google/wiki40b huggingface dataset:
נח וולפובסקי

ברוסיה

נולד בעיר יקטרינוסלב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). למד בתחילה בחדר, ואחר-כך עבר לבית ספר ממלכתי רוסי שם קבל השכלה כללית ופיתח את אהבתו לטבע.
במלחמת העולם הראשונה החליט להתגייס לצבא הרוסי, על אף שרבים מיהודי העיר פדו את נפשם בסכומי כסף גדולים. הוא שירת כתותחן, חווה התנכלויות אנטישמיות וראה פרעות ביהודי אוקראינה. לבסוף ערק מהצבא וחזר לביתו. עם הקמת הצבא האדום גויס שוב תחת הנהגתו של סמיון בודיוני. בעזרת אישורים רפואיים מזויפים הצליח וולפובסקי ועִמו קבוצה של חיילים יהודים להשתחרר מהצבא "מטעמי בריאות". הקבוצה, שנקראה "משמר הוולגה", עזבה את אוקראינה במסווה של סטודנטים לרפואה העומדים ללמוד בברלין. במקום זאת הגיעו ברכבת לאיסטנבול ומשם באונייה לנמל יפו, שאליו הגיעו ב-18 באוקטובר 1922.

בארץ ישראל

הקבוצה הגיעה ליישוב תל צור שליד זכרון יעקב ושהתה שם כשנה בתנאים קשים. כעבור שנה עברו לגניגר, אבל החיים בקיבוץ לא התאימו לוולפובסקי, ששאף להיות עצמאי. הוא עזב לחדרה והחל לעבוד כפועל פשוט בפרדסים, ובזכות חריצותו וידיעותיו בנטיעות התקדם להיות מנהל עבודה.
ב-1941, בתקופת מלחמת העולם השנייה, ניסה להתגייס לצבא הבריטי אך נדחה מפאת גילו. שנה לאחר מכן, זייף את גילו וגויס. עבר אימונים במחנה סרפנד ונשלח למחנה בורג' אל ערב שבמדבר המערבי במצרים. ב-1944 שוחרר לביתו מפאת גילו ולא צורף לבריגדה היהודית.
לאחר סיום המלחמה נענה לבקשת לוי בנימין, מפקד הבריגדה היהודית, להגיע לטרוויזיו ולעזור לפליטות יהודיות להגיע לארץ ישראל על ידי נישואים פיקטיביים. עשר ניצולות הגיעו ארצה בעזרתו של וולפובסקי, אך הוא עצמו לא הקים משפחה.
במלחמת העצמאות גויס לבקשתו וקבל פיקוד על סוללת מרגמות בחטיבה שבע. הוא השתחרר בדרגת רב-סמל.
ב-1950 הציע לו מפקד הגדנ"ע עקיבא עצמון להתגייס לשירות קבע כראש חוליית הצמחייה של פיקוד הגדנ"ע שתפקידה לטעת עצים ולשתול ערוגות נוי בבסיס צה"ל. וולפובסקי התנה זאת באפשרות להמשיך לחבוש את כומתת התותחנים השחורה. הקתמ"ר מאיר אילן אישר זאת, והוא התגייס שוב בגיל 55 בדרגת סרן בתפקיד שהומצא לכבודו: "קצין גינון ראשי". הוא רכש אלפי שתילים, התרוצץ בכל הארץ ובעזרת החיילים נטע אותם בבסיסי צה"ל.

בבאר אורה

בן-גוריון שאף ליישב את הנגב ולתת לנוער אתגר בצורת אחריות, אהבה למולדת והתנדבות. מפקד הגדנ"ע עקיבא עצמון הציע להקים חוות גדנ"ע בבאר אורה שהיה נווה מדבר שכוח אל בערבה ובו באר מים הרוסה למחצה, שלושה עצי תמר ושישה עצי צאלה. בן-גוריון פנה אישית לוולפובסקי והציע לו הצעה שקשה לסרב לה - לרדת לבאר אורה ולהפריח את שממת הבסיס.
וולפובסקי הגיע לחווה לאחר מסע ארוך בדרכים המשובשות, במשאית עמוסה בעצי נוי העמידים בחום ומסתפקים במעט מים. בשנים הראשונות הגיעו הגדנעים לחווה במטוסי דקוטה של חיל האוויר הישראלי שנחתו באילת. הם עסקו באימונים צבאיים ובעיקר בטיפוח המקום בפיקודו של וולפובסקי, שעד מהרה כונה "סבא נח". הוא שטף את המלח מהאדמה ולאט הכין אותה לשתילה.
וולפובסקי השתלב בחיי החווה שהפכה לנווה מדבר. שמו התפרסם בישראל והוא הועלה לדרגת רב-סרן. הוא שירת בצה"ל עד גיל 76 והמשיך אחר כך לגור בבאר אורה.
בשנת 1984 הוענק לו אות הנשיא למתנדב.
בסוף ימיו התדרדרה בריאותו והוא הועבר לבית אבות בחדרה, שם נפטר בגיל 92.
עליזה הרץ-זומר

קורות חיים

עליזה הרץ נולדה ב-1903 כאחת מצמד תאומות לסופי ופרידריך הרץ בעיר פראג, בירת ממלכת בוהמיה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בירת צ'כיה). במשפחה היהודית המתבוללת דוברת הגרמנית היו חמישה ילדים. מגיל צעיר החלה לנגן בפסנתר והייתה לפסנתרנית ידועה, שאף ניגנה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית. הסופר פרנץ קפקא התארח בבית הוריה מדי פעם והיה חבר טוב של פליכס ולטש, שנישא מאוחר יותר לאחותה, אירמה.
נישאה ב-1931 למוזיקאי ליאופולד זומר, שהיה כנר מוכשר, אם כי לא עסק בנגינה כמקצוע. ב-1937 נולד בנם, שטֶפַן (לימים רפאל).
כאשר פלשה גרמניה לצ'כוסלובקיה במרץ 1939, עזבו רוב משפחתה וחבריה לארץ ישראל; עליזה וליאופולד שקלו לעלות לארץ ישראל, אך לא עשו זאת בגלל האחריות שהרגישה עליזה כלפי אמה החולה, בגלל הדאגה לעתידו של בנם ובגלל חוסר כסף. אחיותיה מריאנה, אירמה ומשפחותיהן הצליחו לצאת מפראג בליל כניסתו של היטלר.
ב-1942 נשלחה האם לטרזיינשטאט ואחר כך לטרבלינקה, שם נספתה. כעבור שנה, ב-1943, נשלחה עליזה עם בעלה ובנה לטרזיינשטאט.
כשגילו הגרמנים במחנה כי היא פסנתרנית ידועה, הטילו עליה לנגן בקונצרטים במחנה. זומר הסכימה כדי להגן על בנה שטפן, אך בעלה נשלח באוקטובר 1944 לאושוויץ ואחר כך לדכאו, שם מת. אחרי שחרור המחנה במאי 1945 חזרה זומר לפראג, ובמרץ 1949 עלתה לישראל והצטרפה למשפחתה בירושלים, שם הייתה למורה בקונסרבטוריון. אחותה התאומה, מריאנה, נישאה לאמיל אדלר.
בנה עברת את שמו לרפאל, היה לצ'לן מפורסם ועבר לגור בלונדון, וב-1986 הצטרפה אליו זומר. הבן רפאל נפטר ב-2001 במהלך סיור בישראל.
ב-2005 הופק סרט דוקומנטרי על חייה בשם "מגיהנום לגן עדן". ב-2011 יצא סרט על אודותיה בשם "Alice Dancing Under the Gallows".
בשנותיה האחרונות חייתה זומר בלונדון, והוסיפה לנגן ולהיות פעילה. נחשבה לניצולת השואה המבוגרת ביותר, אך בהמשך התברר כי ישראל קרישטל, ניצול שואה והגבר המבוגר בעולם, נולד לפניה.
נפטרה ב-23 בפברואר 2014, בגיל 110. הותירה אחריה שני נכדים.
ב-2014 סרט דוקומנטרי קצר שנעשה על חייה "The Lady in Number 6: Music Save My Life"‏ (2013), זכה לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הדוקמנטרי הקצר, שבוע בדיוק לאחר מותה.
Infinite F

2011: לפני הופעת הבכורה וההופעה הראשונה

אינפיניט אף הופיעו לראשונה כתת-להקה לא רשמית במופע מיוחד לכבוד קביעת השם של קהל המעריצים שלהם, Inspirit ב-17 באוגוסט. שלושת החברים ביצעו גרסת כיסוי לשיר "Bangkok City" של הלהקה Orange Caramel שהתקבל יפה מאוד על ידי המעריצים שלהם.

2014: One Great Step Returns, האלבום Season 2 והופעת בכורה ביפן ובקוריאה

במהלך המופע One Great Step Returns, הלהקה הכריזה רשמית על הרכבת תת-הלהקה אינפיניט אף אשר נערך ב-28 בפברואר וב-1 במרץ. במהלך המופע, תת-הלהקה ביצעה את השיר "My Heart is Beating" בפעם הראשונה. השיר התגלה בסופו של דבר כשיר הנושא של הפסקול של הדרמה Hi! School: Love On. בדרמה זו כיכבו המנהיג של התת-להקה סונ-יאול והקולגה שלו מאינפיניט וו-יון. 
תת-הלהקה הוציאה לאור באופן רשמי את הסינגל הראשון שלה באמצעות אלבום האולפן השני של אינפיניט, Season 2. שמו של השיר הוא "Going Crazy" אשר הולחן על ידי קונאן מלהקת הרוק ההינדית Rocoberry.
ב-14 באוקטובר, חברת התקליטים הודיעה כי תת-הלהקה תעשה את הופעת הבכורה שלה ביפן ב-19 בנובמבר עם אלבום סינגל הכולל שלושה שירים בשם, Koi no Sign. 
הקיקו היגשימורה, היוצר של סדרת המנגה היפנית, Princess Jellyfish, סיפק את תוכני האילוסטרציה לצילומים של תמונת הרקע של האלבום. עם הוצאתו לאור האלבום דורג במצעד אוריקן היפני במקום ה-6, עם מכירות של 31,287 עותקים.
כחלק מפעולות הקידום של האלבום ביפן, חנות זמנית הוקמה בהראג'וקו מ-17 בנובמבר עד ה-30, כשהיא מציעה למכירה סחורות מגוונות ובגדים של אינפיניט אף. בנוסף לכך הקבוצה ערכה סיבוב הופעות קצר של חמישה מופעים בערים אוסקה, טוקיו ונגויה.
ב-25 בנובמבר, פורסמה תמונת הרקע הרשמית של האלבום Azur, וזמן קצר לאחר מכן התפרסמה ההודעה כי אינפיניט אף יעשו את הופעת הבכורה שלהם בקוריאה בשבוע שלאחר מכן. הקליפ וידאו עבור שיר הנושא של האלבום "My Heart is Beating" והאלבום עצמו יצאו לאור ב-2 בדצמבר. אינפיניט אף ערכו את הופעת הבכורה שלהם בתוכנית המוזיקה Music Bank ב-5 בדצמבר. ב-12 בדצמבר, אינפיניט אף הפכו להיות תת-הלהקה או אמן הסולו הראשונה של אינפיניט אשר מועמדת לפרס המקום הראשון בתוכנית מוזיקה, אך הם הפסידו לקבוצה A-Pink ששרו את השיר Luv.
בופור

היסטוריה

אין רישומים היסטוריים הנוגעים לקיום נקודה צבאית במקום לפני תפיסתו על ידי הצלבנים בשנת 1139, על אף שמיקומו האסטרטגי, על הר שגובהו 700 מטר, הפך אותו ודאי לעמדה חשובה עוד קודם לכן.
לאחר שהמקום נכבש על ידי המלך פולק מאנז'ו, נמסרה הנקודה לשליטיה הצלבנים של צידון. בשנת 1189 צר סלאח א-דין על המצודה, בעוד שהמלך רנו מצידון הגן עליה. בשנת 1190 כבש סלאח א-דין את המצודה. הצלבנים שבו ותפסו את המקום בשנת 1240 ומכרו אותה לאבירי ההיכל ב-1260. ב-1265 כבש את המצודה הסולטאן הממלוכי בייברס.
במהלך המאה ה-17 שב ותפס את המקום השליט הלבנוני פחר א-דין השני, ששאף להקים ממלכה עצמאית בלבנון, והקים בה רשת של ביצורים. פחר א-דין הובס על ידי האימפריה העות'מאנית שהרסה חלקים מהמבצר. המקום נתפס על ידי שליטים מקומיים.
בשנת 1782 צר על המבצר אחמד אל ג'זאר, שליט עכו, שכבש את המבצר והרס את שארית ביצוריו. רעידת אדמה חזקה בשנת 1837 הביאה אף היא להרס נרחב. המקום שימש בתקופה זו כמחצבה וכדיר לכבשים.
המנדט הצרפתי בלבנון הביא לעניין מחודש במקום, ועבודות שחזור ארכאולוגיות החלו בשנת 1920 ונמשכו עם קבלת העצמאות הלבנונית ב-1943.
המסור (סדרת סרטים)

המסור (באנגלית: Saw) היא סדרת סרטי אימה מתח ופשע אמריקאית. כל הסרטים בסדרה מהווים חלק מסיפור משותף גדול ומתמשך. 
הסרטים עוקבים אחר הרוצח הסדרתי ג'ון קרמר (טובין בל) הידוע בשם ג'יגסו (Jigsaw) שחולה בסרטן קשה במוחו. במקום לרצוח את קורבנותיו הוא מציב להם "משחקי מוות" כאשר המטרה היא למצוא דרך לצאת בחיים מהמלכודת בה הם כלואים. הדרך למציאת המילוט קשה ועל הקורבנות לפגוע פיזית בעצמם או באחרים על מנת לצאת. ג'ון עושה את מעשיו החולניים במטרה ללמד את קורבנותיו להעריך את מה שהחיים העניקו להם.
סדרת הסרטים של "המסור" זכתה בפרסים רבים ששיבחו אותה וקצרה הצלחה רבה ברחבי העולם. היא פופולרית וידועה במיוחד בשל האווירה המותחת והאפלה בסרטים, הטוויסטים העלילתיים, הסופים המפתיעים והסדיסטיות החולנית הנוראה המופיעה בכל סרט וסרט. את הרעיון המקורי לסרטים הגו התסריטאים האוסטרליים לי וונל ולג'יימס ואן, שמפיקים את הסדרה. סדרת סרטי "המסור" אף זכתה בשנת 2010 להיכנס ל"ספר השיאים של גינס" בקטגוריית סדרת סרטי האימה המצליחה ביותר בכל הזמנים, עקב הכנסות קופתיות של $953,421,276 - יותר מכל סדרת סרטי אימה אחרת, עד שנת 2018, בה עקפה סדרת האימה "לזמן את הרוע" את סדרת "המסור", כאשר צברה רווח כולל של 1.5 מיליארד דולר בסך הכל. 
סרטי הסדרה יצאו בקביעות בארצות הברית ביום שישי שלפני ליל כל הקדושים.
בתאריך 27 באוקטובר 2017 יצא לאקרנים הסרט השמיני בסדרה, "המסור 8" (באנגלית: "Jigsaw", תחילה נקרא "המסור: מורשת").
רפלקס ההתיישרות של חתולים

רפלקס ההתיישרות של חתולים הוא רפלקס מולד של חתולים לכוון עצמם בעת נפילה כך שינחתו על הרגליים.
הרפלקס מופיע בגיל 3–4 שבועות ומפותח לגמרי בגיל 6–7 שבועות. הוא מתאפשר בזכות גמישות ייחודית של עמוד השדרה ועצם בריח קטנה. החתול משתמש בתנועת הרגליים האחוריות שלו ובחוק שימור תנע זוויתי כדי לכוון את הנחיתה. על כן, גם חתולים ללא זנב מסוגלים לכך.

טכניקה

החתול יודע את מצבו ההתחלתי בעזרת הראייה או מנגנון שיווי המשקל באוזנו הפנימית. אם רגליו לא פונות כלפי מטה הוא מקפל את רגליו הקדמיות ופורש את האחוריות. בכך נוצר הבדל בין מומנטי ההתמד של חצאי הגוף. החתול מנצל את גמישות עמוד השדרה כדי לסובב את חצי הגוף הקדמי ב-90° (במישור גלגול) ועקב שימור התנע הזוויתי חצי גופו האחורי מסתובב בכיוון הנגדי. לאור ההבדל במומנטי ההתמד, חצי הגוף האחורי מסתובב בכ-10°. בשלב הבא פורש החתול את רגליו הקדמיות ומקפל את האחוריות, הוא גורם לסיבוב של חצי הגוף האחורי בכיוון אליו סוֹבב קודם את הקדמי והחצי הקדמי מסתובב מעט בכיוון הנגדי כדי לשמר את התנע הזוויתי.

מהירות נחיתה

בנוסף לרפלקס ההתיישרות לחתולים ישנן תכונות נוספות אשר מפחיתות את הנזק מנפילה: גודל קטן, מבנה עצמות קל ופרווה עבה, מפחיתים את מהירות הנפילה החופשית. בזמן נפילה, החתול מותח את גופו כדי להגדיל את הגרר. חתול עם איברים מתוחים יכול להגיע עד למהירות סופית של 97 קמ"ש בעוד שאדם יגיע למהירות סופית של 190 קמ"ש. לא אדם ולא חתול ישרדו נפילה כזאת.
רפלקס ההתיישרות אינו מונע מוות או פגיעה כתוצאה מהנפילה, משום שככל שהנפילה היא ממקום גבוה יותר מהירות הפגיעה בקרקע היא גבוהה יותר, ומביאה לדימום פנימי או שבירת מפרקת, ומוות.
סמי ענאן

קורות חיים

סאמי ענאן נולד בפברואר 1948, בכפר סלאמון אלקמאש, שנמצא במרכז אלמנצורה, במחוז אלדקהליה במצרים.

שירותו הצבאי

ענאן התגייס לצבא מצרים ב-1 בפברואר 1967
והשתתף במלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. ביולי 1981, קיבל את הפיקוד על גדוד טילי קרקע אוויר. באוגוסט 1990, מונה לתפקיד הנספח הצבאי המצרי במרוקו. בשנת 1992 חזר למצרים ומונה למפקד חטיבה. ב-1996, הועלה לדרגת עקיד ומונה למפקד דיוויזיית נ"מ 15, הממוקמת בלוקסור שבמחוז לוקסור.
בזמן שהיה בלוקסור מילא תפקיד מרכזי בפרשת טבח התיירים בלוקסור, בו נרצחו תיירים משווייץ. ענאן פיקד על כוחות צבא מצרים שירדו למקום כדי להשיב את הביטחון לאזור. שליטתו המהירה במצב הייתה נקודת הפתיחה להתקדמותו המהירה בצבא. לאחר הטבח, הוא הוצב במהירות (למרות גילו המבוגר יחסית) בקורס קציני מטה יבשה, על מנת להכשירו לקבלת תפקידים פיקודיים.
בשנת 1998 מונה לראש ענף המבצעים של כוחות ההגנה האווירית. בינואר 2000 מונה לראש המטה של כוחות ההגנה האווירית וכשנה וחצי לאחר מכן, ביולי 2001, מונה לתפקיד מפקד כוחות ההגנה האווירית. 
באוקטובר 2005 מינה נשיא מצרים, חוסני מובארכ, את ענאן לרמטכ"ל צבא מצרים, והעלה אותו לדרגת פריק.

רמטכ"ל

בפרוץ ההפגנות בינואר 2011, שהובילו להפיכה במצרים, היה ענאן בוושינגטון, לשבוע פגישות עם קצינים אמריקאיים בכירים. בעקבות האירועים, ענאן קיצר את ביקורו וחזר למצרים ביום שישי, 28 בינואר 2011.
על פי מקורות בארצות הברית, היו אלו קצינים בכירים בצבא מצרים, בראשותו של ענאן, שכפו על מובארכ להתפטר מתפקידו כנשיא ולעזוב את קהיר.
ב-12 באוגוסט 2012 ביצע נשיא מצרים מוחמד מורסי שורה של שינויים בצמרת הצבא, ובמסגרתם הורה על סיום תפקידו של ענאן כרמטכ"ל.

התמודדות לנשיאות

ב-20 בינואר 2018, הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות בחודש מרץ. בסרטון שפרסם בדף הפייסבוק שלו, אמר שיתמודד כדי "להציל את מצרים ממדיניות שגויה" וקרא למוסדות המדינה לשמור על נייטרליות כלפי כל המועמדים.
ב-23 בינואר 2018, הוא נעצר בחשד לזיוף מסמכים הנוגעים לשחרורו מהצבא, רישומו בפנקס הבוחרים והסתה נגד הצבא המצרי. יום למחרת, הוא נאלץ לפרוש מהמירוץ לנשיאות.

משפחתו

לענאן בן העובד כאיש עסקים. מתגורר בשכונה היוקרתית בקהיר - "אלתג'מע אלח'אמס"..
המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות

המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות הוא פרויקט משותף למשרד עו"ד כבירי-נבו-קידר ולעמותת עצו"מ (עבודת צדקה ומשפט), אשר החל את פעילותו בשנת 2003 במטרה להביא למיגור תופעת הסחר בנשים בישראל. עבודת המטה מתמקדת הן במישור המשפטי והן במישור הציבורי. המטה נלחם למען מיגור התופעה של סחר בבני-אדם בכלל, ונשים בפרט, בישראל. כמו כן פועל המטה נגד תופעת הזנות בישראל.

המישור המשפטי

במישור המשפטי המטה מתמקד בתביעת זכויותיהם של קורבנות סחר וזנות על ידי הגשת תלונות במשטרה, הגשת תביעות אזרחיות בערכאות השונות ועתירות לבג"ץ. בנוסף, המטה מבצע פעילות לובינג בכנסת הכוללת מעורבות בתהליכים פוליטיים ובהליכי חקיקה במטרה להביא לשיפור המדיניות הלאומית בתחום המאבק בסחר בנשים. במסגרת כך המטה נוטל חלק קבוע בדיונים בוועדות הכנסת ובקבוצות עבודה במשרד המשפטים.

המישור הציבורי

במישור הציבורי המטה מתמקד בהעלאת המודעות והשיח הציבורי בנושא, באמצעות ייזום פרויקטים וקמפיינים בשיתוף משרדי פרסום ויחסי ציבור.

חוק איסור צריכת זנות

המטה שותף פעיל בקידום הצעת חוק איסור צריכת זנות וטיפול בקהילה (תיקוני חקיקה), התשס"ח–2008, אשר עברה בכנסת בקריאה טרומית בחודש פברואר 2012. משפוזרה הכנסת בטרם נכנס החוק לספר החוקים הצעת החוק מוצעת שוב במאי 2015 ובינואר 2016. בדצמבר 2018 נחקק חוק איסור צריכת זנות.
באטו חאן

ביוגרפיה

ב-1235 היה באטו אחראי על כיבוש אירופה, כשתחתיו צבא שמוערך ב-130,000 חיילים - זאת לאחר שפיקד על כיבוש חצי האי קרים ותושביו הטטרים. צבאו של באטו חצה את הוולגה ופלש לשטח האימפריה הבולגרית ב-1236, ולרוסיה ב-1237. המונגולים הכניעו בקלות יחסית את צבא רוס של קייב (מדינה סלאבית בימי הביניים), הרסו את הערים ראיזאן וולדימיר וכבשו את הבירה קייב ב-1240. המדינות הסלאביות הוכנעו והפכו למדינות ואסאליות, אך לא צורפו לשטח האימפריה.
בהמשך הכיבוש האירופאי פלשו המונגולים בשלוש קבוצות - הקבוצה הראשונה כבשה את פולין, כשהקבוצות האחרות פולשות דרך הרי הקרפטים והדנובה. ב-1241 התאחדו שלוש הקבוצות וכבשו את הונגריה ב-11 באפריל. ב-1242 השתלטו הכוחות המונגולים על אוסטריה ודלמטיה, אך מותו הפתאומי של אוגדי חאן עצר את המומנטום המונגולי, מכיוון שבאטו נקרא לקורילטאי (אספת חאנים) במונגוליה.
באטו היה אחד המועמדים המובילים לתפקיד החאן הגדול, אך עם בחירתו של גויוק בנו של אוגדי, שב באטו למרכז אסיה והקים את בירת החאנטה שלו בסאראי. לאחר מותו ב-1255 הועברה החאנטה לסארטאק. שלטון אורדת הזהב ברוסיה נמשך עוד 130 שנה לאחר מכן, והיא הייתה לחאנות המונגולית היציבה ביותר.
דגימה (עיבוד אותות)

בעיבוד אותות, דגימה היא עיבוד של אות רציף לכדי אות בדיד. דוגמה נפוצה לדגימה היא המרה של גלי קול (אות רציף בזמן) לרצף של דגימות בדידות בזמן. דגימה מייחסת ערך או קבוצת ערכים בדידים למשתנה התלוי (לרוב זמן או מרחב). דוגם הוא האמצעי שמבצע את דגימת האות הרציף. דוגם אידיאלי-תאורטי מפיק דגימות שבנקודות זמן בהן נדגמו הן שוות בערכן לאות הרציף שנדגם. תדר נייקוויסט מציין את הקצב הנמוך ביותר בו ניתן לדגום את האות כך שיהיה ניתן לשחזר את האות המקורי באופן מדויק.
נסים אלשיך

ביוגרפיה

אלשיך נולד בדצמבר 1926 בעיר הנמל וידין שבבולגריה, על נהר דנובה. סיים את לימודיו המוזיקליים באקדמיה למוזיקה בבירה סופיה. ב-1949 עלה לישראל וב-1950, עם גיוסו לצה"ל, הצטרף לתזמורת צה"ל בניצוחו של שלום רונלי-ריקליס כנגן כינור, ויולה וקרן יער. ב-1955, עם שחרורו מצה"ל, החל ללמוד בסמינר למורים למוזיקה בתל אביב ובאותה עת החל מלמד מוזיקה בבתי ספר בתל אביב וביפו.
ב-1958, שנה לאחר שסיים את לימודיו, עבר אלשיך לבאר שבע והיה ממייסדי ומפתחי החינוך המוזיקלי בבתי הספר ובסמינר למורים, כולל הקמת מקהלות (בבתי הספר ומקהלה עירונית), תזמורות בבתי ספר, תזמורת סימפונית ראשונה (לחובבים) בבאר שבע והיה בין מקימי הקונסרבטוריון העירוני. ב-1961 הקים את תזמורת הנוער העירונית של הקונסרבטוריון וניצח עליה.
ב-1973 הקים את התזמורת הקאמרית באר שבע (כיום הסינפונייטה הישראלית באר שבע), ניצח עליה בהופעותיה הראשונות ואף שימש גם כמנצח משנה. בין השנים 1983 ו-1993 ניהל את הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, ובמקביל סייע בהקמת קונסרבטוריונים בנתיבות, ירוחם, ואופקים לפי בקשתם של ראשי המועצות המקומיות.
ב-1996 הקים את תזמורת כלי הנשיפה על שם נסים אלשיך באר שבע והוא שימש כמנהלה המוזיקלי וכמנצחה עד שנת 2010.
אלשיך הוא דמות מרכזית בפיתוח החינוך המוזיקלי בבאר שבע ובנגב, ובשנת 1996 זכה בתואר יקיר באר שבע.
בלפסט סלטיק

היסטוריה

המועדון הוקם על שמו של המועדון גלאזגו סלטיק מסקוטלנד והוקם על אותו העקרון בדיוק - גיוס כספים לצדקה לעניים קתולים. מגרשה הביתי של הקבוצה היה בסלטיק פארק שבמערב בלפסט, אצטדיון שזכה לכינוי "גן העדן". הקבוצה זכתה באליפותה הראשונה באירלנד בשנת 1900 כאשר עברה את יריבתה המושבעת לינפילד בהפרש של שער אחד. היריבות בין השתיים זהה ליריבות בסקוטלנד בין ריינג'רס לסלטיק, כאשר לינפילד היא קבוצתם של הפרוטסטנטים ואילו בלפסט סלטיק היא קבוצתם של הקתולים. 
בשל האלימות הקשה בין הקהלים של סלטיק ולינפילד על רקע דתי, הקבוצה אולצה לפרוש מהליגה בשנת 1920 והורשתה לחזור רק בשנת 1924. מבין השתיים, סלטיק זכתה לאהדה רבה יותר בעם בשל היותה לאומית-אירית והרי שרוב תושבי המדינה באותה עת, לפני הפילוג של אירלנד, היו קתולים.
למרות הקושי לפעול בשל השנאה הקשה של הפרוטסטנטים, הקבוצה המשיכה להתחזק, דבר שניכר בעיקר בשנות ה-30 ו-שנות ה-40, כולל במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר באחת התקופות, היו בסגל נבחרת צפון אירלנד בכדורגל חמישה שוערים, כולם מסלטיק בלפסט. בין השוערים הגדולים שיצאו מהקבוצה, ניתן למנות את צ'ארלי טולי שעבר מאוחר יותר לקבוצת גלאזגו סלטיק.
קיצה של הקבוצה הגיעה בשנת 1948 כאשר במהלך משחק ליגה בין סלטיק ללינפילד כאשר לאורך רוב המשחק הובילה סלטיק עד שלקראת סיום המשחק השוותה לינפילד. כתוצאה מכך, עשרות אוהדי לינפילד פרצו למגרש והחלו להכות את שחקניה של סלטיק. בשל העובדה שראשי הקבוצה החליטו כי המשטרה איננה יכולה יותר להבטיח את שלומם של שחקני ואוהדיה פרשה הקבוצה מהליגה של צפון אירלנד במהלך עונת 1947/48. בעונת שלאחר מכן, כבר לא שיחקה הקבוצה משחקים רשמיים אך שיחקה מספר משחקי ידידות כשהחשוב שבהם הוא בניצחון ההיסטוריה על נבחרת סקוטלנד בארצות הברית בשנת 1953.
אצטדיונה של הקבוצה נותר על כנו עד לשנות ה-80, אז האצטדיון נהרס ובמקומו נבנה מרכז קניות כאשר במקום ישנה אנדרטה על קיומו של האצטדיון במיקומו הישן. 
מאז פירוקה של הקבוצה, לא הייתה אף קבוצה ממערב בלפסט עד הקמת דניגול סלטיק, קבוצה נוספת שמייצגת את החלק הקתולי בבלפסט ונחשבת לממשיכת דרכה של בלפסט סלטיק.
אריק מנקין

ביוגרפיה

מנקין גדל בפנסילבניה למשפחה יהודית אמריקאית. למד במכללת דייווידסון, ובתוך כך שיחק בשנים 1969–1972 בנבחרת הכדורסל של המכללה - דייווידסון ווילדקטס . באותן שנים, נחשב מנקין לאחד מעשרת היהודים הטובים ביותר במכללות.
ביולי 1972 הגיע מנקין לישראל כעולה חדש. מנקין הגיע בכוונה לשחק לצד חברו סטיב קפלן בהפועל רמת גן, אך הצטרף לבסוף למכבי תל אביב, שמיהרה להחתימו על חוזה וספגה על כך ביקורת. מנקין הצטרף לאלופה הישראלית לצד טל ברודי וסטיב צ'ובין, ועד מהרה הפך לשחק מפתח בקבוצה, כאשר תפקד כאחד משחקני הציר הטבעיים היחידים בכדורסל בישראל. המשחק של מנקין התאפיין באגרסיביות וחוכמה, שאפשרו לו להתמודד עם שחקנים באירופה שהיו גבוהים ממנו.
במשך 7 שנים שיחק מנקין בשורות מכבי תל אביב, והיה לאחד משחקניה הפופולריים. מנקין היה שותף לזכייה ההיסטורית של מכבי תל אביב בגביע אירופה לאלופות בשנת 1977. מנקין היה גם שותף לזכייה ב-7 אליפויות ישראל ו-5 גביעי מדינה. הוא זכור גם כאחראי במידה רבה לזכייה של מכבי תל אביב בגביע המדינה ב-1977, במשחק נגד הפועל תל אביב שהסתיים בניצחון 77–78 למכבי, כאשר בשוויון 75-75 הוא קלע סל ודייק בזריקת הבונוס מקו העונשין, והפועל רק הקטינה בסיום. מנקין סיים את המשחק הזה עם 11 נקודות.
בשנת 1979 הצטרף מנקין להפועל גליל עליון, תחת הדרכתו של מיכה שוורץ, ושיחק בקבוצה במשך 7 עונות, עד שפרש בתום עונת 1984/1985.
סך הכל, שיחק מנקין 14 עונות בליגה הבכירה, בהן קלע בממוצע של 12.1 נקודות למשחק, והוא במקום ה-55 ברשימת קלעי כל הזמנים. כן מדורג מנקין במקום הרביעי ברשימת קלעי כל הזמנים של הפועל גליל עליון עם 1,644 נקודות אחרי ברד ליף, ארז חזן ואנדרו קנדי.
במדי נבחרת ישראל הופיע מנקין ב-32 משחקים, והשיא היה בקיץ 1979, כאשר זכה במדליית כסף באליפות אירופה בטורינו תחת המאמן רלף קליין. במשחק הגמר באותה אליפות שמר מנקין על ולדימיר טקצ'נקו, אשר נראה זועף, ולא פעם פנה בזעם לשופטים. בתום המשחק (הסוביטים ניצחו 76–98), סיפר מנקין שנהג באגרסיביות כלפי טקצ'נקו ודרך על רגלו. כמו כן השתתף מנקין בטורניר הקדם אולימפי 1980, בה הנבחרת לא הצליחה להעפיל לאולימפיאדה, תוך שמנקין קלע 57 נקודות.
לאחר הפרישה עבד במשך שנתיים כעוזר מאמן בהפועל גליל עליון, אך בשנת 1988 עזב במפתיע את ישראל לאחר שהסתבך בחובות.
כיום מתגורר בסרסוטה, פלורידה. עבד במשך 22 שנה כאח מוסמך בבית החולים בסרוסטה .
מריה ירמולובה

מריה ירמולובה (ברוסית: Мария Ермолова;‏ (3 ביולי (15 ביולי) 1853, מוסקבה - 12 במרץ 1928 מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון רוסית.
לפי דברי קונסטנטין סטניסלבסקי היא הייתה הגדולה מכל השחקנים שהוא הכיר. בשנת 1902 היא קיבלה את תואר "השחקנית המעוטרת של תיאטראות הקיסר" ובשנת 1920 את תואר "האמן העממי". 
היא הייתה ידוע במיוחד בזכות בגילום דמויות שוחרות חירות העומדות על האידיאלים שלהן.

ביוגרפיה

מריה ירמולובה נולדה במוסקבה למשפחת עובד בתיאטרון מאלי. בשנת 1862 החלה מריה הצעירה ללמוד בלט אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 1866 אביה שידע שהיא חובבת תיאטרון הרשה לה לשחק בהצגה של חובבנים. בהמשך היא החלה ללמוד משחק. בשנת 1870 עלתה ירמולובה לראשונה על בימת תיאטרון מאלי במוסקבה. לאחר שבשנת 1871 סיימה את לימודי המשחק, התקבלה לסגל התיאטרון. תחילה היא שיחקה בתפקידים קטנים ולא בלטה במיוחד. באותה תקופה היא הכירה בעלה שלמד משפטים ושהיה שחקן חובב.
בשנת 1873 שיחקה ירמולובה תפקיד ראשי במחזה של אלכסנדר אוסטרובסקי וזכתה להכרה על עבודתה. היא החלה לשחק תפקידים ראשיים במחזות שונים וזכתה בהצלחה אדירה. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 ירמולובה הייתה השחקנית המובילה של התיאטרון ונחשבה לשחקנית הטובה ברוסיה. בתקופה זו בנוסף למחזות של אלכסנדר אוסטרובסקי היא שיחקה במחזות של לופה דה וגה, ויליאם שייקספיר, פרידריך שילר, הנריק איבסן ועוד. לאחר שנת 1910 היא החלה לשחק תפקידים של נשים בגיל העמידה ובשנת 1923 עזבה את הבמה.
ירומלובה נפטרה בשנת 1928 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'י. לאחר פטירתה בדירתה הוקם מוזיאון לזכרה שפועל עד היום. אחד התיאטראות של מוסקבה נקרא על שמה.
בעלה ניקולאי שובינסקי עשה קריירה משפטית מרשימה. הוא גם היה פעיל פוליטי ונבחר מספר פעמים לדומה. לאחר מהפכת אוקטובר כל רכושו הולאם והוא נאלץ להימלט מרוסיה הסובייטית. הוא נפטר בשנת 1921 בקונסטנטינופול.
לדה (מיתולוגיה)

לֶדָה, במיתולוגיה היוונית הייתה אשתו של מלך ספרטה, טינדראוס.

לדה וזאוס

יש גרסאות שונות ללידת הלנה במיתולוגיה היוונית. על פי מחזהו של אוריפידס, "הלנה", זאוס, שחשק בה, בא ללדה בליל כלולותיה, בדמות ברבור הנמלט מעיט ועיבר אותה. באותו הלילה הייתה לדה גם עם בעלה טינדראוס. כעבור תשעה חודשים הטילה שתי ביצים: מהאחת בקעו התאומים ילדי זאוס: הלנה ופולוקס, ומהשנייה בקעו התאומים ילדי טינדראוס - קסטור וקליטמנסטרה. התאומים הבנים, קסטור ופולוקס, ביוונית "הדיוקסורים" או בלטינית Gemini, שעל שמם קרויה קונסטלציית התאומים, מתו, ולכן בעלה הנבחר של הלנה וחתנו של טינדראוס מנלאוס ירש את מלכות ספרטה.
לפי גרסה אחרת ילדה לדה לבעלה שני ילדים, ובנוסף הטילה שתי ביצים, מהן בקעו הלנה ופולוקס.

על שמה

האסטרואיד 38 לדה  שהתגלה ב-12 בינואר 1856 על ידי ז'אן שאקורנאק נקרא על שמה. השם ניתן על ידי אורבן לה-ורייה.
על שמה גם נקרא הירח לדה, אחד מירחיו של צדק.
קתרין קורטז מסטו

ביוגרפיה

קורטז מסטו נולדה בלאס וגאס. סביה מצד אביה היגרו לארצות הברית מצ'יוואווה שבמקסיקו. ב-1986 סיימה לימודי תואר ראשון במימון באוניברסיטת נבדה וב-1990 תואר JD במשפטים מאוניברסיטת גונזגה. היא עבדה כעורכת דין פרטית וכתובעת פדרלית במחלקת המשפטים של ארצות הברית ושימשה ראש המטה של מושל נבדה בוב מילר. בשנים 2007 עד 2015 כיהנה כפרקליטת המדינה של נבדה. כמו כן שימשה סגנית נשיא מערכת ההשכלה הגבוהה של מדינת נבדה.
ב-2016 נבחרה לסנאט של ארצות הברית לאחר שגברה על מועמד המפלגה הרפובליקנית חבר בית הנבחרים ג'ו הק. היא האישה הראשונה ממוצא היספני שנבחרה לסנאט.
גבעת לדגייט

גבעת לדגייט (באנגלית: Ludgate Hill) היא גבעה בצפון הסיטי של לונדון הנקראת על שם לדגייט - "שער לוד" שהיה בחומת לונדון ונהרס בשנת 1760. על הגיבעה ניצבת קתדרלת סנט פול, וככל הנראה ניצב בתקופה הרומית במרכז הגבעה מקדש לאלה דיאנה מהמיתולוגיה הרומית.
הגבעה נקראת על שם המלך האגדי לוד בן הלי - הנחשב למייסד האגדי של העיר לונדון.
אזור הגבעה היה מיושב כבר מהתקופה הרומית. ככל הנראה, במהלך המאה ה-12 שכנה באזור שכונה של יהודים אולם אלה גורשו מן העיר בשנת 1290. במהלך ימי הביניים היה זה אזור המיושב בצפיפות בבתי עץ. לאחר השריפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 האזור נבנה מחדש כאזור מגורים צפוף. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נהרסו מבני מגורים רבים באזור לצורך בניית תחנת הרכבת גבעת לדגייט. התחנה והמסילות המובילות אליה נסגרו לפני מלחמת העולם השנייה ובשנות ה-90 נבנתה במקום תחנת הרכבת סיטי תמזלינק.