google/wiki40b huggingface dataset:
פצצת כדור פורח

פצצת כדור פורח (ביפנית: 風船爆弾; פירוש מילולי: "פצצה הנישאת על ידי הרוח" או "פצצה הנשלחת על ידי הרוח"; נקרא גם "פצצות פו-גו") היא כדור פורח ממולא מימן, שנשא מטען 15 ק"ג חומר נפץ, ושימש את האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה לשם תקיפה של ארצות הברית היבשתית. פצצות כדור פורח פותחו ויוצרו במעבדת נובוריטו שבקווסאקי בפיקודו של גנרל סויושי קוסאבה שנעזר במדען הראשי של המכון רב-סרן טאיג'י טקאדה.
קוטרו של הכדור הפורח היה כעשרה מטרים. פצצות הכדור הפורח נשלחו לאוויר מאתרים בחופו המזרחי של האי הונשו, הוא האי המרכזי של יפן, ונישאו על כנפי זרמי הסילון לעבר ארצות הברית. 
הפצצות הראשונות שולחו ב-3 בנובמבר 1944 והאחרונות באפריל 1945. היפנים שלחו כ-9,000 פצצות כאלה וקיוו שלפחות 10% מהכדורים הפורחים יגיעו ליעדם. הפצצות נחתו ב-17 מדינות כמו אלסקה, קליפורניה, אורגון, יוטה ועוד. רוב הפצצות נחתו בשטחים פתוחים או בים ללא נזק. הצנזורה בארצות הברית מנעה מהפרסום על פצצות אלה כדי לא להפיץ בהלה בעוד שהתקשורת ביפן דווחה על עשרת אלפים נפגעים אמריקאיים.

הפצצה היפנית באורגון

ב־5 במאי 1945 יצא הכומר ארצ'י מיצ'ל עם אשתו אלסי שהייתה בהיריון ועם חמישה נערים מקהילתו לפיקניק סמוך ללייקוויו, אורגון. כשהיה עסוק בהכנת האוכל נכנסו אלסי והנערים ליער סמוך וצעקו לעומתו כי  מצאו כדור פורח מוזר. הוא הזהיר אותם לא לנגוע אך לשווא. הפיצוץ התרחש כשהם ניסו לגרור אותה ואלסי וחמשת הנערים נהרגו במקום. הרוגים אלו היו, ככל הידוע, הקורבנות היחידים של מתקפת "פצצות הכדור הפורח", והיחידים שנהרגו על אדמת ארצות הברית היבשתית כתוצאה ישירה של התקפת אויב במלחמת העולם השנייה.
במקום האסון הוקמה אנדרטה עליה נכתבו שמותיהם וכן כי "זה המקום היחידי ביבשת אמריקה בו נגרם מוות כתוצאה מפעולת אויב במלחמת העולם השנייה".
מיצ'ל נישא בשנית ועבר לשמש ככומר בהודו סין שם נחטף על ידי הוייט קונג ב-1962 וגורלו לא נודע עד היום.
צבי ענבל

צבי ענבל (יליד 1946) הוא כימאי ישראלי, חוזר בתשובה חרדי, מראשוני המרצים בתנועת התשובה, ממקימי ארגון "ערכים" להחזרה בתשובה ומבכיריו. ענבל הוא בעל תואר שני בכימיה מטעם הטכניון.

ביוגרפיה

אביו היה ארנסט ענבל, מנהל התנועה והמסחר ברכבת ישראל. ענבל חזר בתשובה במהלך שירותו הצבאי, בתהליך שהחל משנת 1972 והלאה. במלחמת ששת הימים שימש (עד פציעתו במלחמה) כקצין בחטיבת חרמ"ש, ובמלחמת יום הכיפורים פיקד על מעבדה כימית ניידת של צה"ל.
עד חזרתו בתשובה השתייך לסיעת ליברלים עצמאיים בחיפה, והיה פעיל בליגה נגד כפייה דתית. לאחר חזרתו בתשובה נעשה לאחד מאנשי התל"ת "תנועה להפצת תורה", ניסה להקים יישוב חרדי בגוש שגב, ניסיון שנכשל והביא לסגירת הארגון.
ענבל למד תורה במשך כמה שנים בישיבת כנסת חזקיהו ברכסים. לאחר מכן המשיך את לימודיו בכולל אברכים. הוא הושפע רבות מהרב משה שפירא ומהרב בן מנת. 
ענבל השתתף בהרצאות של "אל המקורות", ועם הזמן היה ממקימי ארגון "ערכים" להפצת תודעת היהדות ולהחזרה בתשובה. ענבל משמש כמרצה ב'ערכים' בישראל ובעולם, תחום הרצאותיו העיקרי: התנגדות לתורת האבולוציה, דת ומדע ומסתרי לשון הקודש. הרצאותיו משודרות בערוץ "הידברות" ונמכרות במשרדי "ערכים". ענבל נחשב בעיני רבים כחוד החנית האינטלקטואלי של "ערכים", ומתנגדי החזרה בתשובה מתפלמסים אתו רבות: באתר "חופש", רבקה גרינבוים בספרה 'אל תאמינו להם', ועוד. אלונה איינשטיין העידה כי הרצאה בת ארבע שעות של ענבל הניעה אותה לחזור בתשובה.
מלבד הרצאותיו, עוסק ענבל למחייתו בכימיה, בעיקר ככימאי מזון.
בנו הוא הרב יהושע ענבל.
דאף 55

מאפיינים

דגם ה-"דאף 55" יוצר בגרסת הילוכים אוטומטים בלבד מסוג "Variomatic".
מנועי "דאף 55" נלקחו ברישיון, מחברת רנו הצרפתית, מדגמי רנו R8 (מנוע 1,108 סמ"ק).
דגם הספורט - קופה היה קרוי "DAF 55 Marathon". יוצרו 10,967 יחידות מהדגם, בין השנים 1971-1971.
מדגם הסדאן יוצרו 153,263 יחידות.
תאוצת דגם הסדאן - 0-100 קמ"ש היא 23 שניות.
מחירי דגמי "דאף 55" בשנת 1969 בגרמניה עמדו על  סך 5,994-6,600 מרקים גרמנים.
קרלטון אוורהארט

ביוגרפיה

אוורהארט סיים ב-1983 לימודי תואר ראשון בווירג'יניה טק במסגרת מלגה להכשרת קציני מילואים של חיל האוויר. הוא התגייס לחיל האוויר ושירת כטייס מטוסי תובלה.
בשנים 1998–2000 שימש עוזר לענייני חיל האוויר לנשיא ארצות הברית. בשנים 2000–2001 פיקד על טייסת התובלה 475, טייסת מטוסי לירג'ט C-21 להטסת בכירים. באוגוסט 2003 מונה למפקד להק המבצעים של כנף 374 בבסיס יוקוטה ביפן, בתפקיד זה פיקד על כנף המשלוח האווירי 386 שנשלחה לדרום-מערב אסיה. ביולי 2005 מונה לסגן מפקד כנף התובלה 97 ושלושה חודשים אחר כך מונה למפקד הכנף. מילא שורה של תפקידי מטה ופיקוד בארצות הברית ובאפגניסטן.
באפריל 2012 מונה לסגן מפקד חיל האוויר השלישי בבסיס רמשטיין שבגרמניה, במהלך כהונתו נחשף כי מפקד חיל האוויר השלישי טייח פרשת הטרדה מינית, הוא נאלץ לפרוש מתפקידו ובפברואר 2014 מונה אוורהארט למחליפו. ביוני 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-18.
באוגוסט 2015 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד התובלה האווירית של חיל האוויר, הוא שירת בתפקיד עד ספטמבר 2018.
במהלך שירותו צבר מעל 4,700 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, בואינג KC–135, בואינג C-17, מקדונל דאגלס C-9, לוקהיד C-130 הרקולס, C-5 גלקסי, לירג'ט C-21, גאלפסטרים C-37,‏T-1A ג'ייהוק ומסוקי בל UH-1N.
אוורהארט נשוי למישל ואב לארבע בנות.
בודיונובקה

בודיונובקה (קרי-בּוּדיוֹנוֹבקַה, רוסית-Будёновка) הוא כובע צמר צבאי שהיה בשימוש בברית המועצות ממהפכת אוקטובר עד מלחמת העולם השנייה.

היסטוריה

הקמת הצבא האדום בפברואר 1918 חייבה יצירת מדים חדשים שיחליפו את מדי צבא הצאר. לשם כך הוציא הצבא האדום מכרז, בו השתתפו גדולי הציירים בברית המועצות; ביניהם ויקטור וסנצוב, בוריס קוסטודייב ומיכאיל איזוצ'בסקי.

ב-18 בדצמבר 1918 אושר הדגם החדש של הכובע על בסיס הכובע ששימש את צבא הצאר בימי הביניים - ה"יֶרִיחוֹנקַה". בתחילה נקרא הכובע "בוֹגַטִירקַה", אך לאחר מכן הוחלט לשנות את שמו ל"פרונזֶבקה" על שמו של המפקד מיכאיל פרונזה, ולבסוף ל"בודיונובקה" על שם מפקד חיל הפרשים של הצבא האדום סמיון בודיוני.

היסטוריית השינויים

בהודעת הצבא מינואר 1919 תוארה הבודיונובקה ככובע צמר עם בטנת כותנה ומצחייה הבנוי משישה חלקים ההולכים וצרים בראשם, ופיסת בד נוספת שמגנה על העורף. הכובע נסגר בעזרת "אזניים" מתחת לסנטר, שבדרך כלל קופלו אל צידיו.

מעל מצחיית הכובע היה תפור כוכב, כשהצבע שלו היה שונה מחיל לחיל:לחיל הפרשים כחול, לחיל הרגלים ארגמן, לחיל התותחנים כתום, לחיל ההנדסה שחור ולמשמר הגבול ירוק.

הבודיונובקה הפסיקה להיות חלק קבוע ממדי הצבא האדום במאי 1924, והוחלפה לכובע מצחייה צבאי רגיל; אך היא המשיכה להיות חלק ממדי החורף של הצבא האדום.

בשנת 1926 שונה צבעה של הבודיונובקה לאפור כהה, והיא המשיכה לשמש בנוסף גם את כוחות המשטרה עד שנות הארבעים; אז הוחלפה בסוגי כובעים אחרים.

הבודיונובקה כיום

כיום הבודיונובקה הפכה לאחד מסמלי המפלגה הקומוניסטית ברוסיה, והיא נמכרת כמזכרת פופולרית לתיירים ומשמשת פרט הכרחי בסרטי קולנוע העוסקים בהיסטוריה של ברית המועצות ובמלחמת האזרחים ברוסיה.
פיטר איגן

ביוגרפיה

איגן נולד בלונדון. הוא בנם של דוריס (שם נעורים פיק) ומייקל תומאס איגן שמוצאו אירי. הוא למד בבית הספר הקתולי סנט ג'ורג' במאידה וייל , ובבית הספר "London Oratory School" .

קריירה

הופעת הבכורה של איגן על במת התיאטרון הייתה במחזה "Charlie Girl". הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בתפקיד סת' סטרקדר בעיבוד של ה-BBC משנת 1968 לספר "Cold Comfort Farm". ב-1969 הוא זכה להכרה בתפקיד הגנגסטר הוגרת' בסדרה השנוייה במחלוקת "Big Breadwinner Hog" של רשת "גרנדה טי וי" ב-1975 גילם את דמותו של ג'ון אוורט מיליי במיני-סדרה "The Love School", וב-1978 שיחק בדמותו של אוסקר ויילד בסדרה "לילי" בכיכובה של פרנצ'סקה אניס בתפקיד לילי לנגטרי. ב-1987 הופיע בתפקיד מגנוס פים בדרמה של ה-BBC "מרגל מושלם", עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'ון לה קארה. ב-1989 ו-1990 כיכב בסיטקום "חשבון משותף" לצדה של האנה גורדון.
ב-1979 שיחק איגן בתפקיד הראשי במיני-סדרה "Prince Regent" של ה-BBC. ב-1983 גילם את האביר הטמפלרי בן האלמוות בדרמה "The Dark Side of the Sun" מאת מייקל ג'. בירד. עוד ב-1983 שיחק איגן בתפקיד פות'רגיל בסדרה "רב מרגלים ריילי" שגוללה את עלילותיו של המרגל סידני ריילי. ב-1986 הופיע בתפקיד הנרי סימקוקס בדרמה הטלוויזיונית "Paradise Postponed" מאת ג'ון מורטימר. ב-1999 הופיע בתפקיד אורח בפרק "Private Lives" בסדרה "A Touch of Frost".
תפקידים נוספים של איגן היו מייקל קוצ'ריין בסדרת הדרמה "The Ambassador" (מ-1998), סוכן חשאי מרס בספין-אוף של הסדרה "קאלאן" (1974), ודוכס סתרלנד בסרט "מרכבות האש" (1981). ב-2007 שיחק בתפקיד ויקטור בסרט "למות בלוויה". ב-2009 יצא לסיבוב הופעות בהפקה מחודשת של המחזה "A Song at Twilight" מאת נואל קאוורד. הוא הקריין במשחק הווידאו "Forza Motorsport 3" ומשחק ההמשך "Forza Motorsport 4". איגן דיבב את השופט במשפט המכשפות במשחק הווידאו "Professor Layton vs. Phoenix Wright: Ace Attorney".
ב-2012 הופיע לראשונה בתפקיד יו "שרימפי" מקלייר המרקיז מפליטשייר, בפרק ספיישל חג המולד של הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון". הוא הופיע פעמים אחדות בעונה החמישית של הסדרה, ולמשך זמן קצר גם בעונה השישית.
ב-2012 שיחק איגן במחזה "People" מאת אלן בנט לצדה של פרנסס דה לה טור בתיאטרון המלכותי הלאומי.

פעיל זכויות בעלי חיים

איגן הוא חובב בעלי חיים וצמחוני. ב-2010 החל לנהל קמפיין ציבורי למען זכויות בעלי חיים ורווחת בעלי חיים.
הוא שגריר של מקלט כלבים "Saving Suffering Strays - Sarajevo, Bosnia". איגן ואשתו מיירה אימצו כלב בוסני ממקלט זה.
איגן הוא שגריר פעיל של "Animals Asia Foundation", ארגון צדקה הפועל למניעת התאכזרות לבעלי חיים באסיה. הוא גם פטרון של "All Dogs Matter", ארגון להצלת כלבים בסביבות לונדון ונורפוק.
בהתאם לאמונתו, בצילומי "אחוזת דאונטון" בסצינות של הארוחות הוא סירב שיהיה בשר על הצלחת שלפניו, וסירב להצטלם כשהוא יורה ברובה בסצינות הציד.
במאי 2015 הפך איגן לפטרון של "Chaldon Animal Sanctuary", ארגון המציע בית לכלבים ולחתולים.
באוגוסט 2015 הוא הוכרז כפטרון של מסע הפרסום For Life On Earth (FLOE), נגד ניסויים בבעלי חיים עבור מחקר רפואי.

חיים אישיים

ב-1977 התחתן איגן עם השחקנית מיירה פרנסס .
גרנד פרי תל אביב

גרנד פרי תל אביב היא תחרות ג'ודו שנתית אשר תיערך בתל אביב בשנים 2022-2019 כחלק מסדרת תחרויות הגרנד פרי בסבב העולמי.

סקירה

תחרות הגרנד פרי בתל אביב היא חלק מסדרת תחרויות הגרנד פרי של איגוד הג'ודו העולמי. ב-7 בנובמבר 2018, אישר איגוד הג'ודו העולמי את קיומם של לפחות שתי תחרויות גרנד פרי בתל אביב. התחרות הראשונה נערכה בהיכל קבוצת שלמה שבתל אביב. עלות אירוח התחרות של 2019 מוערכת בכ-8 מיליון ש"ח כאשר המדינה מימנה לפי ההערכות כ-6 מיליון שקלים. יתר התקציב הגיע מעיריית תל אביב-יפו,  שעזרה בהוצאות על הכנת היכל קבוצת שלמה לתחרויות, הכנסה מחסויות וממכירת כרטיסים. סך הפרסים הכספיים שיחולקו לזוכים הוא 100 אלף יורו.
בתחרות של שנת 2019 אשר נערכה ב-24 עד ה-26 בינואר, התחרו 373 ג'ודוקא מ-53 מדינות. במשלחת הישראלית התחרו 42 ספורטאים ב-14 מתוך 14 קטגוריות המשקל השונות. המשלחת הישראלית זכתה בשבע מדליות כאשר שגיא מוקי, אורי ששון, שירה ראשוני ותמנע נלסון-לוי זכו במדליית זהב, גילי כהן וענבל שמש זכו במדליית כסף וטוהר בוטבול זכה במדליית ארד. בטבלת המדליות הכוללת ישראל סיימה במקום הראשון עם 7 מדליות (4 זהב, 2 כסף ו-1 ארד), איטליה סיימה במקום השני עם 6 מדליות (2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד) וצרפת סיימה במקום השלישי (2 זהב ו-1 ארד).
צבי טאובר

ביוגרפיה

פרופסור טאובר למד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב והשתלם במכון גתה במאנהיים ובאוניברסיטה ע"ש גתה בפרנקפורט.
תחומי העניין שלו כוללים פילוסופיה פוליטית, היסטוריה של הרעיונות, מטאפיזיקה ואסתטיקה. במחקרו עסק בין היתר בהיינריך היינה כהגליאני-צעיר, הרלוואנטיות של קרל מרקס לימינו והחינוך האסתטי לפי פרידריך שילר.
טאובר פרסם שני ספרים וכשלושים מאמרים.
אברהם ואן קלרט

ביוגרפיה

הוא למד לצייר מאמיליוס וסמואל הוף שהיו פסלים ידועים בעיר דורדרכט שבה נולד. לאחר שלמד לפסל, עבר אברהם הצעיר לתחום הציור ותחילה החל בציור פירות, תוך כדי עזרה לאביו שהיה פסל עץ.
הוא התגורר כל חייו בדורדרכט, וככל הנראה היה תלמידו של אלברט קויף, צייר הולנדי ידוע בתור הזהב ההולנדי, שהיה בן דורו. בציורים רבים של קלרט מופיעה חתימתו של קויף בחלקם העליון.
קלרט זכה לחשיפה מחודשת על ידי ההיסטוריון ואספן האמנות, אברהם ברדיוס, אשר ייחס אליו מחדש שני ציורי טבע דומם שעד כה נחשבו לציוריו של קויף. ההיסטוריון ואספן האמנות, קורנליוס הופסטדה דה גרוט, התנגד אליו בתוקף והשאלה אם קויף או קלרט ציירו את הציורים הסלימה לעיתונים ההולנדיים לאחר שמבקר האמנות פריץ לוגט הודיע על ציור חדש של אברהם קלרט שמוצג במוזיאון פרנס האלס בשנת 1915. ברדיוס "זכה" בוויכוח ומרבית הייחוסים שלו עדיין תקפים כיום.
קלרט ידוע כיום ביצירות טבע דומם עם פירות ובנופים עם סוסים. הוא היה המורה של אחיו הצעיר, צייר הנוף ברנט ואן קלרט.
איגרת חסדאי אבן שפרוט אל מלך הכוזרים

איגרת חסדאי אבן שפרוט אל יוסף מלך הכוזרים היא חליפת מכתבים בין יוסף, מלך הכוזרים לחסדאי אבן שפרוט.
באגרות אלה, שנוסחו כנראה על ידי מנחם בן סרוק, דנים השניים ביהדות, בנושאים יהודיים שונים ובהיסטורית התגיירותם של הכוזרים, בני עם טורקי שמלכם בולאן התגייר במאה השביעית ואיתו 6,000 מנתיניו (בעיקר בני מעמד האצולה). האיגרות מספקות מידע על צאצאי הכוזרים שהתגיירו ומתארות את ממלכת הכוזרים ואת תולדותיה לפני שנחרבה במאה ה-13 לספירה.
נראה שהאגרות היו קיימות כבר במאה ה-11, שכן רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני מתייחס אליהן בספר שמתוארך בין השנים 1090 ו-1105. הוא מפקפק באמינותן וחושש כי הן זיוף, וכותב "לא ידעתי אם אמת היה הדבר שנתגיירו הכוזרים שהם מבני תוגרמה או לא".
בימה

בימה היא מבנה או שולחן שנמצא בבית כנסת. הבימה משמשת בעיקר להנחת ספר התורה עליה בשעת קריאת התורה. בקרב עדות המזרח משמשת הבימה גם כעמוד התפילה, ולפיכך מכונה גם "תיבה", המונח התלמודי לעמוד התפילה.
הבימה עשויה בדרך כלל מעץ או משיש.

מקורות

הבימה מופיעה בספר נחמיה, כ"מגדל עץ" שנעשה לצורך קריאת התורה. בתלמוד מופיע תיאור של בית הכנסת באלכסנדריה שבימה של עץ הייתה במרכזו. הרמב"ם פוסק שיש להניח בימה במרכז בית הכנסת לצורך קריאת התורה ודרשות מוסר.

צורה

בבתי כנסת רבים כיום, הבימה היא שולחן עץ מרובע. בעבר בדרך כלל הבימה הייתה בנויה משיש, מוגבהת מרצפת בית הכנסת. בקהילות רבות היה נהוג לעשות שלוש מדרגות לבימה. בספר הזוהר נאמר שאין לעשות יותר מ-6 מדרגות לבימה.

שימושים

השימוש העיקרי בבימה הוא להנחת ספר התורה בשעת קריאת התורה. שימושים נוספים הם עמידת ה"בעל תוקע" בראש השנה, הקפתה בחג הסוכות בשעת אמירת ההושענות והקפתה עם ספרי תורה בחג שמחת תורה.

פולמוס מיקום הבימה

בראשית המאה ה-19 שינו הרפורמים את מקום הבימה לחזית בית הכנסת, בסמוך לארון הקודש, כחלק מסדרת שינויים שערכו בסדרי בית הכנסת. רבנים רבים תקפו את ההנהגה הזו, מכיוון שהיא נעשתה במטרה לחקות את הכנסיות. כך למשל רבי יחזקאל לנדא כתב: "המשנים מנהגים ישנים בשביל שרוצים להדמות לבתי הגויים, קורא אני עליהם שכח ישראל עושהו ויבן היכלות". דבריו הועתקו גם בביאור הלכה ובערוך השולחן. החתם סופר התנגד גם בנימוק שהנהגה זו תבטל את מנהגי ההקפות בסוכות ושמחת תורה.
הנצי"ב כתב שארון הקודש הוא זכר לארון הברית, והבימה היא זכר למזבח הפנימי שעמד במרכז ההיכל. כך גם כתב החתם סופר.
תסמונת קליפסטרה

גילוי הגן האחראי לתסמונת

באפריל 2010 שונה שם התסמונת מ'תסמונת מחיקה 9q34' ל'תסמונת קליפסטרה', על שם ד"ר צ'יצקה קליפסטרה (Tjitske Kleefstra), גנטיקאית באוניברסיטת ניימכן (Nijmegen) שבהולנד. ד"ר קליפסטרה וחוקרים נוספים מצאו כי הגן Euchromatic histone-lysine N-methyltransferase 1) EHMT1) הוא האחראי לתסמונת. גן זה אחראי ליצור חלבון היסטון, ויש לו חשיבות בהשתקה של גנים מסוימים, הנחוצה להתפתחות תקינה. 
במרבית המקרים שאובחנו עם התסמונת, ישנה מחיקה חלקית של חומר גנטי בקצה הזרוע הארוכה של הכרומוזום התשיעי, כלומר חלק מהכרומוזום חסר. גודל המחיקה אצל המאובחנים עם התסמונת משתנה, כך שמספר הגנים החסרים מאותו מקטע משתנה, אך בכל המחיקות הללו חסר הגן EHMT1. במיעוט המקרים אין מחיקה בכרומוזום התשיעי, אולם הגן עצמו פגום.

תורשה ואבחון התסמונת

מרבית המקרים המתועדים התרחשו 'דה נובו' (de novo), כלומר ללא תורשה גנטית. במיעוט המקרים עוברת הפגיעה הגנטית בתורשה, כשאצל אחד ההורים קיימת טרנסלוקציה כרומוזומלית של הגן. התסמונת מאובחנת כיום באמצעות בדיקת דם CGH-Array‏ (Array-comparative genomic hybridization) של ה-DNA. שכיחות התסמונת באוכלוסייה אינה ידועה, מכיוון שרק לאחרונה מאפשרת טכנולוגיית בדיקת ה-DNA אבחנה שמבדילה אותה מתסמונות בעלות מאפיינים דומים. מספר אבחנות מבדלות לתסמונת הן תסמונת דאון, תסמונת רט ותסמונת פיט-הופקינס.

מאפייני התסמונת

התסמונת מתאפיינת במגוון לקויות קוגניטיביות, התפתחותיות ורפואיות. מאפייני התסמונת כוללים עיכוב התפתחותי, לקות שכלית, עיכוב דיבור משמעותי, היפוטוניה (טונוס שרירים חלש), עיכוב מוטורי, דלקות קשות במערכת הנשימה, אפילפסיה, מומי לב מולדים, לקות שמיעה, לקות ראייה, מיקרוצפליה (היקף ראש קטן), תווי פנים טיפוסיים, מאפיינים אוטיסטיים בילדות והפרעות נפשיות בבגרות.
פצצת תאורה

פצצת תאורה הוא ראש קרב של פצצה, רקטה או פגז המשתמשים לשטיפת אזורים באור. בפצצות אלה מרעום המפעיל את גוף התאורה, המורכב בדרך כלל ממגנזיום המפיץ אור רב בזמן בעירתו, בגובה מתוכנן ומצנח המאט את קצב הנפילה של הפצצה ומשהה את מקור התאורה ברום. עוצמתה של פצצת תאורה היא כשל 1.5 מיליון נרות דולקים, משמע כמעט אור יום. הפצצה יכולה להיירות מתוך מטול, מרגמה או תותח, תלוי בסוג הפגז.
הפצצה משמשת לשימושים קרביים ומבצעיים, בתרגילים צבאיים ולכל צורך של תאורת שטח גדול בלילה כגון במשימות חילוץ והצלה באתרי אסון פתע רב נפגעים בים וביבשה.
אאופבאו

תולדות העיתון

ב-1 בדצמבר 1934 התפרסם אאופבאו לראשונה ללא תשלום כביטאונו של "המועדון היהודי גרמני", ומאוחר יותר של "מועדון העולם החדש", שניהם מועדונים של אינטלקטואלים יהודים גרמנים. במהרה הפך למקור החשוב ביותר למידע לפליטים דוברי גרמנית בארצות הברית, יהודים ולא יהודים כאחד, ושימש למהגרים מגרמניה ומאוסטריה במה להחלפת דעות ופלטפורמה תרבותית. במיוחד בתקופת הרייך השלישי הפך לכלי התקשורת העיקרי ליהודים שנמלטו מגרמניה לארצות הברית. הכוונה בשמו (לעיתים הופיע גם עם שם באנגלית, Reconstruction) הייתה לבנייתם מחדש של החיים היהודים-גרמנים בארצות הברית, בדומה לסיסמה הציונית "לבנות ולהיבנות".
עם חברי הדירקטוריון של העיתון נמנו בתקופות שונות אלברט איינשטיין, תומאס מאן ושטפן צווייג. במשך שנים ארוכות, מאז 1939, שימש מנפרד גיאורגה (נפטר ב-1965) העורך הראשי, שהתעקש על הופעת העיתון כשבועון.
עם האישים המפורסמים שכתבו בעיתון נמנים חנה ארנדט, מקס ברוד, מרטין בובר, אוסקר מריה גרף, לודוויג מרקוזה, הרטה פאולי, אלפרד פולגר, קורט ריס, גרשם שלום וקרל צוקמאייר.
כיום חבר העיתון בארגון הבינלאומי למדיה יהודית ולמדיה לפליטים "International Media Help".
ביוני 2004 העלתה הספרייה הלאומית הגרמנית עותקים דיגיטליים של כל גיליונות העיתון מהשנים 1934 עד 1950 לרשת האינטרנט, אך מסיבות של זכויות יוצרים העותקים הוסרו.
מכון ליאו בק סיפק דיגיטציה של גיליונות העיתון מראשיתו ב-1934 ועד 2004, והם זמינים בארכיון האינטרנט.
מאז ינואר 2005 התפרסם "אאופבאו" בציריך על ידי המוציא לאור Jüdische Medien AG, המפרסם גם את כתב העת "תכלס". כמקודם, ממשיך העיתון לייצג ערכים פלורליסטיים, הומניסטיים ואוניברסליים. ב-2009 התחלפה הבעלות על העיתון והוא מתפרסם על ידי המוציא לאור Serenada.
אידאה פיקס

אידאה פיקס (מצרפתית Idée fixe – רעיון מקובע) הוא ביטוי שמתאר רעיון או תפיסה שקנו אחיזה כה מוצקה, עד שכל רעיון אחר נדחה ללא בדיקה של ממש. הביטוי מתייחס למצב חולני, בו השבוי באידאה פיקס כלל לא מודע לעיוורונו, דוחה על הסף כל ביקורת ואף מאשים את מבקריו, שכן לדידו עצם הערעור על האידאה פיקס הוא מעשה בלתי נסבל.
השימוש הראשון במונח מתוארך ל-1812, אז שימש את אבות הפסיכיאטריה כמונח מקצועי במקום המונח השגור קיבעון. המונח ממשיך לשמש בפסיכיאטריה לתיאור גורמים מרכזיים בהפרעות שונות כמו מלנכוליה וקנאה.

השאלת המונח לעולם היצירה

בספרות השתמשו ברעיון האידאה פיקס מאות שנים או יותר טרם נטבע המונח, למשל בדמותו של דון קישוט. אחרי שהמונח נטבע והוגדר חיש מהר הוא הושאל על ידי סופרים. למשל ג'ון לה-קארה בספרו החפרפרת מתאר איך צמרת הביון הבריטי התמכרה לרעיון, שחשד בקיום חפרפרת נובע מניסיון לקעקע את תרגיל ההונאה שלה עצמה, עד שהשתיקה כל התנגדות במשך שנים, בלי שתבין שההונאה הייתה כפולה.
מוזיקאים משתמשים בו לתאר מוטיב מוזיקלי בעל משמעות סמלית ביצירה, החוזר בכל פעם ב"לבוש" אחר במהלך היצירה, שמאפיין יותר מכל את התקופה הרומנטית. ה"אידיאה פיקס" הופיע לראשונה בסימפוניה הפנטסטית של ברליוז, בה סימל את אהובתו של גיבור העלילה, השבה ונגלית אליו בהזיותיו. מלחין מאוחר יותר שעשה שימוש במושג הוא אדגר וארז, מן המלחינים הבולטים במחצית המאה העשרים ומראשוני המוזיקה האלקטרונית.
משאת משה ויהודית

"מַשְׂאַת משה ויהודית" הוא כינויה של מכונת דפוס שהוענקה בשנת 1842 על ידי משה מונטפיורי לבית הדפוס של ישראל ב"ק בירושלים.

היסטוריה

בשנת 1841 פתח ישראל ב"ק בית דפוס עברי ראשון בירושלים. בשנת 1842 קיבל ב"ק מכבש דפוס מידי משה מונטפיורי. היה זה מכבש ידני, שהדפיס בטכניקה של דפוס בלט, מדגם "Columbian Prets", שיוצר בשנת 1841 בלונדון על ידי חברת "Clymer & Dixon Manufactureres" (מס' 970). גובה המכבש הוא 232 ס"מ ובראשו מותקן פסל של נשר אוחז נחש. רוחבו 170 ס"מ ואורכו 150 ס"מ. מכבש זה יכול היה להדפיס גיליונות באורך של עד 85 ס"מ, וברוחב של עד 57 ס"מ.
ב"ק כינה את בית הדפוס שלו ואת המכבש "משאת (=מתנת) משה ויהודית" לכבוד מונטיפיורי ורעייתו יהודית, והקפיד לציין זאת בספרים שהדפיס. בנוסף, חיבר שיר לכבוד מונטפיורי. על פי פנחס גרייבסקי, בעת ביקור הרצל בירושלים בשנת 1898, הלך עמו לראות את המכבש.
בשנת ה'תרמ"ב (1882-1881), לאחר סגירת בית הדפוס של ב"ק, נמכר המכבש על ידי ניסן ב"ק, בנו של ישראל, ל"דפוס צוקרמן". מאוחר יותר נמסרה המכונה על ידי בנו-ממשיכו של שמואל צוקרמן, חיים-יעקב צוקרמן למשמרת לבית הדפוס של הוצאת א. לוין אפשטיין. לימים יעבור בית דפוס זה לבית דפוס של קבוצת "מעריב". כיום נמצא המכבש במרכז הבינתחומי הרצליה.
זוראן ג'ינג'יץ'

חייו

ג'ינג'יץ' נולד בבוסנסקי סאמאק, יישוב על נהר הסבה בצפון בוסניה. אביו, דרגומיר, היה פקיד בצבא היוגסלבי. אמו, מילה, הייתה דיילת. לג'ינג'יץ' הייתה אחות גדולה גורדנה. ג'ינג'יץ' שירת בצבא. ג'ינג'יץ' החל להתעניין בפוליטיקה כאשר היה סטודנט באוניברסיטת בלגרד.
כסוציאליסט תומך ברפורמות, ג'ינג'יץ' היה אסיר לכמה חודשים לאחר שניסה להקים ארגון סטודנטים לא קומוניסטי יחד עם סטודנטים מקרואטיה וסלובניה. כאשר שוחרר מהכלא המשיך את לימודיו בגרמניה תחת הפרופסור יורגן הברמס בפרנקפורט. ב-1979 קיבל PhD בפילוסופיה מאוניברסיטת קונסטנץ. הוא דבר גרמנית בצורה מושלמת, ואנגלית ברמה בינונית.
ב-1989 שב ג'ינג'יץ' ליוגוסלביה כדי לקחת תפקיד הוראה באוניברסיטת נובי סד, ויחד עם פורשים סרבים אחרים הקים את המפלגה הדמוקרטית. הוא היה ליושב ראש הוועד הפועל של המפלגה ב-1990, ונבחר לפרלמנט הסרבי באותה שנה. בעקבות קריסת הקואליציה קצרת החיים "זיידנו" (יחד) עם ווק דרשקוביץ' ווסנה פסיק, ג'ינג'יץ' נרשם כמועמד נפרד. לאחר סדרה מאסיבית של מחאות ציבוריות על זיופים בבחירות, ג'ינג'יץ' היה לראש העיר של בלגרד ב-1996, ראש העיר הלא קומוניסטי הראשון להחזיק תפקיד זה מאז מלחמת העולם השנייה.
ג'ינג'יץ לקח חלק מרכזי בהפלת משטרו של סלובודן מילושביץ' באוקטובר 2000, ואחריה הוביל את חזית "האופוזיציה הדמוקרטית הסרבית" לניצחון בבחירות לפרלמנט הסאבי. ב-25 בינואר 2001,  נתמנה ג'ינג'יץ' לראש ממשלת סרביה. כראש ממשלה התקרב למערב ואף הסגיר את מילושביץ' לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר שם עמד לדין על פשעי מלחמה.
ב-12 במרץ 2003, סמוך לאחד מבניני הממשלה בבלגרד, נורה ג'ינג'יץ' בחזהו ובבטנו על ידי צלף. הוא הוחש לבית החולים ונפטר על שולחן הניתוחים.
לאחר הרצח הודיעה ממשלת סרביה כי מאחורי הרצח עמד ארגון פשע בשם "כנופיית זמון" וכי הרצח היה ניסיון לעצור את המלחמה נגד הפשע המאורגן בסרביה.
ב-23 במאי 2007, אחרי משפט שנערך במשך 4 שנים, הורשעו ברצח 12 אנשים מהמאפיה הסרבית שרבים מהם היו בעברם ביחידה מיוחדת של המשטרה החשאית של מילושביץ שפעלו במבצעים מיוחדים בקרואטיה בוסניה וקוסובו וכנגד מתנגדיו של מילושביץ' בסרביה עצמה. שלושה מהם הורשעו שלא בפניהם.
לואי הראשון, דוכס בורבון

ביוגרפיה

לואי נולד בשנת 1279, לרובר, רוזן קלרמון ולביאטריס מבורגונדי, ליידי בורבון, בתם של ז'אן מבורגונדי ואגנס מדאמפייר. בשנת 1268 קיבל אביו את התואר "רוזן קלרמון", אשר הועבר ללואי לאחר מות אביו בשנת 1317.
לואי לחם בקרב דורבנות הזהב (1302) ובקרב מונס-אן-פוול (1304) בצד המובס, אך הצליח להימלט ללא פגע. בשנת 1310 התחתן לואי עם מארי דה אבסן, בתם של יאן השני, רוזן הולנד ופיליפה מלוקסמבורג, ובאותה שנה הוא הפך לגראן שאמברה של צרפת. בשנת 1327 שיכנע אותו שארל הרביעי, מלך צרפת להחליף את רוזנות קלרמון בעד העיר של לה מרשה, והעניק לו את התואר דוכס בורבון. עם זאת, רוזנות קלרמון הוחזרה אליו על ידי פיליפ השישי, מלך צרפת בשנת 1331. הוא היה שייך למעגל הקטן של היועצים המהימנים של פיליפ השישי.
לואי היה קצת לא יציב מבחינה נפשית, ובמיוחד סבל מהתפרצות עצבים. נראה כי התכונה הייתה תורשתית, שכן גם נכדתו ז'אן מבורבון, בנה, שארל השישי, מלך צרפת, ונכדו של שארל, הנרי השישי, מלך אנגליה, כולם סבלו מסימפטומים דומים. ב-29 בינואר 1341 מת לואי, ובנו פייר הראשון, דוכס בורבון ירש את תאריו.
לואי הוא האב הקדמון של מלכי נווארה (1572–1830), מלכי צרפת (1589–1848), מלכי שתי הסיציליות (1735–1860), דוכסי פארמה (1748–1796 ו-1847–1859), הדוכסים הגדולים של לוקסמבורג (1964 עד היום) ומלכי ספרד (1700 עד היום).
קשר של תפילין

קשר של תפילין הוא שם כולל לשני קשרים, אחד בראש ואחד ביד, העשויים ברצועות התפילין כדי להדקם לגוף האדם. לצורת הקשר ישנה משמעות בפני עצמה, מלבד היותם חלק מהתפילין עצמם. 
מקור הקשר הוא הלכה למשה מסיני, ובתלמוד אמרו שהקשר הוא אחד משישה דברים שצריך כל תלמיד חכם ללמוד.

צורת קשר של ראש

בצורת עשיית הקשר ישנן שלש שיטות עיקריות הנהוגות היום:

קשר מרובע

הקשר המרובע הוא הידוע כוותיק ביותר. הוא ידוע כבר מתקופת הגאונים והלאה. כך יוצא מתוך תיאורו של השימושא רבא ושל רב האי גאון, ושל רבי יהודה בן ברזילי בנוסחא עתיקתא שהעתיק רבינו שמשון בן אליעזר המכונה "ברוך שאמר" בסוף ספר תיקון תפילין לר' אברהם מזונשהיים תלמיד המהר"ם מרוטנבורג. וכן מדברי הר"י אסכנדרני, והאורחות חיים ור' יעקב חזן מלונדרץ בסדורו עץ חיים, ור' משולם קוזי מרבני איטליא בסוף מהדורא ראשונה של טור אורח חיים.
קשר זה נהג ברוב הקהילות היהודית. באשכנז גזר רבי ידידיה טיאה וייל גזירה נגד המשנים מקשר זה כמו שכתב בתשובה "שלא להוציא לעז על גאוני הדורת", וכן מעיד התשובה מאהבה.
הרב יוסף קאפח כותב "דברי רבנו (הרמב"ם) ברורים שהקשר שהראה הקב"ה למשה קשר מרובע הוא... וכפי מסורת יהודי תימן מאז ומעולם."

קשר דלי"ת ממש

עדות ראשונה שאומרת שצריך לעשות קשר שיש בו דלי"ת ממש, נמצאת בספר תרומת הדשן. כן מוזכר הקשר בספר מעשה רוקח (תק"ב) שם הוא מספר על 'מתחסדים' שחידשו קשר זה כדי שיתאים עם לשון הדל"ת המוזכרת בראשונים ושם הוא יוצא נגד קשר זה.
בשו"ת בית אהרן (תקפ"ז) יוצא נגד הקשר המרובע על אף שהוא מודה שרוב העם נוהגים בו, ומעדיף קשר דלי"ת ממש.

קשר צאנז

קשר צאנז עשוי כשתי דל"תים ונראה כמ"ם סתומה. לקשר עם שתי דל"תים יש מקור בספר הזוהר. הקשר פותח על ידי רבי נתן אדלר שעמל רבות כדי ליצור קשר זה. תלמידו, החתם סופר השתמש בקשר זה. הדברי חיים מצאנז שלח שליח לפרשבורג כדי שילמד קשר זה, ומאז הפך למנהג חסידי צאנז. כיום נהוג הקשר בקהילת צאנז.

צורת קשר של יד

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו.