google/wiki40b huggingface dataset:
ארמיית הפאנצר החמישית (ורמאכט)

היסטוריית שירות

ארמיית הפאנצר החמישית הוקמה ב-8 בדצמבר 1942 בתור מסגרת פיקודית ליחידות פאנצר גרמניות, שנשלחו לתוניסיה החל מנובמבר 1942, כדי למנוע את כיבושה על ידי כוחות בעלות הברית, לאחר  שהאחרונים השתלטו על מרוקו ואלג'יריה במסגרת מבצע לפיד. הארמייה לחמה לצדה של הארמייה האיטלקית הראשונה כחלק מקבוצת ארמיות אפריקה. היא ביצעה מספר התקפות נגד מוצלחות כנגד כוחות בעלות הברית בצפון-מערב תוניסיה, אך לבסוף נאלצה להיכנע, יחד עם שארית כוחות הציר בצפון אפריקה, עם סיום המערכה בתוניסיה ב-13 במאי 1943. ב-30 ביוני 1943 פורקה הארמייה באופן רשמי.

נורמנדי

הארמייה הוקמה מחדש ב-24 בינואר 1944 כקבוצת פאנצר מערב, העתודה המשוריינת של ה-OB West (הפיקוד הגרמני העליון במערב). שיטת ההפעלה של הארמייה במקרה של פלישה אנגלו-אמריקנית הייתה נושא למחלוקות רבות, כשמפקד ה-OB West גרד פון רונדשטט ומפקד קבוצת ארמיות B ארווין רומל מעדיפים שיטות פעולה שונות. רונדשטט האמין כי על קבוצת הפאנצר להישאר בעתודה במרחק בטוח מהחזית, ואז להשיב במתקפת נגד על חדירה של האויב. לעומתו, רומל היה משוכנע כי עדיפות בעלות הברית באוויר לא תאפשר לגרמנים חופש תנועה בהזזת כוחות גדולים, ולכן התעקש על פריסתם של הכוחות הרבה יותר קרוב לחזית. אולם כשבעלות הברית נחתו בצרפת ב-6 ביוני 1944, קבוצת הפאנצר מערב לא נעה, מאחר שהיטלר אסר על פקודיו להזיז את הארמייה ללא אישורו.
קבוצת הפאנצר ספגה אבידות קשות בלחימה נגד כוחות בעלות הברית בנורמנדי, ולבסוף נלכדו מרבית הדיוויזיות שלה בכיס פאלז. לאחר ששרידי קבוצת הפאנצר נמלטו מפאלז, הם נסוגו לעבר הגבול הגרמני.

ארדנים וגרמניה

באוגוסט, שאריות היחידה אורגנו מחדש כארמיית הפאנצר החמישית. לאחר תקופה קצרה תחת פיקודו של יוזף דיטריך, הארמייה עברה לידיו של האסו פון מנטויפל. ארמיית הפאנצר החמישית השתתפה בקרבות קשים מול בעלות הברית בגבול הגרמני, כשדיוויזיות הפאנצר שלה סופגות אבידות קשות מידי מטוסי התקיפה של בעלות הברית.
בנובמבר 1944 הארמייה החלה להיערך בארדנים, לצדה של ארמיית הפאנצר השישית של האס אס שהוקמה זה מכבר. שתי הארמיות השתתפו בקרב על הבליטה, כשארמיית הפאנצר החמישית סופגת אבידות קשות בקרבות סביב בסטון ובקרבות השריון סביב דינאן וסלה. לאחר שהמתקפה הגרמנית הופסקה, הארמייה המשיכה בקרבות נסיגה לגבול גרמניה. במרץ 1945 השתתפה הארמייה במאמצים לחסל את ראש הגשר האמריקאי מעל הריין בגשר לודנדורף. לבסוף כותרה הארמייה בכיס הרוהר, ונכנעה ב-17 באפריל 1945.
ג'וזפה, דוכס פארמה

ביוגרפיה

ג'וזפה נולד ב-30 ביוני 1875 בביאריץ, לרוברטו הראשון, דוכס פארמה ולרעייתו הראשונה מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1882 מתה אמו במהלך לידת הילד השנים עשר, ובשנת 1884 התחתן אביו בשנית עם מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, ממנה היו לאביו עוד 12 ילדים. המשפחה הגדולה נהגה לגור רוב השנה בטירה בעיר שוורצאו באוסטריה תחתית, ובקיץ לחזור ללוקה שבאיטליה. לצורך כך נשכרה רכבת מיוחדת. אנריקו ואחיו למדו לדבר איטלקית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. אחותו זיטה העידה מאוחר יותר שפעם שאלה את אביה כיצד עליהם להגדיר את עצמם, והוא השיב: "אנחנו נסיכים צרפתים ששלטו באיטליה". בפועל, מבין 24 ילדים של רוברטו, רק שלושה, נולדו באיטליה.
בשנת 1907 נפטר אביו ואחיו אנריקו, דוכס פארמה ירש את תאריו, אולם מכיוון שהוא היה נכה שימש אחיו אליא כעוצר במקומו. בשנת 1910 הגיעו אליא ואחיו להסכמה כיצד עליהם לחלק את נכסיו. שנה לאחר מכן, אחותו זיטה, נישאה לארכידוכס קרל, ובעקבות רצח פרנץ פרדיננד ב-1914 הפכו קרל וזיטה ליורשי העצר.
בעקבות חוזה סן-ז'רמן שנחתם בספטמבר 1919 קיבלה ממשלת צרפת את הזכות להפקיע את נכסיהם של מי שלחמו בצבאות אויב בזמן המלחמה. כתוצאה מכך הוחרמו נכסיו של אחיו אליא, אשר מלכתחילה קיבל את חלק הארי בירושה של אביהם. אחיו סיסטו וסוואריו פנו אל בית המשפט הצרפתי בדרישה לקבל את הנכסים לעצמם. ב-1925 דחה בית המשפט הצרפתי את דרישותיהם, אך בית המשפט לערעורים הפך את פסק הדין ב-1928. עם זאת, בפועל, ממשלת צרפת מעולם לא החזירה דבר ושילמה פיצויים לאליא של 11 מיליון פרנק.
בשנת 1939 מת אנריקו, וג'וזפה ירש את תאריו, אולם גם הוא היה נכה ובשל כך אליא נותר עוצר גם בשמו. ב-7 בינואר 1950 מת ג'וזפה בלוקה, ואחיו אליא, דוכס פארמה ירש את תאריו.
חונטה (מוסד שלטוני)

חונטה (בספרדית: Junta) היא מוסד שלטוני-מנהלתי שאפיין את התרבות ההיספנית בספרד ומושבותיה בתקופת המשטר הישן (לפני סוף המאה ה-18), ואשר שרד את התקופה המודרנית והמשיך לשמש בה.
במהלך העת החדשה המוקדמת, מימי הביניים ועד מאה ה-19 התאפיינו הממלכות הנוצריות דוברות הספרדית שבחצי האי האיברי בשיטת שלטון מורכבת שזכתה לכינוי פוליסינודיאלית (polisinodial, קרי רובי מועצות). שיטה פוליטית זו אפיינה את המונרכיות האבסולוטיות באזור ובמסגרתה נוצרה מערכת של מועצות (Consejos) קבועות בתחומים שונים שייעצו לכתר. החונטות היו גופים שכוננו על מנת לדון בנושא מסוים, שדרש תיאום בין מועצות שונות. כך, למשל, הוקמו "חונטת המסחר והמטבע (Junta de Comercio y Moneda) בשנת 1679 ו"חונטת התברואה" (Junta de Sanidad) בשנת 1720. בין השנים 1787 ו-1792 הקים קרלוס השלישי את החונטה העליונה של המדינה (Junta Suprema de Estado) שקיבצה יחדיו את ראשי השרים והמשרדים החשובים בשלטון תחת מנהיגותו של חוסה מוניינו אי רדונדו, הרוזן מפלורידהבלנקה (Moñino y Redondo, conde de Floridablanca).
חונטות היו גם שמם של כינוסים של תאולוגים ומשפטנים שדנו בשאלות קונקרטיות במטרה להוציא צו, או לייעץ בסוגיות מורכבות. מבין אלו התפרסמו שתיים שדנו בשאלות חיוניות שנגעו לקולוניזציה של האמריקות: החונטה של בורגוס (Junta de Burgos) והחונטה של וויאדוליד (Junta de Valladolid).
חונטות היו גם מוסדות מקומיים, כגון החונטות השונות של הטריטוריות הצפוניות של כתר קסטיליה שייצגו אותן בקורטס של קסטיליה (Cortes de Castilla): החונטות הכלליות של הפרובינציות הבאסקיות (Juntas Generales de las Provincias Vascongadas) שהורכבו מהחונטות הכלליות של ביסקאיה (Juntas Generales de Vizcaya), החונטות הכלליות של גיפוסקואה (Juntas Generales de Guipúzcoa) והחונטות הכלליות של אלבה (Juntas Generales de Álava), חונטות הקיימות גם כיום במסגרת ארץ הבאסקים; החונטה של ממלכת גליסיה (Junta del Reino de Galicia); והחונטה הכללית של נסיכות אסטוריאס (Junta General del Principado de Asturias). בין השנים 1758 ו-1847 תפקדה החונטה המלכותית המיוחדת למסחר של ברצלונה (La Real Junta Particular de Comercio de Barcelona) כמוסד כלכלי בעל אופי מקומי.
המושג חונטה שימש גם למיון מוסד שלטוני זמני או של זמן חירום, שמקורו בנסיבות יוצאות דופן. כך, למשל, במהלך מלחמת הקהילות של קסטיליה (Guerra de las Comunidades de Castilla) הוקמה בצד המורד חונטת הקהילות (Junta de Comunidades); במהלך מלחמת העצמאות הספרדית (Guerra de la Independencia Española) ומלחמות העצמאות באמריקה הספרדית הוקמו חונטות לשלטון עצמי מקומי רבות. לאחר מלחמות העצמאות נהוג היה במדינות אמריקה הספרדית לכנות מוסדות שלטוניים זמניים כ"חונטה", ובמיוחד חונטה צבאית לאחר הפיכה צבאית.
משוואת קושי-אוילר

משוואת קושי-אוילר (לעיתים נקראת גם משוואת אוילר) היא משוואה דיפרנציאלית רגילה, אשר לה דרך פתרון ייחודית שקשורה לפתרון משוואות דיפרנציאליות ליניאריות עם מקדמים קבועים. קרויה על שמותיהם של המתמטיקאים אוגוסטן לואי קושי ולאונרד אוילר.

הגדרה פורמלית

צורתה הכללית של משוואות אוילר ההומוגנית היא כלהלן: 
כאשר המקדמים  הם מספרים ממשיים, ו- הנה פונקציה ממשית משתנה. הסדר של המשוואה הנ"ל הוא  אם מתקיים . במקרה זה, היות שמדובר במשוואה ליניארית הומוגנית, יש לה n פתרונות בלתי תלויים המהווים מרחב וקטורי.
משוואות אוילר הלא הומוגנית היא מהצורה:
כאשר המקדמים ממשיים ו- היא פונקציה ממשית כלשהי.
לעיתים דנים במשוואה המנורמלת, כלומר כאשר המקדם של הנגזרת מהסדר הגבוה ביותר הוא 1. במשוואה מסדר , תמיד ניתן להגיע לצורה זו על ידי חלוקה במקדם, ולכן מעתה נתייחס למשוואה כבצורה:

מעבר למשוואה עם מקדמים קבועים

עובדה חשובה אודות משוואת אוילר היא שהיא שקולה למשוואה ליניארית עם מקדמים קבועים - משוואה מהצורה
השקילות מתבצעת על ידי ההצבה . לצורך הפשטות, נניח שלפנינו משוואת אוילר הבאה: 
אם נגביל את הדיון עבור , נשתמש בהצבה , ומתוכה נקבל . הנגזרות נתונות, לפי כלל השרשרת, על ידי:
אם נציב חזרה על המשוואה המקורית נקבל:
, אכן משוואה ליניארית עם מקדמים קבועים.

שיטת פתרון המשוואה ההומוגנית

משוואת אוילר ההומוגנית שקולה למשוואה ליניארית עם מקדמים קבועים. כידוע, הפתרון של משוואה ליניארית עם מקדמים קבועים הוא אקספוננט. לכן, גם פתרון המשוואה הנ"ל לפי t הוא אקספוננט: . אם נחזור למשתנה x, נקבל: . לכן, הפתרון של משוואת אוילר נתון על ידי חזקה של x.
לאור עובדה זו, בדרך כלל אין שימוש בפועל בשיטה של מעבר למשוואה ליניארית. אלא, מנחשים פתרון מהצורה הנ"ל, ומוצאים את r שיקיים אותו. אם נחזור לדוגמה של משוואה מסדר 2 כלעיל, ננחש פתרון מהצורה הבאה: .
על ידי הצבה:
כלומר
.
זה גורר שבהכרח מתאפס הפולינום לפי r: . פולינום זה נקרא המשוואה האינדיציאלית של המד"ר. פתרון המשוואה יביא אל הפתרון הכללי של המשוואה הדיפרנציאלית המקורית.

דוגמה

כעת נפתור את המשוואה שהובאה בדוגמה 1 לעיל: .
המשוואה האינדיציאלית היא  ששורשיה הם . לכן, הפתרונות הבלתי-תלויים למשוואה הם  וגם , כנאמר לעיל

שיטת פתרון המשוואה הלא הומוגנית

כמו בכל משוואה ליניארית, גם כאן הפתרון למשוואה הלא הומוגנית הוא פתרון ההומוגנית ועוד פתרון פרטי של הלא הומוגנית. לכן, פתרון בעיה זו מתחלק לשני שלבים: ראשית, יש למצוא את הפתרון למשוואה ההומוגנית, בשיטה שתוארה לעיל. שנית, יש למצוא פתרון פרטי אחד למשוואה הלא הומוגנית. במציאת פתרון כזה נעסוק כעת.
תהי המשוואה:
ונניח שכבר מצאנו את הפתרון להומוגנית. מה שנכון עבור משוואות דיפרנציאליות ליניאריות, נכון אנלוגית גם כאן. בצורה הכללית ביותר, אם
ואם  הוא שורש של המשוואה האינדיציאלית מסדר m, אז הפתרונות הם:
עדה גלר

ביוגרפיה

גלר נולדה ב-4 במאי 1888 בעיירה טלומאץ' (כיום באוקראינה). אף על פי שלמדה בבית ספר פולני, למדה את השפה העברית ובהמשך אף לימדה עברית לילדות ולנערות. ב-1911 עלתה לארץ ישראל ושימשה כמורה וכמנהלת בית הספר למלאכת יד בירושלים. לאחר שנסגר בית הספר בשנת 1922, יצאה גלר לארצות הברית, שם עברה השתלמויות והכשרות בראיית חשבון ובמסחר. בשנת 1927 חזרה לארץ ישראל, ולאחר משא ומתן עיקש עם רשויות המנדט הבריטי, הצליחה לקבל רישיון עבודה כרואת חשבון. היא הייתה האישה הראשונה בישראל בתחום זה, ולמשך שנים רבות גם היחידה. גלר הייתה חברה בהנהלת בנק שלמה המלך ואף שימשה כמזכיר המרכז.

פעילותה הפמיניסטית

בנוסף לעבודתה כמורה, מנהלת ורואת חשבון, גלר גם הייתה פעילה למען קידום זכויות הנשים ומעמדן. בית הספר למלאכת יד אותו ניהלה נועד לספק אפשרויות לימוד וקידום מקצועיים לנערות מרקע סוציו-אקונומי נמוך, והוא נתמך על ידי הארגון "ברית נשים יהודיות לתרבות" שבראשו עמדה שרה טהון. לאחר שקבלה את רישיון העבודה שלה, הצטרפה גלר לאיגוד נשים אקדמאיות, והייתה פעילה בהתאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. בשנת 1935 עמדה בראש משלחת מטעם ההתאחדות לאיסטנבול, שם נערך קונגרס בינלאומי מטעם ברית נשים עולמית לשווי זכויות.
רוג'רו ריציטלי

קריירת מועדונים

ריציטלי החל את הקריירה שלו בצ'זנה בעונת 1984/85, כאשר הקבוצה שיחקה בסרייה ב'. בעונת 1986/87 העפיל עם הקבוצה לסרייה א', ובעונת 1987/88 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האיטלקית הבכירה. בתום עונה זו עזב ריציטלי את צ'זנה, לאחר 62 הופעות בהן הבקיע שבעה שערים, וחתם ברומא. ריציטלי שיחק ברומא שש עונות, בהן הבקיע 29 שערי ליגה ב-154 משחקים. ריציטלי זכה עם רומא בגביע האיטלקי בשנת 1991, לאחר ניצחון מצטבר 4-2 במפגש כפול מול סמפדוריה, ובהמשך, הפסידו רומא וריציטלי לאותה סמפדוריה בסופר קאפ האיטלקי בתוצאה 1-0. באותה עונה, נחלו ריציטלי ורומא אכזבה בגמר גביע אופ"א, שם הפסידה רומא במפגש כפול לאינטר מילאנו. במפגש הראשון אינטר ניצחה 2-0, ובגומלין ריציטלי הבקיע שער בדקה ה-80 שהעלה את רומא ל-1-0, אך לא נכבשו שערים נוספים, ואינטר זכתה בתואר. 
בעונת 1994/95 עבר ריציטלי לטורינו, שם הבקיע בשתי עונות 30 שערים ב-60 משחקים. עם זאת, טורינו נשרה לסרייה ב' בתום עונת 1995/96, וריציטלי עבר לבאיירן מינכן, שם חבר לבן ארצו, המאמן ג'ובאני טראפטוני. בעונתו הראשונה בקבוצה, זכה ריציטלי עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה, ובסיומה גם בגביע הליגה הגרמנית, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על שטוטגרט, בו שיחק ריציטלי 65 דקות. בעונה השנייה של ריציטלי בבאיירן מינכן, הוא סבל מפציעות והפך לשחקן ספסל ולגיבוי לקארסטן יאנקר. בעונה זו, באיירן מינכן הפסידה את אליפות הבונדסליגה לקייזרסלאוטרן, אך זכתה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על דיסבורג, בו ריציטלי לא שותף. בתום עונה זו עזב ריציטלי את באיירן מינכן, לאחר שצבר 45 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים, וחתם בפיאצ'נצה, שם שיחק שתי עונות ללא הצלחה, כאשר הבקיע שער בודד ב-33 הופעות ליגה. בעונת 2000/01 חזר ריציטלי למועדון נעוריו צ'זנה לעונת פרישה, בה הבקיע שישה שערים ב-14 הופעות. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

ריציטלי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה במשחק מול נבחרת ברית המועצות בפברואר 1988, בו איטליה ניצחה 4-1. ריציטלי נסע עם הנבחרת האיטלקית ליורו 1988 בו לא זכה לדקות משחק, ועם נבחרת איטליה האולימפית לאולימפיאדת סיאול (1988), שם סיימה הנבחרת במקום הרביעי. ריציטלי לבש בסך הכל תשע פעמים את המדים הלאומיים, והבקיע שני שערים.
עכברים

מאפיינים

בית גידולם של העכברים, מתפרס על פני כל יבשות העולם למעט אנטארקטיקה. פרטי על-משפחת העכברים הם יונקים בינוניים, שגודלם נע מגודל עכברון הקמה ועד גודל חולדת הענן.
הם מתאפיינים בכך שברגליהם האחוריות 5 אצבעות, בעוד שבקדמיות 4 אצבעות בלבד. העכברים חסרי מלתעות, ושיניהם הטוחנות גדלות מאחור לכיוון קדמת הפה, כאשר הטוחנת הראשונה היא הגדולה מבין השלוש.
העכברים מתחבאים בחורים באדמה, ובסדקי סלעים, כמו כן במחילות שבחורבות, בתים נטושים ובמבנים המשמשים לגידול חיות משק. במקום מחבואם הם גם מגדלים את ולדותיהם.
יחסי מלאווי–פקיסטן

יחסים כלכליים

בשנת 2016, פקיסטן ייצאה למלאווי סחורה בשווי 1.97 מיליון דולר אמריקאי וייבאה סחורה בשווי 208 אלף דולר אמריקאי. הייצוא הפקיסטני כולל בעיקר מוצרי טקסטיל, וזלין, מכונות, כלים רפואיים, נייר טואלט, מוצרי ספורט, אורז ותבלינים. הייבוא הפקיסטני כלל בעיקר תה, עור בקר ותנין, עץ מנוסר, מוצר טקסטיל ומקררים.
טופוריב

תולדות היישוב

טופוריב נוסד כעיר פרטית בבעלות אצולה בשנת 1603. במאה ה-19 גדל היישוב, אך בסוף אותה מאה ובתחילת המאה ה-20 פקדו אותו מספר שריפות הרסניות. כמו כן, ניזוק היישוב קשות בעת כיבושו בידי הרוסים בתחילת מלחמת העולם הראשונה. במאה ה-19 ובמאה ה-20 נודע היישוב בשל תעשיית ייצור כלי החרס שבו. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי טופוריב

יהודים ישבו ביישוב מהיווסדו, והותר להם לבנות בו בית כנסת, הגם שזה חולל במהלך פרעות בשנת 1635. במהלך פרעות ת"ח ות"ט ניצלו יהודי היישוב מיד הקוזקים, כיוון שגייסות המלך ישבו בו. עד סוף המאה ה-18 היו כפופים יהודי היישוב לקהילת ברודי הסמוכה, ומהמאה ה-19 היו לקהילה עצמאית, שרוב אנשיה חסידים.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 הגיע מספר יהודי היישוב לשיא, אך בעקבות האסונות שפקדו את היישוב בשנים שלאחר מכן, היגרו ממנו רבים מיהודיו, ובתחילת המאה ה-20 נמנו במקום כ-1,400 יהודים. בין מלחמות העולם נותרו בכפר קרוב ל-700 יהודים, והתקיימה בו פעילות ציונית. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-24 ביולי 1941, יומיים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים ליישוב, ובו ביום התעללו במספר מבכירי הקהילה המקומית, ובהם רב הקהילה רבי משולם זלמן יוסף זילברפרב (חתנו של רבי אהרן מקוידנוב), במבנה בית הכנסת הגדול בו, בסיוע אוקראינים מקומיים. כעבור יומיים ערכו האוקראינים המקומיים, באישור הגרמנים, טבח ביהודי היישוב, בו רצחו כ-180 יהודים בבור שנצטוו לכרות.
יודנרט שמונה ביישוב בהמשך נצטווה לספק לשלטונות עובדי כפייה יהודים, שחלקן בוצעו במחנות עבודה באזור טרנופול. במרץ 1942 שולחו כ-90 מיהודי היישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ. בספטמבר 1942 שולחו לבלז'ץ בין 120 ל-200 יהודים נוספים מהכפר. בנובמבר 1942 שולחו אחרוני יהודי היישוב לגטו ברודי. בפברואר 1943 שולחו כ-110 יהודים שאותרו בסביבת הכפר לבלז'ץ.
סתריים

מאפיינים

הסתרי הוא עוף המצוי באזורים הרריים ומיוערים ברחבי אירואסיה מצפון עד לסיביר ומדרום מדרים עד המזרח התיכון כולל לישראל אליה מגיעים המינים: סתרי צוקים, סתרי שחור-גרון, סתרי מצוי וסתרי ממושקף.
אורכו של הסתרי 14-18 ס"מ ומשקלו 25-35 גרם. הסתרים בעלי צבעים אפורים ולא בולטים והמקור חרוטי וקטן. במראהו הוא מזכיר דרור אך חיוור יותר.
כשמו הסתרי מסתתר בין השיחים הצפופים או מצוי בין שיחים ועשב על הקרקע. הסתרי ניזון מחרקים בקיץ ומזרעים ופירות יער בחורף. כדי לסייע לו לעכל את הזרעים הוא לעיתים יבלע אבנים קטנות לתוך הקיבה והם יימעכו עבורו את הזרעים שיתפצחו. 
הסתרי הוא עוף מונוגמי המשקיע שעות רבות בחיזור אחר נקבות בקיץ ובטיפול בצאצאים.
Jumping into the World

רשימת השירים

השירים המודגשים שימשו לקידום האלבום
3:45 - Don't Start Now
4:23 - Again
5:14 - Destiny
4:06 - Love letters
3:11 - Love hurts
3:06 - Power
4:42 - Let U Go
3:45 - (Don't Start Now (English version
3:11 - (ID; Peace B (English version
3:51 - (사라 (Sara) (English version
4:43 - Dreams Come True
4:49 - [비밀일기 (I'm Sorry) (Chinese version) [except Taiwan
3:56 - [ID; Peace B (Chinese version) [except Taiwan
3:49 - [사라 (Sara) (Chinese version) [except Taiwan
מירון זלטין

מירון זלטין (בצרפתית: Miron Zlatin;‏ 1904, אורשה - 1944, טאלין) היה מנהל בית הילדים באיזיו בתקופת מלחמת העולם השנייה, ונרצח בשואה.

נעורים

אביו של זלטין עסק במסחר בעצים על פני נהר הדנייפר. זלטין היגר לצרפת והיה סטודנט לחקלאות באוניברסיטת ננסי. באוניברסיטה הכיר את סבין ובשנת 1927 נישאו השניים. הם הקימו חוות עופות בעיירה לנדה (צר') בצפון צרפת. ביולי 1939 קיבלו מירון וסבין זלטין אזרחות צרפתית.

הנצחה

ביולי 1946 נקרא על שמו של זלטין רחוב בעיירה לנדה (צר') בצפון צרפת, שם חיו מירון וסבין זלטין תקופת מה לפני השואה.
אשתו של זלטין, סבין, פעלה להנצחת ילדי איזיו בשנים שלאחר המלחמה. היא הייתה אחת היוזמות להקמת מוזיאון בבניין ששימש את בית הילדים. בשנת 1987 הוקם, בבניין בו פעל בית הילדים, מוזיאון המנציח את סיפורם של הילדים ואת סיפור הגירוש. 
על שמם של מירון וסבין זלטין קרוי רחוב ברובע השביעי בליון. בשנת 2012 שינתה עיריית ליון את שם הרחוב מ"רחוב סבין זלטין" ל"רחוב סבין ומירון זלטין". 
ב-6 באפריל 2015, במלאת 71 שנה לגירוש, חנך נשיא צרפת פרנסואה הולנד את מוזיאון בית הילדים המחודש באיזיו, לאחר שזה נסגר למספר חודשים לשם שיפוצים.
נבחרת השנה של אופ"א

נבחרת השנה של אופ"א (באנגלית: UEFA Team of the Year) הוא פרס שנתי בתחום הכדורגל המחולק על ידי אופ"א לנבחרת 11 הכדורגלנים והמאמן הטובים ביותר באותה השנה, בהתבסס על יכולתם הכוללת במסגרות המקומיות, האירופיות והבינלאומיות. הנבחרת נקבעת על ידי סקר באתר הרשמי של הארגון, והפרס מחולק בכל שנה החל משנת 2001.

תהליך הבחירה

עד לשנת 2011, הרכיבו כתבי אתר אופ"א רשימה מצומצמת של שישים כדורגלנים ומאמנים שהצטיינו בתחרויות המקומיות, האירופיות והבינלאומיות באותה השנה. גולשי האתר יכלו לבחור מאמן ונבחרת בת 11 שחקנים (שוער, ארבעה מגנים, ארבעה קשרים ושני חלוצים) שלדעתם הצטיינו במיוחד באותה השנה. לאחר מכן, היו צריכים הגולשים לבחור את הקפטן לנבחרת שהרכיבו.
בחירת המאמן בוטלה החל משנת 2011, והשיטה כולה השתנתה החל משנת 2012. הרשימה המקוצרת צומצמה לארבעים שחקנים (ארבעה שוערים, 12 מגנים, 12 קשרים ו-12 חלוצים). גולשי האתר היו צריכים לבחור תחילה את המערך המועדף עליהם (4-4-2, 3-5-2, 3-4-3, 4-3-3 או 5-3-2) ואז לבחור בשחקנים על פי המערך.
לאחר חישוב התוצאות, נחשפת הנבחרת המנצחת בכל שנה באתר הרשמי של אופ"א.
ג'יימס אדני

קריירה

אדני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ביליס באלש האלבנית, אליה הצטרף בינואר 2012. ב-23 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל האלבנית בהפסד 0–1 לקוקסי. 3 ימים לאחר מכן, אדני הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד טרבוני פוקה.
בינואר 2013 אדני הושאל לטומורי בראט עד לסיום העונה. ב-10 בפברואר 2013, אדני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לקיי אף טירנה.
בקיץ 2014, אדני חתם בלאצ'י. ב-3 ביולי 2014, לאצ'י ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד רודאר ולנייה, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה. ב-24 באוגוסט 2014, אדני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הליגה בתיקו 1-1 נגד פרטיזן טירנה. אדני היה שותף לזכייה של לאצ'י בגביע ובסופר קאפ.
ב-1 בפברואר 2016, אדני חתם לשלוש שנים בסקנדרבו קורצ'ה. ב-7 בפברואר, אדני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד קוקסי, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. ב-4 במאי, אדני רשם שלושה בישולים וכבש פעמיים בניצחון 1–6 נגד לאצ'י. את העונה סיים עם 15 שערי ליגה ו-23 בכל המסגרות. ב-25 באפריל 2016 רשם את משחקו ה-100 במסגרת ליגת העל האלבנית.
ב-26 ביוני 2018 אדני חתם לשלוש שנים בגבאלה מליגת העל האזרית תמורת 200 אלף אירו ו-25% ממכירה עתידית.
ב-9 ביולי 2019 אדני חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל.
לאוניד פילאטוב

חייו

לאוניד פילאטוב נולד בקאזאן. אביו היה קשר רדיו ובילה זמן רב במשלחות. כאשר לאוניד היה בן 7 הוריו התגרשו והוא נסע עם אימו לאשגאבט (אז בתחומי ברית המועצות) בה התגוררו קרוביה. לאחר סיום בית הספר לאוניד פילאטוב נסע למוסקבה וכוונתו היה להתקבל ללימודים ב-VGIK אך הוא לא התקבל. במקום זה הוא התקבל לבית הספר לתיאטרון ליד תיאטרון וכטנגוב וסיים אותו בשנת 1969.
בשנת 1970 פילאטוב התקבל לתיאטרון טגנקה ושיחק על במת תיאטרון זה במשך שנים. כאשר יורי ליובימוב גורש מברית המועצות ולתיאטרון נשלח במאי אחר, פילאטוב עבר עם כמה שחקנים בולטים נוספים לתיאטרון סוברמניק. הוא חזר לתיאטרון טגנקה בשנת 1987. 
בשנת 1993 ביחד עם ניקולאי גובנקו ומספר שחקנים נוספים פילאטוב הקים תיאטרון חדש "איגוד שחקני תיאטרון טגנקה".
החל משנת 1970 פילאטוב החל להצטלם בקולנוע. היו לו כמה הצלחות והוא זכה לפופולריות, במיוחד על תפקיד בסרט "צוות אוויר" משנת 1979. בשנת 1993 הוא ביים בעצמו סרט על בסיס תסריט שכתב. בשנת 1989 פילאטוב נבחר למזכיר איגוד עובדי הקולנוע הסובייטי.
בשנת 1993 פילאטוב עבר שבץ מוחי. בעקבות האירוע הוא כבר לא היה יכול לשחק בתיאטרון. פילאטוב החל להנחות תוכנית טלוויזיה על שחקנים וותיקים והיה המנחה במשך עשור - עד לשנת 2003.
פילאטוב כתב כמה ספרים ומחזות. במהלך סוף שנות ה-90 הוא קיבל כמה פרסים על יצירותיו הספרותיות.
בשנת 1997 פילאטוב עבר ניתוח בכליות. בשנת 1997 הושתלו בגופו כליות חדשות. בשנת 2003 פילאטוב התקרר ובעקבות סיבוך במחלה חלה בדלקת ראות. הוא היה צריך לקבל תרופות לחיזוק חסינות, אך לאור כך שבגופו הושתלה כליה הוא לא היה יכול לקבל תרופות נדרשות. לאוניד פילאטוב נפטר ב-26 באוקטובר 2003 במוסקבה.
פילאטוב היה נשוי פעמיים, בכל פעם לשחקניות תיאטרון טגנקה. לפילאטוב לא היו ילדים אך הוא גידל בן של אשתו השנייה (אביו היה שחקן אחר של תיאטרון טגנקה ואלרי זולוטוחין).
אוגוסט אייגרובר

אוגוסט אייגרובר (בגרמנית: August Eigruber;‏ 16 באפריל 1907 - 28 במאי 1947) היה קצין נאצי אוסטרי בכיר, שימש כמנהיג מחוז (Gauleiter) דנובה עילית (Reichsgau Oberdonau) וראש מדינת אוסטריה עילית בתקופת השלטון הנאצי. הוצא להורג לאחר משפט בידי בעלות הברית.

ביוגרפיה

הוא נולד בשטייר אוסטריה. לאחר שסיים את חטיבת הביניים החל ללמוד גאודזיה ומכניקה במוסד ההוראה הפדרלי האוסטרי. בנובמבר 1922 הצטרף לתנועה הנאצית באוסטריה והפך למנהיג התנועה בשנת 1925. באפריל 1928 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית, ובאוקטובר 1930 עמד בראש מטה המפלגה בעירו. על חברותו במפלגה הנאצית האוסטרית, שהוצאה מחוץ לחוק, הוא ישב בכלא במשך מספר חודשים.
מחודש מאי 1935 עמד אייגרובר בראש הגאו של אוסטריה העילית, ובשנת 1936 היה למנהל הגאו. לאחר האנשלוס, סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, הוא מונה לתפקיד "לנדסהאופטמן" (בגרמנית: מושל) ב-14 במרץ 1938. מיום 10 באפריל 1938 הוא שימש כיועץ לממשלה. זמן קצר לפני מכן, עוד במרץ 1938, הצטרף אייגרובר לשורות האס אה והגיע לדרגת בריגדפיהרר.
ב-22 במאי 1938 הוא הועבר לאס אס בתפקיד "שטאנדרטנפיהרר", עלה לדרגת בריגדפיהרר בינואר 1939 ולדרגת גרופנפיהרר בשנת 1940. ב-1 באפריל 1940 מונה לתפקיד מושל-רייך ("רייכשטאטהאלטר"), מינוי שהוביל לקידומו בנובמבר 1942 לתפקיד "מפקח ההגנה של הרייך". ביוני 1943 קודם פעם נוספת והגיע לדרגת אובר-גרופנפיהרר.

לאחר מלחמת העולם השנייה

מיד לאחר כניעתה של גרמניה ללא תנאים במאי 1945, אייגרובר נעצר בזאלצקמרגוט על ידי צבא ארצות הברית, והועמד למשפט במסגרת משפטי דכאו. במשפט מאוטהאוזן-גוזן נידון אייגרובר למוות בפני בית דין צבאי על אחריותו לפשעים נגד האנושות שהתחוללו במחנה מאוטהאוזן. הוא הוצא להורג בכלא לנדסברג בתלייה ב-28 במאי 1947.
מנדי זלצמן

ביוגרפיה

זלצמן נולד וגר בחיפה, כבן בכור ליהודה, יליד אוקראינה, ולדבורה, ילידת רומניה, אח לדובי וליעקב-איתן. הוא מתגורר בחיפה בשכונת רמת התשבי.

שירות צבאי ולימודים

את לימודיו התיכוניים סיים זלצמן בהצטיינות בבית הספר המקצועי בסמ"ת בחיפה כטכנאי מוסמך למכשור ובקרה. בשנת 1971 התגייס זלצמן לצה"ל ושירת במעבדות דרג ד' של חיל האוויר כאחראי על תיקון מכשירי הניווט של מטוסי החיל. זלצמן שוחרר בדרגת רב-סמל.
לאחר שירותו הצבאי סיים בהצלחה את לימודיו בטכניון כמהנדס תעשייה וניהול (B.Sc.‎). במקביל ללימודיו בטכניון, בשעות הערב, עבד כמדריך ספורט ב"אחוזת ילדים" – פנימייה לילדים בסיכון.
במסגרת שירות המילואים קודם זלצמן לדרגת קמ"א (קצין מקצועי אקדמאי) ועסק בתחום מומחיותו.

קריירה

זלצמן החל את הקריירה שלו בשנת 1981 כאשר ניהל את מפעל כבלי ציון באילת ובשעות הערב שימש כמרצה אקדמי במכללת אורט, אילת.
באוקטובר 1983 נבחר זלצמן לחבר במועצת העיר אילת מטעם סיעת הליכוד וכיהן כסגן וממלא מקום ראש העיר אילת. במסגרת תפקידו ניהל באופן ישיר את אגפי מהנדס העיר, התחזוקה, השירות הווטרינרי, מחלקת תברואה ורישוי עסקים, מחלקת הפיקוח העירוני, מחלקת הגינון ורשות החנייה. כמו כן, כיהן זלצמן כיו"ר הוועדות העירוניות לתכנון ובניין העיר, הרישיונות והתברואה, ועמד בראש איגוד ערים אילת-אילות ושירותי הכבאות. באוקטובר 1985 הודח על ידי ראש העיר רפי הוכמן בטענה של אי תפקוד, ניצול תפקיד לכיוון אישי, התעלמות מחוקי עזר עירוניים וחריגה ממנהל תקין. בתגובה אמר זלצמן: "אין בדברים האלה אף לא פירור אחד של אמת. ההדחה היא על רקע פוליטי."
מקיץ 1987 כיהן זלצמן כמנכ"ל נמל אילת. בשנה הראשונה לכהונתו יזם את פסטיבל הג'אז בים האדום,] שמתקיים מדי שנה עד היום. בזמן כהונתו, הציג לראשונה נמל אילת רווחיות פיננסית.
בשנת 1992 מונה זלצמן לתפקיד מנכ"ל נמל חיפה. בחצי השנה הראשונה לכהונתו המשיך לנהל במקביל גם את נמל אילת.
זלצמן ייסד את פסטיבל הבלוז בנמל חיפה,] בו הופיעו אמנים בינלאומיים, בהם ריי צ'ארלס, בוב דילן, ניק קייב ובאדי גאי.
בשנת 2008 נבחר זלצמן בפעם השלישית למנכ"ל חברת נמל חיפה. בתקופת כהונתו נרכש ציוד בהיקף של כמיליארד ש"ח לרציף הכרמל, מנופים, גוררות ונבנה שער כניסה חדשני לכניסת משאיות ורכבים פרטיים.
ביולי 2018 הודיע שיתמודד לתפקיד ראש העיר חיפה בבחירות המוניציפליות של שנת 2018, ויצא לחופשה מתפקיד מנכ"ל חברת נמל חיפה. בבחירות לראשות העיר זכה בכ-1,500 קולות בלבד וסיעתו "חיפה מתעוררת" לא עברה את אחוז החסימה בבחירות למועצת העיר.