וילי הירש

ראשית דרכו

הירש נולד בשנת 1901 בקניגסברג בירת מחוז פרוסיה המזרחית של הקיסרות הגרמנית. הוא התקבל ללימודי הרפואה בעיר הולדתו, ובשנת 1924, עם תום לימודיו, החל לעסוק במקצוע הרפואה. עד שנת 1933 עבד הירש בתור רופא כללי בקניגסברג ותקופה קצרה כרופא במחלקה פנימית בדנציג. כן ניהל את בית הספר והמעבדות הממשלתיות להיגיינה ודיסאינפקציה ובמקביל שימש כעוזר הראשון במכון האוניברסיטאי להיגיינה בקניגסברג.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, פוטר מעבודתו בשל היותו יהודי. לאחר פיטוריו החליט להשתלם בתחום הרפואה הטרופית בהמבורג, זאת כהכנה לעלייה לארץ ישראל. בשנת 1934, עם תום השתלמותו, החליט לעזוב את גרמניה ולעבור לברצלונה שבספרד, שם עבד בתור בקטריולוג, עם הפסקה להשתלמות בלונדון שבאנגליה, עד לשנת 1937, עת החליט לעלות לארץ ישראל.

עלייתו לארץ ישראל ופיתוח ענף הבקטריולוגיה בארץ

עם עלייתו לארץ ישראל השתקע בחיפה, ובשנת 1938 התמנה למנהל המעבדה המרכזית של קופת חולים כללית בחיפה והגליל, תוך שימת דגש על ענפי הבקטריולוגיה והסרולוגיה, תפקיד שאותו מילא עד פרישתו לגמלאות בראשית שנת 1971. בשנת 1949 נשלח, על ידי ארגון הבריאות העולמי, להשתלמות בארצות הברית ובשנת 1952, לאחר שנים רבות שבמהלכן סבלה המעבדה המרכזית של קופת חולים כללית בחיפה והגליל מהיעדר מקום הולם וקבוע, קבע הירש את מיקומה בבניין אשר היווה בעברו את משכנו של בית החולים "עזרה" (אותו הקימה חברת עזרה של יהודי גרמניה) ברחוב ההר 54 (לימים שדרות האו"ם ומאוחר יותר שדרות הציונות). לשם כך שופץ מבנה בית החולים לשעבר והותאם במיוחד לצורכי המעבדה וכך, לכשנפתחה, הייתה לאחת המעבדות המשוכללות ביותר בארץ.
במקביל לעבודתו הדיאגנוסטית במעבדה, הקדיש הירש חלק ניכר מזמנו לביצוע מחקרים על זיהומים ומחוללי מחלות בכלל וכאלה של מערכת העיכול בפרט. מחקרים אלה ערך יחד עם אשתו, ד"ר (לימים פרופ') רעיה שפירא-הירש, אשר עבדה אף היא במעבדתו, וכן עם עוזרים נוספים. חלק ניכר מפרסומיו קיבל הירש בעקבות בידוד 16 סרוטיפים חדשים של חיידקים ממין Salmonella enterica להם, מתוך אהבתו הרבה לארץ ישראל, נתן שמות עבריים בהתאם לאתרים בהם התגלו בארץ (Salmonella ahuza, ‏Salmonella carmel, ‏Salmonella degania, ‏Salmonella emek, ‏Salmonella ezra, ‏Salmonella galil, ‏Salmonella hadar, ‏Salmonella haifa, ‏Salmonella hofit, ‏Salmonella negev, ‏Salmonella ramat-gan, ‏Salmonella shikmona, ‏Salmonella uno ועוד). הירש ערך גם מחקרים אפידמיולוגיים על חיידקי ה-Salmonella ומצא מקורות זואונוטיים חדשים להדבקות בני האדם, וכך כבר בשנות ה-50 הזהיר על סכנת ההדבקות מצבים, ומאכילת ביצי ברווזים בנוסף לכך היה הראשון שזיהה חיידקי Salmonella בעלי שוטונים אולם משוללי יכולת תנועה. מכך הסיק כי קיימים שני אתרים שונים בכרומוזום החיידקי; האחד אחראי להיווצרות השוטונים ואילו השני לתנועתיות שלהם.
וילי הירש התאפיין בדייקנות בלתי מתפשרת, רישום קפדני ואבחון חוזר של דגימות. קו אופייני לדייקנותו בא לידי ביטוי בשמירת כל הנסיובים החיוביים שנשלחו לאבחון במעבדתו, וכאשר בשנת 1946 הצליחו חוקרים לבודד, לראשונה, בארץ ישראל חיידקים מסוג Leptospira, החל לבחון את אותם הנסיובים החיוביים שנשמרו במעבדתו. על סמך בדיקת אותם הנסיובים הוכיח הירש, בשנת 1948, כי כבר בשנת 1942 התרחש מקרה לפטוספירוזיס ראשון בישראל שלא אובחן כראוי בזמן.
וילי הירש התפרסם גם בתור מי שתיאר את מגפת הכיב הטרופי בקרב עולים מתימן ותושבי חיפה (1944), ובתור מי שבודד לראשונה מחולים בישראל חיידקים מסוג Mycoplasma ‏(1952), חיידק ממין Mima polymorpha ‏(1965) וחיידקים מסרוטיפים: Leptospira interrogans serotype mini ‏(1959) ו-Leptospira interrogans serotype Icterohaemorrhagiae ‏(1970).
הירש הדריך והנחה סטודנטים ורופאים בעבודות הגמר, המחקר וההתמחות. היה חבר במועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל ובוועד של האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה. בשנת 1957, בעקבות תרומתו הרבה במישור המדעי, הוענק לו תואר פרופסור חבר קליני מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.

המעבדה המרכזית ע"ש פרופ' וילי הירש

אמנם המעבדה המרכזית של קופת חולים כללית במחוז חיפה והצפון הוקמה כבר בשנת 1933, אך זו סבלה, כאמור, לאורך שנים מהיעדר מקום קבוע והולם. עם הקמתה, שכנה המעבדה במרפאה הראשית של קופת חולים כללית בעיר ברחוב החלוץ, בסמוך לבית הפועלים, ובשנת 1946 עברה לסניף קופת החולים ברחוב ברזילי, בסמוך לרחוב הגיבורים.

בשנת 1941, לאחר שנסגר בית החולים "עזרה", רכשה קופת חולים כללית מהממונה על הרכוש הנטוש את בניין בית החולים. המבנה, שתוכנן במקור על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד, עבר שיפוץ והותאם, על פי תכנונו ויעוצו של הירש, לצורכי המעבדה. ב-17 בפברואר 1952 נחנכה המעבדה המרכזית במשכנה החדש. המעבדה כללה 2 קומות ו-10 מחלקות בהן פעלו שלוש מעבדות; מעבדה מיקרוביולוגית, מעבדה כימית-סרולוגית ומעבדה המטולוגית. בנוסף כללה המעבדה בית חיות בו גודלו ארנבות, כבשים וחזירי ים לצורכי ביצוע בדיקות מיקרוביולוגיות והפקת נוגדנים לביצוע בדיקות סרולוגיות.
המעבדה המרכזית פעלה בבניין בית החולים "עזרה" עד לשנת 1995, עת עברה למשכנה החדש בתל חנן.

חיים פרטיים

וילי הירש היה נשוי לרעיה שפירא. בני הזוג התגוררו בדירה ברחוב הלל 59 ומאוחר יותר עברו למספר 67 בחיפה, לא הרחק מהמעבדה המרכזית אותה הקים וניהל בשדרות הציונות 54.

וילי הירש נפטר ב-10 באוגוסט 1971, בגיל 70. רעיה שפירא-הירש נפטרה ב-7 בפברואר 1986. הם נטמנו זה לצד זו בבית העלמין חוף הכרמל. לבני הזוג לא היו ילדים.

הנצחה

לאחר פטירתו המעבדה המרכזית אותה הקים בשדרות הציונות 54 נקראה על שמו. 
מדי שנה מחלקת האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה פרס על שמו לעידוד חוקרים צעירים בתחום המיקרוביולוגיה.

פרסומיו

במהלך חייו פרסם הירש 73 מאמרים ודוחות בתחום המיקרוביולוגיה והאימונולוגיה בכתבי עת מדעיים שונים, דוגמת: עיתון הרפואה, Nature, ‏The Lancet, ‏Journal of Bacteriology, ‏Acta medica Orientalia ועוד.