google/wiki40b huggingface dataset:
ניר לוי

ביוגרפיה

לוי נולד וגדל בנווה שאנן שבחיפה. אמו מרומניה ואביו ממוצא יווני. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם בפלחה"ן גולני.
לאחר שירותו הצבאי, למד משחק בבית הספר למשחק "בית צבי", אותו סיים בשנת 1995. בשנת 1996 גילם את דמותו של מיקו בסדרת הטלוויזיה, "הפוך", ששודרה בערוץ 2. בעת צילומי העונה השלישית של הסדרה, שנערכו בנפאל, המקומיים כינו אותו "הירו", ומכאן הודבק לו הכינוי "נירו". בשנת 1997 שיחק בסרט הקולנוע "ז'נטילה". באותה השנה שיחק בסרט הטלוויזיה של איתן ענר "הצל של החיוך שלך". הוא שיחק בהצגות התיאטרון "פילומנה" בתיאטרון בית ליסין, ב"השיבה מהמדבר", וב"פריילופ", שעל משחקו בה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל עכו.
בשנת 1999 כיכב בסרטו של אריק קפלון "החברים של יאנה". משחקו בסרט זיכה אותו בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר, לצד הסרט עצמו שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר, בטקס פרס אופיר לאותה שנה. בשנת 2000 שיחק בסרט הקצר "מוש", שזכה במספר רב של פרסי קולנוע, וב-2001 ב"כיכר החלומות". בשנת 2002 שיחק בסרטו של אילן הייטנר "חוכמת הבייגלה".
בשנת 2003 שיחק בטלנובלה "משחק החיים" לצד יעל שרוני בערוץ 3 וב-2004 בטלנובלה "מיכאלה". באותה שנה שיחק ב"אהבה קולומביאנית", וב-2005 כיכב בסרטו של מנחם גולן "ימים של אהבה". בסוף 2005 הוציא אלבום מוזיקלי עם אחיו המוזיקאי ערן לוי, הנקרא "האחים לוי".
בסוף שנת 2007 שיחק על בימות התיאטרון בקומדיה "בן בהפתעה".
בשנת 2008 הופיע בסדרת הדרמה "חמישה גברים וחתונה" בערוץ 10. בשנים 2008–2014 כיכב לוי בסדרה הקומית "רמזור" בערוץ 2 לצד אדיר מילר וליאור כלפון.
בשנת 2009 שיחק בסרטו של יגאל בורשטיין "אצבע אלוהים". ב-2012 כיכב באחד התפקידים בסרטו של בני תורתי "הבלדה לאביב הבוכה" בתור דוד פריד. בהמשך אותה שנה השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" בערוץ HOT3. ב-2014 שיחק בתפקיד משני בסדרה הקומית "מי נתן לך רישיון?".
בשנת 2015 השתתף בעונת ה-VIP השנייה של האח הגדול, והגיע למקום השני. ביוני אותה שנה, החל שידורה של התוכנית "הקודחים" בהשתתפותו ב-HOT3.
בשנת 2016 החל לשחק בסדרת הילדים והנוער גאליס בתפקיד קובי אבא של ליעם (דניאל מורשת). באותה שנה שיחק בסרטו של דורון ערן "סנאפשוט".
ב-2018 גילם את ברבש בסדרה "כפולה" בתפקיד עוזר מאמן. באותה שנה, שב אל במת התיאטרון בתפקיד עצמו בהצגת תיאטרון מיקרו "דם דם דא דם".
ב- 2019 השתתף בסדרת הדוקו- ריאליטי "גולסטאר," עונת אולסטאר, בערוץ 3 HOT .

חיים אישיים

ללוי שני ילדים מנישואיו הראשונים. ב-20 במאי 2010 נישא בשנית לדוגמנית קארין כהן, ובאוקטובר 2011 הם התגרשו.
בשנת 2018 הגיש בקשה לפשיטת רגל בעקבות חוב של למעלה ממיליון שקל.
התרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה

התאונה

בשעה 10:56 (שעון קיץ מוסקבה), התרסק מטוס מסוג טופולב Tu-154 בקרבת העיר סמולנסק ברוסיה. במטוס היו נשיא פולין לך קצ'ינסקי, רעייתו, רמטכ"ל צבא פולין, מפקד חיל הים, קצינים בכירים בצבא, נגיד הבנק המרכזי של פולין, סגן יו"ר הסנאט, חברי סנאט (בהם ארקדיוש רביצקי), שרים, סגני שרים, בכירי ממשלה ונציגים של המשפחות שאיבדו את יקיריהם בטבח יער קאטין. הנוסעים היו בדרכם לסמולנסק כדי להשתתף בטקס לציון שבעים שנה לטבח יער קאטין. במטוס הייתה גם אנה ולנטינוביץ', ממובילות המאבק נגד הקומוניזם בפולין בשנות השמונים.
המטוס המריא מנמל התעופה ורשה פרדריק שופן שבוורשה והיה אמור לנחות בשדה התעופה סמולנסק. ההערכה הראשונית הייתה שהתאונה אירעה עקב טעות אנוש של הטייס, שבחר לנסות ולנחות בשדה התעופה של סמולנסק למרות שקיבל הנחיות לנחות במינסק, עקב תנאי מזג אוויר קשים ששררו באזור סמולנסק בזמן התאונה – ערפל כבד שגרם לראות נמוכה. לפי עדויות, המטוס פגע בצמרות עצים בזמן ירידה לנחיתה ולאחר מכן התרסק.
המטוס נשא 88 נוסעים ו-8 אנשי צוות. כולם נספו באסון.

החקירה

בתוך שעות לאחר ההתרסקות הכריז נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, על הקמת ועדת חקירה מיוחדת לנסיבות התאונה, שעבדה בצמוד לוועדת התעופה הבין-מדינתית. בראש הוועדה המיוחדת מונה לעמוד ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין. במקביל החלה חקירה של התובע הכללי של רוסיה בחשד ל"הפרת כללי הבטיחות" הקבועים בקודקס הפלילי הרוסי.
פוטין ומדבדב הבטיחו לראש ממשלת פולין דונלד טוסק כי החקירה תתנהל בשיתוף פעולה עם ממשלת פולין. ממצאים ראשוניים הצביעו על שילוב של שני גורמים לתאונה: ערפל כבד, השכיח באזור זה בעונת האביב, וטעות טייס. כל שלוש הקופסאות השחורות של המטוס אותרו על ידי החוקרים, האחרונה שבהן ב-12 באפריל. למחרת התאונה, ולאחר שבחנו את הקלטות אחת הקופסאות השחורות שנמצאו, אמרו החוקרים כי הממצאים אינם מצביעים על תקלות טכניות במטוס קודם להתרסקות. זאת בניגוד להשערות כי במטוס, בן 20 שנה, היה כשל טכני.
במקביל לחקירת נסיבות התאונה על ידי שלטונות רוסיה, נפתחה בפולין חקירה מקיפה באשר לנסיבות התאונה, וחוקרים פולנים הגיעו למקום האירוע לאיסוף מידע. בתחקיר התברר שהקברניט וטייס המשנה של המטוס לא היו מורשים להטיס מטוס מסוג זה, ולא שלטו במכשור שלו.
באוקטובר 2012 פורסם שנמצאו עקבות של TNT וניטרוגליצרין על מושבים במטוס ועל הכנפיים.

ההתרסקות בתרבות

האסון הוגדר כאחד האסונות הכבדים ביותר בתולדות פולין מאז מלחמת העולם השנייה. בשנת 2013 החלה הפקת סרט קולנוע עלילתי בשם "סמולנסק" המגולל את ההתרסקות והליך החקירה מהצד הפולני. הסרט בוים על ידי אנטוני קראוזה ויצא לאקרנים בקיץ 2016.
אברהם דובדבני

ביוגרפיה

דובדבני נולד בירושלים למשפחה ציונית דתית. אביו ברוך דובדבני היה מנכ"ל המחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית. הוא בוגר ישיבת נתיב מאיר וישיבת כפר חסידים. שירת בצנחנים והיה ממשחררי ירושלים במלחמת ששת הימים.
דובדבני הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ומינהל חינוכי ותואר שני בסוציולוגיה של החינוך, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
דובדבני שימש במספר תפקידים בסוכנות היהודית במשך כעשר שנים, בשלוש השנים האחרונות מהן כשליח בצרפת. לאחר מכן היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית בשנים 1977–1991. בתחילת שנות ה-80 היה פעיל בחוג איתנים שהיה סמן ימני במפד"ל. היה גם מנהל המחלקה לחינוך לא פורמלי במכללת אורות ישראל.
ב-1991 עבר להסתדרות הציונית העולמית ושירת כמנהל החטיבה להתיישבות. בהמשך היה גם יושב ראש עמית של קק"ל.
חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית מאז אוקטובר 1991. ביוני 2010 נבחר פה אחד כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית.
נשוי לדינה, שהייתה שנים רבות רכזת השליחות של בנות שירות לאומי לתפוצות בארגון בת עמי ואב לארבעה. תושב רמת גן.
יחסי אזרבייג'ן–איי שלמה

סקירה כללית

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-8 בפברואר שנת 2011 בשולי העצרת הכללית של האו"ם. החתימה על מזכר כינון היחסים נעשתה במעמד זוטרים משתי הממשלות ושגריר איי שלמה בארצות הברית.
אספת בחירה

בארצות הברית


בממשל ובפוליטיקה של ארצות הברית, לאספת בחירה כמה משמעויות שונות אך קשורות זו לזו. חברי מפלגה או תת-קבוצה פוליטית עשויים להיפגש ולתאם את פעולות חברי המפלגה, לבחור במדיניות קבוצתית, או מועמדים למשרדים שונים.
לנוקס ברקלי

חייו

ברקלי נולד באוקספורד, אנגליה ורכש את השכלתו בבית הספר גרישם ובמרטון קולג', אוקספורד. בשנת 1927 נסע לפריז ללמוד מוזיקה אצל נדיה בולאנז'ה והתוודע אל פרנסיס פולנק, איגור סטרווינסקי, דריוס מיו, ארתור הונגר ואלבר רוסל. ההשפעה הצרפתית תמשיך לתת אותותיה במוזיקה שלו. הוא עבד בשביל ה-BBC בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן היה לנשיא האגודה לזכויות המבצעים. בשנת 1974 ניתן לו תואר אבירות. ברקלי החזיק בקתדרת פרופסור לקומפוזיציה באקדמיה המלכותית למוזיקה משנת 1946 עד 1968 ובין תלמידיו שם היו ריצ'רד רודני בנט, דייוויד בדפורד וג'ון טאוורנר. לנוקס ברקלי קיים יחסי ריעות ממושכים עם בנג'מין בריטן, גם הוא מבוגרי בית הספר גרישאם, והשניים שיתפו פעולה במספר יצירות. בשנים הבאות אימץ את הסריאליזם, שציין מעבר לסגנון קודר ומהורהר יותר. 
בנו, מייקל ברקלי, גם הוא מלחין.
יצחק מאיר וייז

ביוגרפיה

נולד בשטיינגרוב, בצ'כית לומניצ'קה שבחבל הצ'כי מורביה (אז חלק מהאימפריה האוסטרית, בשנת 1819. קיבל חינוך יהודי בסיסי מסבו ומאביו, ליאו וייז, שהיה מורה בבית ספר. המשיך בלימודי יהדות והשכלה כללית בפראג, שם נסמך לרבנות על ידי בית הדין המקומי. ב-1843 מונה לרב העיירה ראדניץ (סמוכה לעיר פילזן).
Steingrub (now Lomnička),
ב-1846 היגר לארצות הברית ומונה לרב קהילת "בית אל" באולבני, ניו יורק. עד מהרה החל לדרוש רפורמות בקהילה שהייתה הראשונה לקיים תפילה עם ישיבה מעורבת. רפורמות נוספות כללו מקהלה מעורבת והחשבת נשים למניין התפילה. הוא נתפס בעיני חלק מבני קהילתו המסורתיים כרפורמטור קיצוני, וב-1850, קרב אגרופים בינו לבין נשיא הקהילה הוביל לפילוג. תומכי וייז התאגדו תחת קהילה חדשה בשם 'אנשי אמת' ונפרדו מן הקהילה.
ב-1854, עלתה הצעה כי וייז יצטרף לקהילת בית אלוהים הרפורמית בצ'ארלסטון שעברה אז את מה שכונה "הפלוגתא הגדולה סביב העוגב", מריבה פנים קהילתית סביב שאלת הכנסת עוגב לליווי תפילות השבת בבית הכנסת שהסתיימה בפיצול הקהילה שם. למעשה לא יצאה ההצעה אל הפועל לאור התנגדותה אשתו ששמעה מידידים כי המקום אינו מומלץ מבחינה בריאותית והעיר מועדת להשתוללות תכופה של מגפת הקדחת הצהובה.
לבסוף מונה וייז באותה שנה לרב קהילת בני ישורון בסינסינטי, אוהיו, תפקיד בו החזיק 46 שנה, עד סוף חייו. וייז נודע בכישוריו הארגוניים והקים מספר מוסדות ביניהם בית הכנסת ברחוב פלום, שנודע בסגנונו האדריכלי הגרנדיוזי, שלימים נקרא על שמו בית הכנסת יצחק מאיר וייז . הוא יסד את הביטאון "The Israelite", שבשנת 1874 שינה את שמו ל-"The American Israelite" ; ביטאון זה שימש לו ככלי להפצת דעותיו ועמדותיו בוויכוחים שניהל, הן בקהילה הרפורמית פנימה כנגד בטאונו של דוד איינהורן "סיני", והן כנגד בטאוני התנועה האורתודוקסית.
ב-1873 ייסד את "איחוד הקהילות העבריות האמריקניות" ("Union of American Hebrew Congregations"), ארגון הגג של הקהילות הרפורמיות בארצות הברית, אשר נקרא היום האיחוד ליהדות רפורמית ("Union for Reform Judaism"). ב-1875 ייסד במסגרת איחוד הקהילות את ההיברו יוניון קולג', הסמינר המרכזי להכשרת רבנים, חזנים, מחנכים ועובדים קהילתיים בתנועה.
זאב דומניץ

זאב דוֹמנִיץ (1902 – 27 ביוני 1976) היה מחנך, סופר ומשורר לילדים ישראלי.

ביוגרפיה

זאב דומניץ נולד בעיירה סטארובין שברוסיה הלבנה, רוסיה, למשפחה יהודית מסורתית. למד ב"חדר מתוקן", והשלים לימודיו בישיבת סלבודקה, שברחה לדרום רוסיה בעת מלחמת העולם הראשונה. כשהיה בן 15 פרצה המהפכה ברוסיה ובעקבותיה התלקחה מלחמת אזרחים. הוא נקלע לאזורי הקרבות שבהם השתוללו כנופיות אנטישמיות והתחוללו פרעות ביהודים. לאחר ניסיונות קשים הצליח להימלט לווילנה שם המשיך את לימודיו בסמינר למורים של "תרבות", וסיים אותו כמורה מוסמך.
בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים, שם המשיך בלימודיו בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטה העברית שבהר הצופים. עם סיום לימודיו נשלח לבולגריה, לעמוד בראש מערכות החינוך והתרבות של תנועות הנוער הציוניות. הוא גם לימד שם בבתי הספר העבריים.
בשנת 1934 שב דומניץ לארץ ישראל, השתקע בתל אביב ושב להוראה. הוא לימד בבתי הספר ברמת גן, בבן שמן ושימש שנים רבות כמורה בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בתל אביב. מראשית עלייתו ארצה פרסם סיפורים מחורזים, שירים לילדים, משלים מעובדים ואגדות, שאותם כינס לימים בספריו. הוא היה פסל חובב ועסק בפיסול עד שנותיו האחרונות. נפטר ב-1976, בגיל 74. הותיר את אשתו רחל.
יוסף עוזר

ביוגרפיה

עוזר נולד בירושלים בשנת 1952. גדל והתחנך במושב ברק בעמק יזרעאל. למד ספרות וחינוך באוניברסיטת חיפה. לאחר שירותו הצבאי כלוחם במלחמת יום כיפור, במסעו לזהות היהודית, למד בישיבת אור שמח בירושלים. היה למנהל חינוכי במגזר החרדי. עוזר עמד מאחורי הקמת כתב העת דימוי והיה אחראי על הענקת שמו. לנגד עיניו עמד הרצון להשיב ליצירה היהודית את היחס לביטוי היצירתי. בשנות התשעים ליווה את הקמת כתב-העת לשירה "משיב הרוח" ומאז הוא משתתף בעריכת גליונותיו.
חתן פרס ראש הממשלה פעמיים: לשנת 1993 ולשנת 2014, ואומן האוניברסיטה העברית לשנת 2015.
עוזר כיהן גם כיו"ר מועצת מערכת "מאזנים" של אגודת הסופרים העבריים.
ערב מלחמת יום כיפור היה עוזר ידיד קרוב של ראובן פוליטי, ששרת לצידו, והשניים התנסו בכתיבת שירה. ראובן פוליטי נהרג במלחמה, ולאחריה הביא עוזר למשפחתו את קובץ השירים שפוליטי הותיר אחריו. אחד השירים של פוליטי, "אמא, אבא וכל השאר", הולחן בידי עידן רייכל ובוצע בידי עידן חביב.
מתגורר בירושלים. נשוי לנעמי ואב לשבעה ילדים.
ארמניה במשחקים האולימפיים

היסטוריה

הופעתה הראשונה של ארמניה במשחקים, באולימפיאדת אטלנטה, הייתה אחת המוצלחות שבהן. המתאבק ארמן נזריאן זכה במדליית זהב, הישג שאף ספורטאי ארמני לא שחזר ב-20 השנים הבאות. נזריאן, שעבר להתגורר בבולגריה כבר ב-1995, קיבל אזרחות בולגרית ב-1997, ובאולימפיאדות הבאות התחרה מטעם המשלחת הבולגרית, ואף שמר על תוארו באולימפיאדת סידני (2000). מתאבק נוסף, ארמן מקרצ'יאן, זכה במדליית כסף, ומתאבק אחר, אראיק גוורגיאן, דורג במקום החמישי.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה מרים המשקולות ארסן מליקיאן במדליית ארד, היחידה שצברה המשלחת הארמנית במשחקים אלו. אשוט דניאליאן זכה אף הוא במדליית ארד, אך זו נשללה ממנו ימים ספורים לאחר מכן, לאחר שנמצא כי נטל חומרים אסורים. שני מרימי משקולות נוספים, רודיק פטרוסיאן וגגיק חצ'טריאן, דורגו במקום החמישי, ומתאבק נוסף, מתאבק נוסף, ארשק היירפטיאן, דורג אף הוא במקום החמישי.
באולימפיאדת אתונה (2004) לא הצליח אף ספורטאי ארמני לזכות במדליה. הקרובים ביותר לכך היו מרים המשקולות ארמן גזריאן שדורג במקום הרביעי, והקלע נוריאר בחטמיאן שדורג במקום הרביעי בירי באקדח מ-50 מטר. בחטמיאן גם דורג במקום השביעי בירי באקדח אוויר מ-10 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) צברה המשלחת הארמנית 5 מדליות, מדליית כסף למרים המשקולות טיגרן ורדן מרטירוסיאן, מרים המשקולות גוורג דווטיאן זכה במדליית ארד, וכל גם המתאבקים רומן אמויאן ויורי פטריקייב והמתאגרף הראצ'יק ג'וואחיאן. טיגרן גוורג מרטירוסיאן שזכה במדליית ארד בהרמת משקולות הורשע באימרוץ והמדליה נשללה ממנו ב-2016.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה המתאבק ארסן ג'ולפלקיאן במדליית כסף, וארתור אלכסניאן זכה במדליית ארד. מרימת המשקולות חריפסימה חורשודיאן, שזכתה אף היא במדליית ארד, הייתה לאישה הארמנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, אך מדליה זו נשללה ממנה ב-2016 בשל הרשעה באמרוץ. ספורטאי בולט נוסף במשלחת היה לוחם הטאקוונדו ארמן ירמיאן.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפר המתאבק ארתור אלכסניאן את הישגו מלונדון, וזכה במדליית זהב, השנייה בה זכתה ארמניה מאז קיבלה את עצמאותה, והראשונה מזה 20 שנה. מתאבק נוסף, מיגראן ארוטיוניאן, זכה במדליית כסף, ולבאן בריאנידזה סיים במקום החמישי. גם מרימי המשקולות הארמנים זכו להצלחות. סימון מרטירוסיאן וגור מינסיאן זכו במדליות כסף, רובן אלכסניאן סיים במקום הרביעי ונאזיק אבדליאן סיימה במקום החמישי. ספורטאי בולט נוסף היה המתעמל הרוטיון מרדיניאן, שסיים במקום השביעי בסוס הסמוכות.
משה פיינשטיין

ביוגרפיה


נולד בעיירה אוזדה שבאימפריה הרוסית, לרב דוד - רבה של קהילת החסידים בעיירה, מצאצאי הגר"א, ופייא גיטל, שהייתה בת הרב יצחק יחיאל דוידוביץ אב"ד קרליץ, מצאצאי השל"ה. נולד ביום הולדתו ופטירתו, של משה רבנו - ז' באדר, ונקרא על-שמו.
מסופר שבגיל 10 היה בקיא במסכתות בבא קמא בבא מציעא ובבא בתרא. עוד בטרם מלאו לו 13 שנים נשלח ללמוד בישיבת "עץ החיים" אצל הרב איסר זלמן מלצר. לאחר מכן נשלח עם כמה מחבריו לייסד את "ישיבת קוברין" שבראשה עמד הרב פסח פרוסקין שראה בו כרבו המובהק. נסמך לרבנות על ידי אביו והרב פרוסקין. לאחר פטירת אביו, התמנה לרבה של עיירת הולדתו אודזה. בשנת תרפ"א התמנה לרב ואב בית הדין של העיר לובאן.
בשנת תרפ"ב נישא לסימה קוסטנוביץ, בתו של יעקב משה קסטונוביץ, ראש הקהילה המקומית (נפטרה בחשוון ה'תשנ"ד, 1993).
בחודש שבט תרצ"ז עזב את ברית המועצות והיגר לארצות הברית, שם היה ראש ישיבת "תפארת ירושלים" בניו יורק במשך כחמישים שנה, עד לפטירתו כיהן כנשיא אגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה, וכנשיא ארגון עזרת תורה. קיבל אליו פניות בענייני הלכה מרבנים בעולם. רבים ראו בו גדול הדור.
עם זאת, עורר התנגדות חריפה בקרב החוגים הקנאיים שהובלו על ידי חסידות סאטמאר, בייחוד עקב היתריו בעניין הפריה מלאכותית ומחיצה שאיננה מסתירה את הנשים בבית-הכנסת.
הרב פיינשטיין נפטר בניו-יורק בשנת תשמ"ו (1986), לאחר מחלה קשה. בהלוויתו שהתקיימה בשושן פורים בירושלים השתתפו מאות אלפים. נקבר בהר המנוחות בחלקת הרבנים.

ספריו

חיבורו המפורסם ביותר הוא שו"ת "אגרות משה" המכיל מכתבי תשובות הלכתיות שמהוות אבן דרך בפסיקה הלכתית, ובהתייחסות ההלכתית לבעיות החדשות. שבעה כרכים מסדרה זו הדפיס בחייו. הכרך השמיני והתשיעי יצאו לאור לאחר פטירתו, על ידי חתנו, הרב משה דוד טנדלר, וחתנו של הרב טנדלר, הרב שבתי רפפורט. יש שטענו כי כרכים אלו כוללים דברים שלא רצה להדפיס והיו בגדר הוראת שעה. כרך נוסף הקרוי "יד משה" מכיל מפתחות לכל סדרת השו"ת.
כמו כן הוציא לאור ספר בשם "דרש משה" בענייני דרוש ואגדה, וכמה כרכים של "דברות משה" הכוללים שיעורים על המסכתות הישיבתיות בתלמוד. דברי מוסר וחידושים שלו על התורה והמועדים יצאו בסדרה "קול רם", שלושה כרכים, ניו יורק תש"ל-תשל"ט. כרך נוסף יצא בתשע"ט.

ספרי ליקוט

הרב שלום מאיר ולך הוציא הגדה של פסח בשם "ויגד משה", ובה ליקוט מדברי תורתו על הגדה של פסח.
בנוסף יצא ספר בשם שו"ת יד משה על ידי ישראל תנחום דרדק, תשובות ופסקי הלכה של הרב פיינשטיין לאביו הרב יעקב דרדק.
בעלי חיים אוכלי אדם

משפחת הדוביים

הדובים הם לא טורפי אדם טבעיים, לבד מהדוב הלבן שיצוד בני אדם כדי לאוכלם (אלא שבאזורים בהם הוא חי אין הרבה בני אדם). עם זאת, דובים עלולים לתקוף כאשר הם מגוננים על גוריהם או כשהם בדרכם למצוא מזון. לאחר שהם תוקפים והורגים ייתכן שהם יאכלו את ההרוגים. חלק מהדובים, בעיקר המינים האסייתים (דוב שחור אסייתי ודוב שפתני) הם לא צפויים מטבעם, מה שעלול להיות קטלני עבור בני אדם.

משפחת הצבועיים

הצבועיים הם אוכלי נבלות ולא נוטים לצוד ביום. לעיתים כשהם בלהקות גדולות הם ינסו לצוד ילדים או אנשים חלשים. המינים שתועדו בציד הם צבוע נקוד וצבוע מפוספס, הראשון בשכיחות גבוהה יותר.

משפחת כלבי ים

ממשפחת כלבי הים רק המין כלב ים נמרי, טורף העל של אנטארקטיקה, גם לפעמים תוקף בני אדם, על החוף או במים, האחרון שבהם הסתיים במותה של ביולוגית מהמרכז הבריטי לחקר אנטארקטיקה, בעת שצללה בעומק של כ-61 מטרים.

תנינאים

אלו הטורפים התוקפניים והקטלניים ביותר לבני אדם. התנין רואה באדם טרף חלש, ומחכה שיגיע לשפת המים. לעיתים הם גם תוקפים משיגי גבול. המין התוקפני והקטלני ביותר הוא תנין היאור, למרות שתנין הים גדול ואגרסיבי ממנו. טורפים נוספים שכיחים פחות הם תנין הביצות, תנין אמריקני ואליגטור אמריקני.
תניני היאור תוקפים מדי שנה באפריקה בין 275 ל-745 בני אדם וכ-63% מהתקיפות מסתיימות במוות, כך שבממוצע כ-300 בני אדם נהרגים כל שנה בידי תניני יאור. התנין גוסטב, תנין יאור זקן באורך של למעלה מ-6 מטרים, התפרסם עקב אגדה לפיה טרף 300 בני אדם. באוסטרליה ודרום מזרח אסיה תנין הים אחראי לכמה עשרות תקיפות בשנה, מהן כמחצית מסתיימות במוות. הסיבה למיעוט התקיפות הוא שהתושבים המקומיים יודעים להיזהר מתנין הים ולשמור מרחק בטוח ממנו, בין השאר בזכות קיומן של תשתיות מים מוסדרות (בניגוד למצב בחלקים נרחבים באפריקה, בה התושבים חולקים את מקורות המים עם תנינים). עם זאת, תנין הים אחראי לטריפה המתועדת הגדולה ביותר: גדוד יפני שמנה 9,000–1,000 חיילים נטרף כמעט לחלוטין כאשר נסג דרך ביצות מנגרובים שורצי תנינים באוקיינוס השקט.

נחשים

נחשי ענק יכולים לטרוף ילדים קטנים ויכולים אף לצוד ולהרוג אדם בוגר וגדול גוף בכוונת תחילה ואף לבלוע אותו. המינים המסוכנים ביותר הם פיתון סלעים אפריקני, אנקונדה כהה, פיתון מרושת שבמקרה אחד בלע בשלמותה אישה אינדונזית, ופיתון בורמזי, אשר הרג ובלע גבר בוגר באינדונזיה.

לטאות

מכל הלטאות בעולם רק אחת מסוגלת לטרוף אנשים - כוח ענק (הנקרא גם דרקון קומודו) מאינדונזיה. הלטאה איטית וניזונה מטרף אחר בדרך כלל. אומתו 6 מקרים של אכילת בני אדם על ידי הכוח.

דגים

הדגים העיקריים שיתקפו אנשים הם הכרישים. בניגוד לאמונה הרווחת, רוב הכרישים נמנעים מקרבה לבני אדם. עם זאת, המינים הגדולים עלולים לתקוף גם ללא התגרות וגם זה קורה לעיתים נדירות. ארבעת המינים הקטלניים ביותר הם עמלץ לבן, כריש טיגרי, כריש שורי וכן כריש ארך גף, שנודע כטורף ניצולי ספינות בשתי מלחמות העולם.
מספר חופים בעולם אסורים בשחייה בשל סכנת כרישים. החוף הקטלני ביותר הוא "חוף ניו סמירנה בפלורידה" , שם בשנת 2008 נשבר שיא עם 24 תקיפות כרישים בשנה אחת.
ישנם עוד דגים שיתקפו לעיתים נדירות כמו הפיראנה, ברקודה ענקית, מורנות גדולות ודגי שפמנון ענקיים כמו שפמנון תניני ענק.
פסיחה

פְּסִיחָה, או גלישה, היא אמצעי ספרותי בשירה שבו נקטע הרצף התחבירי בסוף הטור השירי וממשיך בטור הבא. הפסיחה גורמת לשהות בשטף הקריאה, וכך מדגישה את המילה האחרונה בטור ובונה מתח אשר מופג רק לאחר המשך קריאת הטור הבא.
השימוש בפסיחה מתועד מימי השירה הקדומה, לרבות בשירתו של המשורר היווני הומרוס. משוררים אנגלים בעידן האליזבתני עשו שימוש נרחב באמצעי זה בשירה הדרמטית והסיפורית. בפייטנות הקלאסית הייתה הפסיחה נדירה, ואף שבשירת ספרד כל שורה הייתה ליחידה תחבירית עצמאית, לא הייתה הקפדה יתרה על כלל זה, וניתן למצוא שירים שהפסיחה בהם שירתה את קריאת השיר.
הפסיחה משמשת אף בשירה המחורזת, למרות הסתירה לכאורה בין החריזה כאמצעי הסוגר מעגל והפסיחה כקוטעת רצף, והיא עשויה לשרת את החרוז בהעצמת הקשר שבין הטורים החרוזים.
דוגמה לשימוש בפסיחה נמצאת בשיר "עקרה" מאת רחל (ראו משמאל), שבו הפסיחה בין הטור השלישי בבית האחרון לטור והרביעי בו מדגישה את ההמתנה של הדוברת לבנה המיוחל.
שפת תסריט

שפת תסריט (באנגלית: Scripting language) היא שפת תכנות לכתיבת תסריטים (סְקְרִיפְּטִים). תסריט הוא תוכנית מחשב הנכתבת על מנת למכן ביצוע משימות, שאחרת היו אולי מבוצעות באופן ידני על ידי משתמש בסביבת תוכנה.
תסריטים נכתבים ומורצים באופן מיידי, ללא צורך בהרצת מהדר או מקשר, ופעמים רבות הם נכתבים בידי האדם שגם יעשה בהם שימוש. התוכנה המריצה תסריטים מכונה מפרש והיא מקבלת כקלט את קוד המקור של התסריט, או פקודות ביניים כדוגמת Bytecode אם כי במקרים אחרים (כגון לואה) מדובר על שפות דינמיות. סביבות התוכנה שהתסריטים נכתבים עבורן, הן בדרך כלל תוכנות העוברות הידור, ובניגוד לתסריט, למשתמש לא ניתנת האפשרות לצפות או לשנות את קוד המקור שלהן.
מגוון רחב של שפות תסריט מתאים לשימושים רבים. מחד, ישנן שפות המותאמות לפתרון בעיה בתחום צר ומן הצד השני קיימות שפות תסריט לשימוש כללי.

היסטוריה

שפות התסריט צמחו משפות העיבוד באצווה של המחשבים המרכזיים משנות ה־50 של המאה ה־20. מחשבים אלו לא היו אינטראקטיביים ושפות כדוגמת JCL שימשו להעברת רצף של פקודות. שפות התסריט הראשונות שפותחו בשנות ה־60 עבור המעטפת של מערכות הפעלה סיפקו שיפור ניכר בשימושיות והציגו לראשונה את השימוש בהחלפת מחרוזות תוך כדי ריצת התסריט. דוגמה למערכת הפעלה שכללה שפת תסריט למעטפת היא Multics, מסוף שנות ה־60. מאז כמעט כל מערכת הפעלה כללה שפת תסריט אחת לפחות.
החל משנות ה־80 נפוצו שפות תסריט לשימוש כללי, כדוגמת TCL או לואה שנועדו להיטמע בכל סביבת הרצה ולמזג בין חלקי תוכנה שונים שייתכן ואף פותחו בשפות שונות. שפות תסריט אחרות כדוגמת Visual Basic for Applications משנות ה־90 נועדו למכן תהליכים בכלי תוכנה מבוססי ממשק משתמש גרפי ואף לאפשר תסריטים המשלבים כמה כלים התומכים בשפה.
כלי תוכנה עשויים לכלול תמיכה במספר שפות תסריט בו זמנית. לדוגמה, דפדפנים תמכו בעשור הראשון של המאה ה־21 בדרך כלל בשפת JavaScript ובשפה נוספת כדוגמת VBScript, במקרה של אינטרנט אקספלורר.
חניכה

חניכה היא מערכת יחסים המכוונת להתפתחות אישית, שבה אדם מנוסה או בעל ידע רב יותר מסייע בהנחייתו של אדם בעל ידע או ניסיון מצומצמים יותר.
החניכה היא יותר ממתן סיוע או מענה על שאלות. החניכה היא קשר בין אישי מתמשך של למידה, דיאלוג ואתגר.

היסטוריה והתפתחות

החניכה הייתה נפוצה באירופה כבר בתקופת יוון העתיקה.
המונח האנגלית מנטור Mentor מבוסס על דמות מתוך האודיסיאה.

חניכה בעולם העבודה

חניכות היא שיטה להכשרה ואימון כוח אדם במקצועות האומנות, החקלאות ועבודות הכפיים. חניכים מפתחים את הקריירה שלהם אחרי תקופת חניכות. מרבית ההכשרה בתקופת החניכות נעשית במקום העבודה ובלימוד תוך כדי עבודה. לעיתים קיים גם חלק תאורטי לא פורמלי.
מעמד השוליה היה מקובל בעבר כדרך של התלמדות אצל בעל מקצוע שהוא אומן מיומן. במסגרת ההתמחות משמש השוליה כעוזר לבעל המלאכה ולעיתים אף כמשרת.
מתמחה הוא עובד העובר תקופת הכשרה, בהדרכת איש מקצוע בעל ותק וניסיון, על מנת לקבל רישיון הנדרש על פי דין לעיסוק במקצוע מסוים. 
התמחות נדרשת בדרך כלל במקצועות בהם הרקע העיוני אינו מספיק על מנת לעסוק במקצוע, ויש צורך בתקופת התמחות מעשית, הבאה לאחר השלמת התואר האקדמי. לרוב, עם סיום ההתמחות, עובר המתמחה בחינות, שהן תנאי נוסף לקבלת הרישיון המהווה כשלעצמו תנאי לעיסוק במקצוע בו התמחה. בעל המקצוע המדריך את המתמחה נקרא לרוב "מאמן".

חניכה רוחנית

חניכה רוחנית מתבצעת על ידי מורה רוחני או גורו.
תפקידו המרכזי להביא את תלמידיו אל הדרך שתוביל למיצוי יעודם האישי, ללוותם ולהדריכם כך שיגיעו בסופו של דבר לרמתו הרוחנית של מורם או אף מעבר לכך. רבים מבין המורים הרוחניים שהגיעו להארה (כמו שלמה קאלו לדוגמה) מזמינים את תלמידיהם, להתקדם אל הארה דומה, זהה או אף מוארת מזו שזכו לה בעצמם. תורתם היא החניכה, היא הדרך והיא התרגול.

חניכה בחינוך הדמוקרטי

חניכה בחינוך הדמוקרטי היא שיטת הדרכה שבה חונך מסייע לנחנך לשנות ידע, מיומנויות, תכונות וערכים באמצעות בירור הסיבות להתנהגויות חוזרות של הנחנך. 
לרוב, משתמשים בחניכה כאשר רוצים לפתח צדדים אישיותיים ומיומנויות מורכבות, ופחות למטרות הקניית ידע. מכיוון שהחניכה דורשת תשומת לב של החונך לנחנך יחיד, שיטה זו אינה מיטבית למסגרות גדולות.
שיטת החניכה מבוססת על ההנחה כי להתנהגות אנושית החוזרת על עצמה לאורך זמן ישנה סיבה. לדוגמה, נניח כי אדם מסוים נמנע מלברך לשלום אדם אחר מספר פעמים. זוהי התנהגות חוזרת, ועל פי הנחת היסוד לחניכה, נשער כי יש לה סיבה. למשל, סיבה אפשרית היא כי אדם זה אינו מחבב את האדם שפגש ולכן אינו מברכו לשלום.
החונך צופה בהתנהגותו של החניך לאורך זמן ומאתר התנהגויות חוזרות. לאחר מכן, ינסה החונך לסייע לחניך להבין את הסיבות להתנהגותו ובמקרה הצורך לשנותן. 
נניח, לפי הדוגמה לעיל, כי החונך צפה בחניך ושם לב לכך שהחניך אינו מברך פלוני לשלום. החונך שזיהה דפוס התנהגות זה, ינסה לשנות דפוס זה שאינו נראה לו נורמטיבי. ראשית הוא יעשה זאת על ידי בירור הסיבה לאי פעולה זו. נניח, כי במהלך שיחתם יתברר כי החניך אינו מייחס חשיבות לאמירת שלום לאנשים איתם הוא נפגש. החונך יכול לתאר לו את התחושות הלא נעימות שלדעתו הדבר גורם ולהציע לו דפוס התנהגות חליפי, למשל, לברך אנשים אשר אליהם הוא חש זיקה. אם החניך יסכים עמו, ייתכן ויחולו שינויים בגישתו.
תנאי יסוד - ראשית, הנחנך צריך לרצות בחניכה ולתת אמון בסיסי בחונך, שכן אחרת לא יחשוף את הסיבות האמיתיות להתנהגויותיו. החונך מצדו צריך להימנע מלכפות על הנחנך את הסיבות המשוערות על ידו להתנהגות החוזרת. למשל, בדוגמה לעיל תהיה זו טעות מצד החונך לגרום לנחנך להודות כי הוא אינו מחבב את פלוני, שכן אין זו הסיבה האמיתית להתנהגותו ולא יצמח מכך דבר חיובי.