google/wiki40b huggingface dataset:
יחזקאל הרמלך

ביוגרפיה

נולד בפולין למשה ודבורה קניגסברג. בשנת 1935, בהיותו בן שלוש, עלה עם משפחתו לישראל. בראשית הקריירה שלו היה בלם בקבוצת מכבי רחובות (כדורגל), אך התקדם במסלול עסקנות הספורט והיה ליו"ר מרכז מכבי ישראל (בין השנים 1983–1997‏) ויו"ר ההתאחדות לספורט בישראל. כיום הוא משמש חבר בוועד האולימפי בישראל וחבר המועצה להסדר ההימורים בספורט. 
הוא היה חבר הציונים הכלליים והמפלגה הליברלית הישראלית,  ופעיל במפלגת קדימה. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-120 ברשימת קדימה.
בין השנים 1974–1986 כיהן כמנכ"ל קופת חולים מאוחדת, שנוצרה על ידו כתוצאה מאיחוד "קופת חולים עממית" ו"קופת חולים של הציונים הכלליים (קופת חולים מרכזית)", שהיה מנהלהּ משנת 1967.
בין השנים 1989–1992 היה הרמלך מנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון, ובין השנים 1992–1995 היה ראש המינהלה לפרויקטים לאומיים במשרד ראש הממשלה יצחק רבין, במסגרת זו קידם הקמתם של מחלפים רבים בכבישי ישראל והיה ראש מינהלת פרויקט הביוב הארצי. 
הרמלך שימש כיו"ר דירקטוריון חברת החשמל לישראל והיה חבר מועצות המנהלים של מכון ויצמן למדע, בנק לאומי לישראל, מנרב אחזקות, בנק דיסקונט לישראל ואפריקה ישראל להשקעות.
הרמלך נודע במיוחד בשל הוועדות הציבוריות והוועדות הבין-משרדיות שבראשן עמד (שרבות מהן נקראות "ועדת הרמלך", בהקשרים שונים), בהן: הוועדה לקביעת אזורי עדיפות לאומית,, הוועדה לקביעת תקנות חוק הביקורת הפנימית (1992), הוועדה הבין-משרדית להגדרת רמת השירותים והתקציבים בנושאי חינוך ורווחה ברשויות המקומיות (1992), הוועדה הבין-משרדית להגדרת קריטריונים לתקציבי מחקר ופיתוח ממשלתי, ועדה לאיחוד רשויות בקעת אונו (1995), הוועדה להסדר הפיקוח ושינוי שיטת מינוי הדירקטורים בחברות הממשלתיות ובתאגידים ציבוריים (2003) והוועדה הציבורית לאיחוד רשות שמורות הטבע ורשות הגנים הלאומיים במשרד לאיכות הסביבה (1996). בנוסף היה הרמלך חבר הוועדה לבדיקת מס רכוש וחבר ועדת טנה שפניץ (הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות). כן עמד הרמלך בראש הפרויקט להעברת מפעלי התעשייה הצבאית מאזורים צפופי אוכלוסין, פרויקט הטיפול הנקודתי "מפנה 97" לטיפול ביישובי הנגב והגליל והרחבתם ותוכנית "עידוד 99" לטיפול נקודתי של משרד התעשייה והמסחר ב-21 יישובים באזורי עדיפות לאומית.
החזית המרכזית

היסטוריה

החזית הוקמה ב-24 ביולי 1941, וכללה את חלק מהכוחות של החזית המערבית, ולמפקדה מונה פיודור קוזנצוב. החזית לחמה בקרב סמולנסק, שם ספגה אבדות כבדות, וב-25 באוגוסט 1941 פורקה ויחידותיה הועברו לחזית בריאנסק.
ב-15 בפברואר 1943 הוקמה החזית מחדש על בסיס חזית הדון, ולמפקדה מונה קונסטנטין רוקוסובסקי. החזית לחמה בקרב קורסק כנגד כוחות הארמייה התשיעית הגרמנית, ולאחר מכן לחמה במבצע קוטוזוב כנגד קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. לאחר מכן לחמה החזית במבצע בריאנסק, וב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית לחזית הבלארוסית הראשונה.
טיל בליסטי

היסטוריה

ראשון הטילים הבליסטיים היה ה-A-4, הידוע יותר כ-V-2, שפותח על ידי גרמניה הנאצית בשנות השלושים והארבעים תחת הנחייתו של ורנר פון בראון. השיגור המוצלח הראשון של ה-V-2 היה ב-3 באוקטובר 1942 והוא נכנס לשירות מבצעי ב-6 בספטמבר 1944 בתקיפה נגד פריז, ויומיים אחר כך בתקיפה על לונדון. עד לסוף מלחמת העולם השנייה במאי 1945 נורו למעלה מ-3,000 טילי V-2.
כיום יש בעולם דגמים רבים של טילים בליסטיים, רובם פותחו על ידי ברית המועצות וארצות הברית במהלך המלחמה הקרה במטרה לשאת כמויות גדולות של חומר נפץ או ראשי קרב לא קונבנציונליים.
ז'אן ז'אק גוסו גוסו

קריירה

בשנת 2003, ייצג את חוף השנהב באליפות העולם לנבחרות צעירות. בעונת 2005/2006 זכה באליפות מרוקו עם קבוצתו, וידאד קזבלנקה.
בשנת 2006, הגיע גוסו גוסו לישראל כדי להיבחן בקבוצת מכבי תל אביב. העברת השחקן לא בוצעה, מכיוון שמכבי לא הגיעה להסכמה בעניין סכום דמי העברה שקבוצתו וואידד קזבלנקה הגישה. לאחר מספר חודשים, הגיע גוסו שוב לישראל כדי להיבחן בקבוצת מועדון ספורט אשדוד שהגיעו להסכמה בעניין דמי ההעברה של השחקן, ולבסוף קנתה את כרטיסו והחתימה אותו בינואר 2007 על חוזה לעונה וחצי. במשחק הליגה הראשון שלו במחזור ה-15, פגש גוסו את מכבי תל אביב. בסך הכל שיחק באשדוד עונה וחצי (43 משחקים) וכבש שני שערים.
ב-8 ביולי 2008, הגיע גוסו גוסו להבחן בקבוצת מונקו מהליגה הצרפתית. ב-22 ביולי 2008 הוחתם לשלוש שנים בקבוצה, ששילמה לאשדוד סכום המוערך במיליון דולר. בשלוש שנותיו בקבוצה רשם גוסו גוסו 61 הופעות ושער אחד.
החל מיולי 2011 משחק גוסו גוסו בליגת העל הטורקית. תחילה שיחק באורדוספור, ובאוקטובר 2012 שוחרר מהקבוצה. בינואר 2013 הצטרף לקבוצת מרסין אידמניורדו, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגת המשנה. ביולי 2013 חתם בגנצ'לרבירליגי. בשנת 2015 עבר לשחק בקבוצת גוזטפה.
גוסו גוסו הוא שחקן נבחרת חוף השנהב החל משנת 2008, במדיה שיחק בגביע אפריקה לאומות 2010 וגביע אפריקה לאומות 2012.
אבו תלול

שירותים

בכפר יש נקודת מים, מרפאה, תחנת טיפת חלב ובית ספר תיכון של רשת "אורט".
הוברט לאנץ

קריירה מוקדמת

לאנץ נולד ב-22 במאי 1896 באנטרינגן, לאביו אוטו לאנץ שהיה היערן המלכותי ואשתו ברטה. בשנת 1914 התגייס לאנץ לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט הרגלים ה-125 (וירטמברג ה-7 - פרידריך השני, מלך פרוסיה), ולחם עמו במהלך מלחמת העולם הראשונה, שבה אף נפצע קשה באחד בקרבות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף רייכסווהר ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1934 הועלה לאנץ לדרגת מיור, ומונה לקצין מטה בקורפוס ה-9. ב-1 במרץ 1937 הועלה לאנץ לדרגת אוברסט לוטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הרגימנט ההררי ה-100. ב-1 באוגוסט 1938 הועלה לאנץ לדרגת אוברסט, וב-26 באוגוסט 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-5 בשטוטגרט.

מלחמת העולם השנייה

ב-15 בפברואר 1940 מונה לאנץ לראש מטה הקורפוס ה-18, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות B, ועל כך קיבל ב-1 באוקטובר 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-26 באוקטובר 1940 מונה לאנץ למפקד הדיוויזיה ההררית ה-1, וב-1 בנובמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. בינואר 1941 הייתה אמורה הדיוויזיה להשתתף במבצע פליקס - כיבוש גיברלטר, אולם לבסוף בוטל המבצע. באפריל 1941 לחם לאנץ עם הדיוויזיה שבפיקודו במהלך המערכה בבלקן, כחלק מהקורפוס ההררי ה-49, במסגרת הארמייה השנייה. במהלך מבצע ברברוסה לחם לאנץ עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ההררי ה-49, במסגרת הארמייה ה-17, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
ב-23 בדצמבר 1942 קיבל לאנץ על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-28 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, ומונה למפקד פלגת הארמייה לאנץ, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות B, ולחמה בקרב חרקוב השלישי, אולם הודח מתפקידו ב-20 בפברואר לאחר שהורה לכוחות בפיקודו לסגת ללא אישורו של היטלר, והוחלף על ידי ורנר קמפף. ב-25 ביוני 1943 מונה לאנץ למפקד הקורפוס ההררי ה-49, וב-12 באוגוסט 1943 מונה למפקד בשם הקורפוס ההררי ה-22 ביוון.
הקורפוס שבפיקודו פעל ברחבי יוון, ולאחר מכן ברחבי יוגוסלביה נגד הפרטיזנים, כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F. באביב של שנת 1945, בעת נסיגתם של כוחות הורמאכט מהבלקן, נסוג הקורפוס שבפיקודו להונגריה, ולאחר מכן לאוסטריה, שם לחם עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשפט לאנץ במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה ביוון וביוגוסלביה, ובשנת 1947 נדון ל-12 שנות מאסר, אך לבסוף שוחרר בשנת 1951. לאחר שחרורו התגורר לאנץ במינכן עד למותו ב-15 באוגוסט 1982.
חיים טאוב

ביוגרפיה

טאוב החל לנגן בכינור בגיל תשע. הוא למד לנגן באקדמיה למוזיקה בתל אביב בהדרכתו של עדן פרטוש, שהשפיע עליו רבות ואחר כך המשיך את לימודיו בארצות הברית, שם למד בהדרכתו של איוון גלאמיאן בבית הספר ג'וליארד. מורים נוספים שהשפעתם עליו הייתה רבה היו אמיל האוזר וסרג'יו צ'ליבידאקה.
לאחר לימודיו ניגן טאוב בתזמורת פיטסבורג אך כשנודע לו, שהתזמורת הפילהרמונית הישראלית מחפשת כנר ראשי, חזר לישראל וכיהן בתפקיד זה משנת 1969 ועד לפרישתו בשנת 1988. 
לצד נגינתו בתזמורת הפילהרמונית, עמה הופיע גם כסולן בארץ ובחו"ל, הרבה טאוב לנגן מוזיקה קאמרית ובשנת 1960 ייסד את רביעיית תל אביב. יחד עם מנחם ברויאר (כנר שני), דניאל בנימיני (ויולה) ועוזי ויזל (צ'לו). בהמשך הוחלף הכנר השני באורי פיאנקה. עם הרכב זה הקליט לחברות שונות, בין השאר את חמישיות הקלרנית של מוצרט ושל ברהמס עם יונה אטלינגר. 
טאוב קנה לו שם כמורה, שליחות אליה נקלע, תחילה בניגוד לרצונו, כשנענה לדרישתו של בונה הכינורות משה ויינשטיין, להתמסר גם להוראה. בין תלמידיו הנודעים  אייל שילוח, גיל שחם, עמוס בועזסון, גיא בראונשטיין, שטפאן טארארה. הוא השתתף בהדרכת הרכבים למוזיקה קאמרית, בין השאר בפסטיבל רולנדצק בבון שבגרמניה ומדריך בקשת אילון חברי רביעיית כרמל השתלמו אצל חיים טאוב בנגינת מוזיקה קאמרית.
בנו של טאוב הוא המנצח ירון טראוב.
קי וסט

היסטוריה

לפני גילוי יבשת אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס התגוררו באי אנשי השבט האינדיאני קלוסה. האירופאי הראשון שהגיע אל פלורידה היה חואן פונסה דה לאון הספרדי. בעקבות הגילוי הספרדי הוקם באי כפר דייגים קטן.
הספרדים כינו את האי בשם "קאיו וֶסוֹ" (Cayo Hueso) שמשמעו "אי העצם", משום שמצאו בו עצמות אדם רבות, כנראה שריד לשדה קרב או אתר קבורה אינדיאני קדום. השם האנגלי של האי הוא שיבוש של השם הספרדי.
בשנת 1763, כאשר הבריטים השתלטו על פלורידה, הועברו התושבים הספרדים להוואנה. כאשר פלורידה חזרה לשלטון ספרד, 20 שנה לאחר הכיבוש, לא הייתה התיישבות נוספת באי. 
ב-1815 החכיר מושל הוואנה הספרדי את האי לחואן פאבלו סאלאס מסיינט אוגוסטין שבפלורידה. לאחר שפלורידה הועברה לארצות הברית, מכר סאלאס את האי לאיש עסקים אמריקאי בשם ג'ון סימונטון בשנת 1821 עבור 2,000 דולר. סימונטון חילק את האי לחלקות ומכר אותן למתיישבים, אולם הריבונות על האי לא הייתה בידי ארצות הברית. 
בשנת 1823 כבשו את האי כוחות צבא של ארצות הברית בעקבות לחץ של סימונטון על הקונגרס של ארצות הברית.
בתקופת מלחמת האזרחים של ארצות הברית, נשאר קי וסט בשליטת הכוחות הפדרליים בשל בסיס הצי שהיה בו, אף שפלורידה הצטרפה למדינות הקונפדרציה.
בשנת 1912 חובר האי ליבשת באמצעות גשרי רכבת, אולם אלה נהרסו בהוריקן בשנת 1935. ב-1938 נבנה כביש המחבר את האי ליבשת.
ב-23 באפריל 1982 הכריז האי קי וסט על עצמאות מארצות הברית ועל הקמת רפובליקת קונק בשל "מצור" שהטיל משמר החופים על האי, ועל האי כעל שטח כבוש על ידי צבא ארצות הברית.

גאוגרפיה

הנקודה הגבוהה ביותר בעיר היא בגובה 5 מטרים מעל פני הים.
אורכו של האי קי וסט הוא 6 ק"מ ורוחבו 3 ק"מ.
שטחה של העיר 19.2 קמ"ר, מתוכם 15.4 קמ"ר הם יבשה ו- 3.8 קמ"ר הם מים (19.73%).

תקשורת

מערכות הכבלים והלוויין מאפשרות לתושבי העיר לצפות בערוצי העיר מיאמי. באי קי וסט פועלות 11 תחנות רדיו המשדרות בשיטת FM ו-2 תחנות בשיטת AM.
באי יוצאים לאור שני עיתונים הפלורידה קיז קינוטר והקי וסט סיטיזן, וכן עיתון מקומי של בסיסי חיל האוויר באי - ה"סאות'רנמוסט פלייר".

אתרים בעלי חשיבות

בקי וסט מוזיאונים ואתרי תיירות רבים, אולם אתר התיירות העיקרי של העיר, הוא רחוב דובל והברים הרבים המצויים בו ופסטיבל השקיעה הנערך מידי ערב בכיכר מאלורי. אתרים היסטוריים ומוזיאונים אחרים הם הבית הלבן הקטן של טרומן שנמצא במתחם טרומן, בית ארנסט המינגוויי, מצודת זכארי טיילור, המוזיאון הימי מל פישר, מוזיאון המגדלור ומגורי שומר המגדלור של קי ווסט, ומוזיאון נפש שודד הים.

שפות

על פי המפקד שנערך בשנת 2000, 76.66% מתושבי העיר הצהירו שאנגלית היא שפתם הראשונה, 17.32% הצהירו על הספרדית כשפתם הראשונה, 1.06% על האיטלקית, 1.02% על צרפתית ו-0.94% על הגרמנית
סנטור (כלי נגינה)

מבנה הכלי

הסנטור בנוי מתיבת עץ בצורת טרפז, מעליה פרושים מיתרים רבים - 72 לפחות. על מנת להפיק את הצליל מקישים על המיתרים עם שני פטישי עץ דקים המגולפים, בדרך כלל מעץ תות, בצורה ייחודית ונקראים מזרבים. צליל הסנטור הרמוני, עדין ועשיר ביותר הוא גם משופע בצלילים עיליים, אוברטונים, שמוסיפים לכל תו ותו צבע וגוון מיוחד.

מיתרים

מיתרי הסנטור מקובצים ברביעיות המתוחות מצד שמאל של התיבה, שם הם מעוגנים בפין נעיצה, לצד ימין של התיבה, שם הם מחוברים לפין המהווה מפתח כיוון. הם מחולקים לשתי קבוצות, של מיתרי סגסוגת ברונזה ושל מיתרי פלדה. מיתרי הברונזה מיועדים לצלילים נמוכים והפלדה לצלילים הגבוהים. לסנטור טווח צלילים הנע בין E3-F6, מעל 3 אוקטבות. לכל "מקאם" או "דסתגאה" יש כיוון משלו והמעבר בין שירים שאינם מאותו מקאם, מצריכים לעיתים כיוון מחדש של המכשיר.
על פני לוח התהודה העליון יש גשרים קטנים, הנקראים בפרסית "חראק"(חמור), הפרושים בשליש הימני ובשליש השמאלי, ובצד אחד תומכים במיתרי הברונזה ובצד השני במיתרי הפלדה. על כל גשר נתמכת רביעית מיתרים המכוונים לצליל אחיד. החראק מחלק את הרביעייה לשני צלילים שונים משני צידיו כך שכל רביעית מיתרים מפיקה שני צלילים. בדרך כלל החראק מוצב במיקום שיוצר פער מדויק של אוקטבה בין שני צידיו, אבל זה נתון לשינויים לפי המקאם המנוגן, כאמור. מספר המיתרים והחראקים משתנה. לסנטור פרסי קלאסי 9 חראקים(בכל צד, כלומר 18 סה"כ) או 12, אך יש גם סנטור הודי עם 15 חראקים.

חומרים

תיבת התהודה כאמור, עשויה מעץ. העץ המסורתי ממנו נהוג להכין את הכלי הוא אגוז ליבנה. עצים נוספים הם בוקיצה סיבירית ותות. עוצמת לחץ המיתרים בה אמור העץ לעמוד היא כ-900 ק"ג. על כן יש צורך בעצים קשים, עמידים ויבשים, ועם זאת מעט גמישים. אין חובה לשלב סוגים שנוים וניתן לבנות את הכלי מסוג עץ אחד בלבד. העץ צריך לעבור תהליך ייבוש שנעשה באידוי או בחום תנור, אם כי הצלילים הטובים ביותר מופקים מעצים שעברו התייבשות ארוכה של שנים בצל ובאוויר הפתוח. פטישי העץ אשר מפיקים את הצליל, מכונים בפרסית: "מיזראב" עשויים בדרך כלל מעץ תות.

בישראל

בישראל נגני הסנטור המפורסמים הם מנשה ששון, אלי ששון ובתו מיכל ששון קיהן נאמן, יצחק רפואה ובנו איתן רפואה אלדד לוי ונדב שטיינר.
שפמנון (סוג)

מאפיינים

גופו של השפמנון צר וארוך ויש לו סנפיר גב ארוך, המשווה לו מראה של צלופח. עורו חלק וחסר קשקשים, ראשו פחוס ופיו הרחב מכיל שיניים. סביב פיו מצויים 8 בינים ארוכים הדומים לשפם ומכאן שמו (נון בארמית פירושו דג). דגי השפמנון נפוצים ברחבי העולם, בעיקר באגמים, נהרות וביצות.
השפמנונים רובצים על קרקעית מקור המים בו הם חיים ובעזרת הבינים הרגישים שלהם, הם מגלים את מזונם, הכולל דגים קטנים, דו-חיים, רכיכות וסרטנים. ביכולתם לשהות זמן רב מחוץ למים ולהישאר בחיים, בזכות מערכת נשימה גדולה, המורכבת מקשתות זימים המסוגלות להתאים את עצמן לתנאים שונים. המין שפמנון מהלך (Clarias batrachus) המצוי בעיקר בדרום מזרח אסיה, יכול לזחול על קרקע יבשה באמצעות סנפירי החזה שלו בתנועות מפותלות. הוא עושה זאת על מנת למצוא מזון או להחליף מקום מחיה ונשאר בחיים כל עוד גופו נשאר לח. ישנם גם מינים המותאמים למערות כמו שפמנון מערות זהוב שמצוי בסכנת הכחדה חמורה.
דגי השפמנון נחשבים כדגים המזיקים לסביבה ולמגדלי הדגים. הם ראויים למאכל, אך אינם כשרים.
בישראל קיים המין שפמנון מצוי (Clarias gariepinus) במרכז ובצפון הארץ בכנרת, אגם החולה, בנחל הירקון, בכל נחלי האיתן והביצות, בחלק ניכר מבריכות החימצון, תעלות המים, מאגרי מי ההשקיה, האגמים המלאכותיים ואפילו בביוב. אחד מנחלי רמת הגולן נקרא שפמנון, על שם דג זה.
אצטדיון לויטה

היסטוריה

תכנונים לבניית האצטדיון החלו בשנת 1966, עת שיחקה הפועל כפר סבא במגרש הפרדסים ברחוב טשרניחובסקי בעיר, בסמוך לבית החולים מאיר. מספר שנים לאחר מכן אישרה העירייה את התוכנית לבנייתו. בניית האצטדיון נדחתה בשל קשיים בגיוס ממון להקמתו. חומות האצטדיון הוקמו בשנת 1976, ובניית היציעים החלה כשלוש שנים לאחר מכן. לאחר זמן מה הופסקו העבודות למספר שנים בשל קשיים תקציביים, ובנייתו הסתיימה בשנת 1986. 
האצטדיון נחנך ב-11 באוקטובר 1986 במשחק ליגה בין הפועל כפר סבא לבין הפועל תל אביב שהסתיים בתוצאה 0-0. ב-26 באוקטובר נכבש השער הראשון באצטדיון על ידי שחקנה של הפועל כפר סבא, מאיר נזהר, אשר כבש בניצחונה של קבוצתו בתוצאה 2-0 על מכבי נתניה. שיא הצופים באצטדיון נקבע ב-18 באפריל 1987 כש-9,000 צופים חזו בניצחונה של בית"ר ירושלים, שזכתה באותה העונה באליפות המדינה, על הפועל כפר סבא בתוצאה 3-2. 2,000 מן הצופים שחזו במשחק הועברו לסוללת עפר בצדו המזרחי של המגרש לאחר שהיציע המערבי התמלא לחלוטין.
בשנת 2000 הוחלט לקרוא לאצטדיון על שמו של יאיר לויטה, אשר היה במשך 30 שנים יושב ראש הפועל כפר סבא. בצעירותו שימש לויטה, בין היתר, בתור שוערה של הפועל ומכבי כפר סבא.
בשנת 2006 הסתיימו שיפוצים נרחבים באזור האצטדיון שכללו בניית מגרש חניה מסודר בתחום האצטדיון, שיפור דרכי ההגעה אליו ושיפוץ חדרי ההלבשה וחדרי השופטים. בסמוך לשערי הכניסה לאצטדיון ממוקמת חנות המזכרות של אוהדי הקבוצה.
בעונת 2009/2010 ערכה הפועל רעננה את משחקיה הביתיים באצטדיון, לאחר שמגרשה הביתי לא עמד בתקנים של ליגת העל.
יום הוויסקי העולמי

יום הוויסקי העולמי הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ביום השבת השלישי של חודש מאי.

היסטוריה

יום הוויסקי העולמי נוסד בשנת 2012 על ידי בלייר באומן, סטודנט שלמד באותה תקופה באוניברסיטת אברדין השוכנת בעיר אברדין שבסקוטלנד.

הכרה רשמית

היום הוכר כיום לאומי רשמי על ידי הפרלמנט הסקוטי במאי 2014, והוכר שוב בשנת 2015.

פעילות

ביום זה נערכים ברחבי העולם אירועים המאורגנים משנת 2015 על ידי מגזין המשקאות "Hot Rum Cow". כמו כן ישנם רבים המשתתפים באירועים אינטרנטיים המשודרים ברשתות החברתיות.
החברה הרשמית האחראית על הפקת היום היא חברת "White Light Media", המעסיקה משנת 2017 שני שגרירים נודדים המשתפים את תשוקתם לוויסקי ברחבי העולם.
ההערכה היא שבשנת 2014 חגגו את היום למעלה מ-250,000 אנשים, וב-2015 נרשמו אירועים של יום הוויסקי העולמי ברחבי כל שבע היבשות.

שותפויות

האלכוהול ליום זה נקנה בשנים 2012–2014 בשיתוף חברת "Master of Malt".
ההכנסות מיום זה מוקדשות לארגון הצדקה "Just a Drop".
אקין

לקריאה נוספת

Nurmakhan, Zhanash: Kazaktyn 5000 akyn-zhyrauy. Almaty 2008. ISBN 9965-742-70-7  (בקזחית)
Journals

רקע והפקה

את האלבום הפיקו וכתבו ג'סטין ביבר, סקוט בראון, ואשר ריימונד, בין השנים 2012-13. על אף שמספר גדול של סינגלים יצא מן האלבום, החליט ביבר כי ישמש כאלבום אוסף לכל דבר ולא ייחשב כאלבום האולפן הרביעי שלו.
בין משתתפי האלבום ניתן למנות את ליל ויין, אר. קלי, פיוצ'ר וכולי.
עטיפת האלבום מכילה את כל חמש עשרה עטיפות הסינגלים והשירים שיצאו לכל אחד, כשעל כל עטיפה ניתן למצוא תמונה של פריט או אייקון בצבע סגול שמתארת את שם אותו שיר או סינגל.
משפט דבורצקי

במתמטיקה, ובמיוחד בתורה של מרחבי בנך, משפט דבורצקי הוא משפט מבנה חשוב אשר הוכח על ידי המתמטיקאי הישראלי אריה דבורצקי בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. המשפט ענה על שאלה שנוסחה על ידי אלכסנדר גרותנדיק. הוכחה חדשה למשפט, שהתגלתה על ידי ויטלי מילמן בשנות ה-70 של המאה ה-20, הייתה אחת התגליות אשר הביאו לפיתוח התורה הלוקלית של מרחבי בנך.
באופן פשטני, המשפט אומר כי לגופים קמורים מממד גבוה יש חתכים שהם כמעט מעגליים. בצורה מדויקת יותר, המשפט מראה כי לכל מספר טבעי k, בכל מרחב בנך שממדו גדול מספיק, יש תת-מרחב מממד k שהנורמה עליו קרובה מאד לכזו המושרית על ידי מכפלה פנימית. בכך המשפט מכניס לתורה של מרחבי בנך, שהנורמה המוגדרת עליהם יכולה להיות כללית ביותר, כלים מן התחום של מרחבי הילברט שבהם הנורמה מושרית על ידי מכפלה פנימית, ויש לה מבנה גאומטרי הדוק.

ניסוח המשפט

לכל מספר טבעי , ולכל , קיים , כך שאם  מרחב בנך מממד גדול או שווה ל-, אז קיים תת-מרחב  מממד  ומכפלה פנימית  על , כך שהנורמה  המושרית על ידי המכפלה הפנימית מקיימת  לכל .
יוהאנה האוס

יוהאנה האוס (באנגלית: Yoanna House; נולדה ב-9 באפריל 1980) היא דוגמנית ומגישת טלוויזיה אמריקאית.

ביוגרפיה

האוס נולדה בפלורידה ואביה היה רופא. היא סיפרה שמאז ומתמיד היא התעניינה באופנה ובהוט קוטור אך לא הייתה מבין הילדות שהוריהם מגיל צעיר שלחו אותם לתחרויות יופי. היא למדה באוניברסיטת צפון קרוליינה יחסים בינלאומיים ולימודי אסיה. ב-2004 היא ניגשה לאודשנים של העונה השנייה של התוכנית הטופ מודל הבאה ושם זכתה במקום הראשון. כפרס על זכייתה היא קיבלה חוזה בסוכנות דוגמנות ועבדה כדוגמנית מסלול בתצוגות רבות ועבדה גם עבור מספר מעצבי אופנה. ב-2005 החלה להנחות בטלוויזיה את תוכנית האופנה "The Look for Less". ב-2006 החלה לשמש כדוגמנית הבית של חברת הקוסמטיקה הישראלית "קרליין", ב-2008 החלה להנחות תוכנית ריאליטי לבנות נוער.
לב חקק

לב חקק (נולד ב-1944) הוא סופר וחוקר ספרות ישראלי המתגורר בארצות הברית. פרופסור ללשון וספרות עברית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

קורות חיים

חקק נולד בעיראק בשנת 1944, ובשנת 1951 עלה לישראל עם משפחתו. המשפחה התגוררה מספר שנים במעברה ולאחר מכן עברה לגבעתיים. 
חקק למד ספרות עברית, מדעי המדינה ומשפטים באוניברסיטה העברית וקיבל תואר ראשון במקצועות אלה. חקק למד תואר שני בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובזמן לימודיו הוסמך כעורך דין.
לאחר תום לימודי התואר השני עבר לארצות הברית והחל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וכן הוסמך כעורך דין במדינה זו.
חקק לימד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ומ-1976 מלמד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (כשהוא מכהן כפרופסור מן המניין מאז שנת 1987).

עריכה

לב חקק, עורך "הדאר", רבעון ההסתדרות העברית באמריקה בעריכת לב חקק. כרך 82, גיליון מס' 1, ספטמבר 2002 – כרך 83, גיליון מס' 3, קיץ 2004.. 
לב חקק, עורך "הדור: השנתון העברי של אמריקה", משנת 2006.
לב חקק ערך עם שמואל כץ וזאב גרבר 'המשכיל בעת ההיא' ספר היובל למשה פלאי. הקיבוץ המאוחד, 2017.
אגנס מבוהמיה

יחוס כנסייתי

אגנס הייתה בתם של אוטוקאר הראשון, מלך בוהמיה וקונסטנצה אחותו של אנדראש השני, מלך הונגריה. מצד אביה הייתה צאצאית של וצלאב ולודמילה הקדושים הפטרונים  של בוהמיה. מצד אמא הייתה דודנית של אליזבת הקדושה מהונגריה.

קורות חיים

אגנס נולדה בפראג ב-20 ביוני 1211. החל מגיל 3 גודלה על ידי נזירות ציסטרסיאניות. בשובה לפראג חזרה להתחנך במסגרת כנסייתית דומה.
בגיל 8 נערכו אירוסין בין אגנס לבין היינריך בן ה-10 בנו של הקיסר פרידריך השני ולימים קיסר בעצמו, אירוסין אלו בוטלו כעבור 6 שנים. לאחר מכן תוכננו עבורה נישואים להנרי השלישי, מלך אנגליה, אולם הקיסר הטיל וטו על נישואים אלו מאחר ששאף לשאת את אגנס בעצמו. בשלב מסוים אגנס מאסה בשידוכים הפוליטיים והחליטה להקדיש את חייה לכנסייה. בהתערבותו של האפיפיור גרגוריוס התשיעי שיחרר אותה הקיסר מכוונת הנישואים.
בשנת 1234, בגיל 23, נכנסה למנזר של "מסדר קלרה הקדושה", שאותו הקימה,  ושם נשארה עד סוף ימיה.
אגנס נפטרה בפראג ב-12 במרץ 1282.

פעילותה הכנסייתית

בשנת 1232 הקימה בית מחסה לחולים, נכים, עניים ונוסעים על שם פרנציסקוס הקדוש, על קרקע שנתרמה על ידי אחיה, מלך בוהמיה, וצלאב הראשון. לידו הקימה מכללה ואחר כך כנסייה של מסדר "האבירים של הכוכב האדום"   שחבריו שימשו כצוות בית החולים. 
באמצעות הקשרים הפרנציסקניים נודע לה על קלרה מאסיזי שאיתה יצרה קשר מכתבים, קשר שנמשך כשני עשורים. קלרה שלחה אליה חמש נזירות מאסיזי שיחד אתן הקימה ב-1234 מנזר של המסדר שלימים יקרא "מסדר קלרה הקדושה". אגנס התמנתה לאם המנזר.

הליך הקדשתה

אגנס הייתה נערצת כקדושה כבר זמן קצר לאחר מותה. למרות זאת הוכרה רשמית כקדושה רק כעבור כ-700 שנה.
אחת הסיבות לעיכוב הייתה בהתחלה העלמות שרידיה אחרי פינוים מן המנזר בעת השטפונות בשנים 1323-1322. בסופו של דבר המלכה אלישקה פשמיסלובנה החלה את הליך ההקדשה  בשנת 1328.  אולם רק בשנת 1874  האפיפיור פיוס התשיעי הכריז עליה כ"מבורכת". ההליך הסתיים ב-12 בנובמבר 1989, כאשר האפיפיור יוחנן פאולוס השני  הכריז עליה כקדושה.
יום החג שלה הוא ה-2 במרץ.
לוסי דווידוביץ'

לוסי שילדקרט דווידוביץ' (באנגלית: Lucy Schildkret Dawidowicz;‏ 16 ביוני 1915 - 5 בדצמבר 1990) הייתה היסטוריונית יהודייה-אמריקאית, חוקרת ההיסטוריה היהודית בתקופה המודרנית וחוקרת השואה.

קורות חיים

לוסי שילדקרט נולדה למשפחה יהודית בניו יורק בשנת 1915. הוריה, מקס וויקטוריה שילדקרט, היו יהודים חילונים, ועל פי דבריה לא נכחה מעולם בתפילה בבית כנסת עד לשנת 1938.
דווידוביץ' למדה לתואר ראשון בספרות ושירה ספרות בהאנטר קולג', ולאחר מכן החלה בלימודי תואר שני באוניברסיטת קולומביה. היא לא השלימה את לימודיה, משום שבשנת 1938 נענתה לעצת אחד ממוריה, ההיסטוריון יעקב שצקי, למדה את שפת היידיש ויצאה לפולין לשמש כעמיתת מחקר בייוו"א, המכון למחקר יהודי בווילנה (שהייתה אז בתחום פולין).
דווידוביץ' גרה בווילנה עד אוגוסט 1939, ואז שבה לארצות הברית. במהלך שהותה בייוו"א התקרבה לשלושת המלומדים המובילים במכון, זליג קלמנוביץ', מקס ויינרייך וזלמן רייזן. משלושתם שרד את השואה רק ויינרייך, שנסע לניו יורק בטרם נכבשה וילנה על ידי הנאצים, על מנת להקים שם סניף של המכון. דווידוביץ' הייתה קרובה במיוחד לקלמנוביץ' ומשפחתו. בתקופת שהותה בפולין נתקלה באנטישמיות של האוכלוסייה המקומית, וכתביה המאוחרים על יחסי יהודים ונוצרים בפולין הושפעו משהותה בווילנה בתקופה זו. לטענתה, האוכלוסייה הקתולית בפולין שלפני המלחמה הייתה אנטישמית. היסטוריונים רבים כנורמן דייוויס הסתייגו מדעה זו.
בין 1940 ל-1946 עבדה דווידוביץ' בסניף ייוו"א בניו יורק. לאחר תום מלחמת העולם השנייה חזרה דווידוביץ' לאירופה לשמש בתפקידי סיוע במסגרת הג'וינט במחנות העקורים בגרמניה. במסגרת מילוי תפקידיה אלו חיפשה גם אחר ספרים מספריית המכון, שנבזזו ונמצאו בפרנקפורט. בשובה לארצות הברית עסקה בחקר השואה.
בשנת 1947 שבה דווידוביץ' לארצות הברית, וב-3 בינואר 1948 נישאה לשמעון דווידוביץ', יהודי פולני, שבתו מנישואיו הראשונים נספתה בגטו ורשה. היא עבדה כתחקירנית עבור הסופר ג'ון הרשי, שכתב את הספר"החומה", ובו תיאר את מרד גטו ורשה. בין 1948 ל-1960 עבדה דווידוביץ' כחוקרת עבור "הוועד היהודי-אמריקני". בתקופה זו כתבה עבור המגזין "קומנטרי", עבור העיתון "ניו יורק טיימס" ובמיוחד עבור מדור ביקורת הספרים בעיתון זה. דווידוביץ' ייסדה את הקרן לתרגום ספרות מיידיש ומעברית לאנגלית, ובהיותה ציונית ואנטי-קומוניסטית נלהבת, ניהלה מסע ציבורי על מנת לאפשר את עליית יהודי ברית המועצות.
דווידוביץ' האמינה כי אם מדינת ישראל הייתה קמה לפני שנת 1939 הייתה השואה נמנעת. בוויכוח ההיסטורי בין ה"פונקציונליסטים" (הסבורים כי השואה היא תוצר לוואי של התפתחויות מוסדיות ואחרות בגרמניה הנאצית) ובין ה"אינטנציונליסטים" (הסבורים כי השואה נהגתה מראשן) נקטה דווידוביץ' בדעה אינטנציונליסטית קיצונית. לדעתה, היטלר הגה את רעיון השמדת היהודים עוד בנובמבר 1918, ומן הרגע שבו שמע על שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה הייתה מטרתו העיקרית הוצאתה לפועל של השואה על פי תוכנית מתוכננת מראש, כשהוא נעזר באנטישמיות הטבועה בעם הגרמני. דווידוביץ' טענה כי עוד מימי הביניים ואילך הייתה התרבות הגרמנית נגועה באנטישמיות שניתן לתאר, וכי קו היסטורי ישיר מוביל בין הפוגרומים בימי הביניים ובין מחנות הריכוז של הנאצים. דווידוביץ' הסתמכה על כתבי פריץ פישר בטענה כי קווי המשכיות רבי עוצמה קיימים בהיסטוריה הגרמנית, וכי היה "משעול מיוחד" (Sonderweg) שהוביל את גרמניה אל הנאציזם באורח בלתי נמנע.
בשנת 1975 פרסמה דווידוביץ' את ספרה "המלחמה נגד היהודים", שהיה סקירה היסטורית מקיפה מנקודת מבט אישית ואנושית של השואה. הספר תורגם לעברית והופיע בהוצאת זמורה ביתן מודן בשנת 1982 (זהו הספר היחידי משלה שתורגם).