google/wiki40b huggingface dataset:
קסויס

קסויס (באנגלית: Xois , יוונית: Ξόις, סטרבו xvii. עמ', 802; Ptol. iv. 5. סעיף 50; Ξόης, סטפנוס מביזנטיון s. v) הייתה עיר עתיקה וגדולה במידה ניכרת שהייתה ממוקמת בערך במרכז של הדלתא של הנילוס במצרים, ומזוהה כעיר חאסות (Khaset  או Sakha) ממצרים העתיקה.

היסטוריה

קסויס ישבה על אי שנוצר על ידי זרמי הנילוס: Sebennytic ו-Phatnitic. העיר הייתה שייכת לנום "חאסת" , ומאוחר יותר הייתה בירת נום עצמאי, נום קסויס.
השושלת ה-14 כללה, על פי מנתון, 76 מלכים שחיו בקסויס. שושלת זו הקדימה את החיסקוס במהלך תקופת הביניים השנייה של מצרים העתיקה. מקומה המשוער של קסויס היה בין הביצות בדלתא של הנילוס, ויכלה להחזיק מעמד במהלך הכיבוש של הדלתא על ידי החיסקוס, או לאפשר פשרה עם הפולשים על ידי תשלום מס. השערה זו שפרעוני החיקסוס של השושלת ה-14 מלכו מקסויס, אינה נמצאת בקונצנזוס בקרב רוב החוקרים כיום שמאמינים שהשושלת ה-14 התבססה בעיר אווריס בדלתא המזרחית.
על פי כמה גאוגרפים, קסויס אמורה להיות Papremis של הרודוטוס (ii. 59, iii. 12). שמפוליון (l'Egypte sous les Pharaons, vol. ii. עמ'. 214) זיהה את קסויס בשרידי העיר המודרנית Sakkra, שהיא גרסה ערבית נרדפת של השם הקופטי Xeos ושל השם המצרי Skhoo (ניבור, "מסעות", vol. I. עמ'. 75). הדרך מדמיאט לממפיס עברה דרך קסויס.
בן בריל

ביוגרפיה

בן בריל נולד באמסטרדם, הולנד. 
לאחר שזכה באליפות הולנד באגרוף ולמרות גילו הצעיר הורשה בריל להשתתף באולימפיאדת אמסטרדם (1928). במשחקים עצמם הוא היה הספורטאי הצעיר במשלחת ההולנדית, 16 שנים ו-23 ימים וסיים במקום חמישי במשקל זבוב עד 51 ק"ג, לאחר שהגיע לסבוב רבע הגמר. 
לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) לא נשלח, בעקבות החלטתו של יושב ראש הוועד האולימפי ההולנדי, שהיה חבר במפלגה הנאצית ההולנדית. 
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה בריל במדליית זהב. את אולימפיאדת ברלין (1936) החרים בגלל השלטון הנאצי בגרמניה הנאצית. 
במלחמת העולם השנייה נשלחו בריל ומשפחתו לברגן-בלזן. ארבעת אחיו ואחותו שהיו נשואים עם ילדים, פרט לאחד לא שרדו את השואה. מכל משפחתו שרדו את השואה רק הוא ואחיו הצעיר, הארי (נפטר ב-6 באוגוסט 1966).
בריל נפטר בשנת 2003 באמסטרדם בגיל 91. היה נשוי ואב לבן.
בשנת 2006 פורסמה הביוגרפיה שלו.
מרדכי מרגליות

מרדכי מרגליות (מַרגוּליס, Margulies; כ"ח בתשרי תר"ע, 13 באוקטובר 1909 – 24 במרץ 1968) היה חוקר תלמוד, מדרש וספרות הגאונים, פרופסור בבית המדרש לרבנים באמריקה.

ביוגרפיה

נולד בעיר ורשה שבפולין ליונה, ממשפחת רבנים, ואסתר לבית יאניש. בשנת 1920 עלה עם הוריו לארץ ישראל. למד בבית-הספר תחכמוני בת"א ובישיבות בירושלים, ונמנה עם מסיימי המחזור הראשון של האוניברסיטה העברית.
ערך את ה"אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים" וה"אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל", וכתב בהן ערכים רבים. בנוסף הוציא כמה ספרים קדומים במהדורה מדעית בתוספת מבואות, הערות וביאורים. פרסם מאמרים ומחקרים בכתבי עת שונים.
בשנת 1946 זכה בפרס הרב קוק לספרות מחקר וספרי עזר.
בשנת 1953 הוא תבע את חנוך אלבק ואת הוצאת דביר בטענה שהוא מחבר הפירוש למשנה של אלבק על סדר נזיקין, ואלבק רק ערך אותו. לאחר מספר חודשים הושגה פשרה על פיה יודפס בספר הודאה של אלבק למרגליות על עזרתו בכתיבת הפירוש.
משנת 1958 ועד למותו לימד בבית המדרש לרבנים באמריקה.
נפטר בירושלים ממחלה ממארת בגיל 58.
היה נשוי לחוקרת המקרא רחל מרגליות, ואב לחמישה. גיסיו היו הרב יצחק קוליץ וחיים קוליץ והרב יהודה קולודצקי.
יואלי אור

שירותו הצבאי

נולד וגדל בעכו. לאחר לימודים בפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה, התגייס בנובמבר 1982 לצה"ל לחטיבת גולני ושובץ בגדוד 51. בגולני עבר אור הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה ובהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 13 (גדעון) בשנים 1994–1996 בלחימה בדרום לבנון. בתפקידו הבא שימש כמפקד בסיס האימונים החטיבתי בשנים 1996–1998. בשנת 1998 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. לאחר מכן מונה ב-1999 לסגן מפקד חטיבת גולני, ושימש בתפקיד זה בין היתר במהלך הנסיגה מלבנון.
לאחר סיום תפקידו, מונה בשנת 2000 לפקד על חטיבת החרמון, בשנת 2001 הודח לאחר חטיפת חיילי צה"ל בהר דב. לאחר מכן הדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ובתפקידו הבא פיקד על בסיס האימונים הפיקודי של פיקוד הצפון באליקים ובמקביל על חטיבת כרמלי בין השנים 2002–2005. במילואים משמש אור כראש מטה חטיבת גולני, בין היתר במבצע צוק איתן.
לאחר שחרורו שימש כמנכ"ל חברת "hoy".
צ'אנס הראפר

2011: תחילת הקריירה ו-10 Day

במהלך לימודיו בקולג', אחד ממוריו של צ'אנס הפציר בו להתחיל לעסוק במוזיקה, צ'אנס כבר הראה התענינות במוזיקה עוד בגיל הצעיר, ובז'אנר היפ הופ לאחר ששמע את האלבום The College Dropout של הראפר קניה ווסט.
במהלך לימודיו הושעה צ'אנס למשך עשרה ימים מהלימודים, בזמן זה הקליט צ'אנס את המיקסטייפ הראשון שלו בשם "10 Day" אשר עוסק במכללה ובלימודים, במשפחתו ובחיים והרצון שלו להצליח כראפר צעיר.

2013: פריצה ו-Acid Rap

בתאריך 30 באפריל 2013 שיחרר צ'אנס את המיקסטייפ השני שלו הנקרא "Acid Rap", בהשפעת LSD, האלבום מתואר מנקודת מבטו של אדם צעיר שרק סיים את גיל ההתבגרות ונחשף לעולם. במיקסטייפ התארחו אומנים כמו צ'יילדיש גמבינו, טוויסטה ואב-סול.
המיקסטייפ גרם לצ'אנס לזכות למודעות רבה בקרב האינטרנט ולרכוש קהל רב של מעריצי היפ הופ, המיקסטייפ הוכתר על ידי מבקרים רבים כאחד מהאלבומי ההיפ הופ הטובים ביותר לשנת 2013.
לאחר מכן התחיל לערוך צ'אנס סיבובי הופעות ולהשתתף במספר רב של שירים, אחד מהשירים היה הסינגל של ג'סטין ביבר "Confident" אשר הגיע למקום ה-41 במצעד הבילבורד הוט 100.
2016-היום: Coloring Book וזכייה בגראמי
ב-13 במאי 2016 שיחרר צ'אנס בחינם את המיקסטייפ השלישי שלו "Coloring Book".
ב-12 בפברואר 2017 זכה צ'אנס ב־3 פרסי גראמי באמן החדש הטוב ביותר, אלבום הראפ הטוב ביותר Coloring Book, ובהופעת הראפ הטובה ביותר עם "No Problem" — Chance the Rapper Featuring Lil Wayne & 2 Chainz
ב-18 בנובמבר 2017 הנחה צ'אנס את הסדרה Saturday Night Live, ההופעה שלו זכתה לתשבחות רבות. בשנת 2018, השתתף בשיר "Best Life" של קארדי בי. השיר נכלל באלבום בכורתה, Invasion of Privacy.
אברהם מברך

אברהם יששכר מְבָרֵך (בנצ'קובסקי) (כ"ה בתשרי ה'תרנ"ח (1898)–י"א באדר ב' ה'תשמ"ד (1984)), היה מחלוצי ופעילי הציונות דתית בפולין ובישראל, סופר, חוקר מקרא, גאוגרפיה והיסטוריה של עם וארץ ישראל, וממתעדי ההיסטוריה של תנועות "ההגנה", "המזרחי" ו"הפועל המזרחי". קיבל את התואר "יקיר חיפה".

ביוגרפיה

מברך נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי (יש גרסאות הטוענות כי נולד בבלכטוב, הסמוכה לעיר]) שבפולין בכ"ה בתשרי ה'תרנ"ח, למשה הכהן בנצ'קובסקי ולהדסה בת דבורה ואפרים פישל מלץ. אמו הייתה מצאצאי האדמו"ר אפרים פישל מסטריקוב והפרופסור רבי חיים דוד ברנהרד, הידוע כ"בעל תשובה" מפיוטרקוב.
מברך קיבל חינוך חרדי בחדר בפיוטרקוב. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבה הגדולה של חסידות גור בלודז’, אך נאלץ לנטוש אותה משום שנחשד כנגוע בנטיות ציוניות.

קריירה ציבורית

לאחר שעזב את הישיבה, השתלב מברך במהירות בעולם הציבורי-פוליטי.
הוא היה ממייסדי "המזרחי" בפולין ובישראל ו"החלוץ המזרחי" המקומי והעולמי (1918, 1925), היה ציר המועצה הראשונה של "צעירי המזרחי" שהתקיימה בלודז', ציר הוועידה הראשונה של "צעירי המזרחי העולמי", שהתקיימה בוורשה (1919), ציר עירו בוועידת הג'וינט בראדם (1920), ציר הוועידה העולמית של "המזרחי" בקרלסבד (1923), ציר הקונגרס הציוני העולמי ה-14 בווינה (1925), מייסדו ומנהלו הראשון של בית הספר המתקדם הראשון של ה"מזרחי" בפולין, שהוקם בפיוטרקוב-טריבונלסקי (1916), ממקימי וחבר הוועדה המארגנת של "הסתדרות הפועל המזרחי" בירושלים (1921), חבר המרכז של "הפועל המזרחי" בירושלים (1922), חבר "וועד הקהילה" בירושלים, וממקימי המושב הדתי כפר חיטים.
בשנת 1921 (ה'תרפ"א) עלה לישראל באוניה אקלינא, והתגורר ביפו עד שהחלו בעיר מאורעות תרפ"א, ב-1 במאי. בין השנים 1921–1924 עבד בעבודות בניין ובייבוש ביצות. בין השנים 1924–1932 עסק בחקלאות ושמירה בכפר חיטים.
בין השנים 1933–1939 עבד בשליחות הסוכנות היהודית כמשגיח כשרות, ועסק גם כן ברכישת נשק מטעם ההגנה ובהטענתו על האוניות "מרתה וושינגטון", "ג’רוסלמה", "פלסטין" ו"פילסנה-גליליאה". זכרונותיו משנים אלו מתועדים בארכיון ההגנה.
ב-1940 נישא בשנית, לאחר שאשתו הראשונה נספתה בשואה, ועבר להתגורר בחיפה. הוא היה מנהל סניף "הפועל המזרחי" בעיר, חבר המועצה, סגן מנהל לשכת העבודה הכללית, מנהל משרד הרישום המחוזי של משרד הפנים בחיפה, שופט עירוני וחבר וועדת הערעורים של המוסד לביטוח לאומי בחיפה. ב-1980 קיבל את התואר "יקיר העיר חיפה". לאחר צאתו לגמלאות, באמצע שנות השבעים, הקים וניהל, ביחד עם חברים נוספים, את "ארגון ותיקי התנועה" של תנועת "הפועל המזרחי".
נפטר בחיפה ב-15 במרץ 1984 (י"א באדר ב' ה'תשמ"ד).

חיים אישיים

מברך נישא לדבורה גיטל בת דוד מרקוביץ ומרים אברמוביץ, ולזוג נולדה בת, שרה הורוביץ - בת זוגו של פרופסור יוסף הורוביץ. דבורה גיטל נספתה בשואה.
ב-1940 נישא לפנינה דרובנר-גאסט, ולזוג שני ילדים: פרופסור משה מברך, בן זוגה של פרופסור זמירה מברך, וד"ר דינה פלדמן, בת זוגו של ד"ר בני פלדמן.

מאמריו

מברך כתב ספרים, מאמרים וכתבות רבות אשר עסקו בהיסטוריה הקדומה של עם ישראל וארץ ישראל, ובהיסטוריה של הציונות הדתית בפולין ובישראל. המאמרים והכתבות פורסמו בעיתונים יהודיים, כגון: "היסוד", "שנה בשנה", "הצופה", "גוילין", "בצרון" ו"הדאר".
נועה פלצ'י

ביוגרפיה

פלצ'י נולדה בראשון לציון, גדלה בעיר זו ובבאר יעקב ולמדה בתיכון עמית עמל בראשון לציון. כשהייתה בת 6 החלה ללמוד בלט, ובהמשך עברה להתעמלות אומנותית והחלה להתאמן במסגרת מועדון "הפועל ראשון לציון". ב-2010 הצטרפה לסגל נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית, והשתתפה עמה באליפות אירופה שנערכה בברן. באותה אליפות סיימה הנבחרת במקום החמישי בתרגיל עם חמישה כדורים ובמקום השביעי בקרב-רב. באליפות העולם שנערכה במונפלייה ב-2011, זכתה עם הנבחרת במדליית ארד בתרגיל הסרטים והחישוקים.
בתחרות קדם-אולימפית שהתקיימה ב-17 בינואר 2012 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי בתחרות, ובמדליית כסף בגמר הקרב רב והעפילה לאולימפיאדת לונדון באותה השנה.
שלמה דשן

ביוגרפיה

דשן למד באוניברסיטה העברית בירושלים סוציולוגיה ויהדות, ובשנת 1968 סיים דוקטורט מאוניברסיטת מנצ'סטר. רבים מספריו של דשן נכתבו בשיתוף עם חברו לספסל הלימודים החל מהשנה הראשונה באוניברסיטה, פרופסור משה שוקד, כשכל אחד חוקר בנפרד, אולם חלק ממחקריהם פורסמו במשותף. ב-1983 פרסמו את הספר "עיוני המזרח", עיונים אנתרופולוגיים על העבר וההווה לשאלת הזהות העצמית של עדות ישראל יוצאי צפון אפריקה, תימן, סוריה, כורדיסטן, איראן, גאורגיה, הודו ושל יהודי מדינות אחרות. 
בשנת 1998 ערכו דשן ושוקד את המקראה "החוויה הבין תרבותית" להוראת האנתרופולוגיה, אשר עוסק בשיטות עבודתו של האנתרופולוג לצד לקט מחקרים נבחרים בתחומי חברה ותרבות מעולם הסמלים, הסדרי כוח וקיום חומרי, משפחה וחברות. עוד בין נושאי הספר: האמונה בקדושים אצל יוצאי צפון־אפריקה, שירה בציבור בקרב "יורדים" בניו־יורק, ארגון המאהל הבדווי בלוב, אמונות האפריקנים בכישוף, כלכלת הכפר המקסיקני, קהילות של עולים ממרוקו, מתוניסיה, מכורדיסטן ומחבר העמים, מצוקות של הורים לילדים חריגים, והמחויבות המתמשכת לקוד הכבוד בחברה הערבית בישראל.
ספרם "דור התמורה" משנת 1999 הוא המסמך האתנוגרפי הראשון בעברית אודות חיי הדת, המשפחה, הקהילה והעדה של יוצאי מרוקו ותוניסיה במפגשם עם החברה הישראלית. הספר סוקר את דמות החברה המסורתית בקהילות הרי האטלס ודרום תוניסיה, הדתיות של יוצאי צפון אפריקה, קודש וחול בעלייה-לרגל למירון, לשאלת ההסתגרות העדתית של יוצאי תוניסיה, תמורות בחלוקת העבודה בין גברים ונשים במשפחות של יוצאי מרוקו, וסקירה של פירוד הדורות ביחסי אבות ובנים בקהילת יוצאי הרי האטלס.
בשנת 1996 יצא לאור ספרו "במקל מתקפל", שבו הוא מציג מחקר על עולמם של אנשים עיוורים בישראל.
ולדימיר טקצ'נקו

תולדות חייו והקריירה שלו

טקצ'נקו נולד בסוצ'י ומתנשא לגובה של 2.21 מטרים. הצטיין בעמדת סנטר. כשחקן הגנה ביכולתו לבלום שחקני יריב ובכך לאפשר לשחקני קבוצתו לקלוט ריבאונדים. בהתקפה התבסס על תרגילים פשוטים והיה קלע טוב, יחסית לשחקן בממדיו. במשקל של כ-140 ק"ג ופניו עטורות שפם גדול גיבש תדמית של שחקן בעל מראה מאיים על המגרש.
הוא החל לשחק בגיל 16 במסגרת ליגת ברית המועצות בכדורסל גברים עבור קבוצת סטרויטל קייב. בשנת 1983 עבר לצסק"א מוסקבה, עמה שיחק עד לסיום עונת 1988/1989. בשנותיו האחרונות בקבוצה סבל משורת פציעות כולל פריצת דיסק שהקשתה על תפקודו. בסיום שירותו בצסק"א (שהשתייכה לצבא האדום) קיבל דרגת סרן ופנסיה צבאית. טקצ'נקו שיחק עונה נוספת במועדון הספורט של גואדלחרה בליגה השנייה בספרד ופרש בסיומה, ב-1990. בהמשך שיחק בליגה לשחקנים בוגרים עד שפרש. 
טקצ'נקו זומן לראשונה לסגל נבחרת ברית המועצות בגיל 19, על ידי המאמן אלכסנדר גומלסקי. הוא השתתף במשחקי נבחרת ברית המועצות מ-1976 ועד 1987. בשנת 1977 זכה עם הנבחרת במדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל, ב-1979, 1981 ו-1985 זכה במדליית זהב וב-1987 שוב במדליית כסף. למקום השני באליפות 1979 הגיעה נבחרת ישראל בכדורסל, שהתמודדה לראשונה עם "הענק הרוסי". ב-1982 זכה עם הנבחרת באליפות העולם בכדורסל, ב-1978 וב-1986 זכתה נבחרת ברית המועצות במקום השני באליפות.

בישראל

על אף שהיה שחקן צסק"א מוסקבה, יריבתה המושבעת של מכבי תל אביב במסגרות גביע אירופה לאלופות בכדורסל, היה טקצ'נקו "הענק" או "הנפיל" דמות אהובה על הקהל הישראלי ושם נרדף לענק.
אנגלוס שאנטי

קריירת מועדונים

שאנטי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פניליאקוס ובגיל 17 הצטרף לטונגידו ההולנדית.
בינואר 2008 שאנטי חתם בטרנצ'ין מליגת העל הסלובקית.
בקיץ 2009 שאנטי חתם לעונה אחת באולימפיאקוס חרסוניסוס מהליגה היוונית השלישית.
בקיץ 2010 שאנטי חתם לחמש עונות בארגוטליס מליגת העל היוונית. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, שאנטי מיעט לשחק. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן הרכב בארגוטליס, ששיחקה באותה עונה בליגת המשנה ביוון. באותה עונה רשם 34 הופעות, כבש 4 שערים ובנוסף ארגוטליס חזרה לליגת העל. בסך הכל, שאנטי ערך 102 הופעות בקבוצה וכבש 11 שערים.
ביוני 2015 שאנטי חתם לשנתיים באירקליס סלוניקי, אך עזב אותה בינואר 2016.
לאחר שעזב את אירקליס, שאנטי חתם ב-OFI כרתים מהליגה השלישית. שאנטי הבקיע 4 שערים ב-14 משחקים עד סיום העונה, ועזר ל-OFI לעלות לליגה השנייה ועונה לאחר מכן אף לחזור לליגת העל. בינואר 2018 שוחרר מהקבוצה לבקשתו, לאחר שלא קיבל משכורת מספר חודשים.
ב-29 בינואר 2018 שאנטי חתם באריס סלוניקי עד לסיום העונה.
באוגוסט 2018 שאנטי חתם באייטיטוס ספטה.
ב-24 בינואר 2019 שאנטי חתם בלופטטארי ג'ירוקסטרה מליגת העל האלבנית.

קריירה בינלאומית

שאנטי הוא בן לאב ירדני ואם יוונית ולכן, היה זכאי לייצג את שתי המדינות.
ב-7 בדצמבר 2017 שאנטי זומן לנבחרת ירדן. ב-25 בדצמבר, שאנטי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד לוב.
יחידת מחסני חירום

יחידת מחסני חירום (בראשי תיבות: ימ"ח) היא יחידה צבאית שתפקידה העיקרי ארגון ותחזוקה של הציוד המיועד ליחידת מילואים בעת גיוס חירום של חייליה.
יחידות מחסני חירום קיימות גם במדינות אחרות שבהן מתקיים מערך של כוחות מילואים, אך החלוקה בין הציוד הנשמר במחסנים אלה ובין הציוד שחייל המילואים שומר בביתו, משתנה לפי החוקים והנורמות במדינות השונות. לדוגמה, בשווייץ חייל המילואים מחזיק בביתו את כל הציוד האישי, פרט לנשקו האישי, ובמחסני החירום נמצא רק הציוד היחידתי.
תחזוקה מתאימה של הציוד ביחידות מחסני החירום ושמירה על מלאים של ציוד, לפי הצרכים הצפויים, משפיעים על יכולתן של יחידות הצבא להתארגן במהירות ולפעול ביעילות בשעת חירום.
בשנת 2018 הימ"ח היה במרכז דוח האלוף בריק ובו טען האלוף על חוסר בכח אדם וחוסר מוכנות בימחים
Songs in the Key of Life

רקע

ב-1976 סטיבי וונדר הפך לאחד הדמויות הפופולריות במוזיקת הפופ והרית'ם אנד בלוז, לא רק בארצות הברית אלא בעולם כולו. תוך זמן קצר, האלבומים ‏Talking Book, ‏ Innervisions ו-Fulfillingness' First Finale הגיעו לחמשת הגדולים במצעדים, כאשר שני האחרונים זכו בפרס הגראמי בקטגוריית אלבומי השנה  ב-1974 ו-1975, ברציפות. 
וונדר לא היה מרוצה מניהול המדיניות של ארצות הברית ועד סוף שנת 1975, שקל ברצינות להפסיק את עבודתו בתעשיית המוזיקה ולהגר לגאנה, שם חשב לעבוד עם ילדים מוגבלים. קונצרט פרידה שכבר תוכנן, היה הדרך הטובה ביותר לסיים את הקריירה שלו. הוא שינה את החלטתו כאשר חתם על חוזה חדש עם מוטאון באוגוסט 1975, למרות חיזורים של חברות התקליטים, אפיק ואריסטה. החוזה נחתם לשבע שנים בסכום של 37 מיליון דולר, הגבוה ביותר שנחתם עד לאותה תקופה והעניק לוונדר חופש יצירה מלא.

ביקורת

האלבום קיבל ביקורות חיוביות ונחשב לסיור מודרך, באמצעות מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, לחייו ורגשותיו של האמן.
האלבום כלל שירים המדברים על זיכרונות ילדות, אהבה ראשונה ואהבה אבודה, אהבה בין כל האנשים, אמונה ועל צדק חברתי למען העניים והמדוכאים.
מוזיקאים רבים ציינו את איכותו והשפעתו של האלבום על עבודתם, ביניהם אלטון ג'ון, ג'ורג' מייקל, מרי ג'יי בלייג', מריה קארי, וויטני יוסטון וקניה ווסט.
אוהל תורה (כולל)

הקמתו

הכולל נוסד בשנת תר"צ (1930) על ידי הרב איסר זלמן מלצר והרב משה מרדכי אפשטיין. בשנים הראשונות שכן הכולל בשכונת כרם בירושלים.
בשנת תרצ"ד (1934) עלה הרב שמואל יצחק הילמן מבריטניה לארץ ישראל והשתקע בשכונת רחביה ירושלים. עם בואו נטל את הכולל תחת חסותו ועמד בראשו. הוא העביר את משכנו לשכונת רחביה בסמוך למקום מגוריו. בראש הכולל עמדו הרב אהרן בילוסטוצקי (חמיו של רבי משה שפירא), הרב אפרים זאב גרבוז והרב אשר סנדומירסקי. סגן נשיא הכולל היה הרב גדליה סילברסטון וגזברו היה הנדיב האמריקאי אפרים שיף.
במכתב לנדיבים שכתב הרב הילמן בשנת תרצ"ט הוא כותב על מעלת הכולל:
"מי הם הנושאים דגל התורה... והם הם גיבורי הרוח במחנה ישראל שממיתים עצמם לעינינו במבחר שנותיהם להקים עולה של תורה שלא תישכח... כי מן הישיבות יתגדלו רבני ישראל נושאי אבוקות התורה. כן יעיד הניסיון כי אף אלו המצוינים בישיבות... לא ישיגו אורחות חיים במהלך הרבנות תיכף אחרי חתונתם, ולכן מצאו גאוני וחכמי הדור העבר כי חוב קדוש... לבצר עמדתם עדי ישיגו מקום לנהל צאן מרעיתם... ואם חלילה לא ימצאו תומכים וסועדים בין הפרקים האלו, אז לא די אשר הם מוט יתמוטטו עם תורתם... כי אם גם היושבים עוד בחצרות הישיבות יתחשבו עם עתידם הבלתי מזהיר..."

מתכונת הלימודים

"אוהל תורה" היה אחד מכוללי האברכים הראשונים במתכונת ה"כוללים" בני זמננו. סכומי המלגות היו גבוהים יחסית ועקב הביקוש הרב התקבלו רק אברכים מובחרים, רובם בוגרי ישיבת חברון ויוצאי ישיבות ליטא שעלו לארץ ישראל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. 
הלימודים בכולל כללו שיעורים קבועים בסדר חושן משפט ואבן העזר, והם התנהלו תחת פיקוחו של הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שהיה חתנו של הרב הילמן. הרב הרצוג מעיד על חברי הכולל: "אברכים גדולים, מצוינים שבמצוינים, בקיאים בש"ס ובפוסקים, הלנים בעומקא של הלכה, העתידים להיות לגאוני ישראל, מאורות גדולים בארץ ובחוץ לארץ"
.
הרב הרצוג מסר בפני חברי הכולל שיעור קבוע בהלכות סנהדרין שבספר משנה תורה. על מטרת השיעור כותב הרב הילמן: "כדי לחוננם ולכוננם שיוכלו לישב כיסאות למשפט בערי ישראל הנבנות בארץ הקודש ולהיות דברני האומה מורי ומאורי ישראל לפי הצטיינותם הנשגבה, ובייחוד המצוינים שבהם שהם גם עתה גאונים במלוא מובן המילה". 
רבים מחברי הכולל נעשו רבנים וגדולי תורה מפורסמים. בין חברי הכולל: הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל הלוי וואזנר, הרב בצלאל ז'ולטי רבה של ירושלים, הרב שלום שבדרון, הרב מרדכי אילן, הרב ברוך יצחק לוין, הרב שלמה שמשון קרליץ, הרב ישראל גרוסמן, הרב שלמה טנא הרב בנימין יהושע זילבר והרב משה צבי הולצברג.

הכולל כיום

כיום מנוהל הכולל על ידי בנו של הרב אהרן בילוסטוצקי והוא ממוקם בשכונת בית וגן.
מדיסון ריין

החיים שלפני ואימונים

אשלי ניקול סימונס גדלה באוהיו ביחד עם שני אחיה הגדולים. בתקופת התיכון, היא הייתה בנבחרת העידוד. לאחר שסיימה את התיכון, היא למדה באופן חלקי רדיולוגיה בקולג' בזמן שהתאבקה בארגונים העצמאיים. לאחר מכן, היא החליטה לעזוב את הקולג' כדי להפוך למתאבקת מקצועית באופן מלא, לאחר שכבר השיגה ציון 4.0 באותו הזמן שעזבה. היא החלה את קריירת ההיאבקות שלה באוהיו, לאחר שהשלימה אימונים תחת הדרכתו של ג'ף קאנון. קרב הבכורה שלה התרחש בתיכון שלמדה בו, והשופטת בו הייתה דיוות ה-WWE לשעבר, אייבורי.

חיים אישיים

סימונס נישאה לג'ס קאבוט ב-8 בפברואר 2011. ב-17 במרץ 2013, סימונס הודיעה שהיא נמצאת בהיריון, כשבתה הראשונה, צ'ארלי, נולדה ב-29 באוגוסט. לאחר מכן, הזוג התגרש ובאוגוסט 2015, סימונס נישאה לשדרן TNA, ג'וש לומברגר, הידוע יותר בשם הבמה שלו, ג'וש מת'יוז.
ג'ק באטלנד

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
באטלנד התחיל את הקריירה שלו בברמינגהאם סיטי (2010-2013) ממנה הושאל לשנתיים לצ'לטנהאם טאון מהליגה השנייה עד אשר עבר לקבוצתו הנוכחית סטוק סיטי ב-2013. בשנתיים הראשונות שלו בסטוק סיטי הושאל למספר קבוצות: בברמינגהאם סיטי, ברסנלי, לידס יונייטד ודרבי קאונטי.
באטלנד זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של אנגליה ביורו 2012 בעקבות פציעתו של השוער ג'ון רודי אך לא שיחק. באטלנד ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה ב-15 באוגוסט 2012 במשחק ידידות בין אנגליה לאיטליה ובכך הפך לשוער הצעיר ביותר שעורך הופעת בכורה בנבחרת כשהוא בן 19 ו-158 ימים.

ברמינגהאם סיטי

באטלנד הצטרף לאקדמיה של ברמינגהאם סיטי כאשר היה בן 14, בגיל 16 קודם לקבוצת המילואים וחתם לשנתיים וחצי בברמינגהאם סיטי, באטלנד ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-17 במרץ 2010.

השאלה לצ'לטנהאם טאון

באטלנד הושאל בסטטמבר 2011 לצ'לטנהאם טאון וערך את הופעת הבכורה שלו ב-10 בספטמבר 2011 בה צ'לטנהאם טאון ניצחה 2-0 את מקלספילד טאון. בפברואר 2012 הושאל שוב מבברמינגהאם סיטי לצ'לטנהאם טאון עד סוף העונה.

סטוק סיטי

ב-31 בינואר 2013 חתם באטלנד על חוזה ל 4 וחצי שנים בעלות של 3.5 מיליון פאונד עם סטוק סיטי וכחלק מהעסקה עם בברמינגהאם סיטי ממנה הגיע הוא הושאל אליה עד לסוף העונה. לאחר חזרתו לסטוק סיטי מצא את עצמו כשוער שלישי לאחר אסמיר בגוביץ' ו תומאס סורנסן ו ב-26 בספטמבר 2013 הושאל לבארנסלי לשלושה חודשים. באטלנד ערך במדי בארנסלי 13 הופעות עד שנקרא חזרה ב-26 בדצמבר 2013 בעקבות פציעתו של אסמיר בגוביץ'. ב-1 בינואר 2014 באטלנד ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג כאשר החליף את השוער בפצוע תומאס סורנסן במחצית המשחק בין סטוק סיטי לאברטון שהסתיים בתוצאה 1-1.
באטלנד פתח לראשונה בהרכב ב-12 בינואר 2014 במשחק בין ליברפול לסטוק סיטי שהסתיים בתבוסה 3-5.
ב-20 בפברואר 2014 באטלנד הושאל עד לסוף העונה ללידס יונייטד מההצ'מפיונשיפ וערך את הבכורה שלו שם כבר במשחק הראשון שהסתיים בתוצאה 0-0 נגד מידלסבורג.
ב-20 באוקטובר 2014 הושאל לדרבי קאונטי מהצ'מפיונשיפ לחודש והספיק לערוך שם 6 הופעות לפני שחזר לסטוק סיטי. ב-2015 חתם על הארכת חוזה עם סטוק סיטי עד לסוף עונת 2019.

נבחרות צעירות

באטלנד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה עד גיל 16 ב-3 באוקטובר 2008 במשחק בה אנגליה הביסה 6-0 את צפון אירלנד.

נבחרת בוגרת

באטלנד זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של אנגליה ביורו 2012 בעקבות שבר באצבעו של השוער ג'ון רודי אך לא שיחק אבל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה ב-15 באוגוסט 2012 במחשק ידידות בין אנגליה לאיטליה. באטלנד זומן למונדיאל 2018 בה אנגליה הגיעה עד לחצי גמר שם הודחה בפנדלים 4-3 על ידי קרואטיה.
קוד פרופר

בתורת הגרפים, קוד פרווּפֵר (Prüfer Sequence) הוא התאמה בין קבוצת העצים הממוספרים בעלי n צמתים לבין אוסף הווקטורים באורך n-2 המורכבים ממספרים טבעיים בין 1 לבין n, באופן שמהווה מעין קידוד של המידע שדרוש כדי ליצור את הגרף. את הקידוד יצר המתמטיקאי הגרמני היינץ פרווּפֵר (1896-1934) ב-1918, וסיפק בכך את ההוכחה הקונסטרוקטיבית הראשונה למשפט של קיילי (1889) שלפיו מספר העצים הפורשים של הגרף השלם  הוא .
קוד פרופר הוא פונקציה חד חד ערכית ועל מאפשר לזהות בעיות ספירה של עצים ממוספרים כבעיות הנוגעות לתכונות של סדרות של מספרים ובכך מאפשר ייבוא של שיטות קומבינטוריות בסיסיות לפתרון בעיות מורכבות בתורת הגרפים.
אושייק (פודקרפאטי)

תולדות היישוב

תחילת היישוב באזור בו שוכנת העיירה היא בימי הביניים, ובשנת 1365 נוסדה במקום העיירה על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, וכן נבנה במקום מבצר, לשם הגנה מפשיטות הונגריות אפשריות. העיירה נודעה בשל ירידיה, שהתקיימו פעמיים בשנה. בשנת 1604 בוטל מעמדו העירוני של היישוב, אך זה הושב לו בשנת 1618 על ידי המלך זיגמונט השלישי ואזה. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, שויכה העיירה לאוסטרו הונגריה, עד שבשנת 1918 עברה לשליטת פולין.
במהלך מבצע סופה, ב-11 באוגוסט 1944, פוצצו בעיירה שני גשרים, באופן שהפריע לתנועת הגרמנים.

יהודי אושייק

במחצית השנייה של המאה ה-19 ישבו בעיירה ישיבת קבע כ-50 משפחות יהודיות, אשר קיימו במקום קהילה מאורגנת. עיסוקם של היהודים בעיירה היה מסחר זעיר ורוכלות, ויחידים עסקו במלאכה. כמה מפרנסים עסקו בסחר סוסים או בתיווך בימי יריד הסוסים שהתקיים בעיירה. בתחילת המאה ה-20 נטשו את העיירה כ-10 עד 20 משפחות יהודיות.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם התקיים בעיירה סניף של ההסתדרות הציונית, ובשנת 1933 נוסד בעיירה קן של הנוער הציוני. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מגל האנטישמיות בפולין, ובמספר מקרים אולצו התלמידים היהודים בבית הספר היסודי הכללי בעיירה לכרוע ברך לפני צלב, ופאותיהם קוצצו. בשנת 1937 לא הותר ליהודי העיירה לרכוש בשר כשר. הרב האחרון של הקהילה היה אהרן הלברשטאם, אשר נספה בשואה.

בשואה

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו באושייק כ-250 יהודים, כרבע מסך תושבי העיירה.
הגרמנים כבשו את העיירה ב-8 בספטמבר 1939, ועד מהרה הטילו על יהודיה גזרות כלכליות, הגבלות תנועה, וחובה לשאת סרט לבן עם מגן דוד על זרועם. כמו כן, גברים נלקחו לעבודות כפייה.
באביב 1942 גברו הפגיעות ביהודי העיירה, והגרמנים דרשו מהיהודים חפצי ערך, והטילו על הקהילה תשלומים כבדים. בקיץ 1942 הוקם בעיירה גטו, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. מספר תושבי הגטו הגיע לכ-500 איש, והצפיפות בו הייתה רבה.
ב-17 באוקטובר 1942 ניתן צו לגירוש כל יהודי העיירה לגטו סטשוב, בו רוכזו באותה עת יהודי הסביבה, וביום 7 בנובמבר 1942 נערכה בסטשוב אקציה, במהלכה שולחו קבוצות צעירים למחנות עבודה, והיתר הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה.