google/wiki40b huggingface dataset:
סטן קנטון

שנים ראשונות

קנטון נולד בויצ'יטה, קנזס וגדל והתחנך בקולורדו וקליפורניה. הוא ניגן פסנתר מילדותו והשתתף במספר תזמורות ריקודים עד שיצר את תזמורתו הראשונה ב-1941. התזמורת נקראה על שם להיטה Artistry in Rhythm, התזמורת הופיעה באולמות ריקודים, לאחר הצלחה ראשונית התפרקה.
ב-1943 גיבש סביבו הרכב נוסף שכלל, בין היתר את סטן גץ וארט פפר בסקסופונים ואת הזמרת אניטה או'דיי. קנטון הוחתם בחברת התקליטים "קפיטול רקורדס". מ-1944 כיוון קנטון את תזמורתו להפוך לתזמורת קונצרטים ולא לתפקד כתזמורת אולמות-ריקודים, צעד חשוב ומהפכני בג'אז של שנות הארבעים המוקדמות. הוא לקח לצידו את פיט רוגולו כמעבד מוזיקלי על מנת שיצור עיבודים מתאימים. ההחלטה המוצלחת של קנטון תרמה ליציבות הביג בנד, בשעה שרוב תזמורות הריקודים שניגנו ג'אז בסגנון הישן החלו להתפרק לקראת סוף אותו עשור, עקב שינויי הטעם במוזיקה לריקודים. קנטון יצר צליל מובחן וייחודי, שהושפע מתזמור קלאסי של מלחינים כגון מוריס ראוול וריכרד שטראוס, אשר נקרא "ג'אז פרוגרסיבי" וקנה לו אוהדים רבים. הקלטה מייצגת של אותה תקופה היא הקלטת שיר הנושא של הפילם נואר לאורה (Laura) שהפך על ידי הקלטה זו לסטנדרט. בשנת 1944 השתתף עם אניטה או'דיי בסרט Artistry in Rhythm וב-1947 צולמה להקתו לסרטLet's Make Rhythm. במהלך שנות הארבעים זכו התזמורת ונגניה לייצוג קבוע במשאלי המבקרים והקוראים של המגזין דאון ביט.
שנת 1950 מסמלת שינוי בהרכב התזמורת. קנטון בנה הרכב בעל 39 נגנים עם 16 כלי קשת, חטיבת כלי נשיפה מעץ, שתי קרנות יער וחטיבת קצב. לצליל ה"מלא" של התזמורת העניק המפיק פיל ספקטור, שנים רבות לאחר מכן, את הכינוי "קיר סאונד" (The Wall of Sound). הלהקה התקיימה רק עד 1951 ויצאה לשני סיבובי הופעות לפני שהתפרקה עקב חוסר אפשרות כלכלית להחזיק תזמורת כה גדולה, וקנטון חזר למבנה של 19 נגנים.
בהרכב הסווינג של שנות החמישים ניגנו בתזמורת שמות שיהפכו לכוכבים בתחום הג'אז והבי בופ שהחל להתפתח כגון ג'רי מאליגן, לי קוניץ, זוט סימס, מל לואיס ורבים אחרים. בשנת 1954 נבחר קנטון על ידי קוראי דאון ביט להכלל בהיכל התהילה של הג'אז. הדבר סימן מחד הערכה לפועלו אך מאידך סימן אותו כמי ש"זמנו עבר".
בשנת 1956 זכו בסקר המבקרים של דאון ביט אך ורק נגנים אפרו-אמריקאים, רובם נגני בי בופ. קנטון, ששהה עם תזמורתו בקנדה שיגר מברק ובו הטענה, שהתפרשה כגזענית שהנגנים החדשים "מגעילים" אותו ושנגני ג'אז לבנים הם בבחינת "מיעוט חדש". המבקר לאונרד פד'ר פרסם את דבריו של קנטון, תקף אותם וטען שדבריו של קנטון הם תלונות בשל אי זכייה. קנטון הוקע כגזעני, למרות שמספר הנגנים השחורים בתזמורתו לא היה נמוך יותר מבכל תזמורת אחרת באותה עת. הוא זכה לתמיכה מעמיתו של פד'ר, נאט הנטוף שכתב שקנטון חף מכל דעה קדומה. פד'ר התנצל לבסוף במכתב פומבי ב-1960, עם זאת אבק הגזענות דבק בקנטון לאורך שנים רבות.
בשנים 1962 ו-1963 זכו שני אלבומים של תזמורתו מאותה תקופה בפרס גראמי עבור Adventures in Jazz ו-West Side Story. אולם החל מאותה תקופה התקשה קנטון לגייס נגנים מוכשרים. סולנים מוכשרים העדיפו את הבי-בופ והמשכיו ולא נטו להשתתף בתזמורת גדולה. לכן איכלס קנטון את שורות התזמורת בצעירים, על חשבון הרמה האמנותית והמקוריות. באותן שנים הלחין מוזיקה לטלוויזיה, לסדרה "Mister Roberts" ולתוכניות שונות אחרות. 
בשנות השבעים פעל בעיקר כמחנך ויצר כלים ליצירה והדרכה של תזמורות ביג בנד של בתי ספר ומכללות.
ב-17 באוגוסט 1979 קיבל התקף שבץ, ממנו נפטר כעבור מספר ימים.
יחידת מיקוח

יחידת מיקוח היא מונח משפטי מתחום דיני העבודה הנוגע לכריתתם של הסכמים קיבוציים ומגדיר את קבוצת העובדים אליה נוגעים סכסוך עבודה, משא ומתן והסכמים קיבוציים במקרה נתון.

מהי יחידת המיקוח

חוק הסכמים קיבוציים מגדיר את מעמדו של ארגון עובדים כארגון יציג של קבוצת עובדים מסוימת, המהווה תנאי לכשירותו לנהל משא ומתן ולחתום על הסכם קיבוצי שיחול על אותה קבוצת עובדים. על פי הקבוע בחוק, על הארגון להיות זה שמספר החברים בו מקרב קבוצת העובדים הרלוונטית, הנקראת יחידת מיקוח הוא הגדול ביותר ועולה על שליש ממספר העובדים.
קיטלוג יצירות קלאסיות

קטלוג יצירות מוזיקה קלאסית הוא כלי עזר בעזרתו ניתן לזהות יצירות באופן מוסכם, כך שיתאפשר דיון, מחקר ושיח על אודותיהן. 
שיטת הקטלוג הנפוצה והאמינה ביותר ליצירות שנכתבו מאז תחילת המאה ה-19 היא שיטת ה"אופוס" (יצירה). בשיטה זו ניתן מספר סידורי ליצירות של כל מלחין, בדרך כלל על פי סדר יצירתן או סדר פרסומן.

מספור אופוס

מספור אופוס הוא מספור סידורי ליצירות מלחין (לכל מלחין בנפרד). המילה "אופוס" (Opus) משמעה בלטינית יצירה, כך ש- op. 5, למשל, משמעו יצירה מספר 5. בדרך כלל מספר האופוס מציין את הסדר הכרונולוגי של הלחנת היצירות על ידי המלחין או את סדר פרסומן. לכלל זה יש לא מעט יוצאים מן הכלל. מספר אופוס יכול לשמש לציון יצירה או לציון פרסום המאגד מספר יצירות.
בתחילת המאה ה-17, כשמלחינים החלו לפרסם יצירות, מספרו המוציאים לאור את היצירות שפרסמו, כך שניתן יהיה להבדיל בין יצירה אחת לרעותה. אחת היצירות המוקדמות ביותר שקוטלגו כך היא Op. 1 (אופוס 1) של היינריך שיץ (Heinrich Schütz) שפורסמה בשנת 1611.
שיטת מספור אופוס אינה יעילה עבור יצירותיהם של חלק מהמלחינים. דבר זה נכון במיוחד עבור מלחינים שחיו לפני המאה ה-19 ועבור מלחינים שלא פרסמו יצירות רבות. במאה ה-17, לדוגמה, מלחינים פרסמו יצירות אצל מו"לים שונים בכל מדינה. המו"לים האלו נתנו לכל יצירה מספר אופוס על-פי סדר הפרסום אצלם, וכך יצירותיו של מלחין מתקופה זו יכולות להיות ממוספרות באופן לא מסודר ולא אחיד ולהקשות על זיהוי היצירות. לדוגמה, חלק מיצירותיו של מוצרט פורסמו ולכן יש להן מספרי אופוס. דוגמה אחת היא שלושת הקונצ'רטי לפסנתר, #11-13, K.413-415 אשר הולחנו בשנת 1783, ופורסמו בווינה שלושתם כאופוס 4. ההצלחה המסחררת גרמה למוצרט לפרסם את הקונצ'רטו לפסנתר #5, K. 175 שהולחן בשנת 1773, אך הקונצ'רטו פורסם באותה שנה כאופוס 7, כיוון שהיצירות של מוצרט מוספרו בצורה לא אחידה, אין משתמשים במספור 'אופוס' ביצירותיו.
דוגמה נוספת, שונה במקצת, היא סיפורן של יצירותיו של המלחין לואיג'י בוקריני (Luigi Boccherini). בוקריני היה מלחין פורה עם פרסומים רבים, לכן לרוב היצירות מספור אופוס של המו"ל, אך מספרים אלו לא משקפים את הסדר הכרונולוגי של ההלחנה. במקביל, בוקריני מספר את יצירותיו בעצמו ונתן להן אף הוא מספרי אופוס. לכן, לרבות מיצירותיו שני מספרי אופוס.

רשימות יצירות וקטלוגים נושאיים

ככל שיצירות נלמדות ומנותחות כך גדל הצורך בקטלוג יסודי, שלם ומקיף שלהן. כשהקטלוגים הנוצרים נכללים בלימודי ביוגרפיה, או משמשים כבסיס לפרסום מאמרים, שיטת המספור שמשמשת את המלומד היא חשובה, כדי ליצור שפה משותפת בין מלומדים שונים.
למרות החשיבות של שיטת מספור מוסכמת והתפוצה הרבה של שיטת האופוס, השיטה אינה מתאימה לכל המקרים, כאמור לעיל. לא תמיד היא אמינה או בעלת משמעות, ולפעמים היא אינה קיימת כלל. לכן נוצרים לעיתים קטלוגים עצמאיים מאוחרים ליצירות של מלחין.
רשימות יצירות אלה מוכרות לכל מי שנתקל באזכור של יצירת המוזיקה קלאסית. כך מספור 'BWV' משמש ליצירותיו של באך ורשימת קכל מקטלגת את יצירותיו של מוצרט.
דוגמה אחרת היא של יצירותיו של בוקריני שהוזכר לעיל. התייחסות ליצירה בעזרת מספור אופוס יוצרת בעיה של כפילות. לכן, הקטלוג הנושאי של יצירות בוקריני, שעובד על ידי איב ז'ראר (Yves Gérard) ופורסם בשנת 1969, משמש לרוב בעבודות של מלומדים וכזיהוי להקלטות שמע.
לאספן מוזיקה קלאסית שאוהב לעקוב אחר מצב היצירות באוסף שלו, רשימות אלה יכולות לספק דרך יעילה מאוד לקיטלוג היצירות שברשותו.
פרדריק ז'וליו-קירי

ביוגרפיה

ז'וליו-קירי נולד בפריז. הוא בוגר בית הספר לכימיה ולפיזיקה של העיר פריז. בשנת 1925 הוא הפך לעוזרה של מארי קירי במכון הרדיום בפריז. הוא התאהב בבתה של מארי, אירן ז'וליו-קירי, והתחתן עמה בשנת 1926. שני בני הזוג שינו את שם משפחתם לז'וליו-קירי. בהתעקשותה של מארי, ז'וליו רכש תואר ראשון נוסף ודוקטורט במדעים. נושא התזה שלו היה אלקטרוכימיה של אלמנטים רדיואקטיביים.
בעודו מחזיק במשרת מרצה בפקולטה למדעים של פריז, הוא שיתף פעולה עם אשתו במחקר על מבנה האטום ובאופן מיוחד על גרעין האטום, מחקר שהיווה את אבן הפינה לגילוי הנייטרון והפוזיטרון. הישגם הגדול ביותר היה גילוי הרדיואקטיביות המלאכותית בשנת 1934. על תגליתם זו הוענק לפרדריק ולאשתו אירן, בשנת 1935, פרס נובל לכימיה.
בשנת 1937 הוא עזב את מכון הרדיום והתמנה לפרופסור בקולז' דה פראנס, שם חקר תגובות שרשרת. הוא בנה במקום את הציקלוטרון הראשון באירופה. מחקריו היו נדבך הכרחי לבנייה מוצלחת של כור גרעיני העושה שימוש בביקוע גרעיני מבוקר כדי לייצר אנרגיה בעזרת שימוש באורניום ובמים כבדים. על פיתוחיו אלה רשם חמישה פטנטים. ז'וליו היה אחד המדענים אשר הוזכרו על ידי אלברט איינשטיין במכתבו לנשיא רוזוולט כאחד המדענים המובילים בהבנת תגובת השרשרת הגרעינית. מלחמת העולם השנייה עצרה את מחקרו של ז'וליו, ולאחר המלחמה הוא מילא תפקידים מנהליים במהותם.
בשנת 1940, עם הפלישה הנאצית לצרפת, הצליח ז'וליו להבריח לאנגליה את מסמכי המחקר שניהל וחומרים אחרים. בתקופת הכיבוש הנאצי הוא השתתף באופן פעיל בפעולות תנועת ההתנגדות הצרפתית. לאחר תום המלחמה הוא שירת כמנהל המרכז הלאומי למחקר מדעי של צרפת (Centre national de la recherche scientifique) ומילא לראשונה את תפקיד המפקח העליון על האנרגיה האטומית בצרפת. בשנת 1948 הוא פיקח על בנייתו של הכור האטומי הצרפתי הראשון. בשנת 1950 הוא פוטר מתפקידו זה בגלל הזדהותו עם הקומוניזם. בשנת 1955 הוא נמנה עם אחד-עשר החותמים על מניפסט ראסל-איינשטיין, הצהרה שנחתמה בשיא המלחמה הקרה, הפנתה את תשומת הלב לסכנות המלחמה האטומית וקראה לפתרון סכסוכים בין מדינות בדרכי שלום. למרות שהמשיך להחזיק במשרתו כפרופסור בקולז' דה פראנס, לאחר מות אשתו בשנת 1956, הוא נטל את משרתה כראש הקתדרה לפיזיקה גרעינית בסורבון.
פרדריק ז'וליו היה חבר באקדמיה הצרפתית למדעים ובאקדמיה הצרפתית לרפואה. הוענקה לו דרגת כבוד בליגיון הכבוד. בשנת 1951 הוא קיבל בברית המועצות את פרס לנין לשלום על עבודתו כנשיא מועצת השלום העולמית. הוא הקדיש את אחרית ימיו ליצירת מרכז לפיזיקה גרעינית בעיירה אורסיי מדרום לפריז.
לאחר מותו נקרא על שמו מכתש ז'וליו על הירח.
מואלי

מָוָאלי (موالي, בערבית: בני חסות) היה כינוי למוסלמים לא-ערביים, בעיקר ממוצא פרסי במאות הראשונות לאסלאם. בימי הח'ליפים הראשונים ובית אומיה, על מנת שלא-ערבי יוכל להתאסלם היה עליו להסתפח לשבט ערבי כבן חסות, או מַוְלַא. 
המואלי חיו בעיקר באזוריה של האימפריה הסאסאנית לשעבר - עיראק ואיראן. הם סבלו מאפליית השלטונות ואולצו לשלם מיסים נוספים. הדבר הוביל לתחושת קיפוח ולמרידות תכופות, אשר לימים יסייעו לבית עבאס לעלות לשלטון. לאחר הפלת האומיים בידי בית עבאס ב-750 שופר מצבם של המואלי והם שולבו כפקידים בכירים במנהל ובפקידות של הח'ליפות.
דאצ'יה ספרותית

דאצ'יה ספרותית (ברומנית: Dacia literară) הוא שמו של כתב עת ספרותי שהחל להופיע ביאשי, נסיכות מולדובה, ב-30 בינואר 1840, בעריכתו של מיכאיל קוגלניצ'אנו.
כתב העת נוסד על ידי מיכאיל קוגלניצ'אנו, וסילה אלכסנדרי וקוסטקה נגרוצי והם גם פרסמו בו מיצירותיהם. בגיליון הראשון פורסם המצע של כתב העת ונקבע שיפורסמו בעיקר יצירות מקוריות ופחות תרגומים, הסופרים הוכוונו למצוא את השראתם בהיסטוריה הלאומית, במעשי גבורה, ביופי הטבע ובפנטזיה. הובעה תקווה לכך שכתב העת יתרום להיווצרותה של אורתוגרפיה אחידה ונקבע שהביקורת תהיה רק על יצירות ולא על היוצרים.
לאחר יציאת הגיליון השלישי השליט של נסיכות מולדובה אסר את המשך הופעתו של כתב העת. ההופעה התחדשה בשנת 1859, בהוצאה החדשה.
מכמונת מהירות

מכמונת מהירות היא מכשיר המשמש לאכיפה של מהירות הנסיעה המותרת של כלי רכב. ישנם סוגים שונים של מכמונות מהירות, המבוססים על עקרונות פיזיקאליים שונים, ודרכי הפעלה שונות - באופן אוטומטי או ידנית על ידי שוטר.

הפעלה ידנית

המכשיר הידני דומה בצורתו לאקדח, וכולל בתוכו גם מצלמה. השוטר מכוון את המכשיר לכיוון רכב שמגיע מולו, ואם הרכב נוסע במהירות קבועה מעל המותר בחוק - המכשיר מצלם את חזית הרכב (ואת לוחית הרישוי שלו), ומאוחר יותר מתבצע מעבר על התמונות ושליחת קנסות.

הפעלה אוטומטית

מכמונות מהירות אוטומטיות מוצבות בצידי הדרכים, בדרך-כלל בשולי כבישים מהירים, והן מכוונות מראש לצלם רק רכבים שנוסעים במהירות גבוהה מהמותר בחוק עבור אותו קטע כביש ספציפי. עקב מחירן הגבוה של מכמונות אלו, ועל-מנת ליצור הרתעה גדולה יותר, נוהגים גורמי אכיפת החוק לפזר מספר גדול של מכשירי דמה, הזהים בצורתם למכמונת מהירות אך חלולים מבפנים. ממבט חטוף לא ניתן להבדיל בין מכמונת אמיתית לבין דמה, ובכך נוצרת הרתעה שמונעת מנהגים מלעבור על החוק.

מדידה באמצעות מהירות ממוצעת

בכבישי אגרה אוטומטיים, העושים שימוש בטכנולוגיית זיהוי מספר הרכב מתוך תמונה על-מנת לגבות את אגרת הדרך, ניתן לחשב בקלות את המהירות הממוצעת של הרכב בקטע דרך ידוע מראש. אם המהירות הממוצעת של כלי הרכב לאורך קטע דרך מסוים עולה על המהירות הקבועה בחוק, הנהג מקבל קנס. שיטה זו נהוגה בצרפת. בישראל, נכון ל-2018, הכבישים בהם קיימת מערכת אוטומטית לזיהוי לוחיות רישוי הם כביש 6, מנהרות הכרמל והנתיב המהיר בכביש 1, אולם נכון ל-2010 לא נעשה במערכת זו שימוש על-מנת לאכוף מהירות נסיעה.
תסמונת קורסקוף

גורמי סיכון

תסמונת קורסקוף איננה תורשתית ולא מידבקת, אלא נגרמת מגורמים סביבתיים שלרוב קשורים לצריכה ממושכת של אלכוהול. שתיינים אשר נוהגים לשתות על בסיס קבוע, לרוב אינם אוכלים בצורה מאוזנת ולכן לא מקבלים מספיק ויטמינים; יתר על כן, האלכוהול משבש את ספיגת התיאמין מן המעי.
קבוצות נוספות של אנשים אשר יכולים לפתח את המחסור בתיאמין ועקב כך ללקות בתסמונת, הם אנשים שנמצאים בתת תזונה, אנשים שסובלים מהקאות מרובות, חולי סרטן וחולי איידס.

טיפול

מהלך התסמונת הוא כרוני. התסמונת בדרך כלל בלתי הפיכה, אך בצורתה החריפה יש לעיתים שיפור. ניתן להשיג לעיתים שיפור על ידי טיפול בטיאמין הידרוכלוריד.
יופיו של החטא

עלילה

הקדמת הסרט מפגישה עם זוג נשוי, הגר בבקתה מסורתית בכפר נידח. כיכרות הלחם הנאפים בבקתה הם עגולים ועבים. על קיר הבקתה תלויים כלי עבודה רבים ובהם פטיש עץ ענק. כאשר האישה פונה לבעל ומספרת לו שנאפה, הוא מסיר את הפטיש הענק מהקיר, לוקח כיכר לחם ועולה עם האישה לפסגת הר גבוה.
האישה מניחה באופן טקסי את כיכר הלחם על ראשה, יורדת על ברכיה ומבקשת את סליחתו של הבעל. היא מבקשת שיאכל מהלחם ויחוס על חייה. אולם הוא מניף את הפטיש הגדול ומכה בראשה של אשתו, המכוסה בכיכר הלחם.
עיקר הסרט הוא סיפורם של זוג צעיר, שמוצאו מכפר זה. זוג, שגדל בחברה מרובת טקסים ובעלת איפוק מיני רב. הזוג לומד, למשל, שיחסי מין בזוג נשוי חייבים להיעשות כשהאישה מכוסה בסדין ומוסתרת מהבעל. הזוג שוקל לעבור לגור בעיר הגדולה, אך זקני הכפר מפצירים בו שלא לעשות זאת.
באחד הימים חוזר לחופשה בכפר תושב ותיק בשם זורז (פטר בוז´ביץ´), שהוא מפוקפק ועשיר יחסית לשאר התושבים שם. כיוון שאין כביש גישה אל הכפר, מכוניתו מפורקת ונישאת אל הכפר על כתפי סבלים וחמורים. זורז בא לבקר את ילדיו ואשתו (מירה מריאנה בנייק), שגרים דרך קבע בכפר. הוא ואשתו מקיימים יחסי מין בתנוחה אחורית ובלי סדין, בניגוד לכול מוסכמות אותו כפר.
בדרכו חזרה לעיר הגדולה, זורז לוקח אתו את הזוג הצעיר, והוא מסדר עבודה לשניים. לאישה, יגליקה (מירה פורלן), הוא מסדר עבודה כחדרנית במלון קטן, בחוף נודיסטים עם נוף מרהיב.
יגליקה מתוודעת במקום עבודתה לאהבת גוף האדם ולחוסר הבושה בו. האישה מכירה שם זוג תיירים צעיר (אלן נורי ואינס קוטמן), שמשתף אותה בחיי המין שלו ומקיים אתה אורגיה. אלא שכשהתיירים מתחלפים, יגליקה מרגישה עצב רב על עזיבת ידידיה.
הבעל, לוקה (מימה מילוטין קרדג´יץ´) לא מוצא כלל את מקומו בעיר. הוא גם מרגיש ריחוק גדל והולך מאשתו. הוא מנסה להתייעץ עם זורז, אך זה פוטר אותו בלעג. לוקה נשאר בלי שום ידיד בעיר. בלי איש שמבין אותו.
הסרט נגמר בסצנה דומה לזו שבהקדמה. אלא שהפעם, את טקס בקשת הסליחה על הניאוף מקיימים לוקה ויגליקה. בניגוד לזוג שבהקדמה, לוקה כן מרחם על חיי אשתו. אלא שהוא מחליט להתאבד. הוא נכנס לבקתה ומשם נשמע קול ירייה רם.
קרלוס סלינס

חייו

סלינס נולד במקסיקו סיטי, וב-1966 הצטרף למפלגה המהפכנית המוסדית (PRI). הוא למד כלכלה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו, וקיבל דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1978. 
ב-1982 מונה לשר התכנון והתקצוב בממשלתו של מיגל דה לה מדריד. ב-1988 נבחר בעצמו לנשיא. במהלך כהונתו כנשיא מקסיקו פתח במשא ומתן עם ארצות הברית וקנדה שהוביל לחתימת הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה. הוא קרא למדיניות הכלכלית שלו "ליברליזם חברתי", שהייתה למעשה נאו-ליברלית. לאחר תום כהונתו פקד את מקסיקו המשבר הכלכלי הקשה ביותר בהיסטוריה של המדינה, ובשל כך הוטחו כלפיו האשמות רבות ואף איומים על חייו. בעקבות זאת עזב סלינס את מקסיקו, והשתקע לאירלנד. הוא שב למקסיקו בשנת 2003.
מתחם האירועים והספורט הפטרבורגי

היסטוריה

בניית המתחם הושלמה בשנת 1979 לקראת אולימפיאדת מוסקבה (1980) והוא נפתח ב-19 במאי 1980.
במהלך הופעות, האולם יכול להכניס עד 20,000 אנשים. למעט קונצרטים, הזירה משמשת גם לתחרויות ספורט שונות, בעיקר טניס והוא האולם המרכזי המארח את אליפות סנקט פטרבורג הפתוחה בטניס, מאז 1995. ההיכל גם מארח תחרויות באולינג, טניס שולחן וסייף ומשמש גם לאירוח ירידים.
המתחם אירח את טורנירי הכדורגל על שם גרנאטקין, המכונים ממוריאל גרנאטקין, כמו כן אירח את משחקי הגמר של גביע חבר המדינות בשנים 2012-2016 ואת טורנירי החורף של אליפות צפון מערב רוסיה בכדורגל.
בשנת 2018 הוצע להעמיד את המתחם להריסה ולבנות במקומו את סק"א ארנה, היכל ההוקי קרח הגדול בעולם, שמתוכנן להכיל 23,000 מושבים. ההחלטה על כך אושרה על ידי מינהל העיר סנקט פטרבורג. האולם החדש הוכרז באופן רשמי ב-24 במאי 2019 כאולם המרכזי שיארח את אליפות העולם בהוקי קרח ב-2023.
מטרות לפיתוח בר קיימא

היעדים לפיתוח בר-קיימא (באנגלית: Sustainable Development Goals‏, SDGs) מתייחסים לפיתוח בינלאומי עתידי כפי שהוצעו על ידי סוכנויות של האומות המאוחדות. הם נועדו להחליף את היעדים  שהוגדרו בפסגת המילניום, שתוקפם פג בסוף 2015. יעדים אלה נדונו לראשונה בוועידת האו"ם לפיתוח בר קיימא בריו דה ז'ניירו ("Rio+20") ביוני 2012.
ב־19 ביולי קבוצת העבודה הפתוחה (OWG) של העצרת הכללית של האומות המאוחדות למטרות לפיתוח בר קיימא שלחו מטרות מוצעות לעצרת. ההצעה כללה 17 יעדים עם 169 מטרות משנה שכיסו טווח רחב של נושאים בקיימות. אלה כללו מיגור העוני והרעב, שיפור הבריאות והחינוך, הפיכת הערים לבנות קיימא, מאבק נגד שינוי האקלים והגנה על אוקיינוסים ויערות. ב-4 בדצמבר 2014 העצרת קיבלה את דו"ח הסיכום של המזכיר הכללי, שלפיו תהליך פיתוח המטרות יתבסס על הצעות הקבוצה.
משא ומתן בין ממשלות (IGN) על סדר היום לפיתוח אחרי שנת 2015 התחיל בינואר 2015 והסתיים באוגוסט 2015. לאחר המשא ומתן, הוכן מסמך סופי שאומץ בוועידת הפסגה של האו"ם שנערכה  בספטמבר 2015 בניו יורק.

רקע

בפסגת המילניום של האו"ם בשנת 2000 הוגדרו 8 יעדי המילניום לפיתוח (MDG) למשך 15 שנים, כלומר עד 2015. הם כללו: הקטנת העוני, הרחבת אפשרויות החינוך, שוויון בין המינים והעצמת נשים, בריאות האישה והילד, קיימות סביבתית, הפחתה באיידס ובמחלות זיהומיות ובניית שותפות עולמית לפיתוח.
בתום התקופה ולאור ההישגים והאתגרים של יעדים אלה, התעורר הצורך בהמשך תהליך לפיתוח יעדים חדשים לתקופה של 15 שנים נוספות, 2015–2030. דיון ראשון נערך ב־2012 בוועידת האו"ם בריו דה ז'ניירו. 193 מדינות חברות באו"ם הסכימו להתחיל בתהליך לעיצוב יעדי פיתוח "מרוכזי־פעולה, קצרים וקלים להפצה, מוגבלים במספר, מעוררי השראה, עולמיים ומתאימים לכל המדינות, בהתחשב במציאות שונה ויכולות שונות של האומות השונות ותוך כבוד לעדיפויות  לאומיות ולמדיניות לאומית".
מסמך התוצאה של Rio+20, "העתיד שאנו רוצים" (The Future We Want) קרא להכללת היעדים בסדר היום  לפיתוח של האו"ם  ל-15 השנים הבאות.

תהליך לפיתוח אחרי 2015

מכיוון שבכנס Rio+20 לא הוגדרו יעדים נקודתיים, העצרת הכללית הקימה ב-22 בינואר 2013 קבוצת עבודה בת שלושים חברים הורכבה. לקבוצה ניתנה משימה להגיש יעדים למושב ה-68 של העצרת הכללית, מספטמבר 2013 עד ספטמבר 2014.
כל מושב בקבוצה ייצג מספר מדינות. אחרי 13 פגישות, הקבוצה שלחה את הצעתה עם 17 יעדים ו-169 מטרות לעצרת ה-68 בינואר 2014.
Hard Rock Hallelujah

השיר באירוויזיון

השיר נכתב ובוצע בידי להקת לורדי אשר הוציאו עבורו שני קליפים. השיר ייצג את פינלנד באירוויזיון 2006 שנערך באתונה וזכה במקום הראשון עם 292 נקודות. המספר הגבוה ביותר בהיסטוריה של האירוויזיון עד אז. השיר בוצע על רקע פירוטכניקה נרחבת, וחברי הלהקה ביצעו אותו עם תחפושות המפלצות הרגילות שלהם. מיסטר לורדי הוסיף לתחפושת שלו כובע עם דגל פינלנד. בעקבות הזכייה באירוויזיון, ב-26 במאי נשבר שיא גינס כאשר 80,000 איש התאספו בהלסינקי לאירוע קריוקי ענק שבמהלכו שרו את הארד רוק הללויה. בנוסף זכתה הלהקה ב"פרס התקשורת" ע"ש מרסל בזנסון עבור השיר. בעקבות הזכייה שינו בעיר רובניימי את שמה של כיכר סמפו במרכז העיר לכיכר לורדי.
קרל פרידריך נאומן

חייו

נאומן, בנו הבכור של המלחין הידוע יוהאן גוטליב נאומן, נולד בדרזדן ב-1797. את השכלתו המוקדמת רכש בפנימיית היוקרתית פפורטה (Pforta). בין השנים 1816 ל-1820 למד נאומן באקדמיה למכרות בפרייברג אשר בסקסוניה, אקדמיה שאומנם הייתה קטנה אך בעלת חשיבות גדולה בתחום המינרלוגיה הודות לגאולוג הידוע אברהם גוטלוב ורנר (מת ב-1817), ואחר־כך בלייפציג וביינה. לאחר הפסקה של שנתיים בהם שהה בנורווגיה, חזר נאומן ליינה על מנת להשלים את לימודיו ולקבל דוקטורט. ב-1824 הוא הועסק כמורה בלייפציג. ב-1826 הוא החליף את פרידריך מוס כפרופסור לקריסטלוגרפיה באקדמיה בפרייברג. ב-1835 הוא התמנה לפרופסור לגאוגנוזיה (מונח שטבע אברהם ורנר והוא זהה כיום לגאולוגיה) בפרייברג, וב-1842 הוא התמנה לפרופסור לגאוגנוזיה ומינרלוגיה באוניברסיטת לייפציג. בפרייברג הוא עסק בהכנת מפות גאולוגיות של סקסוניה, שאותן הכין בעזרתו של ברנהרד פון קוטה (Bernhard von Cotta) ב-1846. נאומן פרש מההוראה ב-1870 ועבר לדרזדן. הוא מת ב-26 בנובמבר 1873.
נאומן היה אדם בעל ידע אנציקלופדי, מורה שידע להעביר הרצאות באופן ברור ובצורה שוטפת. בראשית דרכו (1821 – 1822) הוא תייר בנורווגיה, ותצפיותיו מארץ זו, כמו גם ספריו הבאים על קריסטלוגרפיה, מינרלוגיה, וגאולוגיה יצרו את המוניטין שלו זכה. בשנת 1844 גילה נאומן על הפורפיר של הרי הוהבורג סימני שחיקה של קרחונים ובכך ייסד ביחד עם שארל אדולף מורלו את תורת הקיפאון (התקרחות) הפנים-יבשתית, שהייתה לבסיס של מדע הגלציולוגיה (חקר הקרחונים). הוא זכה במדליית וולאסטון מהחברה הגאולוגית של לונדון ב-1868 
מכתש נאומן על הירח קרוי על שמו.

מקורות

הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית (שהעתיקה את הערך מהמהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה הפומבית) בתוספת מידע מהערך בוויקיפדיה הגרמנית.
נפוחיתיים

מאפיינים

לנפוחיתיים ארבע שיניים, וזהו מקור שמם המדעי (מיוונית: tetras - ארבע; odontos - שיניים). השיניים משמשות אותם לפיצוח רכיכות וחסרי חוליות אחרים.
אחד מהמאפיינים הבולטים של הדגים החברים במשפחה זו - וזהו גם מקור שמה בעברית, היא היכולת להתנפח לגודל כפול ויותר בעת סכנה. מאפיין אחר, שאף הוא מגן עליהם מטורפים, הוא עורם הקוצני. 
הגנה נוספת מפני טורפים הקיימת אצל חלק מהמינים היא רעלן עצבי קטלני הנקרא טטרודוטוקסין (Tetrodotoxin), המצוי בעורם ובחלק מאיבריהם הפנימיים. מיני דגים מהמשפחה, בעיקר מהסוג טאקיפוגו, המכונים פוגו, נחשבים למעדן ביפן ובארצות סמוכות, למרות הסיכון באכילתם, כיוון שהם מטופלים על ידי מומחים, תחת רגולציה קפדנית. בחופי מפרץ אילת אנשים מודעים לרעל ודגים את בני משפחה זו רק לעיתים נדירות. לעומת זאת, בים התיכון ניצוד לעיתים הדג לגינון נודד, דג מהסוג Lagocephalus, על ידי דייגים חובבים, שבגלל חוסר מודעות  נחשפים להרעלה כתוצאה מאכילתו.
מחלף ניצני עוז

מבנה המחלף

מבנה המחלף הוא מסוג מחלף יהלום משולב בעלה תלתן. הלולאה ממוקמת בכיוון הנסיעה מדרום למערב. גשר המחלף חולף על כביש 6 בתוואי כביש 57. בשני צידי הגשר ממוקמים צמתים, אך עקב נפח התנועה הקטן יחסית הם אינם מרומזרים.
בעתיד תעבור במחלף המסילה המזרחית החדשה.
יונתן שינפלד

ביוגרפיה

שינפלד נולד בישראל ב-17 בנובמבר 1996 ליצחק ושרה, ולו שני אחים. גדל ברמת גן, למד בת"ת חורב רמת גן ולאחר מכן בישיבה החרדית תיכונית נהרדעא ובישיבת אופקים ולאחר כשנה וחצי שם עבר לישיבת חברון בגבעת מרדכי.
בשנת 2005, החל להופיע במקהלת הילדים הקינדרלעך ולאחריה החל בקריירה עצמאית. בשנת 2009 הוציא אלבום בכורה בהפקתו של דוד פדידה, בשם 'כולנו יחד' ובו אחד עשר שירים. כשבולטים בדיסק השירים "לא תנצחו אותי" (קאבר לשיר של יהורם גאון) ו"תן לנו סימן". באותה שנה אף חגג בר מצווה באולמי רדינג 3, שם ביצע הופעה. אלבומו הראשון ודיסק ההופעה שלו נמכרו בעשרות אלפי עותקים. ] בשנת 2010 הוציא את אלבומו השני 'נער הייתי'. לקראת סוף שנת 2011 יצא בסבב הופעות 'יונתן שינפלד והפסנתר' שבו כמה שירים ששינפלד הלחין בעצמו וביניהם 'זכרנו לחיים'. במקביל הוציא אלבום שלישי ו- D.V.D מאחת מהופעותיו שבוצעה באולמי צוותא; הנקראים בשם זה, בהם הוא שר ומנגן בפסנתר.
ב-2011 הופיע במופע האסק בארצות הברית לצידם של אברהם פריד ואוהד מושקוביץ.
בחנוכה תשע"ב יצאו אמנים המיוצגים בחברת F.D.D ("דוד פדידה הפקות") במחזמר 'שירים ונפלאות בבית הכנסת' בו שיחק את מתתיהו, בחור החוגג בר מצווה. שנה לאחר מכן, בחנוכה תשע"ג בוצע מחזמר שני בשם 'שירים ונפלאות בבית הספר' בו שיחק תפקיד וניגן באקורדיון.
מ-2011 אינו פעיל בתעשיית המוזיקה. למד בישיבת נהרדעא ולאחריה בישיבת חברון. בינואר 2019 התארס עם אהובה דמבי, עמה התחתן כחודשיים לאחר מכן. ב-1 באפריל 2019 הוציא שיר "באתי לגני", סינגל ראשון לקראת חזרתו לעולם המוזיקה. מתגורר בבית שמש.
היוריסטיקת הזמינות

היוריסטיקת הזמינות או היוריסטיקת הנגישות היא יישום פשטני של היוריסטיקה בהערכת ההסתברות על בסיס הקלות שבה אפשר לדמיין את התוצאות. כך, תוצאות שניתן לתארן ולדמיינן בקלות, המוצגות באופן טעון מבחינה רגשית, תחשבנה קלות יותר להצגה מתוצאות שקשה להבינן. התוצאה כאן היא, בדרך כלל, הטיה קוגניטיבית.
דוגמה טיפוסית ליישום של היוריסטיקת הזמינות ניתן למצוא בסברה הנפוצה שהסיכוי למות מטריפה על ידי כריש גבוה יותר מהסיכוי למות מפגיעת חלקי מטוס נופלים, למרות שהסיכוי לאחרון גבוה פי 30. הסיבה לכך נעוצה, ככל הנראה, בעובדה שהתקפות כריש זוכות לחשיפה רחבה יותר באמצעי התקשורת ובסרטים ומשום שקל לאדם לדמיין את מלוא אימתן. נפילת חלקי מטוס, לעומת זאת, פחות מסוקרת ויש בה מידה רבה של אקראיות.
סייג חשוב להיוריסטיקת הזמינות נעוץ במידת השליטה הממשית או הנתפשת של אנשים באירועים מסוימים. לדוגמה, אנשים חוששים יותר מהתרסקות מטוס או מפעולה טרוריסטית מאשר מנהיגה במכונית, למרות שמבחינה סטטיסטית הסיכוי להיפגע בתאונת מכונית גבוה לאין שיעור מהסיכוי להפגע בפעולה טרוריסטית או מנפילת מטוס. סיבה מסייעת ליחס ההפוך של החשש היא העובדה שבהתרסקות מטוס או בפעולה טרוריסטית מידת השליטה הנתפשת והממשית של המעורב בה היא קטנה מאוד, בעוד שבנהיגה במכונית קיימת תחושת שליטה רבה הרבה יותר.
תופעה זו דווחה לראשונה על ידי הפסיכולוגים עמוס טברסקי ודניאל כהנמן, שזיהו גם את היוריסטיקת הייצוגיות.