google/wiki40b huggingface dataset:
ולדימיר ליברזון

קריירה

ליברזון השיג את התואר רב אמן בשנת 1965, היה אלוף ישראל בשחמט בשנת 1974 וייצג את ישראל באולימפיאדות בשנים: 1974, 1976, 1978 ו-1980.
במהלך הקריירה שלו התמודד ליברזון נגד שחמטאים ידועים, כגון: בוטביניק, קרס, סמיסלוב, טל, פטרוסיאן, גלר, קרפוב וקורצ'נוי.
אף על פי שהחל לשחק בגיל שבע וכבר בגיל עשר שיחק ברמת הדרגה השלישית, החל ליברזון להשתתף בתחרויות נוער רק בגיל חמש עשרה. בגיל שש עשרה כבר היה מועמד לדרגת אמן. לימודיו בטכניון עיכבו את קבלת תואר זה. בהגיעו לגיל 22 זכה בתואר "אמן ברית-המועצות". חמש פעמים השתתף באליפות ברית המועצות והישגו הגבוה ביותר בתחרויות אלה היה המקום הרביעי.
בשנת 1974 הוא זכה באליפות ישראל בשחמט.
שבע פעמים סיים במקום הראשון בתחרויות בינלאומיות בין השנים 1977-1967 וחמש פעמים במקום השני בין השנים 1982-1965.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20, כתב את הספר "שחמט", בהוצאת עם עובד, המיועד ללימוד עצמי של משחק השחמט למתחילים.
בתחילת שנות התשעים כתב את הספר "עונג שחמט עם ולדימיר ליברזון" המתאר אוסף משחקים מרתקים להנאה והבנת משחק השחמט.
הספר זכה להצלחה בקרב שחמטאי ישראל.
סגנון משחקו של ליברזון היה קלאסי. בכל עמדה חיפש את המסע ההגיוני ונמנע מלהיכנס להרפתקאות.
נפטר ב-4 באוגוסט 1996 בגיל 59. הוא הותיר אחריו שני ילדים: יאיר ורגינה.
עיצורים שפתיים

עיצורים שְׂפָתיים הם עיצורים המופקים אגב שימוש בשפתיים בלבד או בשפתיים בשילוב אמצעי הגייה אחר. העיצורים השפתיים מתחלקים לארבע/חמש קבוצות: דו־שפתיים, לשוניים־שפתיים, שפתיים־שיניים, שיניים־שפתיים ווילוניים משופתתים. 
בטבלה מופיעים עיצורים נפוצים, נדירים ואף תאורטיים (שאינם קיימים למעשה באף שפה). כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, הימני קולי והשמאלי אטום.
אורגנו

מקור השם

מקור השם origanum בשפה היוונית. orus=הר ו-ganus=שמחה, היינו: "שמחת ההר". ככל הנראה, היה השיח נפוץ על ההרים והגבעות. כבר בקרב היוונים והרומאים, זכה האורגנו למקום של כבוד כצמח מרפא מוביל (המילה vulgaris משמעה: נפוץ, עממי). היוונים נהגו לעטר את ראשי הזוגות הנישאים בענפי אורגנו כנגד עין הרע ולמזל טוב.
בימי הביניים ייחסו לצמח סגולות נוספות והשתמשו בו להגנה מפני כישוף.

אורגנו כתבלין

עוד בתקופה העתיקה, ביוון וברומא השתמשו באורגנו לתיבול מאכלים שונים. טעם האורגנו ארומטי, חם וקצת מריר. האורגנו משתנה בעוצמתו: איכות טובה היא חזקה ומרדימה את הלשון, אך אורגנו שהסתגל לאקלים קר יותר הוא בעל טעם מתון יותר.
ביחד עם ריחן (בזיליקום), האורגנו הוא מאפיין בולט של המטבח האיטלקי, בו הוא נחשב להכרחי, בכל הקשור לרוטבי עגבניות, ירקות מטוגנים ובשר על הגריל. 
אורגנו יכול להתווסף לכבישת זיתים וצלפים, ובשונה מרוב צמחי התיבול האיטלקיים, מתאים גם למאכלים חריפים, הנפוצים בדרום איטליה. 
במטבח הצרפתי משמש האורגנו אחד המרכיבים בתערובת התבלינים הרב דה פרובאנס, ויש לו חשיבות גם במטבח הספרדי והיווני.

מאכלים שכיחים עם אורגנו

המנה המזוהה ביותר עם אורגנו היא הפיצה, הפופולרית בדרום איטליה כבר מאות שנים. בעבר השתמשו בבזיליקום וכיום משתמשים באורגנו. בנוסף הוא נפוץ ביותר ברוטבי פסטות שונים.
האורגנו המקסיקני בעל טעם חזק במיוחד, פופולרי במקסיקו ובדרום ארצות הברית. משתמשים בו לתיבול מאכלי צ'ילי ומנות מקסיקניות אחרות. לשימוש זה הוא מעורב עם סוגים שונים של פלפלי צ'ילי, פפריקה, כמון, שום מיובש ובצל.
איי רוי

ביוגרפיה

איי רוי נולד בשנת 1944 כרוי סמואל רייד באזור כפרי של סנט תומאס בקצה המזרחי של ג'מייקה. הוא היה אחד מתוך שבעת ילדים של חוואים דלי אמצעים. בנעוריו עבר לגור בקינגסטון, ולמד במכללה הטכנולוגית דינטהיל. אחר כך עבד כמנהל חשבונות שכיר בשירות ממשלתי.
איי רוי אימץ את השם "איי רוי" מתוך הערצה לאמן הראגיי יו רוי . יו רוי ודניס אלקפונה היו המוזיקאים הנערצים עליו.
בהתחלה הקים והפעיל את Turbo Sonic Sound ואת -Soul Bunny, דיסקוטק שבועי קרוב ל-Victoria Pier
בקינגסטון. הקריירה שלו כדי ג'יי פרצה ב- ב-Sound System בעיר ספניש טאון כשעוד עבד כמנהל חשבונות.
בשנת 1968 גילה אותו המפיק הרי סאונדס שאיפשר לו להקליט סטודיו שלו, Dynamics Sounds, את התקליט הראשון ב-45 סיבובים לדקה Heart Don't Leap.
הוא שיתף פעולה עם מפיק זה למשך 5 שנים הקליט אצלו סינגלים רבים. המשיך אצל המפיק גאסי קלארק.
קלארק הפיק לו את האלבום הראשון Presenting I Roy תחת המותג האנגלי Trojan Records. באנגליה קטף איי רוי הצלחה מיוחדץ
בשנות ה-1970 הייתה לאיי רוי עדנה כשהוא הקליט אלבומים רבים, ערך סיורים, בין השאר, יחד עם להקת The Revolutionaries כלהקת גיבוי.
בתחילת שנות ה-1980 הקריירה שלו החלה במקביל לאופנת הדנסהול שהרחיקה במקומות רבים את הרגאיי ואת הדאב.
איי רוי היה נשוי למשך שנים רבות. נולדו לו שני בנים. מאוחר יותר נשאר בודד והידרדר לחיי רחוב. באוקטובר 1999 אחד מבניו נהרג בכלא. זמן קצר אחר כך הוא נפטר מאוטם שריר הלב בגיל 55 בבית חולים.
הון עצמי

הון עצמי הוא מונח חשבונאי המייצג את עודף נכסי החברה על התחייבויותיה, בהתאם למאזן שלה. ההון העצמי מוגדר כהפרש בין סך הנכסים של החברה לבין סך ההתחייבויות שלה. אם הנכסים עולים על ההתחייבויות, ההון העצמי חיובי. אם המצב הפוך, ההון העצמי הוא שלילי ומתקיים גרעון בהון. במצב זה לחברה יש בדרך כלל הפסדים צבורים. לעיתים קרובות, חברות עם גרעון בהון נקלעות למצב של חדלות פרעון.
ככלל, שני הרכיבים החשובים ביותר בהון העצמי הם הון המניות (או ההשקעה הראשונית בתאגיד על ידי בעליו) והעודפים, שהם סך כל הרווחים שהחברה צברה אי פעם ושטרם חולקו חזרה לבעלי מניותיה. בחלק מהמקרים, קיים רכיב חשוב שלישי בהון העצמי: קרנות ההון. הדין בישראל קובע שאת העודפים ניתן לחלק לבעלי המניות, בין אם כדיווידנד או ברכישה עצמית. לעומת זאת, על פי רוב, אסור לחלק את הון המניות או את קרנות ההון. למעשה, קרנות הון נוצרות מתוך נכסים שנמצאו לפני כן, או היו עשויים להגיע, לעודפים, אלא שמסיבות שונות אין לאפשר חלוקה על בסיס אותם נכסים. נוסף על שלוש הקבוצות העיקריות הללו, קיימים מגוון רכיבים שעשויים להיכלל בהון העצמי, כגון התמורה שקיבלה החברה בעבור אופציות שהנפיקה (אופציות אינן מניות ולא נכללות בהון המניות, אך גם אינן התחייבויות, כך שהן מהוות רכיב נפרד בהון העצמי).
ההון העצמי הוא נתון מעין "וירטואלי" מכיוון שהוא מהווה את ההפרש בין שני נתונים "ריאליים" – סך נכסי החברה וסך התחייבויותיה. את שני הנתונים הללו מודדים על פי נכסים המצויים בעולם האמיתי (רכוש החברה וזכויותיה מחד; ההלוואות שנטלה והזכויות נגדה מאידך). גובה ההון העצמי הוא תוצאה של שתי המדידות האחרות. יש להון העצמי חשיבות רבה. הוא מייצג את הזכות שביושר (equitable right) של בעלי החברה (בניגוד לנושיה) כלפי מאגר הנכסים שלה. בסופו של דבר, מי שאמורים ליהנות מההון העצמי הם בעלי המניות; הוא אמור להגיע לידיהם בדרך זו או אחרת, בין אם בדיווידנד, ברכישה עצמית או בחלוקת נכסי החברה בעת פירוקה. ככל שחברה ממשיכה להתקיים, כך גם מניותיה ממשיכות להתקיים ועמן הזכות שהן מייצגות כלפי ההון העצמי. בעלי מניות נהנים משוויו של ההון העצמי, גם שלא בעקבות חלוקה או פירוק, פשוט על ידי מכירת המניה (בהנחה שהיא נמכרת לפי מחיר המייצג כראוי את חלקה בהון).
התנועות בהון העצמי של החברה מוצגות בדוח על השינויים בהון העצמי.
לעניין הערכת שווי, ההון העצמי בדרך כלל אינו מייצג את שווי החברה, מכיוון שאינו טומן בחובו את המוניטין ונכסים בלתי מוחשיים אחרים. כמו כן, ערך ההון העצמי אינו מתחשב בתזרימי המזומנים הצפויים של החברה, אילו תמשיך לפעול כחברה (הנחת העסק החי), לעומת שיטת DCF, שכן מתחשבת בהם. עם זאת, ניתן להתייחס אל ההון העצמי כסכום מינימלי אותו ניתן לדרוש תמורת החברה, שכן אם יוצע סכום נמוך יותר, ייתכן שמימוש כל הנכסים וכל ההתחייבויות יניב תמורה גבוהה יותר, עד לסך ההון העצמי. לעיתים, ייתכן ששווי החברה דווקא נמוך מההון העצמי; זאת, כאשר יש יסוד להניח שהחברה עומדת להפסיד כסף, לרבות במקרה בו נכסים רשומים במאזן לפי שווי הגבוה מערכם האמיתי.
ראנוצ'ו השני פארנזה, דוכס פארמה

ביוגרפיה

ראנוצ'ו נולד ב-17 בספטמבר 1630 בפארמה, לאודוארדו פארנזה, דוכס פארמה ולמרגריטה דה' מדיצ'י, בתם של קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ומריה מגדלנה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1646 מת אביו, וראנוצ'ו עלה לשלטון במקומו, תוך שדודו, פרנצ'סקו מריה פארנזה, ואמו משמשים כעוצרים עד לבגרותו. ראנוצ'ו היה שייך למשפחת פארנזה, אשר קיבלה את השליטה בדוכסות פארמה מהאפיפיור פאולוס השלישי, לשעבר אלסנדרו פארנזה.
במהלך שלטונו של אביו הייתה הדוכסות מעורבת במלחמות קסטרו, שפרצה על דוכסות קסטרו, אשר הייתה נחלה של בית פארנזה במדינת האפיפיור צפונית לרומא, אשר משפחתו של האפיפיור אורבנוס השמיני, משפחת ברבריני, הייתה להוטה לרכוש. כאשר אודוארדו לא היה מסוגל להחזיר את חובותיו לנושים שלו, הם כבשו את הדוכסות, אולם מלחמת קסטרו הראשונה הסתיימה בתבוסת האפיפיור.
ראנוצ'ו סירב לפרוע את החובות שנצברו על ידי אביו, למרות שהלה חתם על הסכם שלום שבו הסכים לעשות זאת. הוא גם סירב להכיר בבישוף החדש של קסטרו, אשר מונה על ידי האפיפיור אינוקנטיוס העשירי. בשנת 1649 הבישוף החדש, החשמן כריסטורו ג'ארדה, נרצח בדרכו לבית קסטרו. האפיפיור האשים את ראנוצ'ו ברצח, ובתגובה, כוחות נאמנים לאפיפיור הטילו מצור על קסטרו וכבשו אותה, ואז הרסו אותה עד היסוד. באוגוסט אותה שנה נמחצו כוחות פארנזה לא הרחק מבולוניה, וראנוצ'ו נשאר ללא כל אמצעי לזכות בהחזרתה, על אף ניסיונותיו לרכוש אותה בחזרה בכסף.
בשנת 1672 הוא קנה את בארדי וקומפיאנו מג'אנאנדראה דוריה לאנדי, ובכך העניק לדוכסות את צורתה הסופית. בימים האחרונים של שלטונו, הדוכסות סבלה בכבדות מן הנוכחות של כוחות הצבא הקיסרי, אשר לחמו במלחמת תשע השנים עם ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה וצרפת. ב-11 בדצמבר 1694 מת ראנוצ'ו בפארמה, ובנו אודוארדו פארנזה, נסיך הכתר של פארמה עלה לשלטון במקומו.
טנסו צ'ילר

חייה

צ'ילר נולדה באיסטנבול. היא למדה בבית הספר האמריקאי Robert School ולאחריו בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת הבוספורוס. המשיכה לתואר דוקטור באוניברסיטת קונטיקט והשלימה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל. ב-1978 התמנתה למרצה שם וב-1983 קיבלה משרת פרופסור.
לאחר שלימדה כפרופסור במספר אוניברסיטאות, נכנסה לפוליטיקה בנובמבר 1990 כשהצטרפה למפלגת הדרך הנכונה. היא נבחרה לראשונה לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-1991 וכיהנה כשרת הכלכלה בממשלת הקואליציה של סוליימאן דמירל. ב-13 ביוני 1993, עם מינויו של דמירל לנשיא טורקיה, הייתה צ'ילר למנהיגת מפלגתה וראש ממשלת הקואליציה. פרישת מפלגת העם הרפובליקאית מהממשלה הביאה לנפילת ממשלתה ב-1996.
צ'ילר נחקרה בפרלמנט הטורקי בחשד לפרשיות שחיתות בתקופת היותה שרת הכלכלה. ההאשמות נדחו, בעיקר עקב סוגיות טכניות וחסינות פוליטית. רבים מהטורקים חשים כי התנהלותה ואופן זיכויה תרמו רבות לעליית האסלאם הפוליטי בטורקיה ולניצחונו של רג'פ טאיפ ארדואן.
לאחר תבוסתה בבחירות נובמבר 2002 היא פרשה מהפוליטיקה, אך העושר הבלתי מוסבר שלה ושל בעלה עדיין מושכים חיצי ביקורת מהתקשורת הטורקית.
צ'ילר נשואה ואם לשני ילדים.
אביטל בורוחובסקי

ביוגרפיה

אביטל בורוחובסקי הוא בנו של גיל, מנכ"ל האיגוד הישראלי לשחמט ואלינה, אדריכלית. למד בתיכון דה שליט.
משנת 2012, בגיל 15, משחק בליגה הלאומית בשורת מועדון הפועל כפר סבא. היה שותף לזכיית קבוצת המועדון שלוש שנים ברציפות (בשנים 2014-2012) בליגה העילית לנוער. בשנת 2018 שיחק גם בליגה היוונית הבכירה.
בנובמבר 2016 ערך משחק סימולטני בכנסת ישראל.
מאמניו במהלך השנים: אמנים בינלאומיים אלכסנדר מיכלבסקי ואיליה בוטביניק; ורבי האמנים ויקטור מיכלבסקי, לב פסחיס ויוסף דורפמן.
מתגורר ברחובות וסטודנט לתואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה.
גטו צ'רנוביץ

גטו צ'רנוביץ היה גטו בעיר צ'רנוביץ שהוקם בידי רומניה הפשיסטית באוקטובר 1941. הגטו התחסל עם ביטול ההגבלות על תנועת היהודים בעיר באוקטובר 1943.

היסטוריה

ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-50,000 יהודים, למעלה משליש מאוכלוסיית העיר.
השליט הפשיסטי של רומניה, יון אנטונסקו, שאף לטיהור צפון בוקובינה מיהודים ורקם תוכניות לכך עוד לפני פלישת הנאצים לברית המועצות במבצע ברברוסה, ביוני 1941.
הרומנים כבשו את העיר בין ה-5 וה-6 ביולי 1941 וב-11 בחודש הוחל החוק האזרחי הרומני בצפון בוקובינה. ב-30  ביולי נכפתה ענידת הטלאי הצהוב בצו מיוחד מטעם המושל.
בין אוגוסט לספטמבר 1941 הקימו השלטונות הרומנים יודנראט בראשותו של ד"ר זיגיסמונד נויברגר.
בספטמבר 1941 הורה מושל בוקובינה לראש העיר, טראיאן פופוביץ', להגיש תוכנית להקמת גטו בעיר. באותה עת התגוררו בה בין 41,000 ל-46,000 יהודים. בהמשך הגיעו לעיר יהודים נוספים מן הסביבה, ומספרם הגיע לכ-52,000 לפי אומדני הרומנים, או לכ-75,000 לפי אומדני הקהילה היהודית.
בפקודת מושל בוקובינה, הגנרל קורנליו קלוטסקו (Corneliu Calotescu) הוקם הגטו ב-11 באוקטובר 1941.
כל יהודי העיר, כ-50,000 במספר, חויבו לעבור לגטו שמוקם בשולי העיר. הותר להם לקחת עמם כל מה שיכלו לשאת בידיהם והם נדרשו למסור את מפתחות בתיהם לרשויות. עד תחילת 1942 הוחרם רוב רכושם של היהודים ובכלל זה בתים, חנויות, בתי עסק ובתי חרושת. כספם הועבר לבנק הלאומי הרומני.
בעקבות הכניסה לגטו הגיעה הפקודה מהרודן אנטונסקו לגירוש היהודים לטרנסניסטריה.
ראש העיר טראיאן פופוביץ' התנגד לגירושים ודרש להשאיר בגטו את הנכים והקצינים המשוחררים ואת בעלי המקצועות החופשיים - רופאים, מהנדסים ועורכי דין, בסך הכל כ-20,000 יהודים. הוא טען שכלכלת העיר תקרוס בלעדיהם. הוקמה ועדה כדי לקבוע את הקריטריונים לגירוש. במקום כ-200 במקור הותר להם להשאר והונפקו להם רישיונות עבודה מיוחדים.
כבר ב-12 באוקטובר 1941, יצא המשלוח הראשון שכלל כ-6,000 יהודים. ב-17 בחודש יצא המשלוח השני. הגירושים נמשכו עד ה-15 בנובמבר. בחודשים אלה גורשו 28,391 יהודים לטרנסניסטריה.
יושבי הגטו עסקו בעבודות כפייה שונות. לאחר הקמת הגטו נסגרו בית המחסה ובית החולים לחולי נפש, והחולים המשוחררים היו משוטטים ברחובות.
לאחר פיטוריו של פופוביץ' מראשות העיר ביוני 1942, על רקע עזרתו ליהודים, גורשו מהגטו באותו חודש בשלושה משלוחים בין 4,000 ל-5,000 יהודים.
הגירושים הופסקו בזכות פעילותם של מנהיגים יהודים בבוקרשט, בעיקר ד"ר וילהלם פילדרמן והרב הראשי אלכסנדר שפרן.
באוקטובר 1943, נוכח התקדמות הצבא הסובייטי באוקראינה, בוטלו חובת ענידת הטלאי הצהוב והאיסור על התנועה ברחובות. אולם, השלטונות הרומניים אסרו על היהודים לעזוב לרומניה עצמה. 
בראשית פברואר 1944 נסוג הצבא הרומני והעיר צ'רנוביץ נותרה בידי הגרמנים. הגסטאפו תכנן את השמדת יהודי העיר, אולם כיבוש העיר בידי הסובייטים בסוף מרץ 1944 מנע זאת. באותה עת נמצאו בה כ-15,000 יהודים.
גזע חג המולד

גזע חג המולד, גזע יול או גזע העץ של היול הוא מנהג של חג המולד להדליק באח הבית גזע עץ קשה במיוחד. מנהג זה אופייני למדינות צפון אירופה הקרות, בהם מכונה החג בשם "יול", אך גם מקובל בארצות הברית ובבריטניה. בתקופת האימפריה הבריטית, מתיישבים בריטיים הביאו מנהג זה גם לארצות בהם חג המולד חל בחודשי הקיץ (כגון אוסטרליה וניו זילנד).
גזע חג המולד הוא גם שמו של קינוח צרפתי הנאכל ביום זה, אשר שמו בתעתיק מצרפתית הוא בוש דה נואל.
בעבר נהוג היה לשרוף גזע עץ שלם שהוכנס אל הבית ברוב טקס לפני החג, ובכך איפשר את חימום הבית במהלך ימי החג הקרים. ההיסטוריון הבריטי הנרי בורן סבר כי מקורו של המנהג במאה השישית או במאה השביעית, והוא מבוסס על מנהג פגאני שקדם לנצרות, וכך גם כתב רוברט צ'יימברס בספרו משנת 1864.

כינויים

גזע העץ מכונה "Yule log" או "Yule Clog" באנגליה, ו-"Christklotz", "Christbrand" או "Weihnachtsscheit" בגרמניה.
וולטר ברנן

שחקן אופי מצליח

לעיתים קרובות לאורך הקריירה שלו, נקרא ברנן לגלם תפקידים של אנשים המבוגרים בהרבה מגילו האמיתי שלו. הוא הירבה לגלם את השותף של הגיבור הראשי או את "הזקן הרוטן". לעיתים רחוקות הוא גילם את הרשע. יוצא דופן היה תפקידו כזקן אכזר, בקלאסיקה משנת 1946, "קלמנטין, יקירתי", לצד הנרי פונדה.
משנות החמישים הוא כיכב בסדרות הטלוויזיה "The Real McCoys", "האקדח של וויל סונאט" ו"Alias Smith and Jones" והופיע בעוד כמה סרטים ופרויקטים טלוויזיוניים, ובעיקר זכור בשל תפקידיו בסרטי מערבונים, ובהם ב"הנהר האדום" וב"ריו בראבו", שניהם לצד ג'ון ויין. בין סרטיו הבולטים האחרים נמנים "סרג'נט יורק" (1941), לצד גרי קופר, עליו קיבל את המועמדות היחידה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בה לא זכה. באותה שנה שיחק שוב לצידו של גרי קופר בסרט פגוש את ג'ון דו. ב-1942 שיחק שוב לצידו של קופר בסרט גאוות היאנקים. כן שיחק בסרטים "להחזיק ולאבד" לצד המפרי בוגרט ו"בהלה בצוק השחור" לצד ספנסר טרייסי. ב-1957 שיחק ביחד עם דבי ריינולדס בסרט תמי והרווק.
הקריירה שלו מעולם לא הייתה בירידה, ולמעשה ככל שהזדקן כך נהייה מפורסם יותר. באמתחתו 230 הופעות בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה לאורך 50 שנים. מבקרי הקולנוע ואנשי התעשייה הגדירו אותו כאחד משחקני האופי הטובים ביותר בהוליווד ולראיה, הוא היחיד שזכה בשלושה פרסי אוסקר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר. הוא קיבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד, ונפטר מנפחת בספטמבר 1974, בגיל 80.
חיים מרדכי רוזנבוים

קורות חייו

נולד לרבי איתמר רוזנבוים, האדמו"ר הזקן מנדבורנה, ולמלכה, בשנת תרס"ג. גדל בטשערנוביץ ובגיל 15 התחתן עם הרבנית סימא רייזל בת דודו אחי אביו רבי אליעזר זאב מקרעטשניף. התגורר בסיגט ואחר כך בסערט שברומניה. בשואה הוגלתה משפחתו מעיר לעיר בתנאים קשים. בהיותו בגטו דז'ורין כיהן בבית דין מיוחד להתרת עגונות. 
כיהן כאדמו"ר בחיי אביו ולאחר פטירת אביו מילא את מקומו. החל לשמש באדמו"רות (בשנת תרפ"ג). עלה לארץ ישראל בשנת תש"ז והתיישב בירושלים במעברת בית מזמיל. במלחמת השחרור עבר ליפו. לאחר קום המדינה פתח שם רבי חיים מרדכי את חצרו והקים גם את ישיבת "מאמר מרדכי - נדבורנה". בשנת תש"י פתח בית מדרש בירושלים ברחוב עזרא שבשכונת הבוכרים. בשנת תש"כ עבר לבני ברק ופתח בית כנסת בשכונת גבעת רוקח במערב העיר. כמה בחורים מישיבת סלבודקה הסמוכה וכן אברכים ירושלמים היו לחסידיו.

חלקו במנהגי וניגוני נדבורנה

רבי חיים מרדכי הלחין כמה שירים המושרים עד היום בחצר חסידות נדבורנה. נוסח הדלקת נר חנוכה הנאמר כיום בחסידות נדבורנה הוא שילוב של הנוסח ששמע רבי חיים מרדכי מאביו רבי איתמר, ומחמיו אחי אביו רבי אליעזר זאב.
תעלת הניקוז בעיר דוד

תעלת הניקוז בעיר דוד היא תעלת ניקוז משלהי תקופת בית שני, הממוקמת מתחת לרחוב המרכזי המרוצף והמדורג שחצה את העיר ירושלים, בסמוך לכותל המערבי בצפון ועד לבריכת השילוח שבעיר דוד בדרום. תוואי תעלה זו עוקב אחרי עמק הטרופיון.

היסטוריה

הקטע הצפוני של התעלה התגלה בשנת 1867 על ידי צ'ארלס וורן מתחת לרחוב המרוצף הקדום שליד 'קשת רובינסון'. קטע זה נבדק מחדש בידי פרופ' בנימין מזר בשנים 1968-75 ובידי רוני רייך ויעקב ביליג בשנים 1994-96 ב"גן הארכאולוגי" מרכז דוידסון. 
הקטע הדרומי של התעלה התגלה בידי הארכאולוגים פ' בליס וא' דיקי בשנים 1894-97 ליד בריכת השילוח בקצה הדרומי של עיר דוד, כ-600 מ' מדרום. רוני רייך ויעקב ביליג חפרו בקטע האמצעי שנוקה עד שנת 2011.
התעלה עוברת מתחת לרחוב המרוצף שבו הלכו תושבי ירושלים ועולי הרגל בעת העתיקה. קטעים אחדים מן הרחוב הזה נחשפו וידועים לאורך התוואי. תעלת הניקוז היא עדות לכך שפרנסי העיר בשלהי תקופת בית שני דאגו לרווחת התושבים ועולי הרגל. בעת העתיקה הוליכה התעלה בעיקר מי גשמים שנוקזו מרחבי העיר, כדי שלא יצטברו ושלא יהוו מטרד לציבור. בחינת התעלה מצביעה על ההשקעה הרבה בבנייתה. בחלקה הצפוני היא חצובה בסלע ומקוּרה בקמרון אבן מאורך, ואילו בהמשכה הדרומי היא בנויה ומקוּרה בלוחות אבן שטוחים. גובהה של התעלה מגיע במקומות מסוימים עד לכ-3 מטרים ורוחבה כמטר. חלקה חצוב בסלע, אך רובה בנוי מאבני גיר, חלקן מסותתות עם פיתוחי שוליים כפי שהיה מקובל בתקופת הבית השני. גודל האבנים מגיע למטר על 40 ס"מ או מטר על 80 ס"מ, אבל חלקן גם קטן יותר. רוחב התעלה משתנה ממטר וחצי, ועד למקום הצר ביותר - כחצי מטר. 
בתוך המנהרה ניתן לראות את אבן היסוד של הכותל המערבי, המקיפה את הר הבית.
לטענת החופרים, המנהרה נחפרה, ככל הנראה, בימי הורדוס. התעלה מוזכרת בספרו של יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, 
ואחרי אשר המיתו הרומאים חלק האנשים היוצאים אליהם ואת שאריתם לקחו בשבי חקרו למצוא את המורדים המסתתרים במנהרות וקרעו את שכבת האדמה אשר על גבן ואת כל הנופלים בידם היכו לפי חרב
— יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ו, ט, ד
לטענת החופרים, מכך עולה כי בתעלה מצאו מקלט אנשים רבים ואף התגוררו בה זמן מה עד להימלטותם אל מחוץ לעיר דרך חלקה הדרומי. חיזוק לטענה זו נמצא בממצאים מהתעלה, ובהם מטבעות מימי המרד הגדול נגד הרומאים, כלי חרס, כלי אבן ומנורות מהתקופה.
אירוס ארץ ישראלי

רקע

המילה "אירוס" מוזכרת בשני מקורות שונים: האחד - בגמרא שם מופיע השם "אירוס" פעם אחת כשם של צמח כלשהו; השני - במיתולוגיה היוונית שם מתוארת האלה איריס, אלת הקשת בענן, אשר שלל צבעי הפרח מזכירים את מגוון צבעיה. מסיבות אלה אימצה ה"וועדה לשמות צמחים שליד האקדמיה ללשון העברית" את השם "אירוס" כשם העברי הרשמי של הפרח. 
האירוס ידוע בפרחים מרהיבי-עין, ולפיכך תורבתו ממנו מינים רבים וטופחו כפרחי קטיף וכצמחי נוי. בנוסף לכך, כבר בתקופת המקרא שימש הפרח כדגם לעיטור, וכיום הוא מופיע בסמלה של תנועת הצופים ובסמלה של החברה להגנת הטבע.
לאירוס כ-200 מינים; כל המינים בישראל הוכרזו כמינים מוגנים. הסוג אירוס ארצישראלי (שם מדעי - Iris palaestina) הוא גאופיט ממשפחת האירוסיים, בסוג אירוס, בתת-הסוג סקורפאירוס (Scorpiris).

תקופת הפריחה

אירוס ארצישראלי פורח בחורף, מחודש דצמבר עד לחודש אפריל. ימי הפריחה של כל פרח הם בין יום אחד לשבוע. מכיוון שתקופת הפריחת קצרה, הצמח מוגן.
המטבח הווייטנאמי

המטבח הווייטנאמי ידוע בין היתר בשל שימוש תכוף ברוטב דגים, רוטב סויה ורוטב הויסין. מתכונים וייטנאמיים כוללים ירקות רבים, כמו גם שילוב תבלינים ובכלל זאת עשב לימון (למונגראס), ליים ועלי ליים-קפיר. קיימת חשיבות רבה להגשת ירקות ותבלינים טריים לצד המנות העיקריות. קיים מספר רב של מנות צמחוניות במטבח הווייטנאמי, אך נפוץ השימוש בבשר חזיר, בקר, פירות ים, דגים טרופיים ובשר עוף. נפוץ פחות השימוש בבשר ברווז או כבש ועז. 
קיימים הבדלים באופן הבישול באזורים השונים של וייטנאם. המטבח של צפון וייטנאם נחשב למטבח הווייטנאמי ה"קלאסי" ומאכלים רבים באים מצפון וייטנאם. המטבח בדרום וייטנאם הושפע מגלי ההגירה הסיניים למדינה ודומה למטבח בדרום סין, עם תיבול מתקתק למאכלים רבים. דוגמה למאכל שהגיע לדרום וייטנאם עם ההגירה מהצפון היא מרק הפו. במרכז וייטנאם הבישול שונה מזה שבשני האזורים האחרים ומתבסס על מנות קטנות רבות (במקום מנה עיקרית עם תוספות) ועל תיבול ייחודי.
קרחון סקילה (אנטארקטיקה)

גילוי הקרחון

הראשונים שהגיעו אל הרכס היו אנשי המשלחת הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בינואר 1957 בהנהגת ו. ג. בושר (WG Bewsher).

מקור השם

המשלחת קראה לקרחון על שמה של המפלצת האגדית סקילה מהמיתולוגיה היוונית, בשל הקושי של משלחת המחקר בנסותה לחצות את הקרחון.
מוטי פז

חייו

פז גדל במושב בית יהושע שליד נתניה. למד בבית הספר התיכון הדתי "בר-אילן" בנתניה והתגייס לנח"ל במסגרת גרעין "אורים" של בני עקיבא. בשנת 1966 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר אותם סיים בהצטיינות. עם סיום קורס הקצינים שב לגדוד כמפקד מחלקה ובתוך שנה כבר היה למפקד פלוגה בצנחנים. לאחר מכן מונה למפקד סיירת צנחנים ופיקד עליה, במהלך מלחמת ההתשה בפעולות מיוחדות בעומק מצרים ובהן מבצע תרנגול 53, מבצע רודוס בו פיקד על כיבוש מוצב המגדלור ופעולה להחשכת קהיר על ידי חבלה בקו מתח גבוה. באוגוסט 1970 הוביל פז כוח מן הסיירת בסיור בקרבת הכפר שבעא בלבנון. הכוח נתקל בשבעה מחבלים והרגם.
משסיים את תפקידו כמפקד הסיירת רצה פז להשתחרר מצה"ל, אולם הרמטכ"ל חיים בר-לב שיכנע אותו להמשיך בשירות. פז השלים את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ועבר הסבה לחיל השריון. במלחמת יום הכיפורים היה פז מפקד פלוגה כ' בגדוד הטנקים 195 בחטיבה 401. פז הוביל את פלוגתו בקרב כנגד השריון המצרי במעוז "מפצח", ולאחר מכן בקרב לבלימת השריון המצרי במעבר המיתלה. פז נפצע במהלך הקרבות ארבע פעמים, אולם לאחר שקיבל טיפול רפואי שב לפלוגתו ועמד בראשה בהמשך הלחימה. על פועלו במלחמה הוענק לו עיטור העוז.
פז המשיך ומילא תפקידי פיקוד בצה"ל ולאורך השנים שימש מפקד חטיבה 401, כמפקד עוצבת אדום ומבקר מערך כשירות וכוננות במשרד הביטחון. פז השתחרר מצה"ל בדרגת תא"ל. לאחר שחרורו עבד בתעשיות הביטחוניות ושימש ראש אגף העולים במפלגת העבודה.
תשתיות נפט ואנרגיה

היסטוריה

חברת "תשתיות נפט ואנרגיה בע"מ" וחברת הבת קו מוצרי דלק (קמ"ד) הן יורשות חברת הנפט העיראקית I.P.C שהוקמה בשנות ה-30 של המאה הקודמת על ידי הממשלה הבריטית. הממשלה הבריטית ראתה חשיבות כלכלית ואסטרטגית בפיתוח נמל בחיפה, בין היתר כנקודת מוצא לייצוא נפט ותזקיקי נפט למדינות אירופה. בשנת 1931 נחתמה אמנה בין הנציב העליון הבריטי בארץ ישראל לבין חברת הנפט העיראקית (I.P.C) להעברת נפט מעיראק דרך עבר הירדן לחיפה, מהלך של כ-1100 ק"מ, ולהסדרת זכויותיה של החברה בפלשתינה (א"י). בשנת 1934 השלימה חברת I.P.C את הנחת קטע צינור הנפט מכירכוכ שבעיראק ועד לחיפה. עם הקמת המדינה בשנת 1948 הופסקה הזרמת הדלק מעיראק לחיפה בקו זה. בחסות הממשלה הבריטית הקימה חברת I.P.C באזור חיפה מתקני אחסון, מערך של קווי דלק ונמלי דלק לגולמי ולתזקיקים, המשמשים בחברה עד עצם היום הזה.
בסוף שנות ה-50, עם הטלת החרם הערבי, הקימה ממשלת ישראל חברה ממשלתית בשם: "שירותי נפט", אשר הפכה בסוף שנות ה-50, עם סיום ניהול בתי הזיקוק בחיפה על ידי הבריטים, ליורשת החוקית של הזכויות והנכסים של חברת הנפט העיראקית.
במהלך השנים, עם התפתחותה הכלכלית של המדינה, גבר הצורך של המשק בדלק וכן בהיות מרכז הכובד הכלכלי במרכז ובדרום הארץ, היה צורך לפתח גם בהם תשתית דלק לסוגיה. כך החברה הגדילה את כושר האחסון, הרחיבה את קווי ההולכה והקימה מסופי דלק חדשים, נמלים ומסופי ניפוק.
בשנות ה-90, שונה שמה של החברה ל"חברה לתשתיות נפט ואנרגיה בע"מ".
רפי טטרקה היה מנכ"ל החברה בשנים 2000-2017, עד שהוחלף במנכ"ל הנוכחי.

מתקני החברה

מתקני החברה פרוסים ברחבי הארץ ממסוף קריית חיים בצפון ועד מתקן אפרת ברמת חובב:
מסוף קריית חיים (טרמינל) - הוקם במפרץ חיפה, בחוף הים של קריית חיים בשנות ה-30 ע”י I.P.C, במטרה לייצא את עודפי הזיקוק של בתי הזיקוק ללקוחות בחו"ל. פעילות המסוף: פריקה וקליטה של נפט גולמי ממכליות-ים באמצעות מקשר ימי, אחסון תפעולי של נפט גולמי והזרמתו לזיקוק בבית הזיקוק בחיפה. קליטת נפט גולמי מקו צינור אילת-אשקלון, אחסונו והזרמתו לבתי זיקוק.
נמל הדלק, חיפה - הוקם בשנות ה-30 ע”י I.P.C. פעילות: שינוע של מוצרי נפט מוגמרים ומוצרים בתהליך זיקוק, תדלוק אוניות, אחסון והזרמה של מוצרים לבתי זיקוק חיפה, למתקני אחסון ולצרכנים גדולים במפרץ חיפה.
מסוף אלרואי – הוקם בתחום המועצה המקומית קריית טבעון בשנות ה-60 על ידי חברת "שירותי נפט". פעילות המסוף: אחסון מוצרי נפט והזרמתם למרכז הארץ ולדרומה, למתקני תעופה, לנמל הדלק, למתקני חברות הנפט, לבתי הזיקוק חיפה ולתחנות טורבו-גז של חברת החשמל.
מסוף ביל"ו - הוקם מזרחית לרחובות, סמוך לצומת ביל"ו בשנות ה-60 על ידי צה"ל, אשר הקים בו מכל אחסון אחד. בסוף שנות ה-70 עבר המתקן לידי חברת תש"ן אשר הקימה בו מכלי אחסון נוספים ובסוף שנות ה-80 הניחה ממנו צינור דלק אל שדה התעופה בן-גוריון. פעילות המסוף: אחסון מוצרי דלק והזרמתם ליעדים במרכז הארץ ולשדות תעופה.
מסוף אשקלון דרום - הוקם על חוף הים, דרומית לתחנת הכוח “רוטנברג” שבאשקלון באמצע שנות ה-70. פעילות המסוף: אחסון נפט גולמי ומוצרי נפט, הזרמת מוצרי נפט למערך הצנרת הארצית ולתחנת טורבו-גז רוטנברג של חברת החשמל.
מסוף האשל - הוקם צפונית לבאר שבע, מול שדה תימן בשנות ה-70. בתחילת שנות ה-80 הוקמו בו מכלי אחסון נוספים והונחו צינורות דלק ממנו אל צרכני דלק בדרום הארץ.
בשנת 2002 הוקם אתר הניפוק למכליות כביש על מנת לספק מוצרי דלק מסוגים שונים לחברות שיווק הדלק.
מתקן "אפרת" - הוקם מזרחית לרמת חובב בשנת 1995. מאז הוא משמש לאחסון מוצרי דלק ולניפוקו על פי דרישה. פעילות המתקן: אחסון מוצרי נפט והזרמתם ליעדים נדרשים.