זהות מינית

זהות מינית היא האופן שבו האינדיווידואל חושב על עצמו מבחינת המשיכות הרומנטיות או המיניות שלו. זהות מינית יכולה גם להתייחס לזהות הנטייה המינית, אשר משמעותה הזדהות האינדיווידואל על פי נטייה מינית או חוסר הזדהות עם נטייה מינית. זהות מינית והתנהגות מינית קשורים ביחס הדוק לנטייה מינית, אך נבדלים ממנה, מכיוון ש"זהות" מתייחסת לתפישה העצמית של הפרט, ו"התנהגות" מתייחסת לפעולות שמבצע הפרט, ו"נטייה מינית" מתייחסת למשיכות הרומנטיות או המיניות בפועל של הפרט.
מודלים היסטוריים התייחסו להתהוות הזהות המינית כמשהו שרלוונטי רק למיעוטים מיניים, בעוד המודלים העכשוויים נוטים לראות את התהליך כמשהו אוניברסלי יותר, ובוחנים את נושא הזהות המינית בתוך הקשרים של תאוריות זהויות ותהליכים חשובים אחרים.

הגדרות וזהות

זהות מינית מתוארת כמרכיב של הזהות של הפרט, אשר משקף את התפישה העצמית המינית שלו. המרכיב הזה הוא רק אחד מהמרכיבים הזהותיים שעל הפרט לשלב לתוך הזהות הכללית, הרב-ממדית שלו. מרכיבים אחרים כוללים זהות מוסרית, דתית, אתנית, מקצועית, וכן הלאה.
הזהות המינית יכולה להשתנות במהלך החיים, והיא יכולה לעמוד או שלא לעמוד בקנה עם הציפייה החברתית למין המיוחס של הפרט (מי שמיוחס כזכר מצופה להימשך לנשים, מי שמיוחסת כנקבה מצופה להימשך לגברים), והיא יכולה להיות מתואמת או בלתי מתואמת להתנהגות המינית בפועל, או לנטייה המינית של הפרט. לדוגמה, אנשים שהם גייז, לסביות או ביסקסואלים על פי נטייתם המינית עשויים שלא להזדהות ככאלה. במחקר שנערך בארצות הברית ב-1990 על ידי הארגון החברתי למיניות, רק 16% מנשים ו-36% מגברים אשר דיווח על נטייה הומוסקסואלית כלשהי היו בעלי זהות הומוסקסואלית או ביסקסואלית. באופן דומה, ביסקסואלים רבים מזדהים בתור גייז או לסביות, בשל ביפוביה רווחת ומחיקה ביסקססואלית בקהילת הלהט"ב. זהות מינית מקושרת יותר להתנהגות מינית מאשר נטייה מינית. במחקר מ-1990, 96% מנשים ו-87% מגברים עם זהות מינית הומוסקסואלית או ביסקסואלית קיימו יחסי מין בפועל עם אדם מאותו המגדר, בניגוד ל-32% מנשים ו-43% מגברים בעלי משיכה לבעלי אותו המגדר. בסיכום תוצאות המחקר נכתב: "התפתחות הזדהות-עצמית כהומוסקסואל או גיי היא מצב פסיכולוגי וחברתי מורכב, דבר אשר, בחברה הזו, ניתן לבצע במרוצת הזמן, ולעיתים קרובות תוך כדי מאבק אישי וספק-עצמי ניכרים, שלא לומר אי-נוחות חברתית.""

מיניות בלתי מתויגת

מיניות בלתי מתויגת היא מצב שבו הפרט בוחר לא להגדיר את זהויות המינית. הזדהות כזו יכולה להיות תוצאה מספק לגבי הנטייה המינית, או חוסר מוכנות להתיישר על פי הגדרות חברתיות, או חוסר רצון לייצר ציפיות לגבי המשיכות שלהם. מצב זה יכול גם להיות תוצאה של חוסר מוכנות להתמודד עם השתייכות למיעוט מיני, על כל ההשלכות של הדבר. פרטים המסרבים להגדרת זהותם המינית נוטים לראות מיניות כדבר נזיל, ונוטים יותר במשיכותיהם להתמקד "באדם" ולא "במגדר".

כללי

רוב המחקר על התפתחות זהות הנטייה המינית מתמקדת בהתפתחות של אנשים שנמשכים לאותו המגדר. אנשים שנמשכים לבני מינם או מגדרם, לעיתים קרובות יוצאים מהארון בשלב מסוים בחייהם. היציאה מהארון מתוארת, לפעמים, במונחים פסיכולוגים, כבעלת שלושה שלבים: השלב של ההכרה העצמית, אז מתפתחת התודעה אצל הפרט שהוא נמשך לבני מגדרו. שלב זה לפעמים מתואר כיציאה מהארון הפנימי, ויכול לקרות בילדות או בגיל ההתבגרות, ובמקרים מסוימים גם בשלבים מאוחרים יותר בחיים. השלב השני הוא ההחלטה לצאת בפני אחרים, בדרך כלל בני משפחה או חברים. השלב השלישי הוא זה שבו הפרט חי את חייו בפתיחות בתור אדם להט"בי. קיום השלב השלישי, במיוחד, קשור לתנאים החברתיים בהם חי האדם, שכן ייתכן והוא חושף עצמו לדחייה, אלימות, אפליה, והשלכות שליליות אחרות. וכן, שלבים אלה אינם מובחנים או נבדלים במציאות, ויכולים לקרות הרבה פעמים, או במידה שונה במצבים שונים, מול אנשים שונים.
מסיבות אלה ואחרות, על פי החוקרים רוזריו, סקרימשו, האנטר ובראון, "התפתחות הזהות המינית של לסביות, גייז, וביסקסואלים היא תהליך מורכב. שלא כמו מיעוטים אחרים (כגון מיעוטים אתניים וגזעיים), אין המיעוטים הלה"בים גדלים בתוך קהילות של אנשים דומים, מהם הם לומדים על זהותם, ואשר מחזקים ותומכים בזהות זו... אלא אנשים לה"בים לעיתים קרובות גדלים בקהילות שהן או בורות או עוינות באופן מוצהר לזהותם.
לפעמים, אנשים שהמשיכה המינית שלהם אינה רצויה בעיניהם, בוחרים להבדיל את עצמם באופן מכוון מזהות המיעוט, וזה מייצר אצלם זהות של נטייה מינית שהיא שונה מהנטייה המינית שלהם בפועל. זהות של נטייה מינית, אך לא נטייה מינית, מוכרת כמשתנה בעקבות פסיכותרפיה, קבוצות תמיכה, ואירועי חיים. אדם בעל משיכות הומוסקסואליות יכול להזדהות במגוון צורות. הוא יכול לאמץ זהות לה"בית, לדבוק בזהות הטרוסקסואלית, להיבדל מהזהות הלה"בית בתור "גיי לשעבר", או להימנע מכל סוג של תיוג זהותי לגבי מיניותו.

מודלים של התפתחות זהות מינית

מספר מודלים נוצרו כדי לתאר את היציאה מהארון כתהליך עבור אנשים לה"בים. היסטורית, המודלים האלה ראו התפתחות של זהות מינית כרלוונטית רק למיעוטים מיניים. אך במציאות, לא כל אדם להט"בי פועל לפי מודל מסוג זה. למשל, ישנם צעירים להט"בים שנהיים מודעים ומקבלים את הזהות המינית או המגדרית שלהם ללא קונפליקט, בדומה לחבריהם ההטרוסקסואלים והסיסג'נדרים, ואינם חווים סטיגמה או בושה. מודלים עכשווים יותר נוקטים בעמדה שהתהליך של התפתחות זהות מינית היא אוניברסלית. מודלים אלה מנסים לשלב מודלים נוספים של התפתחות זהותית, כמו מודל מרסיה לסטטוסים של אגו-זהות.
מודל קאס להתפתחות זהותית, על פי ויויאן קאס, כולל שישה שלבים מובחנים אותם עוברים פרטים שיוצאים מהארון בהצלחה: (1) בלבול זהותי, (2) השוואה זהותית, (3) טולרנטיות זהותית, (4) קבלה זהותית, (5) גאווה זהותית, (6) סינתזה זהותית. המודל של פסינגר להתפתחות זהותית של הומואים ולסביות מכיל ארבעה שלבים ברמות האינדיווידואליות והקבוצתיות: (1) מודעות, (2) חקירה, (3) העמקה/מחויבות, (4) הפנמה/סינתזה.
יש מודלים להתפתחות זהות מינית שאינם מתייחסים לשלבים מסודרים, אלא מתארים התפתחות זהותית כמכילה תהליכים זהותיים עצמאיים. למשל, מודל דאוגלי מתאר שישה תהליכים עצמאיים לא מסודרים: (1) יציאה מזהות הטרוסקסואלית, (2) פיתוח סטטוס זהותי לה"בי אישי, (3) פיתוח זהות חברתית לה"בית, (4) הפיכה לצאצא לה"בי, (5) פיתוח סטטוס של אינטימיות לה"בית, (6) כניסה לקהילה להט"בית.
המודל המאחד להתפתחות זהות מינית הוא המודל היחיד שמשלב גם זהות הטרוסקסואלית בסטטוסים הזהותיים שלו, וכולל הטרוסקסואליות כפויה, חקירה פעילה, פיזור, העמקה והתחייבות לסטטוס, וסינתזה.
המודלים העכשוויים רואים היווצרות זהות מינית כתהליך אוניברסלי, שלא רלוונטי רק למיעוטים מיניים. מחקרים מאוחרים יותר תומכים בתאוריות אלה, ומעידים שגם אוכלוסיות הטרוסקסואליות עוברות את השלבים של מרסיה להתפתחות זהות מינית.