תלמה ולואיז

העלילה

זוג חברות, תלמה דיקינסון (ג'ינה דייוויס), עקרת בית מתוסכלת הנשלטת בידי בעלה דריל, ולואיז סוייר (סוזן סרנדון), מלצרית דלת אמצעים, יוצאות יחד לחופשה בהרים למשך סוף שבוע ארוך, ללא ידיעת בני זוגן. עם רדת הערב, עוצרות השתיים במועדון. במועדון הן פוגשות גבר בשם הארלן, אשר מפלרטט עם תלמה שנהנית מחיזוריו. בהיותה שתויה, מוציא הארלן את תלמה מחוץ למועדון, ומשנוכח לדעת שאינה מעוניינת לשכב עמו, הוא כופה את עצמו עליה ומנסה לאנוס אותה במגרש החניה של המועדון. לואיז שמחפשת אחר חברתה, מוצאת אותה נאנסת ומאלצת את הארלן להרפות מתלמה באיומי אקדח. בעודן עוזבות את המקום, ממשיך הארלן להתבטא בגסות כלפיהן, ולואיז בתגובה אימפולסיבית יורה בו למוות.
מכאן משתנה מסען של השתיים מטיול לבריחה ממשית מהמשטרה ומהחוק. החברות הנסערות ממשיכות בנסיעתן במהלך הלילה. בבוקר למחרת, מחליטה לואיז למשוך את כל חסכונותיה ויוצרת קשר עם ג'ימי, בן זוגה אשר מסכים לעזור לה. בינתיים, בלש מקומי, האל סלוקאמב (הארווי קייטל), מקבל לידיו את חקירת הרצח של הארלן, ומתחיל באיתורן של החברות. בהמשך הנסיעה, מודיעה לואיז לתלמה כי בכוונתה לחמוק ממאסר על ידי בריחה למקסיקו ומציעה לה להצטרף. לאחר שתלמה יוצרת קשר טלפוני עם בעלה דריל, מזדעם דריל על תלמה ומצווה עליה בבוטות לחזור הביתה מיד. בנקודה זו, מחליטה תלמה הפגועה להצטרף ללואיז בבריחה למקסיקו ומנתקת את השיחה. 
בהיותה של תלמה נסערת ופגועה, מגיע צעיר בשם ג'יי די (בראד פיט), ומבקש טרמפ   עד העיר הקרובה כדי שיוכל לחזור ללימודיו. הצעיר מתחבב על תלמה, אך לואיז מסרבת לצרף נוסעים. השתיים מתלבטות באשר למסלול הנסיעה למקסיקו וטועות בדרכן. בינתיים, יוצר הבלש סלוקאמב קשר עם דריל, ומספר לו על המעורבות של תלמה ברצח. במהרה הופך ביתו של דריל למוקד של הבולשת, שם ממתינים בלשי ה-FBI לשיחת טלפון מהחברות. 
בהמשך בריחתן, פוגשות תלמה ולואיז שוב את ג'יי די. הפעם לואיז מסכימה להסיעו לעיר, שם מגלה לואיז שג'ימי מחכה לה. ג'ימי ולואיז מעבירים את הלילה יחדיו, וכך גם ג'יי די ותלמה. במהלך הלילה מתוודה ג'יי די בפני תלמה שהוא בעצם שודד דרכים. למחרת בבוקר, מגלות השתיים שג'יי די גנב את כספן במהלך הלילה שבו בילה עם תלמה. לואיז נשברת וכורעת בבכי, ותלמה, בעקבות רגשות האשם, מבצעת שוד במכולת אזורית, בעזרת הטכניקות שחשף בפניה ג'יי די.
בלילה, יוצרת תלמה קשר עם ביתה במטרה לגלות אם דריל יודע על הימלטותן מהחוק, ולפי טון דיבורו המנומס והמלאכותי של דריל, היא מבינה שדבר הימלטותן נודע, ומיד מנתקת את השיחה. בהמשך, לואיז מתקשרת לביתה של תלמה על מנת לברר מה יודעת המשטרה. בשיחה נודע לחברות כי ג'יי די נתפס עם הכסף ששדד מתלמה, וכי הוא סיפר למשטרה כי השתיים נמלטות למקסיקו. ביום למחרת עוצר את השתיים שוטר בגין מהירות מופרזת. עוד בטרם הספיק לברר על הרישיונות שלהן ולהזעיק תגבורת, שולפת תלמה מולו אקדח ובקור רוח מורה לו להיכנס אל תא המטען של הניידת, משמידה את מכשיר הקשר ונועלת אותו. השתיים בורחות עם התחמושת הנוספת שקיבלו. 
בהמשך מנוסתן, ממשיכות השתיים ותועות בדרך מספר פעמים. לואיז יוצרת קשר עם דריל, ומדברת שוב עם הבלש סלוקאמב, שמנסה לשכנע אותן להיפגש. במהלך שיחה זו מצליחה הבולשת לאתר את מיקומן. לאחר מכן נתקלות השתיים בנהג משאית שמחווה כלפיהן תנועות מיניות בוטות. הן עוצרות בצד, מוכיחות אותו ותובעות שיתנצל, וכשהוא מסרב הן מציתות את משאיתו ביריות, ובורחות מהמקום.
לאחר ששתי הנשים אותרו, מתפתח מרדף ובו מספר ניידות ומסוקים. תלמה ולואיז מצליחות להתחמק, אך כעבור זמן קצר נקלעות השתיים לקצה צוק של הגרנד קניון, ומסתבר כי הן באריזונה. לפתע מופיע מתוך הקניון מסוק ובתוכו סלוקאמב, ומאחוריהן ניידות משטרה. במצב זה, בו הן מכותרות, מחליטות תלמה ולואיז כי הן אינן מוכנות להיתפס, וממשיכות לנסוע אל תוך תהום הגרנד קניון, אל מותן. השתיים משלבות ידיים בחוזקה ומאיצות בדרכן אל שפת הצוק. הסרט מסתיים בצילום מעופה של המכונית מהצוק שבה ישובות השתיים.

ביקורת פמיניסטית

מבקרים רבים כתבו על התכנים הפמיניסטיים של הסרט. ב. רובי ריץ' היללה את הסרט כנותן תוקף לחוויותיהן של נשים, וקנת' טורן קרא לו "סרט מסע נאו-פמיניסטי". במאמרה, "הבנות של תלמה ולואיז", טענה ג'סיקה אנבולד שהסרט "תוקף דפוסים קונבנציונליים של התנהגות זכרית סקסיסטית כלפי נקבות", וכן, שהסרט "חושף את הסטראוטיפים המסורתיים של היחסים בין גברים ונשים", בעוד הוא משכתב את תפקידי המגדר הטיפוסיים של הז'אנר של סרטי מסע.
ואולם המבקרת שילה בנסון כתבה ביקורת ללוס אנג'לס טיימס שבה התנגדה לאפיון הסרט כפמיניסטי, וטענה שההתעסקות בנקמה ובאלימות נוגדים ערכים פמיניסטיים.
ב-2011, במלאת 20 שנה לצאת הסרט לאקרנים, כתבה ריינה ליפשיץ שהסרט היה "אחרון סרטי הנשים הגדולים", וכן כי הסרט בישר את השגי הנשים בשנת 1992 - כולל מועמדויות ופרסי אוסקר, בחירתן של מספר שיא של נשים לממשל האמריקאי, פרשת אניטה היל, ועוד - שבזכותם נהייתה שנה זו "שנת הנשים". היא טענה גם שז'אנר סרטי הנשים הוא בירידה מאז, וגם היום בקושי מצליחים לעבור את מבחן בכדל.