google/wiki40b huggingface dataset:
עורבני

שם וטקסונומיה

פירוש השם המדעי הוא: "צווחן" ו"פטפטן". הוא קרוב לבני הסוג Cyanocitta, אליו שייכים המינים עורבני כחול ועורבני כחול-ציצית.
באנגלית משתמשים במונח jay, אליו מתייחסים עשרה סוגים דומים לעורבני, נוסף לשני הראשונים. סוגים אלה הם: Cyanocorax (בו המין עורבני מצויץ-כיפה),‏ Podoces,‏ Ptilostomus,‏ Perisoreus,‏ Aphelocoma (בתוכו המין עורבני פלורידה),‏ Gymnorhinus,‏ Calocitta,‏ וCyanolyca.

מאפיינים והתנהגות

העורבני שוכן עצים הוא מעדיף לקנן בהסתעפות של שני ענפים ולחיות בתחומי יישובים קרוב למגורי אנשים. בהתאם לכך, כושר תעופתו מוגבל והוא יכול בעיקר לנתר מעץ לעץ.
העורבני, ככל בני משפחת העורביים, הוא אוכל-כול, אך חובב במיוחד פירות ובלוטי אלון. כמו כן, הוא נוהג לחמוס קינים של ציפורי שיר אחרות, ולכן אלו נוהגות לתקוף אותו.
אפשר לזהותו לפי הכתם הכחול הזוהר בכנפיו. הוא נפוץ בחבל הים התיכוני. בארץ ישראל נפוץ תת-המין עורבני שחור-כיפה הוא נפוץ מהצפון ועד לצפון הנגב.
שני בני הזוג דוגרים במשך 16 יום על ארבע עד שש ביצים בצבע טורקיז מנומר שמטילה הנקבה, ומאכילים את הצאצאים עד ליציאתם מהקן בגיל שלושה חודשים.
לעורבני קול צורמני ייחודי אך הוא יכול לחקות קולות מצוין, הוא מסוגל לחקות ציוצים של ציפורים שונות, בכי של ילד, יללות חתולים, צלצול טלפונים וחריקות של דלתות.

אטימולוגיה

הזואולוג פרופ' ישראל אהרוני כינה את העורבני בשם זה על שום פסוק במסכת חולין דף ס״ד עמוד א' שם כתוב שאסור לקנות ביצי יונים מעובד כוכבים מחשש שאלו ביצי עורב הדומות לביצי יונה. אהרוני הסביר שלא ניתן להתבלבל בין ביצי העורב הירוקות והמנוקדות עם ביצי היונה הלבנות והציפור היחידה בארץ ישראל שדומה לעורב ומטילה ביצים הדומות לביצי יונה הוא העורבני ומכאן גזר את כינויו.]
כף קנוורל

כף קנוורל (באנגלית: Cape Canaveral, מספרדית: Cabo Cañaveral), שנודע בין 1963 ל-1973 ככף קנדי, הוא לשון יבשה במחוז ברווארד, פלורידה, ארצות הברית. הכף נמצא בסמיכות לחוף קוקואה ביץ' ומזרחית לאי מריט, ומופרד ממנו על ידי נהר הבננה .
הכף הוא חלק מחוף החלל ושוכן בו נמל החלל קייפ קנוורל. מכיוון שחלליות ומשימות חלל רבות של ארצות הברית שוגרו מהנמל וממרכז החלל קנדי (שנמצא באי מריט), המונחים "קייפ קנוורל" (או כף קנוורל), "קנוורל" או "הכף" הפכו למטונימיה המתייחסת לאתר לשיגור חלליות. קוד המחוז של הכף, שניתן לו על ידי נציבות השירות הציבורי של פלורידה ב-1999, הוא "321" כהוקרה לספירה לאחור שלפני כל שיגור.
מרים גמבורד

ביוגרפיה

נולדה בקישניב ב-1947 למשפחה של אמנים. אביה משה גמבורד (1903-1954) קלאסיקון של האמנות המולדבית. אמה איבגניה גמבורד (1913–1956) מעצבת תלבושת של סרטו הראשון של הבמאי סרגיי פרדג'נוב. סיימה ב-1970 בפקולטה לפיסול מונומנטלי באקדמיה לאמנות ע"ש מוכינה בלנינגרד (סנט פטרבורג). ב 1977 עלתה לארץ, מתגוררת בתל אביב. עוסקת באמנות ומלמדת בבצלאל ובמדרשה לאמנות, בית ברל.
נוטרות

נוטרות היא כינוי לכוחות של שוטרים יהודים בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי שכונו בשם "נוטרים". 
הם פעלו במסגרת המשטרה הבריטית וביוזמת הסוכנות היהודית החל ממאורעות 1936–1939 ועד להקמת המדינה בהגנה על היישובים היהודיים, על מפעלים שונים ועל דרכי התחבורה מפני התנכלויות של כנופיות הערבים. אנשי הכוחות נחשבו כ"שוטרים מוספים", דהיינו, אנשי כוח עזר למשטרה הבריטית, ששיתפה אותם עקב מחסור בכוח אדם וחשיבה שהדבר יביא ליותר שקט בארץ. למעשה, פיקד עליהם ארגון ההגנה, שניצל את הכוחות ואת נשקם לפעילויותיו השונות בהגנה ובהתיישבות.

הנוטרים

כוחות הנוטרים לבשו מדים מיוחדים, צוידו בכלי נשק שונים (מרובי ציד ועד רובי צבא) וכללו בתחילה כוחות "גפירים", שוטרים מוספים של המשטרה הבריטית ושוטרים מיוחדים, שהיו כוחות מתנדבים לשמירה ביישוביהם. בכל היישובים בהם הוקמו חוליות נוטרים, התבססו כוחות אלה על תחנות הנוטרים. תחנות אלה, בהן אוחסן הנשק של היישוב, זכו לכינוי מיוחד: נוקטה. בין הפעולות שביצעו הגפירים: מארבים לכנופיות, ועוד. 
לאור הגברת היקף המאורעות, הקים הממשל הבריטי "חיל נוטרים" בהיקף כלל ארצי, ובסוכנות היהודית הוקמה מחלקה לנוטרות, שגייסה שוטרים, הפעילה קורסים לאימונם וקישרה את גופי הנוטרות עם פיקוד "ההגנה". ב-1938 הוקמה "משטרת היישובים העבריים", היחידה הגדולה ביותר של הנוטרות, שפעלה בעיקר להגנת היישובים היהודיים וכללה גם את המשמר הנע, שביצע סיורים ממונעים. יחידות נוטרים עסקו באבטחת הרכבת, נמל חיפה, גדר הצפון, שדה התעופה ומפעלים כמו חברת החשמל ומפעל האשלג. נוטרים היוו גם חלק מפלוגות הלילה המיוחדות של וינגייט. כמו כן, בוצעו גיוסים מיוחדים של נוטרים למשימות של שיטור וחקירה במשטרה הבריטית.
הנוטרים עזרו ל"הגנה" (בעיקר ללוחמי החי"ש) בחיפוי הפעולות, בהברחת נשק ובאבטחת מבצעי התיישבות כמו "חומה ומגדל". "ההגנה" אף מינתה קציני נוטרים, על מנת לתאם את פעולותיהם עם צורכי הארגון. מבין הנוטרים נמנו לוחמים שהיו לאחר מכן מהבולטים במפקדי "ההגנה" וצה"ל, בהם יגאל אלון ומשה דיין. 
ב-1936 גויסו 600 הנוטרים הראשונים, ועד 1939 גדל מספרם לכ-15,000 איש, מתוכם כ-1,200 איש בשירות סדיר מלא בשכר. ב-1942 מנו הנוטרים היהודים כ-6,000 איש. במלחמת העולם השנייה חלה ירידה בהיענות לנוטרות לטובת גיוס לצבא הבריטי, והבריטים הגבירו גיוסם של נוטרים ערבים. לאחר המלחמה גדל גיוס השוטרים העבריים, והם מנו כ-2,400 איש בשירות סדיר ו-16,000 בשירות חלקי. עם התחלת פינוי הכוחות הבריטים מהארץ מנו הנוטרים הסדירים כ-1,800 איש, והם עברו לחטיבות ארגון "ההגנה", שנסתייע רבות בתחילת מלחמת העצמאות במשטרת היישובים העבריים ובנוטרים האחרים.
פשעי אקורדיון

מבנה הספר

הספר בנוי משמונה חלקים, כאשר כל חלק מספר את סיפורה של משפחת מהגרים אחרת, ללא כל רצף תוכני בין הסיפורים השונים, מלבד האקורדיון, המתגלגל בדרכים שונות ומשונות ממקום למקום ומיד ליד, ובכך מעביר את המוקד של עלילת הספר למקום חדש ולדמויות חדשות, אשר לא קשורות בשום אופן לדמויות שהוזכרו בסיפורים הקודמים. כל דמות חדשה שמקבלת לידיה את האקורדיון, מקבלת אותו במצב יותר ויותר גרוע, עד שלקראת סוף הספר מושלך האקורדיון החבול לאש – כמאה שנה אחרי שנבנה באיטליה.

סגנון הספר

כל הסיפורים מסופרים בגוף שלישי, על ידי מספר יודע-כל.
ארמון מונקו

היסטוריה

ההיסטוריה של הארמון מתחילה בתקופת ההשתלטות הרומאית על האזור בשנת 122. הרומאים ראו את הסלע המתנשא מעל הים התיכון כמקום אסטרטגי ובנו בנקודה הגבוהה את הנקודה השולטת על הנמל שנבנה במרגלותיו. חשיבותו של הנמל הייתה רבה למסחר עם צור וצידון ומאוחר יותר עם הפיניקים ודרכו עברו משי, שמן זית ותבלינים שונים. הסוחרים מצור הביאו לאזור זה את אמונתם באל מלקרת הידוע בפי הרומאים כ-Hercules Monoikos שנתנה את שמה מאוחר יותר למונקו.
האזור ניתן לגנואה על ידי היינריך הרביעי על מנת לשמור מפני מתקפות מאזור הפירנאים. ב-1215 החלה בניית המצודה שכללה חומות הגנה עם 4 צריחים. חומות אלו תוחמות את הארמון גם היום. המצודה נשלטה על ידי גנואה במשך כ-200 שנה בהם גנואה הייתה חלק חשוב בפוליטיקה של אירופה והייתה רפובליקה עשירה. בסוף המאה ה-13, השתלט פרנסואה גרימלדי על המצודה כאשר הוא נכנס אליה לבוש כנזיר פרנציסקני. מאז הפכה המצודה למקום מושבם של בית גרימלדי.
במשך עשרות שנים עמדה המצודה במתקפות עליה כאשר בשנת 1507 החלה התקפה של 14 אלף חיילים גנואים על המצודה שהוגנה על ידי 1,500 מגינים. הגנואים לא הצליחו לכבוש את המצודה. הסכם שנעשה בין לורד מונקו לוציאן הראשון למלך ספרד הקנה למונקו את חסותו של מלך ספרד ובכך איפשר תקופה ללא קרבות שסייע בפיתוח מונקו כולה והפיכת המצודה לארמון. ב-1614 הונורה השני קיבל את התואר נסיך מונקו ובכך הפכה מונקו לנסיכות תחת מלך ספרד, והמצודה החלה לתפקד כארמונו של נסיך מונקו.

תיירות

חלק מארמון מונקו פתוח לביקור בין יוני לאוקטובר. בארמון ניתן לבקר בשני צריחים, ברחבת הארמון ובחדר הכס.

הארמון במאה ה-21

כיום משמש הארמון כבית מגורים לבנו ויורשו של הנסיך רנייה השלישי, הנסיך אלבר השני. חדרי האירוח פתוחים לקהל הרחב במשך הקיץ, ומאז שנת 1960, מתקיימים קונצרטים בחצר הארמון של התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו.
לריסה וולפרט

ביוגרפיה

לריסה וולפרט נולדה לאבא רופא, יליד וילנה.

קריירה כשחמטאית

וולפרט החלה להשתתף בתחרויות שחמט לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בשנים 1954, 1958 ו-1959 היא הייתה אלופת ברית המועצות לנשים ובשנים 1956, 1963 (הקדימה בהתרת שוויון נקודות את טטיאנה זטולובסקיה) ו-1964 (לאחר נונה גפרינדשווילי) זכתה במקום השני.
וולפרט השתתפה בתחרויות מועמדים לדו-קרב על אליפות העולם, ובשנת 1955 סיימה במקום השני.
בשנת 1954 קיבלה דרגת אמן בינלאומי לנשים ובשנת 1978 דרגת רב אמן לנשים.

קריירה כפילולוגית

וולפרט בשנת 1949 וולפרט סיימה לימודי פילולוגיה באוניברסיטת לנינגרד. בשנת 1955 היא סיימה את עבודת הדוקטורט שלה. היא עבדה במשך 15 שנים במכון הפדגוגי בפסקוב. בשנת 1977 היא עברה ללמד באוניברסיטת טרטו. בשנת 1990 קיבלה תואר פרופסור ובשנת 1993 הפכה לפרופסור אמריטה. תחומי המחקר שלה היו ספרות צרפתית והקשר שלה עם הספרות הרוסית.
צ'ארלס רולס

ראשית דרכו של רולס

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: תעתיק.
רולס נולד ב- לונדון, ל-1st Baron Llangattock ו- Lady Llangattock. התחנך באיטון קולג' בגיל צעיר התחיל להתעניין במנועים. בגיל 18 נסע לפריז כדי לקנות את המכונית הראשונה שלו מסוג פיג'ו סוג 15. 
רולס בילה במרוצי אופניים ב- קיימברידג' והפך לקפטן "מועדון האופניים של אוניברסיטת קיימברידג' בינואר 1906 פתח את סוכנות המכוניות C.S.Rolls & Co אשר הייתה אחת מסוכנויות המכוניות הראשונות בברטניה למכירת רכב. בסוכנות זו ייבא את המכונית הבלגית מסוג "Minerva" (מינרבה (יצרנית רכב)) ואת המכונית הצרפתית פיג'ו.
רולס היה מטיס כדור פורח מסוג Ballon Mercury .
רולס היה מהטייסים החלוצים בבריטניה, והוציא את רישיון הטייס השני בבריטניה. ב-1909 קנה מטוס מסוג "Wright Model A" שייצרו האחים רייט. רולס ביצע בו יותר מ-200 טיסות. ב-2 ביוני 2010 היה הטייס הראשון אשר חצה (הלוך וחזור) את תעלת למאנש, ב-95 דקות. עבור הישג זה קיבל רולס את מדליית הזהב מ- "קלוב התעופה המלכותי".

החבירה להנרי רויס

ב-4 במאי 1904 נפגש עם הנרי רויס, וב-23 בדצמבר 1904 חתמו על הסכם שותפות. דגם ה-רולס-רויס 10 כ"ס תוכנן ועוצב על ידי הנרי רויס בשנת 1903, ויוצר בבית המלאכה של רויס ושל שותפו צ'ארלס רולס ברחוב קוק במנצ'סטר, הדגם שווק על ידי סוכנות C.S.Rolls & Co. הדגם הקודם ששווק על ידי השותפים ה. רויס וצ. רולס היה ה-רולס-רויס 10 כ"ס.
בשנת 1908 עברה חברת "Rolls-Royce Limited" לדרבי. בשנת 1940 פיתחה החברה את מחלקת המנועים. משנת 1973 קרויה החברה: "Rolls-Royce Motors".

מותו של רולס

רולס נהרג בהתרסקות מטוס אשר הטיס, ב-12 ביולי 1910 בבורנמות', כאשר זנב המטוס מסוג "Wright Model A" נשבר. רולס היה הבריטי הראשון אשר נהרג בתאונת מטוס והטייס ה-11 בעולם אשר נהרג בתאונת מטוס.
המלחמה הסורית הרביעית

רקע

בשנת 219 לפנה"ס, הכריז אנטיוכוס השלישי על מלחמה נוספת עם מצרים התלמיית. ההחלטה לפתוח במלחמה זו, המכונה "המלחמה הסורית הרביעית", נתגבשה לאחר שבחצר אנטיוכוס נוצר הרושם כי תלמי עומד מאחורי אכאיוס, דודו של אנטיוכוס, אשר הכריז עצמו למלך על הטריטוריות של האימפריה הסלאוקית באסיה הקטנה (טורקיה של ימינו) ושאף להלחם באנטיוכוס על השליטה באימפריה.
אנטיוכוס שאף להחזיר לעצמו את השליטה בחלקים שאבדו לאימפריה מימי שלטונו של סלאוקוס הראשון. הוא ביקש לנצל את חולשתה של מצרים, שנבעה מאי שקט ציבורי ומבעיות בחילופי השלטון התלמיי.

מסע כיבושים

אנטיוכוס כבש בחזרה את עיר הנמל סלאוקיה וכן ערים בארץ ישראל ובעבר הירדן המזרחי. במטרה למשוך זמן בו יוכלו המצרים לארגן צבא מתאים למאבק באנטיוכוס, הם החלו בדיוני סרק על הסכם בין הצדדים, תוך העמדת פנים כי בכוונתם להתפשר עם אנטיוכוס. בו אימנו המצרים כ-20,000 ילידים מצרים לשירות במערך הפלנקס בצבא תלמי.
לייטה

גאוגרפיה של האי

אוכלוסיית האי מונה 2,188,295 נפשות ושטחו כ-7,368 קמ"ר. אורכו של האי הוא 180 ק"מ ורוחבו 65 ק"מ. בצפונו, גובל האי באי סאמאר, כאשר ביניהם מפריד מצר סן חואניקו (San Juanico Strait), שהנקודה הצרה ביותר שלו היא 2 ק"מ בלבד. בדרום, מופרד לייטה ממינדנאו על ידי מצר סוריגאו. במזרח, גישתו של לייטה לים הפיליפינים מכוסה על ידי האי סאמאר מצפון מזרח והאי דינאגאט בדרום מזרח, אשר יחד יוצרים את מפרץ לייטה. ממערב ללייטה שוכנים האיים סבו ובוהול.
האי לייטה הוא הררי ברובו ומכוסה יערות, אך עמק לייטה, בצפון מזרח האי, שופע בחקלאות.
מבחינה פוליטית, מחולק האי לשתי פרובינציות: לייטה ודרום לייטה. פרובינציית דרום לייטה, השוכנת בדרום האי, כולל את האי פאנאון, ואילו האי ביליראן, השוכן בצפון ובעבר היה חלק מפרובינציית לייטה, מהווה כיום פרובינציה עצמאית.
הערים המרכזיות בלייטה הן טקלובן סיטי, בצד המזרחי של האי, ואורמוק סיטי, בחופו המערבי, כאשר האחרונה ידועה בתחנת הכוח שבה, המופעלת באמצעות אנרגיה גאותרמית.
האי לייטה התפרסם בעיקר בקרבות המערכה על הפיליפינים, במהלך כיבושם מחדש של הפיליפינים על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. ב-20 באוקטובר 1944, עלה גנרל דאגלס מקארתור על החוף באומרו: שבתי - I have returned, בתגובה להבטחתו שישוב, כשעזב את האי עם כיבושו על ידי היפנים במרץ 1942. אולם, היפנים לא נכנעו במהרה, כפי שהוכיח קרב לייטה, והתכנסות כוחות ימיים, אמריקאים ויפנים, סביב האי, הוביל לקרב מפרץ לייטה, שנמשך ארבעה ימים והיה לקרב הימי הגדול בהיסטוריה.

אזורי עניין

אתר הזיכרון לנחיתה בלייטה שוכן בחוף פאלו, ומציין את הנקודה בה נחתו הכוחות האמריקאים. באתר מוצב גם פסלו של מקארתור.
גשר סן חואניקו הוא הגשר הארוך ביותר בפיליפינים, וממנו ניתן לצפות על מצר סן חואניקו, על אלפי האיונים שבו.
תעשייה אווירית

תעשייה אווירית או תעשיית תעופה וחלל (באנגלית: Aerospace industry) היא ענף תעשייה עתירת ידע וטכנולוגיה לייצור מטוסים, חלליות, לוויינים מלאכותיים, טילים, רקטות, מנועים למטוסים, רכיבי מערכות הינע, ניהוג ובקרה וחלקיהם.
פעמים רבות התעשייה האווירית היא עוגן תעסוקתי מרכזי באזור, כיוון שהיא מעסיקה אלפי עובדים ובשל היקפי ההשקעות והתשומות הנדרשות, רבות מחברות התעשייה הן חברות ממשלתיות. הלקוחות הגדולים של התעשייה האווירית הן ממשלות (צבאות), סוכנויות חלל וחברות תעופה. 
בשל תנאי ההפעלה של הציוד האווירי, שאינם מותירים כל מקום לטעות (באשר כל תקלה טכנית היא בעלת פוטנציאל קטלני), התעשייה האווירית מובילה בתחומי תהליכי ניהול הייצור, בקרת האיכות, תכנון וביצוע הניסויים. 
האירועים המרכזיים של התעשייה, המשמשים להצגת חידושים ולסגירה עסקאות הם הסלון האווירי בפארנבורו, הנערך ליד לונדון כל שנה זוגית והסלון האווירי לה בורז'ה, הנערך ליד פריז כל שנה אי-זוגית.
קבוצת העשרה

קבוצת העשרה הוא שמה של קבוצת אמנים אשר פעלו בישראל בשנים 1951-1960. הקבוצה הציגה 12 תערוכות קבוצתיות ונתפשה כקריאת תיגר על האמנות המופשטת של חברי "אופקים חדשים". היא ניסתה להציב כאלטרנטיבה אמנות בעלת סממנים מקומיים ישראלים.

הרקע להקמת הקבוצה

הרקע להקמת הקבוצה היה הצגתה של תערוכה קבוצתית בבית אגודת הציירים והפסלים בתל אביב ב-23 בפברואר 1951. המציגים, תלמידיהם של יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי ב"הסטודיה", פנו אל ראובן רובין, יו"ר האגודה, וזה איפשר את הצגת התערוכה. השם - "קבוצת העשרה" נבחר לפי מספר המציגים בתערוכה. על המציגים בתערוכה נימנו: אליהו גת, אלחנן הלפרן, קליר יניב, שושנה לויסון, אפרים ליפשיץ, דן קדר, משה פרופס, שמעון צבר, צבי תדמור וניסן רילוב. לדברי פרופסור גילה בלס, ייתכן ושמה של הקבוצה נועד גם למנוע מן הביקורת להטביע "חותם אידאולוגי כלשהו על המציגים".

פעילות קבוצת העשרה

הגרעין המקורי של הקבוצה השתנה במהלך התצוגות השונות של הקבוצה. חלק מחברי הקבוצה, ביניהם לויסון, קדר ורילוב נסעו לפריז לאחר התערוכות הראשונות ואילו אמנים אחרים הצטרפו אליה. אהרון אשכנזי לדוגמה, הצטרף לקבוצה והציג תערוכותיה החל משנת 1955. שולמית טל הצטרפה בשנת 1953. אמנים אחרים הצטרפו לתערוכות בודדות: אורי ריזמן, אריה סרטני, יצחק ממבוש וגרשון דוידוביץ. תערוכה של הקבוצה אשר הוצגה בשנת 1953 ובה הציגו תשעה אמנים, כונתה "תערוכת התשעה".
אמנותה של הקבוצה התקבלה כבעלת ביקורת על ההגמונייה של "אופקים חדשים", אשר הוקמה בשנת 1948. האמנות של "העשרה" הציגה אלטרנטיבה לציור המופשט האירופי-מודרניסטי, בתביעה להשיב אל תוך האמנות את הסממנים של החיים בישראל. "הרגשנו", כתבו חברי הקבוצה במניפסט התערוכה השמינית, "בצורך לחפש דרכי ביטוי חדשות לאמנות אשר מקורות יניקתה הנם הנוף והאדם הישראלי. מתוך אחידות החיים בקשנו להגיע לאחידות של צורה וסגנון. שוכנענו כי תלישות מהמציאות הסובבת אותנו ופניה למקורות זרים תביאנו לפורמליזם יבש ונוקשה ולאמנות עקרה.". 
למרות הניסיון להציג חזית אידאולוגית אחידה אל מול אנשי "אופקים", לא נותקו הקשרים האישיים והמקצועיים עם מוריהם. במאמר מאוחר מתארת קלייר יניב את הקמת הקבוצה כהמשך ישיר של הפעילות האמנותית בסטודיו הלימודי. "היה כיוון מסוים לקבוצה, אבל לא הייתה אידאולוגיה מגובשת" כתבה קליר יניב, מחברות הקבוצה. למעשה, אמנותם של חברי הקבוצה הייתה מושפעת בסגנונה גם היא מן המגמות המודרניסטיות שבאמנות האירופית. 
בסוף שנות החמישים של המאה ה-20 החלו אחדים מבין חברי הקבוצה, כגון פרופס, ליפשיץ ויניב, להתנסות במידות שונות של הפשטה בציוריהם. הקבוצה הפסיקה להציג תערוכות משותפות והתפרקה, אך הקשרים החברתיים בין חבריה השתמרו. 
חזרה לעקרונות הראשוניים של הקבוצה, כהתנגדות לאוונגרד המודרניסטי, הציג אליהו גת לאחר מלחמת יום הכיפורים, אז הקים קבוצה חדשה בשם "אקלים" ובה היו חברים אורי ריזמן, אברהם אופק, צבי אלדובי, מיכאל גרוס, טובה ברלינסקי, חנה לוי ואחרים.
הלן שפירו

ילדותה

שפירו נולדה בבת'נל גרין (Bethnal Green) בלונדון, ובילדותה גרה ברובע האקני בעיר. היא נכדתו של מהגר יהודי מרוסיה. הוריה עודדו אותה לפתח את כשרונה המוזיקלי, אף שהיו עניים מכדי לקנות פטיפון. לצורך האזנה לסינגל הראשון שלה היא שאלה פטיפון מהשכנים. כילדה, שפירו ניגנה על בנג'ו ושרה מדי פעם, יחד עם אחיה רון, בלהקת ג'אז של האח במועדון נוער מקומי. קולה היה בעל איכות מהדהדת, יוצאת דופן לילדה, ובזכות תכונה זו העניקו לה חבריה את הכינוי "צופר ערפל" (באנגלית: foghorn).

קריירה מוזיקלית

בשנת 1961, בהיותה בת 14, היו לשפירו שני להיטים שהגיעו למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי: You Don't Know, ו- Walkin' Back to Happiness. כל ארבעת הסינגלים הראשונים שהקליטה הגיעו לשלושת המקומות הראשונים במצעד הבריטי. את רוב הקלטותיה עשתה באולפני EMI הידועים כאולפני אבי רוד. קולה הבוגר הביא לה הצלחה בִן-לילה וכך הייתה לזמרת הצעירה ביותר שהגיעה לראש המצעד הבריטי עד לאותה העת, רק הזמר פרנקי לימן היה צעיר ממנה כאשר הגיע להישג דומה בבריטניה, בשנת 1956, עם שירו Why Do Fools Fall in Love.
עוד בטרם מלאו לה 16 נבחרה שפירו לזמרת הבריטית המובילה. מסע ההופעות הראשון של הביטלס בבריטניה, בחורף ובתחילת אביב 1963, היה כלהקת ליווי לשפירו, ובהופעה בתוכנית טלוויזיה מאותה תקופה נראים שלושה מחברי הלהקה כניצבים בעת ששפירו שרה. במהלך מסע הופעות זה כתבו ג'ון לנון ופול מקרתני את להיטם הראשון Misery, אשר היה מיועד לשפירו, אולם היא לא הקליטה את השיר. בשנת 1995, בעת תוכנית טלוויזיה "אלה הם חייך" שנעשתה עליה, סיפרה שפירו כי הסירוב להקליט את השיר נעשה על ידי אנשים מטעמה, מבלי שכלל זכתה לשמוע את השיר, ועל כך הצטערה לאחר מעשה.
במהלך החודשים דצמבר 1962 וינואר 1963 ערכה הלן שפירו מסע הופעות בישראל, התארחה בגלי צה"ל, שם ראיין אותה חיים קינן, ואף הופיעה בפני חיילי גדוד צנחנים כשבקהל נכח גם אריאל שרון.
עוד בהיותה נערה החלה הקריירה של שפירו לדעוך. זמרות פופ חדשות, בהן סילה בלק, סנדי שו ולולו, תפסו את קדמת הבמה, ולצידן נראתה שפירו כמי שאינה אופנתית בתסרוקתה הגבוהה. שפירו החלה להופיע במחזות זמר וכזמרת ג'אז, ובשלב מאוחר יותר אף כזמרת שירי גוספל. בטלוויזיה הבריטית היא שיחקה במספר אופרות סבון במהלך שנות ה-80.
בשנת 2002 הודיעה על פרישתה מהופעות ועל כוונתה להתרכז בחיי דת.

אמונתה הדתית

בחודש אוגוסט 1987 פרסמה שפירו כי הפכה למאמינה אדוקה בישו. מאז הוציאה ארבעה אלבומי מוזיקה משיחיים, והופיעה במספר מופעי גוספל, בהם שרה וספרה על אמונתה.
גוף חימום

גוף חימום הוא רכיב במכשירים חשמליים ההופך אנרגיה חשמלית (אלקטרו-מגנטית) לאנרגיית חום. גופי חימום משמשים במגוון רחב של מכשירי חשמל ביתיים, מסחריים ותעשייתיים.
גוף חימום פועל באמצעות חימום ג'אולי: זרם חשמלי העובר דרך מוליך בעל התנגדות שערכה, יחד עם מתח רשת החשמל, קובע את הספק החימום. לדוגמה בקומקום שהספקו קילוואט אחד, המיועד לפעול במתח 230V, יש גוף חימום שהתנגדותו כ-50 אוהם.

תכונות

לגופי חימום יעילות גבוהה ביותר - למעט איבוד אנרגיה קטן שמתבטא באור חלש, כל ההספק החשמלי העובר דרך גוף חימום הופך לחום. כאן גם ההבדל בין גוף חימום לחוט להט (בנורות להט), אשר פועל על אותו עיקרון אך חלק גדול יותר של ההספק החשמלי הופך לאור נראה.

פעולתם של גופי חימום אינה תלויה בכיוון הזרם, ולכן גופי חימום פועלים הן בזרם ישר והן בזרם חילופין.
אודי בר-עוז

חייו

בר-עוז גדל בגני יהודה בנם של ציונה ואורי בר-עוז. היה חניך, מדריך וראש גדוד בתנועת הצופים, התגייס לצה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה והתנדב לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב. שירת במשך שנה כטייס סקייהוק בטייסת נשר הזהב עד סגירתה ולאחר מכן מספר חודשים בטייסת הכנף המעופפת. הוא נשלח לקורס מדריכי טיסה אך במהלך הקורס הוחלט שיעבור הסבה לטיס תובלה. 
כטיס תובלה שירת כטייס דורניר DO-28 ("עגור") בטייסת הגמל המעופף וטייס הרקולס C-130 בטייסת אבירי הציפור הצהובה. כטייס הרקולס השתתף בשלושה ממבצעים להעלאת יהודי אתיופיה מסודן ובמבצע שלמה. לאחר מכן שירת כסמ"ט ב' וסמ"ט א' בטייסת הגמל המעופף, בתקופה בה נקלטו מטוסי הצופית. בהמשך יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה ולוגיסטיקה באוניברסיטת בר-אילן אותם סיים בהצטיינות יתרה, פיקד על טייסת מתקדם תובלה בבית הספר לטיסה ומונה למפקד טייסת הגמל המעופף. לאחר לימודי תואר שני במנהל עסקים למנהלים (EMBA) באוניברסיטת תל אביב אותם סיים כמצטיין דיקאן מונה למפקד טייסת הפילים. 
במאי 2002 מונה למפקד כנף 15 בשדה דב וב-2004 מונה למפקד בסיס חיל האוויר לוד. במהלך כהונתו קלט הבסיס את מטוסי הנחשון. הוא שירת בתפקיד עד סוף 2006 כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. לאחר המלחמה מונה לראש צוות חיל האוויר לתחקור המלחמה. לאחר שחרורו המשיך לשרת במילואים כטייס תובלה בטייסת הפילים ומפקד תא שליטה בחירום. בשנת 2013 נסגרה זמנית טייסת הפילים ובר-עוז עבר לטוס במילואים בטייסת אבירי הציפור הצהובה. 
ב-2008, לאחר שוויתר על תפקיד מנכ"ל נמל תל אביב מונה לסמנכ"ל מבצעים ברשות שדות התעופה. במסגרת תפקידו כסמנכ"ל מבצעים הוביל תהליכים ופרויקטים רבים לשיפור בטיחות ויעילות התעופה האזרחית בישראל. הוביל מהבחינה המבצעית את פרויקט שדרוג מערך המסלולים בנתב"ג, בניית מגדל פיקוח חדש בנתב"ג, מכ"ם קרקעי לניהול תנועת מטוסים ורכבים על המסלולים בנתב"ג (ASMGCS), מערכת לאיתור עצמים זרים - FOD על מסלול ההמראה הראשי - 26/08 בנתב"ג, תהליכי נחיתת מכשירים למסלול 30, 08, 21 בנתב"ג ולמסלול 21R בעובדה, איזרוח מגדל הפיקוח בחיפה, רכש תוכנה ושדרוג מערך תכנון נתיבים ומרחב אווירי, החלפת כל המערכות המטאורולוגיות בשדות התעופה של מדינת ישראל, רכש של מגוון מערכות טכנולוגיות לשיפור ניהול תעבורה אווירית (סטריפים אלקטרונים EFS, מידע מבצעי לפקח IODS, מערכות ניהול קשר וטלפוניה ועוד). 
בנוסף הוביל בר-עוז שינוי ארגוני ומקצועי תוך הוספת כמות פקחי טיסה, רכש מאמנים (סימולטור) לאימון פיקוח טיסה במקצועות המכ"ם וה"סוכה" על-מנת לקצר ולשפר את יכולת ההדרכה העצמאית, הוספת ממלאי תפקידים, מערך הבטחת איכות, ניהול הדרכה וניהול בטיחות. 
בר-עוז מתגורר בשיכון וותיקים ברמת-גן, נשוי לעדי ציבלין בר-עוז ואב לארבעה.
מורג (כלי נשק)

מורג  הוא כלי נשק מתקופת ימי הביניים המורכב משני חלקים המחוברים באופן גמיש. המונח מתייחס לשני כלי נשק שונים: האחד הוא מוט ארוך המוחזק בשתי הידיים, אליו מחובר ראש גלילי. השני הוא מוט קצר יותר שניתן להחזקה ביד אחת, עם ראש מתכת עגול. המאפיין העיקרי של שני הנשקים הוא כי החלק העליון נפרד מהמוט ומחובר אליו באמצעי גמיש - חבל, רצועה, או שרשרת. היתרון הטקטי העיקרי של המורג הוא יכולתו לפגוע באויב מעבר למגן. חסרונו העיקרי היה חוסר דיוק.
המורג בתצורתו הארוכה הוא נשק יד הנגזר ממחבט שהיה חלק מכלי חקלאי בשם זה, ששימש לדיש. הוא נחשב בעיקר לנשק של איכרים, כך שהשימוש בו לא היה נפוץ, ונעשה במקרים מעטים בעיקר בגרמניה ובמרכז אירופה בשלבים מאוחרים של ימי הביניים, בעיקר בהתקוממיות עממיות של איכרים. התצורה הקצרה כנראה הייתה אף פחות נפוצה. הוא מופיע בתצורה זו ביצירות מן המאה ה-15 ואילך, אך היסטוריונים רבים הביעו ספקות אם אי פעם נעשה במורג הקצר שימוש צבאי בפועל.
כלי נשק קר דומים היו בשימוש גם ביפן וסין.
קרמל

קרמל (בעברית: שֶׁזֶף סֻכָּר) הוא תוצר תהליך שבו סוכר עובר תהליך של פירוליזה וחמצון חלקי. בתום התהליך מתקבל נוזל בגוון הנע בין כתום לחום כהה, בעל ריח עז וטעם מתוק עד מתוק-מריר.

תהליך הייצור

ניתן לייצר קרמל מכל סוג של סוכר (שמקורו בסלק סוכר או קנה סוכר). החימום הנדרש תלוי בכמות וסוג הסוכר, אולם לרוב מדובר בטמפרטורה של 170 מעלות צלזיוס. בטמפרטורה זו, הקשרים הבין מולקולריים בסריג הגבישי של הסוכר מתפרקים, ונוצרות תרכובות נדיפות המקנות לקרמל את ריחו. סוכרים (פרוקטוז וסוכרוז) מתחמצנים ויוצרים תרכובות בעלות טעם וצבע אופייניים.
במהלך הכנת הקרמל, הסוכר ניתך ומתחילות להופיע בועות בתחתית הסיר כמו בזמן הרתחת מים, על פי הגוון וגודל הבועות ניתן לדעת מהי "דרגת העשייה" של הקרמל.
להכנת קרמל משתמשים בדרך כלל בסיר בעל תחתית כבדה שמאפשר פיזור יעיל יותר של החום. יש להימנע מבחישה של הסוכר במהלך התכתו, דבר שיעודד התגבשות חוזרת של גבישי הסוכר. ניתן להכין קרמל גם באמצעות אש ישירה, למשל באמצעות מבער כמו בקרם ברולה.

שימושים

הקרמל משמש בבישול להמתקה או הוספת טעם לממתקים (כגון פופקורן קרמל) ודברי מאפה, וגם לקישוט וצביעה שלהם. ישנם גם קינוחים המבוססים עליו כמו קרם קרמל.
בתעשיית המזון משמש הקרמל בייצור ממתקים כמו טופי, תפוחים מסוכרים וכן כצבע מאכל טבעי המסומן כ-E-150, בעיקר במשקאות קלים כמו קוקה-קולה.
הקורפוס השישי (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם במינסטר ב-1 באוקטובר 1934, וכמפקדו הראשון מונה גינתר פון קלוגה. במהלך המערכה בפולין שהה הקורפוס בחזית המערבית, כחלק מהארמייה החמישית. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס בתחילה כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות A, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך מבצע אדום כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, והשתתף בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה, ובבלימת מתקפת הנגד הרוסית סביב מוסקבה, לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השלישית. הקורפוס לחם בקרבות השונים בגזרה המרכזית, וספג אבדות כבדות במהלך מבצע בגרטיון, ובתוכם מפקד הקורפוס גאורג פייפר שנהרג ב-28 ביוני 1944. לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס הלמוט ויידלינג ששיקם את הקורפוס, ובסוף המלחמה לחם הקורפוס בקרבות בפרוסיה המזרחית.