google/wiki40b huggingface dataset:
טליה אילן

לימודים

טליה אילן נולדה בתל אביב ולמדה בבית הספר לאמנויות ע"ש תלמה ילין. היא התחילה את דרכה כפסנתרנית, אך תוך זמן קצר גילתה, שהיא נמשכת יותר לניצוח. כצעד להכרה מקרוב של התזמורת החלה לנגן בקלרינט. בנעוריה הרבתה לבקר בחזרות של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, שם ישבה עם פרטיטורות ולמדה מן המנצחים.
אחרי השירות הצבאי למדה כלכלה באוניברסיטת תל אביב ובמקביל למדה ניצוח אצל מנדי רודן, באקדמיה למוזיקה בירושלים וסיימה תואר שני ותעודת אמן בניצוח תזמורת. לכבוד יום הולדתו ה-80, כאשר היה מאושפז עקב מחלה קשה אירגנה לו אילן, בהפקת תזמורת הבמה הישראלית, הקלטה של קונצרט בניצוח שבעה מתלמידיו אשר הוקלט ואותו הראתה לו בבית החולים. שבועיים לאחר מכן נפטר
לאחר שירותה הצבאי החלה לנסוע לכמה חודשים בשנה ללונדון, שם השתלמה אצל מייקל טילסון תומאס, שאצלו למדה את כל הסימפוניות של גוסטב מאהלר.
בנוסף השתלמה אצל המנצחים דניאל ברנבוים בגרמניה, וכן אצל ז'ולט נאג', ובכיתות אמן בינלאומיות באירופה ובארצות הברית.

קריירה

הקונצרט הראשון שעליו ניצחה אילן היה במשכנות שאננים, על הרכב של מוזיקה חדשה. בהמשך ניגשה לתחרות ניצוח בצ'כיה וזכתה בפרס הראשון, שהיה ניצוח על תזמורת יאנאצ'ק מאוסטראווה. לאחר סיום לימודיה החלה לנצח על "תזמורת הקמפוס" ברמת השרון ובמקביל עבדה גם עם תזמורת הבמה הישראלית, בניהולו של רוני פורת. מאז 2006, אז עזב פורת את התזמורת, כיהנה אילן כמנצחת הראשית שלה. זו תזמורת קאמרית, המתמחה בקונצרטים לכל המשפחה, שמטרתה לקרב את המוזיקה הקלאסית הן אל הילדים והן למלוויהם הבוגרים, באמצעות סיפורים ואמנויות במה שונות. כעזר לעבודתה העבירה אילן השתלמות למורים למוזיקה מטעם משרד החינוך. היא סיימה את תפקידה כמנהלת שתי התזמורות באוגוסט 2019.
ב-2017 ניצחה לראשונה על התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בנוסף ניצחה בישראל על התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית אשדוד, התזמורת הקאמרית הישראלית, סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, תזמורת הבמה הישראלית ותזמורת הקמפוס רמת השרון.
מתחילת 2019 משמשת אילן כעורכת מוזיקלית בתחנת הרדיו כאן קול המוסיקה.

חיים אישיים

טליה אילן נשואה למנצח הסיני אי-אן שו והם הורים לשתי בנות. שוּ ואילן מחליפים זה את זה על דוכן המנצחים במקרה הצורך. לפני נישואיהם שלח אותה שו לסין, שם ניצחה על "מעשה בחייל" של איגור סטרווינסקי בכנסייה המרכזית של מקאו.
טואול סלנג

הכלא

כלא הטואול סלנג הוקם בתוך מבנה בית ספר ישן בשכונת מגורים בפנום פן. בדומה לבתי ספר רבים, הוא בנוי ממספר בניינים בני עד שלוש קומות, שביניהם חצר פנימית רחבה בה עדיין נותרו חלק מהמתקנים ששימשו את בית הספר. באותה התקופה, פנום פן הייתה עיר רפאים כמעט ריקה לחלוטין מאנשים, משום שכל האוכלוסייה הוגלתה על ידי הקמר רוז' לאזורים הכפריים של המדינה. בדרך כלל ההוצאות להורג לא בוצעו בשטח הכלא עצמו, אלא בשטח בשולי פנום פן שכונה בשם "שדות הקטל". 
מתקן זה סווג כסודי ביותר. על מנת לשמור על חשאיותו וכדי למנוע הדלפות ממה שהתרחש שם, נהגו השלטונות להוציא להורג מדי פעם אף את החיילים ששמרו על המתקן, באמתלות שונות של בגידה ושיתוף פעולה עם ה-CIA. על פי התיעוד הכתוב שנותר בכלא, מסתבר שנערכו בכלא ניסויים רפואיים באסירים.

האסירים

צמרת הקמר רוז' הייתה חשדנית ביותר. גם מי שנחשד בחשד קל בחוסר נאמנות, הואשם ב"התנגדות למשטר" והיה עלול לעבור מסכת של התעללויות ואף להיות מוצא להורג. בדרך כלל האסירים הוצאו להורג רק לאחר שנגבתה מהם הודאה בה הם הודו בפשעים שביצעו כביכול. בדרך כלל פרק הזמן המרבי שנדרש לאסיר להודות ב"אשמה" היה כחמישה שבועות של עינויים. זה גם היה זמן השהות הממוצע בכלא מרגע ההגעה ועד לרגע ההוצאה להורג. ממי שהודה נחסכו העינויים, אך לא ההוצאה להורג. אסירים רבים ניצלו את האפשרות הזאת על מנת לחסוך מעצמם את העינויים.
כמעט כל אסיר שהגיע צולם והוכן עבורו תיק חקירה. תיק זה הכיל את צילום האסיר, את פרטי החקירה והעונשים שהוטלו עליו וכן את פרטי "הודאתו" של האסיר. טואול סלנג היה הכלא היחיד, מבין עשרות בתי הכלא ברחבי המדינה, שהתבצעה בו פעולת תיעוד כה מסודרת. שעות מספר לפני נפילת השלטון ניסה מנהל כלא S21 להשמיד את הראיות הכתובות והמצולמות, אך הוא הספיק להשמיד רק חלק קטן מהן.
בכלא S21 שוכנו האסירים "המיוחסים" ביותר. הם היו בדרך כלל בשר מבשרו של המשטר ונחשדו בחוסר נאמנות. חשדנותו הרבה של המשטר גרמה לכך שמספר גדול של קציני צבא בכירים הואשמו בבגידה ונשלחו לטואול סלנג. כמעט בכל המקרים מעצרו של אדם גרר מעצר מיידי של כל בני משפחתו ומקורביו.

טואול סלנג כיום

כיום משמש המבנה כמוזיאון לתיעוד זוועות משטר הקמר רוז' בקמבודיה ולפעילות המקום ככלא ומתקן עינויים. קאינג גואק לב (הידוע בכינוי דוץ'), שניהל את בית הכלא מטעם הקמר-רוז', הועמד לדין בשנת 2008, ובכך היה אחד הבודדים שהועמדו לדין מקרב המשטר.
סטורה דימון

גאוגרפיה

שטחו של האי 2.5 קמ"ר, ובשל חופיו הצוקיים הגישה לאי אפשרית רק במזג אוויר נוח. באי שני הרים - הוגוייגיי (Høgoyggj), שגובהו 395 מטרים, וקלטארניר שגובהו 308 מטרים.

אוכלוסייה

כיום מתגוררת באי משפחה אחת אולם בעבר היה במקום כפר.

היסטוריה

חלק מאירועי הסאגה פאריינגה מהמאה ה-13 התרחשו באי.

מקור השם

פירוש השם הוא "דימון הגדול", בניגוד ל"ליטלה דימון" - "דימון הקטן".
לדברי הבלשן הפארואני יאקובסן, המילה "דימון" מקורה בשפה קלטית קדם נורדית ומשמעה "שני מקומות".
בריקסטון

בריקסטון (באנגלית: Brixton) הוא אזור בדרום לונדון רבתי שבאנגליה. חלק מרובע למבת' המצוי בלונדון הפנימית.

היסטוריה

בריקסטון מופיעה לראשונה בסקר הקרקעות והאוכלוסין משנת 1086, המכונה ספר יום הדין. בספר זה, מוזכר המקום בשם Brixiestan. בראשית המאה ה-19, עם פתיחת גשר ווקסהול החלה ההתיישבות באזור, כחלק מתהליך הפירוור של לונדון.
אמנות ספריי

אמנות ספריי היא אמנות רחוב הנעשית בעזרת פחיות ספריי צבע.
פרט לגרפיטי, הנעשה על קירות ברחבי העולם, נוצרה אומנות חדשה ומודרנית המשתמשת באותו המדיום, בספריי צבע.

אמנות זו החלה בדרום אמריקה לפני כשלושים שנה. כיום ניתן למצוא אמני ספריי בכל העולם. ניתן לראות אותם כורעים על ברכיהם, במרכזים תיירותיים ומציירים בנוכחות קהל, ציורי אינסטנט.
הנושאים המצוירים בדרך כלל על ידי ציירי הספריי הם ציורי חלל, מדע בדיוני, פנטזיה וציורי נוף.

היצירה נעשית באמצעות התזה של שכבות צבע ויצירת מרקמים על ידי גילוי השכבות בטכניקות שונות, הנעזרות בעיקר בידיים, ובעזרת סוגים שונים של ניירות, וכן בעזרת חפצים שונים ואקראיים.
הציור נעשה בעיקר על מצע של נייר או פלטות עץ, אך ניתן לצייר על כל משטח חלק ואטום (שאינו סופג את הצבע), כמו מתכת, פלסטיק, גבס וכדומה.

אמנות ספריי בישראל

בישראל התפתחה אומנות הספריי כאמנות רחוב המשתמשת בגרפיטי. אמנים רבים - לדוגמה דורון וינר, רמי מאירי ועדי סנד - ציירו בתוך ועל בניינים רבים, בעיקר בתל אביב. ציורים אלו הפכו לחלק מדמותה של העיר כעיר מודרנית הפתוחה לסוגים שונים של אמנות.
פרופסור

פרופסור (מלטינית: Professor, בתרגום חופשי: "המכריז על עצמו כמומחה") הוא מומחה בתחום מחקר בו התמחה וזכה להכרה של מוסד אקדמי מוכר, ובדרך כלל משמש כחוקר ומרצה, חבר הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטה או במכללה. פרופסורים חוקרים ומעמיקים בתחום התמחותם, חונכים תלמידים לתארים מחקריים מתקדמים, מנחים סמינרים בתחום התמחותם, ומעבירים הרצאות. הקריטריונים לקידומם של פרופסורים אינם אחידים - הם תלויים במוסד, במקום ובזמן. לדוגמה, בכל האוניברסיטאות האירופאיות ובחלק מהאוניברסיטאות בארצות הברית, פרופסורים זוכים לקידום רק על בסיס הישגיהם המחקריים, ואילו באוניברסיטאות פרטיות בארצות הברית איכות ההוראה מהווה מרכיב חשוב בקידום. באוניברסיטאות בישראל, המרכיב העיקרי בעלייה בדרגה הם ההישגים המחקריים ופרסומם, המוניטין הבינלאומי והמנהיגות בתחום.
בחלק מהמדינות, למשל בארצות הברית, ברזיל, קנדה והונג קונג, נהוג להשתמש בשם התואר "פרופסור" כדרך לפנות אל כל מרצה או חוקר באוניברסיטה או מכללה, ללא קשר לדרגתו האקדמית. ישנן גם מדינות, כמו אוסטריה, צרפת, רומניה, סרביה, פולין ואיטליה, בהן נהוג לפנות בשם תואר זה אף למורים בבית ספר תיכון.
עמדת המועצה להשכלה גבוהה, שאושרה בבג"ץ היא ש"פרופסור" אינו רק דרגה, אלא גם תואר אקדמי.

הדרך לקבלת המינוי

על-פי המסלול המקובל בישראל, המחזיק בתואר "דוקטור" יכול, על פי שיקול רשויות האוניברסיטה, להתמנות למרצה או מרצה בכיר במוסד אקדמי. לאחר מספר שנים, אם הוכיח את עצמו בתחומי המחקר, יכול מרצה להתקדם לדרגת מרצה בכיר, מרצה בכיר להתקדם לדרגת פרופסור חבר, ופרופסור חבר לדרגת פרופסור מן המניין. בכל דרגה על המועמד להוכיח התקדמות במחקריו, פרסום מאמרים בכתבי עת מדעיים הכוללים ביקורת עמיתים, והשתתפות בכנסים בינלאומיים. ההחלטה על הקידום מתקבלת על ידי ועדות מינויים, על-פי חוות דעת חסויות.
במקרים יוצאי דופן, ובפרט בתחומי הספרות, הקולנוע, האמנות, העיצוב והפסיכולוגיה, ניתן תואר פרופסור לחסרי תואר דוקטור בעלי הישגים בולטים בתחומם (מעמדם מכונה פרופסור מומחה או פרופסור נלווה). על מקרה שבו לא ניתן התואר פרופסור, סיפר זובין מהטה: "אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס לא קיבלה את יאשה חפץ כפרופסור מן המניין כי לא הייתה לו תעודת בגרות, אז מי הפסיד בסוף, חפץ?". דוגמה בולטת למי שנתמנה לפרופסור אף שהיה חסר השכלה פורמלית הוא חוקר הספרות דב סדן, שבשנת 1963 קיבל מינוי זה באוניברסיטה העברית, חרף העובדה שלא היה לו אפילו תואר ראשון, ואת כל השכלתו רכש בכוחות עצמו.
במטרה לשמר חופש ויושר אקדמי ניתנת לחוקרים קביעות (באנגלית, tenure). לא ניתן לפטר חוקר בעל קביעות אלא בהליך מיוחד, ומשרתו מובטחת לו עד הגיעו לגיל פרישה.
ביקורת נשמעת על סודיות התהליך, על ריכוזיות של כוח בוועדות המינויים, על השהיית תהליכים ללא חשיפת הנימוקים ועוד. סדק בחומת הסודיות של הליכי המינוי נפער כאשר בג"ץ אישר את פסיקת בית הדין לעבודה, לפיה על האוניברסיטאות לחשוף את הפרוטוקולים של ועדות המינויים במסגרת גילוי מסמכים בהליך שיפוטי.

פרופסור קליני

במקצועות אחדים, ובראשם רפואה, קיים לצד המסלול האקדמי הרגיל, גם מסלול קליני. קיימת הבחנה ברורה בין המסלול הקליני לבין המסלול המדעי לתארים אקדמיים ודווקא כשמדובר ברופאים. ההבחנה נשמרת בכל בתיה"ס לרפואה בישראל ובעולם. במסלול זה, המיועד לרופאים בעלי מעמד מקצועי בכיר, מושם הדגש על הכישורים הקליניים וההוראתיים, ועל ביצוע ופרסום מחקר קליני, שהוא מחקר המבוסס על תצפיות בחולים ובמחלותיהם. פרופסורים במסלול הקליני, בבתי החולים או במרפאות הקהילה, עוסקים - בצד פעילותם הרפואית, גם בהדרכת הסטודנטים במקצוע.
ברכת אלוהי נשמה

מקור

מקור ברכה זו נזכרה בתלמוד:
כי מתער אומר: 'אלהי נשמה שנתת בי טהורה אתה יצרתה בי אתה נפחתה בי ואתה משמרה בקרבי ואתה עתיד ליטלה ממני ולהחזירה בי לעתיד לבא כל זמן שהנשמה בקרבי מודה אני לפניך ה' אלהי ואלהי אבותי רבון כל העולמים אדון כל הנשמות; ברוך אתה ה' המחזיר נשמות לפגרים מתים'
— תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס', עמוד ב'

תוכן הברכה

במהות הברכה כתב בהגהות הגאון מווילנא, שברכת אלוהי נשמה היא מקבילתה של ברכת 'אשר יצר', כאשר אשר יצר נתקנה על גוף האדם, וברכת אלוהי נשמה נתקנה על הנשמה. אבל יש לציין שבסידורי אשכנז המזרחי הקדומים, ברכות התורה נאמרות בין אשר יצר לאלוהי נשמה.

נוסחאות הברכה

בברכה זו רבו הנוסחאות, לדוגמה, יש שכתבו לומר 'טהורה היא', ויש שכתבו שיש לומר 'אתה יצרתה בי', וכן יש שגרסו 'שהנשמה תלויה בקרבי' (דעת הרמב"ם).
ג'ון ון

קורות חייו ועבודתו

ג'ון ון נולד בשנת 1834 בהאל, יורקשייר. אמו, מרתה סייקס, הגיעה מסוונלאנד, ומתה בזמן שג'ון היה בן שלוש בלבד. אביו היה הכומר הנרי ון ובעת לידתו של ג'ון, היה הרקטור של קהילת דרייפול וכן חבר סגל של קווינס קולג', קיימברידג'.
חינוכו של ון היה נוקשה, תוך ציפיה שילך בעקבות המסורת המשפחתית לתפקידי כמורה. אחרי בית הספר הייגייט, החל לימודיו בקולג' גונוויל וקאיוס (Gonville and Caius) בקיימברידג', בשנת 1853. הוא סיים את לימודיו בשנת 1857 וזמן קצר לאחר מכן נבחר לסגל המכללה. הוא הוסמך כדיאקון בקתדרלת איליי בשנת 1858 והפך לכומר בשנת 1859. בשנת 1862 הוא חזר לקיימברידג' כמרצה במדעי המוסר.
לון היה גם כשרון נדיר בבניית מכונות. הוא השתמש בכישוריו כדי לבנות מכונה לזריקת כדורי קריקט. המכונה הייתה כל כך טובה שכאשר נבחרת הקריקט האוסטרלית ביקרה בקיימברידג' בשנת 1909, המכונה פסלה את אחד מכוכביה ארבע פעמים.
תחום העניין העיקרי של ון היה לוגיקה והוא פרסם שלושה מאמרים בנושא. ב-1866 פרסם את הלוגיקה של הסיכוי (The Logic of Chance) שהציג את תאורית התדירות של הסתברות, ב-1881 פרסם את לוגיקה סימבולית (Symbolic Logic) אשר הציגה את דיאגרמות ון, וב-1889 את העקרונות של היגיון אמפירי (The Principles of Empirical Logic).
בשנת 1883, ון נבחר לחברה המלכותית. בשנת 1897, הוא כתב את ספר היסטוריה של המכללה בה למד, שנקרא "ההיסטוריה הביוגרפית של גונוויל וקאיוס,1849-1897". הוא החל לאסוף רשימות ביוגרפיות של בוגרי אוניברסיטת קיימברידג', עבודה שנמשכה על ידי בנו, ג'ון ארצ'יבלד ון (1883–1958) ופורסם כ-Alumni Cantabrigienses ב-10 כרכים 1922–1953.
בשנת 1867 התחתן ון עם סוזנה קרנגי אדמונסטון, בתו של הכומר צ'ארלס אדמונסטון. היה להם ילד אחד, ג'ון ארצ'יבלד ון, שבשנת 1932 היה לנשיא של מכללת קווינס, קיימברידג'.
ג'ון ון מת בשנת 1923 באוניברסיטת קיימברידג', ונקבר בסמוך בעיירה טרמפינגטון.
אריסטיפוס

ביוגרפיה

אריסטיפוס נולד בעיר קירנה שהייתה בצפון אפריקה. נסע ליוון כדי לראות את המשחקים האולימפיים, ואחר כך עבר לאתונה והיה תלמידו של סוקרטס. ב-399, אחרי מות סוקרטס, הוא ביקר בערים שונות ובילה את זמנו עם זונה מפורסמת בעיר קורינתוס. כאשר גערו בו על כי הוא מתגורר עם זונה, הוא חשב כי אין בכך כל רע והשיב: "הטוב שבדברים הוא ליהנות בלי להשתעבד להנאות."
הוא שב לעיר מולדתו, פתח שם בית ספר לפילוסופיה, והיה הראשון מבין תלמידי סוקרטס שקיבלו שכר בעבור הוראתם. הוא חי בקירנה חיי מותרות, אך ספינתו נטרפה לחופי האי רודוס, והגיע לשם חסר כל. הוא הלך לגימנסיון והקסים בדבריו את המאזינים שבתמורה נתנו לו ולבני לווייתו את כל צורכיהם. הוא שירת בחצרו של דיוניסיוס הראשון, וכאשר גערו בו על כי הוא רודף ממון, השיב: "כאשר חפצתי בחוכמה הלכתי אל סוקרטס, ואילו עתה, כאשר אני זקוק לכסף באתי אל דיוניסיוס."
הוא חזר לקירנה ובילה שם את אחרית ימיו. אחרי מותו, בתו ארטה ירשה ממנו את ראשות זרם הנהנתות. היא כתבה כארבעים ספרים, היו לה תלמידים מפורסמים, וזכתה בכינוי "מאורה של יוון". בנה, אריסטיפוס הצעיר, ירש את מקומה אחרי מותה.

תורתו

על אף היותו תלמידו של סוקרטס, אריסטיפוס החזיק בהשקפה פילוסופית שונה לגמרי, באומרו כי מטרת החיים היא לחפש הנאות, וכי ההנאה טובה כשלעצמה. הוא חשב כי ניתן ליהנות מתוך שליטה עצמית ומתוך הסתגלות לנסיבות בעת רווחה כמו בעת מחסור. הוא גרס כי ההנאה מהווה את הטוב העליון, וזאת בעקבות סוקרטס שאמר כי "האושר הוא אחד ממטרותיה של הפעילות המוסרית." אך בניגוד לסוקרטס ולפילוסופים רבים אחרים, אריסטיפוס סבר כי הנאות החושים חשובות יותר מן ההנאה הרוחנית. למרות שתמך בדעה כי החושים מטעים אותנו, חשב כי בלעדיהם לא ניתן לדעת דבר.
בניגוד לדעתו של אפיקורוס שאמר כי ההנאה מהווה מצב של שלוות נפש ושל אדישות כלפי הקשיים אשר החיים מערימים על בני האדם, אריסטיפוס סבר כי אין בכל אלה משום הנאה, אלא מצב של חוסר כאב בלבד. למרות זאת העריץ את הלימוד ואמר: "מוטב להיות קבצן מאשר נבער מדעת."
עלילות ספיידרוויק - מדריך שימושי

עלילה

ג'ארד, סיימון, מאלורי ואמם עוברים לאחוזה שקיבלו מלוסינדה (דודתם של אמם) שם הם מגלים עולם שלם של יצורים קסומים ושונים בשבילם, ועומדים בפני דילמה קשה. הכל התחיל כאשר ג'ארד מוצא את המדריך השימושי ומתחיל לקרוא בו, בעקבות כך נעצוץ העוזרן מתחיל להציק לו. לאחר כמה זמן הוא משכנע את סיימון לחקור איתו והם מוצאים פתק בעליית הגג. במהלך הסיפור הם פוגשים עוזרן (בראוני) בשם נעצוץ שעוזר להם במהלך הסיפור.
בפתק של ארתור ספיידרוויק שמצאו ג'ארד וסיימון נכתב:
"על הרי אררט תוכל למצוא

את סודי למין האנושי כולו

בין אמת לשקר אין הבדל

על כן בקרוב מתהילתי תתפעל

מעלה מעלה ושוב אל על

חבר יקר, שיהיה במזל"
מדאה אברהמיאן

ביוגרפיה

מדיאה אברהמיאן נולדה ב-1932 בירוואן. את החינוך המוזיקלי שלה היא התחילה בבית הספר למוזיקה על שם צ'ייקובסקי של ירוואן, ומאוחר יותר בבקונסרבטוריון הלאומי קומיטאס. ב-1956, היא סיימה את לימודיה בצ'ייקובסקי במוסקבה המדינה הקונסרבטוריון, שם הייתה בין תלמידיו של הצ'לן בעל השם העולמי מסטיסלב רוסטרופוביץ'. היא זכתה בפרס מקום שני בפסטיבל הבינלאומי לאמנויות ויהאן (1955), בפרס הנוער בפסטיבל הנוער הראשונה של ארמניה (1957) ובמקום הראשון בתחרות הצ'לו של ברית המועצות (1961).
אמנותה של אברהמיאן מוערכת בארצות רבות בעולם, כולל צרפת, גרמניה, בלגיה, לוקסמבורג, פולין, בולגריה, צ 'כיה, סלובקיה, הונגריה, רומניה, איסלנד, קוריאה, ארה" ב, קנדה, ארגנטינה, אורוגוואי, סוריה, לבנון, הרפובליקות של ברית המועצות לשעבר ועוד. לצד הופעות של יצירותיהם של המלחינים הקלאסיים והעכשוויים המוכרים בעולם המוזיקה המערבית, יצירותיהם של מלחינים ארמנים מהווים חלק מרכזי מהופעותיה והקלטותיה. יתר על כן, היא לעיתים קרובות המוזיקאית אשר מנגנת יצירות אלו לראשונה, ומכירה אותם לעולם. בשל כך, יצירות רבות נוצרו מלכתחילה במחשבה עליה ונגינתה, ואף הוקדשו לה.
לצד הופעות וקונצרטים שלה, אברהמיאן גם שימשה כפרופסור בקונסרבטוריון הלאומי קומיטאס בירוואן, וכמרצה בבית הספר למוזיקה על שם צ'ייקובסקי, במשך מספר עשורים. תלמידיה הגיעו ממדינות שונות בעולם, והתוכנית בקונסרבטוריון זכתה בהכרה בינלאומית.
אברהמיאן ישבה בחבר השופטים בתחרויות מוזיקה בינלאומיות, של ברית המועצות, ושל ארמניה, וגם לימדה כיתות אמן במוסדות שונים במהלך השנים.
סטיסהוביט

מקור השם

המינרל קרוי על שמו של סרגיי מיכאילוביץ' סטישוב (Сергей Михайлович Стишов, נולד ב-12 בדצמבר 1937), קריסטלוגרף רוסי מהמכון לקריסטלוגרפיה באקדמיה למדעים במוסקבה, שיחד עם סבטלנה פופובה יצר ב-1961 לראשונה את המינרל במעבדה. את השם טבע לכבודו אדוארד צ'או שגילה את המינרל לראשונה בטבע.

סביבת ההיווצרות ותכונות

סטיסהוביט נוצר בצורה טבעית, אך ורק בסלעים מכילי קוורץ שהופעל עליהם לחץ גבוה מאוד וכאלה מצויים אך ורק סביב מכתש שנוצר מפגיעה של מטאוריט במהירות גבוהה, ולכן הימצאות סטיסהוביט מהווה הוכחה לפגיעת מטאוריט.
יחידת המבנה הבסיסית של הסטיסהוביט היא אוקטהדרון (תמניון) של SiO₆. האוקטהדרונים מחוברים בשרשרות מקבילות, כאשר האוקטהדרונים מחוברים כך ש"קצותיהם" פונים לצדדים וקצוות אלו משותפים לשרשרות הסמוכות. מבנה זה דחוס יותר מהמבנים הנפוצים של קבוצת הקוורץ (קוורץ, טרידימיט, קריסטובליט וקואסיט) שהמינרלים החברים בה בעלי הרכב כימי זהה לסטיסהוביט, ולכן משקלו הסגולי של הסטיסהוביט גבוה משל חברי קבוצת הקוורץ. מבנה הגביש של סטיסהוביט הוא טטרגונלי והוא דומה למבנה הגביש של תחמוצת הטיטניום (TiO₂) - המינרל רוטיל, ולכן נהוג לשייך את הסטיסהוביט לקבוצת הרוטיל. זו גם הסיבה שנהוג לסווג את הסטיסהוביט כתחמוצת ולא כסיליקט. סטיהוביט נחשב כתחמוצת בעל הקשיות הגדולה ביותר, עד לאחרונה כשנתגלה שתת-תחמוצת הבורון (B₆O ) קשה יותר. המבנה של הסטיסהוביט הוא מטאסטבילי. מתחת ל-300ºC המינרל יתפרק בסופו של דבר בחזרה לקוורץ תוך כדי גידול קבוע בנפח, אלא שהתגובה הכימית היא איטית מאוד בטמפרטורות הנמוכות של פני כדור הארץ, משום ששבירת הקשרים הנדרשת להמיר סטיסהוביט לקוורץ דורשת אנרגיית שפעול ניכרת ויכולה לארוך אלפי שנים.
מבחינת תכונותיו האופטיות, הסטיסהוביט הוא חד-צירי חיובי, בעל מקדם שבירה של 1.81. מקדם שבירה זה גבוה יותר ממקדמי השבירה של המינרלים החברים בקבוצת הקוורץ ומוסבר גם הוא במבנה הדחוס יותר.

שימושים

חשיבותו העיקרית של הסטיסהוביט היא בתחום הפטרולוגיה. משום שהוא מתגבש בלחץ גבוה מאוד ניתן להסיק כי סביבת היווצרות של הסלע היא תוצאה של פגיעת מטאוריט.

תפוצה

מקומות בהם ניתן למצוא סטיסהוביט כוללים את מכתש מטאור (מכתש ברינגר - Barringer Crater) בווינסלו (Winslow), במחוז קוקונינו (Coconino) שבמדינת אריזונה (שם נתגלה המינרל לראשונה בטבע), בגבול קרטיקון שלישון ברטון (Raton) במחוז קולפקס (Colfax) במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית; במכתש נרדלינגר רייס (Nördlinger Ries) בבווריה שבגרמניה; במכתש פרדפורט בדרום אפריקה; במכתש טרנובסקה שליד קריבוי רוג באוקראינה; ובמכתש אגם הירח במדינת מהרשטרה בהודו.
זיכרי

האמונה הזיכרית

מקור השם זיכרי במילה הערבית "דִ'קְר" (ערבית: ذكر, או "זיקר" בפרסית) היא מילה לתיאור האל בקוראן, ומשמש בין היתר ככינוי לזרם הסופי באסלאם. האמונה מבוססת על משנתו של המהדי בן המאה ה-15 - סעיד מוחמד ג'אנפורי.

עיקרי האמונה

הזיכרים נוהגים להתפלל, בדומה למרבית המוסלמים, חמש פעמים ביום. התפילה מתקיימת בקבוצות ונערכת כאשר פניהם מכוונים למכה. תוכן התפילה, הנקרא "זיקר", שונה במקצת מתוכנה של התפילה הנפוצה. הזרם הזיכרי קרוב מאוד לאסלאם הסוני ודבק בקוראן לפי מצוות המהדי.

מצוות החאג'

מאמיני הזרם הזיכרי אינם מקיימים את מצוות החאג' בדומה לאחיהם המוסלמים. במקום זאת הם מבצעים סוג של צלינות הנקרא זיארה. המקום הקדוש להם, שם הם מבצעים את הזיארה, הוא מקדש זיכרי שנקרא "קוה-א-מוראד" (בפרסית: كوه مراد. פירוש השם הוא "הר התשוקה"), ונמצא בעיר טורבאט שבפקיסטן.
המצווה מתקיימת אחת לשנה, בלילה ה-27 לצום הרמדאן.

בלוצ'יסטן

מרבית האוכלוסייה הזיכרית בעולם מרוכזת במחוז בלוצ'יסטן. הם מהווים את רוב האוכלוסייה בחבל הארץ גוואדר, וישנן קהילות זיכריות גדולות במחוז הפקיסטני סינד', בעיר קראצ'י ובמזרח איראן.
גלריית דגלי הקנטונים של שווייץ

גלריה זו מציגה את דגלי הקנטונים של שווייץ:
Ubuntu MATE

היסטוריה

פיתוח ההפצה החל כגרסה לא רשמית של אובונטו אשר התבססה על גרסה 14.10 של אובונטו. היא הפכה לרשמית על ידי קנוניקל החל מפברואר 2015, החל משחרור הבטא הראשונה של הגרסה שהתבססה על אובונטו 15.04.
תמיכה בארכיטקטורת  32 סיביות הוסרה מהפצה זו בגרסה 18.10.
שלמנאסר החמישי

שַׁלְמַנְאֶסֶר הַחֲמִישִׁי (באכדית: שׁוּלְמָנוּ-אָשָׁרִיד) היה מלך אשור מ-727 עד 722 לפנה"ס, היה בנו ויורשו של תגלת פלאסר השלישי.

ביוגרפיה

שמו המקורי היה אולוליו, אך שמו המלכותי היה שלמנאסר. בימי אביו שימש כמושל זימירה שבפניקיה. עלה לשלטון בכ"ה בטבת בשנת 727 לפנה"ס.
מיד עם עלייתו לשלטון, מרד בו אלולי, או בשמו השני פיאסה, מלך צור. כאשר הכתים בקפריסין החלו במרד נגד צור, ניסה שלמנאסר לצרף אותם למלחמתו נגד צור, אך לאחר שראה שהצורים חזקים דיים, ויתר שלמנאסר על תוכניות המלחמה שלו, והסתפק בגביית מסים. לאחר ההסכם עם צור ערך שלמנאסר מסע לצפון סוריה של ימינו וכבש את הממלכות שמאל וקוה. במקביל החל שלמנאסר גם בכיבוש חולקו (קיליקיה).
בשנת 725 לפנה"ס חזר שלמנאסר וערך מסע נגד הצורים. לעזרתו באו מלכי צידון, עכו, ואושו (צור היבשתית), שהיו כפופים לאשור. ועל אף שבעלי בריתו סיפקו לו ציים בגודל 60 אניות ו-80 תופסי-משוט, היו כנגדם לאנשי צור 12 אניות בלבד ואלה גברו עליו בקרב ימי ולקחו 500 איש בשבי, ומאוחר יותר הוציאו את כולם להורג. מלך אשור לא ויתר על תוכניותיו חרף ההפסד, והשאיר ליד החוף של צור גדודים שמנעו מתושבי צור הימית גישה למים במשך 5 שנים והצורים נאלצו לכרות בארות חדשות בתוך שטחם, שעל האי.
ניצחון הצורים וירידת קרנו של שלמנאסר, היו כנראה הסיבה לכך שהושע בן אלה מלך ישראל החליט אף הוא למרוד במלך אשור בשנת 724 לפנה"ס, וכרת ברית עם סוא מלך מצרים והפסיק להעלות מס למלך אשור. המצרים לא באו לעזרת הושע ושלמנאסר עלה לשומרון והחריבה סופית בשנת 722 לפנה"ס. שלמנאסר הגלה את תושבי שומרון לאשור, זאת לאחר שאת רוב תושבי ממלכת ישראל כבר הגלה תגלת פלאסר. בזמן דיכוי המרד שלמנאסר מת מוות טבעי, או הורעל בי"ב טבת לפי המקורות האשורים ועל כסאו עלה סרגון השני.
קארן בראדלי

ביוגרפיה

בראדלי נולד באזור המורלנדס שבסטפורדשייר. היא גדלה בצ'דלטון ובבקסטון היכן שהוריה ניהלו בית מלון. סיימה תואר ראשון במתמטיקה מאימפריאל קולג' בלונדון. עבדה כרואת חשבון ויועצת מס בחברות דלויט ו-KPMG. 
היא הצטרפה להמפלגה השמרנית והייתה חברה בצוות המייעץ למדיניות הכלכלית והקטנת נטל הביורוקרטיה. ב-2005 התמודדה ללא הצלחה בבחירות למושב מחוז מנצ'סטר ויית'נגטון בבית הנבחרים הבריטי. 
במאי 2010 נבחרה לנציגת מחוז סטפורדשייר-מורלנדס בבית הנבחרים. כיהנה כחברה בוועדת העבודה והפנסיה, בוועדת הנהלים ובוועדת האדמיניסטרציה. בספטמבר 2012 מונתה לעוזרת מצליף הסיעה השמרנית, ב-2013 קודמה למצליפה בכירה. בפברואר 2014 מונתה לשרה זוטרה לענייני עבדות מודרנית ופשע מאורגן במשרד הפנים. ב-2015 נבחרה לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים. לאחר הבחירות מונתה לשרה זוטרה לענייני מניעת התעללות, ניצול ופשיעה במשרד הפנים. 
ב-14 ביולי 2016 מונתה על ידי ראש הממשלה תרזה מיי לשרת התרבות, תקשורת וספורט בקבינט ממשלת בריטניה. בינואר 2018 מונתה לשרה לענייני צפון אירלנד. היא סיימה את כהונתה ב-24 ביולי 2019 עת נכנס בוריס ג'ונסון למשרת ראש הממשלה.
בראדלי נשואה ואם לשניים.
אוליגוקן

אוליגוקן היא התקופה הגאולוגית האחרונה בפלאוגן שבעידן הקנוזואיקון. משך תקופתה 12 מיליוני שנים, מלפני 33.9 מיליוני שנים עד לפני 23.03 מיליוני שנים.
השם הוטבע על ידי היינריך ארנסט בייריך, ד"ר לפלאונטולוגיה באוניברסיטת ברלין, בשנת 1854. מקור השם מיוונית עתיקה: ὀλίγος - מעט, καινός - חדש.
האוליגוקן נחשבת תקופת זמן חשובה בקשר בין העולם הקדום והטרופי של תקופת אאוקן לבין המערכת האקולוגית המודרנית יותר של המיוקן. בתקופה זו גדל שטח העשב על חשבון היערות הטרופיים, שמעתה שטחם הצטמצם לאזור קו המשווה.
תחילת האוליגוקן מסומן באירוע הכחדה המונית, המכונה Grande Coupure (מצרפתית: "השבר הגדול"), אם כי הכחדה זו קטנה משמעותית מאירועי הכחדה גדולים בהרבה (כמו הכחדת פרם-טריאס ואחרות). בהכחדה זו נפגעו בעיקר בעלי-חיים ימיים (כמו משפחת הלווייתנים הקדומים). סיום האוליגוקן והמעבר למיוקן אינו מוגדר בצורה חד-משמעית, אך בכללות הוא מעבר מתקופת האוליגוקן החמה למיוקן הקרה יותר.
האוליגוקן עצמו מחולק לשני גילים: צ'אטיאן ורופליאן.
קסרס

היסטוריה

ראשיתה של קסרס בעיר הרומאית נורבה קייסרינה (Norba Caesarina) שהוקמה במקום במאה הראשונה לפנה"ס על הדרך המרכזית שכונתה מאוחר יותר דרך הכסף (Vía de la Plata). הויזיגותים הרסו את העיר במאה החמישית, והיא נבנתה מחדש רק במאה ה-9 בידי המוסלמים, שניצלו את מיקומה האסטרטגי כדי להקים בה בסיס צבאי מול הממלכות הנוצריות של צפון ספרד. במאה ה-13 בוצרה בחומה, אך זו לא יכלה לכוחותיו של אלפונסו התשיעי מלך לאון, שכבשוה ב-23 באפריל 1229. תאריך זה הוא יומו של גאורגיוס הקדוש (San Jorge בספרד), ומאז נחשב הקדוש לפטרונה של העיר.

אתרים

בשנות השלטון הספרדי בדרום אמריקה הופנו כספים רבים לבניית העיר. מרכזה המשופע במונומנטים לא השתנה הרבה מאז המאה ה-18.
העיר העתיקה של קסרס קיבלה ב-1986 מאונסק"ו מעמד של אתר מורשת עולמית.