מבצע כחול וחום

רקע

בעקבות שורת פיגועים שכוונו ממפקדה זו ובראשם ההצלחה בליל הגלשונים, הוחלט על פשיטה כנגד מפקדת ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין של אחמד ג'יבריל, בעיירה נאעמה מדרום לביירות. המפקדה הייתה מורכבת מבונקרים תת-קרקעיים וכמו כן נעשה שימוש במערות מוסוות היטב באזור. חיל האוויר ביצע תקיפות אוויריות על יעדים אלו ללא הצלחה, משום שהפצצות רק גרדו את פני השטח, בעוד המחבלים היו מוגנים בבונקרים. על כן הוחלט כי תבוצע פשיטה קרקעית וכי הכוחות יגיעו ליעדם באמצעות נחיתת סער אמפיבית. על הכוחות בשטח פיקד מפקד חטיבת גולני, אל"ם ברוך שפיגל, ובהם צוותים מסיירת גולני, תחת פיקודו של ארז גרשטיין, צוות עורב גולני בפיקודו של אלי שלום, צוות מגדוד 13 ( גדעון ) עליו פיקד ברק דקל וצוות מגדוד 12 (ברק), עליו פיקד סא"ל אמיר מי-טל.השתתף במבצע כקצין בוגר הסיירת עדי כרמי. כמו כן השתתפו לוחמי שייטת 13  תחת פיקודם של סא"ל אלי גליקמן, מפקד פלגת הלוחמים ביחידה, סרן רם רוטברג, מפקד פלגת הפושטים, וסגן נבו ארז. הכוחות פעלו בסיוע סטי"לים של חיל הים ומסוקים, מטוסי קרב של חיל האוויר וכוחות סיור ותצפית של סיירת גולני, שייטת 13 ויחידת שלדג.
על המבצע פיקד ראש מה"ד, האלוף דורון רובין, אשר היה ממונה על מפקדת העומק המטכ"לית בשל ניסיונו במבצעים מיוחדים כיוצא חטיבת הצנחנים מעמדת פיקוד בספינה ששהתה בים באזור המבצע. האלוף יוסי פלד, מפקד פיקוד הצפון דאז, מתח ביקורת על אופן הכנת המבצע, משום שחשב שהפיקוד צריך להיות נתון בידי פיקוד הצפון, המכיר היטב את זירת הפעולה.

מהלך המבצע

בשעה 20:30 נחת כוח מן הקומנדו הימי על החוף הלבנוני ואישר את הנחתת כוחות גולני. בשעה 21:45 נחת הכוח המשולב. הכוח השלים את הנחיתה באיחור ניכר מלוח הזמנים של המבצע, מכיוון שהמידע המודיעיני שהתקבל לגבי תנאי השטח היה מוטעה וחסר. השטח היה רווי בצמחייה צפופה סבוכה וקוצנית שהייתה גבוהה פי כמה מהצפוי וכן משופע בבולדרים וסלעי ענק. בשל תנאי השטח הקשים והעיכוב בנחיתה, עליו התווסף עיכוב בשל קצין שנקע את רגלו ומכשול בדמות צינור מים גדול שעיכב את תנועת הכוחות, פנה מפקד הסיירת, גרשטיין, למפקד הכוח, אל"ם שפיגל, והציע כי ישובו לאחור ויבצעו את הפשיטה במועד אחר. הצעתו לא התקבלה והכוחות המשיכו בדרכם. גרשטיין ולוחמיו הגיעו ליעדם, מבנה המפקדה המרכזי, בשעה 02:25, בעוד שסא"ל מי-טל והכוח שבפיקודו היו עדיין בדרכם. בעוד הכוח שבפיקודו נערך לתקיפת המבנה, זיהה גרשטיין מחבל בחלון המפקדה, הוא חשש שהמחבל זיהה אותו ועלול לחשוף את הכוח כולו והרג אותו. מיד עם הירי של גרשטיין פתח כוח הסיירת כולו באש על המבנה. במכת האש הזו נהרגו ככל הנראה בין עשרה לשלושה עשר מחבלים. לאחר מכן פתח הכוח במכת אש נוספת על ג'יפ שנע לכיוונו. בג'יפ נסע ככל הנראה מפקד גדוד "סברה ושתילה" בארגונו של אחמד ג'יבריל, המחבל הבכיר ביותר שנהרג בפעולה. כמו כן תקפו חיילי הסיירת את הבונקרים הסמוכים ואת גבעת הנ"מ והשמידו את עמדת הנ"מ שבה.
הכוח בפיקוד מי-טל הופתע לשמע קולות הירי והאיצו את מהלכם לעבר היעד, אך גורם ההפתעה אבד. בשעה 02:50 הגיע הכוח לנקודת היערכות והתפצל לשלושה. כוח מן קומנדו הימי נע על השלוחה, כשלושים מטרים מעל הכוח בפיקוד סא"ל מי-טל. כוח אחר מן הקומנדו הימי בפיקוד סגן נבו פנה לכיוון דרום על מנת לבצע חסימה ולבודד את אזור הפעולה. מחבל ששמר מחוץ למערות הבחין בכוח וירה צרור ארוך לעברו. מהירי נהרג סא"ל מי-טל במקום ושני לוחמים נוספים נפצעו. הרופא, צבי שיינברג, רץ לטפל בפצועים ונפצע קשה אף הוא, כוח ברק מגדוד 13 (גדעון) לקח פיקוד על האירוע ירד לאזור המערות תוך כדי ירי ופיצוצים, ומצא את אמיר, הכוח פעל תחת אש באומץ לב ובקור רוח, השיב אש אל מקורות הירי ובמקביל החל החילוץ בתנאי שטח קשים, תחת אש פתח הכוח אלונקה, והחל המסע של צוות ברק מגדוד 13 במעלה ההר לאזור החילוץ המוסק.
סגן נבו, מן השייטת, חבר לכוח ונטל את הפיקוד והוביל אותו לעבר נקודת הפינוי. הכוחות הרגליים החלו לסגת בעוד שארבעה מחיילי גולני בפיקודו של אלי שלום מיחידת העורב החטיבתית נשארו בשטח, שהיה זרוע בכוחות אויב. מפקד הפעולה, אל"ם שפיגל, ביקש להישאר בשטח עד שימצאו, ונאלץ לציית לפקודה ישירה מן הרמטכ"ל להתפנות עם כל הכוחות ולהשאיר את חילוץ הלוחמים לחיל האויר. לפנות בוקר התפנה הכוח בחילוץ מהיר של חיל האויר. ארבעת הלוחמים שנשארו בשטח מצאו מסתור ואף הרגו חוליית מחבלים שהתקרבה אליהם. החיילים אותרו לבסוף וחולצו תחת אש על ידי זוג מסוקי קוברה, אשר לכל אורך שהותם חיפו על הארבעה בירי טילים ותותחים. חילוצם של הארבעה נודע כאחד מהחילוצים המורכבים והמסוכנים שהתבצעו על ידי חיל האוויר הישראלי; על מבצע החילוץ וכן על הפעולות הנרחבות של חיפוי אווירי ובידוד שדה המערכה באמצעות מטוסי קרב פיקד ראש מטה חיל האוויר תא"ל רן גורן. החיילים חולצו תחת אש על ידי זוג מסוקים מטייסת 160, כשהם רכובים על דלתות פתחי תא התותחים. לקברניטי המסוקים, סא"ל משה כהן וסרן ערן פייר הוענק צל"ש הרמטכ"ל, ולטייסי המשנה, סגן מרסלו ילין וסגן דן ללוז, הוענק צל"ש מפקד חיל-האוויר.
במבצע נעשה ניסיון להשתמש בכלבי נפץ, כלבים שלגופם הולבשה חגורת נפץ, אשר היו אמורים לרוץ למערות תחמושת של המחבלים ולהתפוצץ בהן. תוכנית זו נכשלה והכלבים נהרגו; עד היום לא ידוע לבטח האם נהרגו מאש צה"ל או מאש המחבלים. גופתו של כלב הרוג, שהוצגה בצילומים שהפיצו המחבלים, הביאה לחשיפתה של יחידת הכלבים הצה"לית "עוקץ".

תוצאות המבצע

תוצאות הפעולה היו הרוג לכוחות צה"ל, סא"ל אמיר מי-טל, ושלושה לוחמים פצועים. כשלושים מחבלים נהרגו בפעולה, וביניהם מפקד הגדוד על שם "סברה ושתילה" בארגונו של אחמד ג'יבריל. המבצע עצמו הוכתר כמוצלח בשל מספר המחבלים הרב שנהרגו במהלכו ובשל חיזוק דמותו של צה"ל כמי שמסוגל לפעול בכל מקום. ג'יבריל עצמו הצטלם למחרת המבצע עם ציוד שצה"ל השאיר בשטח המבצע בגלל הפינוי החפוז, כשהוא מחזיק מחויך את נשק הגליל של מי-טל. עם זאת, בתוך צה"ל נמתחה ביקורת רבה כנגד חוסר ה"אורגניות" של הכוחות, שהורכבו מנבחרת של מפקדים ולוחמים מצטיינים בחטיבה ומחוצה לה. יוצאי דופן היו כוחות סיירת גולני והשייטת, שגם בלטו לטובה בתפקודם במבצע. הכוח היחיד שהשיג את מטרתו וביצע את משימתו כנדרש ללא נפגעים היה כוח סיירת גולני בפיקודו של גרשטיין, שהשלים את משימתו ופגע במספר רב של מחבלים מחד, ולא ספג נפגעים מאידך. אחד מן הלקחים המרכזיים של המבצע היה ההקפדה על אחידותו והרכבו ה"אורגני" של הכוח המבצע במבצע נתון, בניגוד לשיטה הקודמת שבה נבנו נבחרות למבצעים מקרב מפקדים ולוחמים מצטיינים בקרב הכוחות הלוחמים.
עדי כרמי, אחד ממשתתפי המבצע ולימים בכיר בשירות הביטחון הכללי, אמר ב-2018 כי ארגונו של ג'יבריל לא התאושש מן המבצע, ולא הוציא לפועל פיגועים מאז.