google/wiki40b huggingface dataset:
מרכז היהודים (סלובקיה)

מרכז היהודים (בסלובקית: אוסטרדנה ז'ידוב ÚŽ, בגרמנית: יודנצנטרלה) הוא שמו של היודנרט ליהודי סלובקיה, שפעל בסלובקיה בתקופת השואה, בהתאם להוראה שנתן ריינהרד היידריך ב-21 בספטמבר 1939.
גוף בעל שם דומה, "המרכז היהודי", פעל ברומניה באותה תקופה ובנסיבות דומות.
במהלך מלחמת העולם השנייה סופחה צ'כיה לרייך השלישי ובסלובקיה הוקם ממשל חסות פרו-נאצי. מרכז היהודים הוקם בברטיסלאבה ב-1940, ומשם ייצג את כל יהודי סלובקיה בפני הממשלה של "מדינת סלובקיה העצמאית" שנשלטה על ידי מפלגת העם הסלובקית של הלינקה (Hlinkova Slovensko Ludoa Strana - HSLS. כונתה על ידי היהודים "מפלגת הלודקים") והעביר הוראות והודעות של השלטון לקהילה היהודית.
המרכז החליף את "המשרד היהודי המרכזי", שהוקם ב-1938 במטרה לתאם את פעולותיהם של כל הארגונים היהודים שפעלו בסלובקיה.
הגופים העיקריים שהשתתפו בהקמת המרכז היו הקהילה האורתודוקסית (הלשכה המרכזית החרדית), ההסתדרות הציונית והלשכה הנאולוגית (שיצגה את היהודים הקונסרבטיביים והרפורמים). בראש המרכז היהודי עמד זקן-היהודים ("סטרוסטה"). תפקיד זה מילאו היינריך שוורץ שנעצר על ידי השלטונות, ארפד שבשצ'ן ואחריו אוסקר טימן.
המרכז דאג בתחילה למקומות עבודה, להכשרה ולהסבה מקצועית (בעיקר לעבודה גופנית), ניהל בתי-ספר ומוסדות צדקה יהודים וסייע במזון, אך היה כבמקומות אחרים שותף לשליחת יהודים בעלי נתינות זרה או חסרי נתינות, בהתחלה להונגריה ומאוחר יותר למחנות שבפולין ולאספקת כוח עבודה למחנות עבודה. בשלב מאוחר יותר היה המרכז שותף למשלוחים למחנות העבודה ומחנות ההשמדה מתוך מחשבה שכך יוכלו להציל את שאר הקהילה. נציג של הזרם שתמך בשיתוף פעולה למטרות הצלה חלקית היה קרל הוכברג. המרכז אמנם היה שונה מהיודנרטים בפולין ותפקידיו היו מורחבים יותר, אך הדילמה של שיתוף הפעולה עם הנאצים השתקפה גם כאן.
האופוזיציה למרכז כינתה עצמה "קבוצת העבודה", אותה הנהיגה נציגת ויצו גיזי פליישמן בתמיכת הרב מיכאל דב בר ויסמנדל. קבוצה זו, פרט לפעולות עזרה והצלה, יזמה את תוכנית אירופה להצלת שרידי יהדות אירופה.
המרכז היה כפוף הן למחלקה ה-14 (המחלקה לענייני יהודים) במשרד הפנים הסלובקי, והן למשרד המרכזי לענייני כלכלה ("אוסטריני הוספודרסקי אורד"), שנודע בראשי התיבות של שמו - או.או. (.U.U) שהיה כפוף להאופטשטורמפירר דיטר ויסליצני.
Humans.txt

קובץ humans.txt הוא קובץ המאפשר למנהל אתר אינטרנט (Webmaster) לתת לגולשים מידע על המפתחים של האתר, באופן קריא וברור (לאדם ולא למחשב). בקובץ אפשר לפרט מי המפתחים של האתר, למי המפתחים רוצים להודות וכו'. הדבר שמיחד את הקובץ הזה הוא שהוא נועד לקריאה על ידי אנשים ולא מכונות.
ניתן לציין את מיקומו קובץ זה נקבע באמצעות תג מטא הבא בראש כל דף:

<link rel="author" href="humans.txt" />
מקבל טאפש

ביוגרפיה

טאפש נולד וגדל בכפר הדרוזי בית ג'ן שבגליל והתחנך בתיכון כפר ירכא.

שירת בצה"ל בגדוד 299 והשתתף במלחמת לבנון הראשונה, בגדוד 906.

בעל תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים. הוא בוגר קורס לפיקוד ומטה, קורס בכירים במשטרת ישראל, וקורס דירקטורים.
בשנת 1983 התגייס לשב"ס והחל לעבוד כסוהר ביטחון בבית הסוהר דמון. בהמשך יצא לקורס קצינים ייעודי, ובסיומו שימש מפקד משמרת ומנהל אגף. בשנת 1989 שובץ כקצין ביטחון וקצין מודיעין בבית המעצר קישון. בהמשך מונה לקצין ביטחון בכלא כרמל, וכעבור שנה וחצי מונה לקצין ביטחון בבית הסוהר דמון.

בשנת 1994 מונה למפקד בימ"ר קישון בתקן רב-כלאי. בשנת 1996 מונה לסגן כלא אשמורת. בשנת 1998 מונה למפקד כלא אשמורת והועלה לדרגת סגן גונדר.

בשנת 2000 מונה למפקד כלא השרון, שבזמנו כלל בתוכו אסירים פליליים, כלא הקטינים "אופק", ואסירות ביטחוניות. בשנת 2004 מונה למפקד בית המעצר הדרים, והתמודד בהצלחה עם שביתת הרעב ההמונית של האסירים הביטחוניים.

בשנת 2005 כיהן כסגן מפקד גוש צפון. בתקופה זו ביצע בהצלחה את קליטת בתי המעצר ממשטרת ישראל בצפון הארץ - קישון, גליל ועמקים. בהמשך הועלה לדרגת תת-גונדר ומונה לסגן מפקד מחוז צפון.
במהלך מלחמת לבנון השנייה יזם התנדבות של סגל ואסירים לסייע ליישובים המותקפים, בשיפוץ מקלטים ובמתן תמיכה נפשית על ידי הסגל הטיפולי. 

בשנת 2007 מונה לסגן מפקד מחוז דרום. ליווה את פתיחת כלא סהרונים ובית סוהר אלה, שהיה אמור להיות כלא מופרט. היה אחראי על קליטת בתי מעצר ממשטרת ישראל - בתי מעצר נגב, לכיש, ירושלים ואילת. כמו כן מילא בהצלחה את משימת הרה-ארגון: הפיכת ארבעת גושי השליטה לשלושה מחוזות, על פי הנחיית נציב שב"ס רב-גונדר בני קניאק, תוך התמקדות על מיסוד המבנה הארגוני ברמת מפקדת המחוזות ובתי הסוהר.

שירותו כמפקד מחוז

בשנת 2011 מונה למפקד מחוז מרכז והועלה לדרגת גונדר. עם כניסתו לתפקיד קיבל אחריות על שני מתקנים נוספים, כלא עופר ובית המעצר ירושלים, ובסך הכל נשא באחריות על 14 מתקני כליאה ומעצר. במהלך הקדנציה התמודד עם שני אירועים מורכבים ומכוננים – אירוע הירי של סמואל שיינביין בבית הסוהר רימונים, בגינו קיבל ראיון הדרכה, ואירוע בריחת האסיר ירון סנקר מבית החולים, בגינו קיבל ראיון אזהרה.
בשנת 2016 מונה למפקד מחוז צפון, שהוא המחוז המוביל בפעילות שיקומית לאסירים. בתקופתו נפתחו מסגרות טיפול ושיקום נוספות בכל יחידות המחוז, תוך הקפדה על ביטחון המתקנים והתנהלות נחושה אל מול האסירים הביטחוניים.ביולי 2019 סיים את שירותו בשב"ס ופרש לגמלאות לאחר 36 שנות שירות.

חיים אישיים

טאפש נשוי ואב לחמישה. מתגורר בבית ג'ן.
בן עמי פיינגולד

פרופ' בן עמי פיינגולד (נולד ב-4 באוגוסט 1931) הוא סופר, חוקר ספרות ומבקר תיאטרון, מחשובי מבקרי התרבות בישראל. פעיל משנות ה-60; בשנות ה-70 וה-80 היה גם מבולטי מבקרי תרבות הפופ.

ביוגרפיה

פיינגולד נולד בארץ ישראל ב-1932. אביו, יעקב פיינגולד, עזב את ניו יורק בגיל 17 על מנת להתגייס לגדוד קלעי המלך של הגדודים העבריים. אימו צילה (צביה) לבית בלר, עזבה את פולין בגיל 17 על מנת לעלות לארץ ישראל עם תנועת השומר הצעיר ב-1917; מרבית משפחתה הושמדה בשואה. בילדותו התגורר פיינגולד בשכונת בורוכוב, שלימים הפכה לחלק מהעיר גבעתיים.
שירת בתזמורת צה"ל כנגן גיטרה, מפוחית ואקורדיאון. לאחר שירותו הצבאי למד ספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר שני בשנת 1971 וב-1978 השלים עבודת דוקטורט, שעסקה ביצירתו של ראובן אשר ברודס.
פיינגולד היה מורה בבית הספר עירוני ט' בתל אביב. הרצה בבית הספר לחינוך ובחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובנוסף הרצה במכללת לוינסקי. במחקריו עסק בחקר ספרות ההשכלה, בדרמה העברית ובהוראת הספרות. כתב וערך מספר ספרי לימוד להוראת הספרות בחטיבות הביניים ובחטיבה העליונה.
צמצם תאורה

צמצם תאורה הא הרכיב האופטי במערכת הקובע את כמות האור במערכת. הדמייתו במרחב העצם היא אישון הכניסה, והדמייתו במרחב הדמות היא אישון היציאה. מלבד צמצם התאורה, במערכת קיים גם צמצם שדה שהוא הרכיב הקובע את שדה המערכת.

מציאת צמצם התאורה

כדי למצוא את צמצם בתאורה במערכת אופטית, אנו נדרשים להבחין בין 2 סוגי מערכות: מערכות לעצם קרוב ומערכות לעצם רחוק.
עבור מערכות עצם רחוק אנו מניחים שקרני האור מגיעות במקביל, ואילו עבור מערכות עצם קרוב קרני האור אינן מקבילות אלא בעלות זווית כלשהי.
השלב הראשון במציאת צמצם התאורה הוא להדמות את כל הרכיבים של המערכת למרחב העצם (בדרך כלל הדמיה שמאלה).
לאחר מכן, עבור מערכות עצם רחוק אנו ניקח את הרכיב במרחב העצם בעל הקוטר הקטן ביותר (כיון שהקרניים מקבילות - הרכיב הקטן ביותר הוא זה שיגביל אותנו). ועבור מערכת עצם קרוב - נשלח קרניים מהעצם אל קצות הרכיבים במרחב העצם - ואנו נבחר את הרכיב בעל הזווית הקטנה ביותר.
הרכיב שבחרנו בשלב זה הוא אישון הכניסה. במידה והוא רכיב ממשי - אזי הוא גם יהיה צמצם התאורה. במידה והוא הדמיה צמצם התאורה יהיה הרכיב שאותו הדמנו כדי לקבל את אישון הכניסה.
לאחר במצאנו את צמצם השדה, אנו נרצה למצוא את אישון היציאה - כלומר הרכיב במרחב הדמות שאחראי על כמות האור שתצא מהמערכת. כדי למצוא אותו אנו צריכים להדמות את צמצם התאורה למרחב הדמות (בדרך כלל ימינה) וההדמיה תהיה אישון היציאה, במידה ולא ניתן להדמות את צמצם התאורה, כיון שהוא הרכיב האחרון במערכת - צמצם התאורה יהיה גם אישון היציאה.
OpenStack

היסטוריה

בחודש יולי 2010, Rackspace Hosting ונאס"א במשותף השיקו יוזמה חדשה בקוד פתוח למחשוב ענן בשם "OpenStack". מטרת הפרויקט היא לאפשר לכל ארגון ליצור ולהציע שירותי מחשוב ענן הפועלים על חומרה סטנדרטית. שחרור הגרסה הרשמי לקהילת הקוד הפתוח, בשם קוד "אוסטין", היה כעבור 4 חודשים תוך כוונה לשחרר עדכונים שוטפים של תוכנה כל מספר חודשים.
כחליל הרימון

אזור מחיה

תפוצתו במרחב הטרופי והסובטרופי הכולל את אפריקה מצפון לקו המשווה (מצרים, סודאן), דרום חצי-האי ערב, סוריה, ארץ ישראל ולבנון. לעיתים חודר גם לאזור דרום איראן.
בישראל הפרפר נפוץ בכל הארץ בעיקר בקיץ, החל מחודש מאי. בערבה הוא נמצא בכל השנה. בשל התחממות האקלים נצפה באזורים שונים של ארץ ישראל גם בזמנים שבעבר לא נראה בהם. ניתן לראותו בעיקר סביב עצי השיטים - בעיקר שיטת המשוכות, ינבוט, ושיחי רימון.
אברהם יהושע העשיל (מז'יבוז')

ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תקצ"ב לרבי משולם זוסיא השיל, האדמו"ר השלישי מאפטא-ז'ינקוב, ולסימה בתו רבי ישראל (חתן רבי משה צבי מסאווראן). לאחר נישואיו בו' באדר ה'תר"ט ללאה רחל בתו של רבי שלום יוסף פרידמן האדמו"ר מסדיגורה התגורר בסדיגורה בסמיכות לחותנו עד לפטירתו בי"א באלול ה'תרי"א. לאחר פטירת חותנו החל לנהוג באדמו"רות בז'ינקוב עיר אבותיו. לאחר פטירת אביו בג' באלול ה'תרכ"ד מונה למלא את מקומו במז'יבוז' שבאוקראינה.
רבי אברהם יהושע נפטר בקאמינקא בי"ט בתשרי התרמ"א ובה נטמן, בנו רבי ישראל שלום יוסף מילא את מקומו באדמו"רות.
CD+G

CD+G (ידוע גם בתור CD+Graphics) הוא סוג מיוחד של תקליטור אודיו שמסוגל להציג גרפיקה ברזולוציה נמוכה בנוסף להשמעה של רצועות האודיו המאוחסנות על גבי התקליטור, במידה שהתקליטורים מהסוג הזה מנוגנים בנגן שתומך בהתקן זה. תקליטורים מהסוג CD+G נמצאים בעיקר בשימוש במכונות קריוקי אשר מסתמכות רק על כך שהתקליטורים המנוגנים בהם יהיו בפורמט זה על מנת להציג על המסך את מילות השירים הכלולים בתקליטור.
רצוי לציין כי ניתן לנגן גם את התקליטורים מסוג CD+G בנגני תקליטורים אודיו סטנדרטיים, אך רק כאשר מנגנים אותם בנגני תקליטור מיוחדים התומכים בהתקן CD+G, ניתן לצפות גם באלמנטים הגרפיים המאוחסנים על גבי התקליטורים (לרוב נגני התקליטורים התומכים בהתקן CD+G מחוברים למסך טלוויזיה או צג מחשב).
על אף שלרוב נעשה שימוש בתקליטורים מסוג CD+G במכונות קריוקי לאורך השנים יצאו לשווקים מכשירים אחרים התומכים גם בפורמט זה. מבין המכשירים הבולטים שמסוגלים להציג את המידע הגרפי המאוחסן בתקליטורי ה-CD+G ניתן למנות מספר מכשירים בולטים שיצאו לשווקים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 בהם נגן התקליטורים CD-i מבית פיליפס, קונסולת משחקי הווידאו Sega Saturn וקונסולת המשחקים 3DO. מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ועד היום חברות שונות מיצרות נגני DVD התומכים בפורמט זה. כמו כן, החל מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ישנם גם תוכנות מחשב שונות המסוגלות לנגן תקליטורים בפורמט זה במחשבים הביתיים.
תקליטורי CD+G מכילים גרפיקה צבעונית בעלת 16 צבעים בלבד (4-ביט) המוצגת ברזולוציה של 300 x‏ 216 פיקסלים. בדומה לתקליטורי אודיו סטנדרטיים, גם תקליטורי CD+G מכילים בסביבות 15–20 שירים בכל תקליטור.
תקליטור ה-CD+G המסחרי הראשון בהיסטוריה שיצא לשווקים, היה "Eat or Be Eaten" מאת The Firesign Theatre שיצא לשווקים במהלך שנת 1985.
קיימים תוכנות מחשב שונות המאפשרות למשתמשים בהם לייצר תקליטורים מסוג CD+G ולגרום לכך שהמילים של השירים יוצגו על גבי המסך במקביל להשמעת השירים שבתקליטור.
תמונת התינוק המחופש למחבל מתאבד

תמונת התינוק המחופש למחבל מתאבד היא תצלום של תינוק פלסטיני חוגר מתקן דמוי חגורת נפץ שנמצא בעת חיפוש שערכו חיילי צה"ל בבית בחברון ב-29 ביוני 2002. התצלום זכה לתשומת לב באמצעי התקשורת. התצלום הוחרם על ידי הצבא ושימש את ההסברה הישראלית. תמונה זו היא אחת התמונות הבולטות מהאינתיפאדה השנייה ועוררה זעזוע בדעת הקהל בעולם.
השדר הבריטי של Sky News, ומאוחר יותר סוכנות הידיעות Associated Press דיווחו שסבו של התינוק, רדוואן אבו טורקי, אמר שהלבשת התינוק כמחבל מתאבד הייתה "רק בדיחה".
בתצלום מופיע תינוק בן 18 חודשים, עומד פעור עיניים בחליפת תינוק ולגופו קשור מה שנראה כמו חגורת נפץ סטריאוטיפית המורכבת מחוטי חשמל ומקלות דינמיט. לראשו בנדנה אדומה עם כיתוב בערבית.
עיתונים ישראלים פרסמו את התמונה תחת הכותרות "טרור בחיתולים" (מעריב) ו"נולד להרוג" (ג'רוזלם פוסט). דורי גולד, היועץ של ראש ממשלת ישראל דאז אריאל שרון, אמר שהתמונה "מסמלת את השנאה וההסתה שההנהגה הפלסטינית מזינה בה דור שלם של נוער פלסטיני". דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית, ריצ'רד באוצ'ר, אמר כי ארצות הברית רואה את התמונה כ"תצוגה מעוררת-סלידה ביותר" ("highly objectionable display").
עיתונאי הארץ דיווח שעיתונאית פלסטינית בחברון הייתה מופתעת מהזעם הרב והמהומה שחוללה התמונה בישראל. לדבריה "אני יכולה למצוא הרבה מאוד תמונות כאלה. ילדים רבים מחקים מבוגרים ולובשים מסכות צעצוע ורובי צעצוע, בייחוד בזמן תהלוכות. זה לא מוזר בכלל." היא הוסיפה ואמרה שהיא ראתה ילדים בגיל דומה לזה שבצילום לובשים תחפושות דומות. היא אמרה: "בחברה שלנו זה קורה הרבה. זה סוג של תופעה."
תמונות נוספות של ילדים ותינוקות פלסטינים הלבושים כמחבלים מתאבדים פורסמו מאז ואף הודגמו במהלך השנים בפעילויות כגון תהלוכות וקייטנות קיץ של החמאס.
צ'אווין

צ'אווין (מספרדית: Chavín) הייתה תרבות דרום אמריקנית עתיקה, שהתקיימה לחופי האוקיינוס השקט ומורדותיו המערביים של רכס הרי האנדים, בשטח הנמצא כיום במדינת פרו המודרנית.
בני הצ'אווין, שהתקיימו בין השנים 1000 ל-300 לפני הספירה לערך, הניחו את היסודות התרבותיים למרבית התרבויות המאוחרות בהרי האנדים, בהן אימפריית האינקה.

היסטוריה

בני הצ'אווין שלטו בשיאם בהרי האנדים המערביים ולאורך חופי פרו (במונחים של ימינו) מהעיר נאסקה בדרום ועד לגבול עם אקוודור. 
העיר צ'אווין דה ואנטאר (Chavín de Huantar) הוקמה במרכז הרכס המרכזי שבהרי האנדים כמרכז דתי-פולחני וחיו בה כ-3,000 איש. נשמרו שרידים רבים מהעיר, הממוקמת כ-250 קילומטרים צפונית ללימה בירת פרו המודרנית. 
במרכז העיר התגלה מתחם גדול הבנוי בצורת אמפיתיאטרון, ושם כנראה התקיימו חלק מהטקסים הדתיים. מסביב למתחם נמצאו תעלות תת-קרקעיות שעל פי ההשערה שימשו ליצרת שאון גדול כשהמים שבהן התנגשו והתערבלו, בעת טקסים דתיים.

תרבות

בני הצ'אווין התפרנסו מקדרות, אריגה ואף בניית כלים ועבודות ממתכות שונות. תחום המטלורגיה התפתח מאוד בתקופתם. תזונתם של בני הצ'אווין התבססה על חקלאות (בעיקר תירס, דלעת ושעועית) ועל ציד של אלפקות, למות וחזירי ים. 
בני הצ'אווין לא האמינו בכלי נשק, אך הודות לדתם המיוחדת והשפעתם התרבותית הרבה על העמים שסביב, לא סבלו מיריבות כלשהי בינם לבין מי מהעמים השכנים. לא מוכרת שום צורת כתב שבה השתמשו בני הצ'אווין.

דת

דתם של בני הצ'אווין הייתה מבוססת על ריבוי אלילים ועל שימוש בסמי הזיה, המופקים מפירותיו של קקטוס מסוג סן-פדרו. טקסיהם של בני הצ'אווין בצ'אווין דה ואנטאר היוו מוקד עליה לרגל למאמינים רבים מהאזור, שבאו לקחת חלק בטקסים ולהשתתף בסימום קבוצתי בסמי הזיה.
היגואר היה חיה קדושה בדתם והוא מוטיב החוזר על עצמו בממצאים שונים הקשורים בבני הצ'אווין. באתר הארכאולוגי צ'אווין דה ואנטאר נמצאו פסלים ותחריטים רבים של ראשים, שחציו של כל אחד מהם ראש יגואר וחציו השני ראש אדם. עובדה זו, אחת מרבות, מעידה בין היתר על חשיבותו הרבה של היגואר בדתם.
נרץ' (נהר)

היסטוריה

בתקופת מלחמת העולם השנייה היוו היערות שסביב הנהר נרץ' בסיסים ליחידות פרטיזנים יהודיות. יחידות אלה הורכבו בעיקר מיהודים שברחו מהגטו שהקימו הגרמנים הכובשים בווילנה, כ-100 ק"מ מערבית לנהר נרץ'.
צבי יהודה מלצר

הרב רפאל צבי יהודה מלצר (ה'תרנ"ט, 1899 - ליל ט"ו בתמוז תשכ"ט, 30 ביוני 1969) היה רבה של פרדס חנה ולאחר מכן של רחובות. היה מיוזמי הקמתה של מדרשיית נעם ומייסד וראש ישיבת קלצק בארץ ישראל וישיבת הדרום.

תולדותיו

נולד במיר שבבלארוס לביילה-הינדה ולרב איסר זלמן מלצר. התחנך אצל אביו, וכן אצל הרב יוסף יוזל הורוביץ, ה"סבא מנובהרדוק". בבחרותו שימש כמה שנים כמשגיח בישיבת קלצק אצל אביו ומסר שיחות מוסר. בשנת תרפ"ה (1925) עלה עם אביו לארץ ישראל. לאחר נישואיו למד בהיכל התלמוד בתל אביב. לימד בישיבה הקטנה של ישיבת עץ חיים בירושלים, ולאחר מכן בישיבת תל אביב. תקופה מסוימת שימש ר"מ בישיבת תפארת ישראל בחיפה.
בשנת תרצ"ו (1936) נבחר לרבה של פרדס חנה. בתקופת רבנותו בפרדס חנה ייסד במושבה את ישיבת קלצק, לזכר הישיבה המקורית בקלצק שבראשה עמד אביו. בצוות רבני הישיבה היה אחיינו, הרב שניאור קוטלר. בשנת תש"ה (1945) יזם את הקמת מדרשיית נעם בפרדס חנה. הוא פנה אל ראשי ארגון הנוער "נוער המזרחי" (ראשי תיבות: נעם) והציע להם להקים במושבה ישיבה שתשלב לימודים כלליים. לראשות הישיבה נבחר הרב יהושע יגל.
בשנת תש"ז (1947) נבחר לכהן כרבה של רחובות, לאחר פטירת רבה הקודם צבי שטיינמן, שהיה חותנו. את רבנותו בפרדס חנה העביר לרב יהושע זליג דיסקין. עם בואו לרחובות הוא ייסד בה בית דין ושימש בו כאב"ד. הוא מינה לרבנים מקומיים את הרב יואל קלופט (רב שיכון הפועל) והרב זבולון גרז (רב בית הכנסת "שונה הלכות"). כמו כן העביר מפרדס חנה לרחובות את ישיבת קלצק שבראשותו, ובהמשך פתח לצידה את ישיבת הדרום. במסגרת הישיבה הקים הרב מלצר סמינר למורים. כמו כן, היה מראשוני הוגי רעיון ההסדר. תלמידי הסמינר ברחובות היו הראשונים ששירתו בצבא במסגרת ה"הסדר", שאליו הצטרפו מאוחר יותר תלמידי ישיבות אחרות. 
בשנת תשי"א (1951) פרש הרב מלצר מרבנות העיר, ואת מקומו מילא הרב אלימלך בר שאול. הרב מלצר המשיך לכהן כאב בית הדין וכראש ישיבת הדרום. כעבור זמן פרש גם מראשות בית הדין ומינה תחתיו את הרב זבולון גרז. בשנת תשכ"ה (1965) נפטר הרב בר שאול, ומיד לאחר פטירתו ייסד הרב מלצר לזכרו כולל אברכים, הפועל עד היום. כמו כן פתח הרב מלצר ישיבה מקצועית ביישוב גן יבנה הסמוך לרחובות.
בשנת תשי"ד (1954), לאחר פטירת אביו, חלה הרב מלצר, וכסגולה נוסף לו השם רפאל, אותו נשא עד מותו. הרב אריה לוין ערך לו גורל הגר"א, והפסוק שעלה בגורל היה: "וְהֹסַפְתִּי עַל יָמֶיךָ חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה שָׁנָה". ואכן, הרב מלצר נפטר כעבור חמש עשרה שנה, בט"ו תמוז תשכ"ט. נקבר בהר המנוחות בירושלים. 
אחר מותו הנציחה עיריית רחובות את זכרו בקריאת רחוב על שמו.

משפחתו

ילדיו הם: מרים, אוריאל מלצר וידעאל מלצר, שחיבר את הביוגרפיה על הרב איסר זלמן מלצר בדרך עץ החיים. חתנו של אוריאל מלצר, הרב אריה אדלר, הקים את ישיבת "אבן האזל" בנתיבות, הקרויה על שם ספרו של הרב איסר זלמן מלצר. 
חתנו היה הרב יהודה עמיטל.
קרל שטפן, ארכידוכס אוסטריה

ראשית חייו

קרל שטפן נולד ב-5 בספטמבר 1860 בגרוס זילוביץ, לקרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ולאליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה ומריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג. קרל שטפן היה אחיהם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן, מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה ואויגן, ארכידוכס אוסטריה, וכן היה אחיה למחצה של מריה תרזה מאוסטריה-אסטה. 
ב-28 בפברואר 1886 התחתן קרל שטפן עם מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה ומריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, ממנה נולדו לו 6 ילדים.
בשנת 1895 מת דודו הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן ללא ילדים, וקרל שטפן ואחיו ירשו את נחלותיו, תוך שקרל שטפן זוכה בנחלותיו בגליציה, ארמון פולה בקרואטיה, וכן נכסים בווינה.
קרל שטפן היה חובב יאכטות מושבע, ואף החזיק בכמה יאכטות שרכש, ואף השתתף כמה פעמים במרוצי יאכטות בבריטניה.

קריירה צבאית

בשנת 1879 התגייס קרל שטפן לצי האוסטרו-הונגרי, ובשנת 1896 הוא פרש משירות צבאי. על אף פרישתו קודם הלאה קרל שטפן, ובשנת 1901 הועלה לדרגת אדמירל, ובשנת 1911 הועלה לדרגת גרוס-אדמירל, ומונה למפקח הכללי של הצי. בשנת 1918 מונה קרל שטפן על ידי קרל הראשון, קיסר אוסטריה לארגן מחדש את הצי, יחד עם האדמירל מיקלוש הורטי, ובנוסף הוא מונה לחקור את מרד מלחי הצי בקאטארו. כמו כן היה קרל שטפן קולונל הכבוד של רגימנט הרגלים ה-8, ואחיו הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן היה המפקד העליון של הצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה.

ממלכת פולין

בשנת 1916 הכריזו שני הקיסרים, וילהלם השני, קיסר גרמניה ופרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, על הקמת ממלכת פולין מחדש, ובכך התאפשרה הקמתה של "מועצת מדינה" שהייתה הכלי השלטוני שבאמצעותו שלטה גרמניה בשטחי פולין, ולאחר מכן, מ-15 באוקטובר 1917 הוקמה "מועצת עוצרים" ("Rada Regencyjna") אשר אמורה הייתה לשלוט במדינת החסות החדשה, ובעתיד, לבחור לה מלך. 
קרל שטפן היה בעל הסיכויים הגדולים ביותר להיבחר למלך, שכן גר בזיוויץ' שבגליציה, ודיבר פולנית רהוטה. אך על אף שחפץ בכתר, כחבר בבית המלוכה האוסטרי היה צריך את רשותו של ראש הבית, קרל הראשון, קיסר אוסטריה, אשר ירש את פרנץ יוזף שמת ימים ספורים לאחר ההכרזה על הממלכה החדשה. קרל הראשון היסס להעניק את הרשות, שכן חפץ בעצמו להיות למלך פולין.
בסופו של דבר לא נבחר מלך לפולין, והשליטה במדינה בפועל הייתה בידי הנס פון בזלר, ולאחר תבוסת גרמניה במלחמה הוכרז על הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה.

אחרית חייו

לאחר המלחמה התגורר קרל שטפן באחוזתו בזיוויץ', ואף קיבל אזרחות פולנית. ב-7 באפריל 1933 מת קרל שטפן בביתו, וכעבור חודש ב-10 במאי מתה אשתו מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה.
טייסת 147

היסטוריה

בשנת 1956, ערב מבצע קדש, הוקמה טייסת 147 בפיקודו של מאיר שפר, כטייסת חירום של בית הספר לטיסה, וכללה מטוסי סטירמן של בית הספר. הטייסת נסגרה לאחר סיום המבצע.
בשנת 1967, ערב מלחמת ששת הימים, הוקמה הטייסת שנית בבסיס חצרים, והפעילה מטוסי פוגה מגיסטר של בית הספר לטיסה. הטייסת כללה בוגרים טריים של קורס טיס וטייסים ותיקים (לדוגמה אלי איל, מטייסי מלחמת העצמאות). במלחמה עסקה הטייסת בעיקר בתקיפת מטרות קרקע ברקטות, פצצות וזוג מקלעי 7,62 מ"מ שהותקנו במטוסי הפוגה. ביום הראשון למלחמה הטייסת תקפה יעדים בחזית המצרית. ביום השני למלחמה התרחקה חזית הלחימה המצרית אל תוך סיני ויצאה מטווח הפעילות של מטוסי הפוגה ועל כן החל מהיום השני הטייסת הופנתה לסייע בחזית ירדן שם התקיפה בעיקר כוחות שריון. ביומה החמישי של המלחמה הועברה הטייסת לבסיס רמת דוד לשם סיוע לכוחות הקרקע בחזית הסורית במהלך גיחות הסיוע נהרג מפקד הטייסת. הטייסת איבדה במלחמה שישה מטוסים וטייסים, בהם מפקד הטייסת רס"ן אריה בן-אור וסגנו סרן ארנון לבנת. שיעור האבידות הגדול, יחסית לגודל הטייסת, יחד עם היעדר כיסא מפלט במטוסי הפוגה, הוביל להפסקת השימוש המבצעי במטוסים אלה, והטייסת נסגרה לאחר המלחמה.
בשנת 1978 נפתחה הטייסת מחדש על ידי חנוך פטישי, שוב בבסיס חצרים, כטייסת סקייהוק ("עיט"). בתחילה היו מטוסיה מדגם A-4E, ומאוחר יותר רוכזו בה מטוסי A-4F, שהגיעו במבצע ניקל גראס (הרכבת האווירית של מלחמת יום הכיפורים). מטוסיה זוהו באמצעות מייצב כיוון צבוע צהוב.
ב-14 באוקטובר 1979 איבדה הטייסת שני מטוסים בהתנגשות אווירית בעת טיסת אימונים, כאשר "עיט" מספר 339 שהוטס על ידי טייס צעיר, לי-און גולדנברג ("גולדי"), התנגש במוביל שלו, שהיה גם סגן מפקד הטייסת, שהטיס את "עיט" מספר 609.
בתחילת שנות ה-80 הפכה הטייסת לטייסת מילואים, כאשר רק השלד בה נשאר מבצעי. בגל הקיצוצים הגדול של 1985, נסגרה הטייסת.

סמל הטייסת

בשנת 1967, כשבועיים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, עוצב סמל הטייסת, שהיה שילוב של כנפיים וטנק. שילוב שבא לציין את שיתוף הפעולה הצמוד בין הטייסת לבין כוחות השריון.
סמל "האייל המכונף" של הטייסת עוצב על ידי אריה מוסקוביץ' בשנת 1978. בטיוליו באזור בסיס חצרים, צפה מוסקוביץ' בקרב בין שני יעלים במדבר, אותם זיהה בטעות כאיילים. מהמחזה שנגלה לפניו, שאב את השראתו לעיצוב הסמל. לסמל נוסף צבע צהוב כרקע, כאזכור לחולות הנגב. "האייל המכונף" נחשב לסמל ייחודי, שכן חיה מסוג זה לא אופיינית לייצוגה של טייסת.
אופיר קופל

קריירה ככדורגלן

קופל נולד בפתח תקווה, והחל את דרכו ככדורגלן בגיל 8 במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
עם סיום שירותו הצבאי, נרכש קופל על ידי קבוצת מכבי חיפה והחל לשחק בה כקשר אחורי, וכן זומן לנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך 27 הופעות. ב-17 במאי 1998 ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול לטביה.
קופל שיחק במכבי חיפה לצדם של כוכבי הכדורגל אייל ברקוביץ' וחיים רביבו. כשהשניים עזבו לטובת אירופה, הוזנק להרכב הראשון של מכבי חיפה, ושיחק כמעט בכל משחק של הקבוצה. קופל היה שותף לזכייתה של מכבי חיפה בגביע המדינה בשנת 1998. קופל זכה לא מעט בהרחקות ובאזהרות מצד השופטים עקב משחק ברוטאלי, ונוסף על כך גם סבל מקהל המעריצים של מכבי חיפה אשר ערער על מעמדו בקבוצה. בנוסף, נטען כי הוא התקשה להתמודד עם רף הציפיות הגבוה שנדרש ממנו, בעיקר בחלק ההתקפי.
בשלהי הקריירה שיחק קופל בהפועל כפר סבא ובמכבי פתח תקווה, ובשנת 2004 פרש ממשחק פעיל וסיים את תפקידו כשחקן בשל פציעה בברך.

קריירה כמאמן

בשנת 2006 החל קופל לאמן את קבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה, בה שיחק בעבר, אולם לא נחל הצלחה גדולה משום שהקבוצה נעה בין מרכז הטבלה של ליגת הנוער הלאומית לבין תחתיתה.
בשנת 2009 מונה קופל למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, במקומו של אלי מחפוד. זמן קצר לאחר מכן הוחלף קופל בדני ניראון.
לאחר מכן, מונה למאמן הפועל קריית אונו מליגה ב'.
בשנים 2011–2014 אימן קופל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בעונת 2018/2019 אימן את קבוצת הנוער של הפועל ראשון לציון והעפיל עמה בחזרה לליגת העל לנוער. ביוני 2019 מונה למאמן הנוער של בני יהודה תל אביב.

חיים אישיים

בשנת 2006 נישא קופל לדקלה, ולהם שלושה ילדים.
אוגוסטה, נסיכת דנמרק

ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה ב-8 באפריל 1580 בטירת קולדינגוס שבממלכת דנמרק, לפרדריק השני, מלך דנמרק ולסופיה ממקלנבורג-גיסטרוב, בתם של אולריך השלישי, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב ואליזבת מדנמרק, דוכסית מקלנבורג.
ב-30 באוגוסט 1596 התחתנה אוגוסטה עם יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה 8 ילדים. בשנת 1610 החליף בעלה את הכומר הלותרני בכומר קלוויניסט, ובעקבות כך סירבה אוגוסטה להגיע לכנסייה המלכותית, והייתה הולכת ברגל עד לכנסייה הלותרנית בשלזוויג. בשנת 1616 מת בעלה, ובנה פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ עלה לשלטון במקומו. מיד לאחר מות בעלה החזירה אוגוסטה את הכומר הלותרני לתפקידו.
בשנת 1631 הסתכסכה אגוסטה עם אחיה כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, על חלוקת נחלותיה וירושתה של אמם, ובשנת 1632 הגנה אוגוסטה על הסופרת השוודית אנה אובנה הוייר, בעת שברחה מפני המלכה השוודית מריה אלאונורה מברנדנבורג. אוגוסטה התגוררה בטירת הוזום, אותה קיבלה כנדוניה, וב-5 בפברואר 1639 מתה בטירתה.
יוסף דורפמן

יוסף דוֹרפמן (Dorfman;‏ 3 באוגוסט 1940 – 8 ביוני 2006) היה מלחין ומורה ישראלי, פרופסור באקדמיה למוזיקה בתל אביב.

חייו

דורפמן נולד באודסה שבברית המועצות (כיום באוקראינה) למשפחה יהודית מסורתית, שכללה מוזיקאים וחזנים. מוזיקה חסידית ופולקלור יהודי היו ברקע גידולו של דורפמן והם באים לביטוי במוזיקה שלו. דורפמן החל לגלות עניין במוזיקה בגיל תשע, ובגיל שלוש-עשרה כבר החל לחבר מוזיקה. הוא למד בקונסרבטוריון של אודסה, שם קיבל תואר מוסמך למוזיקה בהצטיינות והמשיך את לימודיו במכון גנסין במוסקבה, שם קיבל תואר דוקטור בהלחנה ומוזיקולוגיה.
יוסף דורפמן עלה לישראל בשנת 1973. בשנת 1983 היה לפרופסור באקדמיה למוזיקה בתל אביב, ובשנים 1985–1989 כיהן כמנהל האקדמיה.
נפטר בתל אביב בשנת 2006, בגיל 65, ונקבר בבית העלמין ירקון.

יצירתו

המוזיקה של דורפמן הייתה טונאלית והתבססה על סולמות ומודוסים, על פי הטכניקה של טאנייב. הפרק הראשון של הסונאטה מס' 1 לפסנתר כתוב כווריאציות על שורה של 12 צלילים, אך איננו דודקאפוני. הפרטיטה לכלי קשת כתובה בסגנון האסכולה הקונטרפונקטית הרוסית. ביצירתו ניכרת השפעת הפולקלור היהודי-אירופי, חזנות ומוזיקה חסידית. 
"התעלות", לפסנתר וכלי הקשה, (1974) הייתה היצירה הראשונה, שדורפמן כתב בישראל, והיא כתובה בתיווי גרפי. "אבני ירושלים", (1974-77, כתובה כמוזיקה אלקטרונית לקריין, הקורא ושר בהגייה תימנית, ולסרט מגנטי, וכוללת הקשה על אבנים וצלילים סינתטיים. "י"ב שבטי ישראל" כוללת תזמורת כלי הקשה ומלווה הקרנת תמונות של מארק שאגאל ופעלולי אורות. בשלוש היצירות הללו פתח דורפמן תקופה חדשה של כתיבה גרפית-אליאטורית ויצירה באולפן מוזיקה אלקטרונית.