google/wiki40b huggingface dataset:
יויה

ביוגרפיה

יויה נולד במצרים העליונה בעיר אחמים, הוא כנראה היה עשיר בעל אחוזה וחבר באצילות המקומית. שורשיו נותרים לא ברורים. המחקר על המומיה שלו מציעים כי היה איש גבוה יותר מקומתו של המצרי הממוצע, ולדעת חוקר האנטומיה גרפטון אליוט סמית' המראה שלו (אף ארוך ושיער חלק) לא זהה ל"מצרי הטיפוסי" (המצרים הקדומים היו שייכים ל"טיפוס הנילוטי" אליו משתייכים גם עמי אתיופיה וסומליה).
בהתחשב בתכונות אלה, מספר אגיפטולוגים מאמינים שיויה היה ממוצא זר, למרות זאת אין סימוכין להשערות אלה ממקורות העת העתיקה. שמו של יויה שנכתב במספר דרכים שונות ולא בצורה מצרית אחידה מציע גם הוא מוצא זר.
בהתחשב בידע הרב שהיה ליויה, שכונה "אדון הסוסים", על סוסים ייתכן כי היה ממוצא מיתני או חורי שנודעו בידע שלהם על מרכבות. ייתכן כי יויה היה אחיה של המלכה המיתנית Mutemwiya, שהייתה אמו של פרעה אמנחותפ השלישי, מה שמציע כי הגיע מרקע מלכותי עוד טרם קיבל תפקיד בממשל המצרי. עם זאת, השערה זו לא יכולה להיות מבוססת, מאחר ששום דבר לא ידוע על רקעה של Mutemwiya כמו האם היו לה אחים נוספים שהיגרו למצרים. בזמן שיויה חי במצרים העליונה, אזור זה היה בעיקר מאוכלס בילידים מצריים, אך יכול להיות שמוצאו הזר היה דרך מהגרים או עבדים לבנטינים שנטמעו/התבוללו בקהילה המקומית באחמים ועלו בה למעמד גבוה. המחקר מציע כי יויה מת בסביבות 1374 לפנה"ס באמצע שנות ה-50 שלו.

קריירה

יויה שימש יועץ בכיר לאמנחותפ השלישי, והחזיק תארים כגון: "סגן המלך" ו "אדון הסוסים"; התואר "אבי האל" שנשא יויה כנראה התייחס באופן ספציפי להיותו חמו של אמנחותפ. בעיר מולדתו, אחמים, יויה היה נביא של מין, האל הראשי של האזור, וכן שימש בתור "המפקח על הבקר" לישות זו.

הצעת הזיהוי עם יוסף המקראי

העיתונאי אחמד אוסמן בספרו "זר בעמק המלכים", הציע זיהוי בין יוסף המקראי שהביא את שבטי ישראל למצרים בזמן הרעב לבין יויה. תאוריה זו לא התקבלה בזרם המרכזי של האגיפטולוגיה, כמו גם סותרת את התיעוד לגבי העלאת שלדו של יוסף וקבורתו בשכם ביהושע (כ"ד, ל"ב). דונלד ב' רדפורד, כתב ביקורת חריפה על הצעת זר בעמק המלכים למגזין האמריקאי Biblical Archaeology Review. באופן דומה, דבורה סוויני הביעה ספק להצעת הזיהוי הזו. סוויני קובעת כי התואר "אביו של האל אדון שתי הארצות" הוא הרחבה של התואר "אבי האל", אשר נשאו אישים נוספים ולא רק יויה בהיסטוריה של מצרים העתיקה. התנ"ך קובע בבירור כי גופתו החנוטה של יוסף הוצאה מהקבר והועברה לכנען על ידי שבטי ישראל בעת יציאת מצרים, ואילו גופתו של יויה נשארה ללא הפרעה בעמק המלכים במצרים, היכן שהמומיה שלו התגלתה בשנת 1906.
האטי (פיל)

האטי (מת בניו יורק ב-18 בנובמבר 1922), היה פיל אסייתי שחי בגן חיות של סנטרל פארק והתפרסם בשל הטריקים הרבים שלמד תוך זמן קצר אשר זיכו אותו לתארים "החכם מכל הפילים" ו"הפיל הכמעט אנושי". האטי היה אהוב מאוד על תושבי העיר ניו יורק ונחשב לאחת האטרקציות הפופולריות של העיר בקרב התושבים.

הגעה לניו יורק

קרל האנגנבק - סוחר גרמני בחיות בר, הביא את האטי מציילון לניו יורק בשנת 1903, והוא מכר אותו ב-5,000 דולר לגן החיות של סנטרל פארק - חודשים ספורים לאחר שמכר פילה אחרת בת 3 לאותו גן חיות. הסיבה לרכישה המיותרת לכאורה הייתה ויליאם סניידר ("בילי"); ויליאם היה מאמן פילים מפורסם שעבד בתקופה מסוימת עם פילים בקרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי, והוא הבחין בכשרונותיו של האטי כבר במגע ראשון. הוא לימד את האטי מספר טריקים שאותם קלט במהירות רבה שהפתיעה את סניידר. מקור שמו של האטי הוא כנראה בדמות הפיל מספר הג'ונגל - קולונל האטי.
הטריקים שהאטי החל לבצע משכו תשומת לב מרובה ולא חלף זמן רב עד שהוא הפך להיות אחת האטרקציות הפופולריות בגן החיות ובעיר ניו יורק. קרל האנגנבק שראה זאת ניסה לשווא לקנות אותו בחזרה מהגן חיות במחיר גדול יותר ולהביא אותו לגן חיות בהמבורג.

פרסום וטריקים

מאמר ב"ניו יורק טיימס" מיום 19 ביוני 1904 תיאר בפרוטרוט את מעללי האטי לאחר שנה אחת בלבד שבה שהה בגן החיות. האטי היה מסוגל לרקוד ואלס על רגליו האחוריות, וכן ידע לנגן במפוחית, לעשות את עצמו כמת, לעמוד על שני בקבוקים באמצעות הרגליים הקדמיות או לחקות תינוק זוחל הפולט קריאה צורמנית שאמורה להתפרש כ"אמא". האטי רכש את הלמידה של הטריקים הללו בתוך זמן קצר מאוד מהמאמן שלו - ויליאם סניידר, וזאת בעקבות הבנה של הוראות מסוימות באנגלית.
באותו מאמר בעיתון האטי תואר כ"פיל החכם ביותר", "פיל כמעט אנושי" ו"הפיל היקר ביותר". סניידר תיאר את האטי כ"חיה הכי מעניינת שהייתה לנו אי פעם" והוא היה נוהג בהצגות לשאול אותו: "האטי האם אי פעם הרבצתי לך?" והאטי היה פולט תרומה רמה תוך נענוע הראש לצדדים לשמחת הצופים. מאמר נוסף בניו יורק טיימס מ-14 באפריל 1911, תיאר בהומור כיצד האטי נרפא באמצעות מנת ויסקי. האטי הפך ל"כוכב" של ניו יורק במהלך חייו.

מותו

בנובמבר 1922 האטי חלה פתאום והתמוטט בתוך המתחם שלו ולא היה יכול לקום. עובדי הגן ניסו להגן על האטי מהצטננות בלילות על ידי שהם כיסו אותו בחבילות גדולות של קש. רק לאחר 4 ימים הצליחו להעביר את האטי באמצעות שני מנופים ומשאיות ו-20 אנשים לכלובו. במהלך העברה האטי קיבל מנה של 4 ליטר ויסקי כדי להקל על כאביו. תושבי העיר ניו יורק היו מודאגים לגבי מצבו של הפיל, ומיהרו לקרוא בשקיקה מדי יום את החדשות האחרונות על בריאותו של האטי.
למרות כל המאמצים, האטי מת ב-18 בנובמבר 1922, חמישה ימים לאחר התמוטטותו. הציבור התוודע לכך רק ​מספר ​ימים לאחר מכן משום שמנהל הגן רצה לסלק את הגופה בחשאי מבלי שהילדים יצפו בה. גילו של האטי במותו לא היה ברור; מאמר בניו יורק טיימס טען שהוא היה בן 23, בעוד שאחרים טענו שהוא היה אפילו בן 40.
בנימין זוסקין

חייו ופועלו

בנימין זוסקין נולד ב-28 באפריל 1899 למשפחת חייטים בעיירה זמליס (Zemelis) שבליטא. בשנת 1921 הצטרף לתיאטרון הממלכתי היהודי במוסקבה, ומשנת 1935 לימד בסטודיו למשחק של התיאטרון, ואף ניהל אותו שנים רבות. בנימין זוסקין גם שיחק בכמה סרטי קולנוע רוסיים, ובהם "משפחת טאראס". בשנת 1948, לאחר הירצחו של שלמה מיכאלס, מילא בנימין זוסקין את תפקידו כמנהל התיאטרון.
בנימין זוסקין היה מהבולטים שבין מקימי הוועד היהודי האנטי פשיסטי. נתפס נעצר ונכלא בעת ששהה בבית חולים. נחקר ועונה, והוצא להורג בפקודת סטלין באוגוסט 1952, עם קבוצת הרוגי המלכות בברית המועצות.
יחד עם שלמה מיכאלס הנהיג את התיאטרון הממלכתי היהודי במוסקבה. אחדים מתפקידיו הבלתי נשכחים היו "המלך ליר"; השוטה בהצגת "המלך והשוטה" עם שלמה מיכאלס; ובנימין השלישי, ב"מסעות בנימין השלישי".
גלקסיית תנור הננסית

מאפיינים

גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא בין 13 ל-17 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-2,270 שנות אור. מסתה מוערכת בכ-‎1.4×10⁸‎ מסות שמש, כאלפית ממסת שביל החלב, אך רק כ-‎2.5×10⁷‎ מסות שמש הן של כוכבים. כוכבי הגלקסיה הם ברובם כוכבים זקנים ועם מתכתיות נמוכה (אוכלוסייה מסוג II) כך שככל הנראה לא מתרחשת בגלקסיה יצירה של כוכבים חדשים. אחד מהצבירים הכדוריים (Fornax 4) שונה משאר הצבירים הכדוריים שמקיפים את הגלקסיה, בכך שכמעט ואין לו ענקים שאינם ענקים אדומים והמתכתיות שלו גבוהה משל שאר הצבירים. על פי התפלגות אוכלוסיית הכוכבים שלו נראה שגילו צעיר ב-3 מיליארד שנים מגילם של שאר הצבירים ומגילה של הגלקסיה עצמה.
פסטיבל יוצרים יוצאים

פסטיבל יוצרים יוצאים הוא פסטיבל שאורכו שבוע ונערך בחיפה משנת 2005 עד 2012.
הפסטיבל הוקם ונערך על ידי מועצת הנוער העירונית של חיפה, שהיא הגוף הרשמי והמייצג של בני הנוער בעיר, הפועלת תחת גלגל המועצות של מועצת התלמידים והנוער הארצית בבימויו והפקתו של גדי בכר.
הפסטיבל התקיים בחודש מרץ, בהפקה גדולה וחגיגית על ידי מרכזי הנוער בעיר או על ידי להקות הנוער השונות בחיפה (מפגשים ברכס, להקת הנוער הלאומי, להקת הנוער הייצוגית של קריית חיים, הכרמלים ועוד). המופע התקיים באודיטוריום בשכונת מרכז הכרמל.
פסטיבל "יוצרים-יוצאים" היה יוזמה ייחודית לחיפה, שאפשרה לבני נוער וצעירים לבטא את עצמם במסגרת חיי התרבות בחיפה. את הפסטיבל יזמו רשות הנוער והצעירים בחיפה אשר לקחו חלק פעיל בהפקתו תוך רצון לפיתוח הכישרונות הצעירים בעיר במגוון תחומי האמנות: תיאטרון, שירה, גרפיטי, רוק, מחול, נגינה, צילום, קולנוע, פיסול ועוד. הפסטיבל נועד לעודד יצירה בקרב בני הנוער, לאפשר הכרה וחשיפה של כישרונות צעירים ולעלות את צריכת התרבות באזור. אירועי הפסטיבל כללו הפקות של נוער וצעירים, מופעים ותחרויות כישרונות צעירים בתחומים שונים.
במיוחד לפסטיבל נכתב והולחן על ידי רונן ויליאמס "שיר הפסטיבל" .
איסור משכב עם אחות האם

מקור האיסור והעונש

המקור לאיסור משכב עם אחות האם מובא בפרשת אחרי מות שבספר ויקרא: "עֶרְוַת אֲחוֹת אִמְּךָ לֹא תְגַלֵּה כִּי שְׁאֵר אִמְּךָ הִוא" (ספר ויקרא פרק י"ח, פסוק י"ג), וכן בפרשת קדושים: "וְעֶרְוַת אֲחוֹת אִמְּךָ וַאֲחוֹת אָבִיךָ לֹא תְגַלֵּה כִּי אֶת שְׁאֵרוֹ הֶעֱרָה עֲוֹנָם יִשָּׂאוּ" (ספר ויקרא פרק כ', פסוק י"ט). ועונש הכרת מבואר בסוף פרשיית העריות שבפרשת אחרי מות: "כִּי כָּל אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה מִכֹּל הַתּוֹעֵבֹת הָאֵלֶּה וְנִכְרְתוּ הַנְּפָשׁוֹת הָעֹשֹׂת מִקֶּרֶב עַמָּם" (ספר ויקרא פרק י"ח, פסוק כ"ט).

גדרי האיסור

חז"ל לומדים מכפילות אזהרת איסור משכב עם אחות האם בפרשת אחרי מות ובפרשת קדושים, שאיסור משכב עם אחות האם הוא בין אם היא אחות אמו מן האב בלבד ובין אם היא אחותה מן האם בלבד (כגון בנישואים שניים). 
כמו כן, בין אם הן נולדו מנישואי הוריהם, או שנולדו לאותו האב שאנס או פיתה נשים לכך, או לאותה האם שנאנסה או התפתתה לזנות עם גבר אחד או שני גברים.

טעם האיסור

בתורה נאמר שטעם האיסור הוא משום שאחות האם היא "שְׁאֵר אִמְּךָ", וכן "כִּי אֶת שְׁאֵרוֹ הֶעֱרָה". כלומר האיסור נובע מתוך קרבת הדם שיש לאחיין עם דודתו, שהיא אחות אמו יולדתו.
תערובת אוטקטית

תערובת אוטקטית (או נקודה אוטקטית) היא תערובת של שני חומרים או יותר, בעלת הרכב נתון, אשר בו מתקבלת טמפרטורת ההיתוך הנמוכה ביותר.
ההרכב האוטקטי מתאפיין במיקרו-מבנה למלרי (שכבתי).
לא מכל תערובת של חומרים ניתן לקבל הרכב אוטקטי, וניתן לבדוק האם הרכב מסוים יוצר מערכת אוטקטית, באמצעות דיאגרמת פאזות.

מקור המילה

המילה "אוטקט" מקורה ביוונית, ופירושה "ניתך בקלות".
פומפוניוס סקונדוס

פובליוס פומפוניוס סקונדוס (בלטינית: Publius Pomponius Secundus) היה מדינאי ומשורר רומי בתקופת שלטונם של טיבריוס, קליגולה וקלאודיוס.

משפחתו

אמו של פומפוניוס, ויסטיליה, הייתה גם אמם (מנישואים אחרים) של פובליוס סואיליוס רופוס ושל המצביא גנאיוס דומיטיוס קורבולו. אחיו של פומפוניוס, קווינטוס פומפוניוס סקונדוס, היה שותף בכמה קנוניות בתקופת שלטונם של טיבריוס וקלאודיוס.

הקריירה הפוליטית והצבאית שלו

ההיסטוריון הרומי דיו קסיוס כותב שפומפוניוס היה קונסול שבע שנים לפני עלות קליגולה לשלטון, כלומר בערך בשנת 30, אך שמו אינו מופיע ברשימות המגיסטרטים השנתיים העליונים (Fasti Consulares). הוא היה אחד מחבריו של סֶיָאנוּס, שמונה לקונסול בשנת 31, ולאחר הדחתו באוקטובר אותה השנה, הושלך פומפוניוס לכלא. קליגולה שחרר אותו בשנת 37, וב-41 מינה אותו לקונסול.
קלאודיוס מינה אותו ללגאטוס בגרמאניה. בשנת 50, במהלך כהונתו, פלשו בני שבט הכאטים לגרמניה עילית למטרות שוד. פומפוניוס שלח נגדם צבאות עזר וחילות פרשים מקרב בעלות הברית. החיילים תקפו את הכאטים משני כיוונים והכו בהם מכה ניצחת. בין השבויים גילו להפתעתם כמה ניצולים מהתבוסה של וארוס שנפלו בשבי הגרמאנים 40 שנה קודם לכן. על השגו זה נתכבד פומפוניוס בתהלוכת ניצחון.

יצירותיו

את עיקר פרסומו קנה פומפוניוס בכתיבת טרגדיות. יצירותיו נזכרות לשבח אצל טקיטוס, קווינטיליאנוס ופליניוס הצעיר, והוסיפו לקרוא בהן גם בתקופות מאוחרות הרבה יותר. את אחת מהן מזכיר הפילולוג כאריסיוס בן המאה ה-4. מחזותיו הוצגו לראשונה בתקופת קלאודיוס. קווינטיליאנוס כותב שפומפוניוס עולה על כל כותבי הטרגדיות המוכרים לו, וטקיטוס משבח את כשרונו הספרותי.
סקונדוס הקפיד מאוד על דקויות הסגנון והדקדוק ונחשב לבר סמכא בתחומו. נושאי יצירותיו היו יווניים להוציא יצירה ידועה אחת, fabula praetexta בשם "אינאס", ממנה שרדו שורות אחדות בלבד.

שמו

אין כל ודאות כי שמו הפרטי של פומפוניוס אכן היה פובליוס. טקיטוס קורא לו במקום אחד בשם "פובליוס" ובמקום אחר "לוקיוס", ואילו דיו קסיוס קורא לו "קווינטוס". ישנה כתובת בה הוא נקרא בשם "[קאלוו]יסיוס סבינוס פומפוניוס סקונדוס", אך לא ידוע כי השתייך לבית האב של הקאלוויסים (Calvisia).
עדי קונסטנטינוס

קריירה

קונסטנטינוס, המכונה "קוסטה", החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים וכשהיה בן 15 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי חיפה. קונסטנטינוס היה אחד משני הקפטנים של קבוצת הנוער של מכבי חיפה, עמה זכה בשני דאבלים. ב-28 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2–3 למכבי נתניה במסגרת גביע הטוטו. ב-11 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2–1 נגד עירוני קריית שמונה. לקראת סוף עונת 2014/2015 הפך קונסטנטינוס לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ושותף בשישה משחקי ליגת העל.
בעונת 2014/2015 הושאל קוסטנטינוס להפועל עכו על מנת לצבור דקות משחק. ב-20 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בעכו, בתיקו 0–0 נגד בני סכנין. עד לסיום העונה שיחק קונסטנטינוס 25 משחקים בליגה ועוד אחד בגביע המדינה. בתקופתו בהפועל עכו זומן לראשונה לנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך שלוש הופעות בשנת 2015. קונסטנטינוס המשיך בעכו גם בעונה שלאחר מכן אך בינואר 2016 חתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ביולי 2016 הצטרף להפועל ירושלים מהליגה הלאומית, ובסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'.
ב-15 ביוני 2017 חזר לליגת העל כאשר חתם במכבי נתניה עד לסיום העונה, אך במדיה שותף רק בתשעה משחקים, מתוכם שלושה בליגה, וב-31 בינואר 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית, במדיה כבש שער אחד ב-17 הופעות עד תום העונה.
ב-16 באוגוסט 2018 חזר לקדנציה שנייה בהפועל עכו בליגה הלאומית.
ב-23 ביולי 2019 חתם בהפועל אשקלון.
פול דוראן-רואל

אודות

נולד כפול-מארי-יוסף דוראן-רואל (Paul-Marie-Joseph Durand-Ruel) בפריז. אביו היה סוחר אמנות, ובשנת 1865 החל פול הצעיר לנהל את העסק המשפחתי, אשר ייצג באותה עת אמנים מאסכולת ברביזון, ביניהם ז'אן-בטיסט קאמי קורו. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19 היה דוראן-רואל אחד מהסוחרים המרכזיים של אסכולת ברביזון.
במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה, בשנים 1870-71, ברח מפריז ללונדון. שם הוא נפגש עם אמנים אימפרסיוניסטים, בהם קלוד מונה, קאמי פיסארו ושארל-פרנסואה דוביני. בדצמבר 1870 ערך תערוכה ראשונה בלונדון. 
בתחילת שנות ה-70, החל להתקרב לזרם האימפרסיוניזם, ולראות את הפוטנציאל שבו. בשנת 1872 קיים לראשונה תערוכה אימפרסיוניסטית.
במהלך שלושת העשורים הבאים, היה דוראן-רואל לסוחר האמנות הידוע ביותר ולאחד מהתומכים הכלכליים העיקריים של האמנות האימפרסיונית בצרפת. בין האמנים המפורסמים איתם עבד היו אלפרד סיסלי, פייר-אוגוסט רנואר, ברת מוריזו, אדואר מאנה, אדגר דגה, קלוד מונה וקאמי פיסארו.
ברתאן, מלך סאסקס

ברתאן (באנגלית: Berthun או Beorhthun)  היה מלך ממלכת סאסקס בשלהי המאה השביעית. ככל הנראה מלך אנדהאן לצד את'לוויל, או תחתיו, ולצד אנדהאן וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה, או כי את'לוויל שלט על כל הממלכה ואנדהאן וברתאן שלטו רק על חלק קטן ממנה, או שלטו כמשנה למלך. 
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של ברתאן. מרבית פרטים אלה ידועים מצווים מלכותיים אשר שרדו עד ימינו.  
על פי ספרו של בדה ונרביליס "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית": לאחר נפילתו של את'לוויל בקרב למול קאדוואלה, מלך ממלכת וסקס אשר פלש לממלכת סאסקס, הצליחו אנדהאן וברתאן אשר מלך, לגרש את קאדוואלה מהממלכה. כאמור בספרו של בדה, בשנת 686, ככל הנראה זמן קצר לאחר הניצחון על קאדוואלה תקפה ממלכת סאסקס את ממלכת קנט ואת הלות'היר מלכהּ. בראש צבא סאסקס עמדו אנדהאן וברתאן. מתקפה זו נועדה לתמוך בעליית אידריק אחינו של הלות'היר, לשלטון. בדה מספר כי ברתאן נהרג בקרב זה, וממלכות קנט וסאסקס נכבשה על ידי קאדוואלה.
אריזונה

מקור השם

ההסכמה הכללית גורסת כי שמה של המדינה נגזר, מהשם הספרדי אריזונאק, שהוא שיבוש של המילה אלי סונק (alĭ ṣonak, "מעיין קטן") בשפת אודהאם, אך ישנן גם סברות שהשם נגזר מהביטוי árida zona (אזור צחיח) בספרדית, או מהביטוי הבסקי aritz ona (האלון הטוב).

גאוגרפיה

אריזונה היא המדינה השישית בשטחה בארצות הברית; לפניה מדורגת ניו מקסיקו ואחריה נבדה. מתוך כלל שטחה של המדינה, רק 15% הם בבעלות פרטית. כמו מדינות אחרות בדרום מערב ארצות הברית, יש בה רכסי הרים ורמות רבות. למרות האקלים הצחיח שלה, כ-27% משטח המדינה הוא מיוער.
האתר המפורסם ביותר בעולם הנמצא באריזונה הוא הגרנד קניון שבצפונה. זהו קניון צבעוני, עמוק ותלול, שנחצה על ידי נהר קולורדו. הוא שוכן בתוך פארק לאומי ענק, שהוא אחד הפארקים הלאומיים הראשונים בארצות הברית. אורך הקניון כ-446 ק"מ ורחבו נע בין 6 ק"מ ל-29 ק"מ. עומקו מגיע ליותר מ-1.6 ק"מ.
באריזונה נמצא מכתש מטאוריטים חשוב, כ-40 ק"מ מערבה מווינסלוו שבמחוז נאווחו. רחבו כ-1.6 ק"מ ועומקו כ-170 מטר.
אריזונה היא אחת משתי המדינות הבודדות בארצות הברית שלא נוהג בה שעון קיץ (יחד עם הוואי), אך בפועל האזורים שבצפון המדינה המשתייכים לטריטוריית נוואחו משתמשים בשעון קיץ.
אריזונה היא מדינה עם סיכון נמוך עד בינוני להתרחשות של רעידות אדמה.
אריזונה גובלת ביוטה בצפון, בניו מקסיקו במזרח, במקסיקו בדרום, בקליפורניה במערב ובנבדה בצפון מערב.

ממשל ופוליטיקה

בראש הרשות המבצעת עומד המושל שנבחר לקדנציה של ארבע שנים. המושל מוגבל לשתי קדנציות רצופות, אך אין הגבלה למספר הקדנציות הכוללת. הבחירות למושל מתקיימות יחד עם בחירות אמצע הקדנציה. אריזונה היא אחת מהמדינות הבודדות בהן לא קיים תפקיד סגן המושל, ובמקרה שהמושל מפסיק למלא את תפקידו מחליף אותו מזכיר המדינה.
האספה המחוקקת של אריזונה מורכבת משני בתים - בית הנבחרים בו יש 60 חברים וסנאט בו יש 30 חברים שכולם נבחרים לקדנציות בנות שנתיים. כל בוחר מצביע עבור שני מועמדים לבית הנבחרים ומועמד אחד לסנאט שייצגו את מחוז הבחירות שלו. חברים בבית המחוקקים לא יכולים לכהן יותר מארבע קדנציות רצופות.
בבית המשפט העליון של אריזונה מכהנים חמישה שופטים שממונים על ידי המושל מתוך רשימה שהמרכיבה ועדה דו-מפלגתית. נשיא בית המשפט נבחר על ידי השופטים לקדנציה של 5 שנים.

כלכלה

התמ"ג של מדינת אריזונה בשנת 2011 היה 259 מיליארד דולר, מה שמציב אריזונה כבעלת כלכלה גדולה יותר משל ניו זילנד, פינלנד, ואירלנד. ענפי התעסוקה הגדולים הם בריאות, תחבורה וממשלה. ההכנסה לנפש באריזונה 40,828 דולר (מדורגת במקום 39 במדינות ארצות הברית). ההכנסה החציונית לבית אב היא 50,448 דולר. לפני שנים רבות היו חמישה ענפי כלכלה בולטים באריזונה: נחושת, כותנה, בקר, הדרים ותיירות. גם בתחילת המאה ה-21 נחושת היא עדיין משאב הטבע החשוב ביותר במדינה, המספקת כשני שלישים מהנחושת הנכרית בארצות הברית כולה.
שיעור האבטלה באריזונה, נכון למרץ 2016, הוא 5.4%.
לייזר וולף

לייזר וולף (יידיש: לייזער וואָלף; 1910 וילנה - 1943 ליד סמרקנד) היה משורר יידי, אחד ממייסדי קבוצת יונג ווילנע.

ביוגרפיה

שמו המקורי של וולף היה משה-לייזר מקלר (יידיש: מעקלער).
הוא נולד בווילנה למשפחה עניה, הוא כילד רביעי במשפחה. אביו היה צבע, ואילו אמו הייתה עקרת בית. מורהו הראשון שלימד אותו קרוא וכתוב היה רב שהגיע לווילנה כפליט בזמן מלחמת העולם הראשונה. אחרי אותה מלחמה המשיך את לימודיו בבית הספר. בגיל 16 פרסם את שירו די גרינע פרייד בשבועון ליטערארישע בלעטער (ורשה, 1926). החל מסוף שנות העשרים ועד תחילת שנות ה-40 שירים ופרוזה מפרי עטו התפרסמו כמעט כל שבוע בווילנער טאג. הוא היה חבר מערכת בפרסומיה של קבוצת המשוררים והסופרים היהודים יונג ווילנע.
עד 1939 גר בווילנה ולאחר מכן נדד ברחבי ברית המועצות עד שלבסוף הגיע לאוזבקיסטן. ברפובליקה האוזבקית עבד במפעלים ובקולחוזים. הוא נפטר בזמן מלחמת העולם השנייה, ב-1943, מרעב.
מכוניות (סרט)

עלילת הסרט

בעולם בו בעלי החיים היחידים הם כלי תחבורה, מכונית מרוץ בשם לייטנינג מקווין (בגרסה העברית, ספידי מקווין) הוא "נער צעיר", ובשל היותו מכונית מרוץ מצליחה, הוא עושה את דרכו למרוץ הגדול שבו זוכים בגביע הבוכנה. לייטנינג מוביל כל המרוץ אבל אינו נותן לאנשי הצוות להחליף את גלגליו. בהקפה האחרונה מתפוצצים גלגליו, והוא מגיע עם שני רכבים אחרים לקו הסיום בתיקו. בסוף המרוץ נקבע כי שלושתם יתחרו בקליפורניה בתחרות הכרעה. התחרות הזו חשובה במיוחד כי מי שיינצח בה יקבל חסות מ"דיינקו", חברה גדולה ונחשבת.
מקווין יוצא לדרך עם נהגו. באחד הלילות בדרכו, הוא נופל מהמשאית ונכנס בטעות לעיירת עמק רדיאטור ספרינגס, שם הוא הורס את הכביש הראשי. בבית המשפט המקומי נקבע כי עליו לתקן את הכביש. בעולם החיצון מוכרז מקווין כ"נעדר".
בתחילה מקווין מנסה לחמוק מהעבודה הקשה, ולעזוב את העמק, אך שאר המכוניות מצליחות למנוע זאת ממנו. מקווין מגלה כי ראש העיירה דוק הדסון הוא מכונית מרוץ ותיקה ההאדסון הורנט שזכתה בעבר בשלושה גביעי בוכנה. מקווין ודוק מתחרים, ולהפתעתו של מקווין הוא מפסיד. מקווין מגלה כי דוק יודע דברים רבים שהוא יכול ללמוד. הוא גם מגלה כי הסיבה להעלמותו של דוק ממסלולי המרוץ היא שלאחר התאונה שלו, לא נתנו לו עוד הזדמנות. בינתיים מקווין גם מכיר את סאלי, שהיא מכונית יפה שהתאהבה בעמק רדיאטור. מקווין מגלה כי גם הוא נופל בקסמייה של העיירה, ויכול ללמוד הרבה מתושביה. לאחר שהוא מסיים לתקן את הכביש הוא מזמין לעצמו משהו מכל אחד בעיר. תושבי העיר שמחים כולם. לפני שמקווין יכול להגיד לסאלי איך הוא מרגיש הליקופטר מאתר אותו והוא נדחף חזרה למשאית שלו ומגיע לקליפוניה למרוץ הגדול.
במהלך המרוץ מקווין לא מצליח להתרכז עד שדוק הדסון, אשר הגיע מהעמק, מתייצב כמנהל התחרות שלו ועוזר לו לצמצם את הפער. כאשר הקהל רואה אותו הוא מוחא כפיים בהתרגשות והוא מתרגש מהמחווה. במהלך התחרות מקווין משתמש בכמה טריקים שלמד בעמק מחבריו החדשים. הצוות של צ'יק לועגים לגווידו, מחליף הגלגלים של מקווין, אבל כאשר מקווין נכנס לטיפולו הם נותרים המומים מהמהירות בה פעל. במהלך הסיבוב האחרון של התחרות מקווין מוביל בהרבה על מתחריו כאשר המלך, המכונית הוותיקה שזהו מרוצה האחרון נפגע בתאונה קשה בעקבות החוצפה של צ'יק. מקווין עוצר בחדות מטרים לפני הסיום, וחוזר אחורה כדי לעזור למלך להגיע לקו הסיום. צ'יק המכונית השנייה מנצחת בתחרות, אך כולם הרבה יותר מתרשמים ממקווין שעזר למלך ולכן הם צעקו "בוז" לצ'יק וזרקו עליו חפצים לאחר שקיבל את הגביע. מקווין לומד כי ניצחון אינו הדבר החשוב ביותר. בסיום הסרט מקווין חוזר לעמק, ושם כולם מרוויחים מחסות שנותן למקום.

על ההפקה

הסרט הופק אחרי שחברת דיסני וחברת פיקסאר חזרו לשתף פעולה לראשונה לאחר מחלוקת ביניהם ולאחר שנקנתה פיקסאר על ידי חברת וולט דיסני. זה הוא הסרט השביעי המופק על ידי פיקסאר. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-9 ביוני 2006, ובישראל ב-22 ביוני 2006.

מכוניות מצוירות - הצ'יזבטים של מטור

זו היא מיני סדרה בערוץ דיסני המספרת על קורותיו של מטור בימים שהיה קטן.
כל פרק הוא סרטון באורך 3 דקות, סדרה זו בעלת 7 פרקים והיא דובבה בשנים 2010 (אחרי הסרט הראשון) ו-2011 (לפני הסרט השני)

סרט ספין-אוף

בעקבות סרט זה והסרט השני נוצר סרט ספין-אוף שנקרא מטוסים. גם בסרט הספין-אוף אין בני אדם אלא כלי רכב (מטוסים, מכוניות, אוטובוסים וכו'). הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-9 באוגוסט 2013 ובישראל ב-15 באוגוסט.
פצ'וקה

היסטוריה

האזור בו נמצאת פצ'וקה היום היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים עוד לפני בואם של הספרדים לאזור ב-1528. לאחר בואם הם קראו לאזור בשם פצ'וקה והתחיל להתפתח בו יישוב מסודר.
ב-1552 נמצאו באזור מחצבים שונים אשר פיתוחם החל ב-1555. עקב כך הכלכלה המקומית עברה מהסתמכות על חקלאות לכרייה וכן ההתיישבות צמחה בצורה משמעותית.
פצ'וקה נכבשה על ידי הכוחות המורדים במלחמת העצמאות של מקסיקו ב-1812. ב-1813 פצ'וקה קיבלה מעמד של עיר. לאחר המלחמה מקסיקו העצמאית חולקה למדינות ופצ'וקה הייתה חלק ממדינת מקסיקו.
ב-1824 המכרות שהיו עד אז בשליטתם של הספרדים הקולוניאליסטים עברו לידי כורים מקורנוול שבאנגליה. הם המשיכו לשלוט במכרות עד שמלחמת ארצות הברית-מקסיקו, אשר במהלכה נכבשה העיר על ידי ארצות הברית, אילצה אותם למכור את המכרות למקסיקנים המקומיים. עם זאת, הם חזרו לשלוט במכרות ב-1850 ונותרו מרכיב חשוב באוכלוסייה ובתרבות בעיר במשך זמן רב.
ב-1869 נוצרה מדינת אידלגו ופצ'וקה נבחרה להיות בירתה. העיר נכבשה פעמיים על ידי הפלגים השונים במהלך המהפכה המקסיקנית, שהתרחשה במהלך העשור השני של המאה ה-20. בשלב מסוים שמה של העיר הפך ל"פצ'וקה דה סוטו" כהוקרה למנואל פרננדו סוטו, שהיה גורם מרכזי בהפיכתה של אידלגו למדינה נפרדת.
באמצע המאה ה-20 התחיל צמצום גדול בכרייה, דבר שגרם לירידה משמעותית במצבה הכלכלי של העיר. עקב כך הכלכלה המקומית נאלצה לעבור לתעשייה והצליחה להתאושש במידת מה.

כלכלה

למרות הצטמצמות ענף הכרייה במהלך המאה ה-20, הוא עדיין מרכיב חשוב בכלכלה המקומית. במכרות באזור פצ'וקה נכרים בעיקר זהב וכסף. בנוסף לכרייה הכלכלה המקומית מסתמכת על חקלאות, תעשייה ותיירות.

חינוך

בעיר פועלים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, בהם האוניברסיטה האוטונומית של מדינת אידלגו.

תחבורה

את פצ'וקה משרת נמל התעופה הלאומי אינחניירו חואן גיירמו וייאסנה שנפתח ב-1975.
יש מערכת אוטובוסים מהירה בבנייה בעיר תחת השם "טוסובוס" שצפויה להיפתח באוגוסט 2014.

ספורט

בעיר פועל מועדון הכדורגל פצ'וקה, שהוקם ב-1901 על ידי הכורים האנגלים בעיר. הקבוצה, המשחקת בליגת העל המקסיקנית, זכתה בגביע סודאמריקנה ב-2006 והשתתפה מספר פעמים באליפות העולם לקבוצות.
לזלי פיינברג

ביוגרפיה

פיינברג נולדה ב-1949 למשפחה יהודית ממעמד הפועלים. על אף שהוגדרה בלידתה כנקבה והוריה גידלו אותה כבת, היא אינה רואה עצמה כך וכשהיא כותבת או מדברת על עצמה היא מעדיפה ניטרליות מבחינה מגדרית. הישגה הספרותי הוא הרומן סטון בוץ' בלוז, הנחשב לרומן פורץ דרך בתחום ספרות להט"ב ומגדר, זכה בפרס למדא לספרות בשנת 1993 ותורגם לשפות רבות (בהן עברית).
הרומן, שאינו אוטוביוגרפי, מספר את סיפורה של ג'ס גולדברג, שהיא סטון בוץ', בת למשפחה יהודית חילונית הגדלה בעיירה שמרנית בבאפלו שבניו יורק. בספר מתואר הקושי להיות שונה מבחינה מגדרית בארצות הברית משנות ה-60 ועד שנות ה-80, וכן מתוארות זהויות, תת-זהויות, מונחים והתנהגויות מגדריות שלא זכו קודם לחשיפה בספרות, כמו: Heshe, Femme, Binding ו-‘To pass’. ‎
פיינברג בחרה להקדיש את הספר לזכרה של סילביה ריברה.
החל מסוף שנות ה-90 נלמד הספר "סטון בוץ' בלוז" במספר אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית. מלבד הכתיבה הספרותית, פיינברג ידועה כעיתונאית וככותבת ספרי עיון בנושאים חברתיים, פוליטיים ומגדריים.

פעילות

בשנות ה-60 החלה מעורבותה של פיינברג בזרם הפוליטי השמאלי בתנועה לזכויות להט"ב בארצות הברית. בין היתר הייתה אחת הראשונים שתמכו בזכות הפלסטינים להגדרה עצמית. ב-1974 היה ממנהיגי המצעד נגד הגזענות שנערך בבוסטון. ב-1975 הצטרף למאבק למען פעיל התנועה לזכויות הילידים האמריקאים לאונרד פלטייר .‏ החל ב-1981 החל לפעול יחד עם עוד פעילי זכויות אדם למען העיתונאי מומיה אבו ג'אמאל. בשנת 1984, בשיאה של מגפת האיידס, ערכה פיינברג מסע הרצאות על משבר האיידס ברחבי ארצות הברית. בין מאבקיה הנוספים: שותפות במאבק למען זכויות נשים ונגד גזענות והתנגדות אקטיביסטית לקו קלוקס קלאן.
בשנות ה-70 חלתה פיינברג במחלת ליים. בשנת 2008 החלה לסבול מנכות, ובין יתר מגבלותיה היו גם קשיים בכתיבה.
בשנת 1992 התוודעה פיינברג אל המשוררת האמריקאית הלסבית והאקטיביסטית הבולטת מיני ברוס פראט , והשתיים היו שותפות לחיים במשך 22 שנה, עד מותה של פיינברג.