הבה קוטב

ביוגרפיה

קוטב נולדה וגדלה בקהיר שבמצרים. בצעירותה חלמה להיות מנתחת בשנת 2003 הפכה לסקסולוגית המוסמכת הראשונה בארצה.
היא בעלת תואר ראשון ברפואה כירורגית, תואר שני ושלישי ברפואה משפטית וטוקסיקולוגיה קלינית. בעלת דיפלומה בסקסולוגיה קלינית וקיבלה את הפרס על המחקר הטוב ביותר מאוניברסיטת מימונדס, פלורידה, ארצות הברית עבור עבודת הדוקטורט שלה בנושא "מיניות באסלאם". קוטב מלמדת בבית הספר לרפואה עין שאמס, ובעלת קליניקה פרטית לייעוץ זוגי בקהיר.
את לימודיה האקדמיים החלה בבית הספר לרפואה כירורגית באוניברסיטת קהיר, וסיימה את התואר הראשון שלה בלימודים אלו בהצטיינות בשנת 1991. במהלך לימודי התואר השני והשלישי באוניברסיטת קהיר, כתבה תזה בנושא "השלכות רפואיות של מחלות המועברות במגע מיני אצל ילדים שחוו התעללות מינית". בעת כתיבת התזה הבינה שיש לה מעט מאוד ידע בנושא מיניות, וכתוצאה מכך החלה לחקור את הנושא. היא גילתה כי הקוראן מעודד יחסי מין בי בני זוג נישואים ומתייחס לזכויותיהן המיניות של נשים. בעבודת המחקר שלה היא טוענת כי האסלאם המקורי כפי שהוא מיוצג בקוראן ובחדית', היה הראשון שהציב את הבסיס לכללי המין והמיניות הנכונים, אשר תואמים למה שהוכיח המדע המודרנית.
בתוכניתה "הנושא החם" המשודרת בערוץ הטלוויזיה "המיחור" (المحور), היא מקיימת דיון פתוח על מין ומשיבה לשאלות הצופים, כל עוד שאלות אלו נוגעות ליחסי מין במסגרת חיי נישואין. על שאלות הנוגעות ליחסי מין שמחוץ לנישואין ונושאים שהם בגדר טאבו או אסורים על פי האסלאם, היא מסרבת לענות.
בתוכניתה היא מעודדת נשים לחקור את גופן, דנה בשאלות הנוגעות ביחסי מין בפרט ובמיניות בכלל, ואף מדברת על אוננות ומשחק מקדים, מבלי לחרוג מעקרונות אמונתה או תרבותה.
תוכניתה היא פופולרית ביותר וזוכה לאחוזי צפייה גבוהים. אף על פי כן הפיכתו של נושא אינטימי זה לעניין ציבורי עורר מחלוקת. ביקורות נמתחו עליה מטעמם של אנשי דת שמרניים כמו שיח' יוסף אל בדרי הידוע בתמיכתו במילת נשים. ע"פ דבריו תוכניתה של קוטב מגדילה את מספר הסוטים. מבקרים אחרים, כדוגמת הפסיכולוג נשישיבי, סבורים שתוכניתה של קוטב אינה עונה על בעיית המיניות במצרים המודרנית שכן היא אינה נוגעת לנושאים הקשורים ביחסי מין שמחוץ לנישואים, כמו הריון אפשרי או האופן שבו צעירים רואים את עצמם ומיניותם.
קוטב מתעלמת ממבקרים אלה וממשיכה לפרסם ספרי שאלות ותשובות וטורים בעיתונות. בשנת 2004 החלה לכתוב טור לייעוץ זוגי בנושאי מיניות בעיתון היומי הגדול ביותר במרים "אל אהארם". אף שעמדותיה נחשבות לליברליות ביותר במצרים, דעותיה של קוטב בנושא מיניות נוטות להיות שמרניות על פי סטנדרטים מערביים.

גישתה בנושא חינוך למיניות

קוטב סבורה שיש בורות מינית בעולם הערבי וכי כ-80 אחוזים ממקרי הגירושים במצרים הם בשל העדר חינוך מיני. לטענתה, האסלאם היא דרך חיים כוללת, ואין להתייחס למין כסוגיה אחת מרכזית ולבודד אותה. היא רואה חשיבות רבה בחינוך מיני אסלאמי בבית מגיל צעיר, וככל שהילד מוכן לכך מבחינה נפשית. לתפישתה, על אבות ואימהות לחנך את ילדיהם באופן שווה ופתוח, ואם לא, ילדים עלולים לחפש מידע במקום זמין אך לא מהימן, דבר אשר עלול לגרום לנזק. לדבריה, הורים מוסלמים אינם דנים בנושא עם ילדיהם בשל החינוך התרבותי שקיבלו וכתוצאה מכך, רבים מהם גם אינם מרגישים בנוח עם המיניות שלהם ואופני הביטוי שלה. היא גורסת כי יש ללמד ילדים עובדות על מין באופן הדרגתי הן בבית הספר והן בבית, בהקשר אסלאמי מלא, כך שהנוער יהיה מודע לקדושת הקשר המיני באסלאם במסגרת הנישואין, או לחטא החמור של פגיעה בחוקים אלו כאשר המין מתקיים מחוץ למערכת נישואין.
על פי תפיסתה, תוכנית הלימודים צריכה להדגיש את ההיבטים האסלאמיים ולכלול צמיחה והתפתחות מינית, שינויים פיזיים במהלך גיל ההתבגרות, הצורך בחיי משפחה, הפיזיולוגיה של מערכת הרבייה אצל גברים ונשים, מוסד הנישואין, הריון  (התפתחות העובר) ולידה, מחלות וסטיות מיניות, מוסר חברתי ומוסר דתי<.
במחקרה היא טוענת שגם מבוגרים אינם יודעים די על מין ולכן לחלקם אין חיי מין מגוונים. לטענתה על הבעל מוטלת המשימה לחנך את אשתו בענייני מין ועל האישה להיות שותפה פעילה יותר. חינוך מיני הולם ובריא חיוני להגשמת נישואים מאושרים, שכן בעיות מיניות בקרב בני זוג עלולות להתבטא ביחסי משפחה מתוחים, סימפטומים פסיכוסומאטיים ואי פוריות.

יחסה לאוננות

עקרונות השריעה הם כנגד אוננות (קוראן 23:5-7), ועל פיהם אוננות היא סטייה שיש לגנותה. אף כי אוננות, לדברי קוטב, אינה בגדר איסור מוחלט. היא טוענת כי אין להיות קיצוניים וכי ניתן לשפוט אוננות באופן מקל כאשר ישנו צורך קיצוני לשחרר מתח וכאב הנובע מעוררות מינית, כאשר זה מזיק פיזית לבריאותו של האדם, כאשר ישנו קושי להינשא, כאשר יש חשש שאילולא כן יבוצע ניאוף וכאשר אין יכולת לצום.

יחסה להומוסקסואליות

הומוסקסואליות על פי הגדרתה היא קטגוריה של נטייה מינית, המתייחסת לאדם החווה משיכה רגשית, רומנטית, או מינית כלפי אדם מאותו המין. אנשים עם אוריינטציה הומוסקסואלית נקראים הומוסקסואלים (גברים ונשים כאחד) והמונח הומוסקסואל לדבריה אינו מבטא את מגוון המיניות, שכן הוא מתעלם מביסקסואליות ואינו מגדרי.
קוטב טוענת כי הומוסקסואליות על פי חוקי האסלאם נחשבת לסטייה המוליכה לאקט הנוגד את הסדר הטבעי שביקש אלוהים כלפי האנושות. זהו פשע כלפי המין השני ומשום כך השריעה אוסרת לחלוטין על פרקטיקה של מעשה זה. לטענתה הטקסטים של הקוראן גדושים בגינויים ברורים של פרקטיקה הומוסקסואלית.  היא משווה את תשוקתו של אדם לבן מינו לתשוקתו לבצע ניאוף. כדי לשמור על טוהר החברה האסלאמית, היא טוענת שרוב המשפטנים קבעו כי העונש על מעשה זה צריך להיות זהה לזה של ניאוף: מאה הצלפות על איש רווק, ומוות בסקילה אם הוא נשוי.
היא מכנה הומוסקסואליות כ"הפרעה" "מחלה", "סטייה" "דבר נרכש" ואינה מאמינה שמדובר בעניין גנטי. היא משווה הומוסקסואלים "לאלכוהוליסטים ונוטלי סמים" וטוענת כי היא יכולה "לרפא" את העדפתם המינית במספר מפגשים ספורים על ידי אבחון שורש "הבעיה". לטענתה דעותיה ביחס להומוסקסואליות אינן מבוססות על קנאות דתית או צרות אופקים, שכן הומוסקסואליות אינה עניין דתי אלא סטייה אישית/חברתית.

מיניות האישה

לטענתה, על פי הקוראן יש לנשים זכויות דומות לבעליהן מבחינה מינית (2:216). חלק חיוני מחובתו של הבעל היא לוודא שאשתו אכן מגיעה לסיפוק מיני. זהו יותר מסיפוק פיסי פשוט אלא עונג הדדי. כאשר הבעל אינו מודע לדחפים, לצרכים ולרצונות של אשתו הוא חוטא בכך שהינו שולל ממנה את זכויותיה. התמונה האידיאלית ליחסי מין בין בני זוג נשואים מגיעה מהפסוק 2:223 בו למעשה נאמר על פי פרשנותה שהאישה היא כמו אדמה שיש לעבד ולטפח ואם הבעל יעשה זאת הרי שבעולם הבא יפגוש באללה. לדבריה גם המשחק המקדים, והאורגזמה הנשית מצוינים אף הם בקוראן.
בתוכניתה היא מדגישה את יכולתה של האישה להגיע למספר אורגזמות במהלך קיום יחסי מין, ומזכירה לנשים ליהנות מיתרונן זה. לטענתה הבעיה הגדולה של נשים היא שלרובן המכריע אין חיי מין מספקים, והן אינן יודעות כיצד להביע את צרכיהן המיניים. היא מעודדת נשים לדבר על כך עם בן הזוג ובכך לקדם אקלים של כנות, דאגה ומודעות המעמיקים את הקשר בין גבר לאישה.
קוטב טוענת שמילת נשים אינה מונעת מאישה ליהנות מיחסי מין. אף שהיא מתנגדת למילת נשים היא טוענת שעדין ניתן לעורר עונג בגוף האישה.
היא קוראת לנשים להכיר את גופן אך באותה נשימה מציינת כי נשים אינן זקוקות לאונן כמו הגבר. הן צריכות להיות זכות עד לנישואיהן. נשים נשואות כלל אינן זקוקות לאונן שכן בעליהן אמורים לדאוג לסיפוקן המיני.

יחסה למין אוראלי

מין אוראלי מותר על פי חוקי האסלאם, כל זמן ששני בני הזוג נהנים מהמעשה. אין לבצע סקס אוראלי אם הדבר עשוי לגרום למחלה של בן הזוג או אם יש בכך כדי לגרום לתחושת גועל על ידי בן הזוג.

השימוש בויאגרה מנקודת מבט איסלאמית

אף כי מוסלמים רבים משתוקקים לביצועים מיניים טובים, לטענתה של קוטב, ויאגרה לבדה לא תשיג את התוצאות הרצויות. לדבריה בטרם לקיחת הוויאגרה (אותה היא משווה לסוג של סם), יש לבצע בדיקה רפואית ופסיכולוגית, כדי לבדוק מה הסיבות לאימפוטנציה. לדבריה, לקיחת ויאגרה עלולה להוביל להפקרות מינית ובגידה. בעקבות לקיחת ויאגרה היא מספרת כי נשים רבות מוטרדות מינית על ידי בעליהן וכי מין כפוי אפילו בנישואין עלול להיחשב כאונס. המיניות באסלאם מבוססת על הטבע ואינה מתיימרת להשיג תוצאה מהירה. ויאגרה אין בה כדי ליצור תשוקה אמיתית ועונג אלא שימוש בה הוא סוג של תגובה ללא כל מאמץ.

יחסה למין ביהדות

בראיון ששודר בטלוויזיה הממלכתית במצרים "אל חיאת" ב-16 בינואר 2016, אמרה קוטב כי "בדת היהודית חייבת להיות סיבה לקיום יחסי מין. הסיבה יכולה להיות ילודה או תשוקה גברית למין שאינה ניתנת לסיפוק אלא אם הוא מקיים יחסי אישות עם אשתו. באותו ראיון היא טענה כי ביהדות ישנם כללים נוקשים מאוד ביחס למין וכי יחסי מין מתקיימים רק באמצעות חיץ, אחרי השקיעה, ללא מגע וכן הלאה, דבר היוצר חוסר איזון פסיכולוגי אפילו בקרב יהודים המקיימים את התנאים הללו. לטענתה בשל כך יהודים הם בעלי השיעור הגבוה ביותר של סטייה מינית בהיסטוריה.
בתגובה האשים אותה הרב האורתודוקסי האמריקאי שמואל בוטח, מגיש רדיו וטלוויזיה וסופר, באנטישמיות, והצהיר כי הטענות על סטיות מיניות בקרב יהודים הן בבחינת בורות. היהדות לדבריו מאמינה כי מין הוא עניין קדוש וצורת הידע הנשגבת ביותר ומכאן גם השימוש בתנ"ך במילה "ידע" שמשמעותה קיום יחסי מין. הכמיהה הארוטית, וחוקי הטהרה הקיימים בחוקי האישות היהודיים הם חלק בלתי נפרד מחוקי הדת היהודית כלפי נישואים.