בריסטול בולדוג

תכנון, פיתוח וייצור

בספטמבר 1926 פרסם משרד האוויר הבריטי מכרז עבור מטוס קרב חד-מושבי המסוגל לפעול ביום ובלילה, החמוש בצמד מקלעי ויקרס בקוטר 7.7 מ"מ ובעל מנוע כוכבי מקורר-אוויר. הבולדוג תוכנן בידי פרנק בארנוול (Frank Barnwell), מהנדס התכנון הראשי של החברה, כהשקעה פרטית של בריסטול כדי לעמוד בדרישות המכרז. אב הטיפוס (בולדוג סימן I) טס לראשונה ב-17 במאי 1927. לאחר הבחינה הראשונית של תשעת דגמי המטוסים שעמדו למכרז נבחרו מתוכם הבולדוג וההוקר הופינץ' (Hawker Hawfinch) לבחינה מעמיקה יותר. בעוד שבחיל האוויר המלכותי שיבחו את חוזקו ואת יכולת התמרון שלו, סבל הבולדוג בתחילה מיכולת חלשה להחלץ מסחרור אליו היה נקלע ומשום כך הוארך חלקו האחורי של גוף המטוס. לאחר הארכת גוף המטוס ובחינתו בגרסת אב טיפוס שנייה, הוכרז הבולדוג כמנצח במכרז בשל פער מהירות קטן ממנו נהנה לעומת מתחרהו ובשל תחזוקתו הזולה יותר. בנוסף, לא היה צורך במספר רב של שינויים כדי להפוך את המטוס למבצעי.
לסדרת הייצור של המטוס, אשר סומנה כבולדוג סימן II, היו שינויים מבניים מינוריים אך מלבדם היה המטוס זהה לאב הטיפוס; החימוש כלל זוג מקלעי ויקרס בקוטר 7.7 מ"מ, יכולת נשיאה של ארבע פצצות במשקל 9 ק"ג כל אחת. המנוע הכוכבי מסוג בריסטול יופיטר (Bristol Jupiter) היה בעל 450 כוחות סוס שהעניקו למטוס מהירות מקסימלית של קצת פחות מ-290 קמ"ש וטווח פעולה של 480 ק"מ. ייצור הבולדוג החל באוגוסט 1928 והוא נכנס לראשונה לשירות החל ממאי 1929. בתחילת שנות ה-30 הפך הבולדוג למטוס הנפוץ ביותר בשימוש חיל האוויר המלכותי, כאשר תחזוקתו הזולה, בתקופה של קשיים כלכליים ומגבלות תקציביות, הפכה אותו לבחירה המועדפת על פני מתחריו. 312 מטוסים סופקו לחיל האוויר המלכותי, כאשר גרסת הייצור העיקרית, הבולדוג סימן IIA, הייתה אף היא זהה ברובה לגרסה שקדמה לה, מלבד שיפורים במנוע, בכן הנסע ובמבנה.
הבולדוג סימן II היה ייצוא מוצלח וסופק לפינלנד, אוסטרליה, דנמרק, אסטוניה, לטביה, יפן, סיאם, ספרד ושוודיה.
עקב הדרישה לביצועים משופרים הציגה בריסטול את הבולדוג סימן IIIA, גרסה שעברה שינויים מקיפים; מנוע בריסטול מרקיורי סימן IVS.2 בעל 560 כ"ס, כיסוי טבעתי סביב בית המנוע, כנף עליונה מעובה ושיפור שדה הראייה מטה מתא הטייס. אב הטיפוס הראשון התרסק ב-30 במרץ 1933 ובמקומו נבנה אב טיפוס חדש. אף על פי שהיה מהיר משמעותית מהבולדוג סימן II והגיע ל-334 קמ"ש בגובה 4,572 מטר, לא הייתה לגרסה זו ביקוש.
לאחר כישלון הבולדוג סימן IIIA הסבה בריסטול את אב הטיפוס ששרד לבולדוג סימן IVA וזאת בהתאם למכרז חדש של משרד האוויר למטוס קרב בעל ארבעה מקלעים. גרסה זו, עם מנוע בריסטול מרקיורי בעל 640 כ"ס, הוצגה באביב 1934 והגיעה למהירות של 362 קמ"ש בגובה 3,877 מטר ויכולת נסיקה לגובה 3,048 (כ-10,000 רגל) תוך 4 דקות ו-40 שניות. הבולדוג סימן IVA הפסיד במכרז לגלוסטר גלדיאטור אך 17 מטוסים מגרסה זו הוזמנו על ידי פינלנד באפריל 1934.

היסטוריה מבצעית

הבולדוג נכנס לפעילות מבצעית בעשר טייסות קרב בבריטניה אך לא השתתף בפעולות קרביות בתקופת שירותו. עם זאת, במהלך משבר אתיופיה נשלחה טייסת מס' 3 לתגבור כוחות האוויר הבריטיים בסודאן. דאגלס באדר, שהתפרסם בתקופת מלחמת העולם השנייה, איבד את רגליו כאשר הבולדוג אותו הטיס התרסק לאחר שביצע ללא אישור תרגילים אווירובטיים מעל בסיסו, וודלי (Woodley) שליד רדינג.
הבולדוג יצא משירות פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי ביולי 1937 והוחלף בעיקר על ידי הגלוסטר גלדיאטור, אך הוסיף לשמש כמטוס אימון בבתי הספר לטיסה של החיל.

מטוסי הבולדוג האסטוניים ומלחמת האזרחים בספרד

מלחמת האזרחים בספרד פרצה ב-17 ביולי 1936 והממשלה הרפובליקנית חיפשה נואשות אחר מטוסי קרב משומשים בניסיון לעקוף את אמברגו הנשק שהוטל בעיקר מצידן של בריטניה וצרפת. הספרדים פנו אל הממשלה האסטונית בבקשה לרכוש את מטוסי הבולדוג שלה והציעו סכומי כסף גבוהים אף יותר מהסכומים בהם נרכשו המטוסים מלכתחילה. האסטונים התעקשו גם על מסירת מטוסים מיושנים יותר מדגם פוטז 25A‏ (Potez 25A) כתנאי להעברת מטוסי הבולדוג. פקידי ממשל אסטוניים קיבלו שוחד רב והעסקה יצאה לפועל. הרפובליקנים קיוו כי העסקה תפתח את הדלת לרכישת מטוסים מערביים מודרניים יותר ואסטוניה מצדה התחייבה לספק את ההעברה והכיסוי להברחת המטוסים.
שמונה מטוסי בולדוג הועמסו מפורקים על גבי האוניה S.S. Viiu אשר עגנה בנמל טאלין והארגזים שהכילו אותם כוסו בשקי תפוחי אדמה. האוניה יצאה לדרכה בסוף מאי, נעצרה לבדיקה ועוכבה במשך מספר שבועות בנמל לה הבר שבצרפת, אולם המטוסים לא נתגלו. לאחר שהיעד המקורי של המשלוח, העיר בילבאו, נכבשה על ידי כוחותיו הלאומנים של פרנקו ב-19 ביוני 1937, עגנה האוניה לבסוף בנמל חיחון ופרקה שם את מטענה בתחילת יולי.
המטוסים שהורכבו נתגלו במצב מכני גרוע אך הוכנסו לשירות ב-Escuadrilla Especial de Recondiomiento, שהורכבה בתחילת פעילותה משכירי חרב שהפעילו מגוון של מטוסים אזרחיים. משימתה העיקרית של הטייסת הייתה תקיפת מטרות קרקעיות ותמיכה בצבא היבשה שנלחם בחזית צפון ספרד. מספר גדול של משימות בוצעו ובמהלכן אבדו מספר מטוסים. כאשר ביולי נכבש שדה התעופה לאמיאקו (Lamiaco) על ידי הלאומנים נתפסו בו בולדוג אחד ופוטז אחד. באוגוסט 1937 הופלו לפחות שני מטוסי בולדוג מאש נ"מ במהלך פעילות באזור אסטוריאס ואחד נוסף הופל בספטמבר בקרב אוויר עם צמד מטוסי מסרשמיט Bf 109 גרמניים.
מטוסי הבולדוג ששרדו נפלו לידי הלאומנים לאחר תבוסת הכוחות הרפובליקניים בקרב סנטנדר, שסיים למעשה את הלחימה בצפון ספרד, ב-1 בספטמבר 1937. מטוס אחד הוצג לראווה בסן סבסטיאן וגורלם של האחרים אינו ידוע, אם כי ייתכן שצוידו מחדש והמשיכו לשרת בתפקידי אימון.
מספר מקורות מציינים שמטוסי הבולדוג בספרד נרכשו למעשה מלטביה, אך זהו אינו המקרה מכיוון שמרביתם אותרו בשירות הלטבים עד לכיבוש הסובייטי ב-1940. מתוך תריסר מטוסי הבולדוג שהוזמנו במקור מחברת בריסטול, אותרו ארבעה בלבד בשירות האסטונים ב-1940, כך ששמונת הנותרים נמכרו לספרד.

פינלנד

17 מטוסי הבולדוג סימן IVA שנקנו על ידי פינלנד, בתוספת שני בולדוג סימן II שהתקבלו כמתנה משוודיה, שירתו בחיל האוויר הפיני כנגד הסובייטים במהלך מלחמת החורף שהחלה ב-1939. על אף נחיתותם הטכנולוגית הצליחו חמישה טייסי בולדוג שונים לפגוע בשישה מטוסים במחיר איבוד אחד משלהם. שני מפציצי טופולב SB נרשמו כהפלות ודאיות, בעוד מתוך הארבעה הנוספים, נרשם מטוס קרב מדגם פוליקרפוב I-16 כהפלה לא ודאית ושני מפציצי SB ו-I-16 נוסף ניזוקו. למעשה, ההפלה הראשונה לזכות חיל האוויר הפיני במלחמה היא הפלתו של ה-I-16 ב-1 בדצמבר 1939, שנמצא מרוסק מאוחר יותר. מכיוון שלא היו עדי ראייה נוספים, נרשמה ההפלה כלא ודאית לזכות טייס הבולדוג Toivo Uuttu‏.
הפינים הוסיפו לעשות שימוש בבולדוג כמטוס לאימון מתקדם במהלך מלחמת ההמשך שהחלה ב-25 ביוני 1941. הבולדוג האחרון בתפקיד זה התהפך בנחיתה והוצא משירות ב-1944.

מפרט טכני (בולדוג סימן IIA)

הנתונים מתוך: Illustrated Anatomy of the World's Fighters