google/wiki40b huggingface dataset:
יוסי ורטר

ביוגרפיה

ורטר החל את הקריירה העיתונאית שלו בשנת 1983, ככתב המשפטי של היומון "חדשות". בשנת 1992 זוכה בבית המשפט העליון מהרשעה בבית משפט מחוזי בקבלת דבר במרמה ופגיעה בזכות לפרטיות, לאחר שבמהלך סיקור פרשה משפטית פרסם בעיתון תמונה שהושגה בתחבולה.
ורטר סיקר עבור "חדשות" את הפוליטיקה הישראלית ואת הכנסת, ולאחר מכן שימש ככתב העיתון בלונדון ובניו יורק. בשנת 1989 פרסם ידיעה ממנה השתמע לכאורה כי חבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת, יאיר שפרינצק, הציע בדיון בכנסת "להעמיס פליטים על משאיות ולשלחם מכאן... כדברי מצע מולדת". בעקבות תלונה שהגיש שפרינצק למועצת העיתונות בטענה כי הדברים מעולם לא נאמרו על ידו, טען ורטר שהדברים נכתבו במסגרת פרשנות לגיטימית שפורסמה בטעות כידיעה חדשותית. ועדת ברור של המועצה קבעה כי העיתון והכתב הפרו את תקנון האתיקה העיתונאית המחייבת דיוק בפרסום.
בסוף 1993, עם סגירת "חדשות", עבד שנתיים ככתב בתוכנית תחקירים של ערוץ 2.
החל מיולי 1996 משמש ורטר כפרשן הפוליטי הבכיר של העיתון "הארץ", ולו טור פוליטי קבוע בעיתון סוף השבוע, בו הוא מסקר את אירועי השבוע החולף. ב-2011 דחה הצעה להצטרף לעיתון "מעריב".
סגנון הסיקור הפוליטי של ורטר מאופיין לעיתים בשנינויות ודימויים משעשעים. את מקור השראתו הוא מייחס לשיחות עם חבריו שמפרים ומזינים אותו.
דוגמה לשנינות אופיינית ניתן למצוא בטור מה-28.12.18 שנכתב לאחר פיזור הכנסת העשרים: "..לאהוד ברק יש תוכנית בשביל גוש המרכז־שמאל. היא סדורה, מנומקת, הגיונית ובנויה לתלפיות. יש לה רק בעיה אחת: היא חיה במוחו, משייטת בין שתי ההמיספרות, השמאלית והימנית, מנותקת לחלוטין מן המתרחש בחוץ."
בשנת 2019 קיבל את פרס סוקולוב על עבודתו העיתונאית
שמואל קיפניס

הרב שמואל קיפניס (תרמ"ג, 1883 – כ"ז בסיון תשל"ט, 22 ביוני 1979) היה רב העיר אובריטש בצפון אוקראינה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כרב שכונת בתי הורנשטיין בירושלים, מנהל "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות", מייסד ומנהל מכון אוצר הפוסקים בירושלים.

תולדותיו

נולד בשנת תרמ"ג בנארינסק, רוסיה לאביו הרב יהושע פאלק-קיפניס (תר"ח - י"ח אדר שני תרע"ט) שהיה רבה של נארינסק משנת תרמ"ג, ואמו ברכה נעמי (- י"ט טבת תרפ"א). היה תלמידו של הרב שמריה נח שניאורסון מבוברויסק. משנת 1907 כיהן כרבה של אובריטש נארינסק שבאוקראינה.

אספת הרבנים בקורוסטן - תרפ"ז

הרב קיפניס יזם ואירגן את "הועידה הדתית בקורוסטן" של רבני מחוז וואלין ברוסיה שהתקיימה בחודש מרחשון תרפ"ז (26–28 באוקטובר 1926) בבית הכנסת "אוורוטש" בקורוסטון. בוועידה שהתקיימה באישור השלטון הקומוניסטי, ובהשתתפות נציגי השלטון והג.פ.א.ו. השתתפו כשבעים רבנים ממחוזות קורוסטן, ז'יטומיר, ושפטיבקא, ורבנים "אורחי כבוד" מלנינגרד, אודסה, פולטבה, קיוב, ניקוליוב וערים נוספות. בלט בנאומיו הרב שלמה יוסף זוין שהיה שותף לניסוח החלטות הוועידה.
הוועידה קיבלה שורת החלטות בקשר לפעילות הרבנים והקהילות, וסדר היום הדתי בתחומים: איחוד הקהילות, כשרות המזון, מקוואות, ייצוג הקהילות לפני השלטון ומגוון נושאים דתיים. הרב קיפניס פעל לקבל את אישור השלטון להחלטות הוועידה על בסיס החוקה הסובייטית שקראה ל"הפרדת הדת מהמדינה" והותיר את ניהול ענייני הדת על ידי הרבנים, אך השלטונות לעולם לא אישרו את ההחלטות.

עלייתו לארץ ישראל

בשנת 1933 עלה לארץ ישראל בסיוע הראי"ה קוק והרבנות הראשית והתיישב בירושלים. באותה תקופה, לאחר עליית הנאצים לשלטון, החלה עלייה של יהודים מאירופה לארץ ישראל, ובהם רבנים שכיהנו ברבנות בקהילות באירופה והגיעו ארצה בחוסר כל. הרב הראשי יצחק אייזיק הרצוג והרב איסר זלמן מלצר יזמו את הקמת "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא". הם שימשו נשיאי הארגון והרב קיפניס שימש מנהלו והרוח החיה שלו, לצדם של הרב מרדכי סנדר קופשטיין והרב יהושע צימבליסט ("ר' יהושע מהורודנה"), ששימש נשיא הכבוד של הארגון. הארגון נחלץ לסייע לרבנים בתמיכה חודשית קבועה ובסיוע בתחומים שונים. עם הזמן, כאשר הגיעו רבנים מכל מדינות אירופה, שונה שם הארגון ל"התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות".
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, יזמה התאחדות הרבנים את הקמת שיכון הרבנים לרבנים שהוגדרו 'פליטים'. הרב קיפניס פעל לרכישת השטח בשכונת רוממה (כיום רחוב תורה מציון, מאחורי מתחם התחנה המרכזית, שאז שימש כמושב זקנים) והקים עליו את השיכון שבו התגוררו עשרות רבנים יוצאי מדינות שונות באירופה. בירושלים כיהן כרב שכונת בתי הורנשטיין.
באותה תקופה הקים את מכון מפעל "אוצר הפוסקים", בראשות הרבנים הרצוג ומלצר. מטרת המכון הייתה להוציא סדרת ספרים שתכלול הפניות לכל ספרי השאלות והתשובות, ספרי הפסקים והספרות התורנית בכללה, שבהם יש התייחסות לכל אחד ואחד מסימני השולחן ערוך. הרעיון היה חלק מפעילות התאחדות הרבנים, מתוך מטרה לספק פרנסה בדרך כבוד לרבנים גדולי התורה שהגיעו מאירופה.
הרב קיפניס עמד בראשות אוצר הפוסקים עשרות שנים. תחת ניהולו הוצב המכון בשורה הראשונה של המכונים התורניים הנחשבים.
בשנת 1965 זכה בפרס כבוד של פרס הרב קוק לספרות תורנית על ספרו. בשנת 1976 זכה לאות יקיר ירושלים.

משפחתו

היה נשוי לליפשה ולהם שלשה בנים ושלשה בנות. בנו מרדכי (- כסלו ה'תשס"ה) ניהל את מכון אוצר הפוסקים.
החץ הירוק: אשפת חצים

רקע

שני מאורעות חשובים קדמו לתחייתו המחודשת של אוליבר קווין. הראשון היה בסיפורים "המלכודת" ו"משיכת חץ" שפורסמו בספטמבר-אוקטובר 1995, לפיהם החץ הירוק הסתנן לתוך מטוס תובלה הנושא נשק ביולוגי, שאותו מתכוון ארגון טרור אקולוגי לשחרר מעל העיר מטרופוליס. הוא נורה, וניסיונו למנוע מפצצה להתפוצץ נכשל. היחיד שהיה עד למותו היה סופרמן. קונור הוק, בנו של אוליבר קווין, נטל את זהותו. השני היה בחוברת השלישית של "הלילה האחרון" משנת 1996, שבה הגרין לנטרן לשעבר האל ג'ורדן הקריב את חייו כדי להצית את אור השמש ובכך לכפר על פשעיו הרבים אשר ביצע (כפי שהוסבר באירועי "גרין לנטרן: דמדומי הברקת"). מעט לפני הקרבתו האצילית, ג'ורדן השתמש בכוחו הקוסמי כדי להחזיר לחיים את גופת חברו משכבר ימים אוליבר קווין.

עלילה

האל ג'ורדן - כעת גלגולו הנוכחי של הספקטר - מחזיר לחיים את אוליבר קווין, אך זה האחרון אינו זוכר את הקורות אותו מאז סיפור "ציידי הקשת הארוכה" של שנת 1987. כאשר אוליבר מנסה למצוא את מקומו בעולם שאינו מוכר לו, הוא נעזר במספר דמויות מעברו, ביניהן הקנרית השחורה, ליגת הצדק, באטמן ושותפו רוי הרפר, וכן בעוזר מסתורי ונדיב בשם סטנלי דובר. בנוסף, הוא לוקח תחת חסותו נערה צעירה בשם מיה דירדן, שהופכת לספידי החדשה.
מתברר כי החץ הירוק חזר בגופו אך לא בנשמתו, וזאת משום שקווין בחר להשאיר את נשמתו בגן עדן. זיכרונותיו נעצרו משום שהוא הרגיש כי דרכו השתבשה מאז נטל חיים. אטריגן השד התקיף את ישותו חסרת הנשמה כדי להשיג כניסה לעולם החיים, וג'ורדן מעביר את קווין לגן עדן כדי שיתעמת מול נשמתו התועה. אולם, קווין נשלח חזרה לכדור הארץ ונלכד בידי דובר. דובר מתברר כמתלמד אומנויות הכישוף אשר מבקש להעביר את נשמתו לתוך גופו של קווין, ולהשתמש במגדל השמירה של ליגת הצדק כדי לאתר שד שאותו זימן ושיעניק לו אלמותיות.
כשקונור הוק נלחם כדי להציל את אביו, קווין יוצר קשר עם נשמתו במהלך הריטואל של דובר ומשכנע אותה לעזוב את גן עדן ולהצטרף אליו מחדש כדי להציל את בנו. בסופו של דבר, השד טורף את דובר ומגלה לקונור ולאביו כי דובר השאיר את כל רכושו לקווין (משום שהתכוון להפוך אליו). לפיכך, קונור ואביו משתמשים ברכושו ומשתקעים בביתו כדי להילחם בפשע.
Clarity (אלבום)

רקע והפקה

בדומה ל-Turn Off the Light, Vol. 1, הופק האלבום על ידי דוקטור לוק, אהרון ג'וסף ואוליבר, ביחד עם ברנדון המלין ובן ביליונס. האלבום מכיל בתוכו שירים בסגנון הפופ מסטיק, המשלב בתוכו גם את סגנון ההיפ-הופ והרית'ם אנד בלוז.
האלבום זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה, וקיבל ציון של 83 מתוך 100 במטקריטיק. בגרדיאן קיבל האלבום דירוג של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה, וכך גם ב-NME. ניו יורק טיימס העניקו לאלבום ציון של 10 מתוך 10. פיצ'פורק מדיה נתנו לו ציון של 7.2 מתוך 10 בסך הכול.
שדרן רדיו

שדרן רדיו הוא אדם המציג ומגיש תוכניות רדיו. שדרן רדיו עשוי לדון בנושאים שונים כמו פוליטיקה, ספורט, מוזיקה ותרבות פופולרית. רוב תוכניות הרדיו מוגשות על ידי שדרן קבוע המגיש מונולוגים ומנהל שיחות עם מאזינים שמתקשרים לתוכנית. השדרן עשוי גם לספק מידע על חדשות, מזג האוויר ותחבורה. בניגוד לקריין רדיו, שדרן רדיו לאו דווקא מקריא חומר מוכן מראש שנכתב על ידי אחרים. בניגוד ל-DJ העובד ברדיו, קיימים שדרנים שכלל לא משמיעים מוזיקה בתוכניותיהם. חלק משדרני הרדיו נחשבים לכוכבי תקשורת ועוברים מתחנה אחת לאחרת ומקבלים שכר גבוה עבור תוכניותיהם, שלעיתים משודרות במספר תחנות בו זמנית (בעיקר במדינות בהן קיימת מדיניות שוק חופשי ברדיו כמו ארצות הברית וקנדה). עם זאת, משכורתם של מרבית השדרנים בדרך כלל אינו גבוה.

בישראל

בישראל עוסקים במקצוע רק מעטים, מרביתם בתחנות הרדיו הממלכתיות והאזוריות. קיימים כ-20 מעסיקים מוכרים בתחום זה (אם כי קיימים לצידם מספר מעסיקים לא-חוקיים, ברדיו הפיראטי. המעסיקים המוכרים הם רשות השידור וגלי צה"ל, כמו גם תחנות הרדיו האזורי והמגזרי).

בארצות הברית

בארצות הברית רוב תוכניות הרדיו עוסקות בפוליטיקה, חלקן בתרבות פופולרית (כמו תוכניתו של הווארד שטרן), ואחרות בספורט. עד 1987 חויבו שדרני הרדיו על ידי הוועדה הפדרלית לתקשורת של ארצות הברית (FCC) להקדיש זמן הוגן להשמעת תגובות מן הצד הנגדי לדעותיהם אלא אם אלו נייטרליות. לאחר ביטול מדיניות זו פרחו תוכניות הרדיו, ושדרני הרדיו התחלקו לפי שתי המפלגות העיקריות: שמרנים (התומכים לרוב במפלגה הרפובליקנית) וליברלים (התומכים לרוב במפלגה הדמוקרטית). סקר מ-2004 מצא ש-17% מהציבור האמריקני מאזינים לתוכניות רדיו, רובם גברים שמרנים. שדרני הרדיו מהווים תחליף לרשתות הטלוויזיה העיקריות ואמצעי בידור ברכב לנהגים. בשנות ה-90 הוביל ראש לימבו את שידורי הרדיו השמרניים תוך הצלחה מסחרית. בין שדרני הרדיו הבולטים כיום נמנים ראש לימבו, ביל אוריילי, מייקל סאבג', שון האנטי, גלן בק, ולורה שלזינגר (הידועה כד"ר לורה). שדרני הרדיו השמרניים ידועים בכוחם לגיוס התנגדות ציבורית לחקיקה ליברלית כמו העלאת מסים ומתן זכויות למהגרים.
אברהם יצחק קוק (רחובות)

ביוגרפיה

נולד בטבריה לרב רפאל קוק, רבה של טבריה ולרחל, בתו של שמחה מנדלבוים. נקרא על שם אח סבו הראי"ה קוק. למד בישיבת היישוב החדש ובישיבת פוניבז'. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ברחוב רשב"ם שם למד בכולל אברכים. מאוחר יותר היה ר"מ בישיבת שארית יוסף בבאר יעקב בראשות הרב נסים טולדנו.
בשנת תשל"ו (1976) הרב שך הטיל עליו לפתוח ישיבה בעיר רחובות עם אחיו הרב שמחה קוק, וכן הרב חיים זליבנסקי ובעקבות כך הוקמה ישיבת "מאור התלמוד".
נישא לשרה, בתו של הרב יעקב רוזנטל, אב בית דין בתל אביב שנפטרה בה'תשנ"ט (1999). בשנת ה'תשס"ד - 2004, נישא בשנית לאוריאלה.

משפחתו

אחיו הם הרב נחום קוק, הרב שלמה קוק והרב שמחה הכהן קוק. בנו הרב שמואל הוא ר"מ בישיבת מאור התלמוד. בין חתניו: הרב יעקב כַּהַן, ר"מ בישיבת מאור התלמוד, בנו של הרב זאב כַּהַן, גם הוא ר"מ בישיבה; משה אהרן, בנו של הרב שמשון דוד פינקוס; הרב אפרים מרדכי רוזן, ר"מ בישיבת אור ישראל ובנו של הרב יגאל רוזן; הרב אליהו שלנגר, ר"מ בישיבת הרב משה שטרנבוך בבית שמש.
יחיעם ששון

ביוגרפיה

נולד בשנת 1948 בחיפה, שבה גדל והתחנך. סיים את לימודיו בבית הספר 'תיכון חדש' בעיר. היה חניך בתנועת הצופים ושימש בה גם כמדריך וגם כראש שבט. 
ששון התגייס לצה"ל בנובמבר 1965 והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר שסיים את קורס הקצינים וקורס קומנדו ולוחמה זעירה, שובץ כמפקד מחלקה בסיירת חרוב של פיקוד המרכז, והשתתף בקרבות מלחמת ששת הימים בחזית הירדנית ולאחר מכן בעשרות מרדפים ובקרבות עם מחבלים בארץ המרדפים. כקצין ב"חרוב" השתתף במבצע תופת פשיטה נרחבת של צה"ל, ב-21 במרץ 1968, על הכפר הירדני כראמה שבדרום בקעת הירדן, שנערכה כנגד מפקדת הפת"ח בכפר. בראשית 1970, בעיצומה של מלחמת ההתשה שהתנהלה לאורך תעלת סואץ, התנדב לשרת כ"נמר" (הכינוי שניתן לקציני מילואים שהתנדבו לשמש כמפקדי מעוזים). בתפקיד זה פיקד על מעוז "פזמון" בגזרת קנטרה. בהמשך שב ששון לשירות קבע בתפקיד מטה וכמדריך בבה"ד 1. 
בעת שעבר הסבה לשריון מונה לתפקיד מפקד פלוגת חרמ"ש בגדוד 79 בסיני והוביל אותה בקרבות הבלימה הקשים של מלחמת יום הכיפורים. ביומה הראשון של המלחמה נלחמה פלוגתו במסגרת גדוד שריון 9, בפיקודו של סא"ל יום-טוב תמיר. במהלך הקרבות בגזרת העיר קנטרה ספגה פלוגתו אבדות קשות, אך המשיכה להילחם. במהלך הקרבות הצליח סרן ששון לאסוף נגמ"שים ולוחמים מיחידות אחרות והקים את הפלוגה מחדש. זו המשיכה להשתתף במלחמה ובקרבות ההתשה בגזרת פאיד ממערב לתעלה.
סיפור גבורתם של לוחמי הפלוגה ומפקדיה ותיאור לחימתה של פלוגה י' בפיקודו של ה-מ"פ יחיעם ששון הונצחו במיצג מלחמת יום הכיפורים באתר ההנצחה יד לשריון בלטרון. בשנת 2011 קיבלה פלוגה י' תעודת הערכה על פועלה במלחמת יום הכיפורים מטעם האלוף טל רוסו, מפקד פיקוד הדרום.
לאחר מלחמת יום הכיפורים המשיך בהסבה לשריון ומילא תפקידי מ"פ, סמג"ד ומפקד גדוד שריון 126 של חטיבה 211. כסגן מפקד חטיבה טנקים סדירה 211 נלחם בקרבות מלחמת לבנון הראשונה בגזרה המערבית ובעיר ביירות ופיקד על פעולת החילוץ של פלוגת חי"ר מגדוד 450 (האריה המעופף) שהייתה כפופה לחטיבה ונקלעה לקרב קשה בצומת אל-באץ. על חלקו בחילוץ זה הומלץ לעיטור העוז לאחר המלחמה אבל סירב להתייצב בפני הוועדה בגלל ביקורתו על התנהגות המח"ט במלחמה. בשנת 1983 מונה למפקד עוצבת הסוס הדוהר ובשנת 1985 מונה למפקד חטיבת הטנקים הסדירה 211. במאי 1988, בהיותו סגן מפקד אוגדה 36, השתתף במבצע חוק וסדר – הפשיטה על בסיס החזבאללה בכפר מיידון שבדרום לבנון. שירת כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף ובהמשך שימש ראש צוות כשירות וכוננות במשרד מבקר מערכת הביטחון בדרגת תא"ל. השתחרר מצה"ל והצטרף למטה ללוחמה בטרור שבראשו עמד מאיר דגן. בשנת 1999 מונה לראש המטה, תפקיד אותו מילא עד פרישתו בשנת 2002.
הוא בעל חברה לייעוץ ביטחוני בישראל ובעולם, ומנהל חברה בשם מעגלי אבטחה בע"מ המספקת אבטחה לאוניות הנוסעים הישראליות ואניות הצי הסוחר הישראליות כנגד איומי טרור ופיראטים ברחבי העולם.
לששון תואר ראשון בהיסטוריה וביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה. 
יחיעם התאלמן מרעייתו ואם שלושת ילדיו מירי ששון (דגן) בשנת 1999. נישא בשנית בשנת 2008 לפרידה ששון (נודלמן).
נוזל זרע

נוזל זרע או זירמה (גם מכונה בסלנג: שְׁפִיךְ, מהמילה "שפיכה") הוא נוזל שמיוצר בבלוטת הערמונית של החולייתנים ותפקידו לשאת את תאי הזרע המיוצרים באשכים אל מחוץ לגוף הזכר כדי להפרות את ביציות הנקבה.
התהליך שבו נוזל זרע נפלט מהגוף קרוי שפיכה. הנוזל מופרש החוצה מגוף הזכר באמצעות איברי מין זכריים (לדוגמה, פין ביונקים). אצל בני האדם, נוזל זרע מורכב ממספר מרכיבים נוספים מעבר לתאי זרע. אנזים פרוטאוליטי ואנזימים אחרים, בנוסף לפרוקטוז, הם מרכיבים המאפשרים לתאי הזרע לשרוד מחוץ לגוף, וכן מספקים תווך שדרכו הם יכולים לנוע. בנוסף מכיל נוזל הזרע האנושי אמינים שונים בהם פוטרסין (Putrescine), ספרמין (Spermine), ספרמידין (spermidine) וקדוורין (cadaverine) המקנים לנוזל הזרע את ריחו וטעמו.
מעגל תנועה

מעגל תנועה (בלשון העם: כיכר או כיכר תנועה) הוא מקום מפגש בין מספר כבישים היוצר טבעת כביש המקיפה אי עגול (בדרך כלל) כאשר מהטבעת יוצאים הכבישים השונים. הנסיעה במעגל תנועה מותרת רק בכיוון אחד (בישראל: נגד כיוון השעון) וזכות הקדימה שייכת לרכב שכבר נמצא במעגל התנועה. התמרור המסמן מעגל תנועה הוא עיגול כחול ובו 3 חצים במעגל.

תרומה לבטיחות בדרכים

מעגלי תנועה בטוחים יותר מצמתים, ובמחקר שנעשה בארצות הברית נמצא שמתרחשים בהם 40% פחות התנגשויות כלי רכב, 80% פחות פציעות ו-90% פחות פציעות קשות והרוגים. מעגלי תנועה גם מפחיתים נקודות מגע בין כלי רכב להולכי רגל. בנוסף לבטיחות גבוהה יותר לכלי רכב והולכי רגל, ולמרות המהירויות הנמוכות יותר, בעומסים לא גבוהים מעגלי תנועה יעילים יותר בוויסות תנועה, הן ממעגלי התנועה הישנים והן מצמתים מרומזרים. בעומסים גדולים, צמתים מרומזרים עדיפים. אחת הסיבות לכך היא שברגע שכביש אחד נסתם כל מעגל התנועה נסתם ואז העומס, או פקק התנועה, מתפשט גם לשאר הכבישים המתחברים למעגל התנועה.
לעומת זאת, מעגלי תנועה אינם בטוחים לרוכבי אופניים מאחר שהתנועה בכיכר כל הזמן זזה. ניסיון לסמן במעגל התנועה נתיבים מיוחדים לרוכבי אופניים רק הגדיל את הסכנה הנשקפת להם. כמו כן, מאחר שמעברי חצייה שלפני מעגל התנועה אינם מרומזרים ישנה סכנה להולכי רגל כבדי ראייה, בגלל שמהירות היציאה מהכיכר יחסית גבוהה לזו של צומת.

בישראל

בישראל מתרחבת מגמת הקמת מעגלי תנועה במקום צמתים מרומזרים. בתחילה, כשלא היו הרבה מעגלים, זכות הקדימה הייתה לנכנס למעגל,] אך כיום, גם מהסיבות שפורטו לעיל, הזכות היא של הנמצאים במעגל.
השימוש בצמתים בישראל היה נהוג עד לסוף שנות ה-80. בשנות ה-90 ובתחילת שנות ה-2000 החלו יותר ויותר ערים לבנות מעגלי תנועה, בעיקר בתוך שכונות ובכבישים המחברים בין שכונות. לעומת זאת, בראשון לציון בוטלה ב-2006 הכיכר במפגש הרחובות שד' ההסתדרות, שד' יצחק רבין, רח' התקומה ורח' חומה ומגדל עקב אי עמידה בעומסי התנועה הגדולים.

בעולם

מעגל-תנועה מפורסם נמצא בעיירה סווינדון אשר באנגליה. הוא נקרא Magic Roundabout והוא מורכב חמישה מעגלים הסובבים מעגל מרכזי ומוכלים במעגל חיצוני.
בית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב

היסטוריה

הצורך בבית קברות שיחליף את בית הקברות היהודי העתיק בפראג שמקומות הקבורה הפנויים שבו הלכו ואזלו במחצית המאה ה-17, הביא להקמת בית קברות חדש בפאתי העיר, באזור ז'יזקוב (פראג 3). בפועל החלו לקבור בבית הקברות החדש בימי המגפה בפראג בשנת 1680, מגפה שפרצה בעיר והמיתה רבים בגטו היהודי שבה. במשך חודשי המגפה נטמנו בבית הקברות החדש כ-3,000 יהודים מהאזור היהודי בפראג. חללים רבים נקברו במקום במהלך המגפה הגדולה בשנים 1713–1714, בתקופת מלחמת הירושה האוסטרית בשנים 1742–1743 ובתקופת גירוש פראג בשנים 1747–1750. לאחר שבתקופה הראשונה של פעילותו נקברו בו בעיקר בקבורה המונית אחרי מקרי אסון כמו אלו שתוארו, החלה במקום גם קבורה רגילה.
ב-1877 אסר צו של הקיסר יוזף השני "קבורה בבתי קברות ישנים במרכז העיר מטעמי היגיינה", ובית הקברות בז'יז'קוב היה לבית הקברות המרכזי של יהודי פראג. צו אחר של הקיסר חייב כיתוב דו-לשוני על המצבות, ולכן רבות מהמצבות בבית קברות זה, בניגוד לקודמו העתיק, נושאות כיתוב כפול, עברי וגרמני. בית הקברות הורחב פעמיים, ב-1787 וב-1855, ובכך היה לבית הקברות היהודי הגדול ביותר, כפליים מגודלו של בית הקברות היהודי העתיק בפראג. עיריית ז'יז'קוב אסרה את הקבורה במקום בשנת 1884, ועד סוף יוני 1890, שאז פסקה בפועל הקבורה במקום, נקברו בבית הקברות כ-37,800 איש.
ב-1960 הרסו הרשויות המקומיות חלק גדול מחומת בית הקברות, המצבות כוסו בעפר, ושלושה רבעים משטח בית הקברות הפכו לגן ציבורי – גני מאהלר. רק החלק העתיק ביותר של בית הקברות ובו חלקות הקבורה היוקרתיות של שועי העיר ורבניה השתמר. לטענת רבה הראשי של בוהמיה, ברוך פרקש, נעשו העבודות במקום בתיאום מלא עם הקהילה היהודית, שביקשה לשמר את מצבות האישים הידועים במקום, שלחלקם נבנו מצבות חדשות.
בשנים 1985 עד 1992 נהרס עוד חלק מבית הקברות לצורך בנייתו של מגדל הטלוויזיה ז'יז'קוב, השנוי במחלוקת מבחינה ארכיטקטונית.
ב-1999 שופץ בית הקברות וניהולו נמסר לידי הקהילה היהודית בפראג. הוא נפתח לקהל הרחב בסוף שנת 2001.
אוסולוטאן

היסטוריה

אוסולוטאן נוסדה בזמן לא ידוע על ידי ילידים בני שבט הלנקה. במהלך המאה ה-15 היא נכבשה על ידי בני הפיפיל.
כשהספרדים לאזור ב-1529, הם ניסו לכבוש את אוסולוטאן, אך התושבים הצליחו להדוף אותם. לאחר מספר ניסיונות נוספים הם הצליחו לכבוש את אוסולוטאן סופית ב-1553.
אוסולוטאן קיבלה מעמד של עיירה ב-1827 ומעמד של עיר ב-1860.
העיר נפגעה מהוריקן מיטש ב-1998 ומרעידות האדמה באל סלוודור ב-2001.
השושלת הצפארית

עליית הצפארים

יעקוב בן לית', מייסד השושלת הצפארית, ושלושת אחיו היו איראנים ממחוז סיסתאן. יעקוב היה חרש נחושת (צפאר), ואחרי כן מנהיג עיארון (מיליציות עממיות). שלושת אחיו של יעקוב היו מנהיגי עיארון גם הם. עמר בן לית', האח החשוב ביותר אחרי יעקוב, עבד במקור כמשכיר פרדות או כסתת.
בשנת 861 השתלט יעקוב בן לית' על בירת סיסתאן וארבע שנים אחר כך על המחוז כולו. בהמשך כבש יעקוב את ח'וראסאן ואף תקף והכניע את ע'זנה, כאבל, במיאן, בלח' ותח'ארסתאן. כמו כן כבש את כרמאן, פארס, מכראן, ח'וזסתאן, אהוואז וסנד. לזמן מה אף שלט בחלקים המזרחיים של עיראק, עד שהובס בקרב דיר אל-עאקול. עמר, אחיו של יעקוב מונה על ידי הח'ליף העבאסי לשלוט על אזורים אלו ועל אזורים נוספים דוגמת אצפהאן. הח'ליף אף מינה את עמר להיות נציב טראנסאוקסאניה במקום הסאמאנים, אך הלה הובס בניסיונו לכפות את סמכותו עליהם. עמר אף הצליח להשיג סמכויות סוזארניות בח'ווארזם ובעומאן.

נפילת הצפארים

שקיעתה של השושלת הצפארית החלה כבר בתבוסה מול הסאמאנים, אך הצפארים בני לית' ואחריהם בני ח'לף המשיכו לשלוט עוד כמאה שנה, כשממלכתם מצטמקת בהדרגה ובסוף שלטו רק בסיסתאן. מחמוד מע'זנה כבש את סיסתאן בשנת 1003, אך צאצאי הצפארים מוזכרים במקורות עד המאה ה-15

היחס של הצפארים אל הח'ליפות

יעקוב חש בוז לעבאסים, אך כאשר היה במסעות כיבושיו הראשונים לשם הרחבת תחום שלטונו מזרחה, נהג לשלוח מתנות לח'ליף. כאשר החל להתפשט מזרחה, נכנס יעקוב לעימות עם הח'ליף, ואף חדר עם צבאו לתוך עיראק. יעקוב הובס בידי כוחות הח'ליפות, כמה עשרות קילומטרים מבגדאד. עמר, אחיו של יעקוב ויורשו, הצהיר על נאמנות לח'ליף והלה הכיר בלגיטימציה של שלטונו (עמר העלה מיסים כבדים כדי לקבל את הגושפנקא של הח'ליף). עמר אף קיבל את הזכות למנות נציגים מטעמו בבגדאד ובמכה. עם זאת, המשיך עמר להתנגש מדי פעם בפעם בכוחות הח'ליפות ואחרי שנפל בשבי הסאמאנים, נשלח לבגדאד והוצא להורג. היחסים בין הצפארים לבין הח'ליפות המשיכו לנוע על הציר בין שיתוף פעולה לעוינות, אך תמיד התבססו על חוסר אמון הדדי.
איליה מורומץ (מטוס)

איליה מורומץ (ברוסית: С-22 «Илья Муромец») היה שמו של מטוס רוסי, ששימש הן כמטוס נוסעים אזרחי והן כמפציץ אסטרטגי בחיל האוויר הרוסי. המטוס פותח על ידי איגור סיקורסקי, שהיה המהנדס הראשי בפרויקט לפיתוח המטוס הארבע־מנועי הראשון, והיה גם טייס הניסוי בטיסת הבכורה שלו. המטוסים יוצרו בחטיבת התעופה של מפעל הקרונות הרוסי-בלטי בסנקט פטרבורג ונקראו על שם אחד משלושת הגיבורים האפיים בסיפורי העם הרוסיים.

היסטוריה

המטוס ביצע את טיסת הבכורה שלו ב־13 במאי 1913. מאז, הוא היה בשימוש חיל האוויר הרוסי. בספטמבר 1914, הועברו 4 מטוסי איליה מורומץ לחיל האוויר הרוסי. בדצמבר אותה שנה, הודיע הצאר ניקולאי השני על הקמת סיירת ספינות האוויר, "טייסת איליה מורומץ". במסגרת מלחמת העולם הראשונה, ביצעה הטייסת למעלה מ-400 טיסות, הטילה 65 טונות של פצצות, השמידה 12 מטוסי אויב ואיבדה מטוס אחד בלבד, במהלך קרב אווירי. בסך הכול, יוצרו 73 מטוסי "איליה מורומץ". ייצור המטוס הופסק ב-1918, עקב פרוץ המהפכה הרוסית. "איליה מורומץ" היה מטוס הנוסעים הראשון בעולם, והמטוס הראשון שהכיל חדרי שינה, שירותים וסלון. טיסתו המסחרית האחרונה נערכה ב-1922.המטוס המשיך לשמש כמטוס אימון בבית הספר לטיסה עד לשנת 1923, הופסק השימוש בו לחלוטין, עקב הזדקנותו והעדר יכולת לתחזק אותו.
קבוצת ארמיות A

החזית המערבית 1940

ב-26 באוקטובר 1939 שונה שמה של קבוצת ארמיות דרום לקבוצת ארמיות A.
במהלך הפלישה הגרמנית לארצות השפלה ולצרפת ב-1940 הייתה קבוצת ארמיות A אחראית להבקעה דרך יערות הארדנים. מפקדה היה הגנרל גרד פון רונדשטט, והיא הורכבה מכ-½45 דיוויזיות, לרבות 7 דיוויזיות פאנצר (שריון) מקבוצת השריון של קלייסט (Panzer Group Kleist).
לאחר סיום המערכה בצרפת, הועברה קבוצת הארמיות לפולין, שם שהתה עד לתחילת מבצע ברברוסה, שאז הוחלף שמה לקבוצת ארמיות דרום.

החזית המזרחית 1942 - 1944

ב-1942, לחמה קבוצת ארמיות דרום בדרום רוסיה. לקראת מבצע מקרה כחול, מתקפת הקיץ הגרמנית בדרום רוסיה, קבוצת ארמיות דרום פוצלה לקבוצת ארמיות A וקבוצת ארמיות B. על קבוצת ארמיות A הוטל לכבוש את שדות הנפט בקווקז. בתחילה התקדמה קבוצת הארמיות וכבשה חלק ניכר מהקווקז, אך לאחר כיתור הארמייה השישית בקרב סטלינגרד, נאלצה קבוצת הארמיות לסגת לעבר חצי האי קרים, כדי להימנע מכיתור על ידי כוחות הצבא האדום. בתחילת 1944 לחמה קבוצת הארמיות בקרבות קשים כנגד הכוחות הסובייטיים שהתקדמו באוקראינה, וב-30 במרץ פוטר מפקד קבוצת הארמיות אוואלד פון קלייסט, ושם קבוצת הארמיות שונה לקבוצת ארמיות דרום אוקראינה.

החזית המזרחית 1944 - 1945

ב-28 בספטמבר 1944 שונה שמה של קבוצת ארמיות צפון אוקראינה לקבוצת ארמיות A, והיא לחמה בקרפטים ובדרום פולין. ב-25 בינואר 1945 שינה היטלר את שמן של שלוש קבוצות ארמיות. קבוצת ארמיות צפון הפכה לקבוצת ארמיות קורלנד; קבוצת ארמיות מרכז הפכה לקבוצת ארמיות צפון, וקבוצת ארמיות A הפכה לקבוצת ארמיות מרכז.
נדב בכר

ביוגרפיה

נולד וגדל בחדרה. למד ברימון בית ספר למוסיקה. 
בעבר ניגן עם מיקי שביב, מיקה קרני, תומר יוסף ואחרים. 
לפני חזרתו בתשובה הקים עם חברו אורן צור את להקת "אור ירוק". לאחר שחזרו שניהם בתשובה הקימו השניים את להקת א גרוייסע מציאה. 
בין השנים 2007 – 2009 ליווה בנגינתו את המופע "גילוי תענוג הנצח" של גילי שושן - בו שושן שר ומספר על חזרתו בתשובה. בנוסף הפיק עם שושן את האלבום "ראשון ואחרון" של גילי שושן, שיצא בי"ט כסלו ה'תש"ע. 
ב-2003 החל תהליך של חזרה בתשובה, למד בישיבת "חב"ד רמת אביב" בתל אביב והתקרב לחסידות חב"ד.
נשוי ואב לחמישה, מתגורר בחדרה.
בניין המחוז (לונדון)

בניין המחוז (באנגלית: County Hall) או בניין מחוז לונדון (באנגלית: London County Hall או בקיצור LCH) הוא מבנה ברובע למבת' שבעיר לונדון, על גדתו הדרומית של נהר התמזה. מבנה זה שימש כמושבה של מועצת מחוז לונדון, ובהמשך כמקום מושבה של מועצת לונדון רבתי. המבנה נמצא צפונית לגשר וסטמינסטר, למול הסיטי של וסטמינסטר ומעברו השני של הנהר מארמון וסטמינסטר.
כיום, המבנה משמש כמרכז עסקים, בידור ופנאי המכיל את מוזיאון עולמו של דאלי, את האקווריום של לונדון ובסמוך לו נמצא הלונדון איי. בין השנים 2003–2006 המבנה שימש את גלריית סעצ'י.
במבנה שני בתי מלון - מלון Premier Travel Inn ומלון מריוט היוקרתי.

היסטוריה

המבנה המרכזי, בן שש הקומות, תוכנן על ידי האדריכל ראלף נוט. המבנה בנוי מאבן פורטלנד בסגנון אדוארדיאני. עבודות הבנייה, שבוצעו על ידי Holland, Hannen & Cubitts החלו בשנת 1911 והמבנה נחנך ב-1922 בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי. אגפים נוספים של המבנה הוקמו מאוחר יותר - האחרון שבהם בשנת 1974. במשך כ-64 שנים שימש המבנה כמשכן השלטון המקומי של לונדון, עד פירוקה של מועצת לונדון רבתי בשנת 1986. לאחר ביטול המועצה הועלו הצעות שונות לשימוש במבנה. בין היתר הוצע להעביר למבנה את בית הספר לכלכלה של לונדון (הצעה שנדחתה על הסף על ידי מרגרט תאצ'ר, אשר חששה מהפגנות סטודנטים בסמיכות כה גבוהה לבניין הפרלמנט הבריטי). המבנה נותר בשימוש רשות החינוך של לונדון הפנימית (Inner London Education Authority) עד לביטולה של רשות זו בשנת 1990, והמבנה נבנה למשקיעים פרטיים.
אחד מאגפי המבנה (אגף County Hall Island Block) נהרס בשנת 2006 על מנת לבנות במקום מלון.