google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי סינגפור–קנדה

היסטוריה

בשנת 1965 קיימה קנדה יחסים דיפלומטיים עם סינגפור, שזה עתה נפרדה ממלזיה, והפכה לאחת המדינות הראשונות שקיימו יחסים דיפלומטיים עם סינגפור.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בין סינגפור לקנדה קיימו שתי המדינות מערכת יחסים חמה וידידותית ושיתפו פעולה בחינוך, מדע וטכנולוגיה, כלכלה וסחר, הגנה לאומית וחילופי כוח אדם. בשנת 1968 ערך ראש ממשלת סינגפור, לי קואן יו, ביקור בן 19 ימים באוניברסיטת קולומביה הבריטית בוונקובר, והפך לראש הממשלה הסינגפורי הראשון שביקר בקנדה. בשנת 1970 ביקר ראש ממשלת קנדה, פייר טרודו, בסינגפור, והיה בכך לראש ממשלת קנדה הראשון שביקר בסינגפור. כמו כן, ביקר גם במכון הפוליטכני בסינגפור במהלך ביקורו.
בשנת 2011, המושל הכללי של קנדה דייוויד ג'ונסטון ערך ביקור ממלכתי בסינגפור והיה למושל הקנדי הראשון שביקר בסינגפור. כשג'ונסטון ביקר בסינגפור, הוא התקבל בברכה על ידי נשיא סינגפור, טוני טאן , ונפגש עם ראש ממשלת סינגפור, לי הסיין לונג. טאן אמר באירוע הממלכתי כי סינגפור מברכת את ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר, שהודיע ​​רשמית על השתתפותו בהסכם השותפות הטרנס-פסיפית (TPP) , ומאמינה כי הסכם ההצטרפות של קנדה יחזק את השתתפותה הכלכלית של קנדה באזור אסיה-פסיפיק, ויאיץ את הקמת אזור הסחר החופשי באסיה-פסיפיק. טאן הביע גם את ביטחונו כי ביקורו של ג'ונסטון יכול להביא לגיבוש בין קנדה למדינות דרום מזרח אסיה לתרגול מטרות משותפות יחד.
בית הספר הבינלאומי הקנדי בסינגפור נפתח בשנת 1990.

יחסי כללה ומסחר

בשנת 2000 היצוא של סינגפור לקנדה עלה על 800 מיליון דולר, אך צנח לפחות מ-500 מיליון דולר בשנה שלאחר מכן. בשנת 2007 הגיע ליותר מ-1.2 מיליארד דולר, אך צנח לפחות ממיליארד דולר בשנת 2009. סינגפור מייצאת בעיקר מוצרים חשמליים וכימיים לקנדה.
בשנת 1995 היצוא של קנדה לסינגפור הסתכם בכ-300 מיליון דולר, ואז עלה ליותר מ־900 מיליון דולר בשנת 2009, ירד לכ-600 מיליון דולר בשנת 2012, ועלה ליותר ממיליארד דולר בשנת 2013. קנדה מייצאת לסינגפור בעיקר מכשירי חשמל, מתכות, ציוד תחבורה ומכשירים.
בשנת 2009 סך ההשקעה של קנדה בסינגפור עמד על 3.14 מיליארד דולר, כאשר למעלה ממאה חברות קנדיות הקימו משרדים בסינגפור, ויותר מ-40 חברות סינגפור הקימו משרדים בקנדה.

מערכת יחסים תרבותית

בשנת 1995, חברו המדינות לשיתוף פעולה שמטרתו יישום תוכנית אימונים באנגלית בקמבודיה, לאוס ווייטנאם. שתי המדינות חתמו לאחר מכן על מזכר ההבנות בתוכנית האימונים במדינה השלישית בסינגפור וקנדה בשנת 1998. החל בנובמבר 2015, הספיקה התוכנית ליישם בסך הכל 66 פרויקטים שעסקו במשא ומתן באנגלית, כספים, אבטחת מזון, ממשל וסחר. 1,357 אנשים מ-15 מדינות השתתפו בתוכנית.
עד 2011 חתמו האוניברסיטאות בסינגפור על מזכר הבנות עם למעלה מ-20 מוסדות קנדים להשכלה גבוהה, הכוללים חילופי סטודנטים, ימי עיון וכנסים, שיתופי פעולה מחקריים וכדומה.
החל מיוני 2015 למדו אלפי סטודנטים מסינגפור בקנדה.

מערכת יחסים צבאית

חיל האוויר בסינגפור משתתף באופן קבוע בתרגיל מייפל פלאג שנערך בבסיס הצבאי קולד לייק באלברטה, קנדה. קנדה משתפת פעולה גם עם סינגפור באימוני טייסים, ביטחון ימי, אי הפצת נשק להשמדה המונית וטרור נגדי.
ביוני 2013 ביקר שר ההגנה הלאומית הקנדי פיטר מקיי  בסינגפור בכדי להשתתף בדיאלוג שנגרי-לה .
ויטאלי סבסטיאנוב

חייו

ויטאלי סבסטיאנוב נולד בעיירה במחוז סברדלובסק. בשנת 1945 משפחתו עברה לסוצ'י. לאחר סיום בית הספר, סבסטיאנוב נסע למוסקבה והחל לימודי הנדסה במכון למהנדסי טייס. עם סיום וקבלת הסמכה כמהנדס הוא החל לעבוד במשרד לתכנון טילים. בשנים 1960–1963 הוא היה מדריך למערכות חלל במרכז להכנת הקוסמונאוטים. בשנת 1965 הוא סיים עבודת הדוקטורט שלו.
בשנת 1968 סבסטיאנוב נכלל ביחידת הכנת הקוסמונאוטים. הוא היה חלק מקבוצה שעברה הנכה לטיסות לירח. עקב בעיות טכניות ואי-יכולת להקדים את אמריקאים בנחיתה על הירח התוכנית בוטלה.
בשנת 1969 סבסטיאנוב החל הכנות לטיסות בחלליות מדגם "סויוז". ביוני 1970 הוא השתתף בטיסה של חללית סויוז 9. לאחר הטיסה הראשונה סבסטיאנוב היה חלק של צוות משנה למספר משימות חלל. הטיסה השנייה שלו התרחשה במאי 1975 על סיפון סויוז 18. לאחר טיסה זו הוא המשיך בהכנות לטיסות נוספות ונכלל בצוותי שמנה של מספר משימות חלל.
עקב סיבות בריאותיות ביוני 1990 הוטלו על סבסטיאנוב מגבלות להשתתפות בטיסות ארוכות.
ב-30 בדצמבר 1993 סבסטיאנוב התפטר ממקום עבודתו במשרד לתכנון חלליות ומיחידת הקוסמונאטים עקב בחירתו לדומה הממלכתית של הפדרציה רוסית. הוא היה חבר דומה במשך מעל העשור והיה חבר של סיעת המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית.
במשך שנים רבות סבסטיאנוב היה מנחה של תוכנית מדעית בטלוויזיה סובייטית. במהלך שנות ה-80 סבסטיאנוב היה יושב ראש הפדרציה הסובייטית של שחמט.
תחנת רכבת תפעולית

תחנת רכבת תפעולית היא תחנת רכבת המשמשת לביצוע פעולות הקשורות לתפעול מערכת הרכבות, כמו מפגש רכבות, דיור רכבות, חיוג רכבות ולפעמים גם טיפול טכני ברכבות.

רקע

כאשר רכבת נאלצת לעצור מסיבה כלשהי, היא חוסמת לחלוטין את קטע המסילה שעליו היא נמצאת. מסיבה זאת נהוג לבצע עצירות רק בתחנות רכבת ובהן לבצע כל פעולה הדרושה לתפעול מערכת הרכבות. כאשר יש קטע מסילה ארוך במיוחד ללא תחנות ויש צורך לבצע עצירה בקטע הזה, תוקם בו תחנה תפעולית שבה תבוצע העצירה. 
בעבר היה צורך בעצירות תפעוליות רבות לשם אספקת מים ופחם לקטרים. כמו כן, היו רוב קווי הרכבת בנויים ממסילה בודדת שלא אפשרה לרכבות בכיוונים מנוגדים לעבור זו על פני זו או לרכבות מהירות לעקוף רכבות איטיות יותר, שלא בתחנה. הצורך לתאם מפגש רכבות רק לתחנות שלאורך הקו יצר קשיחות בלוחות הזמנים ובעיות רבות במקרים של תקלות ואיחורים. הקמת תחנות תפעוליות במרחקים לא גדולים זו מזו נתנה גמישות תפעולית רבה יותר בעלות נמוכה מהכפלה מלאה של המסילה.

תחנה תפעולית על מסילה יחידה

התחנה התפעולית על מסילה יחידה בנויה מעקלתון מקביל למסילה הראשית באורך שיכול להכיל את הרכבת הארוכה ביותר הפועלת בקו, וממסוטים המחברים את קצותיו למסילה הראשית. באמצעות העקלתון ניתן לבצע מפגש רכבות וחיוג רכבות.

תחנה תפעולית על מסילה כפולה

התחנה התפעולית על מסילה כפולה בנויה ממסוטים המחברים את שתי המסילות זו לזו ומאפשרים מעבר של רכבות בין שתי המסילות. באופן הזה ניתן לבצע חיוג רכבות וכן במקרה של מסילה חסומה, לעקוף את הקטע החסום במסילה המקבילה, ולאחריו (בתחנה הבאה) לחזור למסילה המקורית.

תחנה תפעולית המשמשת לדיור רכבות

תחנה תפעולית כזאת משמשת כמקום המתנה לרכבות שסיימו לבצע נסיעה בקו ויש להן עוד זמן המתנה עד לנסיעה הבאה. בתחנה כזאת יהיו מספר עקלתונים המחוברים במסוטים למסילות הראשיות ובהן ידוירו הרכבות הממתינות מבלי להפריע לתנועה במסילות הראשיות.

תחנה תפעולית המשמשת לעריכת רכבות

תחנה תפעולית כזאת משמשת לעריכת רכבת מקרונות, או לפירוק של רכבת ומיון הקרונות השונים מהם היא מורכבת. תחנה כזאת בנויה ממספר רב של עקלתונים שחלקם משמשים לדיור הקרונות על פי סוגם וחלקם כשטח עבודה לעריכת הרכבת או פירוקה. את עריכת הרכבת או פירוקה מבצעים קטרי עיתוק המעבירים את הקרונות בין המסילות.
התחנות העיקריות שבהן עורכים רכבות הן תחנת הרכבת אשדוד מיון, תחנת הרכבת חיפה מזרח, תחנת הרכבת בני ברק, תחנת הרכבת דימונה ותחנת הרכבת לוד.

תחנות תפעוליות של רכבת ישראל

להלן הרשימה של התחנות התפעוליות של רכבת ישראל (מצפון לדרום):
פירוטיט

תכונות פיזיקליות

הפירוטיט מופיע בדרך כלל כגבישים לוחיים או פריזמתיים במנסרות משושות עד 40 ס"מ; בצורת שושנה או כמקבצים גרגיריים או חסרי צורה. הקשיות של המינרל בינונית, 4.5-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.69 גרם לסמ"ק. הפירוטיט מתמוסס בחומצת מלח, וגם בחומצה חנקתית, והוא בעל מגנטיות חלשה המתחזקת מאוד בחימום ועם הפחתה בתכולת הברזל במינרל. עוצמת המגנטיות המקסימלית מגיעה ל-0.12 טסלה. עם זאת, בחימום מעל 320°C מאבד הפירוטיט את המגנטיות שלו, אבל גם מתחיל להתפרק למגנטיט. תופעת גבישים תאומים קיימת על {1012}.

תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא אי-איזוטרופי באופן בולט. גבישי הפירוטיט אטומים, צבעם חום ארד, חום ברונזה או חום כהה. מתכהה במהירות בחשיפה לאור. הברק של הפירוטיט הוא מתכתי, וגבישיו יוצרים שרטוט בצבע אפור כהה עד שחור.

גילוי ומקור השם

מקור שם המינרל מיוונית, πνρρός (פירוס) – "בצבע הלהבה". המינרל תואר לראשונה על ידי המינרלוג הגרמני אוגוסט ברייטהאופט (Johann Friedrich August Breithaupt‏; 1873-1791) ב-1835.
למינרל יש כמה שמות נוספים: "פיריט מגנטי" – משום שצבעו דומה לזה של פיריט והוא כאמור מגנטי חלש; דיפיריט ופירוהוטיט.

שימושים

בפירוטיט משתמשים כמקור להפקת עופרת ברזל, אם כי היא יותר תוצר לוואי של תהליך הפקת הניקל מהמינרל הנלווה פנטלנדיט. בנוסף, הפירוטיט משמש מקור להפקת חומר הליטוש העדין שגונו אדום הקרוי jeweller's rouge, שנועד לליטוש עדין של מתכות ועדשות, וכמו כן להפקת סולפט הברזל (FeSO₄).

מקור ותפוצה

פירוטיט הוא מרכיב קורט נפוץ למדי בסלעי יסוד. הוא מצוי בסלעי יסוד מאפיים שעברו הפרדה מגמתית יחד עם סולפידים אחרים כדוגמת הכלקופיריט והפנטלנדיט. הוא מופיע גם בפגמטיטים ובאזורי התמרה של מגע.
את הפירוטיט ניתן למצוא במקומות רבים בעולם (נכון ל-2011 מונה אתר Mindat 6,290 אתרים). גבישים מפותחים ניתן למצוא בהרי הרץ בגרמניה, במחוז באיה מארה (Baia Mare) ברומניה, בוואל פסיריה (Val Passiria) באיטליה, וכן בשווייץ בשוודיה וברוסיה. גבישים גדולים התגלו במכרה הזהב מורו וליו (Morro Velho) במדינת מינאס ז'ראיס בברזיל. מקומות נוספים כוללים את המכרות בסנטה אולליה שבמדינת צ'יוואווה במקסיקו ובמדינת קולומביה הבריטית שבקנדה.
בישראל ניתן למצוא פירוטיט בנוריט שבמסיב תמנע
ימים ברקיע

עלילת הסרט

העלילה מתרחשת ב-1916 (בסרט מציגים עיתון מ-1916). ביל (ריצ'רד גיר), עובד משיקגו, נמלט לטקסס עם חברתו אבי (ברוק אדמס) ואחותו הצעירה לינדה (לינדה מאנז), על מנת להתחמק מרצח שביצע. ביל ואבי מעמידים פנים שהם אחים על מנת למנוע רכילות. השלושה נשכרים כעובדים תקופתיים על ידי חוואי עשיר (סם שפרד), אשר ביל לומד כי הוא גוסס ממחלה לא מוגדרת. כאשר החוואי מתאהב באבי, ביל מעודד אותה להתחתן איתו ואז, כאשר ימות, הוא יוריש להם את רכושו. הנישואין מתקיימים וביל נשאר להתגורר בחווה, למרות שמנהל העבודה של החוואי חושד שהוא זומם משהו. בסוף החוואי מגלה את מערכת היחסים האמיתית בין אבי לביל למרות שאבי כבר התחילה להתאהב בו. החוואי תוקף את ביל, אך ביל הורג אותו. ביל ואבי בורחים אך ביל נהרג על ידי המשטרה. אבי משאירה את לינדה בפנימייה ויוצאת לדרכה לבדה.
יחסי ליכטנשטיין–קזחסטן

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין רפובליקת קזחסטן כוננו רשמית לראשונה ב-31 בינואר 2007. בשנת 2017 הואמנה שגרירות קזחסטן בשווייץ על ליכטנשטיין ואיתה השגרירה ז'נאר אייצ'נובה. 
הסחר שבין שתי המדינות הוא זניח ולרוב מסתכם בסכומי כסף פעוטים. בשנת 2015 הוערך הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות ב-370,000 דולר אמריקאי כאשר הייצוא הקזחי לליכטנשטיין עומד על 16,500 דולר אמריקאי והייבוא הקזחי מליכטנשטיין עומד על 350,300 דולר אמריקאי.
אן מארי דאף

ביוגרפיה

דאף נולדה בצ'יזוויק שבמערב לונדון. היא הבת הצעירה מבין שני ילדים של משפחת מהגרים אירית. המשפחה התגוררה בסאות'הול שבלונדון. אן-מארי למדה בבית הספר המקיף "מלו ליין". כבר מגיל צעיר השתתפה דאף בתיאטרון נוער מקומי "Young Argosy" כדי להתגבר על ביישנותה ועד מהרה נשבתה בקסמי הבמה.
כשהייתה בת עשרה הצטרפה לתיאטרון חובבים והחלה לחשוב ברצינות על לימודי משחק. בקשתה הראשונה להרשם לבית ספר למשחק נדחתה. אחרי לימודים נוספים בנושאי קולנוע ותיאטרון, נרשמה בגיל 19 לבית הספר "דרמה סנטר" שבלונדון, ולמדה יחד עם ג'ון סים, אנסטסיה היל, וחברה הטוב פול בטאני.
בשנת 2000 הייתה דאף מועמדת לפרס לורנס אוליבייה, אך תשומת הלב העיקרית הופנתה אליה כשגילמה את פיונה בסדרת הטלוויזיה "לגדול בלי בושה" וכשגילמה את המלכה אליזבת הראשונה במיני-סדרה של ה-BBC משנת 2005 "המלכה הבתולה" בכיכובם של טום הארדי, ג'ואן ויילי וטרה פיצג'רלד. בסרט "נער משום מקום" גילמה דאף את אמו של ג'ון לנון הצעיר, ג'וליה סטנלי. בדרמה הביוגרפית "The Last Station" על שנות חייו האחרונות של הסופר הרוסי לב טולסטוי שיחקה דאף בתפקיד סאשה, בתו המסורה של טולסטוי.
בתיאטרון הרבתה דאף להופיע עם התיאטרון המלכותי הלאומי, בין השאר בהפקה משנת 1996 של הלן אדמונדסון, עיבוד לרומן "מלחמה ושלום" מאת לב טולסטוי. כמו כן שיחקה בווסט אנד של לונדון במחזות "Vassa" ו -"Collected Stories". בתיאטרון הלאומי הופיעה דאף ב-"Collected Stories" במחזה "המלך ליר" ובתפקיד הראשי כז'אן דארק בהפקה של מריאן אליוט למחזה "ז'אן דארק" מאת ג'ורג' ברנרד שו וזכתה לשבחים רבים.
ב-2011 שיחקה דאף בתפקיד אלמה רטנבורי במחזה "Cause Célèbre" מאת טרנס רטיגן בתיאטרון האולד ויק בבימויה של ת'יאה שארוק. ב-2007 הייתה דאף אחת מתשע הנשים שהשתתפו בקמפיין "What's it going to take?" להעלאת המודעות לאלימות במשפחה בבריטניה.
בשנת 2018 שיחקה בסרט "על חוף צ'זיל" בכיכובה של סירשה רונן, הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת איאן מקיואן.

חיים אישיים

בשנים 2006–2016 היית נשואה לשחקן הסקוטי ג'יימס מק'אבוי, שכיכב לצדה בסדרה "לגדול בלי בושה". ב-2010 נולד בנם הבכור, ברנדן מק'אבוי.
אנטיוכוס הראשון תאוס, מלך קומגנה

שושלת וראשית חייו

אנטיוכוס היה ככל הנראה בנם היחיד של המלך מיתרידטס הראשון והמלכה לאודיסה הרביעית מקומגנה. אנטיוכוס היה חצי ארמני, צאצא רחוק של שושלת המלוכה האורונטידית (ששלטה בארמניה בשטחים של הממלכה העתיקה אוררטו מתקופת הברזל), וחצי יווני. אביו היה צאצא של מלכי פרתיה ולפי ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בהר נמרוט, היה אף צאצא ממשפחתו של דריווש הראשון, מלך פרס.
אמו הייתה נסיכה יוונית של הממלכה הסלאוקית. אביה היה אנטיוכוס השמיני מהממלכה הסלואקית. אמה הייתה קלאופטרה השישית מבית תלמי. על כן היה אנטיוכוס צאצא ישיר של סלאוקוס הראשון מהממלכה הסלואקית, תלמי הראשון ממצרים, אנטיגונוס מונופתלמוס ממוקדון, ליסימכוס מתראקיה והמצביא המקדוני אנטיפטרוס. חמשת אלו שירתו כגנרלים תחת אלכסנדר הגדול. הוריו של אנטיוכוס נישאו כחלק מהסכם שלום בין ממלכותיהם, כשאביו אימץ את התרבות היוונית.
מעט ידוע על ראשית חייו של אנטיוכוס. כשאביו מאת בשנת 70 לפנה"ס, אנטיוכוס ירש אותו כמלך. אנטיוכוס נישא לבתו של אריוברזנס הראשון, מלך קפדוקיה ונולדו להם חמישה ילדים. בנו מירידטס השני ירש אותו כמלך לאחר מותו ב-38 לפנה"ס.

יחסיו עם הרומאים

בזמן שהאימפריה הרומית סיפחה שטחים באנטוליה באמצעות דיפלומטיה, אנטיוכוס הצליח לשמור על קומגנה עצמאית ללא שליטה רומאית. אנטיוכוס מוזכר לראשונה בכתבים רומיים ב-69 לפנה"ס, בהקשר של המערכה שניהל לוקולוס נגד המלך הארמני טיגראנס הגדול. אנטיוכוס כרת הסכם שלום עם פומפיוס ב-64 לפנה"ס, לאחר שפומפיוס פלש בהצלחה לסוריה. אנטיוכוס ופומפיוס הפכו בשלב זה לבני ברית. אנטיוכוס קיבל ב-59 לפנה"ס את הטוגה פּרַאֵטֵקְסטַה וקיבל הכרה רשמית מהסנאט הרומאי כבן ברית של רומא. אנטיוכוס קיבל שרביט משנהב וגלימה רקומה והרומאים פנו אליו כ"מלך", "בן ברית" או "חבר". הקריאה בכינויים אלו היא מסורת כלפי בני ברית לרומא. החל מתקופת שלטונו והלאה מלכי קומגנה נודעו כבני ברית נאמנים ביותר לעם הרומי. כשמרקוס טוליוס קיקרו היה המושל הרומי של סיציליה ב-51 לפנה"ס, אנטיוכוס סיפק לו מודיעין על תנועת הכוחות של הפרתים. במהלך מלחמת האזרחים בין יוליוס קיסר ופומפיוס, אנטיוכוס סיפק חיילים לכוחותיו של פומפיוס.
ב-38 לפנה"ס, פובליוס ונטידיוס בסוס, ששימש לגאטוס של מרקוס אנטוניוס, ב-38 לפנה"ס, שאף פובליוס ונטידיוס בסוס, ששימש לגאטוס של מרקוס אנטוניוס, לתקוף את אנטיוכוס וממלכתו, לאחר המערכה שניהל מול הפרתים. מרקוס אנטוניוס ופובליוס ונטידיוס בסוס רצו באוצרות ובעושר של ממלכת קמגנה, אך כשהם התכוננו להסתער על הממלכה ועל בירתה סַמוֹסָטַה, אנטיוכוס נשא ונתן עמם והגיע להסכם שלום.
אוף מונסטרס אנד מן

היסטוריה

הלהקה חתמה עם רפאבליק רקורדס בחודש פברואר 2011.
אלבום הבכורה שלהם My Head Is an Animal פורסם בחודש ספטמבר 2011. הסינגל שלהם, Little Talks, הפך ללהיט ברחבי העולם.
ארמיית המשמר ה-11

היסטוריה

ארמיית המשמר ה-11 הוקמה ב-1 במאי 1943 תוך ניצול היחידות של הארמייה ה-16. ביוני 1943 הארמייה הוצבה בחזית המערבית והשתתפה במבצע קוטוזוב. בהמשך היא התקדמה מערבה תוך שחרור חלקים של בלארוס הסובייטית וליטא הסובייטית. בהיותה חלק של החזית הבלארוסית השלישית היא השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית.
בסיום הלחימה הארמייה הייתה ממוקמת בשטח מחוז קלינינגרד. בשנת 1968 יחידות הארמייה השתתפו בהפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. לאחר התפרקות ברית המועצות הארמייה פורקה וחלק מהיחידות שלה הועברו תחת פיקוד של הצי הבלטי.
קרקל

מבנה גוף

אורך הגוף של הקרקל נע בין 55 ל-90 סנטימטרים, אורך הזנב נע בין 22 ל-34 סנטימטרים, הגובה עד הכתף הוא בין 38 ל-50 סנטימטרים. משקל הזכר הוא כ-10 קילוגרם בממוצע, ואילו משקל הנקבה הוא 7 קילוגרם בממוצע. משקל הקרקלים יכול להגיע ל-12 קילוגרם ואף יותר במקרים נדירים. תת-המינים האסייאתים מעט קטנים יותר מאלו האפריקנים. הנקבות קטנות בצורה משמעותית מהזכרים, הגדולים מהן בשיעור של 25%. 
הקרקל בעל פרווה צפופה אך קצרה, חומה-אדמדמה בסנטר, ולבנה באזור הצוואר והבטן. לקרקל פסים שחורים דקים מהעין לאף, ללא שפמונים.
הגוף ארוך, דק וגמיש בעל רגליים ארוכות. הגפיים האחוריות גדולות מהקדמיות. הזנב מהווה כשליש מאורך הקרקל.
האוזניים שחורות מבחוץ, דקות ומחודדות, מצויצות שיער באורך 4.5 ס"מ. סימן ההיכר המיוחד נתן לחיה את שמה: מהמילה הטורקית "קאראקל" שמשמעותה - אוזניים שחורות.
באזורים יבשים צבע הפרווה בהיר יותר, אחוז קטן מהקרקלים בישראל בעלי פרווה אפורה במקצת. למספר תת-מינים שיער עודף על כפות רגליהם המשמש להגנה מחום החולות.
מבנה גופו של הקרקל עוזר לו לקפוץ לגובה של 3 מטר וגם קרקל מבוגר יכול לרוץ כמו ברדלס צעיר.

תזונה

בארץ ישראל ניזון הקרקל בעיקר מחוגלות ומארנבות.
הקרקלים מתגנבים אל טרפם באיטיות. הם יתקפו מכרסמים שונים, ארנבות, איילים צעירים ושאר יונקים קטנים, לעיתים רחוקות יותר יצודו זוחלים וחרקים גדולים. הם ידועים במומחיותם בתפיסת עופות קטנים, על יד זינוק באוויר והכאת הטרף בכפות ידיהם. 
רוב הטרף ניצוד על הקרקע, אולם נצפו מקרים בודדים בהם ניצוד הטרף על גבי העצים. 
הקרקל קל תנועה וחסר פחד ולעיתים אף יתקוף חיה הגדולה ממנו בהרבה כחזיר בר.

התנהגות

הקרקלים האפריקאים פעילים בעיקר במשך הלילה, אולם יצודו בחודשי החורף אף בשעות הבוקר. הקרקלים האסייתים פעילים בשעות בין ערביים ובזריחה. במשך היום הם מסתתרים בכוכים באדמה שננטשו בידי יושביהם, בצמחייה סבוכה ובנקיקי סלעים. הנקבות ההרות ימצאו על פי רוב במערות של דורבנים המרווחים ומוגנים מפני טורפים אחרים.
הקרקל שוכן קרקע אולם מצטיין בטיפוס על עצים, הוא כנראה המהיר מהחתולים הקטנים. הקרקל שומר על הטריטוריה שלו על ידי הטלת שתן. הוא מתקשר בקולות "מיאו", נהימות ולחישות, נשמעו גם קולות המזכירים שיעול. הוא חי על פי רוב ביחידות, אולם נצפו פריטים מגילאים שונים המתקבצים יחד למטרות שונות.

רבייה וגידול צאצאים

הקרקל הזכר חי בטריטוריה גדולה, המוקפת במספר טריטוריות קטנות של נקבות .
תקופת הרבייה אינה קבועה, ונקבה יכולה להזדווג עם 3 זכרים באותה תקופה. הנקבה תזדווג עם זכרים השווים לה פחות או יותר בגודלם ובגילם. הנקבות ממליטות 1-3 גורים לאחר תקופת עיבור של 69-71 יום.
בדומה לגורי חתולים, הגורים פוקחים את עיניהם לאחר 10 ימים ומתחילים ללכת קצת אחר-כך. החל מהחודש הראשון, האם מעבירה אותם ממחילה למחילה כל יום כדי לחמוק מטורפים. הם מתחילים לאכול בשר מהיום ה-45. 
הצעירים מוסיפים למשקלם 21 גרם ביום, מגיעים לבגרות מינית תוך 24-16 חודשים אך עצמאים לחלוטין כבר אחר 6 חודשים, ויכולים למצוא להם טריטוריה משלהם. הזכרים מרחיקים עד 90 ק"מ ממקום הולדתם, ברם הנקבות נשארות בקרבת מקום ועל פי רוב חופפות הטריטוריות של אם ובתה.

שימור טבע

הקרקל הוא חיה מוגנת, אך אינו בסכנת הכחדה ממשית. הם ניצודים בשל עורם ובשרם. הם מהווים אף סכנה למשקי החי ולכן צדים בהם, ידוע מקרה בו קרקל יחיד הרג 21 עזים.
תת-המין C.c.michaelis מסווג כנדיר, ותת-מינים בצפון ודרום אפריקה וכן בחלקים באסיה נעשים נדירים עם הזמן בשל ריבוי ציד לא חוקי. ערכה המסחרי של פרוותם הוא נמוך. הקרקל מוגן מפני ציד במרוקו, תוניס ואלג'יריה, ובכל ארצות אסיה.
ברנדלמהורן

גאוגרפיה

ההר הוא חלק משרשרת ההרים המזרחית לבכליסטוק (Bächlistock) המפרידה בין קרחון בכליטל (Bächlital) לעמק אונטראר (Unteraar valley), וממוקם בין ההרים בכליסטוק (ממערב) וברונברג ממזרח.
למרגלות ההר שוכנים קרחון אונטראר (Unteraar Glacier) ואגם גרימזל (Lake Grimsel).
בנק רוח הקודש

בנק רוח הקודש (באיטלקית: Il Banco di Santo Spirito), היה בנק מדינת האפיפיור והבנק הלאומי הראשון בעולם (אין זה בנק הוותיקן, שנוסד ב-1942). הבנק נוסד ב-13 בדצמבר 1605 על ידי האפיפיור פאולוס החמישי, ב-1923 התאגד כתאגיד בבעלות בעלי מניות, ב-1992 התמזג לבנק רומא (Banco di Roma), מאז 2002 חלק מקבוצת Capitalia. מסמכי הבנק נשמרו בארכיונים הסודיים של הוותיקן.

היסטוריה

האפיפיור פאולוס החמישי החליט להקים בנק של מדינת האפיפיור על מנת להשתחרר מהתלות בבנקאי פירנצה. מטרתו הראשונה של הבנק הייתה לממן את פעילות בית חולים בשם: "בית החולים של רוח הקודש בססיה" (Spedale e Chiesa di Santo Spirito in Sassia), ומכאן גם מקור שמו. הבעלים הרשמי של הבנק היה בית החולים, אך הוא שימש למימון מדינת האפיפיור באופן כללי, לכנסייה, לבתי חולים ולפעילות פיתוח ציבורית ברומא ומחוצה לה. 
ב-1667 העניק האפיפיור קלמנס התשיעי לבנק את משכנו ב"ארמון בנק רוח הקודש" (Palazzo del Banco di S. Spirito) ושם הרחוב שונה ל"רחוב הבנקים החדשים" (Via dei Banchi Nuovi ;בניגוד לבנקים הפלורנטיניים שהיו "הבנקים הישנים").
בשנת 1750 הוציא האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר, שהקפיד על איסור ריבית, אנציקליקה הידועה בכינוי Vix Pervenit, המגנה הלוואה בריבית. הדבר הוביל לשינויים בבנק ולהגבלת פעילות ההלוואות שלו. ב-1786 החל הבנק להדפיס שטרות נייר.
ב-1923 התאגד הבנק כתאגיד בבעלות בעלי מניות, במסגרת הכלכלה המודרנית. ב-1935 הולאם הבנק על ידי איטליה הפאשיסטית. 
ב-1989 רכש הבנק את הבנק הרומאי "Cassa di Risparmio di Roma" וב-1992 התמזג לתוך בנק רומא.
עדולם

עֲדֻלָּם הייתה עיר מקראית מרכזית בשפלת יהודה, בנחלת שבט יהודה. מיקומה המשוער הוא בתל המצוי דרומית למושב אדרת, על גבעה ברום 439 מטר מעל פני הים.

זיהוי המקום

העיר הקדומה מזוהה כיום עם תל ששמו המקורי הוא "ח'רבת א-שיח' מד'כור", הנמצא במזרח פארק עדולם, דרומית למושב אדרת. הזיהוי הוצע לאור נתוני המקרא ועדותו של אוסביוס, ולאור שמה של חורבה קטנה לצד התל, הנזכרת במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל תחת השם "ח'רבת עיד אלמיה".
לפי הסברה, שמו של התל השתמר בשמה של חורבה זו, כאשר השיבוש נובע מהפיכת השם הקדום לשם בעל משמעות בערבית - "חג (עיד) המאה (אלמיה)". בתל ובחורבה שרידי בורות מים, מבנים קדומים ומערות. מקום בארות המכונות כיום "בארות עדולם", וכן מערות הקרויות כיום "מערות עדולם".
ראובן ירון

חייו

ירון נולד ב-1924 בווינה בירת אוסטריה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל. הוא למד במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, וכתב את עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטת אוקספורד בהנחייתו של דוד דאובה, איתו שם על יחסי עבודה וחברות אמיצים בכל ימי חייו. ספר המבוסס על העבודה, Gifts in contemplation of death in Jewish and Roman Law ("מתנות מחמת מיתה במשפט העברי והרומי"), התפרסם ב-1960.
בשנת 1956–1957 לימד תורת המשפט באוניברסיטת אברדין, וב-1957 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. מ-1957 לימד על המשפט הרומי, ומ-1962 גם על משפט המזרח הקדום. ב-1963 מונה לפרופסור חבר, וב-1968 לפרופסור מן המניין.
בשנים 1967–1971 היה דקאן הפקולטה (התשיעי במספר). בתקופתו עברה הפקולטה לקמפוס המחודש בהר הצופים, והייתה הראשונה מיחידות האוניברסיטה שהתמקמה בו.
בשנים 1973–1978 היה ירון מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בגבעת רם.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, ב-1977, הופיע ירון במקום ה-47 ברשימת המועמדים של הליכוד, והיה חבר בצוות חוקה, חוק ומשפט של המפלגה.
ב-1978 מונה ירון לתפקיד יושב ראש רשות השידור. תקופת כהונתו הייתה רוויה בעימותים בין חברי הוועד המנהל לבין אנשי המקצוע. ב-1984 החליף אותו מיכה ינון. 
ממרץ 1990 ועד אוגוסט 1992 כיהן ירון כגנז המדינה במשרד ראש הממשלה.
פרש כפרופסור אמריטוס.
נפטר באפריל 2014, כחמש שנים לאחר פטירת אשתו שושנה. נטמן בבית העלמין סגולה.
דודנו משה אברבך (Aberbach;‏ 1924–2007) היה פרופסור להיסטוריה וספרות יהודית באוניברסיטה היהודית של בולטימור (ובנו דוד אברבך הוא פרופסור לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת מקגיל במונטריאול).
קרליה פטרוזבודסק

ספורט, ספרטק וקרליה דיסקברי

קרליה הוקמה לראשונה בשנת 1914 בשם קבוצת הספורט הראשונה, או בפשטות קבוצת "ספורט". בשנת 1935 אורגנה מחדש כקבוצת ספרטק, אך בעקבות מלחמת העולם השנייה פורקה וחידשה פעילותה ב-1944. בשנת 1964 החלה להתמודד במסגרת הליגה הסובייטית השנייה, בה התמודדה גם בעונת 1971, בעונת 1972 ובעונת 1990 והישג השיא שלה היה מקום 8 בליגה בעונת 1971.
לאחר פירוק ברית המועצות התמודדה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה בעונת 1992 והיא נקראה אז בשם "קרליה-אסמרל" על שם החברה הבריטית-סובייטית "אסמרל" שהעניקה חסות למועדון והייתה בבעלות חוסאם אל-ח'לידי, איש עסקים איראני.
בעונת 1993 הבעלות על הקבוצה עברה לידי חברת "ארזו" מסנקט פטרבורג ובאותה עונה המועדון הגיע להישא השיא בהיסטוריה שלו משסיים במקום השני בטבלת האליפות של הליגה הרוסית השנייה. ברם, ב-1994 סבלה מקשיים כלכליים רבים ובתום אותה שנה פורקה. בשנת 1996 עיריית פטרוזבודסק ואנשי ועדת הספורט של רפובליק קרליה יזמו את הקמת המועדון מחדש בשם "קרליה ארזו" והיא התמודדה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, אך פורקה שוב זמן קצר לאחר מכן. בשנת 2001 הוקמה שוב וקיבלה את סמל הרפובליקה כסמל המועדון והמשיכה להתקיים לסירוגין עד 2006 כשהחלה להתמודד במסגרת הליגה השלישית באופן סדיר עד עונת 2008.
בשנת 2009 שינתה את שמה שוב ונקראה בשם "דיסקברי", לעיתים נשאה את השם "קרליה דיסקברי" (בקרלית: Karjala-Diskaveri potkupallojoukkoveh). תחת שם זה התמודדה בליגה השלישית כשהיא פועלת בחסות חברת "דיסקברי", מהעיר סנקט פרטבורג. במרץ 2011 הייתה אמורה להתמודד בליגה השנייה אך בשל סכסוך מול מועדון נוסף בשם זה שנרשם לליגה השנייה הוחלט כי תתמודד בליגה החובבנית ובסוף אותה עונה הקבוצה פורקה.

קרליה

קרליה הוקמה מחדש בשנת 2011 והיא התמודדה בליגה השנייה משנת 2011 עד עונת 2012/2013 ולאחר מכן איבדה את מעמדה המקצועני. 
היא חזרה לליגה המקצוענית בעונת 2015/2016 אך לאחר מכן היא ירדה ליגה שוב וחדלה להתמודד ברמה המקצועית וייצגה את רפובליקת קרליה, בליגה החובבנית, הרביעית בחשיבותה. הקבוצה פורקה מספר פעמים ובמתכונת האחרונה התקיימה בשנת 2018 כשהתמודדה במסגרת גביע צפון מערב ופעלה בחסות ממשלת קרליה.
בשנת 2018 הוקמה במקומה מועדון כדורגל בשם נבחרת קרליה בכדורגל שמתמודדת בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.

אצטדיון הקבוצה

אצטדיון ספרטק בעיר שימש כמגרש הבית ובו תכולה של 14,545 מושבים. רשמית המתחם נקרא בשם "האצטדיון הרפובליקני המרכזי "ספרטק" והוא נבנה בשנת 1968. שופץ לאחרונה בשנת 2012, בשיפוץ שהוריד את תכולת המושבים מ-2,000 ל-14,545. משמש גם כביתה של קבוצת הפוטבול "Karelian Gunners".
אצטדיון נוסף הוא אצטדיון יונוסט בעיר המכיל 3,500 מושבים ושימש כמגרש רזרבי. נבנה בשנים 1930-1932 ושופץ לאחרונה בשנים 2006—2007.