחת לרצפה נחשף שלד כמעט שלם בתנוחה מכווצת של אשה בת כ25-30 שנים, וגובהה היה 1.57 מ'. ראש השלד היה מונח בין אבנים ונחשפו שרידי מדורה סמוך לרגליה. שלד זה היה מהראשנים שנחשפו מהתרבות הכבארית. 
בשכבה העליונה נמצאו כלי חרס ולהבי מגל המתוארכים לתקופה הכלכוליתית.
ארגון נשי חירות בישראל

ארגון נשי חירות בישראל הוא ארגון נשים בישראל המפעיל רשת של מעונות יום לגיל הרך.

היסטוריה

הארגון הוקם על ידי התנועה הרוויזיוניסטית בשנת 1935 כמענה לארגון אמהות עובדות של ההסתדרות הכללית ונקרא בתחילה "ברית נשים לאומיות". הקימו אותו נשים מן התנועה הרוויזיוניסטית וההסתדרות הציונית החדשה, כשמטרתו איגוד נשים שתסייענה לנוער וסטודנטים, בעיקר מן המחנה הלאומי ובית"ר. הארגון הקים בארץ ומחוצה לה מעונות, גני ילדים, ומועדוני חינוך. 
הארגון הסב את שמו ל"ברית נשות חירות בישראל" עם הקמת תנועת החרות והפיכת הארגון לחלק ממנה. פעילות הברית בימינו הצטמצמה בהשוואה לימיה הראשונים. למרות הזיקה ההיסטורית והעובדה שמשרדי הארגון שוכנים במצודת זאב, אין קשר ארגוני בין "נשות חירות" לליכוד. כיום היקף הפעילות העיקרי סובב סביב הפעלת 27 מעונות יום לילדים ברחבי הארץ.
בשנת 2012 התאגדו עובדות ומנהלות המעונות בארגון העובדים כוח לעובדים בדרישה להשוואת תנאי העבודה במעונות לתנאי העבודה של יתר עובדות המעונות בישראל.
בין מנהלות הארגון בעבר נמנתה רות בן-שחר שהייתה לוחמת ומפקדת בארגון הצבאי הלאומי. רות נודעה בשם המחתרתי רות רפאלי וראש קבוצת "אורית". היא הייתה חברת האצ"ל בת"א והקימה בביתה את תחנת השידור המחתרתית "קול ציון הלוחמת" ללא ידיעת משפחתה. לימים, רות, יחד עם בעלה משה בן-שחר, היו ממייסדי תנועת חרות וגלגוליה הפוליטיים.
הפדרציה של בוסניה והרצגובינה

גאוגרפיה

שטחה של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה הוא 26,110 קמ"ר, המהווה 51% משטחה של המדינה, והיא תופסת את חלקה המערבי והמרכזי. הפדרציה גובלת בקרואטיה מדרום וממערב, והמובלעת של קנטון פוסבינה המופרדת ממנה על ידי הרפובליקה סרפסקה גובלת בקרואטיה מצפון. לפדרציה אין גבול משותף עם סרביה. חופה הקצר של בוסניה והרצגובינה לאורך הים האדריאטי שאורכו 20 ק"מ, נמצא בעיר נאום בתחומי הפדרציה.
רכס האלפים הדינרים תופס את עיקר שטחה של הפדרציה, ועל כן אינו מתאים לחקלאות למעט בעמקי הנהרות נרטבה, בוסנה, אונה וורבאס. האקלים נע מים תיכוני לאורך החוף ועל המורדות המערביים של ההרים, לאקלים יבשתי בפנים הארץ.

היסטוריה

להיסטוריה של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה עד שנת 1990 ראו בערך בוסניה והרצגובינה.
ניתן לתארך את תחילת תהליך התפרקותה של יוגוסלביה למותו של יוסיפ ברוז טיטו בשנת 1980, אך למעשה החל התהליך בשנת 1989, והסלים עם הכרזת העצמאות של קרואטיה וסלובניה ב-25 ביוני 1991. בבוסניה והרצגובינה נערכו בחירות חופשיות ראשונות בשנת 1990, ובהן זכו שלוש המפלגות הגדולות שייצגו את שלושת הלאומים ברפובליקה של בוסניה והרצגובינה - מפלגת הפעולה הדמוקרטית הבוסנית (Stranka Demokratske Akcije), המפלגה הדמוקראטית הסרבית (Српска демократска Странка) והאיחוד הדמוקרטי הקרואטי (Hrvatska demokratska zajednica). שלוש המפלגות הקימו קואליציה שחילקה את עמדות המפתח במדינה וניסו לשדר מסר של סבלנות. עם זאת, ב-24 באוקטובר 1991 פרשו חברי בית הנבחרים הסרבים והקימו את אספת הנבחרים של רפובליקה סרפסקה, והביאו בכך לסיומה של הקואליציה הרב לאומית. אספה זו הכריזה על הקמתה של הרפובליקה הסרבית של בוסניה והרצגובינה ב-9 בינואר 1992, שהפכה ב-12 באוגוסט 1992 לרפובליקה סרפסקה. במקביל, ב-18 בנובמבר 1991, הכריזו הקרואטים על הקמתה של "הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסנה" שהפכה ל"רפובליקה של הרצג-בוסנה" (Hrvatske Zajednice Herceg-Bosne). ישות זו השתרעה בשטחים המיושבים על ידי הקרואטים בדרומה ומערבה של בוסניה והרצגובינה.
ב-5 במרץ 1992 הכריזה בוסניה והרצגובינה על עצמאותה בעקבות משאל עם שנוי במחלוקת, וב-6 באפריל 1992 פרצה מלחמת בוסניה בין הכוח המזוין הסרבי לבין צבא בוסניה והרצגובינה. ב-27 בספטמבר 1993 הכריזו פורשים בוסנים על הקמתה של הרפובליקה של בוסניה המערבית סביב העיר וליקה קלדושה (Velika Kladuša) בקצה הצפון מערבי של המדינה (Autonomna Pokrajina Zapadna Bosna). בתחילת 1994 הגיעו נציגי הבוסנים והקרואטים להסכמה בדבר הקמתה של הפדרציה הקרואטית-מוסלמית, וב-18 במרץ 1994 נחתם הסכם וושינגטון אשר הקים את הישות שעתידה הייתה להפוך לפדרציה של בוסניה והרצגובינה. במסגרת ההסכם אוחדו הרפובליקה של הרצג-בוסנה והשטח שנשלט על ידי השלטון המרכזי, והסכם זה סימן את קץ המלחמה בין הבוסנים והקרואטים אשר איחדו כוחות כנגד הסרבים. בקיץ 1995 עברה היוזמה בקרבות לידי הבוסנים והקרואטים אשר כבשו את רוב חלקה המערבי של בוסניה והרצגובינה מידי הסרבים במסגרת קרב מיסטרל בספטמבר 1995 וקרב סנה באוקטובר 1995. ב-14 בדצמבר 1995 הביאה חתימת הסכם דייטון בפריז לסיומה המוחלט של מלחמת בוסניה. הסכם דייטון ניסח את חלוקתה המדינית של בוסניה והרצגובינה לרפובליקה סרפסקה ולפדרציה של בוסניה והרצגובינה לאורך קו הפרדת הישויות.
ב-8 במרץ 2000 הוקם מחוז ברצ'קו (Brčko) על שטחים שנלקחו משתי הישויות של בוסניה והרצגובינה. מחוז ברצ'קו הוא מחוז פדרלי שאינו שייך לאף אחת משתי הישויות.
הדגל והסמל של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה הוכרזו כבלתי חוקתיים על ידי בית הדין לחוקה של בוסניה והרצגובינה, ונקבע כי יבוטלו עד ספטמבר 2006. בפועל, שני הסמלים עדיין בשימוש (יוני 2007).