google/wiki40b huggingface dataset:
אפרים סבלה

קורות חיים

נולד בשם ייפים אבלייביץ' דרבקין, בעיר בוברויסק, מחוז מוהילב (אז בתחומי ברית המועצות וכיום ב מדינת בלארוס), במשפחה של קצינים. משפחתו הספיקה לברוח מבלארוס עם תחילתה של מלחמת העולם השנייה, אך הוא נפל מהרכבת כתוצאה מהפצצה. לאחר מכן שוטט בדרכים, עד שבשנת 1943 הצטרף לגדוד של הצבא האדום שלחם בחזית, והגיע איתו עד גרמניה. על אומץ ליבו בלחימה עוטר במדליית העוז. לאחר המלחמה השלים את לימודיו בבית הספר, ולמד באוניברסיטה הלאומית של בלארוס. לאחר סיום לימודיו כתב תסריטים עבור סרטים שונים.
בשנת 1971 השתתף בהשתלטות על חדר קבלת פניות הציבור של הסובייט העליון של ברית המועצות, בדרישה לאפשר ליהודים במדינה לעלות לישראל (על אף שהודה לאחר מכן, שכלל לא היה ציוני). לאחר המשפט שנערך לקבוצה, גורש לישראל. לטענתו בגיל 45 אחרי שנתיים בארץ לחם במלחמת יום הכיפורים, ואף הצליח לפגוע בשני טנקים סוריים מסוג T55 בעזרת בזוקה; סבלה נפצע במהלך המלחמה.
בשנת 1977 היגר לארצות הברית. עבד וביקר בערים רבות כמו לונדון, פריז וברלין המערבית.
עוד בהיותו בברית המועצות היה עיתונאי וכתב מספר תסריטי סרטים. לאחר הגירוש בשנת 1971, החל את הקריירה הספרותית שלו, כשכתב בפריז, בדרכו לישראל, את הספר "אגדות רחוב האינוולידים". הספר זכה לציונים גבוהים בביקורות.
בשנת 1990 שב לרוסיה, והפיק שורה של סרטים מצליחים. מאז חזרתו לרוסיה ועד יום מותו התגורר במוסקבה.
סבלה היה נשוי בפעם הראשונה לבתו החורגת של השחקן הרוסי-יהודי לאוניד אוטיוסוב, יוליה גנדלשטיין.
נפטר ב-2010 במוסקבה, בגיל 82.
ולריאן פרולוב

תחילת דרכו

פרולוב נולד ב-5 בנובמבר 1892 בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית. הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ב-1915, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה לחם כמש"ק ומפקד מחלקה בחזית המזרחית, ואף נפצע. ב-1918 התגייס לצבא האדום, וב-1919 הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. במהלך מלחמת האזרחים הרוסית לחם כמפקד גדוד. ב-1924 סיים קורס קצינים, וב-1932 סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה. במאי של אותה שנה מונה למפקד הרגימנט ה-46. הוא לחם במלחמת האזרחים בספרד כמתנדב בבריגדות הבינלאומיות. בנובמבר 1936 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-54, וביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה ה-16. בינואר 1937, ובינואר 1939 הועבר לפקד על הקורפוס הראשון. ב-21 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-14 ולחם עמה במלחמת החורף כנגד פינלנד. ב-4 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת לייטננט גנרל

אחריתו

פרולוב המשיך להחזיק בתפקיד מפקד המחוז הצבאי הים הלבן עד אפריל 1948. ב-28 במאי 1949 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ארכנגלסק, וביולי 1951 הוא הוחזר לפקד על המחוז הצבאי הים הלבן. הוא פרש מהצבא ב-1956. הוא נפטר בלנינגרד ב-6 בינואר 1961 בגיל 65.
תריאק

התריאק הוא תרכיב אנטיטוקסיני (antitoxin) המופק מארס נחשים ועקרבים בצירוף מרכיבים שונים מעולם הצומח והמחצב. הוא שימש כתרופה לטיפול בהרעלות, בהכשות ובעקיצות, וכן לריפוי מחלות שונות. השימוש בתריאק הפך לנפוץ בעקבות מרשמים שכתב קלאודיוס גלנוס, הרופא המפורסם בן המאה השנייה לסה"נ, כאשר תחילה החומר שימש כנוגד רעלים. עם חלוף הזמן התרחבו שימושיו למגוון רחב ביותר של חוליים.

היסטוריה

טכניקת הרכבת התריאק הייתה ענף ייצור ייחודי בארץ ישראל בתקופה הביזנטית ובימי הביניים, ובעיקר בתקופה המוסלמית הראשונה. התריאק היה אחד מחומרי המרפא המפורסמים ביותר שארץ ישראל השתבחה בהם, ואף יוצא לחוץ לארץ. עדויות רבות, כולן מן המאה העשירית, מלמדות שאחד המרכזים החשובים ביותר בעולם האסלאם לייצור תריאק היה בירושלים.
בספרות נזכרים אישים אחדים שישבו במאה העשירית בירושלים ועסקו במלאכת התריאק. יותר מכולם התפרסם הרופא הירושלמי אלתמימי. מסופר אודותיו שהיה בעל ידיעות נרחבות ברפואה והצטיין בהכנת משחות ותרופות נפרדות ומורכבות, אולם לשיא יוקרתו הגיע בהתקנת מיני התריאק השונים.
ירושלים וסביבתה היו גם מקור לאספקת המרכיבים הנפרדים של התריאק, שכן חלק ניכר ממרכיבי התרופה- צמחים, בעלי חיים ומחצבים- הובאו מאזור ירושלים, ובעיקר מאגן ים המלח, שהיה קשור מבחינה מנהלית, כלכלית ותרבותית לירושלים. בין המרכיבים החשובים של התריאק היו האספלט ונחשי האפעה, שניצודו למטרה זו באזור ים המלח. נחש האפעה נקרא "טיר", ומכאן, כנראה, שם התרופה טיריאק או תריאק. פליקס פברי מספר בספריו כי הסולטן המצרי אסר על צייד הנחשים באזור זה מפחד כי יכחדו לאור הביקוש הרב של הארס.
הידע במלאכת התריאק והשימוש בו בירושלים נזכרים גם בתקופה מאוחרת יותר, כאשר רופא שהובא על ידי המלך הצלבני אמלריך (ששלט בין השנים 1162-1174) טיפל בבנו של אמלריך, בלדווין הרביעי, שהיה חולה בצרעת, באמצעות "תריאק אלפארוק". עדות מאוחרת לתריאק מירושלים יש גם במאה ה-18, בתעודה המפרטת את נכסיו של יהודי שנפטר. עדות מאוחרת אף יותר היא של טיטוס טובלר, שמסר באמצע המאה ה-19 כי בבית מרקחת של יהודים בירושלים ניתן למצוא Theriak. מספרים שעד היום חיים צאצאי משפחת אלתריאקי, שעסקה בהפקת ארס הנחשים מאזור יריחו, בירושלים המזרחית.

לקריאה נוספת

זהר עמר, "ייצוא התריאק מארץ ישראל ושימושיו בימי הביניים", קורות, יב, (תשנ"ו- תשנ"ז), עמ' טז- כח.
המטרה: הבית הלבן

תקציר העלילה

מייק בנינג, סוכן בשירות החשאי של נשיא ארצות הברית, ובעברו לוחם ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית, מלווה את הנשיא ורעייתו לטקס יוקרתי. במהלך הנסיעה הלימוזינה שלהם מחליקה על הכביש הקפוא וחווה תאונה קטלנית.
בנינג מצליח להציל את הנשיא ממוות אך לא את הגברת הראשונה שנהרגת במקום. בנינג מפוטר מהשירות החשאי ומוחלף על ידי סוכן אחר.
כ-18 חודשים לאחר מכן, בזמן שהמתיחות בין דרום לצפון קוריאה עולה לשיאה, הנשיא נכנס לחדרו בבית הלבן בעבור פגישה עם ראש ממשלת קוריאה הדרומית ומבקש סיוע צבאי ופתרון לבעיית המתיחות.
טרוריסטים משתלטים על הבית הלבן, ארגון גרילה ששמו KUF חוטפים את הנשיא ואנשי ממשל בכירים והם הופכים לבני ערובה שבאותו זמן הם מחסלים סוכנים, שוטרים ואנשי הבית. מייק בנינג מחליט לפצות על האירוע שהוקדם לו מלפני 18 חודשים ומנסה להצילם.

מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין המוזיקאי טרבור מוריס.

סרטי המשך

סרט ההמשך לסרט נקרא בשם "המטרה: לונדון", הסרט יצא לאקרנים ברחבי ארצות הברית במרץ 2016. צוות השחקנים של הסרט הראשון: אהרון אקהרט, ג'רארד באטלר, מורגן פרימן ואנג'לה באסט שבו לגילום דמויותיהם מהסרט הראשון.

סרט המשך נוסף: "המטרה: שומר הראש".

תקציר עלילת סרט ההמשך

הסרט מתרחש בלונדון. ראש הממשלה הבריטי נפטר ולהלוויתו מגיעים מנהיגים ואנשים חשובים מכל רחבי העולם, דבר שמנהיגי העולם הערבי מתכוונים לנצלו. אך מה שמתחיל כאירוע הבטוח בעולם, הופך במהרה לתוכנית קטלנית להרוג את המנהיג החזק ביותר בעולם ולשחרר חזון מחריד לעתיד. רק לשלושה אנשים יש את הכוח לעצור זאת: נשיא ארצות הברית בנג'מין אשר (המגולם על ידי אהרון אקהרט), ראש השירות החשאי מייק בנינג (המגולם על ידי ג'רארד באטלר), וסוכן MI6 בריטי.
אוניברסיטת איווה

היסטוריה

אוניברסיטת איווה הייתה המוסד האקדמאי הראשון בארצות הברית שהכיר ביצירות אומנות בתחומים כגון תיאטרון, כתיבה, מוזיקה ויצירה כתזות עבור תארים מתקדמים. לסדנת הכתיבה של האוניברסיטה יצא מוניטין בינלאומי, בעיקר הודות לעובדה שהיא הייתה הראשונה להעניק תואר שני בכתיבה יוצרת. מאז שנת 1947 הניבה הסדנה 25 זכיות בפרס פוליצר היוקרתי לה ולבוגריה. בין בוגרי הסדנא המפורסמים ניתן למנות את קורט וונגוט וג'ון אירווינג. הפעילות הרבה בתחום הספרותי זיכתה את איווה סיטי בתואר "עיר ספרות" מטעם ארגון אונסק"ו, לצד מלבורן, אוסטרליה ואדינבורו, סקוטלנד. התואר מוענק לערים שמקדמות מחקר ופעילות יוצאי דופן בתחום הספרות. 
באוניברסיטת איווה התבצע השידור הראשון בעולם של טלוויזיה חינוכית. זהו גם המוסד האקדמאי הציבורי הראשון שקיבל לשורותיו גברים ונשים על בסיס שוויוני.

האוניברסיטה כיום

אוניברסיטת איווה נחשבת למובילה במספר תחומי מחקר ופיתוח. בין התחומים ניתן למנות את תחומי הגנטיקה, הידראוליקה והקשב ודיבור. מדעני האוניברסיטה, ביניהם ג'יימס ואן אלן, היו חלוצים בתחום חקר החלל. המעורבות כללה ועדיין כוללת תכנון ובניה של כלי מחקר למעל ל-50 לוויינים ומכשירים חלל אחרים לחקר החלל. האוניברסיטה גם מנהלת את אחד מבתי החולים הלימודיים המתקדמים ביותר בארצות הברית, שגם נחשב לאחד מבתי החולים הטובים באמריקה. הישג נוסף הוא פיתוח של סימולטור הנהיגה המתקדם ביותר בעולם מבחינה טכנולוגית. 
האוניברסיטה מספקת כוח אדם מקצועי עבור מדינת איווה. כך למשל מעל ל-50 אחוז מהרופאים ו-80 אחוז מהמורים הפועלים במדינה הם בוגרי האוניברסיטה. כמו כן היא מעורבת בפעילויות שונות למען הקהילה, כגון הפקה של אירועי תרבות מקומיים וכן הפעלת מפעלים חינוכיים כגון חוגי העשרה וקייטנות לילדים. בנוסף, האוניברסיטה מפעילה תחנת טלוויזיה, 3 תחנות רדיו ועיתון יומי, כולם לרווחת כלל תושבי מדינת איווה. ברחבי הקמפוס פועלים גם 5 מוזיאונים הפתוחים עבור הקהל הרחב. 
הפקולטה למדעי הרוח נחשבת לגדולה ביותר ומונה מעל ל-50 אחוז מסך הסטודנטים. 10 המקצועות המבוקשים ביותר ללימודי תואר ראשון הם: הנדסה, מנהל עסקים, פסיכולוגיה, ביולוגיה, תקשורת, פיננסים, אומנות והיסטוריה של האומנות, מדעי הפוליטיקה ואינטרדיסציפלינריים. בתחום התארים המתקדמים, נחשבים לימודי התואר השני בתחום הפרעות דיבור ושפה לטובים ביותר בארצות הברית. לימודי האחיות והסיעוד מדורגים במקום ה-2 הכלל ארצי. בשקלול כלל השירותים מדורגת אוניברסיטת איווה במקום ה-28 הכלל ארצי מבין כל האוניברסיטאות הציבוריות. הספרייה המשפטית העומדת לרשות הלומדים לתואר במשפטים נחשבת לאחת הטובות ביותר בארצות הברית.
בזירה הספורטיבית יש לאוניברסיטת איווה נציגות בליגות המכללות הבכירות, כולל פוטבול, כדורסל, אתלטיקה קלה, שחיה ועוד. הקמע והסמל של כל קבוצות הספורט הוא "הרקי הנץ" בהשראת הכינוי "עיני הנץ" שעימו מזוהות קבוצות הספורט השונות. הצבעים הרשמיים של מדי האוניברסיטה הם זהוב ושחור.
האופציה הביסקסואלית

סיכום

הספר אומר ומראה כי ביסקסואליות קיימת וכי אנשים עשויים להתאים לרצף של נטייה מינית זו. הספר גם מסייע להסביר מי הם ביסקסואלים ולמה יש להם בעיות בקהילות הטרוסקסואליות, הומוסקסואליות ולסביות.
איגנסיו סוקו

קריירת משחק

סוקו החל את קריירת המשחק בעונת 1957/1958 בקבוצת אוברנה שמאזור הולדתו בנווארה, ששיחקה אז בליגה הרביעית. עונה אחר כך ירד סוקו עם קבוצתו לליגות המחוזיות, אך הופעותיו הטובות בנוסף על חוסנו הפיזי הובילו אותו בסיום העונה לקבוצת אוסאסונה, קבוצה נוספת מנווארה, ששיחקה בליגה הבכירה.
סוקו החל את תקופתו באוסאסונה בהשאלה לקבוצת אירוניה מהליגה הרביעית, אך חזר לאוסאסונה באמצע עונת 1959/1960. את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ערך ב-10 בינואר 1960 בהפסד החוץ לריאל אוביידו, ואת שער הבכורה שלו כבש שלושה חודשים בדיוק אחר כך, ב-10 באפריל בניצחון 4-1 על לאס פאלמס. סוקו השתלב בהרכב הפותח והיה שחקן חשוב עד לסיום העונה, בה ירדה קבוצתו לליגת המשנה. עונה אחר כך היה שותף לזכייתה של אוסאסונה בליגת המשנה, כשפתח בכל משחקי הליגה של הקבוצה וסייע לה לסיים ראשונה, שש נקודות מעל סלטה ויגו. סוקו נותר עונה נוספת בקבוצה, וסייע לה לשרוד בליגה הבכירה, נקודה אחת מעל הקו האדום.
לקראת עונת 1962/1963, עבר סוקו לתחנה האחרונה, והמשמעותית ביותר, בקריירה שלו, כשחתם בריאל מדריד של המאמן מיגל מוניוס. סוקו רשם רק 13 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו בקבוצה, בה זכה עימה באליפות ספרד. עונה אחר כך כבר היה לשחקן הרכב בקבוצה, וזכה עימה בשתי אליפויות רצופות נוספות. סוקו הפגין יכולת גבוהה כשחקן פיזי שהיה משמעותי מאוד לשליטה של הקבוצה במרכז השדה במשחקים רבים, ועל אף תפקודו כקשר אחורי תמך פעמים רבות בחלק ההתקפי של הקבוצה, לצד כוכבים כאלפרדו די סטפנו, פרנץ פושקאש, פרנסיסקו חנטו ואמנסיו אמארו.
בעונת 1965/1966 שיחק סוקו בכל משחקי הליגה של ריאל, ובמקביל רשם תשע הופעות מלאות בקמפיין הקבוצה בגביע אירופה לאלופות. ריאל רשמה קמפיין מוצלח, וזכתה בתואר לאחר ניצחון 2-1 על פרטיזן בלגרד במשחק הגמר, בו פתחה בהרכב שכלל 11 ספרדים, וסוקו ביניהם.
סוקו שיחק בקבוצה במשך 12 עונות. משחקו האחרון בקבוצה היה גמר גביע המלך הספרדי של עונת 1973/1974, בו פגשה ריאל את יריבתה הגדולה ברצלונה. ריאל ניצחה במשחק בתוצאה 4-0, וסוקו זכה להניף את הגביע כמחווה מהקפטן רמון גרוסו, לאחר שעלה מהספסל בדקות הסיום. סוקו פרש ממשחק פעיל בסיום העונה בגיל 35, לאחר שזכה עם הקבוצה בשבע אליפויות, גביע אירופה לאלופות ושני גביעי ספרד.
סוקו חזר לריאל מדריד ב-1994, ושימש בתפקיד ייצוגי במועדון עד לשנת 1998.

נבחרת ספרד

סוקו החל את דרכו בנבחרת ספרד עוד כשהיה שחקן אוסאסונה, ב-19 באפריל 1961, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962, בניצחון ספרד 2-1 על ויילס. למרות הופעותיו בשלבי המוקדמות, סוקו לא זומן על ידי הלניו הררה לסגל ספרד למונדיאל 1962.
ב-1 בדצמבר 1963 כבש סוקו את שערו היחיד במדי ספרד, בהפסד 2-1 לבלגיה במשחק ידידות. כחצי שנה אחר כך, זומן סוקו על ידי המאמן חוסה וייאלונגה לסגל ספרד לקראת יורו 1964. סוקו פתח בהרכב והפגין יכולת גבוהה בשני משחקיה של ספרד בטורניר, בהם ניצחה את הונגריה ואת ברית המועצות בדרך לזכייה ראשונה בתולדותיה באליפות אירופה. על יכולתו הגבוהה, זכה להיכלל בנבחרת הטורניר, לצד חמישה מחבריו לנבחרת.
סוקו זומן על ידי וייאלונגה גם לסגל ספרד למונדיאל 1966 באנגליה, אך אלופת אירופה איכזבה בטורניר והודחה כבר לאחר שלב הבתים. סוקו פתח בהרכב בכל משחקיה של ספרד בטורניר. ספרד פתחה בהפסד 2-1 לארגנטינה, ומשחק אחר כך גברה בתוצאה זהה על שווייץ. במשחק השלישי והאחרון של ספרד בטורניר, שימש סוקו כקפטן הנבחרת במקומו של פרנסיסקו חנטו שלא שותף, בהפסד 2-1 לגרמניה המערבית.
משחקו האחרון של סוקו במדי הנבחרת היה בהפסד 2-1 לבלגיה ב-23 בפברואר 1969. בסך הכל רשם סוקו 25 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שער אחד.
אלכסנדר בלב

אלכסנדר גאורגייב בלב (בבולגרית: Александър Георгиев Белев;‏ 7 ביולי 1900, לום, נסיכות בולגריה - 9 בספטמבר 1944, קיוסטנדיל, ממלכת בולגריה) היה עורך דין בולגרי וראש הקומיסריון לענייני יהודים במשרד הפנים של בולגריה בתקופת מלחמת העולם השנייה. ארגן את גירוש יהודי מקדוניה ותרקיה למחנה הריכוז טרבלינקה, ותכנן את גירוש יהודי בולגריה לפולין.

ביוגרפיה

אלכסנדר בלב נולד בעיר לום בבולגריה לאב ממוצא ארומני ולאם ממשפחת מהגרים דאלמטית. הוא למד משפטים באוניברסיטת סופיה ובהמשך כיהן כמזכיר הסינוד הבולגרי. ב-1930 היה שותף להקמתו ונמנה עם ראשי הארגון הימני הקיצוני "ראטניק" בבולגריה, אשר הפגין דעות אנטישמיות ועמד בקשרים עם התנועה הנאציונל-סוציאליסטית בגרמניה. בשנות ה-30 של המאה ה-20, החל לעבוד במשרד הפנים הבולגרי ונשלח מטעמו לגרמניה ביוני 1940, כדי ללמוד את חוקי נירנברג. הוא כיהן כראש המחלקה המשפטית במשרד הפנים, כעוזרו של שר הפנים פטר גברובסקי (שהיה מראשי הארגון "רטניק" בו פעל בלב). בלב ניסח את "החוק להגנת האומה" שהיה המקבילה הבולגרית של חוקי נירנברג, ושנכנס לתוקף ב-29 בינואר 1941. בעקבות החוק, ולאחר קביעת תקנת ה-26 באוגוסט 1942 בקבינט שנועדה לפתור את השאלה היהודית, הקים משרד הפנים הבולגרי קומיסריון (נציבות) לענייני יהודים, ובלב היה הראשון שעמד בראש הקומיסריון. 
כראש הקומיסריון היה בלב פעיל בהטלת גזירות שונות על היהודים - היטלים ומסים, רישום והגבלת תנועה, אכיפת החובה לנוע עם סימן מזהה על הבגד (כוכב בצורת מגן דוד), ועוד. ב-22 בפברואר 1943, בתוקף תפקידו, הוא חתם על הסכם עם שליחו של אדולף אייכמן לבולגריה, אופטשורמפיהרר תיאודור דנקר, לגירוש 12,000 יהודי תרקיה ומקדוניה ו-8,000 יהודים נוספים מבולגריה לפולין. בלב ראה בהסכם הזה הקדמה לגירוש יהודי בולגריה כולה. הסכם בלב-דנקר היה אמור להיות חשאי, אולם הוא הודלף ליהודים מספר ימים לפני ביצועו, בידי ליליאנה פניצה, מזכירתו האישית של בלב. 
בלב ארגן את גירוש יהודי תרקיה ומקדוניה, שלא היו רשמית אזרחים בולגרים. היהודים נאספו למחנות שהוכנו מראש, רכושם הוחרם על ידי המשטרה הבולגרית, והם הובלו באכזריות בקרונות רכבת פתוחים עד לגבול בולגריה, ומשם המשיכו באחריות הגרמנים עד לטרבלינקה. שתי הקהילות הושמדו לחלוטין, ומעט מאוד יהודים ניצלו. לעומת זאת, יהודי בולגריה לא גורשו, בשל התארגנות מהירה של היהודים עצמם ומספר בולגרים לא יהודים שהפעילו לחץ פוליטי ומוסרי על מלך בולגריה, בוריס השלישי. 
מאוחר יותר ניסה בלב לארגן את גירוש כל יהודי בולגריה לפולין. גם במקרה זה התוכנית הודלפה, ובסופו של דבר סוכלה, ככל הנראה בהחלטה של מלך בולגריה. 
לאחר מותו של מלך בולגריה, התחלפה הממשלה, ובעקבות שערורית שחיתות שבה היה מעורב משרד הפנים, אולץ בלב להתפטר ממשרתו.
עם הכיבוש הסובייטי של בולגריה, ניסה בלב להימלט מבולגריה, אך זוהה על ידי קבוצת פרטיזנים בתחנת הרכבת של העיר קיוסטנדיל, ונשבה על ידה. הקבוצה הטילה על אחד מחבריה, פרטיזן יהודי, להביא את בלב לסופיה, אך הפרטיזן ירה בו למוות והטיל את גופתו בצד הדרך.
מכון עמיאל

תחומי פעילות

המכון עוסק בשלושה תחומים עיקריים:
הכשרה – הלימודים במכון כוללים מגוון נושאים המיועדים להכשיר את שני בני הזוג לשליחות משמעותית.
שיבוץ – חיבור ישיר מול קהילה או דרך אחד מארגוני השליחות (בני עקיבא, מורים שליחים, רבני קמפוס, תורה מציון). לאחר מציאת תפקיד, לומדים יחד את החוזה עד לחתימה.
ליווי – לאורך השליחות צוות המכון נמצא בקשר מתמיד עם השליחים – טלפונים, מיילים, ניוזלטר, ביקורים בקהילות, כנסים אזוריים, קבוצת פייסבוק ייחודית ועוד.
התוכנית מיועדת לבעלי הסמכה לרבנות ו/או תעודת הוראה ו/או ניסיון בחינוך בלתי פורמלי דוברי שפה זרה. הלימודים נערכים פעם בשבוע לגברים ופעם בשבועיים לנשים בגוש עציון.

שטראוס-עמיאל ברן-עמיאל

ההכשרה עוסקת בנושאים שונים ומגוונים מתחום ההלכה, רבנות מעשית, קירוב  וחינוך. בנוסף, נרכשים כלים פרקטיים כגון רטוריקה, שיווק, ניהול הקהילה, גיוס כספים ועוד.

מכון להכשרת מחנכות ע"ש קלאודיה כהן

ההכשרה מיועדת לבנות הזוג של הרבנים.

מערבא

התוכנית משלימה את ההכשרה של הרב המיועד לקהילה ספרדית ברחבי העולם מתוך הבנה שיש להכיר לעומק את אופי הקהילה הספרדית ואת הציפיות שלה מן הרב או המנהיג הרוחני. התלמידים נמצאים גם בתוכניות שטראוס-עמיאל וברן-עמיאל.
אורל איירליינס

תולדות החברה

החברה הוקמה ב-1943 בשם Sverdlovsk State Air Enterprise, ובהמשך הפכה לחלק מאירופלוט. ב-1993 הפכה לחברה עצמאית.
באוגוסט 2019 טיסה U6-178 של אורל איירליינס ביצעה נחיתת אונס על שדה תירס במחוז מוסקבה, שבה כל 226 הנוסעים יצאו בחיים, לאחר התנגשות עם להקת דחפים ההמראה, שגרמה להשבתת המנועים.

פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה לישראל טיסות ישירות ממוסקבה, סנקט פטרבורג, יקטרינבורג, סמארה, סוצ'י, מינרלנייה וודי וקרסנודאר.
לנמל התעופה בן-גוריון מפעילה החברה 2 טיסות שבועיות מנמל התעופה ז'וקובסקי  הסמוך למוסקבה, 2 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי פולקובו בסנקט פטרבורג, 3 טיסות שבועיות מיקטרינבורג, טיסה שבועית אחת מסמארה, טיסה שבועית אחת ממינרלנייה-וודי, 2 טיסות שבועיות מסוצ'י וטיסה שבועית אחת מקרסנודאר.
במהלך עונת הקיץ מפעילה החברה טיסות בין נמל התעופה רמון לנמל התעופה הבינלאומי דומודדובו במוסקבה, וסנקט פטרבורג.
ביומכניקה

ביומכניקה היא ענף מדעי בינתחומי החוקר את התכונות המכניות של אורגניזמים חיים ומנתחים את עקרונות ההנדסה הפועלים בתפקוד המערכות הביולוגיות. היא דנה ביחסים בין מבנים ובין תפקודים בכל רמות הארגון של החומר החי החל ממולקולות כגון הקולגן או האלסטין ועד רקמות ואיברים. הביומכניקה מתארת את התגובות במרחב ובזמן של החומרים הביולוגיים, מוצקים, נוזלים או ויסקו-אלסטיים, לפעולתה של מערכת כוחות ולחצים פנימיים וחיצוניים. 
פרט למכניקה הקלאסית, הביומכניקה פונה לעוד תחומי מדע וטכניקה כמו ראולוגיה - כדי לחקור את התנהגות הנוזלים ביולוגיים כמו הדם, חוזק החומרים - כדי ליצור מודלים של הלחצים המופעלים על רקמות כגון סחוס המפרקים או העצמות, מכניקת המוצק כדי לנתח את המיומנויות המוטוריות והתנועתיות - החל מהתאים הבודדים וכלה האורגניזמים השלמים.    
דוגמאות למחקר ביומכני כוללות חקירה של הכוחות שפועלים על הצלעות, האווירודינמיקה של ציפורים ומעוף חרקים, ההידרודינמיקה של פעולה השחייה של דגים ובאופן כללי פעולת התנועה של כל צורות החיים, החל מתא בודד ועד אורגניזם שלם. הביומכניקה של בני אדם היא חלק מרכזי במדע הקינסיולוגיה.

היסטוריה

הפילוסוף היווני אריסטו יכול להחשב כביומכניסט הראשון. הוא כתב את הספר הראשון על תנועה של בעלי חיים, וראה את הגוף של בעלי החיים לא רק כמערכת מכנית, אלא חקר שאלות כגון ההבדל הפיזיולוגי בין דמיון של ביצוע פעולה לבין עשיית הפעולה עצמה.
איש הרנסאנס לאונרדו דה וינצ'י עסק אף הוא בביומכניקה וניתח את העקרונות הפיזיקליים והמכניים שבתנועת בני אדם ובעלי חיים. נושא מחקר ידוע שלו היה תעופת העופות.
מחילה (סרט)

העלילה

הסרט מתרחש במהלך עשרת ימי תשובה בעיירה בדרום הארץ אשר נמצאת במצב תמידי של כוננות ואזעקות מפני ירי מרצועת עזה. במרכז העלילה, שאול (גיא עמיר) וניסן (חנן סביון), זוג חברים שלפני שלוש שנים יצאו לשוד שהסתבך ומאז נפרדו דרכיהם - שאול נכנס לכלא לאחר שנתפס, ואילו ניסן מצליח להימלט ועובר לחו"ל. ביום שחרורו של שאול מן הכלא, חוזר ניסן ומופיע כאדם דתי-חרדי, חוזר בתשובה, ומבקש בחרדת קודש את סליחתו של שאול על שאירע. שאול ממאן לסלוח, במיוחד לאחר שאינו מצליח לקבל את מחילתה של אשתו, אורנה (נועה קולר), המתקשה לסלוח לו על המחיר ששילמה משפחתו של שאול כשנעדר מן הבית במהלך ישיבתו בכלא. במהרה מתגלה כי השלל שנותר מן השוד שהסתבך עשוי לפתור את הבעיה הכלכלית המרכזית - תשלום שכר הלימוד לאקדמיה המלכותית עבור לימודי ריקוד שאליהם התקבלה בתם - אלא שניסן לא מצליח להיזכר במיקום המדוייק שבו הטמין אותו. במקביל, ניסן קובע כי לא יוכל להתחתן עם בת זוגו, רבקי (שירי מימון), עד אשר יביא לשלום בית בין שאול לבין אשתו, אורנה. 
השגת סכום כסף שיספיק לתשלום שכר הלימוד עשויה לפתור את בעיותיהם של כל הדמויות המרכזיות בסרט, וכך העלילה מסתבכת בניסיונות נוספים להשיג את הכסף המיוחל.

תגובת הקהל

הסרט "מחילה" זכה להצלחה רבה בקרב הקהל הישראלי. יוצרי הסדרה, עמיר וסביון, הביעו את גאוותם על מספר הצופים הרב בפרק זמן כה קצר (200,000 צופים, תוך שלושה שבועות בלבד). בקטע וידאו שפורסם בחשבונות האינסטגרם של השניים, נראים עמיר וסביון מגיעים אל אולם הקולנוע שבו יושב הצופה ה-200,000 בסרט, ומודים לקהל על התגובות החיוביות שקיבלו בעקבותיו.
פנולפתלאין

סינתזה

פנולפתלאין מסונתז מדחיסה של חומצה פתאלית עם שתי מולקולות פנול, ומכאן שמו. תגובת הדחיסה נעשית בסביבה חומצית. הפנולפתלאין התגלה בשנת 1871 על ידי אדולף פון באייר.

שימוש

בעבר, הפנולפתלאין שימש כחומר משלשל, אך כיום הוא הוסר מהמדפים בשל חשש מהיותו גורם מסרטן.
פנולפתלאין משמש לזיהוי דם או חומרים שיש חשד כי הם מכילים דם. דגימה יבשה נלקטת, ומטפטפים מעליה מספר טיפות אלכוהול. לאחר מכן מוסיפים מספר טיפות של פנולפתלאין, ולבסוף מימן על-חמצני. אם הדגימה מכילה המוגלובין, היא תהפוך ורודה. זוהי בדיקה הפיכה לדגימה; היא אינה משנה אותה ולפיכך הדגימה יכולה לשמש בבדיקות נוספות במעבדה. הבדיקה מתאימה לדם מכל בעל חיים.
פנולפתלאין משמש ביצור צעצועים, כגון בדיו נעלם או צבע לשיער שדוהה. הדיו מעורבב עם נתרן הידרוקסידי, שמגיב עם פחמן דו-חמצני המצוי באוויר.
כמו כן, פנולפתלאין משמש כאינדיקטור לחומצות ובסיסים.

פיזיולוגיה

חרף החששות מהיותו גורם מסרטן, השימוש בפנולפתלאין כחומר משלשל אינו סביר שיגרום לסרטן השחלה.
תמר פרץ

תמר פרץ (נולדה ב-10 בספטמבר 1952) היא רופאה וחוקרת ישראלית, פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. מכהנת כמנהלת מכון שרת לאונקולוגיה במרכז הרפואי הדסה עין-כרם. כיהנה כמנהלת המרכז הרפואי הדסה בירושלים
מתחומי עיסוקיה של פרץ: מחקר וטיפול בסרטן השד, גישות אימונולוגיות בטיפול בסרטן.

קריירה רפואית

תמר פרץ לבית יבלונסקי נולדה בגדנסק שבפולין ועלתה לישראל ב-1957. בשנת 1980 סיימה את לימודי הרפואה בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית וב-1986 סיימה את התמחותה באונקולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. בשנים 1987-1989 שהתה בהשתלמות במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג בניו יורק.
בשנים 1986-1994 שימשה רופאה בכירה במחלקה לאונקולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. בשנים 1993-1994 שימשה מנהלת בפועל של מכון שרת לאונקולוגיה ומ-1994 היא המנהלת הקבועה של המכון, מ-1998 היא משמשת גם כמנהלת המרכז למחלות שד ממאירות בהדסה.

פעילות אקדמית ומחקרית

פרץ היא מרצה לאונקולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1992 מונתה למרצה בכירה, ב-1996 – לפרופסור חבר וב-2006 לפרופסור מן המניין. היא מופקדת על הקתדרה לאונקולוגיה ע"ש לורנס שכט. היא זכתה בעשרות מענקי מחקר ופרסמה (בשיתוף עם חוקרים נוספים) 140 מאמרים בכתבי עת מדעיים וכן עשרות פרסומים אחרים.
בשנים 2005-2009 שימשה פרץ יושבת-ראש הוועדה ללימודים קליניים בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ומ-2009 היא מכהנת בו כדיקן-משנה לענייני הוראה.
פרץ חברה באגודות רפואיות רבות בישראל ובעולם ובהן האגודה האמריקנית לאונקולוגיה קלינית, האגודה האירופית לחקר הסרטן והאגודה הישראלית של נשים רופאות. היא מרצה בפורומים אקדמיים ואחרים שונים. 
פרץ פעילה במסגרות מקצועיות וציבוריות שונות. בין השאר היא חברת המועצה הלאומית לאונקולוגיה וחברת הוועד המרכזי של ההסתדרות הרפואית בישראל.
ב-2011 הייתה פרץ בין המועמדים לתפקיד מנכ"ל המרכז הרפואי הדסה. 
ביוני 2014 התמנתה למנהלת זמנית של בתי החולים של הדסה. סיימה את תפקידה בפברואר 2016.
פרץ נשואה ואם לשני ילדים.
שאול אורג

שאול אורג (נולד ב-1970) הוא פסיכולוג ופרופסור חבר להתנהגות ארגונית בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה

בנם של דבורה ויוסף אורג. למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב וסיים בשנת 1994. את התואר השני, בפסיכולוגיה קלינית, למד באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב, וסיים בשנת 1997. ב-1999 החל בלימודי דוקטורט בהתנהגות ארגונית בבית הספר ליחסי תעשייה ועבודה (School of Industrial and Labor Relations) באוניברסיטת קורנל.
לאחר קבלת תואר דוקטור חזר לישראל והצטרף לסגל החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה. בשנת 2011 עבר אורג לאוניברסיטה העברית. אורג הוא גם פרופ' אורח באוניברסיטת קורנל.
אורג נשוי לאיילת, אב ליונתן, דניאל ואביגיל.

מחקר

במחקריו מתמקד באופן בו מאפיינים אישיים, כגון תכונות אישיות או ערכים אישיים, משתלבים עם גורמים ארגוניים בניבוי עמדות והתנהגויות של החברים בארגון. בפרט, הוא מתמקד בניסיון להבין ולנבא תגובות של אנשים למצבי שינוי. במסגרת זו, מחקרים המתמקדים בתופעת ההתנגדות לשינוי, המנבאים שלה והאופנים בהן היא באה לידי ביטוי. במחקרים אחרים מתמקד במנהיגות ארגונית ובהשלכותיה על חברי הארגון ועל בעלי עניין אחרים.
מבין כתבי העת בהם פרסם את מאמריו הם ה-Academy of Management Annals, Academy of Management Review, Journal of Applied Psychology, Journal of Organizational behavior, Personnel Psychology, ו-Psychological Science. הוא עורך משנה של כתב העת Journal of Organizational Behavior וחבר מערכת ב-Personnel Psychology ו-Journal of Change Management.