סאיב עריקאת

ביוגרפיה

מאז 1996 הוא מכהן כנציג יריחו במועצה המחוקקת הפלסטינית.
באוגוסט 2009 נבחר לחבר הוועד המרכזי של פתח. 
עריקאת נשוי ואב לארבעה. מתגורר ביריחו.
בתחילת אוגוסט 2017 נודע שבמהלך שנת מחלה בפיברוזיס, החל עריקאת לעבור טיפולים בבית חולים ישראלי ונמצא בתור להשתלת ריאות. בעקבות הפרסום נוצרה מחאה בקרב מחזיקי כרטיס אדי. בתגובה נמסר כי הוגשה בקשה להכליל את עריקאת ברשימת ההמתנה, לפנים משורת הדין, אך משרד הבריאות דחה אותה מסיבות חוקיות. לפיכך, כמי שאינו תושב ישראל, יוכל לקבל תרומה אם לא יימצא חולה ישראלי מתאים לקבלת האיבר, ובכפוף להסכמת משפחת התורם.

עמדותיו ביחס להסדר מדיני עם ישראל

בראיון עמו בשנת 2006 טען עריקאת כי הוא היה נציגו של ערפאת בוועידת מדריד, ואמר: "הלכנו למדריד תחת מטרייה של משלחת ירדנית־פלסטינית. מצד אחד לא היינו אש"ף, מצד שני קיבלנו הוראות מערפאת ומאחרים בתוניס. כדי להזכיר שאנחנו קיימים הופעתי בוועידת מדריד עם כאפיה לראשי. בחוסר רצון, באונס, שמיר נתן את הגושפנקה לקווי היסוד (terms of reference) של תהליך השלום (החלטות מועצת הביטחון 242 ו־338). בלי מדריד לא היינו מגיעים לאוסלו. הוא לא הבין מה שאנחנו הבנו - שהדברים יתפתחו באופן טבעי ושאלה שינסו לעצור את המהלך ייעלמו".
באותו ראיון דיבר עריקאת על יצחק רבין כעל מי שידע כיצד ייראה הסכם הקבע. עקיבא אלדר אף מציין כי "ההחלטה להכיר באש"ף ובעם הפלסטיני הייתה ביטוי מובהק של תפישת עולמו של רבין". עריקאת תיאר את מתווה הסכם אוסלו כהמשך טבעי לוועידת מדריד.
על אהוד ברק ופסגת קמפ דייוויד אמר עריקאת כי הוא יכול היה להשיג הסדר קבע בוועידה, אך: "...הבעיה שלו היא שהוא טוען לבעלות בלעדית על כל הידע. הצדדים מוכנים או לא מוכנים לפסגה - הוא מחליט. בסוף הוא מטיח את האשמה בפלסטינים. מבחינתי הוא האיש שריסק את תהליך השלום".
באפריל 2009 דחה את דרישת ישראל להכיר בה כמדינה יהודית וכינה דרישה זו "מגוחכת" ו"מנוגדת למשפט הבינלאומי". 
ביוני 2009, בראיון לעיתון הירדני "א-דוסטור", אמר כי "בקמפ דייוויד קיבלנו 90% ובהצעת אולמרט 100%, אז למה שנמהר?"
בסוף פברואר 2010 התפרסם בעיתון "הארץ" מסמך דיפלומטי שחיבר עריקאת בתור הממונה על המשא ומתן עם ישראל ברשות הפלסטינית. במסמך מזהיר עריקאת: "כישלון המאמץ המדיני להשיג הסדר בינה לבין ישראל יביא אותה לוותר על המאבק לחלוקת הארץ לשתי מדינות, לבטל את הסכמי אוסלו - ולפתוח במאבק לכינון מדינה דו-לאומית". עריקאת מצהיר במסמך למעשה כי במסגרת חוסר ההתפתחות של האפיק המדיני, והתגברות חמאס, ייתכן שהעם הפלסטיני צריך להפסיק את מאבקו לעצמאות מדינית, ולבחור במתווה של מדינה דו-לאומית. בכתבה זו חוזר עריקאת על חוסר שביעות רצונו מן התיווך האמריקאי במשא ומתן.
בשיחה עם העיתונאי עקיבא אלדר מאותו חודש מציין עריקאת כי שלטון אובמה נסוג מן ההבנות בינו ובין הפלסטינים ביחס להמשך המשא ומתן, בעיקר בנוגע להקפאת הבנייה בהתנחלויות ולכך שהשיחות לא ימשיכו מהבנות שהושגו בין אהוד אולמרט ואבו מאזן בסוף 2008. 
בספרו "דרך ארוכה קצרה" האשים משה יעלון את סאיב עריקאת בהפצת עלילת דם על ישראל בדבר הטבח בג'נין במהלך מבצע חומת מגן: "לפרסום היו אחראים גורמים פלסטיניים, ביניהם גורמים רשמיים כמו ד"ר סאיב עריקאת, אשר הכרתי את חוסר אמינותו גם מאירועים קודמים. הוא הופיע באמצעי התקשורת השונים, בעיקר בערוצי הטלוויזיה הזרים, והפיץ את עלילת ה'טבח בג'נין'" (עמ' 132).
בנובמבר 2010 כתב עריקאת מכתב שבח למתכנן רצח השר רחבעם זאבי. בדצמבר 2015 ערך ביקור ניחום אבלים אצל משפחתו של מחבל שביצע פיגוע ירי נגד כוחות צה"ל והשתייך למודיעין הכללי הפלסטיני, הוא היה בכך הדמות הבכירה ביותר ברשות הפלסטינית שנקט מחווה כזו כלפי מחבל במהלך גל הטרור.
ב-14 בדצמבר 2010 כתב עריקאת במאמר בעיתון "הגארדיאן" כי כל הסדר שלום שלא יפתור את סוגיית הפליטים על בסיס החלטה 194 של האו"ם (מימוש בפועל של זכות השיבה לישראל שבתוך הקו הירוק) – ייכשל. הוא אף נקב במספר שבעה מיליון כמספר הפליטים הפלסטינים ברחבי בעולם. עקיבא אלדר, במאמר שפורסם לצדו, אמר כי משמעותה המעשית של הצהרה זו על מימוש זכות השיבה, היא חיסול מדינת ישראל כמדינת העם היהודי: "עריקאת אינו יכול לומר בתום לב שהדבר "לא יביא למשבר קיומי עבור ישראל", שכן הוא רומז שבעבור הזמן, ישראל תיעלם ולא תהיה עוד מולדת ליהודים, שכן מעבר לנקודה מסוימת היהודים יהיו מיעוט בגבולות שלפני 1967."
ביולי 2013 החל עריקאת לפעול בתור ראש צוות המשא ומתן הפלסטיני במסגרת פתיחה מחדש של המשא ומתן הישראלי-פלסטיני, ביוזמתו של שר החוץ האמריקני, ג'ון קרי. באפריל 2014 חשף ותרגם יונתן דחוח-הלוי מסמכים פלסטיניים שחיבר בחודש מרץ עריקאת, הממונה על המשא ומתן מטעם הרשות הפלסטינית, ובהם נכתב שהפלסטינים מתכוונים להפר את התחייבויותיהם ולפנות לאו"ם ולמוסדות בינלאומיים אחרים למרות המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים (2013).