google/wiki40b huggingface dataset:
יצחק זיבנברגר

יצחק בן דוד (דוידוביץ') זִיבֶּנבֶּרגֶר (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: זיבענבערגער, זיבנבערגער; ברוסית: Исаак Зибенбергер; בכתב לטיני: I. D. Siebenberger; (לעיתים: זיבנברג, זיבענבערג); 1797, ורשה – ט' בניסן תרל"ט, 2 באפריל 1879, שם) היה משכיל ורשאי, מתרגם מהספרים החיצוניים לעברית וליידיש ומדקדק עברי.

קורות חיים

יצחק בן דוד זיבנברגר נולד בשנת 1797 בעיר ורשה, שסופחה זמן קצר לפני כן לממלכת פרוסיה עם חלוקת פולין השלישית והייתה לבירת מחוז פרוסיה הדרומית . ככל הנראה חי במשך שנים רבות בעיירה סובאלק (שבהמשך, כמו ורשה, הייתה בתחומי דוכסות ורשה ולאחר מכן בפולין הקונגרסאית), עד ששב לעיר הולדתו וחי בה עד סוף ימיו.
בוורשה התפרנס כמורה פרטי לתנ"ך ולדקדוק עברי.
בין מפעליו העיקריים היה תרגום כמה מן הספרים החיצוניים לעברית וליידיש: "חיי טוביה" (1839) – תרגום לספר טוביה, סיפור שושנה ובל והתנין; "מגילת יהודית" (1840) – ספר יהודית וסיפורים מהתוספות למגילת אסתר; "ספר ברוך" (1841) – ספר ברוך, תפילת מנשה, תפילת עזריה ושירת שלושת הנערים בכבשן; ו"ספרי מכבי" (1843) – ספר מכבים. לכל התרגומים, שראו אור בוורשה, הוסיף דברי פירוש ומבואות.
בשנת תר"ג-1842 פרסם את "מעגל ישר" – קורס יסודי ללימוד דקדוק עברי עם סיפורים, מתורגם ליידיש, ובו גם מילון קטן עם מילים עברי–יידי (הספר הופיע בשתי מהדורות נוספות, בשנים 1850 ותרכ"ד).
ספרו החשוב ביותר, שזכה לתשבחות מצד תלמידי חכמים, הוא "אוצר השורשים הכללי" (ב-3 כרכים, 1846, 1847, 1862), המבאר את אוצר המילים העבריות, הארמיות וכו' המצויות בתנ"ך ובתלמוד, ומסודר לפי שורשיהן, עם תרגום לגרמנית.
זיבנברג, שהיה כל ימיו יהודי אדוק בדתו, היה עם זאת תוצר של השכלת ורשה, מלומד גדול ופעיל בהפצת ההשכלה בפולין. על פי יעקב שאצקי, זיבנברגר היה הדגם הראשון במעלה למשכיל "אמיתי" בוורשה בתקופה של אמצע המאה ה-19, והיה מן הסופרים המשכילים הפופולריים ביותר בעיר בזמנו. לדבריו, איש בוורשה לא הכירו בשמו המלא, והוא כונה "ר' איציק (או איצֶ'ה) בעל הדקדוק" ("איציק [או: איטשע] דער בעל-דקדוק"). סוּפַּר שהוא היה מוכן ללמוד דקדוק עם כל אדם, ושהוא מיהר להיענות לכל דורש במסירות כזו של רופא הדואג לחוליו.
השתתף בעיתונות היהודית (Jüdisches Volksblatt, "המגיד", "המליץ" ועוד), פרסם בה שירים ומאמרים ותרגם סיפורים מגרמנית ומצרפתית.
בשנותיו האחרונות, עד מותו, התפרנס רק מעבודתו כמגיה ספרי קודש וספרים גרמניים וצרפתיים.

יצחק זיבנברגר נפטר באפריל 1879, בגיל 82.
בראשית שנות ה-30 תרם נכדו, שלום זיבנברג (זיבענבערג), את כתב היד של ספרו "אוצר השורשים" לבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (כיום: הספרייה הלאומית).
ולדימיר אוסצ'בסקי

חייו

אוסצ'בסקי נולד במנצ'וריה (כיום במונגוליה הפנימית, סין) להורים רוסים. בשנת 1931 היגר לארצות הברית ולמד מוזיקה בפומונה קולג' בקלרמונט, קליפורניה, שם קיבל תואר ראשון בשנת 1935.  הוא המשיך את לימודיו בבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק, שם קיבל תואר שני ב-1936 ודוקטורט ב-1939. יצירותיו המוקדמות, הנאו-רומנטיות, נכתבו לכלים מסורתיים, אבל ב-1951 החל לחבר מוזיקה אלקטרונית. בשנים 1968 עד 1970 כיהן כנשיא "ברית מלחיני אמריקה" והיה חבר מייעץ בחברת ההקלטות CRI, שהקליטה והוציאה מספר ניכר של יצירותיו.

קריירת הוראה

בשנת 1947, לאחר תקופת שירות במודיעין של צבא ארצות הברית ובמשרד החוץ במלחמת העולם השנייה, הצטרף אוסצ'בסקי לסגל של אוניברסיטת קולומביה, שם לימד עד לפרישתו בשנת 1980. ב-1951 החל בניסויים הראשונים באמריקה במדיום האלקטרוני וזמן קצר לאחר מכן עבד בשיתוף פעולה  עם אוטו לואנינג (Otto Luening). זאת לפני ששמע על פעילותה של קבוצת "מוזיק קונקרט" הפריזאית, שקדמו במידת מה לאלה שלהם. בשנת 1959 ייסד עם לואנינג, בביט וסשנס את המרכז למוזיקה אלקטרונית של קולומביה-פרינסטון בניו יורק. בתפקידו כראש המרכז למוזיקה אלקטרונית, בשנת 1966, הגדיר אוסצ'בסקי את מעטפת ADSR, רכיב בסיסי של סינתיסייזרים מודרניים, מתקנים אלקטרוניים להדגמת מוזיקה וכלים אלקטרוניים. אוסצ'בסקי כיהן גם כמורה וכמלחין הבית באוניברסיטת יוטה. לאחר פרישתו הרבה להרצות על מוזיקה אלקטרונית בארצות הברית ובאירופה.
בין תלמידיו ראויים לציון צ'ארלס וואורינן, אליס שילדס, אילהאן מימארוגלו, פיי-אלן סילוורמן, צ'ארלס ל. בסטור, אינגרם מרשל, ונדי קארלוס וריצ'רד איינהורן.
נירים

היסטוריה

הקיבוץ הוקם על ידי גרעין ניר של השומר הצעיר שעבר הכשרה בתל עמל. הקיבוץ התארגן ביולי 1946 בראשון לציון ושלח את ראשוני חבריו לגבולות. לאחר שהות של מספר חדשים במצפה גבולות יצאו חברי נירים במוצאי יום הכיפורים תש"ז, 6 באוקטובר 1946 במסגרת עליית 11 הנקודות לנגב הצפוני והתיישבו על 1600 דונם במקומו הראשון של הקיבוץ, שנקרא דנגור. ברוב המקורות כתוב ששם זה הוא של שייח' ערבי שקברו היה בסביבה, אך למעשה אדמות אלה נקראו על שם רוכשן, הרב שלום דנגור, רבה של העיר סואץ בשנים 1907–1916.

נירים במלחמת העצמאות

קרב נירים התחולל בבוקר ה־15 במאי 1948, בין חיל המשלוח המצרי (1948) שפלש לשטחה הריבוני של מדינת ישראל ארבע עשרה שעות לאחר ההכרזה על הקמתה במטרה לכבוש את הקיבוץ לבין חברי קיבוץ נירים שעל פי החלטת החלוקה נועד להיות בתחום המדינה היהודית. גם כפר דרום שב ונתקף באותו היום. בנירים היו באותה שעה 42 איש (30 חברים ו-12 חברות) שנשקם היה 14 רובים, ארבעה סטנים ומקלע אחד. במקום היה בית ביטחון מבטון ושאר המבנים היו מעץ. הלוחמים איישו את החפירות והעמדות.
בשעה 07.00 החלה הרעשת תותחים ומרגמות מכיוון רפיח וטור ממונע שכלל ארבעה טנקים קלים, מספר מכוניות משוריינות, 27 "נושאי ברן" ומספר מכוניות נושאות חיילים. בחיפוי אש נעצרו המכוניות במרחק 400 מטרים מנירים. החיילים המצרים ירדו מהרכבים ובחיפוי אש החלו להסתער לעבר הגדרות ללא סדר. המגינים נצרו את נשקם ובהגיע התוקפים למרחק 150 מטרים פתחו באש מדויקת. שיריוני המצרים נעצרו משהבחינו על גדרות המשק בשלטים הכתובים אנגלית: "זהירות! מוקשים!". בחיפוי תותחים נסוגו המצרים בהשאירם במקום 35 הרוגים. בהתקפה נהרגו שבעה מחברי נירים וששה נפצעו. בלילה נהרג ממוקש חבלן מחברי המשק. למחרת המשיכו המצרים להפגיז את המקום אך לא התקיפו אותו. עמידתה של נירים במערכה הועלתה על נס, ובעיתונות בישראל פורסמה ההערכה שכישלון ההתקפה על נירים גרמה למצרים להימנע מלנסות לכבוש את הנגב הצפוני ובמקום זאת להתקדם ישירות על הכביש דרך עזה לכיוון אשדוד.
ההתקפות על נירים חודשו בנובמבר 1948 לאחר מבצע יואב וכיתור כיס פלוג'ה, כשהמצרים ביצרו את עמדותיהם וביקשו להפעיל לחץ נגדי על ישראל. בדצמבר הוציאו המצרים שתי התקפות של טנקים לכיוון נירים. 
בתקופת ההפגזות על נירים התנהלו חיי המשק מתחת לקרקע. פרט לבית הביטחון נהרסו כל המבנים. מחדר האוכל נשאר קיר ועליו סיסמה שנתלתה בחגיגות 1 במאי והייתה מאז סמל לכל הלוחמים: לא הטנק ינצח כי אם האדם. שמונת הנופלים נקברו במקום ולזכרם הוצבה אנדרטה צנועה. לימים הוקמה במקום אנדרטת נירים ועליה סיפור הקרב. 
לאחר המלחמה, בתחילת 1949 עבר הקיבוץ למקומו הנוכחי ובשטחו המקורי הוקם הקיבוץ ניר יצחק. שטח הקיבוץ הוא כ-22,000 דונם.

כיום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הקיבוץ סובל יחד עם שאר יישובי עוטף עזה ממתקפות של פצצות מרגמה וקסאם. ביום ה-50 למבצע צוק איתן ברצועת עזה נהרגו רכז הביטחון של היישוב זאב עציון ותושב הקיבוץ שחר מלמד מירי פצמ"ר בעת שביצעו עבודות חשמל בקיבוץ.
בשנת 1997 הוקמה בקיבוץ סדנת תחריט בשם "מכון - סדנת התחריט ע"ש זאב וולפגנג מאיר".
המנון מיאנמר

בורמזית

ကမ္ဘာမကျေ၊ မြန်မာပြည်၊
တို့ဘိုးဘွား အမွေစစ်မို့ ချစ်မြတ်နိုးပေ။
ပြည်ထောင်စုကို အသက်ပေးလို့ တို့ကာကွယ်မလေ၊
ဒါတို့ပြည် ဒါတို့မြေ တို့ပိုင်နက်မြေ။
တို့ပြည် တို့မြေ အကျိုးကို ညီညာစွာတို့တစ်တွေ
ထမ်းဆောင်ပါစို့လေ တို့တာဝန်ပေ။ အဖိုးတန်မြေ။

תעתיק IPA

gəbà mətʃè mjəm
do̰ bó bwá ʔəmwè siʔmo̰ tʃʰiʔ mjaʔ nó bè
pjì dàuN zṵ gò ʔəθeʔ pé lo̰ do̰ kà gwɛ̀ məlè
dà do̰ pjè
do̰ pjè do̰ mjè ʔətʃó gò
ɲì ɲà zwà do̰ dədwè tʰáN sʰàuN bà so̰ lè
do̰ ta waN pe ʔəpʰó dàN mjè

בתרגום חופשי לעברית

הצדק והעצמאות ניצחו
בארצנו, במולדתנו
בה שולטת מדיניות של שוויון ללא דופי
והעם חי בשלווה
לארצנו, למולדתנו
אנו נשבעים בזאת
לשמר את האחדות והתרבות לנצח נצחים
עד התפרצות סוף העולם, תחי מיאנמר!
כי היא ירושת אמת מאבות אבותינו, אותה אנחנו אוהבים ומעריכים.
נילחם ואת חיינו נקריב למען האיחוד,
זו היא ארצנו, זו היא מולדתנו
למען שגשוגה, נירתם למשימה, רואים אנו זאת כחובה,
לעמוד כולנו כאחד על אדמתנו היקרה.
פול פיינמן

חיים מוקדמים וחינוך

פיינמן גדל במשפחה יהודית בלונג איילנד. הוריו הם צאצאי מהגרים, אביו היה בעל עסק קטן בעיר ניו-יורק, אמו עובדת סוציאלית.
פיינמן למד לתואר ראשון בספרות צרפתית באוניברסיטת קולומביה  וסיים בשנת 1981. לאחר שסיים החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מינסוטה.

קריירה משפטית

פיינמן החל את הקריירה המשפטית בסנגוריה הציבורית במחוז נסאו.
לאחר מכן שימש כפקיד בית המשפט (law clerk ) במשך שבע וחצי שנים, מ-1989 עד 1996, היה פעיל בלשכת עורכי הדין ובמפלגה הדמוקרטית . 
כגיי מחוץ לארון היה פעיל בארגוני להט"ב אמריקאים בניו יורק.

קריירה כשופט

ב-1996, הוא זכה בבחירות של העיר ניו יורק בבית המשפט האזרחי. במשך מספר פעמים הוזמן לשפוט, באופן זמני, בבית המשפט העליון של ניו יורק. ב-2007, פיימן נבחר לבית המשפט העליון; ב-2012, בחר בו המושל אנדרו קואומו כנציגו לבית המשפט הגבוה לערעורים. היה נשיא האיגוד הבינלאומי של שופטים להט"בים בשנים 2008 עד 2011.
ביוני 2017, היה פיינמן נציגו של המושל קואומו קואומו לבית המשפט לערעורים, הערכאה הגבוהה במדינה. המושב היה פנוי עקב פטירתה של השופטת שילה עבדוס-סלאם. מינויו אושר פה אחד על ידי הסנאט של מדינת ניו יורק, ללא מתנגדים. עם בחירתו הפך לשופט העליון הראשון בארצות הברית שהוא גיי מחוץ לארון.
פיינמן נחשב כשופט מתחשב ובעל גישה שיפוטית מתונה והומניסטית.

חיים אישיים

פיינמן נשוי משנת 2013 לג'יי רוברט אוסטרגארד, עורך אינטרנטי. הוא Ostergaard ב-2013. הזוג חי על האי רוזוולט.
הוא חובב את התרבות הצרפתית, ובנוסף אוהד את הניו יורק מטס.
A Day in the Life

הקלטת השיר

בהקלטה הראשונית (19 בינואר 1967) הוקלט רק חלקו של לנון, כאשר 24 תיבות הוקצו לחלקו של מקרטני, שתחילת הקלטתו הייתה ב-20 בינואר 1967. בהקלטה הסופית ניתן עדיין לשמוע את קולו של מל אוונס, עוזרה של הלהקה, המונה את התיבות בקול, ואת צליל השעון המעורר המסמן את סופן. לנון אימץ כאן גם את השורה I’d love to turn you on שכתב מקרטני.
אחרי ההקלטות הראשוניות, המשיכו הביטלס בהקלטת השיר ב-3 בפברואר 1967, כשמקרטני השלים את חלק השירה והוסיף את נגינת הבס ואילו רינגו סטאר ניגן מחדש, בהדרכתו של מקרטני, על התופים.
בהמשך אותו חודש, ב-10 בפברואר 1967, כונסו באולפני ההקלטה 40 נגני תזמורת. על־פי רעיונו של מקרטני, היה על הנגנים לנגן מן התו הנמוך ביותר לתו הגבוה ביותר וממהירות הנגינה הנמוכה ביותר עד לגבוהה ביותר, כדי ליצור קרשנדו באמצעו ובסופו של השיר. בניצוחם של מקרטני וג'ורג' מרטין חזרו הנגנים על הקרשנדו ארבע פעמים, לכל אחד מערוצי ההקלטה. 
ההקלטות באו לסיומן ב-22 בפברואר 1967, כאשר ארבעת חברי הלהקה, יחד עם מל אבנס, ניגנו בו זמנית אקורד אחד בפסנתר (מי מז’ור) כסיום לשיר. מאוחר יותר באותו יום הוסיף ג’ורג’ מרטין גם צלילי הרמוניום והכפיל את צלילי הפסנתר המוקלטים. 
השיר הוחרם על ידי ה-BBC עוד לפני צאת האלבום בגלל השורה I'd love to turn you on, שלכאורה התייחסה לשימוש בסמים.
ישיבת קריית מלאכי

שיעורים ורבנים

מלבד לימוד הגמרא, נמסרים בישיבה שיעורי מוסר, השקפה, הלכה ופרשת השבוע. הרבנים בישיבה הם הרב יעקב שולביץ, הרב יהושע איתמר, הרב חיים קליין, הרב משה אהרון גולדבלט, הרב עמוס וסרמן, (עד לפטירתו באוקטובר 2018), הרב יצחק מתניה גרז, הרב שמואל הימלפרב ועוד. הרב שמואל באום משמש כמשגיח. הרב יצחק פנחס גולדווסר נותן בישיבה שיחת מוסר דו שבועית.
בכל שבת ישנו רב אורח.
רנו FT-17

רקע

תכנון הטנקים הצרפתי החל בערך באותו תקופת זמן כמו הבריטים. הצרפתים עשו ניסיונות בטנקים כבדים. שני תכנונים כאלה, הסן שאמון והשניידר CA1 (תוצרת שניידר) הופיעו ב-1916, אך היו כשלונות מכניים. כתוצאה מכך החליטו הצרפתים להשאיר לבריטים את תכנון הטנקים הכבדים, ולעבור לייצור טנקים קלים יותר. התכנון הופקד בידי חברת רנו, ומהנדסיה הפיקו תכנון חדשני שהשפיע על כל הטנקים מאז ועד היום.

FT-17

FT-17 שקל 6.5 טון. הטנק היה יוצא דופן מכיוון שהיה לו צריח מסתובב ב-360 מעלות ובו החימוש, בניגוד לשאר טנקי מלחמת העולם הראשונה שנשאו חימוש בכל צד של הטנק. הודות לכך נשא ה-FT רק נשק אחד - תותח 37 מילימטר קצר קנה או מקלע 8 מילימטר. כך צומצם גם הצוות לשניים, מפקד-תותחן ונהג, בניגוד לשמונה בטנק סימן 1 הבריטי. על אף שהבריטים לא התרשמו מהטנק (ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר כינה אותו "מקבע מתוחכם למקלע גדודי"), ה-FT-17 השפיע למעשה על כל הטנקים שבאו אחריו. אומנם עברו עוד כמה שנים, אך לבסוף הפך הצריח היחיד עם החימוש העיקרי למאפיין ברור מאליו בכל טנק.
ה-FT שימש בצבאות רבים, כולל צבא פולין, צבא ארצות הברית ועוד. ברוסיה יוצר כ-KS. גם בפרוץ מלחמת העולם השנייה היו טנקי FT בשימוש צבאות שונים, אך הם נתגלו כמיושנים מדי והוחלפו במהירות.
מריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה

ביוגרפיה

מריה קלמנטינה נולדה בפירנצה ב-24 באפריל 1777, לליאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה, ולמריה לואיסה, נסיכת ספרד, בתם של קרלוס השלישי, מלך ספרד ומריה אמליה מסקסוניה. בשנת 1790 הפך אביה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, והמשפחה עברה להתגורר בווינה. באותה שנה התארסה מריה קלמנטינה עם בן דודה פרנצ'סקו, נסיך הכתר של נאפולי, ובשנת 1792 מתו שני הוריה.
בשנת 1797 נסעה מריה קלמנטינה לנאפולי, וב-26 ביוני אותה שנה הנערכו הנישואים בטקס פשוט, משום שהייתה זו תקופת מלחמה. נישואי הזוג היו מאושרים, ונולדו להם שני ילדים. ב-15 בנובמבר 1801 מתה מריה קלמנטינה בנאפולי כתוצאה משחפת, ולאחר מותה התחתן בעלה פרנצ'סקו עם בת דודתה מריה איזבלה מספרד, ממנה היו לו 12 ילדים.
ריק קפלן

ריק קפלן שימש מנכ"ל יבמ ישראל, הסניף הישראלי של חברת IBM בשנים 2012–2017.

ביוגרפיה

למד הנדסת מכונות באוניברסיטת בראון. בתחילת שנות ה-80 הגיע כמתנדב לקיבוץ נווה אור, ושהה בו שלוש שנים. בקיבוץ הכיר את אשתו. לקח קורסים במשפטים באוניברסיטת תל אביב, ואת לימודי המשפטים סיים באוניברסיטת קורנל שבמדינת ניו יורק. היה שותף במשרד עורכי דין בצפון מדינת ניו יורק, ולאחר שנים אחדות של עבודה במשפטים עבר בשנת 1989 לחברת IBM, כעורך דין בחטיבת התמיכה במחשבי מיינפריים. שימש בתפקידי ייעוץ משפטי בחטיבות התפעול והתמיכה בסטארט-אפים ועסקי ה-OEM של החברה. בספטמבר 1993 מונה ליועץ לאגף השיווק של החברה. ב-1995 מונה ליועץ לאזור אמריקה, וב-1999 מונה ליועץ המשפטי של חטיבת המחשוב האישי. בשנת 2000 מונה לסגן נשיא ויועץ משפטי של חטיבת השירותים העולמית (IGS) של החברה. במסגרת זו עבד בקשר הדוק עם ג'יני רומטי, אז מנהלת המכירות הגלובלית של IBM, ולימים מנכ"ל החברה, והוביל את הפעילות העולמית בנושאי נוהגים עסקיים, רגולציה ואתיקה מקצועית. 
באפריל 2012 מונה למנכ"ל יבמ ישראל, במקומו של מאיר ניסנסון, שמונה ליו"ר יבמ ישראל. על מעברו לישראל אמר: "יש לי קשר חזק עם החברה בכל העולם והמטרה שלי, בתור מנכ"ל יבמ ישראל, היא להביא את היכולת של יבמ לשוק פה ובמקביל להציג ולהוציא את היכולת של יבמ ישראל לשוק הבינלאומי". ב-1 בפברואר 2017 החליף דניאל מלכה את קפלן בתפקיד המנכ"ל. קפלן מונה להוביל את הפיתוח העסקי הגלובלי ביחידה לפתרונות חדשניים למגזר הפיננסי.
נחל מחניים

נַחַל מַחֲנַיִם נקרא על שם קיבוץ מחניים. הנחל זורם במזרח הגליל העליון, תחילתו ברום של כ-900 מטר מעל פני הים ליד היישוב הקהילתי עמוקה במדרונות המזרחיים של הר יבנית, משם הוא זורם במדרון תלול לכיוון דרום-מזרח לחצור הגלילית וחוצה את היישוב ממערב למזרח. שם הנחל עושה תפנית לכיוון צפון-מזרח ומגיע לרמת כורזים ועובר מצפון לקיבוץ מחניים, מושב משמר הירדן וקיבוץ גדות ונשפך לירדן בתעלה מלאכותית המטה את הערוץ הטבעי לצורכי ניקוז וחקלאות.
הנחל מהווה את גבולה הצפוני של רמת כורזים. אורכו של הנחל 13 ק"מ, ואגן הניקוז שלו משתרע על שטח של 21 קמ"ר. לאורך הנחל נובעים מספר מעיינות קטנים המאפשרים קיום זרימת מים קבועה בקטעי הנחל, והופכים קטעים אלה לנחל איתן. ליד חורבת ירדה נובע מעין "עין ירדה" השופע מים עד כ-5 מ"ק לשעה. מים אלה נוצלו בעבר לחקלאות. היום משוחררים המים האלה לנחל.
בחלק הנחל בין עמוקה לחצור הגלילית נובעים המעיינות עין חוני על שמו של חוני המעגל ועין מרגנית שהוא מעיין עונתי. בקטע זה של הנחל נפוצה מאד פריחה של חלמונית גדולה. בקטע הנחל הסמוך לחצור הגלילית נמצא קבר שיש המייחסים אותו לחוני המעגל.
בקטע הנחל שמצפון מזרח לקיבוץ מחניים הקימה מועצה אזורית גליל עליון מסלול אופניים העובר במקביל לנחל.
בשפך נחל מחניים לירדן מצפון לגשר בנות יעקב נמצא אתר ארכאולוגי פרהיסטורי האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים המשויך לתקופה הפלאוליתית התיכונה (התרבות המוסטרית). האתר תוארך בשיטה רדיומטרית לכ-65,000 שנים לפני זמננו. באתר נמצאו עצמות של שור הבר וכלי צור ששימשו לביתור בעלי החיים לאחר הציד. האתר שהתגלה בשנת 1999, נחפר על ידי גונן שרון מטעם האוניברסיטה העברית ומכללת תל-חי.
פרדס (מאסף ספרותי)

"פרדס" היה מאסף ספרותי בעריכתו של יהושע חנא רבניצקי ובהוצאתו, שפורסם באודסה, 1892–1896. המאסף יצא בשלושה כרכים, וכלל יצירות ספרותיות ועיוניות של טובי היוצרים ואנשי הרוח של התקופה. שירו הראשון של חיים נחמן ביאליק, "אל הציפור", פורסם לראשונה בכרך הראשון של "פרדס".

על המאסף

בראש הכרך הראשון של "פרדס; אוסף ספרותי" פרסם העורך רבניצקי את מכתבו של אחד העם, המדבר בשבחה של ספרות הומניסטית, ספרות שמדגישה יותר את האדם בשורה הידועה של יל"ג, שהפכה לסיסמת ההשכלה: "הֱיֵה אָדָם בְּצֵאתְךָ וִיהוּדִי בְּאָהֳלֶךָ". אחד העם גרס: "היה אדם באהלך - זאת היא איפוא התורה הגדולה החסרה לנו עד כה וזאת היא גם תעודת הספרות עתה". מכיוון שרבניצקי הדפיס את מכתבו של אחד העם בראש הכרך הראשון, יש לשער שזו גם הייתה כוונתו: לחנך את האדם היהודי גם בכיוון ההומני. ניתן לראות את "פרדס" ככתב העת הראשון של תקופת התחייה.
מאמר הפתיחה של רבניצקי, "החוט המשולש" מתייחס יותר לצד הלאומי-עברי של תפיסתו: "ארץ ישראל, שפת ישראל וישראל חד הוא". שלושה עקרונות היו מול עיניו: תחייה לאומית, השפה העברית ותנועת חיבת ציון, בה הוא היה פעיל. לאורך כל המאמר הוא מדגיש את חשיבות השימוש בשפה העברית ובספרותה. בעוד שכתבי-עת אחרים נמנעו מלהביע עמדה ברורה וחד משמעית בנושא הציונית, בלטה עמדתו של רבניצקי בתמיכה ב"חיבת ציון".
המאסף היה בן דמותו של כתב העת "השילוח", שיצא מאוחר יותר בעריכתו של אחד העם; גם בתוכן, גם בתוכנית וגם בצורה. שניהם כללו מאמרים מחקריים ופובליציסטיים ויצירות ספרותיות בנושאים הקרובים ליהדות. "הפרדס" הצטיין בכך שרבניצקי זיהה יצירות חשובות של סופרים ומשוררים גדולים. היו ב"פרדס" "נטיעות יפות" טוען פישל לחובר. אחד העם ורבניצקי אכן הרבו לשתף פעולה בשני כתבי העת: "פרדס" ו"השילוח"; כל אחד מהם הרבה לפרסם בכתב העת שבעריכתו של חברו.

המשתתפים ב"פרדס"

רבים מסופריה והוגיה החשובים של התקופה פרסמו את יצירותיהם במאסף. אחד העם, מנדלי מוכר ספרים, יל"ג, חיים נחמן ביאליק, שלום עליכם, משה לייב ליליינבלום, יהל"ל, נחמן סירקין, דוד ילין, שמעון דובנוב, שמואל ליב ציטרון, בן-אביגדור, אלחנן ליב לוינסקי, ישראל חיים טביוב ועוד רבים וטובים.
היצירה הידועה ביותר שהתפרסמה בכרך הראשון של המאסף, היא שירו הראשון של ביאליק "אל הציפור". רבניצקי סיפק לביאליק את הבמה הראשונה הפומבית ליוצר, שהפך להיות מאוחר יותר המשורר הלאומי של עם ישראל. ביאליק המשיך לפרסם מפרי יצירתו בפרדס גם בכרכים הבאים. שיתוף הפעולה הפורה שבין רבניצקי לביאליק בהוצאות של מאספים משלהם, כמו למשל "ספר האגדה" - החל כאן. יחד עם זאת פרסם גם מנדלי לא מעט מיצירותיו העבריות במאסף. ביניהן: "הנשרפים", "מסעות בנימין השלישי" ועוד.
בתחום המאמרים, ניתן להתרשם שגם אם הם שייכים לחכמת ישראל, הרי שיש בהם יותר תפיסה חילונית של היהדות. בכרך הראשון פרסם דובנוב את מאמרו "נחפשה ונחקורה", בו הוא קרא אל "הנבונים בעם" לאסוף חומר לתולדות ישראל בפולין וברוסיה. הוא שב ופרסם את קריאתו ב"לוח אחיאסף", ובעקבות כרוזים אלו הוקמה ועדה היסטורית-אתנוגרפית לריכוז החומר שנאסף בתחום, ותרם מאוחר יותר לכתיבת ספרו ההיסטורי המונומנטלי "דברי ימי עם עולם". בכרך השני החלו להתפרסם המכתבים מאלדד למידד, ששמשו בעיתון "המליץ" שמות עט של רבניצקי ושל שלום עליכם. באותו כרך מבקר ציטרון בצורה נוקבת את המהלך החדש בספרות בהשראתו של בן אביגדור, שפשט בקרב הקהילה הספרותית. רבניצקי עצמו כתב ביקורות ספרים בכל הכרכים ופרסם אותם גם תחת שמות עט כמו "בר-קצין", או ב"ק.
קינואה היטומי

ביוגרפיה

היטומי נולדה באוקיאמה. בשנת 1923, כשהייתה בת 16 בלבד, קבעה הטומי שיא יפן בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.67 מטר, ובשנת 1925 קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 11.35 מטר.
במהלך תחרות בחודש מאי 1926 שיפרה את שיאה היפני בקפיצה לרוחק והעמידה אותו על 5.06 מטר, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.39 מטר ובריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 15.4 שניות. באוגוסט אותה השנה נערכו משחקי העולם לנשים בגטבורג, שוודיה. היטומי, אשר הייתה הנציגה היחידה ששלחה יפן, זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא עולם חדש של 5.50 מטר, במדליית זהב בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 2.49 מטר, במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 32.61 מטר ובמדליית ארד בריצת 100 יארד בתוצאה של 12.0 שניות, במקום חמישי בריצת 60 מטר ובמקום שישי בריצת 250 מטר. בתחרות שנערכה בחרבין באוקטובר אותה שנה היא קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 11.62 מטר, שהחזיק מעמד 13 שנים.
בתחרות שנערכה בטוקיו במאי 1927 קבעה היטומי בקפיצה לרוחק מהמקום שיא עולם חדש של 2.61 מטר ובאוקטובר אותה שנה השוותה את שיא העולם בריצת 50 מטר בתוצאה של 6.4 שניות. במאי 1928 היא קבעה בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 12.2 שניות ושיפרה בשנית את שיא העולם בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.98 מטר, שהחזיק מעמד 11 שנים.
היטומי נבחרה להיות האישה הספורטאית היחידה במשלחת היפנית לאולימפיאדת אמסטרדם (1928). במשחקים עצמם לאחר שהודחה בחצי גמר ריצת ה-100 מטר, החליטה היטומי לקחת חלק בתחרות ריצת 800 מטר בה לא התחרתה מעולם. היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:17.6 דקות, אחרי לינה רדקה מגרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 2:16.8 דקות ולפני אינגה ינצל משוודיה (2:17.8 דקות) ובכך הייתה ליפנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית. 
במשחקי העולם לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה בספטמבר 1930 זכתה היטומי ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.90 מטר, מדליית כסף בטריאתלון (100, גובה, כידון) בתוצאה של 194 נקודות ומדליות ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.8 שניות ובהטלת כידון בתוצאה של 37.01 מטר.
בחודש מרץ 1931 אושפזה היטומי עקב דלקת ריאות בבית החולים באוסקה, ובאוגוסט אותה השנה נפטרה.
סימון ביטון

קורות חיים

נולדה ברבאט שבמרוקו ב-3 בינואר 1955 לאב צורף. בשנת 1966 עלתה עם משפחתה לישראל. שירותה הצבאי במהלך מלחמת יום כיפור השפיע רבות עליה ועל דעותיה והיא מגדירה את עצמה פציפיסטית. ביטון למדה המכון ללימודי סימנטוגרפיה מתקדמים (L'Institut des hautes études cinématographiques) בפריז. ביטון הרואה עצמה יהודיה-ערביה ומתגוררת בפאריס.

סגנון

סגנון עבודתה כולל מחקרים היסטוריים, דו"חות ממקור ראשון ודיוקנאות אינטימיים של סופרים, אמנים, ודמויות פוליטיות. כל סרטיה מעידים על מחויבותה לייצג טוב יותר את ההיסטוריה והתרבויות המורכבות של המזרח התיכון וצפון אפריקה. ביטון מדברת עברית וערבית ומבקשת בעזרת הכרותה עם שתי התרבויות להציג בסרטיה את המורכבות הגדולה בסכסוך הישראל פלסטיני.
חלק מעבודותיה שודרו בו זמנית בטלוויזיה באירופה, במדינות דוברות ערבית ובישראל, ויצרו ויכוח ער בכל הצדדים של הסכסוך במזרח התיכון. 
סרטה פיגוע עוסק בהשלכות האישיות של הפיגוע בשוק מחנה יהודה שהתרחש ב-4 בספטמבר 1997. ביטון פגשה משפחות של שלוש נערות שנהגו בפיגוע וכן את המשפחות של המפגעים. הסרט מנסה להציע תובנות לפסיכולוגיה ולאידאולוגיה שמנציחה את האלימות במזרח התיכון. סרטה "חומה", העוסק בבניית גדר ההפרדה זכה בפרס "רוח החופש" בפסטיבל ירושלים בשנת 2004. בשנת 2009 יצא "רייצ'ל", סרטה על מותה של הפעילה רייצ'ל קורי. הסרט "רייצ'ל" עורר סערה כאשר הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים היהודי בסן פרנסיסקו כאשר חלק מהארגונים רשמיים של הקהילה היהודית טענו שהסרט חד צדדי ואינו מציג את הצד הישראלי בפרשה.
גן אלכסנדר

גן אלכסנדר (ברוסית: Александровский сад) הוא פארק הממוקם במרכז מוסקבה, לאורך החזית המערבית של החומה של הקרמלין.
בראשית המאה ה-19 הוסט נהר נגלינאיה אל תעלה תת-קרקעית, ובעמק הנהר המיובש נבנה בין השנים 1819 -1823 פארק ציבורי בתכנונו של אוסיפ בווה. פארק זה היה הפארק הציבורי הראשון של מוסקבה, ונקרא על שם הצאר אלכסנדר הראשון ששלט באותה עת. הפארק כולל שלושה גנים נפרדים המשתרעים לאורכה של חומת הקרמלין לאורך 865 מטרים. בווה תכנן בפארק גרוטו הממוקם מתחת למגדל בית הנשקיה האמצעי בשנת 1841. גדר הפארק נבנתה במיוחד בצורה המנציחה את ניצחונה של רוסיה על נפוליאון בונפרטה. בשנת 1914, שנה לאחר חגיגת יובל ה-300 לשלטונה של שושלת רומנוב, הוקם בגן העליון אובליסק לציון האירוע. ארבע שנים מאוחר יותר הפך השלטון הבולשביקי את האובליסק לאנדרטה לקומוניזם. בשנת 1967 הוקם בפארק קבר החייל האלמוני ובסמוך לו הודלקה אש תמיד שהובאה משדה מרס שבלנינגרד. החל משנת 1997 ניצב בסמוך לקבר החייל האלמוני משמר כבוד.
ג'נט הנפריי

ביוגרפיה

הנפריי נולדה באלדרשוט שבהמפשייר. היא למדה אנגלית בקולג' סנט אן באוניברסיטת אוקספורד, והיסטוריה בקולג' סמית'. אחר כך למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).

קריירה

בטלוויזיה הופיעה הנפריי בסדרה "Victoria Wood As Seen On TV" של ויקטוריה ווד, במיני-סדרה "היהלום שבכתר", בסדרה הביוגרפית "Reilly, Ace of Spies", בפרק "The Curse of Fenric" מ-1989 ובפרק "Mummy on the Orient Express" ב-2014 בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". עוד השתתפה בסדרות "ג'יבס וווסטר", "חדר מיון", "לאבג'וי", "רגל אחת ברגל" ו-"Simon and the Witch". ב-1996 שיחקה הנפריי בתפקיד קטן בפרק "Five Get into Trouble" בסדרה על פי ספרי "החמישייה הסודית". היא גילמה את מיסטרס היקייט ברומהד בשני פרקים בסדרה "The Worst Witch". ב-2015 הופיעה במיני-סדרה הבריטית "וולף הול".

חיים אישיים

ג'נט הנפריי חיה באיזלינגטון שבצפון לונדון. היא חברה במפלגת הלייבור, ונאמנה של קרן הסיוע לאמנים "International Performers Aid Trust".