google/wiki40b huggingface dataset:
משימה בשטח האויב

עלילה

כריס קודי (סטיבן סיגל) הוא שכיר חרב בכיר שלקח חלק במבצע סמוי כדי לעצור פעולת טרור גדולה על אדמת ארצות הברית. פעולת טרור שהאו"ם סירב להאמין שהיא עומדת לקרות. קודי ואנשיו שחלקם יוצאי יחידות מיוחדות בריטיות וחלקם יוצאי יחידות מיוחדות אמריקאיות נאלצו לשבור מספר חוקים כדי לבצע את תפקידם, הטביעו ספינה שנשאה חומרי נפץ, ולכן נכלאו.
שגרירת ארצות הברית במונטווידאו מתודרכת על ידי סוכנים מיוחדים שמדען בשם ליידר העביר שטיפת מוח ובאמצע התדרוך הם הורגים אותה ומתאבדים. פגישת חירום נקבעת במשרדי ה- CIA בה הדוקטור סוזאן צ'אפל (כריסטין אדמס) מעדכנת את הנוכחים כי נתיחת הגופות מעידה על שליטה במוחם של הסוכנים שהרגו.
צוות קומנדו מכוח דלתא בפיקודו של קולונל שארפ נשלח לאורוגוואי במטרה לחקור את המתרחש. אבל גם הקולונל היה תחת השפעת שטיפת המוח ולכן לא תפקד. כתוצאה מכך אנשי כוח דלתא נפלו למארב ונכנעו, נלקחו לבסיס הטרור, שם גם הם עברו שטיפת מוח.
ארצות הברית מגייסת את חבורת האסירים לחיסול המקום בו מוחזקים החיילים ולהשבתם לידי כוחות הצבא, וזאת בתמורה לביטול עונש המאסר שלהם ומענק של 100,000 דולר לכל אחד מהם. אל הקבוצה מצטרפים הסוכן פלטשר וד"ר סוזן צ'אפל והם טסים במסוק אל היעד. קודי חושד בפלטשר ולכן מדמה ירידה לקרקע ומשאיר את פלטשר שם, בזמן שההליקופטר ממשיך ליעד אחר, שם הם פוגשים את דמיטה שהביאה רכב שטח.
אחד מהצוותים של קודי משתלט על צוללת, קודי והיתר משתלטים על בסיס הטרור ושובים חלק מהחיילים שעברו שטיפת מוח, כולם נכנסים לצוללת ושם מתנהל מאבק בין אנשיו של קודי לבין החיילים שעברו שטיפת מוח, ספינה של צי ארצות הברית משגרת טיל אל הצוללת, אולם קודי ושארית אנשיו הספיקו להימלט לסירת הצלה ולא היו בצוללת שטבעה. 
קודי הצליח להשתלט על המטה של ליידר, שם פלטשר הרג את ליידר, ולחסל את המבצע של השתלטות על מוחם של אנשים.
אלסנדרו אנדריי

ביוגרפיה

אנדריי נולד בפירנצה.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים אנדריי במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.07 מטר.

אלוף אולימפי

באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג, שוודיה במרץ 1984 זכה אנדריי במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.32 מטר, אחרי יאניס בויארס מברית המועצות (20.84 מטר) וורנר גינתר משווייץ (20.33 מטר). באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.26 מטר, לפני מייקל קרטר (21.09 מטר) ודייב לוט (20.97 מטר) שניהם מארצות הברית.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה באולם טורינו, איטליה ב-28 בפברואר 1987 קבע אנדריי בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 21.54 מטר. בתחרות שנערכה בויירג'ו, איטליה ב-12 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שלושה שיא עולם חדשים 22.72 מטר, 22.84 מטר ו-22.91 מטר, שיפור לשיאו בן השנה של אודו באייר ממזרח גרמניה (22.64 מטר). שיא זה החזיק מעמד שנה ונשבר על ידי אולף טימרמן ממזרח גרמניה (23.06 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בתחילת ספטמבר אותה שנה, הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.88 מטר, אחרי ורנר גינתר (22.23 מטר) ולפני ג'ון ברנר מארצות הברית (21.75 מטר).
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים אנדריי במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.36 מטר. באליפות העולם באתלטיקה אולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 1989 הוא סיים במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.77 מטר. באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 הוא סיים במקום 11 בתוצאה של 18.73 מטר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 19.00 מטר. באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא סיים במקום 11 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.62 מטר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 20.14 מטר ובאליפות העולם שנערכה בגטבורג בשנת 1995 הוא סיים במקום 18 בהדיפת כדור בברזל בתוצאה של 18.74 מטר.

חייו האישיים

אנדריי נשוי לאגנס מפיס, אף היא הודפת כדור ברזל וזורקת דיסקוס אולימפית.
ורדה גנזך

ורדה גנזך היא סופרת ישראלית.

ביוגרפיה

ורדה גנזך נולדה בשם ורדה יונגרמן וגדלה עד גיל 11 בחיפה, אז עברה להתגורר עם משפחתה במושב שדה ורבורג בשרון. דור שביעי בישראל משני הוריה], במקור מוצאה של משפחת אמה הוא חלבי (מוסן-לוי) ומוצאה של משפחת אביה הוא יקה.
בוגרת הסמינר למורים וגננות בבית ברל. בצה"ל שירתה שנתיים כגננת בדימונה, לאחר שחרורה נישאה ונשארה בדימונה. בהיותה בת 26 התמנתה למדריכה פדגוגית לגננות במחוז הדרום. בהיותה בת 28 התמנתה למנהלת מרכז מיל"א – מרכז הורים וילדים לספרות ואמנות מטעם משרד החינוך, מחוז דרום. בהיותה בת 32 עברה עם משפחתה לאשדוד, מקום מגוריה עד היום. עבדה כמדריכה פדגוגית לגננות באשדוד, אשקלון ושדרות. הקימה מרכז מיל"א באשדוד. באותה עת למדה בסמינר ועשתה הסבה להוראה בבית ספר יסודי. עברה קורס מדריכי תיירות מטעם משרד התיירות ומשרד חופית לאשדוד וסביבותיה כיום היא גמלאית של משרד החינוך. 
במקביל לעיסוק בהוראה הקימה תיאטרון בובות, לו כתבה את הטקסטים, בנתה את הבובות, הפעילה אותן ושיחקה בו.
במהלך השנים מתנדבת פעילה בעיר אשדוד בתחומים שונים: מעון לנשים מוכות, מועדון אנוש, חלוקת מזון לנזקקים, חברת רוטרי במהלך שנים אחדות ועוד.
כיום מובילה ביחד עם מחלקת החינוך של עיריית אשדוד פרויקט של מפגשים ספרותיים שמעבירות סופרות העיר לילדי בית הספר.
כתבה עד עתה (פברואר 2015) שמונה ספרים לילדים ושנים למבוגרים. ספרה למבוגרים תורגם לאנגלית. לכל ספר ילדים יש לה הצגת יחיד או מפגש ספרותי.
חברת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל מאז שנת 2011. בבחירות לאגודת הסופרים בנובמבר 2015 נבחרה לוועד המנהל.
ורדה גנזך היא גרושה, אם לשניים: מקס עוסק באבטחת מידע ומוזיקאי, הנשוי לפז מושקוביץ גן-זך ויפתח – בעל חברה לפעולות אתגריות.
אתחול אמצעי לאחסון נתונים

אתחול ברמה נמוכה

אתחול ברמה נמוכה (אנגלית: Low level formatting) הוא השלב האחרון בתהליך ההכנה הפיזי של אמצעי לאחסון נתונים דיגיטלי (בעיקר דיסק קשיח) והפיכתו לכשיר לקליטת נתונים לוגיים. 
בשונה מאתחול רגיל הרושם את מערכת הקבצים הלוגית על ההתקן (דבר המאפשר להתקן לתקשר עם מערכת ההפעלה), הרי שאתחול ברמה נמוכה נעשה בדרך כלל עוד במפעל, ומטרתו היא רישום של ארבעת מאפייני הכתובת הפיזית: מקטעים, צילינדרים, ומסלולים על פני החומר המגנטי.
הדיסקים הקשיחים הראשונים שיוצרו על ידי חברת IBM דרשו ביצוע אתחול ברמה נמוכה על ידי משתמש הקצה. ערכות שבבי BIOS מסוימות הכילו אופציה לביצוע אתחול ברמה נמוכה עד לראשית שנות ה-90. בדיסקים קשיחים רבים הייתה קיימת פקודה מובנית (50h) בערכת השבבים שלהם, שניתנה לביצוע מתוך מערכת ההפעלה הלוגית. בדיסקים קשיחים חדשים יותר, אופציה זו אינה נתמכת, אך קיימת אפשרות לביצוע אתחול ברמה נמוכה על ידי תוכנות מיוחדות, דבר הנעשה במעבדות מחשבים כאמצעי לתיקון סקטורים פגומים שאינם פגומים פיזית.
מחיקת החומר הכתוב מהדיסק הקשיח במהלך ביצוע אתחול ברמה נמוכה היא בלתי הפיכה ואינה ניתנת לשחזור.מתי שמגיעים להתחל אז צריך לוודאות שיש לך אחסן אתחול מתאים שמישם מגדירים את האתחול ...ויש באפשרות האתחול לא רק להתחיל מההתחלה אלא אפילו רק לתקן את מערכת הקבצים ולהשלים את הקבצים הפגומים
אמבריולוגיה של מערכת הנשימה

אמבריולוגיה של מערכת הנשימה הוא תחום החוקר את ההתפתחות העוברית של מערכת הנשימה.

התפתחות ראשונית

מערכת הנשימה מתפתחת מהמעי הקדמי (ממנו מתפתחות בין היתר הושט והקיבה) בעובר. בשבוע הרביעי להתפתחות העובר מופיע ניצן הריאות כצמיחה בדופן המעי הקדמי, בצד הבטני העליון שלו (ונטרל). בתחילה, אין הפרדה בין ניצן הריאה והמעי הקדמי, והם פתוחים אחד אל השני. לקראת סוף השבוע הרביעי ממשיך ניצן הריאה להתפתח. הוא גדל כלפי מטה ומתפצל לשני ניצני סמפונות. במקביל לתהליך הצמיחה שלו מתחילה להתפתח מחיצה מהגבולות שבינו לבין המעי הקדמי, אשר בהמשך תפריד בין הושט לקנה הנשימה. מערכת הנשימה אינה חלולה בתחילה ועוברת תהליך של תיעול בשבוע ה-12 להתפתחות. מערכת הנשימה בראשיתה מתקשרת עם אזור הלוע דרך פתח צר, אשר מתרחב בהמשך ההתפתחות של הלוע.

המשך ההתפתחות

בשבוע החמישי להתפתחות מתפתחים ניצני הסמפונות ויוצרים את הסמפונות הראשיים (ימין ושמאל), אשר ממשיכים להתפתח ויוצרים את הסמפונות המשניים (שניים בצד שמאל ושלושה בימין), מהם יתפתחו אונות הריאה. במהלך התפתחות הסמפונות, מתחלקות הסמפונות המשניים מספר רב של פעמים (בממוצע 17) על מנת ליצור את החלוקה למקטעים הקיימת בתוך הריאה. לאחר הלידה ימשיכו הסמפונות המשניים להתחלק עוד כ-6 פעמים.

הבשלת הריאה

התפתחות הסמפונות בשלב הטרום לידתי נמשכת עד לחודש ה-7 להתפתחות העובר. במקביל אליה מתפתחת גם אספקת הדם לריאה ומתפתחות נאדיות הריאה. בתחילת החודש השביעי משתנים תאי האפיתל בנאדיות הריאה מתאי קובייה לתאים שטוחים הנקראים גם type I alveolar epithelial cells, תהליך הממשיך גם לאחר הלידה. בנוסף לכך, מתפתחת אוכלוסייה נוספת של תאים הנקראת type II alveolar epithelial cells, המפרישים סורפקטנט (נוזל עשיר בפוספו-ליפידים המונע קריסה של נאדיות הריאה) ובכך מאפשרים מהלך נשימה תקין (לכן פגים הנולדים לפני החודש השביעי לא יוכלו לנשום, אלא אם יקבלו סורפקטנט ממקור חיצוני).

התפתחות הריאות לאחר הלידה

בזמן הלידה הריאות מלאות בנוזל אשר נספג ברובו על ידי נאדיות הריאה, או יוצא דרך קנה הנשימה אל הלוע. לאחר הלידה הריאות ממשיכות להתפתח במשך כ- 10 שנים, התפצלויות חדשות של סמפונות משניים וכן נאדיות ריאה חדשות נוצרות.

חלוקה לשלבי התפתחות לפי זמן

נהוג לחלק את התפתחות מערכת הנשימה לפי שבועות התפתחות.

1 התקופה הפסאודוגלנדולרית (שבועות 16-5)- יצירת הסמפונות.

2 התקופה הקנליקולרית (שבועות 26-16)- סוף תהליך יצירת הסמפונות.

3 תקופת הterminal sac (שבוע 26 עד לידה)- יצירת נאדיות הריאה.

4 תקופת נאדיות הריאה (8 חודשים עד ילדות)- הבשלת הריאות והמשך התפתחות לאחר הלידה.
אחוה (מותג)

אחוה הוא מותג של חברת אחדות בע"מ, שהיא חברה תעשייתית ישראלית בתחום המזון. החברה מייצרת מגוון מוצרים ובהם חלווה, טחינה ומוצרי מאפה, כולם במותג "אחוה".

היסטוריה

אחדות בע"מ נוסדה בשנת 1929. מעונו הראשון של המפעל שכן בסמטת בית הבד בתל אביב בשטח של 180 מ"ר. שם הרחוב ניתן על ידי ראש העיר הראשון, מאיר דיזנגוף, שכן בתחילת הדרך יצרה אחדות גם שמני מאכל. בגבעת הרצל בדרום תל אביב שכן מפעל הטחינה, בשטח של 200 מ"ר.
בתחילת דרכו של המפעל תהליך הייצור בוצע על ידי רתימת חמורים לאבני רחיים מסתובבות. בשלב מאוחר יותר הועברו קווי חשמל ברחוב והמפעל חובר לרשת החשמל.
בשנות קום המדינה החברה התמקדה בייצור למען השיירות שעלו לירושלים הנצורה. בשנת 1953 המפעל הועבר לרחוב הסדנא בתל אביב והחל להשתמש בשיטות ייצור מודרניות. 
בשנות ה-70 של המאה ה-20 חברת אחדות בע"מ יצרנית טחינה רכשה את חברת אחוה בע"מ יצרנית חלווה, לקוחה העיקרי בשעתו. תהליך הייצור של החלווה והטחינה החל להתרחש תחת קורת גג אחת.
בשנת 1997 עבר המפעל למבנה בן 2,000 מ"ר באזור התעשייה ברקן.
בשנת 2002 המפעל החל לייצר דברי מאפה והרחיב את שטח הייצור ל-6,000 מ"ר.
בשנת 2013 זוכה המפעל בפרס "מפעל חיים" מטעם התאחדות התעשיינים ומשרד הכלכלה.
בשנת 2014 החברה עברה למפעל בן 10,000 מ"ר באזור התעשייה באריאל.

פעילות המפעל כיום

החברה מעסיקה כ-250 עובדים מחתך רחב באוכלוסייה ובהם עולים חדשים מאתיופיה, רוסיה, שומרונים, ערבים וחרדים.
פעילות המפעל מתחלקת בין ייצור מקומי וייצוא למגוון רחב של מקומות בעולם. 
המפעל פועל בתחום הבריאות ומתחזק קווי ייצור למוצרים אורגנים.
הכנסות החברה ב-2014 הוערכו בכ-163 מיליון ש"ח ורווח נקי של 15 מיליון ש"ח.
מפי אל

תוכן הפיוט

הפיוט, מהלל את האל (נותן התורה), את משה (מוסר התורה), את התורה עצמה ואת עם ישראל (שלומד אותה). 
הפיוט בנוי במקצב ובחרוזים המאפשרים בקלות לכל הקהל להשתתף ולקחת חלק בשירה לסירוגין בין החזן הפייטן לבין הציבור.
לפיוט שתי גרסאות: גרסה קצרה בת 6 בתים (בה כל שבח מתחיל באות אחרת), וארוכה בת 22 בתים (בה כל ארבעת השבחים מתחילים באותה אות). בשל התפוצה הרבה של הפיוט וסדרו האלפא-ביתי, נוצרו לו גרסאות רבות בקהילות שונות הנבדלות בשבחים בכל אות.

מבנה הפיוט

האותיות הראשונות בכל תיבה בפיוט יוצרות אקרוסטיכון אלפביתי.

הפיוט מושתת על המבנה המופלג (=הסופרלטיבי) "אין - כ". מבנה זה מופיע בתפילת חנה: 
אֵין קָדוֹשׁ כַּה' כִּי אֵין בִּלְתֶּךָ וְאֵין צוּר כֵּאלֹהֵינוּ.
— שמואל א', ב', ב'

הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט, שבדרך כלל מושר על ידי הקהל, הוא המילים המציינות כי האל יברך בפיו את ישראל: 
מִפִּי אֵל מִפִּי אֵל. יִתְבָּרַךְ יִשְׂרָאֵל:
חתולה פראית

העלילה

רוסאורה ריוס, נערה יפהפייה וטובת לב חיה עם אחותה הקטנה מאיריטה עם אחיה הגדול איוון, ועם אביה הבטלן המכור לשתייה. אביה נישא בשנית לאישה רעה בשם מריה חוליה, אמה של קרינה. שתיהן שונאות ומתעבות את רוסאורה. רוסאורה היא היחידה מבני המשפחה הדואגת לפרנסתה.
לואיס מריו אריסמנדי, גבר עשיר ומשכיל הנשוי לקמליה, אישה יפה ובוגדנית המנהלת רומן עם פטריסיו ריברה. בירח הדבש השני שלהם, הזוג יוצא להפלגה, ובמהלכה מתחוללת סופה נוראית, הגורמת לקמליה ליפול למים. לאחר שנתיים שבהם ניסה לואיס מריו לאתר את אשתו, הוא מחליט לחזור לביתו כדי לטפל בעסק המשפחתי שנקלע לבעיות. לואיס רמיו טס לביתו במטוס פרטי, והמטוס מתרסק. רוסאורה, שצפתה במתרחש, ממהרת לעזור ללואיס מריו, שמנשק אותה. רוסאורה בתגובה שורטת את פניו, ומכאן מקבלת את כינויה: "חתולה פראית".
בעקבות המפגש, רוסאורה מתאהבת בלואיס מריו אך לואיס מריו, שמתאבל עדיין על מות אשתו האהובה, אינו מרגיש כמוה. הוא משתמש ברוסאורה לתקופה קצרה כדי לעמוד בלחציה של אחותו המרשעת, אדוארדה, שנחושה בדעתה להשיא אותו לאווה העשירה ובכך להציל את משפחת אריסמנדי מפשיטת רגל.לואיס מריו ורוסאורה מתחתנים. אדוארדה, יחד עם חברתה המרשעת אווה, עושות את חייהם של הזוג בלתי אפשריים, עד שלבסוף הן מצליחות להפריד בין השניים. רוסאורה, שבורה ובודדה מהפרדה עם לואיס מריו, מגלה שהיא נכדתה של דונה קרוז אוליברס, אישה עתירת ממון, שחיפשה אותה כל הזמן הזה. בעקבות זאת, רוסאורה עוברת מהפך, ונושאת שם חדש ומראה שונה, והופכת לאשת עסקים מצליחה. בעזרת מעמדה החדש, היא מתחילה לנקום באלו שגרמו לה סבל, כולל לואיס מריו.
מ-18 בדצמבר 2011 הפרקים מועלים מדי יום לאתר ויוה עם תרגום לעברית.
משה גיל

משה גיל (ל' בשבט תרפ"א - כ"ב שבט תשע"ד, 8 בפברואר 1921 - 23 בינואר 2014) היה מחשובי החוקרים של תולדות עם ישראל במאות הראשונות להתפשטות האסלאם. פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, עמד בראש בית הספר למדעי היהדות והיה דקאן הפקולטה למדעי הרוח. חתן פרס רוטשילד במדעי היהדות לשנת תשנ"ו (1996) וחתן פרס ישראל לשנת תשנ"ח בנושא חקר ארץ ישראל.

חייו

גיל נולד בשם משה גִיטלֶר (Gitler) בעיר ביאליסטוק שבפולין בבית דתי, משכיל וציוני. אביו למד בצעירותו שנים רבות בישיבת וולוז'ין, והיה בעל בית חרושת לטקסטיל. בית החרושת חרב במלחמת העולם הראשונה, והמשפחה עברה לעיר בקאו ברומניה, שם סיים משה לימודים בבית ספר תיכון ממלכתי. מילדותו היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" והגיע לתפקיד ראש התנועה ברומניה.
במלחמת העולם השנייה פעל בראש התנועה במחתרת, עד שנעצר ב-1942 יחד עם קבוצת חברים ונידון ב"משפט השומרים" ל-25 שנות מאסר, מהן ריצה רק שנתיים, עד שחרור רומניה על ידי הצבא האדום ב-23 באוגוסט 1944. בכלא לימד עברית, הנהיג מאבק אידאולוגי נגד האסירים הקומוניסטים שניסו לעשות נפשות בין אסירי ציון, והבריח מכתבים לחברי התנועה שלא נעצרו ואף להנהגת התנועה העולמית בארץ ישראל. לאחר השחרור הנהיג את שיקום התנועה ברומניה עד עלותו ארצה.
בשנת 1945, בגיל עשרים וארבע, עלה לארץ ישראל, ועברת את שם משפחתו לגיל. במשך ארבעים שנה היה חבר קיבוץ רשפים בעמק בית שאן. גיל עבד בעיקר ברפת, שם הרבה לקרוא ספרים. מטעם הקיבוץ למד חקלאות במכון רופין והכין תוכניות לפיתוח עמק בית שאן. לו ולרעייתו, שושנה לבית הֶרלַנד, נולדו שלוש בנות (שמהן אחת נפטרה), ותשעה נכדים ונכדות.
בשנת 1965, בגיל ארבעים וארבע, החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב וכעבור שנתיים סיים תואר שני כולל תזה. עבודת המאסטר שלו הייתה בנושא "המאבק על הקרקע (בעיות אגראריות בארץ ישראל במאות ה-ג' וה-ד' לספירה)" ודנה בבעיות אגרריות בתקופת השלטון הרומאי. מוריו העיקריים היו שמואל ספראי ויהושע אפרון.
גיל החל לחקור את היהודים בארצות ערב תחת שלטון האסלאם. באותו זמן פרסם ספר פופולרי על חייו של הבלכי בשם: "חיוי הבלכי - הכופר מחוראסאן". בלכי היה כופר יהודי במאה התשיעית לספירה.
את עבודת הדוקטור עשה באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה בהדרכתו של פרופ' שלמה דב גויטיין בנושא "ההקדש בפוסטאט על-פי תעודות מהגניזה". עבודתו הייתה מבוססת על אלף וחמש מאות תעודות מהגניזה הקהירית ומקורות מקבילים בערבית.
גם לאחר פרישתו לגמלאות כפרופסור אמריטוס ולאחר שחצה את גיל ה-90, המשיך פרופ' גיל לפקוד מדי יום את החדר שהוקצה לו באוניברסיטה, לחקור ולפרסם ספרים ומאמרים לרוב.
נפטר בינואר 2014, בגיל 93. הותיר אחריו בת זוג, בנות ונכדות.
פרסי ג'קסון והאולימפיים

עלילה

סדרת פרסי ג'קסון והאולימפיים עוסקת במאבקו של פרסי ג'קסון בן פוסידון בקרונוס, אשר רוצה לקחת את השלטון בעולם אשר נלקח ממנו על ידי בניו לפני אלפי שנים, בסיפורי המיתולוגיה. אל קרונוס מצטרף לוק בן הרמס, אשר טוען שהאלים נוראיים ולא מתייחסים יפה אל החצויים, ילדיהם. סיפור הגעתו של לוק למחנה קשור לחברים אחרים של פרסי אשר פעם היו חבריו של לוק, כגון תאליה בת זאוס אשר נהפכה לעץ על ידי אביה לאחר שנפצעה בקרב נגד מפלצות, ואנבת' צ'ייס, בת אתנה, שברחה מביתה בגיל 7 והצטרפה אל תאליה ולוק. שתי אלו וגרובר, הסאטיר אשר ליווה את פרסי למחנה, שמחפש את האל פאן שנעלם לפני 2,000 שנה, הם חבריו העיקריים של פרסי בסדרה.
ישנם בני אלים אחרים שנלחמים למען קרונוס כגון אית'ן בן נמסיס. מניעם של חצויים אלה הוא חוסר הקשבה מהוריהם, אשר לא יכולים לעזור להם, ורובם בני אלים משניים אשר מנסים להחזיר את כבוד הוריהם. גם חלק מהאלים המשניים עצמם נלחמים למען כבודם. הטענה העיקרית הנוספת שלהם היא שהאלים משתמשים בהם כבכלי משחק, כמו חיילים. פרסי מסכים עם הטענות ובאמת מתנגד לחלק מההתנהגויות של האלים האולימפיים, אך בכל זאת נלחם למענם. בסיום המלחמה האלים מציעים לפרסי משאלה כפרס על תרומתו, והוא בוחר לוותר על חיי נצח ובמקום זאת דורש מהאלים שישנו את התייחסותם לילדיהם החצויים ובנוסף יתנו יחס טוב יותר לאלים המשניים.

הנבואה הגדולה השנייה (נבואת השבעה)

נבואה זאת אומרת רייצ'ל דר בתור האורקל החדשה, לאחר שרוח האורקל תפסה בה אחיזה, בסוף הספר החמישי.
פרסי חושב שנבואה זו תתקיים רק דורות רבים אחריהם, כמו הנבואה הגדולה הקודמת- שהתקיימה רק אחרי קרוב לשבעים שנה לאמירתה. (אף על פי שבמחנה יופיטר הכירו את הנבואה הרבה לפני.)
שבעה חצויים ייענו לאתגר.
עולם ומלואו יסער או יבער.
נדרים לקיים עד כלות הנשימה,
בשערי המוות תגעש מלחמה.
הנבואה כוללת רק ארבע שורות, אף על פי שלרוב הנבואות, מלבד הנבואה בספר הראשון- כוללות שש שורות. למשל, בספר הרביעי אנבת' מספרת לפרסי רק חמש שורות, ופרסי יודע שחסרה עוד שורה.
זה משאיר שאלה גדולה - האם לא כל הנבואה נחשפה.
נבואה זו מתגשמת בסדרת ההמשך, "גיבורי האולימפוס".
שושלת רוריק

היסטוריה של הנסיכים והצארים

בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה השושלת נוסדה על ידי רוריק, שליט נובגורוד  בשנת 862. בהתחלה הם שלטו על נובגורוד בלבד, אחר כך על קייב ונקראו נסיכי קייב הגדולים. ברוב השנים שעד 1054 נסיכי רוריק שלטו על נסיכות מאוחדת שבירתה קייב, שפעמים מספר חולקה בין בני השליט שמת ואחר כך אוחדה מחדש על ידי הבן החזק ביותר. לאחר מותו של ירוסלב החכם ב-1054 הנסיכות הגדולה חולקה סופית בין בניו, כשהתואר הנסיך הגדול נהיה נומינלי בלבד. הנסיכויות הנוספות  שנוצרו עם מותו של ירוסלב היו רוסטוב ונובגורוד. כמה דורות אחר כך נוצרו נסיכויות נוספות והשלטון המרכזי נהיה רופף עוד יותר. ב-1169 נסיכות ולדימיר ירשה את התואר הנסיכות הגדולה, וב-1362 בתואר זה זכתה נסיכות מוסקבה. ב-1243 רוב הנסיכויות הרוסיות נכבשו על ידי המונגולים, והחאן היה זה שאישר את מינויים של הנסיכים. ב-1480 נסיכות מוסקבה השתחררה מעול המונגולים והטטרים והתחילה לכבוש ולאחד תחת חסותה את כל הנסיכויות הרוסיות, תהליך שהושלם רק בימיו של איוואן האיום. פיודור הראשון היה הצאר האחרון מהענף המוסקבאי של בית רוריק. (ענף צעיר יותר של הענף המוסקבאי גלה במאה ה-15 עקב מאבקים פוליטיים פנימיים והמשיך להתקיים בממלכת פולין-ליטא) האדם היחיד מבית רוריק ששלט אחריו הוא ואסילי שויסקי מענף צעיר יותר בין 1610- 1612. לאחר מותו של שויסקי נבחר מיכאיל רומנוב לצאר של רוסיה ויסד את שושלת רומנוב.

אצולה

מבית רוריק יצאו משפחות אצולה רבות, חלקן מתקיימות גם בימינו. הידועות שבהן: אובולנסקי, אוסטרוגסקי, בורובסקי, בריאטינסקי, וולקונסקי, שויסקי, דולגורוקוב, גורצ'קוב, איזמאילוב, מסלסקי, פוזינה, בולגקוב, גגרין, שחובסקוי.

קשרים עם בתי מלוכה אחרים באירופה

שליטי אירופה בימי הביניים נהגו לחזק כל ברית פוליטית על ידי נישואי ילדיהם. בשיטה זו השתמשו גם נסיכי בית רוריק. אנה בתו של ירוסלב החכם נישאה למלך צרפת אנרי הראשון והייתה אמו של פיליפ הראשון, בתו האחרת, אנסטסיה, נישאה למלך הונגריה אנדרש הראשון. בתו של לב מגליציה נישאה למלך פולין מבית פיאסט.
משה אוקסהורן

משה שמחה אוקסהורן (לעיתים: אוכסהורן; מאי 1890 - כ"א בכסלו ה'תשט"ו, 16 בדצמבר 1954) היה סוחר ופרדסן, עסקן ציבורי בתקופת היישוב ושותף לייסודן של שכונת רמת השרון בתל אביב, ושל שכונת "בית וגן" שלימים הייתה לעיר בת ים.
אוקסהורן היה חבר הנהלת לשכת המסחר בתל אביב משנת 1928, היבואן הגדול ביותר של מוצרי מכולת בתל אביב של שנות ה-30, ובעל רשת בתי המסחר למכולת "בית מסחרי מ. א." שהחזיקה סניפים בירושלים, תל אביב וחיפה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה מגדולי הפרדסנים בישראל.

ביוגרפיה

נולד ביגלניצה שבגליציה, לאברהם אוכסהורן, סוחר ועסקן שעלה מאוחר יותר לארץ ישראל וישב בתל אביב. למד בבית ספר למסחר בברלין וב-1908 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד כפועל ולאחר שהתבסס החל לסחור במוצרים שונים, נישא לחסיה בת זלמן אמדורסקי והתיישב בפתח תקווה. הוא השתלב בעסקיו של אביו שהקים עם יצחק דיסקין את השותפות "אוכסהורן-דיסקין", כשהתפרקה השותפות היה לשותפו של אביו עד פטירת האב. במשך הזמן התפתח מסחרו והוא היה לסיטונאי המזון הגדול ביותר ביישוב ולאחר קום המדינה. הוא החזיק סניפים בערים המרכזיות וגם בערים הערביות באר שבע ועזה. בית המסחר שלו בירושלים היה גדול במיוחד, ברחוב יפו 28 מול בית הדואר המרכזי במבנה שבחלקו שכן מאוחר יותר פנסיון ויטא
אוקסהורן נמנה עם מייסידי השכונה היפואית "בית וגן" שעתידה הייתה להיות העיר בת ים, והיה יושב ראש מועצת השכונה. כןהיה ממייסדי המושבה דאז "רמת השרון" וביתו המפואר, בתכנונו של יוסף ברלין, שוכן ברחוב החשמל 25. ב-1933 הקים אוקסהורן בית נוסף, בתכנונו של משה קרסיק, בבניין מס' 29.
משה אוקסהורן נפטר כ"א בכסלו ה'תשט"ו, 16 בדצמבר 1954 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק. חסיה אוקסהורן נפטרה בט"ו בשבט ה'תש"ל, 22 בינואר 1970.
לבני הזוג אוקסהורן היו שני בנים (צבי ויוסף) ושתי בנות (ציונה פומרנץ ואסתר ג'ייקובס). הבן הצעיר, יוסי קרני, ניהל במשך שנים לאחר פטירת אביו את פרדסי המשפחה, תחת חברת "הדרי השרון" שהחזיקה מלבד אלפי דונמים של פרדסים, גם שני בתי אריזה בנתניה ובעזה.
לאחר מותו תרמה משפחתו לזכרו את בית ההבראה "נוה משה" לבני ישיבות בשכונת בית הכרם בירושלים.
מרכז איתור נעדרים

מרכז איתור נעדרים היה משרד קשר עם משפחות נעדרי צה"ל במלחמת יום הכיפורים, שנפתח בשלהי המלחמה. המשרד נפתח על ידי צה"ל בעקבות ריבוי הנעדרים במלחמה ולחצן של משפחות הנעדרים, שביקשו לדעת מידע על גורל יקיריהן.

היסטוריה

המרכז נפתח ב-23 באוקטובר 1973 ומוקם בקומת המרתף ברחוב אבן גבירול 68 בתל אביב. הוא אויש על ידי קציני אגף כוח אדם של צה"ל ושימש למסירת מידע למשפחות ולתישאול שלהן. הוא נודע בציבור בעיקר בשל התצלומים המוגדלים של חיילי צה"ל השבויים שהוצגו בו בניסיון לזהותם. תצלומים אלו נלקחו מהעיתונות ומשידורי הטלוויזיה במדינות ערב. 
בני המשפחות של הנעדרים התאמצו לזהות את המופיעים בתמונות. מקצת התמונות היו ברורות, ובימים הראשונים לפעילות המרכז זוהו בהן 50 חיילים נעדרים. מרביתם של חיילים אלו נשבו בחזית הדרום, והיתר נפלו בשבי הסורי עם נפילת מוצב החרמון. קושי מיוחד עוררו תמונות שלא היו ברורות, ואירע שמשפחות של נעדרים התווכחו ביניהן אודות זהותם של החיילים שהופיעו בהן.
לאחר שובם של אחרוני שבויי צה"ל ממצרים ומסוריה, בחודש יוני 1974, נסגר המרכז במרתף, והמרכז לאיתור נעדרים המשיך לפעול תחת אחריות אגף כח אדם, כשבראש המרכז עומד קצין בדרגת סגן-אלוף.
תוכנית סרוויור

תוכנית סרוויור (באנגלית: Surveyor Program) הייתה תוכנית של נאס"א, חלק מתוכנית החלל האמריקאית, לחקר הירח. משנת 1966 עד 1968 נשלחו 7 גשושיות רובוטיות שנחתו על הירח. מטרת התוכנית העיקרית הייתה בחינת אפשרויות לנחיתה רכה על פני הירח, כהכנה לתוכנית אפולו המאוישת. הגשושיות שוגרו למסלול התנגשות עם הירח, מסלול שארך כ־65 שעות שלאחריהן הופעלו מנועי הגשושית למשך שלוש דקות והגשושית ביצעה נחיתה רכה על פני הירח. את התוכנית הפעילה JPL, המעבדה להנעה סילונית של נאס"א, ועלותה נאמדה בכ־469 מיליון דולרים.
5 גשושיות סרוויור נחתו בהצלחה על הירח. סרוויור 2 התרסקה בגלל בעיית ניווט ועם סרוויור 4 אבד הקשר (נראה שהתפוצצה) 2.5 דקות לפני הנחיתה.
כל שבע הגשושיות עדיין נמצאות על הירח (התוכנית לא כללה חזרה לכדור הארץ). מספר חלקים מסרוויור 3 הוחזרו לכדור הארץ על ידי צוות אפולו 12 שנחת בסמוך לה ב־1969, והם מוצגים במוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון.

מטרות

חוץ מהצגת יכולות נחיתה רכה, לתוכנית סרוויור היו כמה מטרות נוספות. היכולת לערוך תיקוני מסלול במהלך הטיסה לירח נבחנה גם היא. הגשושיות צוידו גם במכשירים לבחינת אזורי הנחיתה שלהם כדי לבדוק את התאמתם לנחיתת משימות אפולו. חלק מהגשושיות צוידו גם בכפות ובמכשירים מתאימים לבדיקת האדמה באזור הנחיתה ולבחינה מדעית שלה. לפני נחיתת הגשושית הסובייטית לונה 9 (חלק מתוכנית לונה) 4 חודשים לפני נחיתת סרוויור 1, לא הייתה ידועה עוביה של שכבת האבק המכסה את פני הירח. אם השכבה הייתה עמוקה מדי, אף אסטרונאוט לא יכול היה לנחות על הירח. תוכנית סרוויור מצאה כי הנחיתה על הירח אפשרית.

מהלך המשימה

כל משימת סרוויור כללה חללית רובוטית אחת שתוכננה ונבנתה על ידי חברת "יוז איירקראפט". הגשושית שוגרה על גבי טיל אטלס־קנטאור שהכניס את הגשושית למסלול אל הירח. הגשושית לא הקיפה את הירח אלא נגשה לנחיתה, והפעילה רקטות בלימה למשך כ־3 דקות עד לנחיתה רכה.
כל גשושית תוכננה להאט כ־110 מטר/שנייה (כ־4% ממהירותה) על ידי מנוע רקטי שפעל כ־40 שניות מגובה של כ־75.3 ק"מ מפני הירח, שהושלך בגובה של 11 ק"מ יחד עם המכ"ם הראשי. שאר המסע אל הירח, שארך כ־2.5 דקות, השתמש במכ"מים משניים וקטנים יותר ושלושה מנועים רקטיים. בגובה של 3.4 מטרים מפני הירח הגשושית הגיעה למהירות אפס, המנועים כבו, והגשושית נפלה נפילה חופשית על פני הירח כך שהיא פגעה בירח במהירות של 3 מטר/שנייה.
לסרוויור 1 ארכו 63 שעות (2.6 ימים) להגיע לירח, ולסרוויור 5, 65 שעות (2.7 ימים). משקל הגשושיות בשיגור נע בין 995.2 ק"ג ל־1,040 ק"ג, ומשקלם בנחיתה (לאחר שריפת הדלק והשלכת המנועים והמכ"מים) נע בין 294.3 ק"ג ל־306 ק"ג.

המירוץ לחלל

בזמן תוכנית סרוויור הפעילה ברית המועצות את תוכנית לונה. הסרוויור 1 נחתה ביוני 1966 רק ארבעה חודשים לאחר לונה 9 בפברואר אותה שנה. צמידות הנחיתות מעידה כי המרוץ לחלל היה באותו זמן בשיאו, וכי שתי המעצמות היו בעלות אותן יכולות.