google/wiki40b huggingface dataset:
מאמו וודנה

ביוגרפיה

מאמו וודנה נולד בשנת 1931 בעיירה אמדוורק במחוז וולו המשפחה של בני אמהרה - וודנה טפרי ואשתו -אבבץ' וולדייס.
בשנת 1936, בגיל 4 התייתם מאמו ואיבד את חלק ממשפחתו בהפצצות אוויריות איטלקיות על כפרו בימי המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. בגלל נסיבות חיים קשות, התחיל הסופר ללמוד בבית ספר רק בגיל 15. ולא סיים בגרות. במרוצת הזמן עשה קורס למורים באדיס אבבה והצטיין במלאכת הכתיבה. התקבל לעבודה בעיתון "אדיס זמן" . מאוחר יותא ניהל מספר עיתונים באדיס אבבה ובאסמרה כמו "פוליס אינה אירמיג'ו" (פוליס גאזט), "היברט" ו"ייזארייטו אתיאופיה". בשנים 1966–1970 היה וודנה מנהל מחלקת התקשורת הממשלתית במחוז דאז אריתריאה, בבסיס הימי אמבטיקלה.שם פגש במקרה טייס איטלקי שהשתתף בהפצצה הקטלנית על בית משפחתו והחליט למחול לו.

מעורבות כאיש שלום בזירה הציבורית

כסופר ועיתונאי מוערך, ניסה להביע דעות עצמאיות גם בימים של משטר סמכותני ודיקטטורי בימי הקיסרות ובימי המשטר הקומוניסטי-הלאומני של מנגיסטו היילה מרים. בשנת 1987 בעת כנס של מפלגת השלטון בנוכחות ראשי מדינות מאפריקה, העז וודנה למתוח בקורת על הניסוחים המתלהמים של מנגיסטו, קרא להבנה עם הארצות השכנות וזכה להערכה פומבית מנשיאי זמביה, קנת קאונדה ומצרים, חוסני מובארכ. בפברואר 1991 שוב קרא נגד ההתלהמות וההסתה ביחס למתנגדים מקרב העם הטיגראי וניסה באישור הרודן מנגיסטו להשיג פשרה בין בני האמהרה ולבני תיגראי. בימים האחרונים של המהפכה שהדיחה את משטר מנגיסטו תוך כדי מתקפת כוחות ההתנגדות של בני תיגראי, נאם מאמו וודנה בתחנות הרדיו וקרא לאנשי הצבא לחסוך מעיר הבירה אדיס אבבה שפיכות דמים והרס. קריאתו נענתה.
מאמו וודנה לקח חלק בתהליך השלום בין אתיופיה לאריתריאה כחבר בוועד בראשות אבונה פאולוס, פטריארך הכנסייה האורתודוקסית האתיופית
וודנה היה נשוי לאלמז גברו ונולדו לו 6 ילדים ו-10 נכדים.
וודנה נפטר בשנת 2012 והובא לקבורה בכנסיית השילוש הקדוש באדיס אבבה.

יצירתו

מאמו וודנה כתב ספרים מקוריים ותירגם ספרים על נושאים היסטוריים ועל ריגול, ספרים על מלחמת העולם השנייה, על בניטו מוסוליני, יוהנס הרביעי, קיסר אתיופיה, על אלולה אנגדה, על ברנרד לו מונטגומרי, על אלי כהן, על ק.ג.ב. וכו' וכתב מאמרים רבים. כמו כן כתב 8 מחזות.
Hotel California

היסטוריה והכרה

השיר מדורג בפסגת רשימות וסקרי-רוק רבים. מגזין הרולינג סטון, דרג אותו במקום ה-49 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. השיר נמצא גם ברשימת "500 השירים שעיצבו את הרוק אנד רול". סולו הגיטרה בשיר, מדורג במקום ה-8 ברשימת "100 סולואי הגיטרה הטובים" של המגזין "Guitarist".
כאחד משיריה הפופולרים והידועים ביותר של להקת האיגלס, "Hotel California" הפך למרכיב מרכזי בקונצרטים של הלהקה; ביצוע של השיר מופיע באלבום החי של הלהקה משנת 1980, וגרסה אקוסטית שלו מופיעה באלבומם - Hell Freezes Over משנת 1994, דיסק מופע האיחוד, וגרסת וידאו. בגרסת של Hell Freezes Over, השיר מבוצע בעזרתן של שמונה גיטרות.

הסבר השיר

מילות השיר מתארות מקום נופש שופע שבו "You can check out anytime you like, but you can never leave" (בתרגום חופשי: אפשר לשלם בכל זמן שרוצים, אך אי אפשר לעזוב לעולם). על פני השטח, השיר מספר את סיפורו של מטייל יגע שנקלע למלון לילי, שלראשונה נראה כמזמין ומפתה. השיר נודע כאלגוריה על הדוניזם וחורבן-עצמי בתעשיית המוזיקה של דרום קליפורניה בשלהי שנות השבעים. דון הנלי, אחד מכותבי השיר, קרא לשיר "ההסבר שלנו לחיים הגבוהים בלוס אנג'לס".
אחד ההסברים המפורסמים של השיר הוא שהשיר הוא בעצם על חוויית השימוש בסם הזייה, טריפ. בתחילת השיר נכנסים לטריפ ויש תחושה של משהו באופק שמתקרב לאט, תחושה של הנאה גדולה, למרות שיכול להיות שחווים טריפ רע מאוד, בסוף מתמכרים לסם ולתחושות וכמעט אי אפשר להשתחרר ממנו.
טבעו האבסטרקטי והמטאפורי של השיר הוביל את מאזיניו למצוא הסברים אחרים לשיר, כולל מספר טענות, שהופצו בעל-פה ובאימייל. טענות אלו נדחו בידי הלהקה.
המונח "קוליטס" - המופיע בשיר בבית הראשון הוא מונח ספרדי ל"זנבות קטנים", המתייחס לצמח הקנאביס.
לדברי גלן פריי, אחד מכותבי השיר, מילות השיר נכתבו בהשראת סגנון הכתיבה של דונלד פייגן ו-וולטר בקר מלהקת סטילי דן. כמו כן, סטילי דן מוזכרת ברמיזה באחת משורות השיר ("They stab it with their steely knives, but they just can't kill the beast").

מיקום המלון

חברי הלהקה נדרשו במשך השנים על ידי מעריצים לזהות היכן נמצא מלון קליפורניה. יש מלונות רבים בשם זה בארצות הברית בכלל ובקליפורניה בפרט, אולם אף אחד מהם לא זוהה עם השיר. המלון היחידי שמזוהה לחלוטין בעטיפת האלבום הוא מלון Beverly Hills Hotel שנמצא בשדרות סנסט בבוורלי הילס.
אריך קונצל

חייו

קונצל נולד בניו יורק. בעת לימודיו בבית הספר התיכון בגריניץ' שבקונטיקט, למד קונצל לנגן על פסנתר, קונטרבס וטימפני. 
את התואר הראשון במוזיקה קיבל ממכללת דרטמות' ובהמשך למד באוניברסיטת הרווארד ובראון. בשנים 1960 עד 1965 ניצח על התזמורת הפילהרמונית של רוד איילנד. בשנים 1965 עד 1977 היה מנצח עמית של התזמורת הסימפונית של סינסינטי.
מאז 1977 הקליט קונצל מוזיקה קלאסית פופולרית לחברת טלארק, בדרך כלל עם התזמורת הקלה של סינסינטי, שהוקמה אותה שנה עם קונצל כמנצחה הקבוע. במשך תקופה זו עמד בראש סדרת הקונצרטים הפופולריים של שעה 8:00. כמו כן השתתף בהקלטות ג'אז פורצות-דרך עם דייב ברובק ודיוק אלינגטון. קונצל ניצח גם על התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בקונצרטים המשודרים בטלוויזיה ביום הזיכרון וביום העצמאות של אמריקה מדי שנה.
במשך השנים הצליח קונצל להביא את התזמורת הקלה למעמד של הרכב בעל שם בינלאומי, שלשמו חצי תריסר הקלטות רבות מכר בשנה וקונצרטים למנויים מדי שבוע כמעט. קונצל, שהיה פעם מראשי המתמודדים על תפקיד היורש לארתור פידלר בתזמורת הטיילת של בוסטון, נודע ברחבי העולם בהקלטותיו הפופולריות למוזיקה קלאסית, מחזות זמר של ברודוויי, פסקולי סרטים ועוד. התזמורת הקלה של סינסינטי פופולרית בעיקר באסיה, שם סיירה פעמים אחדות במשך השנים.
קונצל והתזמורת הקלה של סינסינטי נכנסו להיסטוריה כתזמורת הקלה האמריקאית הראשונה שהופיעה בסין, באוקטובר 2005. ב-2006 זכה קונצל במדליית האמנויות הלאומית, אותה קיבל ב-2007 מידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש.
וולמארי איסו-הולו

ביוגרפיה

איסו-הולו נולד ביילירבי, פינלנד. כנער עסק במספר ענפי ספורט: סקי, התעמלות ואיגרוף. הוא החל להשתתף בתחרויות ריצה לאחר שהתגייס לצבא. הוא הצליח בריצות מ-400 מטר ועד ריצת מרתון.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה איסו-הולו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 10:33.4 דקות, לפני טום אוונסון מבריטניה (10:46.0 דקות) וג'ו מק'קלאסקי מארצות הברית (10:46.2 דקות). לרוע מזלו השופטים שכחו לספור את מספר ההקפות לא הסתכלו על הריצה ושכחו לצלצל בפעמון להקפה אחרונה ולכן הרצים רצו 3,460 מטר, אילו היה רץ את המרחק הנכון, סביר להניח שהיה זה שיא עולם חדש. מדליית כסף, בריצת 10000 מטר בשיא אישי חדש של 30:12.6 דקות, אחרי יאנוש קוסוצ'ינסקי מפולין שקבע שיא אולימפי חדש של 30:11.4 דקות ולפני חברו לנבחרת לורי וירטנן (30:35.0 דקות).

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בלאהטי פינלנד בשנת 1933 קבע איסו-הולו בריצת 30000 מטר מכשולים שיא עולם חדש של 9:09.4 דקות.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה איסו-הולו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא עולם חדש של 9:03.8 דקות, לפני חברו לנבחרת קרלו טומינן (9:06.8 דקות) ואלפרד דומפרט מגרמניה (9:07.2 דקות) ובכך הגן על תוארו ומדליית ארד בריצת 10000 מטר בתוצאה של 30:20.2 דקות, אחרי חבריו לנבחרת אילמארי סלמינן (30:15.4 דקות) וארבו אסקולה (30:15.6 דקות).
יהודית תמש

ביוגרפיה

תמש נולדה בשופרון. לראשונה היא השתתפה באולימפיאדת לונדון (1948) במשחה ל-100 מטר חופשי. בשלב המוקדמות תמש קבעה בתוצאה של 1:08.3 דקות, שמיקם אותה במקום השביעי (תוצאה שהייתה מספיקה למקום חמישי בגמר). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה פחות טובה, 1:09.7 דקות ולא הצליחה להעלות למשחה הגמר ודורגה רק במקום ה-15 הכללי. במסגרת רביעיית השליחות 4x100 מטר חופשי היא השתתפה כשחיינית שלישית. הקבוצה שחתה זמן של 4:44.8 דקות וסיימה במקום החמישי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה תמש במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.1 דקות. במקום הראשון סיימה בת ארצה קטלין סוקה ושנייה האני טרמולן מהולנד (1:07.0 דקות). שתי שחייניות נוספות קבעו זמן זהה לתמש אך לפי הדירוג הן סיימו אחריה. בשלב המוקדמות קבעה תמש שיא אולימפי חדש בתוצאה של 1:05.5 דקות. במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי תמש וחברותיה (האחיות אילונה נובק ואווה נובק ג'ררד וכן קטלין סוקה) זכו במדליית זהב בצורה משכנעת בשיא עולם חדש, בתוצאה של 4:24.4 דקות לפני הולנד (4:29.0 דקות) וארצות הברית (4:30.1 דקות). 
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בטורינו,איטליה בשנת 1954 זכתה תמש במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.6 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.7 דקות, אחרי בת ארצה סוקה (1:05.8 דקות).
באולימפיאדת מלבורן (1956) קבוצת השליחות של הונגריה יחד עם תמש לא הצליחה לשחזר את ההישג הגדול מהאולימפיאדה הקודמת וסיימה בגמר במקום השביעי בלבד בתוצאה של 4:31.1 דקות. בשלב המוקדמות הן שחו מהר יותר בזמן של 4:28.1 דקות, זמן שהציב אותן במקום החמישי. בנוסף שחתה תמש 100 מטר גב בתוצאה של 1:17.6 דקות וסיימה במקום ה-21.
תמש נפטרה ב-11 באוגוסט 2013 בבודפשט. ב-2016 התקבלה כחברה בהיכל התהילה של הספורט היהודי.
אנה סווירשצ'ינסקה

חייה

אנה סווירשצ'ינסקה נולדה ב-1909 בוורשה, אז באימפריה הרוסית, כבת של הצייר, הפסל והאתנוגרף יאן סוורצ'ינסקי ושל אשתו סטניסלבה לבית בויארסקי. שם המשפחה שלה "סווירשצ'ינסקה" נוצר על ידי שיבוש ברישום בתעודת הלידה באשמת פקיד של מחלק האוכלוסין הרוסי. אנה סווירשצ'ינקה גדלה במילייה החברתי האומנותי של העיר. האב יצר בדרך כלל יצירות מונומנטליות בעלות נושא היסטורי שבקושי מצאו קונים.
אמצעי המשפחה היו דלים ומשום כך אחרי סיום הגימנסיה לבנות על שם יאנינה טימינסקה, לא הרשתה לעצמה אנה סווירשצ'ינסקה ללמוד כפי שרצתה באקדמיה לאומנות. בסופו של דבר סיימה בשנת 1932 לימודי ספרות ותרבות פולנית באוניברסיטת ורשה. מגיל צעיר קיבלה השראה מאלבומי ציור שהביא אביה לבית ומהשירה הפולנית מימי הביניים.
היא פרסמה לראשונה שיר ("שלג", Snieg) בשנת 1930 בכתב העת "פלומיק" (Płomyk - פתיל). ב-1934 זכתה (יחד עם טדאוש הולנדר ווצלב הוסארסקי) בפרס של המגזין הספרותי "ויאדומושצי ליטראצקיה" (Wiadomości Literackie) עבור השיר "צהריים" ("Południe"). בשנת 1936 פרסמה על חשבונה את קובץ שיריה הראשון - "שירים ופרוזה". באותה שנה התקבלה כחברה באיגוד הסופרים הפולנים. עד פרוץ המלחמה עבדה כעורכת הגרסה העירונית של העיתון "פלומיצ'ק" (להבה) של איגוד המורים הפולנים וכתבה שירים וספורת לילדים, שחלקה הוקדשה לאגדות עם וסיפורים מתולדות הסלאבים והפולנים. 
ב-1936 לקחה חלק בשביתה שהוכרזה על ידי האיגוד. שיריה הראשונים עמדו, בין היתר, בסימן השפעתו של רמבו  ושל ציוריו ה"נאיביים" של אנרי רוסו "המוכס".
בימי הכיבוש הנאצי המשיכה לגור בוורשה והשתתפה בחיי הספרות המחתרתיים של העיר. היא התקיימה מעבודות פיזיות, פקידותיות, או כאחות בבית חולים. בשנת 1943 השיר שלה "שנת 1941" זכה במקום הראשון בתחרות מחתרתית לספרות פולנית. הדרמה שכתבה בחרוזים, "אורפאוס", זכתה בפרס שני. ב-1944 השתתפה במרד ורשה כאחות ולאחר שנתפסה נדונה למוות ביריה. היא אף הועמדה על יד קיר במשך שעה, והמתינה להוצאתה להורג, שבוטלה לבסוף. אחרי דיכוי המרד הצליחה להימלט לקרקוב בה נשארה עד סוף ימיה. חוויותיה מזמן הכיבוש הנאצי בפולין היו למוטיב מרכזי בשיריה מאז. 
בימי השלטון הקומוניסטי בפולין עבדה ברשות השידור, כתבה תסריטים לסרטים מצוירים, תרגמה לבריות של אופרות, ועיבדה לתיאטרון ספרים קלאסיים כמו "הנזירה" מאת דני דידרו, או "מאדאם בובארי" מאת פלובר. במשך כעשור - בין 1945 ל-1955 - לא פורסם אף ספר שלה,
למרות שאחרי 1951 הקדישה את זמנה לספרות בלבד. בשנים 1953 - 1968 הייתה נשואה לשחקן התיאטרון יאן אדמסקי. קובץ שני של שיריה ראה אור בשנת 1958. בשתים עשרה שנותיה האחרונות ידעה יצירתה תקופה של פריצת דרך ועדנה.
אנה סווירשצ'ינסקה נפטרה בקראקוב ממחלת הסרטן בשנת 1984.

יצירתה

שיריה מתאפיינים בקיצור ובצמצום ובנימה מרירה, בכנות נדירה ובעומק. הם מושפעים מהתנסויותיה בעת הכיבושים הצבאיים של ארצה  ("בניתי מתרס", 1974) אך עוסקים בנוסף בנושאים של הגוף הנשי והחוויה הנשית (כמו בקובץ "אני אשה" Jestem baba, 1972), כולל האימהות, החושניות וחיי המין הנשיים (במחזורים "אהבת פליציה", "אהבת אנטונינה","אהבת סטפניה"  והמקדמה לספר "אשה משוחחת עם יריכה".
שיריה תורגמו לאנגלית על ידי צ'סלב מילוש ולאונרד נתן.
פלופס

דמותו

לפי האגדה, אביו, טנטלוס, חמד לצון וציווה להורגו, כדי לבשל את בשרו ולהגישו בסעודה שערך לאלים. האלים האולימפיים לא התפתו ונמנעו מן המנה שהוצעה להם, פרט לדמטר (או בגרסאות אחרות תטיס), שהייתה שרויה ביגון על אובדן בתה, והספיקה לאכול את כתפו לפני שהבחינה במקור הבשר.
האלים הענישו את טנטלוס בעונש איום, והחזירו לתחייה את פלופס. במקום כתפו שנאכלה, יצרו לו האלים כתף משנהב.
מאוחר יותר נשא לאישה את הנסיכה היפודאמיה. כדי לזכות בה היה צריך כל מחזר לנצח את אביה, המלך אוינומאוס, במרוץ סוסים, כאשר העונש על תבוסה הוא מוות. צעירים רבים מתו בצורה זו, בייחוד לאור העובדה שסוסיו של המלך היו מתנה מארס, אל המלחמה היווני. פלופס, שקיבל במתנה זוג סוסים מפוסידון, כמתנת תודה על כך ששימש כמאהבו באולימפוס, התחרה בו וניצח.
לפי גרסה אחרת, היפודאמיה, שהתאהבה בו, היא זו שעזרה לו לנצח, על ידי שיחוד הפרש שרכב בשם אביה, מירטילוס. הלה שלף את היתדות שחיזקו את גלגלי מרכבת המלך, ובכך אפשר לפלופס לנצח. יש גם גרסה הטוענת שפלופס שיחד את מירטילוס כשהבטיח לו מחצית הממלכה שיירש ואת הלילה הראשון עם היפודאמיה.
על פי האגדה, מרוצי הסוסים שהתקיימו באולימפיה, הם המקורות של המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
לימים הרג פלופס את מירטילוס וזה קיללו בשעת מותו.
פלופס לפי האגדה גם כבש את חצי האי שלימים נקרא הפלופונסוס, ומכך נובע שמו של האזור (ביוונית פירוש השם "האי של פלופס").
האגדה על פלופס נשתמרה בצורתה הקדומה, וסופרי יוון המאוחרים לא אהבו את צורתה, שהייתה אכזרית בעיניהם, ואף התריסו נגדה.
שער הבורסקאים

שער הבורסקאים (או פשפש הבורסקאים) הוא שמו של שער צלבני קדום בחומות ירושלים, ששכן בסמוך לשער האשפות של ימינו, בדרום-מזרח העיר העתיקה.
שער הבורסקאים שכן בנקודה הנמוכה ביותר בירושלים, במקום בו מתנקז הגיא המרכזי אל מחוץ לעיר, ומתחבר לנחל קדרון. לאורך השנים היה זה האזור המוזנח והעני ביותר בעיר, ששימש כנראה כבר בימי בית המקדש השני כמקום בעלי מלאכה ומגדלי צאן.
באזור זה שכן בתקופה הצלבנית שוק בשר, ולצדו פעלו הבורסקאים - מעבדי העורות. ייתכן שהסיבה למושבם דווקא כאן הוא בשל העובדה שמי הגשמים, שזרמו בטירופיאון, סייעו לקצבים ולבורסקאים לשטוף את הלכלוך הרב שנגרם כתוצאה מהעיסוק בבשר ובעורות. שער הבורסקאים עצמו שימש כמוצא מי הניקוי אל מחוץ לעיר.

זיהוי הפשפש

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו על ידי בנימין מזר ומאיר בן דב לאחר מלחמת ששת הימים, נחשף מגדל שמירה מן התקופה האיובית, המאוחרת בכמאה שנה לתקופה הצלבנית. למרות זאת, זיהה בן דב את השער למגדל כשער הבורסקאים הצלבני, והשם דבק בו, ואף מופיע במפות העיר העתיקה. המתנגדים לזיהוי זה (הארכאולוג דן בהט למשל), טוענים כי יש לחפש את שער הבורסקאים הצלבני במרחק של כ-50–100 מטרים צפונה למגדל האיובי הקיים.
אפוריה

אפּוריה (מיוונית: ἀπορία) הוא מצב של בלבול ומבוכה הנובע מסתירות בטיעונים לוגיים. המונח מאפיין את סיומם של הדיאלוגים המוקדמים של אפלטון.
משמעות המילה ביוונית היא בלבול, חוסר מוצא. בפילוסופיה יוונית משתמשים במושג כדי לתאר את המבוכה שחשו בני שיחו של סוקרטס כאשר הביא אותם לסתירה. הוגים כמו דרידה, הגל והיידגר השתמשו במונח כדי לתאר מצב שבו אין פתרון לבעיה או שאלה פילוסופית.
המילה נשאבת משתי דמויות במיתולוגיה היוונית, פורוס, ופניה. פניה שהיא הייצוג של העוני והחוסר, מחליטה לעבר את עצמה עם פורוס שהוא העושר והשפע. השילוב של השניים יוצר פריון, וכך המילה אפוריה אינה באה כדי להביא לייאוש, אלא כדי לאתגר ולמצוא פתרונות אחרים.

פילוסופיה

השימוש באפוריה מוכר מהדיאלוגים של אפלטון, בעיקר מהמוקדמים שבהם. בדיאלוגים, אנשי השיחה (מצביאים, סופיסטים, רטוריקנים וכדומה) פותחים את הדיון בהגדרה שלהם. סוקרטס מתחיל לשאול שאלות ולתת דוגמאות נגדיות. הוא לא טוען ישירות נגד ההגדרה, אלא מנסה להבינה עד הסוף. בתהליך הזה הוא חושף את הפגמים מאחורי ההגדרות, ובכך מערער את ביטחונם של אנשי שיחו. לתהליך הזה קוראים השיטה הסוקרטית, על שמו. סוקרטס טוען כי הוא עצמו חש באפוריה והוא גורם לבני שיחו לחוש בה גם כן. רק אחרי שמגיעים לאפוריה יכולים להתחיל לבנות שיטה פילוסופית אמיתית. אפוריה משמשת ככלי רטורי, ולא רק פילוסופי.
אריסטו טוען שבמקום להתחיל את הידע שלנו מהעולם ומתפיסתו השכלית, עלינו להתחיל לנסות לענות על השאלות שלא הצלחנו לענות עליהן. עלינו להתחיל באפוריה. חלק בטא של ספרו מטפיזיקה הוא סדרה של שאלות הנובעות מאפוריה, ומשם מתחיל השיח הפילוסופי.
דרידה הגדיר את האפוריה כמצב של חוסר מוצא, סתירה פנימית בטקסט. אבל הוא טוען שלמרות זאת, מצב זה עדיף על כל פישוט שגוי של המציאות.
Someday (I Will Understand)

וידאו קליפ

הקליפ עבור השיר נראה בהופעת בכורה בסדרת המציאות של ספירס, Britney & Kevin: Chaotic. זהו הווידאו הראשון והיחיד של ספירס שכולו מצולם בשחור-לבן.
מזרח יורקשייר

היסטוריה

לאחר תום עידן הקרח האחרון, היגרו ציידים-לקטים מן אירופה לבריטניה ובכך יישבו את האזור. סביבה זו נכבשה על ידי הצבא הוויקינגי הגדול בשנת 867. השלטון הסקנדינבי באזור הגיע לסיומו בשנת 954 עם מותו של השליט אריק הראשון, מלך נורווגיה. בשנת 1066 חל הכיבוש הנורמני של אנגליה על ידי ויליאם הראשון, מלך אנגליה. 
בשנת 1847 נבנתה מערכת הרכבת האזורית. מערכת רכבות זו שימשה בעיקר את החקלאים עבור הפצת תוצרתם בשווקים.
המחוז עצמו הוקם באופן רשמי בשנת 1996.
וירגיליוס אלקנה

ביוגרפיה

אלקנה נולד בטרפייקיאי שליד קופישקיס.

אלוף אולימפי

באליפות ליטא שנערכה בקובנה ב-3 באוגוסט 2000 ושימשה כהכנה לאולימפיאדת סידני (2000) זכה אלקנה במדליית זהב בשיא ליטא חדש של 73.88 מטר, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים והוא הוכיח שהוא מוכן לאולימפיאדה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.30 מטר, לפני לארס רידל מגרמניה (68.50 מטר) ופרנץ קרוגר מדרום אפריקה (68.19 מטר).

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה אלקנה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.69 מטר, לפני רוברט פזקוש מהונגריה (69.01 מטר) וואסילי קפצוך מבלארוס (66.51 מטר). 
באולימפיאדת אתונה (2004) הגן אלקנה על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 69.89 מטר, לפני זולטן קבגו מהונגריה (67.04 מטר) ואלכסנדר טמרט מאסטוניה (66.66 מטר). אלקנה סיים למעשה במקום שני אחרי רוברט פזקוש שקבע שיא אולימפי חדש. לאחר שפזקוש ניראה מחבל בדגימת השתן שלו ולאחר שסירב לתת את הדגימה לבדיקת סמים, נלקחה ממנו מדליית הזהב וניתנה לאלקנה והשיא האולימפי שקבע נפסל גם כן.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 הגן אלקנה על תוארו וזכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 70.17 מטר, לפני גרד קנטר מאסטוניה (68.57 מטר) ומיכאל מילנבק מגרמניה (65.95 מטר).

אלוף אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה, שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכה אלקנה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.67 מטר, לפני גרד קנטר (68.03 מטר) ואלכסנדר טאמרט (66.14 מטר).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים אלקנה במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.38 מטר
תלאווי

היסטוריה

הממצאים הארכאולוגיים הקדומים ביותר באתר הם מתקופת הברונזה. אחת מהתעודות המוקדמות ביותר לגבי תלאווי היא מהמאה ה-2, של הגאוגרף תלמי, שהזכיר את השם "טֶלֶדה" בהתייחסו לתלאווי. תלאווי הפכה לעיר גדולה וחשובה למדי מבחינה פוליטית ומרכז מנהלתי מהמאה ה-8. הגאוגרף הערבי, אל מוקאדיס, מהמאה ה-10, סיפק ידיעות מעניינות על תלאווי. הוא ציין אותה כאחת מהערים החשובות בקווקז, ברמה שווה לטביליסי, שמכור  (כיום שמקיר Şəmkir), גנג'ה, שמאחה ושירוואן. כשהתייחס למספר תושבי תלאווי, ציין אל מוקאדיס כי ברובם הם נוצרים. 
מהמאה ה-10 ועד למאה ה-12 שימשה תלאווי כבירת ממלכת קאחתי-הרתי. בתקופת הזהב של הממלכה הגאורגית המאוחדת, המאות ה-12 וה-13, הפכה תלאווי לאחת מהמרכזים הכלכליים והפוליטיים של הממלכה הגאורגית. לאחר התפרקות הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15, החלה תלאווי לשקוע, והעיר הפכה בסופו של דבר לעיר מסחר רגילה. במאה ה-17 חזרה תלאווי והפכה לעיר חשובה מבחינה פוליטית. עד לשנת 1762, היא הפכה להיות הבירה השנייה לאחר טביליסי של הממלכה המזרח גאורגית המאוחדת, ממלכת כארתלי-קאחתי. תקופה שלטונו של המלך ארקלה השני הייתה עידן מיוחד בהיסטוריה של תלאווי. במהלך תקופה זו (1744-1798) צמחה תלאווי למרכז תרבותי ואסטרטגי. ארקלה קבע את תלאווי כבירה השנייה, לאחר טביליסי, של ממלכת כארתלי-קאחתי, וייסד סמינר דתי אקסיולוגית ותיאטרון. ארקלה השני נודע כמי שפעל בכיוון של עצמאות ואיחוד גאורגיה, ערך רפורמות שנגעו לכל מרכיבי החיים של התושבים הגאורגים, וגרם לשינויים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים, יסודיים בכארתלי קאחתי. בסופו של דבר גם של כל גאורגיה. 
בשנת 1801, לאחר שממלכת כארתלי-קאחתי הפכה למדינת חסות של האימפריה הרוסית, איבדה תלאווי את מעמדה כעיר בירה. במאה ה-19 ניתן לעיר מעמד של מרכז מנהלתי בתת-מחוז גאוגרפי קטן בפלך טביליסי. במהלך אותה תקופה, כלכלת העיר הייתה מורכבת מתעשייה קלה (צביעת עורות, ייצור כלי חרס, עשיית יין ועוד), מסחר וחקלאות. 
כיום מחוברת העיר לטביליסי בשני כבישים ראשיים.

גאוגרפיה

הנוף של תלאווי מספק תמונה ציורית של העיר וסביבותיה. מדרומה ודרום-מערבה, רכס הרי ציווי-גומבורי ומצפונה עמק נהר האלזני. את הרי הקווקז הגדול, שמתנשאים מצפון לנהר האלזני, ניתן לראות כמעט מרוב תלאווי. 
בעקבות נופיה של תלאווי ואתריה ההיסטוריים, משופעת העיר בתיירות, ותושביה הם גאורגים מכניסי אורחים.

פסטיבלים

ב-7 בנובמבר מדי שנה חוגגים תושבי תלאווי את חגיגות "ארֶקלֶאוֹבָּה" (על שם ארקלה השני) ו"תֶלאווכּאלאכּוֹבָּה".
אוניברסליות (תורת הקטגוריות)

בתורת הקטגוריות, אוניברסליות היא תכונה של אובייקטים כלליים במסגרת קטגוריה נתונה, שממנה נובע שהם מייצגים משפחה רחבה של אובייקטים. למינוח זה שימושים רבים בתחומים שונים במתמטיקה, כמו אלגברה, טופולוגיה אלגברית ועוד. במקרים רבים ההצדקה לקיומה של בניה מתמטית היא בכך שהיא מספקת אובייקט אוניברסלי.

הגדרה פורמלית

יהיו C,D קטגוריות נתונות. יהי U:D \to C פונקטור ו-X אובייקט של C.
מורפיזם התחלתי מ-X ל-U הוא זוג (A,\phi) כאשר A אובייקט של D ו-\phi : X \to U(A) מורפיזם ב-C, כך שמתקיימת תכונת ההתחלתיות: לכל אובייקט Y ב-D ולכל מורפיזם f:X \to U(Y) קיים ויחיד מורפיזם g:A \to Y כך ש-U(g) \circ \phi = f, כלומר הדיאגרמה הבאה מתחלפת:
בדומה, מורפיזם סופי הוא מורפיזם דואלי לקודם: זהו אובייקט סופי מ-U ל-X, כלומר זוג (A,\phi) כאשר A אובייקט של D ו-\phi : U(A) \to X מורפיזם ב-C, כך שמתקיימת התכונת הסופיות: לכל אובייקט Y ב-D ולכל מורפיזם f:U(Y) \to X קיים ויחיד מורפיזם g:Y \to A כך ש-\phi \circ U(g) = f, כלומר:
מורפיזם אוניברסלי הוא בהגדרה אחת משתי הבניות לעיל, ואוניברסליות היא אחת מהתכונות (ההתחלתית או הסופית) בהתאם. בהתאם לדואליות של המונחים, ניתן להגדיר רק אחד מהם, והשני נובע ישירות על ידי החלפת כיווני החצים.

קיום ויחידות

שאלת הקיום, באופן כללי, היא פתוחה - ניתן לנסח בעיות להן לא קיים אובייקט אוניברסלי. לעומת זאת, בהינתן קיום אובייקט (A,\phi), היחידות (עד כדי איזומורפיזם) מובטחת: אם גם (A',\phi ') מקיים את התכונה, ניתן (בהתאם לתכונה) לבנות מורפיזמים בשני הכיוונים: k:A \to A' , k' : A' \to A שהופכים אחד את השני.
כלומר, ברגע שמצאת אובייקט אוניברסלי - הוא יחיד עד כדי איזומורפיזם, ואכן בבניות רבות פשוט מציגים אובייקט שמקיים את הדרישות. יותר מכך, אם נמצא אובייקט 'אחר' המקיים את התכונה, הוא איזומורפי לאובייקט המוכר.
וילהלם טל

וילהלם טל (בגרמנית: Wilhelm Tell) היה גיבור אגדתי אשר לפי מיתוסים שונים חי בקנטון אורי שבשווייץ בתחילת המאה ה-14. האגדה הקשורה אליו מתעדת אותו כאיכר אמיץ שהנהיג את המאבק השווייצרי להשגת חירות משלטון בית הבסבורג, ועבור אנשים ברחבי העולם מסמל וילהלם טל חירות אישית ופוליטית.

דמותו

טל, אשר נודע כרב-אמן בשימוש ברובה קשת, חי על פי האגדה בתקופה בה התכוונו קיסרי בית הבסבורג להשתלט על קנטון אורי. הרמן גסלר, המושל הקיסרי החדש של בירת הקנטון אלטדורף, הציב מוט בכיכר השוק שבעיר, הניח עליו את כובעו ופקד על כל העוברים והשבים לקוד בפני העמוד.
כאשר חלף טל על פני העמוד מבלי לקוד בפניו, הוא נעצר והוצב בפני שתי ברירות ענישה: האחת - לירות בקשתו חץ לעבר תפוח שיוצב על ראש בנו. השנייה - למות.
טל, שקיבל את הבטחת המושל לשחרורו אם יצליח במשימתו, ביצע ב-18 בנובמבר 1307 את העונש שהוטל עליו ופילח בהצלחה את התפוח שהוצב על ראש בנו בירייה בודדת. סיפור הירי נפוץ בקרב הפולקלור העתיק של הארצות הגרמאניות, והוא מופיע בצורות שונות בדנמרק, באנגליה ובהולשטיין (חלקה הדרומי של מדינת שלזוויג הולשטיין, כיום בגרמניה).
אולם זמן קצר לאחר שפילח את התפוח, אמר טל כי אילו היה נכשל במשימתו והורג את בנו בשוגג, היה מפנה מיד את הקשת לעבר גסלר והורגו. גסלר התרעם כשהגיעה לאוזניו הערתו של טל והוא עצר אותו בשנית. טל הזועם נשבע לנקום בגסלר על כך. הוא הועבר כאסיר על ספינה. בדרך פקדה את הספינה סערה שמנעה ממנה להגיע לחוף מבטחים. בזכות כוחו ומיומנותו, הרשו לטל ליטול את ההגה. לאחר שהביא את הספינה אל החוף, ברח מכלאו והרג את גסלר ביריית חץ. כאשר חזר טל לעירו הוא התקבל שם כגיבור וכמנצח. מסופר על טל, שמאוחר יותר נלחם בקרב מורגרטן ב-1315 ומת בשיטפון ב-1350.
תבוסה סמלית זאת של האוסטרים הציתה את אש המרד בקרב העם השווייצרי, אשר התקומם לבסוף וזכה בעצמאות. מעלליו של טל הופיעו לראשונה בבלדות מן המאה ה-15 ותועדו לאחר מכן בטקסטים היסטוריים שונים.
המיתוס אודות וילהלם טל בא לידי ביטוי בתרבות: "וילהלם טל" (1791), אופרה מאת אנדרה מודסט גרטרי (André Ernest Modeste Grétry) הבלגי, ריתקה את הקהל הפריזאי, שהיה בעיצומה של המהפכה הצרפתית. גם המחזאי הגרמני פרידריך שילר השתמש באגדה זו כבסיס למחזהו "וילהלם טל" (1804). המחזה התקבל בשווייץ כ"מחזה הלאומי", ונחשב לאחת מפסגות הזרם הקלאסי בספרות הגרמנית. המחזה תורגם לעברית על ידי חיים נחמן ביאליק.
מלחין האופרה האיטלקי ג'ואקינו רוסיני השתמש במחזהו של שילר כדי לבסס עליו את האופרה המפורסמת שלו (1829) הנושאת את אותו השם (באיטלקית: Guglielmo Tell). קטע הסיום של האופרה נחשב כיום לאחד הקטעים המוכרים ביותר בתולדות המוזיקה מהמאה ה-19.
סלבדור דאלי צייר שני ציורים של וילהלם טל בשנת 1931: "The Old Age of William Tell" ו-"William Tell and Gradiva", ובשנת 1933 צייר את "The Enigma of William Tell". אדולף היטלר היה נלהב ממחזהו של שילר ואזכר אותו בספרו "מיין קאמפף". גם ג'ון וילקס בות', המתנקש בחיי נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן, הושפע, כשהוא מאמץ את הצדדים השליליים בסיפור. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 לימדו בישראל את המחזה "וילהלם טל" של פרידריך שילר, והוא אף נכלל בתוכנית לבחינות הבגרות.
דגל איי פארו

משמעות הדגל

הצבע הלבן השולט בדגל מסמל את השמים, ואת קצף הגלים המתנפצים על האיים. כחול ואדום הם צבעים מסורתיים המופיעים בכובעים הפארואניים.