google/wiki40b huggingface dataset:
וסילי קרדש

קריירה

קרדש גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל קרפטי לבוב. בשנת 1990, בהיותו בן 17, עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון (ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה). לאחר עונה אחת עבר לקבוצת "סקלה" מהעיר סטרי. בשנת 1993 שב לקרפטי לבוב. בשנת 1994 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים וכרטיס השחקן של קרדש הוצע למכירה. הכרטיס נקנה על ידי מכבי חיפה. 
קרדש שיחק בישראל כמה חודשים ללא הצלחה גדולה. בתום עונת 1993/1994 הוחלט לא להאריך את החוזה שלו במכבי והוא חזר לאוקראינה.
הוא שיחק עונה אחת בשורות צ'רנומורץ אודסה. "ציידי הכישרונות" של לקבוצת הפאר האוקראינית דינמו קייב מאוד התרשמו מביצועיו של קרדש על המגרש והוא קיבל הצעה לעבור לדינמו. מהר מאוד תפס קרדש את מקומו בהרכב הפותח של הקבוצה. הוא שיחק במדיה במשך שש שנים וזכה עמה בחמש אליפויות רצופות ובשלושה גביעים. הצטיין גם במשחקי ליגת האלופות - בשנת 1999 הגיעה דינמו קייב עד לחצי גמר של ליגת האלופות.
את שלוש השנים האחרונות שלו ככדורגלן שיחק קרדש במדי ארסנל קייב.

נבחרות

בשנת 1994 הצטרף קרדש אל נבחרת הנוער של אוקראינה, במדיה ערך תשע הופעות.
ב-9 באפריל 1996 ערך וסילי קרדש את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של אוקראינה, במשחק ידידות מול מולדובה. בשנת 2001 פרש מהנבחרת לאחר שערך במדיה 14 הופעות.

קריירת אימון

לאחר שפרש ממשחק פעיל אימן קרדש כמה קבוצות חובבים באוקראינה. בשנת 2016 הצטרף לצוות האימון של הנבחרת הצעירה של אוקראינה.
קאונטרפאנץ'

היסטוריה

קאונטרפאנץ' נוסד כניוזלטר בוושינגטון בשנת 1994 על ידי התחקירן קן סילברסטיין. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו אליו אלכסנדר קוקבורן וג'פרי סנט קלייר. סילברסטיין פרש בשנת 1996. המייסדים שאבו השראה מתחקירנים אמריקאים כדוגמת אדוארד אבי, שכתבו על נושאים סביבתיים וחברתיים.
סיקורי קאונטרפאנץ' עוסקים לעיתים קרובות בנושאים שלא זוכים לפרסום בעיתונות המיינסטרים. לדוגמה, בשנת 1997 זכה הירחון בפרסים על מאמרים בנושאים כמו הקשר בין סחר בטונה לסחר בקוקאין, מערכת יחסי הציבור של סין בארצות הברית, ואופן הטיפול בפסולת רדיואקטיבית.

נושאי הסיקור

קאונטרפאנץ' מפרסם תחקירים של מגוון תורמים, בדרך כלל בעלי גישה שמאלית-רדיקלית. גישה זו בולטת במיוחד במאמרים על הסכסוך הישראלי-ערבי, שבהם לעיתים קרובות מובעת ביקורת על פעולותיה של ממשלת ישראל. בין המשתתפים ניתן למצוא דמויות שנויות במחלוקת, כמו האנטי-ציונים גלעד עצמון, נורמן פינקלשטיין, רון ג'ייקובס וישראל שמיר, וכן אנשי שמאל ישראלים, ביניהם אורי אבנרי וג'ונתן קוק. קבוצות יהודיות ואנטי-גזעניות מביעות לעיתים קרובות ביקורת על גישה זו.
קאונטרפאנץ' מפרסם באופן קבוע מאמרי ביקורת על מדיניות החוץ האמריקנית ועל מדיניותה של ארצות הברית בתחום הפיננסי והכלכלי, וכן מסקר נושאים סביבתיים. חלק מהתורמים הקבועים מכסים מגוון רחב של נושאים נוספים.

כותבים

רוב כותבי המאמרים בעיתון הם אנשי שמאל ושמאל רדיקלי, וכותבים בו גם פעילים והוגי דעות אנטישמיים כגון ישראל שמיר וגלעד עצמון. בין הכותבים לקאונטרפאנץ' נמנו רוברט פיסק, אדוארד סעיד, ראלף ניידר, טארק עלי, טניה ריינהרט ונועם חומסקי. אחד הכותבים הקבועים הוא ישראל שמיר, שכתב בשנים 2010-2011 סדרת מאמרים המסקרים את המידע שפורסם בוויקיליקס בזמן פרשת קייבלגייט. פידל קסטרו פרסם בו מספר מאמרי אורח. בעיתון כותבים גם מספר קטן של שמרנים ואנשי ימין.

ביקורת

באופן טבעי מבקריו של קאונטרפאנץ' מציינים את נטייתו הפוליטית. יחד עם זאת, במאמר בעיתון האובזרבר משנת 2003 נאמר שהוא פופולרי בקרב פוליטיקאים אמריקאים.
בשנת 2004 פורסם מאמר פרובוקטיבי המשווה בין ג'ורג' ווקר בוש להיטלר. המאמר עורר סערה בארצות הברית.
הליגה נגד השמצה תיארה בשנת 2007 את קאונטרפאנץ' כ"ידיעון שמאלני-רדיקלי אנטי-ציוני."
העיתון ספג ביקורת על כך שהוא נותן במה לכותבים אנטישמיים ולדעות אנטישמיות אנטי-יהודיות בפרסומיו.
טריטוריית מפרץ ג'רביס

היסטוריה

הטריטוריה נרכשה על ידי הממשל הפדרלי של אוסטרליה ממדינת ניו סאות' ויילס בשנת 1915 במטרה שלבירה הפדרלית קנברה יהיה נמל פדרלי. השטח היה חלק מטריטוריית הבירה האוסטרלית עד שנת 1989 עת טריטוריית הבירה קיבלה שלטון אוטונומי, והשטח הופרד ממנה ונותר שטח בשליטת משרד הטריטוריות (Ministry of Territories) של הממשלה הפדרלית. יחד עם זאת, מבחינת החלוקה למחוזות בחירה מהווה הטריטוריה חלק ממחוז הבחירה הפדרלי של הבירה.
מפרץ ג'רביס, לצידו שוכנת הטריטוריה, קרוי על שם האדמירל הבריטי ג'ון ג'רביס. האירופאי הראשון שגילה את המפרץ היה ג'ון אוקסלי במסגרת מסע מחקר שערך בשנת 1819.

מנהל ואוכלוסייה

בטריטורייה מתגוררים 394 תושבים (2010), מרביתם מועסקים בבסיס הצי המלכותי האוסטרלי שבטריטורייה - HMAS Creswell. למעלה מ-90% משטח הטריטוריה הם שמורה אבוריג'ינית ופארקים לאומיים.
בטריטורייה חלים חוקי טריטוריית הבירה האוסטרלית. טריטוריית מפרץ ג'רביס מנוהלת על ידי מנהלת מפרץ ג'רביס (Jervis Bay Administration), הדואגת לענייני השלטון המקומי, החינוך והבריאות. תושבי הטריטורייה פונים לבתי המשפט של טריטוריית הבירה במקרה של סכסוכים משפטיים או משפטים פליליים, אולם אין להם זכות להצביע לאספה המחוקקת של טריטוריית הבירה האוסטרלית.

גאוגרפיה

הטריטורייה שוכנות לחופו הדרומי של מפרץ ג'רביס, מפרץ טבעי שאורכו 16 ק"מ מצפון לדרום ו-10 ק"מ ממזרח ממערב. המפרץ נפתח אל האוקיינוס השקט.
בטריטורייה שלושה כפרים קטנים: כפר מפרץ ג'רביס (Jervis Bay Village), גרינפץ' (Greenpatch) וכפר רק ביי (Wreck Bay Village).

כלכלה

בטריטורייה מבקרים מדי שנה כ-450,000 מבקרים, הפוקדים את הפארקים הלאומיים שבטריטוריה, ובעיקר את הפארק הלאומי בודרי.
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג

מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג (בסינית: 西昌卫星发射中心, באנגלית: Xichang Satellite Launch Center - ‏XSLC), הידוע גם כבסיס 27 הוא נמל חלל המשרת את תוכנית החלל הסינית, הנמצא כ-64 ק"מ צפונית-מערבית לעיר שיצ'אנג, הנמצאת באוטונומיה ליאנגשאן שבמחוז סצ'ואן, סין.
האתר הפך למבצעי ב-1984 ומאז הוא משמש בעיקר לשיגור לוויני תקשורת ומזג אוויר למסלול גאוסטציונרי. ב-1996 נכשל שיגורו של משגר לונג מארץ' 3B שבראשו היה הלוויין אינטלסאט 708, כאשר 22 שניות לאחר הצתת המנועים סטה המשגר ממסלולו והתפוצץ בתוך כפר כ-1,200 מטרים מכן השיגור. ההתפוצצות גרמה, על פי דיווחי סין, למותם של 6 אנשים, לפציעתם של 56, והרסה כ-80 מבנים בכפר. לפי דיווחים ומקורות אחרים הנזקים היו חמורים ברבה.
באוקטובר 2007 שוגרה משיצ'אנג הגשושית הסינית הראשונה לחקר הירח - צ'אנג-אה 1, ובאוקטובר 2010 משימת ההמשך - צ'אנג-אה 2.
כיום ישנם במרכז שני כני שיגור פעילים מתוך שלושה, כאשר השלישי לא שימש מעולם והוסב לנקודת תצפית. המרכז תומך בשיגור משגרי לונג מארץ' 2A, ‏2C‏, 3A,‏ 3B ו-3C. מרכז הבקרה של שיצ'אנג נמצא כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לכני השיגור ומשם מבוקרים כל השיגורים. מסילת ברזל וכביש מהיר מחברים את המרכז עם נמל התעופה שיצ'אנג הנמצא כ-50 ק"מ מהאתר.
עם השלמת שדרוג מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג ב-2013 צפויים לעבור השיגורים למסלול גאוסטציונרי משיצ'אנג לשם. בגלל חסרונותיו הרבים של מרכז השיגור שיצ'אנג, ביניהם קו הרוחב הצפוני בו הוא שוכן, היישובים הסמוכים ובעיות התחבורה אל האתר, האתר צפוי לחדול מפעילות קבועה ויהווה גיבוי לאתרי שיגור אחרים בסין.
יחסי גרמניה–צרפת

פרוסיה תוקפת את צרפת והקונפדרציה של הריין (1806–1813)

לאחר הניצחון בקרב אוסטרליץ ולאחר שפרוסיה מתנתקת מהאימפריה הרומית הקדושה שהתמוטטה, פתח נפוליאון במסכת התגריות מכוונת כלפי המלך הפרוסי כדי לגרור אותו למלחמה, לדוגמה, נודע למלך הפרוסי שצרפת נמצאת במשא ומתן עם אנגליה, החזרת הנובר לאנגלים תמורת שלום.
באוגוסט 1806 החליט מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם השלישי שזעם על צרפת, לתקוף בצרפת ופרוסיה מצטרפת לקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית, באותה התקופה העם הפרוסי הרגיש פרנקופוביה עמוקה. כעבור חודש, ב-5 בספטמבר באותה השנה, הכריזה צרפת על גיוס. פרוסיה נכנסה לסקסוניה וכבשה אותה ללא כל התנגדות, הצבא הסקסוני הצטרף לצבא הפרוסי במלחמה.
ב-27 בספטמבר עזב הקיסר נפוליאון את פריז בדרכו לגרמניה, וכעבור חמישה ימים הגיע לווירצבורג, שם קיבל מפרוסיה אולטימטום: לפנות את כל מזרח הריין ואת כל השטחים שצרפת כבשה וסיפחה מאז שנת 1794. נפוליאון התעלם מהאולטימטום שנראה לו אווילי, צבא צרפת היה גדול וחדיש בכמה רמות מהצבא הפרוסי והחזיק בכלי מלחמה משוכללים דוגמת הגרנד ארמה. בסופו של דבר, ניצח נפוליאון בקרב והקים את הקונפדרציה של הריין שהייתה לממשלת בובות צרפתית.

המונרכיה של יולי ואביב העמים (1815–1848)

בסופו של דבר נפוליאון נחל הפסדים רבים בקרבות והודח מכיסא המלכות בצרפת בשנת 1815. צרפת הוחזרה לממדיה ערב המהפכה הצרפתית והפסידה את כל שטחיה בגרמניה ובית בורבון הקתולי חזר לשלוט בצרפת.
לאחר 15 שנים של שליטת בית בורבון בצרפת הצרפתים מרדו ובית בורבון נפל מכיסאו ולא שב אליו יותר. המהפכה, שהיום נקראת מהפכת יולי 1830 הייתה חילוף משטר בצרפת מהמשטר הנוקשה של בית בורבון למונרכיה מרוככת יותר עליה שלט מלך הצרפתים.
המהפכה ב-1830 הביאה לגל לאומניות באירופה, גם בגרמניה, שדוכאה במשך 18 שנים עד אביב העמים בשנת 1848. לאחריו, היחסים בין העם הגרמני לצרפת היו חמים מתמיד וצרפת זכתה להגירה של 180,000 גרמנים, 60,000 מהם היגרו לפריז.

מלחמת צרפת-פרוסיה ולאחריה (1870–1871)

בשנת 1870 פרצה מלחמה בין פרוסיה, שנהנתה מתמיכה של מדינות גרמניות שונות אשר היו חתומות על ברית צבאית איתה לבין צרפת בראשות נפוליאון השלישי. במהלך המלחמה הובסה צרפת והפרוסים קיימו מצעד צבאי משפיל בחוצות פריז ושנה מאוחר יותר הוכרז על הקמת הקיסרות הגרמנית באולם המראות בורסאי. לאחר המלחמה סיפחו הגרמנים את חבלי אלזס ושליש מלוריין ובכך הנציחו את תחושת הנקמה הצרפתית (רבאנשיזם).
בין מלחמת פרוסיה צרפת לבין מלחמת העולם הראשונה, משך זמן של 48 שנים, שרר מתח ביחסי שתי המדינות וצרפת לא נרגעה עד תבוסת גרמניה ב-1918.

שיתוף פעולה ביטחוני

שיתוף הפעולה הביטחוני העיקרי של המדינות הוא הכוחות האירופיים המשותפים שמורכבים בעיקר מכוחות גרמניים, צרפתיים וספרדיים. ישנה חטיבה מיוחדת בכוחות המורכבת מחיילים של מדינות אלה בלבד.
ואנאהיים

ואנאהיים (Vanaheim) - הוא אחד מתשעת העולמות המרכיבים את היקום במיתולוגיה הנורדית. בעולם זה שכנו אלי הואניר לפני מלחמתם באלי האייסיר. לאחר המלחמה לקחו איתם הוואניר את הידע והקסם ועברו לאסגארד, עולמם של אלי האייסיר. 
הסופר סנורי סטורלוסון תיאר את ואנאהיים באדה הפרוזאית, באדה הפואטית ובספרו מחזור העולם.

אדה פואטית

ואנאהיים מוזכרת פעם אחת בלבד באדה הפואטית, בסטנזות 38-39 בפואמה Vafþrúðnismál. האל אודין, המוסווה כגאגנראד'ר (Gagnráðr), שואל את הענק Vafþrúðnir מאין הגיע האל ניורד. גאגנראד'ר מצביע על כך שאף שניורד חולש על מזבחים ומקדשים רבים, הוא לא אחד מאלי האייסיר. הענק עונה שניורד נוצר בואנאהיים על ידי כוחות תבוניים ומזכיר שניורד הוחלף כשבוי כחלק מהמלחמה בין האייסיר לוואניר ויחזור לוואניר בראגנארוק.

אדה פרוזאית

ב"תרמית על גילפי" (Gylfaginning) ה״שלישי״ מספר שניורד גדל בואנאהיים ונשלח לאחר מכן לאלי האייסר כבן ערובה.

מחזור העולם

ואנאהיים מוזכרת מספר פעמים בסאגת ינגלינגה (Ynglinga saga). בפרק הראשון ביתם של אלי הוואניר מתואר כנהר דון. בפרק הרביעי מוזכרת החלפת השבויים במלחמת ואניר-אייסיר, במסגרתה נשלח הוניר לואנאהיים. בנוסף, בפרק 15, מסופר שהמלך Sveigðir התחתן עם אישה בשם ואנה (Vana) בVanaland הממוקם בשוודיה. למלך ולאשתו בן בשם ואנלנדי (Vanlandi, בנורדית עתיקה ״בן ארץ הואניר).

תאוריות

החוקרת הילדה אליס דוידסון טוענת שמיקומה של ואנאהיים בתשעת העולמות אינו ברור כיוון שאלי וואניר מוזכרים יחדיו עם אלי האייסיר ושוכנים באסגארד. לדידה, ייתכן וואנאהיים שוכנת בעולם המתים. בנוסף, דוידסון מזכירה את הקשר ההדוק בין אלי וואניר ליצורים הפלאיים השוכנים בתלי קבורה, גבעות ואגמים.
רודולף סימק טוען שאין ספק שסנורי סטורלוסון המציא את השם ואנאהיים כתאומו הוואנירי של אסאגרד.
ג'רי גרינפילד

ביוגרפיה

גרינפילד נולד בברוקלין למשפחה יהודית, וגדל בלונג איילנד. בתחילה ניסה להתקבל ללימודי רפואה, אך לא הצליח בכך.
בעת שלמד בקולג' באוהיו עבד כמוכר גלידה בקפיטריה המקומית, ולאחר מכן עבד כטכנאי מעבדות בניו יורק, והתגורר בדירת שותפים עם חבר נעוריו בן כהן.
בשנת 1978 פתחו גרינפילד וכהן חנות גלידה ראשונה בשם "בן אנד ג'ריס" בתחנת דלק בברלינגטון, ורמונט, לאחר שהשניים נטלו לשם כך הלוואה של 4,000 דולר.
עם הצלחת החברה ברחבי ארצות הברית כיצרנית גלידות ארוזות, החליט גרינפילד יחד עם שותפו כהן להעביר דרך קבע חלק ניכר מרווחי החברה למטרות פילנתרופיות.
לאחר מכירת חברת בן אנד ג'ריס לחברת יוניליוור בשנת 2000, חדל גרינפילד מלשאת בה תפקיד רשמי, אך נשאר פעיל במידת מה בניהולה.
הוא נשוי ואב לילד.
ביסטריצה (עיר)

תולדות היישוב

בשנת 1330 נוסדה ביסטריצה כעיר מלוכה, ובשנת 1353 הוענקה לה זכות לקיים ירידים שנתיים. במחצית הראשונה של המאה ה-19 פגעו בעיירה מספר שריפות.
עד שנת 1918 הייתה העיר בשליטת אוסטרו-הונגריה, ובדצמבר אותה השנה סופחה העיר לרומניה. בין השנים 1940 ו-1944 נכללה העיר בשטחי הונגריה.

יהודי ביסטריצה

יהודים החלו להתיישב בביסטריצה עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום בשנת 1848, ובקהילה פעלו חסידויות שונות. ארגון ציוני ראשון הוקם בעיר בשנת 1901 בידי נסים כהן, ובין מלחמות העולם התגברה בה הפעילות הציונית. כמו כן, פעלו בעיר ישיבה, תלמוד תורה ובית ספר יהודי.
בינואר 1941 נמנו בעיר 2,370 יהודים, כשביעית מאוכלוסייתה. תחת שליטה הונגרית, הוחלו על יהודי העיר חוקי הגזע, ובקיץ 1941 גורשו מהעיר לשטחי אוקראינה כמה משפחות יהודיות ללא אזרחות הונגרית, שם נרצחו.
בשנת 1942 נשלחו יהודים מהעיר לעבודות כפייה בחזית האוקראינית, ורבים מהם נספו. עם כיבוש הונגריה בידי הגרמנים במרץ 1944, ערכו בעיר מפקד, וב-3 במאי 1944 הקימו בחווה סמוכה לעיר גטו, אליו הועברו כ-6,000 יהודים מהעיר ומכפרי הסביבה. בגטו סבלו היהודים מצפיפות רבה ומרעב. ב-2 וב-6 ביוני 1944 שולחו יושבי הגטו לאושוויץ.
גשר ווטרלו

היסטוריה

הגשר הראשון במיקום זה תוכנן על ידי ג'ון רני ונפתח לציבור בשנת 1817 כגשר אגרה. גשר זה היה בנוי גרניט וכלל תשע קשתות, שקוטר כל אחת היה 36.5 מטרים (120 רגל), ואורכו הכולל היה 748.5 מטרים (2,456 רגליים).
בעת בנייתו נקרא הגשר "גשר הסטרנד", ועם חנוכתו שונה השם לשמו הנוכחי. הגשר הולאם בשנת 1878 והועבר למחלקת העבודות המטרופולינית אשר הפסיקה לגבות אגרות מעבר בגשר. מחלקת העבודות גילתה כי הגשר אינו יציב, והחלה בעבודות לחיזוק הגשר. 
הגשר צויר על ידי אימפרסיוניסטים רבים ובהם קלוד מונה הצרפתי וג'ון קונסטבל האנגלי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 גברה אי יציבותו של הגשר, ומועצת מחוז לונדון החליטה על הריסתו והחלפתו בגשר חדש שתוכנן על ידי סר גיילס גילברט סקוט. הגשר נפתח לתנועה באופן חלקי בשנת 1942 והושלם בשנת 1945. גשר זה היה היחיד שבין גשרי התמזה שנפגע על ידי הפצצות הלופטוופה במסגרת הבליץ במהלך מלחמת העולם השנייה. מאחר שהגשר נבנה במהלך המלחמה, משערים שמרבית בוני הגשר היו נשים, עובדה המסבירה את הכינוי שדבק בגשר באותה עת - "גשר הנשים" ("the women's bridge"), אף שעל פי מסמכים מאותה תקופה לא עולה שמספר הנשים שעבדו עלה על מספר הגברים. גשר זה נבנה על ידי חברת פיטר לינד ושות', והיה עשוי מאבן פורטלנד שהובאה מדרום מערב אנגליה. אבני הגרניט של הגשר המקורי נשלחו כמתנה למדינות שונות של חבר העמים הבריטי.

רצח גאורגי מרקוב

גאורגי מרקוב, שערק מבולגריה לגוש המערבי, נרצח על גשר ווטרלו ב-7 בספטמבר 1978 על ידי סוכנים של המשטרה החשאית הבולגרית בסיוע הק.ג.ב.. מרקוב חצה את הגשר בדרכו לתחנת אוטובוס מעברו השני של הגשר, ובדרכו חש דקירה ברגלו. בערב אותו יום לקה מרקוב בחום גבוה, ולאחר שלושה ימים נפטר. לאחר מותו מצאו הרופאים קליע פלטינה קטן, כ-1.52 מ"מ אורכו, נעוץ בשוקו. בדיקה מאוחרת יותר מצאה שנקדחו בו שני חורים, בהם נמצאו עקבות לרעל הריצין. את הקליע, כך התברר, ירו הסוכנים באמצעות מטרייה בה הותקן מנגנון ירי בעזרת גז דחוס.

הגשר בתרבות ובאמנות

מספר סרטים נקראו על שם הגשר ובהם הסרט גשר ווטרלו משנת 1931 והסרט גשר ווטרלו משנת 1940 בכיכובם של רוברט טיילור וויויאן לי.
השיר "ווטרלו סנסט", שנכתב על ידי ריי דייוויס והוקלט על ידי להקת הקינקס בשנת 1967, מתאר שני אנשים שנפגשו בתחנת ווטרלו וחצו את הנהר על הגשר תוך שהם רואים ממנו את השקיעה (הגשר עצמו לא מוזכר בשיר, אולם דייוויס הסביר שלכך הייתה כוונתו).
השיר "אחרי ארוחת הצהרים" מאת המשוררת ונדי קופ מתאר שני אוהבים שנפרדים זה מזה על הגשר.
ספרוליט

ספֵרוּליט בפטרולוגיה הוא גוף כדורי קטן הנוצר בעיקר בסלעים געשיים עתירי סיליקה דוגמת ריוליט ובזכוכית געשית. באובסידיאן מסוג פתית השלג נפוצים ספרוליטים מגבישי קריסטובליט. אף שלרוב נוצרים הספרוליטים במסת אם של סלעים אלה, עשויים להיווצר כדורי ספרוליטים עצמאיים, במנותק מן הסלעים.

היווצרות

ספרוליטים מורכבים מגבישים מחטיים קטנים של מינרלים היוצאים ממקור משותף. הסברה היא כי גופים אלה נוצרים כתוצאה מצמיחה גבישית מהירה על הצטברות של חומרים נדיפים.
בתוך הספרוליטים עשויות להתפתח ליתופיזות – חללים קטנים הנוצרים כאשר הלחץ החיצוני נמוך דיו לאפשר את התרחבותם של גזים המומסים בלבה הנוזלית. מילוי חלקי של חללים אלה בגבישי מינרלים יוצר גאודה ומילוי מלא – ביצת רעם.
ג'ורג' קול (שחקן)

ביוגרפיה

קול נולד ברובע טוטינג שבלונדון. בהיותו תינוק נמסר לאימוץ לבני הזוג ג'ורג' ופלורנס קול. קול למד בבית ספר תיכון במורדן, ועזב את בית הספר בגיל 14 כדי לעבוד באיטליז. שאיפתו הייתה להצטרף לצי הסוחר, אבל במקום זה הצטרף לסיור הופעות של מחזמר ובחר בקריירת משחק.

קריירה

בגיל 15 לוהק קול לסרט "Cottage to Let" לצדו של השחקן הסקוטי אלסטייר סים . סים חיבב את קול ולקח תחת חסותו אותו ואת אמו המאמצת. סים גם שימש כמנטור של קול ועזר לו להיפטר מהמבטא הקוקני שלו. קול נשאר לגור עם משפחתו של סים עד שהיה בן 27. מאוחר יותר ייחס לסים את ההצלחה שלו בקריירה. השניים הופיעו יחד ב-11 סרטים, האחרון שבהם היה סרט הטלוויזיה " The Anatomist" מ-1956. קול שיחק לצדו של לורנס אוליבייה בסרט "The Demi-Paradise" מ-1943 ובעיבוד הקולנועי של אוליבייה למחזה "הנרי החמישי" מ-1944. הקריירה שלו נקטעה בשנים 1944 עד 1947 כשירת בשירות לאומי בחיל האוויר המלכותי.
כשחזר קול להופיע זכה להכרה של קהל הצופים בהופעותיו בסרטי קומדיה בריטים משנות החמישים של המאה העשרים. ב-1951 שיחק קול לצדו של אלסטייר סים בסרט סקרוג' וגילם את סקרוג' הצעיר. תפקידו הידוע ביותר הוא "פלאש הארי" בסדרת סרטי סנט טריניאן, בהם שני סרטים בכיכובו של סים. ב-1959 השתתף בקומדיה "Too Many Crooks". עוד כיכב ב-1973 בסרט "Take Me High" בכיכובם של קליף ריצ'רד ודבורה ווטלינג. עוד היה קול מוכר מהופעותיו בקומדיה הרדיופונית "A Life of Bliss" ששודרה בשנים 1953 עד 1969. בסדרה גילם דמות של רווק חביב ומגושם בשם דייוויד אלכסנדר בליס, אותו גילם בתחילה דייוויד טומלינסון . הסדרה שודרה במשך שש עונות וכללה 118 פרקים. ב-1960 נוצרה סדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת התסכיתים, ושודרה במשך שתי עונות, אבל אף פרק מהסדרה לא שרד.
ב-1963 שיחק קול במיני-סדרה בת שלושה חלקים בשם "The Scarecrow of Romney Marsh" שהיא חלק מסדרת הטלוויזיה "עולמו המופלא של דיסני". הסדרה צולמה באנגליה ומככבים בה פטריק מקגוהן בדמות דוקטור סין וקול בתפקיד מיפס.
ב-1971 הופיע קול בתפקיד אורח בפרק "Flight Path" בסדרת הטלוויזיה "UFO" בהפקת ג'רי אנדרסון . עוד שיחק בתפקיד אורח בדמות מר דונס, מנהל בנק, בפרק משנת 1978 של הסיטקום החיים הטובים  שהוצג בנוכחות המלכה אליזבת.
התפקיד הזכור ביותר של קול הוא ארתור דיילי, סוחר מכוניות משומשות ונוכל, בסדרת הטלוויזיה המצליחה "Minder" של טלוויזית ת'יימס. הוא שיחק בסדרה מ-1979 עד לפרק האחרון ב-1994. לפני כן מ-1977 עד 1979 הופיע בדמות סופר בסיטקום "Don't Forget To Write" של ה-BBC. ב-1985 שיחק בתפקיד סר ג'יילס לינצ'ווד בעיבוד של ה-BBC לרומן "Blott on the Landscape" מאת טום שארפ. קול כיכב בסדרות קומיות כמו "The Bounder" (ב-1982 ו-1983), "Comrade Dad" (מ-1984 עד 1986), "אבא" (1997 עד 1998) וב-"My Good Friend" (מ-1995 עד 1996).

חיים אישיים

קול התחתן פעמיים. בין השנים 1954 ל-1962 היה נשוי לשחקנית איילין מור  ממנה התגרש. מ-1967 עד למותו ב-2015 היה נשוי לשחקנית פני מורל . לקול היו ארבעה ילדים שניים מכל אשה. בנו כריס קול הוא תסריטאי קולנוע וטלוויזיה.
ב-1992 הוענק לו תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית. הוא התגורר יותר משבעים שנה בסטוק רו  שבאוקספורדשייר. ב-2013 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלו בשם "The World Was My Lobster".
קול נפטר בגיל 90 ב-5 באוגוסט 2015 בבית החולים רויאל ברקשייר ברדינג אחרי מחלה קצרה. טקס הלוויה התקיים ב"רדינג קרמטוריום" ב-13 באוגוסט. בטקס נוגנה נעימת הנושא של הסדרה "Minder", והשחקן דניס ווטרמן, שכיכב לצדו, נשא דברי הספד.
רובע ויבורג (סנקט פטרבורג)

היסטוריה

עוד לפני הקמת העיר במאי 1703, באזור שהיום נמצא רובי ויבורג כבר היה יישובים רוסים, הכפרים אודינצובו, קוקושקינו, גרינקינו ומקסימובו שכונו בשם הכללי "הצד של ויבורג", אזור שמאוחר יותר נכבש על ידי שוודיה. מאוחר יותר בצו פיוטר הגדול, נבנו באזור בתי חולים שדה בשנים 1715 ו-1717.
החל משנת 1711 החלו בבניית בתי מגורים והרובע החל להתפתח לאיטו. נבנו מפעלים שונים לסוכר ועור, מבשלות בירה, בתי סוהר ובתי קיץ ששימשו את בני האצולה עד לפרוץ מהפכת אוקטובר.
בחודשים מרץ-מאי 1917 בוצע רפורמה בחלוקה המינהלית בפטרוגרד והעיר אוגדה ב-15 רבעים שונים. מבנים רבים בעיר נהרסו לטובת מבנים חדשים.
ביולי 1922 אוחד רובע פרוחובסקי אל רובע ויבורג ובאפריל 1936 הופרד מהרובע רובע המשמר האדום.
בינואר 1952 הרובע שינה שמו לרובע סטלין. באפריל 1954 פורק מחוז המשנה פארגולובסקי ממחוז לנינגרד והכפרים לבאשובו ופארגולובו הוכנסו לתחום השיפוט של הרובע.
בינואר 1958 הוחזר שם הרובע לשמו הקודם ואופי הבנייה ברובע החל להשתנות, כשבשנות ה-60 נבנו בניינים חדשים רבים על חשבון הריסת מבנים היסטוריים.
גבולות הרובע הנוכחיים הוגדרו בשנת 1988.

תחבורה

הרובע נחשב לאחד הרבעים הנגישים ביותר מבחינה תחבורתית, ישנם קווי אוטובוס רבים וששה תחנות רכבת תחתית.

אקולוגיה

ברובע ישנה כמות גדולה מאוד של גנים ופארקים, הגדולים שבהם הם פארק סוסנובקה (המשתרע לגודל של 305 הקטרים), פארק אודלני, מתחם האקדמיה הטכנית לייעור ופארק שובאלבסקי בכפר פארגולובו (זאת נוסף לחמישים גנים נוספים).
בשל סמיכות מפעלי תעשייה לרובע, ישנה רמת זיהום אוויר גבוהה בשל מפעלים כימיים ומפעלים פטרוכימיים הפועלים באזורי התעשייה של הרובע.

כלכלה

רובע ויבורג הוא אחד הרבעים התעשייתים בעיר ובתחומו ישנם שני אזורי תעשייה ובהם מספר מפעלים.
בתחומי הרובע פועלים 30,722 עסקים, מהם 11,154 עסקים בינוניים ועוד 5,024 עסקים קטנים.
נכון לשנת 2007, כוח העבודה ברובע עמד על 140 אלף איש.

ספורט

בתחומי פארק אודלני ברובע נמצא מתקן האימונים וכפר הנופש של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג.
אנטון ארחיפוב

קריירה

ארחיפוב החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת ספרטק שצ'לקובו מהליגה השנייה. כעבור שנה עבר לקבוצת המילואים של מועדון שיניק ירוסלבל. בהמשך שיחק בקבוצות סאטורן וספרטק צ'ליאבינסק מהליגה השנייה. בשנת 2006 חתם בקבוצת חימקי מליגת העל הרוסית ושולב בהרכב הפותח של הקבוצה. בעונה הבאה חתם על חוזה ל-3 שנים בקבוצת טום טומסק. למרות החוזה לא השלים את התקופה - ב-2009 הושאל לצ'רנומורץ נובורוסיסק וב-2010 לשיניק ירוסלבל. בעונת 2011/2012 שיחק כשחקן מן המניין בשיניק.
בשנת 2012 הגיע לישראל וחתם בקבוצת הפועל רמת-גן, היה שותף בזכייה ההיסטורית של הקבוצה בגביע המדינה. בעונה לאחר מכן שיחק מספר משחקים בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית ובסוף 2013 שב לרוסיה. בשנת 2014 פרש ממשחק פעיל.
זאורורניתוידיז

בתרבות

הזאורורניתוידיז מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור בפרק השני, שם נקבה מקננת שומרת על קינה וביציה מפני אובירפטור אך נטרפת ליד הקן בהמשך בידי גיגנטורפטור גדול.
בנוסף הוא מופיע בסדרה התנגשות הדינוזאורים והתוכנית העוקבת אחריה, היום האחרון של הדינוזאורים. עם זאת מאובניו לא נמצאו בסמוך להכחדת הקרטיקון לפני 66 מ"ש, אלא מעל 10 מיליון שנה מוקדם יותר.
יחידת מיתר

אמצעי לחימה

אמצעי הלחימה העיקרי של היחידה הוא הטיל נגד טנקים Spike NLOS (ראשי התיבות NLOS פירושם Non-Line of Sight) המכונה בצה"ל "תמוז". התמוז הוא טיל נגד טנקים מונחה אלקטרו-אופטי וארוך טווח שיכול להגיע לטווח של כ-25 ק"מ.
"חפיז" הוא נגמ"ש M-113 שהותקן עליו משגר טילי תמוז.
"פרא" הוא טנק טילים/משחית טנקים המבוסס על טנק המגח M48A5 ומשמש כפלטפורמה לשיגור טילי תמוז, תוך שהוא מוסווה כטנק באמצעות תותח דמה. הפרא עשה שימוש מבצעי ראשון ומוגבל ב"אירועי הר וגיא" ב-21 בנובמבר 2005, ושימוש נרחב במהלך מלחמת לבנון השנייה ובמבצע צוק איתן והוגדר כמסווג עד שנת 2015 בה הותר לפרסום.

הקמה וארגון

יחידת מיתר הוקמה ב-1987 כחלק מעוצבת קלע דוד, ישבה בתחילה במחנה ג'וליס ולאחר מכן עברה לבסיס קבע במחנה יפתח שבפיקוד הצפון.
היחידה התבססה על פלוגות "חפיז", ב-1989 החלה לקלוט את ה"פרא". לאחר קליטה מלאה של ה"פרא" מנה הגדוד שתי פלוגות "פרא", פלוגת סיור ופלוגת מפקדה.
בתחילת שנות ה-2000 הוכפף הגדוד לעוצבת גולן (אגד 282)
ב-2011 נחשף השימוש בטיל התמוז וב-2015 נחשף שימוש היחידה בפלטפורמת הפרא.

מלחמת לבנון השנייה

בנובמבר 2005 ביצע ארגון חזבאללה ניסיון החטיפה בקרבת הכפר רג'ר. בעקבות זאת ביצעו לוחמי היחידה לראשונה ירי טילים מדויק והשמידו מטרות של הארגון בלבנון. במלחמת לבנון השנייה ירו לוחמי היחידה 527 טילים אל עבר מטרות שונות במרחבים אורבנים ופתוחים. במהלך המלחמה, כוח סיור של היחידה אשר ביצע פשיטה בעיירה בינת ג'בייל, מצא עצמו נצור בתוך מבנה תחת אש. בסיום הקרב היו בקרב הכוח 28 לוחמים פצועים ובהם רופא הנלווה לכוח, אשר נפצע בעת שחש לטפל בנפגעים.

סיכולים ממוקדים

היחידה פעלה באזור גזרת עזה שם ביצעו לוחמי היחידה סיכולים ממוקדים כנגד חוליות משגרי הקסאמים. העיתון "ידיעות אחרונות" דיווח כי משנת 2006 חיסלו חיילי היחידה עשרות מחבלים ברצועת עזה.
פעילות היחידה מתבצעת תוך כדי תיאום רב עם כוחות חיל האוויר המסייעים בפגיעה במוקדי שיגור רקטות.

מבצע עופרת יצוקה

במהלך מבצע עופרת יצוקה ביצעו לוחמי הפלוגות הייעודיות שהיו פזורים מסביב לרצועת עזה שיגורים אל עבר מטרות שונות ברצועה תוך כדי מתן סיוע באש מדויקת לכוחות היבשה, כמו כן כוחות הסיור תמרנו בתוך עזה והכווינו אש. במהלך המבצע ירתה היחידה 26 טילי תמוז.

מבצע צוק איתן

במהלך מבצע צוק איתן ברצועת עזה ביולי-אוגוסט 2014 ירו לוחמי מיתר 430 טילי תמוז ממשגרי ה"פרא". בנוסף הפעילו לוחמי היחידה מזל"ט רוכב שמיים לאיכון מטרות.
בתקופות שגרה ביצעה היחידה פעילות ביטחון שוטף ומעצרי מבוקשים ביהודה ושומרון.

פירוק היחידה

בשנת 2016 הוחלט לפרק את היחידה. והיא פורקה בתחילת 2017.