google/wiki40b huggingface dataset:
זלאגרסגי ט.א.

היסטוריה

הקבוצה הוקמה כבר בשנת 1912, עוד בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית. תחילה הקבוצה לא כללה כדורגלנים מקצוענים אלא שימשה כקבוצה של סופרים ואנשי רוח. הקבוצה הייתה מצויה בפריחה מתמדת בתחילת המאה ה-20 אך הפריחה נקטעה על ידי מלחמת העולם הראשונה בה הייתה מעורבת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1920 זלאגרסגי TE, או "מועדון האתלטיקה של זלאגרסג", הוקם באופן רשמי.
ההיסטוריה של הקבוצה בסבב הליגות של הונגריה, החלה בשנת 1924, אז נרשמה הקבוצה לליגה השנייה בהונגריה. המועדון זכה עשר שנים לאחר מכן, בשנת 1934 בתואר "אלופת ליגת המשנה" והקבוצה עלתה לראשונה בתולדותיה לליגה הבחירה בהונגריה. במהלך מלחמת העולם השנייה, וההרס הרב שהיא גרמה בהונגריה, הקבוצה נפגעה קשות, מבחינת ציוד ומתקנים בעיקר, ולכן השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה היו עונות שפל יחסית בשביל הקבוצה. בשנת 1957 התאחדה הקבוצה עם עוד שני מועדונים מקומיים ובכך בעצם סימלה את נקודת המפנה בהתנהלותה מקבוצה קטנה וחלשה לקבוצה משמעותית יותר בהונגריה.
למרות ההתחזקות הקבוצה עדיין לא התרוממה מבחינת הישגים ממשיים שכן הליגה נשלטה בעיקר על ידי קבוצות פרנצווארוש, MTK הונגריה, אויפשט ובודפשט הונבד ולכן עד שנת 1994 לערך לא נחשבה זלאגרסג לקבוצה צמרת משמעותית בליגה ההונגרית. הקבוצה זכתה באליפות היסטורית בעונת 2001/02 כאשר הקבוצה עוקפת לקראת סיום הליגה את פרנצווארוש הגדולה בדרך לתואר הראשון הממשי שלה בהונגריה. מאז הקבוצה התאזנה מעט והפכה לקבוצת מרכז טבלה רגילה בהונגריה עם נטייה למעלה הטבלה.

הופעות באירופה

הקבוצה החלה את הופעותיה באירופה בעונת 2002/03 במוקדמות ליגת האלופות, אז הוגרלה בסיבוב השני המוקדם מול קבוצת NK זאגרב מקרואטיה ועברה אותה אך בסיבוב השלישי המוקדם הוגרלה מול קבוצת מנצ'סטר יונייטד מאנגליה ולמרות ניצחון ביתי 1-0 הקבוצה הפסידה באנגליה 5-0 ועברה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א במקום. בסיבוב הראשון של גביע אופ"א הוגרלה הקבוצה מול קבוצת דינמו זאגרב מקרואטיה והפסידה לה הפסד ביתי 3-1 והפסד חוץ 6-0 והודחה מהמפעל.
פנדורים

הפנדורים (בגרמנית: Pandur) היו חיילים לא סדירים שניהלו מלחמות גרילה בשירות האימפריה ההבסבורגית. השם במקורו ניתן לשומרי ראש של אצילים סלובניים וקרואטיים. לאחר שקרואטיה נכבשה מידי האימפריה העות'מאנית הפנדורים נכללו בצבא ההבסבורגי ופעלו במלחמות בשלזיה ובבוואריה.
במאה ה-19 הופעלו 2,000 פנדורים בנסיכות ולאכיה במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812), בעיקר בחבל אולטניה, כנגד האימפריה העות'מאנית - אלף מתוכם הונהגו על ידי טודור ולדימירסקו. גם אחרי שהמלחמה הסתיימה הפנדורים נשארו נאמנים לוולדימירסקו וב-1821 הוא הוביל אותם לניסיון לתפוס את השלטון בנסיכות וולאכיה, ניסיון שנכשל.
בניין בנק לאומי

היסטוריה

המבנה נבנה בין השנים 1937–1939 בתכנונו של האדריכל אריך מנדלסון. המבנה נבנה על ידי השלטון הבריטי כאחד מארבעה מבנים לאורך ראשית רחוב יפו (בניין עיריית ירושלים, בניין הדואר המרכזי ובניין ג'נרלי). המבנה נבנה עבור בנק אנגלו פלשתינה (לימים בנק לאומי) שהוקם על ידי ההסתדרות הציונית במטרה לספק מימון עבור הפרויקטים שלה ביישוב הארץ.
בפועל היו בשימוש הבנק רק שתי הקומות הראשונות וקומות המרתף. בשאר הקומות השתכן משרד המשפטים.
המבנה בנוי משני גושים בסגנון הבינלאומי. בניין זה היה "גורד השחקים" הראשון של ירושלים - בהיותו הבניין הראשון שגובהו 7 קומות שנבנה בירושלים.
בסמוך לכניסה למבנה הציב מנדלסון שני תורני דגל על מנת לתת למבנה אופי ממלכתי וייצוגי. לאורך החזית של המבנה, בין כל חלון וחלון הציב מנדלסון שורה של לפידי מתכת. דלתות הכניסה למבנה נבנו על ידי האמנים מאיר גור אריה וזאב רבן מבצלאל. הדלתות עשויות ריקועי נחושת ומתארות זוג אריות. האריות מסמלים את יציבותו ועוצמתו של הבנק.
בחזיתו הדרומית של המבנה נבנו חלונות מעגליים המאפיינים את הסגנון הבינלאומי. בחלקו האחורי של המבנה בנה מנדלסון מרפסות הפונות לרחוב כורש. מרפסות אלה מהוות עיטור בלבד, ואין בהם שימוש של ממש.
האולם המרכזי של המבנה צופה שיש על מנת לפאר את המבנה, והואר באמצעות תאורה טבעית.
המבנה עבר בשנת 1985 שיפוץ במסגרתו נסגרו פירי התאורה באולם המרכזי, וזאת בשל הצורך להתקין במבנה מיזוג אוויר.
תוכניות להקים מבנה זכוכית מודרני בחלקו האחורי של המבנה זכו להתנגדות רבה.
המבנה שימש את בנק לאומי במתן שירותים עסקיים של החטיבה המסחרית במקום שכנו הנהלת מרחב הבירה והדרום והסניף הראשי של ירושלים עד שנת 2008.
לאחר שבנק לאומי העמיד את הנכס למכירה בשנת 2009 נמכר הבניין לחברה פרטית בסכום של 40 מיליון שקלים.
אפ ליי צ'או

היסטוריה

האי מופיע על מפה המתוארכת לשושלת מינג. במפה זו מסומן הכפר הונג קונג (香港村). זהו כנראה מקור השם הונג קונג.
אִפּ ליי צ'או מהווה מקלט מעולה בפני טייפונים, ושכן בה כפר דייגים לפני מלחמת האופיום הראשונה. כתוצאה מחוזה נאנקינג הוא נמסר לבריטים יחד עם האי הונג קונג ב-1841. מאז ניתנה תשומת לב מועטה לאי קטן זה.
ב-1968 החלה ממשלת המושבה לבנות תחנת כוח על האי על מנת לספק חשמל לכל האי הונג קונג. ב-1980 נבנה גשר אִפּ ליי צ'או שחיבר את האי לאי הונג קונג והוא גרם לתנופה בהתפתחות הכלכלה. בנייני דירות ציבוריים נבנו על מנת לתת פתרון לדיירים שסבלו מהאש במקלט של נמל אברדין.
ב-1989 הועתקה תחנת הכוח לאי למה (南丫島). תחנת הכוח הישנה נהרסה עד היסוד ובמקומה הוקמו מיזם דירות למגורים הקרוי "אופקים דרומיים" (South Horizons) בעזרת תוכנית הגדלת שטחי האי באמצעות יבוש שטחים מהים.

גאוגרפיה ודמוגרפיה

השם אִפּ ליי צ'או ניתן לאי בשל צורתו, שנראה כמו לשון של ברווז. "אִפּ" פירושו "ברווז", "ליי" פירושו "לשון", ו"צ'או" פירושו "אי". הנקודה הגבוהה ביתר על האי הוא "יוק קוואי שאן", הידועה גם בשמה האנגלי "הר ג'ונסטון". האי נתן את שמו ל"תצורת אִפּ ליי צ'או", תצורה גאולוגית המכסה את מרבית חלקו הדרומי של האי הונג קונג.
האי מיושב בצפיפות – חלקו הצפוני מאוכלס בצפיפות הרבה ביותר. יש באי ארבעה אזורי מגורים, אחוזת ליי טונג, הרחוב הראשי של אִפּ ליי צ'או, אחוזת אִפּ ליי צ'או ו"אופקים דרומיים" (海怡半島 או גם South Horizons), ובכל אחד מהם יש כמה מגדלי מגורים רבי-קומות. בקצה הדרומי של האי יש אזור תעשייה. נכון לשנת 2007 התגוררו באי 86,782 איש. שטח האי הוא 1.3 קמ"ר בלבד ולכן צפיפות האוכלוסייה באי ל-66,755 איש לקמ"ר - האי המיושב בצפיפות הגדולה ביותר בעולם.

תחבורה

הקשר העיקרי בין אִפּ ליי צ'או והונג קונג הוא גשר אִפּ ליי צ'או, אשר נפתח בשנת 1983 והורחב בשנת 1994, משני מסלולים לארבעה. אמצעי התחבורה העיקרי של התושבים הם אוטובוסים, העוצרים בחמש תחנות הפזורות ברחבי האי. בנוסף, פועלים באי גם מוניות ושרות סמפנים (סירות סיניות ממונעות) בין הרחוב הראשי של אִפּ ליי צ'או לאברדין. יש תכנון להרחיב את הקו הדרומי של הרכבת הקלה של הונג קונג שתגיע עד לאי.
אמיר להבות

קריירה

להבות נולד בעיר מכבים-רעות. בגיל 16 היגר עם משפחתו לארצות הברית. בעל תואר בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת אוסטין שבטקסס. עד שנת 2004 עבד כמהנדס בעיבוד שבבים.
לאחר מכן החליט לקחת פסק זמן מעולם הטכנולוגיה, טייל בעולם והתחיל לשחק פוקר. בהמשך עזב את עבודתו כדי להשקיע בהקמת אתר מקצועי לפוקר בשם PokerWit, העבודה על האתר גרמה לו לשחק יותר, בעיקר בטורנירים אינטרנטיים והוא התחיל להרוויח מכך כסף. בהדרגה עשה אמיר הסבה מקצועית - ומהאינטרנט הוא עבר לזירה האמיתית, למשחקים החיים ופילס את דרכו לליגת הפוקר המקצוענית.
בשנת 2007 זכה להבות בסכומים כספיים של אלפי דולרים במספר טורנירים קטנים.
בשנת 2009 סיים במקום 229 מתוך 6,494 שחקנים באירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר, וזכה בסך של 32,963 דולר.
בשנת 2011 לאחר שאתרי הפוקר הוצאו מחוץ לחוק בארצות הברית, להבות החל להתמקד בטורנירי פוקר מקצועיים. שיחק שלושה חודשים באירופה, ולעיתים נסע מחוץ לארצות הברית כדי להמשיך לשחק און-ליין.
ב-3 במרץ 2011 סיים מקום רביעי באירוע המרכזי של סבב WPT וזכה בסך של 421,680 דולר.
ב-5 ביוני 2011 רשם להבות הישג יוקרתי, כאשר סיים במקום הראשון בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר, וזכה בסך של 574,456 דולר ובצמיד אליפות העולם.
לאחר שבשנת 2012 כמעט שלא שיחק בעקבות לידת בנו הבכור, בשנת 2013 חזר להבות להתחרות וב-3 במרץ זכה במקום הראשון בטורניר בסבב ה-WPT ב־140,050 דולר.
ב-5 ביולי 2013 רשם להבות את הישגו המרשים ביותר - המקום השלישי באירוע המרכזי של אליפות העולם וזכה בפרס של 3.7 מיליון דולר.

חיים אישיים

להבות נשוי לאמריקאית ואב לילד, ארי. מקפיד לדבר עברית ולקרוא לבנו ספרים בעברית.
יש לו בית בווסטון, פלורידה ובסן פרנסיסקו, קליפורניה והוא מחלק את הזמן בין שניהם.
קורט מינצר

קורות חיים

על פי עדותו שלו, הייתה לו "ילדות של זהב": הוא היה בנם של מאייר ("מוריץ") מינצר (1824-1908), סוחר יהודי-דתי, וקלרה לבית לוויזון (1846-1922), בתו של הרב אברהם לוויזון, שקורט היה קשור אליו במיוחד. ב-1887 עברה המשפחה לברלין, שם השלים מינצר את לימודיו התיכוניים ולמד משפטים, פילוסופיה ותולדות האמנות. מ-1904 ואילך הוא המשיך את לימודיו בציריך, בלי להתמקד במקצוע ספציפי, שם הוא גר עם המחזאי קרל פייגל. באותה התקופה מתועדת גם היכרותו של מינצר עם אריך מיהזם וידידו יוהנס נול (שהיה תקופה מסוימת גם בן-זוגו של מיהזם). בעקבות ניסיון סחיטה תחת איום לחשוף גילויים אישיים נגד מגנוס הירשפלד ובנדיקט פרידלנדר ריצה מינצר עונש מאסר. מיד לאחר עלייתם של הנאצים לשלטון ב-1933 היגר מינצר לשווייץ, שם התגורר בעיקר בברן.

כתיבתו

כבר ברומן הראשון שלו, "אמנותו של האמן" (1905), הצליח מינצר למצוא לו מו"ל. בשמונה-עשרה השנים הבאות הופיעו יותר מעשרים רומנים, נובלות, מחזות וסיפורים קצרים, שחלקם הודפסו בתפוצה רחבה למדי ורובם עסקו בנושאים הומוסקסואליים. מינצר קידם את פניה של מלחמת העולם הראשונה באסופת שירים פטריוטית ("מעשים וזֵרים, שירים לעת מלחמה", 1914). הרומן "יהודי על הצלב" (1928) חזה מראש את רדיפת היהודים תחת השלטון הנאצי. הצלחתו הגדולה ביותר היה הרומן "אני רעב" (1929) שפורסם בשם העט "גיאורג פינק" ועסק בחברותם של בן עניים יהודי למחצה וחברו לספסל הלימודים, בנו של מנהל בית הספר. אחרי "אני רעב" הוא לא נהנה עוד מהצלחות ספרותיות משמעותיות.
הליגה הארצית בכדורסל נשים

שיטת משחקים

הליגה מחולקת לארבעה מחוזות (צפון/שרון/מרכז/דרום) בשני סיבובים של 11 משחקים כאשר 4 הקבוצות שסיימו במקום הראשון בכל מחוז מעפילות אל טורניר העלייה כאשר בחצי הגמר נפגשות 4 הקבוצות ושתי המנצחות מעפילות לליגה הלאומית, כאשר שתי המפסידות בחצי הגמר מתחרות על הכרטיס השלישי וכאשר המנצחת עולה גם היא לליגה הלאומית.
סצומה

האן סצומה  (ביפנית:  薩摩藩) היה אחד הנחלות הפאודליות החשובות והחזקות ביותר ביפן של שוגונות טוקוגאווה והוא שיחק תפקיד מרכזי ברסטורציית מייג'י ובממשל שהוקם לאחר מכן. במהלך תקופת אדו נשלט האן סצומה על ידי שושלת הדאימיו ממשפחת שימאזו. ההאן השתרע בדרום האי קיושו, באזור חופף כיום את מחוז קגושימה וחלק ממחוז מיאזקי. ממלכת ריוקיו הייתה מדינת חסות של סאצומה החל מ-1604 ועד שבוטלו הנחלות הפיאודליות ב-1871. 
ב-1866 כרתו שליטי ההאן ברית עם ההאן של צ'ושו, האויב המושבע של משטר השוגון. שנתיים לאחר מכן, ב-1868, הובילה הברית להפלת משטר השוגון ולמהפכה הידועה כרסטורציה של מייג'י. ההאן של סצומה בוטל ביחד עם כל שאר הנחלות הפיאודליות באוגוסט 1871, במהלך שידוע כ"ביטול ההאנים וייסוד המחוזות" (האייהאן צ'יקֶן). לאחר הרפורמה החשובה הזאת, הפך ההאן של סאצומה למחוז קגושימה, השם שבו הוא ידוע עד היום. עם זאת, במשך מספר שנים שמר מחוז קגושימה על זהותו הייחודית, ונודע כמעוז של תרבות סמוראית שמרנית ובדלנית שמייצגה המובהק היה אביו של הדאימיו לשעבר, האיש החזק של ההאן שימאזו היסמיצו. ב-1873, היה נתון המחוז באופן הולך וגובר להנהגתו של סאיגו טקמורי - שר בכיר שפרש מהממשלה והפך לדמות נערצת על סמוראים בכל רחבי המדינה. ב-1877 הנהיג סייגו מרד כושל שנודע כ"מרד סצומה" - למעשה מלחמת אזרחים איומה שקרעה את המדינה למשך שנה שלמה - ולאחריו נערכו רפורמות במחוז ובוטלה האוטונומיה הנרחבת שלו.
קבר פולינג

היסטוריה

נורהאצ'י (努爾哈赤, בפין-יין: Nǔěrhāchì) נולד ב-1559 כבנו של אחד משבטי היורצ'ן באזור מנצ'וריה של ימינו. בתוך סדרת קרבות הוא הצליח לאחד את השבטים תחת שלטונו. ב-1616 הוא הכתיר את עצמו כחאן בראש שושלת חדשה, שושלת ג'ין (בנו ויורשו עתיד היה לשנות את שם השושלת לשם בו נודעה אחר-כך, שושלת צ'ינג) והקים את ארמונו בעיר מוקדן (כיום שן-יאנג). הוא ניהל סדרת קרבות והביס בהדרגה את צבאות קוריאה שבשלטון שושלת ג'וסון וסין בשלטון שושלת מינג. בעקבות התבוסות הצבאית שנחלו החליטו הסינים לוותר על השטח ממערב ומצפון לחומה הגדולה של סין ולהסתגר מאחוריה. המקום היחיד שבו היה עדיין חיל מצב סיני מעבר לחומה הייתה העיר נינגיואן (כיום שיאנצ'נג בליאונינג). נוראהצ'י תקף את המקום בראש כוח גדול שמנה קרוב ל-100,000, אבל המצביא הסיני יְוֵּ'אן צ'ונְגְחְווָאן שהגן על העיר הנחיל לו את התבוסה הראשונה והאחרונה בחייו. נורהאצ'י נפצע בקרב ומת יומיים אחר-כך ב-30 בספטמבר 1626.
את המאוזוליאום לכבודו החל לבנות בנו, חונְג טָאיְגִ'י, הקיסר השני בשושלת צ'ינג. השלב הראשון של הבנייה נמשך בין 1626 ל-1644 (השנה בה השתלטה שושלת צ'ינג על סין). שנה אחר כך החל שלב ההרחבה והוא הושלם ב-1688. מרבית המבנים העיקריים של המאוזוליאום הושלמו בתקופה זו. מכאן ואילך החלה תקופה ארוכה של שיפוצים של המבנים באתר, הן בתקופתם של כל קיסרי סין משושלת צ'ינג, הן אחרי שסין הפכה לרפובליקה ואחר-כך תחת שלטון המפלגה הקומוניסטית של סין. שיפוצים נרחבים נעשו בשנים 2000-1991 לקראת קבלת תואר אתר מורשת עולמית, אותו קיבל האתר ב-2004.
מפלגת הצמיחה

2008-2011

מפלגת ימין רוסית שהוקמה ב-16 בנובמבר 2008, על בסיס שלוש מפלגות: "הכוח האזרחי", ברית כוחות הימין, המפלגה הדמוקרטית. יש הטוענים כי המפלגה מפוקחת בפועל על ידי סגל הקרמלין. נציגי הצדדים אינם מכחישים כי המפלגה הוקמה בשיתוף פעולה עם הקרמלין, אך מדגישים כי המפלגה פועלת בכוחות עצמה ולא על פי הוראות מגבוה. עם זאת, באפריל 2010, מנהיגי המפלגה אישרו כי לעיתים מנהיג המפלגה ממונה לאחר הסכמת הקרמלין. כך למשל, קונגרס המפלגה נדחה במשך מספר חודשים בטענה כי "אנחנו צריכים מנהיג ועגלות מלא אוכל, עד שמדבדב יחליט מי מחברי המפלגה ינהיג אותנו, ורק אז נקיים קונגרס", אמר חבר המועצה הפוליטית של המפלגה, בוריס נאדז'דין. בנובמבר 2010, יו"ר המועצה הפוליטית, גוזמן, אמר כי בבחירות לנשיאות ברוסיה בשנת 2012, המפלגה תתמוך במועמדותו של דמיטרי מדבדב.

ההתחברות ללאומנים רוסיים

ב-3 באוגוסט 2011 בעיתון "איזבסטיה" פורסם ראיון עם ראש הסניף האזורי של המפלגה במוסקבה, בוריס נאדז'דין, שקרא לשתף פעולה עם הלאומנים, ובעיקר להכיר בכך שניתן להביא בהמוניהם את "גלוחי הראש הצעירים". כמו כן, המפלגה אימצה אחד מעקרונות האידאולוגיה הלאומנית של "המצעד הרוסי" (המארש הרוסי) שהעלו את הסיסמה "מוסקבה - אדמה רוסית בלבד".
ביולי 2011 אישר חבר המועצה הפוליטית של המפלגה, בוריס נאדז'דין, כי בהרכב מטה הבחירות של המפלגה בולט בתפקידי מפתח ריפעת שייחוטידינוב, חבר פרלמנט מהמפלגה הליברל-דמוקרטית שהתובע הכללי של רוסיה הכריז עליו בשנת 2007 כמי שיש להסיר את חסינותו הפרלמנטרית בשל ניסיונו להונות את הסוכנות הפדרלית לתחבורת אוויר וגניבת רכוש המדינה. ואכן, בפברואר 2007, בית המשפט העליון אישר כי מעשיו הם בלתי חוקיים. בשנת 2009, ראש ועדת החקירות של התובע הכללי הרוסי, אלכסנדר באסטריקין הביע את חוסר שביעות רצונו מהשתתפותו של ריפעת בחיים הפוליטיים. ריפעת שייחוטידינוב הועמד לדין באשמת גרימת נזק למפעל ממלכתי המגלגל מיליארדי רובלים מדי שנה.
בית נבאלא

היסטוריה

הכפר משמר בשמו את היישוב המקראי נבלט, ששרידים ממנו נתגלו בסמוך לשרידי הכפר. במפקד האוכלוסין העות'מאני משנת 1596 נמנו בכפר 297 תושבים. בשנת 1921 הקימו שלטונות המנדט בית ספר לילדי הכפר, שבו למדו למעלה מ-200 תלמידים באמצע שנות ה-40. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 מספר התושבים הוערך בכ-2,310, שטח הכפר הוערך כ-15,051 דונם טורקי מתוכם 624 דונם בבעלות ציבורית.
בזכות מיקומו האסטרטגי של הכפר בצומת הדרכים מזרח-מערב וצפון-דרום (כיום כביש 444) הקימו שלטונות המנדט מערבית אליו תחנת רכבת ובסיס תובלה, הממשיך לפעול עד היום כבסיס של מרכז ההובלה בצה"ל, הנקרא כיום "מחנה בן עמי" על שם בן עמי פכטר שנפל בשיירת יחיעם. ממחנה זה תקפו חיילי הלגיון הערבי ששהו בו אז, את שיירת בן שמן ב-14 בדצמבר 1947 והרגו 13 מאנשיה.
בית נבאלא נועדה להשאר בשטח המדינה הערבית שתוכננה לקום על פי תוכנית החלוקה. ערב מלחמת העצמאות עם התגברות הקרבות עזבו רוב התושבים את היישוב, כשאת הבתים תפסו כוחות צבא ההצלה. התושבים עזבו מזרחה לרמאללה, רנתיס ולמחנה הפליטים ג'לזון. הכפר נכבש במהלך שלב א' של מבצע דני, שבמהלכו נכבשו רמלה ולוד.
בתי הכפר נהרסו בספטמבר 1948. במהלך שנת 1950 הוקם דרומית לשרידי הכפר המושב בית נחמיה.

שרידי היישוב

כיום נותרו מצפון למושב בית נחמיה ודרומית-מזרחית לשוהם שני שרידים עיקריים: בית הספר המשמש היום את קרן קיימת לישראל וממוקם בכניסה למושב, ובית קברות הממוקם במערב התל עליו שכן היישוב. לבד מהם קיימים באזור שרידי מערות ומתקנים חקלאיים שנחצבו בסלע.
יחסי מרוקו–סן מרינו

יחסים כלכליים

בשנת 2015 ייצאה סן מרינו למרוקו סחורה בסך 41.1 אלף דולר אמריקאי. הסחורה כללה ציוד הלחמה חשמלי (34%), וחומצות אמינו מחומצנות (27%). באותה השנה ייבאה סן מרינו ממרוקו סחורה בסך 3.58 אלף דולר אמריקאי. הסחורה כללה בגדי כותנה מצופים בד (100%).
מישהו (שיר)

רקע

את השיר כתב מנור לזכר אביו, שנפטר כשמנור היה בן 15.
השיר בוצע בשנת 1978 בפסטיבל הזמר והפזמון שהיווה בשנה זו את הקדם האירוויזיון, לתחרות האירוויזיון שהתקיימה בהמשך השנה בפריז. יהודית רביץ ביצעה את השיר, ובתחרות זכה השיר אבניבי, שאף אותו כתב אהוד מנור (בסך הכל בוצעו בתחרות שלושה שירים שכתב מנור). השיר נכלל באלבומה של רביץ שנקרא "יהודית רביץ" ויצא לאור ב-1979.
מתי כספי ביצע את השיר בהופעותיו והקליט אותו עבור אלבום האוסף שלו "צד ג' צד ד'" שיצא לאור ב-1987.
במצעד העברי השנתי לשנת התשל"ח (1978) של רשת ג' הגיע השיר למקום ה-24.
בועז שרעבי הזדהה עם השיר, ולאחר מות אביו הקליט אותו עבור האלבום "ריגושים", שכלל ביצועים חדשים לשירים ישנים ויצא בשנת 2000
בהלווייתו של אהוד מנור שר כספי את השיר.
השיר נחשב עד היום כאחד מהשירים המזוהים ביותר עם טקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

תוכן השיר

השיר מדבר על אדם מת שהיה קרוב אל הדובר. הוא נמצא למעלה בשמיים, על פי האמונה כי אנשים מתים נמצאים במקום זה. הדובר והמת נמצאים במקומות שונים. החי נמצא בין החיים והמת למעלה בין המתים, ולכן הם "סובבים בשתי דרכים שונות". הדובר מבטיח למת כי הם יפגשו, אך לא עכשיו אלא בעתיד, "בתום ימים רבים והרבה לילות", לאחר חילופי עונות רבים.
מבנה

מבנה (בלועזית: סְטְרוּקְטוּרָה) הוא מערך של פריטים המסודר לפי כללים מוגדרים, בין אם הוא טבעי, למשל בגאולוגיה, ובין אם הוא יזום, למשל בהנדסה. המושג מתייחס למערכת, ארגון, וכן לכל ישות המורכבת ממספר מרכיבים, וכולל את היחסים ההדדיים ביניהם, כפי שהם נצפים בכלי המחקר של המדעים. מבנה יכול להיות מופשט, כגון מבנה חברתי, או מוחשי כגון מבנה אדריכלי או מבנה של חומר או של חלקיקיו. במושג נעשה שימוש בכל ניסיון להבנה מדעית של תופעות ותאוריות, במדעי הרוח, מדעי החברה ומדעי הטבע.

מבנה כימי

כימיה היא המדע העוסק בתכונות החומר מהרמה האטומית עד לרמה המקרומוקולרית, בהרכבו, בשינויים החלים בו מההיבט הקינטי והתרמודינמי. המבנה הכימי מתייחס לגאומטריה האטומית, הנובעת מאכלוס האורביטלים האטומים על ידי אלקטרונים, למבנה המולקולרי ולארגון הבין-מולקולרי של החומר.

ארגון ביולוגי

בביולוגיה מבנים קיימים בכל רמה של ארגון, החל מהרמה האטומית והמולקולרית עד לרמת התא, הרקמה האיבר והאורגניזם החי, ומעבר לכך ברמת האוכלוסייה והמערכת האקולוגית. לרוב, מבנה ברמה גבוהה יותר מורכב ממספר עותקים של מבנים ברמה נמוכה יותר.

מבנה תאגידי

גם לתאגיד, לדוגמת חברה בע"מ, מבנה, המתאר את ה"אורגנים" של התאגיד, סמכויותיהם ודרכי פעולתם. חוק החברות הישראלי מתאר את האורגנים במילים אלו - "האורגנים של החברה הם האספה הכללית, הדירקטוריון, המנהל הכללי וכל מי שעל פי דין, או מכוח התקנון רואים את פעולתו בעניין פלוני כפעולת החברה לאותו עניין".
עם זאת, בלשון הדיבור, "מבנה תאגידי" מתייחס לרוב ליחסים בין חברות שונות, המחזיקות זו במניות זו, ומפעילות רמות שונות של שליטה זו בפעילות זו, כגון "חברת אם" המחזיקה בלמעלה מ-50 אחוז ממניותיה של "חברת בת", וכן "חברה מסונפת" שחברה אחרת מחזיקה בעשרים וחמישה אחוזים או יותר ממניותיה, או רשאית למנות עשרים וחמישה אחוזים או יותר מהדירקטורים שלה, ו"חברה קשורה" שהיא כל חברה שחברה אחרת השקיעה בה סכום השווה לעשרים וחמישה אחוזים או יותר מההון העצמי של החברה האחרת.

מבנה בלשני

הבלשנות עוסקת במבנה השפה ונטיותיה, במבנה התחביר והמילה. בבלשנות היסטורית, "מבנה עומק", הוא המבנה הראשוני שממנו נוצר המבנה הלשוני הגלוי. ואילו, "מבנה שטח" הוא המבנה הלשוני כפי שהוא מובא בעל פה או בכתב.

מבנה ספרותי

בדיסציפלינות שונות במדעי הרוח, ובמידה מסוימת במדעי החברה, מחקר הטקסט, או המלל, הוא אבני הבניין הבניית המלל המחקרי. מבנה המלל נמדד על פי מאפיינים שונים, כמו את סדר הבאת העניינים בהקשר הנושאי, הופעתם של שמות עצם והחזרה עליהם, ואופן השתלשלות הסיפר (הנארטיב) בגבולות הטקסט המוגדר. אמות מידה אלו, מופנות כלפי כל טקסט, מקודש או "חילוני".
שתי אצבעות מצידון

עלילה

הסרט סובב סביב דמותו של גדי (רוני פינקוביץ') קצין צעיר, חניך מצטיין בקורס הקצינים מגולני שזה עתה סיים את קורס הקצינים ומחליט לשרת כמפקד מחלקה בגדוד 13 של חטיבת גולני המשרתת בלבנון ותמונת עולמו המאורגנת מתנפצת אל מול הכאוס הלבנוני.
גדי מגיע ללבנון ומחליף את מפקד המחלקה הקודם בועז (אלדד רפאלי) שנהרג מידי מחבלים. הסרט מראה תמונה של חיי היום-יום של מחלקת צנחנים בתוך לבנון, תוך התייחסות למורכבות העדתית והדתית ששררה בלבנון בתקופת מלחמת לבנון הראשונה ותוך התייחסות לדילמות המתעוררות בעת לחימה בשטח בו נמצאת אוכלוסייה אזרחית. בסרט בלטה דמותו של החייל הפשוט, ג'ורג'י, אותו גילם אלון אבוטבול, שזכה בעקבות הסרט לפרסום נרחב ובפרס "שחקן השנה".

הפקה

מעורבותו של הבמאי, אלי כהן בנושא החלה עוד בשלב הראשון של המלחמה, כשערך ראיון מצולם מטעם דובר צה"ל עם פלוגת צנחני מילואים ששהתה באזור בחמדון. הלוחמים מתחו ביקורת נוקבת על צורת הלחימה ועל הפיקוד הצה"לי. כהן מסר את החומר המצולם לדובר צה"ל באותה עת, יעקב אבן, והחומר לא פורסם.
כשלוש שנים לאחר מכן, הופק סרט הקולנוע על ידי וביוזמת יחידת ההסרטה של דובר צה"ל כסרט הסברה פנים צה"לי למפקדים בנושא התמודדות עם אוכלוסייה אזרחית. התסריט של הסרט נכתב על ידי צביקה קרצנר על פי חומר שנכתב על ידי אלי כהן וד"ר ברוך נבו ששהו בלבנון עם חיילי גדוד 13 של חטיבת גולני לצורך הכנת הסרט ובויים על ידי כהן. הסרט צולם בתקופה האחרונה של צה"ל בתוך לבנון לפני המעבר לרצועת הביטחון. צבי ברקאי, סגן מפקד גדוד 13 באותה עת, סיפר: "צוות ההסרטה ביקש להצטרף אלינו לצילומים בקו נהר האוואלי - צידון. לפתע החלה התקלות עם מחבלים וכל האירוע הנדיר צולם ושוחרר לאחרונה על ידי ארכיון צה"ל". כוחות גדוד 13 הרגו עם המג"ד שלהם יאיר נוה 11 מחבלים, הצוות המשיך ושהה עם הגדוד עד לעזיבתו לקו רצועת הביטחון. בסיום הסרט נכתב " תודה לפלוגה ב' של גדוד 13 ". לאחר הכנת הסרט הוחלט בצה"ל להפיצו לציבור הרחב, והייתה זו הפעם ראשונה בה הופץ לציבור הרחב סרט עלילתי באורך מלא שהופק על ידי יחידת ההסרטה. חלק נכבד מהסרט צולם באל-ח'יאם בלבנון והוא כלל גם צילומי אוויר ממסוקים צה"ליים. בתפקידים משניים השתתפו תושבים מהכפר אל ח'יאם וחיילי צה"ל ששירתו באזור ואבטחו את הצילומים.

תגובת הקהל והמבקרים

הסרט זכה להצלחה גדולה, התקבל בהתלהבות בפסטיבל הקולנוע בקאן וכ-920,000 צופים צפו בו בקולנוע.
את שיר הנושא, "שתי אצבעות מצידון", כתב במאי הסרט אלי כהן. כהן חתם על השיר בשם "אלי מדורסקי", שם נעוריה של אמו. את השיר הלחין בני נגרי וביצע בועז עופרי, אחד משחקני הסרט. השיר זכה להצלחה רבה.
השחקן אלון אבוטבול זכה בפרס שחקן השנה על משחקו בסרט.
הסרט עלה לדיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, בשאלה האם ראוי שסרט כזה יופק על ידי צה"ל. מפיץ הסרט פנה לבג"ץ בדרישה שהסרט ייצג את ישראל בתחרות האוסקר, במקום אוונטי פופולו, אך השופטים סירבו להתערב בנושא.
הסרט זיכה את יחידת דובר צה"ל בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
דבורת הדבש (סוג)

מחזור החיים

הכוורת כוללת בדרך כלל מלכה אחת, שהיא הנקבה הפוריה; זכרים פוריים שמופיעים באופן עונתי, ומספרם יכול להגיע לכמה אלפים; ועשרות אלפי פועלות עקרות. הכוורת במינים הקדומים יותר של הסוג היא חלה יחידה הבנויה על מצע חשוף, כגון קיר או ענף עץ. במינים המתקדמים יותר, הכוורת מכילה מספר חלות, ובנויה בחלל מוסתר כגון גזע עץ חלול או נקיק סלע.
הפועלות מפיקות שעווה מבלוטות מיוחדות, ובונות ממנה את החלה, הבנויה תאים תאים בצורת משושים. חלק מהתאים מיועד לגידול הצאצאים, ובהם המלכה מטילה ביצה אחת בכל תא. המלכה יכולה להפרות את הביצה או לא, בהתאם לסוג התא בו היא מטילה. ביצים שלא הופרו יתפתחו לזכרים האפלואידים, ואילו ביצים מופרות יתפתחו לפועלות או מלכות דיפלואידיות. הזחלים הצעירים מואכלים במזון מלכות המיוצר על ידי הפועלות, ובשלב מאוחר יותר בדבש ואבקה. זחלים שיתפתחו למלכות מואכלים במזון מלכות עד התגלמותם. 
פועלות צעירות עוסקות בניקוי הכוורת והאכלת הזחלים. כשבלוטות מזון המלכות שלהן מתחילות להתנוון, הן עוברות לעסוק בבניית תאי השעווה. בהמשך הן נוטלות על עצמן פעולות נוספות, כגון קבלת צוף ואבקה מהפועלות המשחרות, והגנה על הכוורת. הפועלות המבוגרות ביותר עוסקות באיסוף צוף ואבקה מחוץ לכוורת. 
הפועלות משתפות פעולה לצורך מציאת מזון, ומשתמשות בדפוס של "ריקוד" על מנת להעביר ביניהן מידע אודות משאבי שיחור מחוץ לכוורת. אופן הריקוד משתנה בין מינים שונים, אך קיים בכולם לפחות ברמה בסיסית.
מלכות צעירות יוצאות למעופי כלולות מחוץ לכוורת באזור בו מרוכזים הזכרים, ומזדווגות  בדרך כלל עם מספר זכרים, במהלך מספר מעופי כלולות. הן אינן מזדווגות עם זכרים מהכוורת בה בקעו. הזכרים מתים במהלך ההזדווגות. לאחר ההזדווגות, הזרע נאגר בגוף המלכה בתוך איברי אגירה מיוחדים המכונים ספרמטקות (spermatheca), ומלכה שהזדווגה יכולה להטיל ביצים מופרות ולא מופרות, לפי הצורך.
מושבה חדשה של דבורי דבש אינה מיוסדת על ידי נקבה מייסדת, אלא על ידי נחיל, הכולל מלכה שהזדווגה ומספר גדול של פועלות. הנחיל עף בבת אחת לאתר קינון חדש שנבחר מראש על ידי פועלות מרגלות, ושמידע אודות מיקומו מועבר בין הפועלות על ידי צורה מיוחדת של ריקוד. ברגע שהנחיל הגיע לאתר הקינון הנבחר, הפועלות מייד מתחילות בבניית החלה ובגידול דור פועלות חדש. דגם זה של ייסוד קן חדש אינו קיים באף סוג אחר של דבורים, אך הוא מופיע במספר קבוצות של צרעות. בדבורים חסרות-עוקץ (השבט Meliponini במשפחת הדבוריים) קיים דגם דומה, אך בו הקן מיוסד ללא נוכחות המלכה, שמגיעה אליו בשלב מאוחר יותר.
ברוש (שיר)

"ברוש" הוא שיר של אהוד מנור, שהולחן על ידי אריאל זילבר.
שיר זה הוא מן הפזמונים הקשורים לחוויות ילדותו ונעוריו של אהוד מנור במושבה בנימינה, ובהם: "ימי בנימינה", "בשנה הבאה", "בן יפה נולד", "הבית ליד המסילה" ו"נחל התנינים". הוא נכתב בהשראת ברוש אמיתי שניצב בבנימינה בתקופת ילדותו של מנור, ושרד רוחות חזקות למרות שהן כופפו אותו. לפי מנור, הברוש עמד בכל פגעי הטבע עד שנכרת לבסוף כדי לפנות שטח למגרש כדורסל.
השיר בוצע במקור על ידי אריאל זילבר בצרפתית, בשנת 1973.
כעבור שנתיים, בשנת 1975, נכלל השיר, תחת השם "שיר על ברוש", באלבום הסולו הראשון של נירה גל, "עוד חוזר הניגון". כעבור זמן ביצע זילבר בעצמו את השיר, וביצועו הוא הגרסה הידועה ביותר.
במרוצת השנים בוצעו גרסות כיסוי נוספות לשיר, בין השאר על ידי הזמר אדם. אביתר בנאי הקליט גרסת כיסוי לשיר עבור הפרויקט "עבודה עברית", והוא נכלל בדיסק השלישי של הפרויקט. 
בשנת 1978 הקים זילבר את להקת הליווי שלו "ברוש", על שם שירו.
בשנת 2007 ביצעה מרינה מקסימיליאן בלומין את השיר "ברוש" בחצי הגמר של העונה החמישית של כוכב נולד. בשנת 2010 חידשה עלמה זהר את השיר והוא שימש כשיר הנושא של הסדרה "פלפלים צהובים" ששודרה בערוץ 2.
השיר מושר בטקסי נטיעות של ט"ו בשבט. הזמר מוש בן ארי בחר בשיר זה כ"שיר הכי ישראלי".