google/wiki40b huggingface dataset:
יורם יצחקי

ביוגרפיה

יצחקי נולד בכפר סבא לדוריס ויוסף יצחקי, עולים חדשים מעיראק. גדל והתחנך בצהלה. למד בבית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן. תושב כפר הס, נשוי להגר ואב ל-5 ילדים.

שירות בצה"ל

בשנת 1979 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים והתקבל לפלחה"ן צנחנים. לאחר פציעה עבר לסיירת מטכ"ל שם סיים מסלול לוחם, יצא לקורס קציני חי"ר, השתתף במלחמת לבנון הראשונה ולאחריה שימש כמפקד צוות. במהלך השירות השתתף הצוות בכוח הקדמי שפרץ לתוך אוטובוס קו 300 וחילץ את נוסעיו החטופים. לקראת סוף שירותו, יצא הצוות למבצע מיוחד במהלכו נהרג לוחם הצוות, סמל ברק שרעבי.
לאחר השחרור החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה של הטכניון. לאחר 4 שנים חזר לשירות קבע בסיירת, במשולב עם המשך לימודיו. בשנים אלה סיים את לימודיו תוך שהוא משתתף במבצעים רבים שמבצעת היחידה. 
ב-1995 קיבל את הפיקוד על יחידה במערך המבצעים המיוחדים. בתקופה זו קיבל צל"ש רמטכ"ל משאול מופז. בשנת 2000 קיבל את הפיקוד על מערך המבצעים המיוחדים.]

לאחר השחרור

יצחקי השתחרר מצה"ל בשנת 2006, לאחר שהשלים את מבחני הגמר של בית הספר לרפואה וסיים סטאז' במרכז רפואי מאיר בכפר סבא. לאחר השחרור התמנה לסמנכ"ל מו"פ בהוברט של פרופ' שלמה בן חיים וניהל את אופלון המפתחת ציפוי אנטימיקרוביאלי.
בשנת 2009 החל לעבוד כמנהל החברות האחיות של מדינול, וולב מדיקל ומיקרוטק בבעלות יהודית וקובי ריכטר.
"וולב מדיקל" מפתחת ומייצרת מסתם אורטלי להשתלה בצינתור; "מיקרוטק" מפתחת פלטפורמה טכנולוגית להשתלת סנסורים מיניאטוריים פאסיביים קבועים בגוף האדם.
יורם יצחקי הוא חבר נבחר בוועד המוניציפלי של מושב כפר הס.
בחצר של פופיק

רקע

התוכנית החלה את דרכה כשידורי רצף בו פופיק אירח ילדים ודיבר איתם על מצבים שונים, בהמשך הוא ראיין מפורסמים כמו: מיכל דליות, אריק אלפר, אסף אשתר וכו'. בשנת 2011, הצטרפה אל פופיק, אחותו הקטנה ליבי והם דיברו יחד עם ילדים. החל משנת 2012 שידורי הרצף הופסקו והסדרה עברה לפרק של 15 דקות ואל פופיק וליבי הצטרפו חברים חדשים, מתושלח היצור הירוק והחכם, טישה סוסונת הים והקוסמת האנושית דיתה (יעל לבנטל), שירי הסדרה בוססו על שירים לועזים. בסוף 2013, דיתה הוחלפה בפנחס (פיני טבגר) והשירים הוחלפו בשירים ישראלים. בשנת 2015, נכנסה לסדרה הדמות לבנה (לבנה פינקלשטיין).
את שיר הנושא של התוכנית מבצעת יסמין אבן.
בשנים 2015 ו-2016 הייתה הסדרה מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה וקולנוע, וב-2017 זכתה בפרס.
יוחנן השבעה-עשר

ביוגרפיה

סקו נולד בשנת 945 ברומא, כבן למשפחת אצולה רומאית, אשר כמה מבניה היו כמרים, בישופים ואנשי דת. בצעירותו פנה ללימודי כמורה, וב-1 ביוני 996 מונה לקרדינל על ידי האפיפיור גרגוריוס החמישי.
לאחר מותו של קודמו סילבסטר השני מונה סקו לאפיפיור ב-16 במאי 1003, על ידי ג'ובאני קרסנציו, ממשפחת קרסנטי, ששלט ברומא למעשה. תקופת כהונתו הייתה מלווה במלחמות בעקבות הסכסוך בין היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין ארדואינו מאיבראה, שהכתיר את עצמו כמלך איטליה לאחר מותו של אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כהונתו הייתה קצרה, וב-6 בנובמבר אותה שנה מת יוחנן השבעה-עשר, ובמקומו מונה כאפיפיור יוחנן השמונה עשר.

משפחתו

לפני שהתחיל יוחנן השבעה-עשר את לימודי הדת, הוא היה נשוי, ואף נולדו לו 3 בנים. אחד נהיה בישוף בפלסטרינה, אחד נהיה לדיאקון, והשלישי היה נוטריון בשירות הכמורה.

הבלבול בנוגע לשמו

למעשה, יוחנן השבעה-עשר היה יוחנן ה-16 ברשימה, אולם חל בלבול בעקבות שלטונו של האנטי-אפיפיור יוחנן השישה עשר, ומשום כך הוא קיבל את השם "יוחנן השבעה-עשר".
סאמניום

סאמניום או סאמנטיום הוא שמו של חבל ארץ היסטורי וגאוגרפי בדרום איטליה, שנקרא על שם העם שהתיישב בו בתקופות מוקדמות בהיסטוריה, הסאמניטים.
גבולות החבל היו לאטיום (לאציו) בצפון, לוקאניה (בזיליקטה) בדרום, קמפניה במערב ואפוליה במזרח.
החבל מחולק בין המחוזות האיטלקיים קמפניה, פוליה, מוליזה, אברוצו, ובזיליקטה.
החבל השתרע באזור הרי האפנינים לאורך שפלת קמפניה. הערים המרכזיות בחבל היו בוביאמום (Bovaiamom), שנקראה על ידי הרומאים בוביאנום (כיום העיר בויאנו, מחוז מוליזה), ומאלוונטום (כיום בנוונטו (Benevento) שבמחוז קמפניה).
טבעו ההררי של החבל גיבש את אופיים של השבטים האוסקנים שהתיישבו בו, שלימים הפכו לשבטים הסאמניטיים. הסאמניטים שלטו בחבל במשך כ-300 שנה, משנת 600 לפני הספירה ועד 290. משנה זו, ולאחר שהסאמניטים ניגפו בפני הרומאים במלחמות הסאמניטיות, נשלט החבל על ידי הרפובליקה הרומית.
עם פרוץ מלחמת בעלות הברית בשנת 91 לפנה"ס עמדו הסאמינטים, יחד עם המארסים, בראש המרד האיטלקי ברומא. לאחר מספר הצלחות בתחילת המלחמה הם נוצחו, אך היו השבט האחרון שהחזיק מעמד בלחימה עקשנית. בסיומה של המלחמה הם הצליחו לזכות באזרחות רומית.
במהלך מלחמת האזרחים הרומית צידדו הסאמניטים בסיעה הפופולרית, וכך רכשו לעצמם אויב אכזר בדמות לוקיוס קורנליוס סולה, מנהיג הסיעה האופטימאטית במלחמה, שהיה גם המצביא שנלחם נגדם במלחמת בעלות הברית.
כנקמה ערך סולה, לאחר ניצחונו במלחמת האזרחים, בשנת 80 לפנה"ס, מסע כיבוש והשמד באדמת סאמניום, החריב את עריה, חיסל את עמה, והגלה את שרידיו לצפון איטליה. חבל סאמניום הפך להיסטוריה.
מרטין קלונס

ביוגרפיה

נולד בווימבלדון, דרום מערב לונדון שבבריטניה. קלונס הוא בנו של השחקן הקלאסי אלק קלונס, תחילת דרכו הייתה בתיאטרון, ובתפקיד אורח בסדרה דוקטור הו.
הוא שיחק בעברו בגלוב תיאטרון בלונדון, ובתור שחקן רדיו בתוכנית "באלדי" ב"ביביסי רדיו 4". בשנת 2002 לקח על עצמו את תפקיד הרוצח הסדרתי ג'והן ג'ורג' היי בסרט "הכל בשביל אסיד", ובעקבות כך את המוביל בהפקה הטלוויזיונית "להתראות מר צ'יפס".

חייו האישיים

מרטין קלונס נישא בתחילה לשחקנית לוסי אשטון, ומאוחר יותר לאחר שהתגרשו נישא מרטין למפיקת הטלוויזיה פיליפה ברייתווייט בשנת 1997, ובשנת 1999 נולדה להם בת, מרטין חי עם משפחתו בעיר בימינסטר במחוז דורסט בדרום-מערב אנגליה.
שירות ביטחון המדינה (אפגניסטן)

שירות ביטחון המדינה (בפאשטו: خدمات امنیت دولتی) — היה הגוף הממשלתי לענייני ביטחון ברפובליקה הדמוקרטית של אפגניסטן. בשנים 1978-1979 נקרא מחלקת ההגנה על האינטרסים של אפגניסטן והארגון לסיכול ריגול.
במאי 1986, שם הארגון שונה למשרד לביטחון המדינה. לעיתים קרובות הארגון מתואר בכינוי שירות ביטחון המדינה של הרפובליקה הדמוקרטית של אפגניסטן, שהיה קיים משנת 1978 ועד 1992 וכונה בראשי התיבות חאד.

היסטוריה

השירות החשאי האפגני שהוקם ב-6 בינואר 1980. הוקם על ידי הק.ג.ב. "..כדי להגן על החירויות הדמוקרטיות, העצמאות הלאומית, הריבונות, האינטרסים של המהפכה, העם ואת המדינה, כמו גם לנטרל קנוניות של האויבים של אפגניסטן"
השירות החשאי נוצר והופעל בסיוע משמעותי של הק.ג.ב הסובייטי. תפקידו היה פעילות מודיעין, ריגול וסיכול חתרנות, דיכוי פעילות חתרנית של מתנגדים לשלטון, מחתרות, כנופיות וארגוני טרור.
הגוף המשיך להתקיים עם שינויי שם שונים עד הפלישה האמריקאית לאפגניסטן כשהוחלף במינהל הביטחון הלאומי.
מוריס בורז'ס-מונורי

מוריס בורז'ס מונורי (בצרפתית: Maurice Bourgès-Maunoury; ‏19 באוגוסט 1914 - 10 בפברואר 1993) היה פוליטיקאי צרפתי, איש המפלגה הרדיקלית (מפלגת מרכז-שמאל), אשר שימש שר בממשלות צרפת מראשית שנות ה-50 ועד 1958. בשנת 1957 כיהן גם כראש ממשלת צרפת (לאחר גי מולה). מידידי ישראל, שמכר כור גרעיני לישראל לאחר שממשלתו התפרקה, היה שר ההגנה בתקופת מבצע סיני.
מונצח בירושלים ברחוב על שמו בשכונת פסגת זאב

תוכנית הגרעין הישראלית

מונורי הוא שהביא את תוכנית הגרעין הישראלית להצלחה בשנות החמישים לאחר שחתם על מכירת כור גרעיני לישראל, ושיתוף פעולה מדעי בנושא הגרעין, החתימה נעשתה בצורה פיקטיבית. מאחר שבעת חתימתו של מונורי הוא כבר לא היה ראש ממשלה בעקבות התפרקות ממשלתו. החתימה התאפשרה אודות לרעיונו של ידידו שמעון פרס  שיחתום על ההסכם בתאריך האתמול של יום החתימה (שמונורי היה אז ראש ממשלה) וכך יהיה לזה תוקף חוקי ותקף של הסכם מראש הממשלה.
ייזיס

ייזיס הוא מותג של אופנת רחוב שנוצר עקב שיתוף פעולה בין חברת האופנה המצליחה אדידס לבין הזמר המוכר קניה וסט. החברה ידועה בציבור הרחב בעיקר בזכות הנעליים האקסקלוסיביות שלה.
שיתוף הפעולה בין אדידס לקניה וסט התחיל ב-29 ביוני 2016 במסיבת עיתונאים שבה הם הכריזו על שיתוף הפעולה בין שתי החברות שמטרתו היא ליצור מותג חדש של ביגוד והנעלה. שיתוף הפעולה החל לאחר כישלון שיתוף הפעולה בין קניה ווסט לנייק אשר גם נועד ליצור נעליים ייזיס.

רקע שיתוף פעולה

ייזיס הוא מותג אשר החל בתור קונספט שנולד משיתוף פעולה בין הראפר קניה וסט לבין נייק. שיתוף פעולה זה כשל לאחר שמנכ"ל נייק לא הסכים לדבר עם קנייה בטלפון. קנייה אמר: "הוא בסך הכל נתן לי לבנות בשבילו משהו".
לאחר שעזב את נייק לא ניגש ישר לאדידס אלא החל במשא ומתן עם החברה "פומה". ניסיון זה בסופו של דבר לא צלח וסט אף אמר כי "מי שלא נתן לו לעבוד בפומה צריך להביא לפיטורו לאות הצלחת המותג". לאחר כישלון המשא ומתן ניגש ווסט לאדידס והציע את שיתוף הפעולה להשקת המותג, ההחלטה על שיתוף הפעולה אושרה ב-8 בפברואר 2015.

ביגוד

הקולקציה הראשונה של הביגוד של ייזי תחת המותג של אדידס הושקה ב-29 באוקטובר 2015. הקולקציה  הראשונה הייתה בעלת מאפיינים צבאיים, ושווקה לייצור בשיטת ה-"ready to wear" (המוכן ללבישה), כלומר בגדים המיוצרים במפעלים שמטרתם היא לזרז תהליכי ייצור ולהוריד עלויות ומידותיהם מתאימות לרוב האנשים. בראיון ללנדר לני מקלווי סיפר ווסט כי  דיבר עם לואי ויטון על שיתוף פעולה ביניהם להשקת קו ביגוד אלא שהעסקה לא אושרה על ידי הדירקטוריון של לואי ויטון.

הנעלה

בין הדגמים הפופולריים של ייזיס ניתן למצוא את הייזיס 350, ייזיס 350 v2, ייזיס 700, ייזיס 700 v2, ייזיס 500.

שיטת המכירה

שיטת המכירה של ייזיס מבוססת על ייצור מוגבל קנייה בזמן מוגבל. רכישת הנעליים מתבצעת ב"דרופ". "דרופ" היא מכירה זמנית בעלת כמות מוגבלת של זוגות נעליים המתבצעת לרוב כל כמה חודשים על ידי אדידס או קניה ווסט באתר הפרטי שלו, ונגמרת לאחר מספר דקות מזמן התחלתה לאור הכמות הנמוכה שנמכרת לציבור על ידיהם. כמו כן, יש שווקים אינטרנטיים ומכירות יד שנייה של אנשים שהצליחו לשים את ידיהם על הנעליים בדרכים שונות, לרוב על ידי השגת הנעליים מדרופים.
שוק הזיופים בתחום זה הוא רחב.
מעוז (רשת מזון מהיר)

מעוז (באנגלית: Maoz Vegetarian) היא רשת מזון מהיר בינלאומית לממכר פלאפל ומזון צמחוני שהוקמה על ידי ישראלים.

היסטוריה

הסניף הראשון של "מעוז" הוקם על ידי נחמן מילוא ואשתו סימה בר און, ישראלים אשר בילו שנת שבתון באמסטרדם. בשנת 1991 הזוג קנה חנות לממכר שווארמה ופלאפל במרכז העיר אמסטרדם וכעבור זמן החליטו להתמקד רק בפלאפל. בשנת 1999 נפתח הסניף הראשון מחוץ להולנד. כיום לרשת סניפים ברחבי אירופה, צפון אמריקה ואוסטרליה. בתחילת דרכה, מכרה הרשת בעיקר פלאפל, אולם היום מוכרת מגוון רחב יותר של מזון צמחוני.
Queen (אלבום של ניקי מינאז')

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי ניקי מינאז', ליל ויין, כריס ברייד, אמינם, פרנק דוקס, סופה דופס, מייק וויל מייד איט, מטרו בומין וכולי. אתר המוזיקה AllMusic הפנו כלפי האלבום ביקורת מעורבת, והעניקו לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
בנוסף לכך, מכיל האלבום שירים בסגנון ההיפ הופ.
היצרות מולדת של השוער

תסמינים

בדרך כלל, ביטויי המחלה מופיעים החל מהשבוע השני או השלישי לחיים ועד לחודש השני או השלישי. התופעה גורמת להקאות קשות בחודשים הראשונים לחיי התינוק, הנובעות מכך ששריר השוער (pylorus) גדל משמעותית (היפרטרופיה) ומקשה על מעבר המזון אל התריסריון. ההקאות, שאינן כוללות מיצי מרה, הופכות להקאות קשות (הקרויות גם projectile vomiting - הקאה בכוח), והמופיעות בזמן האכלה או מיד לאחריה. היילוד רעב ודורש שוב מזון, והצואה מועטה וקשה.

אבחון

תופעת ההיצרות שכיחה פי חמישה בקרב תינוקות זכרים (1:150) לעומת נקבות (1:750), כאשר הליקוי שכיח במיוחד אצל בנים בכורים. מניחים כי הסיבה למום זה היא פגם גנטי, המועבר בצורה מולטיפקטוריאלית, וזאת בשל שכיחותו הגבוהה בקרב תאומים מונוזיגוטיים.
במהלך הבדיקה, ניתן לחשוד כי מדובר בהיצרות השוער אם במישוש ניתן למצוא מסה שגודלה כזית, באזור האפיגסטריום הימני, מתחת לגובה הכבד (מישוש יכול להיעשות לאחר מתן מזון או פורמולה לתינוק). את האבחנה יש לאמת באמצעות בדיקת אולטרה סאונד, בה רואים כי שריר השוער (הפיילורוס) מעובה (מעל 4 מ"מ) ומוארך (מעל 14 מ"מ). בצילום רנטגן הנעשה עם חומר ניגוד ניתן לראות כי הקיבה מתרוקנת באופן איטי, ואזור הפיילורוס נראה כמו קו דק ומוארך.
בדיקות הדם יגלו תמונה של היפוכלורמיה (תת כלור בדם), היפוקלמיה (תת אשלגן בדם) ובססת, וזאת עקב האיבוד הניכר של כלור וחומצה בהקאות.

טיפול

הטיפול הראשוני כולל את ייצוב מצב התינוק ותיקון החסרים האלקטרוליטיים כתוצאה מההקאות. טיפול המשך במרבית המקרים הוא ניתוחי – בניתוח פרדט-רמשטט (Fredet-Ramstedt operation) נעשה חתך בסרוזה ובשרירית של שריר השוער. מאז תחילת המאה ה-21 מקובל גם טיפול בשיטות כלפרוסקופיה. במרבית המקרים ניתן להתחיל בהאכלה כבר מספר שעות לאחר הניתוח, ועל פי רוב לאחריו לא נצפים סיבוכים.
צעיר לנצח (שיר)

תוכן השיר

השיר נכתב כשיר ערש לבנו של דילן ג'סי, ומילותיו מתחילות "שישמור אותך האל ויגשים משאלתך" – מילים המזכירות את ברכת כהנים הכתובה בספר במדבר – "יברכך ה' וישמרך יאר ה' פניו אליך ויחונך".
השיר מהווה תקווה שבנו יזכה לחיים של שמחה, אושר, שלום ונתינה.

גרסאות כיסוי

השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות של זמרים ידועי שם ולהקות זמר ובהם ג'ואן באאז, רוד סטיוארט, פיטר, פול ומרי, דיאנה רוס, ג'וני קאש, גרייטפול דד, הפריטנדרס, מיט לוף, ריי וילסון, כריסטינה פרי ורבים אחרים.

גרסה עברית

השיר תורגם על ידי יאיר לפיד עבור רמי קליינשטיין ובוצע על ידי ריטה ורמי קליינשטיין ועל ידי רמי קליינשטיין לבדו. השיר הולחן על ידי רמי קליינשטיין, ולחנו שונה מן הלחן המקורי של בוב דילן. בשנת 2009 שר עומר אדם את השיר במסגרת התוכנית "כוכב נולד".
תרגום נוסף לעברית נעשה לשיר על ידי יונתן גפן ויצא לאור כתרגום לספר Forever Young עם איוריו של פול רוג'רס. הספר – "תמיד צעיר" יצא לאור על ידי הוצאת אגם, 2010.
תרגום נוסף לעברית נכתב על ידי אהוד בנאי בסיפור "הצריף" בספרו "זה המקום" שיצא לאור  בהוצאת כתר בשנת 2012.
פול סארביינס

ביוגרפיה

פול סארביינס נולד בחוף המזרחי של מרילנד, בעיר סולסברי. הוריו היו יוונים, מאטינה (לבית ציגוניס) וספיירוס פ. סארביינס, שהיגרו לארצות הברית מלקוניה שביוון, ובבעלותם הייתה מסעדה. אחרי שסיים את לימודיו בתיכון ויקומיקו בסולסברי החל ללמוד באוניברסיטת פרינסטון וב-1954 קיבל תואר ראשון. אחרי שזכה במלגת רודס החל ללמוד בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה, וב-1957 סיים את לימודיו שם לתואר ראשון. סארביינס שב לארצות הברית ולמד בבית הספר הרווארד למשפטים.
לאחר שסיים את לימודיו הגבוהים ב-1960, התמחה אצל השופט הפדרלי מוריגס איימס סופר ואחר כך החל לעבוד בשני משרדי עורכי דין בבולטימור. ביוני אותה שנה נישא סארייבנס לקריסטין דנבר מברייטון, ולהם שלושה ילדים ושבעה נכדים. רעייתו הלכה לעולמה אחרי מאבק במחלת הסרטן ב-22 במרץ 2009. בנו ג'ון נבחר ב-2006 אל בית הנבחרים כנציג מחוז הקונגרס השלישי של מרילנד, והוא ממשיך לייצג אותו גם בקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ב-1966 נבחר אל בית הנבחרים של מרילנד. במשך ארבע שנות כהונתו כנציג אנאפוליס בבית הנבחרים של המדינה, היה חבר בוועדת המשפט ובוועדת הדרכים והמשאבים. ב-1970 נבחר אל בית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מרילנד. בבחירות הבאות לבית הנבחרים שנערכו ב-1972 נבחר שוב לבית הנבחרים אך הפעם כנציג מחוז הקונגרס השלישי - שבשטחו תחומות הערים רוקוויל, בולטימור ואזורי מטרופולין מרכזיים אחרים. באוגוסט 1974 נבחר בידי עמיתיו לסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים להציג את הסעיף של הראשון של הליך ההדחה נגד נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון באשמת שיבוש מהלכי משפט.
בשלהי 1976 נבחר סארביינס לראשונה לסנאט של ארצות הברית ונבחר מחדש אחת לשש שנים עד ל-2000. ב-1981 היה למבקר תדיר של תקציבים צבאיים. למרות זאת, במאי אותה שנה הוא הצביע בעד אישור הצעת חוק של ממשל רונלד רייגן בדבר תקצוב הכוחות המזוינים של ארצות הברית בסך 136.5 מיליארד דולר אמריקני. ב-11 במרץ 2005 הודיע ​​במסיבת עיתונאים שכינס על החלטתו שלא להציג את מועמדותו לסנאט לקראת הבחירות לסנאט שייערכו ב-2006. עמיתיו של סארביינס בסנאט גרסו כי הסיבה לפרישתו מהסנאט נבעה מתוצאה מתסכולו על כך שלא היו לו תפקיד הנהגתי בסיעה הדמוקרטית. כאשר הקונגרס ה-110 התכנס ב-2007 הוחלף בבן קרדין.
תופסים ראש

על התוכנית ומשתתפיה

התוכנית שילבה קטעי משחק, יצירה ושירה בהשתתפות ילדים מבית הספר לאמנויות תל אביב. בכל פרק הילדים שרו מחרוזת משירי זמר אורח ואחר כך הזמרים המתארחים ענו על שאלות הילדים.
שיר הפתיחה של התוכנית נכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי רוני וייס, והוא בוצע על ידי נתן דטנר וילדי התוכנית.
הילדים שהשתתפו בתוכנית היו: טל מוסרי, דנה דבורין, נועה כהן, רן גואטה, ריקי בליך, איתי בארלי, דנה מושקטבליט, אורי אומנותי, יעל קרוון, ימי ויסלר, אוהד קנולר, צק ברקמן, רועי שגב, איה קרמרמן, יונתן גורפינקל, אסף קמיל, מאיה מנור, מעיין בלום, עידו מוסרי ושיר גוטליב.
האמנים השונים שהשתתפו בתוכנית היו: שלמה יידוב, חיים משה, דני סנדרסון, נוער שוליים, דורון מזר, משינה, גידי גוב, גלי עטרי, יגאל בשן, עוזי חיטמן, ירדנה ארזי, שושנה דמארי, נורית גלרון, מיקי גבריאלוב, אריאל זילבר, דני בסן, דודו דותן, הכל עובר חביבי, אייל גפן, אסנת וישינסקי, האחיות יוספי ואדם.
חלק מהילדים שהשתתפו בתוכנית המשיכו במהלך שידורה ולאחריה ללהקת הנוער "צעירי תל אביב" והם: שיר גוטליב, טל מוסרי, דנה דבורין, נועה כהן, עידו מוסרי ואסף קמיל.
בסוף כל תוכנית דטנר היה נפרד מהצופים בבית במשפט "תפסתם מה קורה כאן? לא תפסתם? תתפסו בתוכנית הבאה", ובתוכנית האחרונה אמר דטנר את המשפט "תפסתם מה קורה כאן? לא תפסתם? כבר לא תתפסו בחיים".
לואיג'י די מאיו

ביוגרפיה

די מאיו נולד באבלינו, הבכור מבין שלושה ילדים. אביו היה קבלן בניין ופעיל במפלגה הנאו-פשיסטית MSI-DN ואמו מורה לאיטלקית ולטינית. הוא עבד כעיתונאי עצמאי ולמד משפטים באוניברסיטת נאפולי פדריקו השני, אך לא סיים את התואר. ב-2010 התמודד ללא הצלחה בבחירות למועצת עיריית Pomigliano d'Arco  שבמטרופולין נאפולי.
ב-2013 נבחר לחבר בבית הנבחרים של איטליה כנציג מחוז קמפניה 1. בתחילת כהונתו נבחר לסגן יושב ראש בית הנבחרים והיה בכך לצעיר ביותר שמכהן בתפקיד. 
בספטמבר 2017 נבחר למנהיג תנועת חמשת הכוכבים במקומו של מייסד המפלגה, בפה גרילו, ולנציגה לראשות הממשלה לקראת הבחירות הכלליות ב-2018. בבחירות אלו, זכתה המפלגה בכ-35% מהמושבים בפרלמנט, יותר מכל מפלגה אחרת.
לאחר הבחירות גיבש קואליציה עם מפלגת הליגה הימנית ומנהיגה מתאו סלביני, הם הסכימו על ג'וזפה קונטה כראש הממשלה בעוד שניהם ישמשו כסגניו.
לאחר נפילת הממשלה האיטלקית באוגוסט 2019, הוקמה ממשלה בשיתוף מפלגת חמשת הכוכבים והמפלגה הדמוקרטית, שבה די מאיו משמש כסגן ראש הממשלה וכשר החוץ.
אולריך בק

אולריך בק (בגרמנית: Ulrich Beck;‏ 15 במאי 1944 – 1 בינואר 2015) היה סוציולוג גרמני שכיהן כפרופסור באוניברסיטת מינכן וב-בית הספר לכלכלה של לונדון. בק עסק בנושאים הקשורים למודרניות, בעיות אקולוגיות, אינדיבידואליזם וגלובליזציה, ונחשב לאחד מהסוציולוגים המשפיעים ביותר באירופה.

ביוגרפיה

בק נולד בעיר סטולפ שבחבל פומרניה (שהייתה חלק מגרמניה, כיום בפולין) בשנת 1944, וגדל בהאנובר. בשנת 1966 החל ללמוד סוציולוגיה, פילוסופיה, פסיכולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטת מינכן. בשנת 1972 הוא קיבל את הדוקטורט שלו, ולאחר מכן נשאר באוניברסיטה כפוסט-דוקטורנט בסוציולוגיה. בשנת 1979 הוא מונה כמרצה באוניברסיטת מינסטר ושנתיים מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת במברג, שם הרצה עד שנת 1991. משנת 1992 בק היה מרצה לסוציולוגיה וראש המכון לסוציולוגיה באוניברסיטת מינכן. בנוסף, הרצה וב-LSE. כמו כן כיהן בחבר הנאמנים של המרכז היהודי במינכן.
הוא נשוי לסוציולוגית והפסיכולוגית אליזבת בק-ג'רנשים. בק נפטר באחד בינואר 2015 מהתקף לב.

תחומי מחקר

בק עסק בנושאים הקשורים למודרניות, בעיות אקולוגיות, אינדיבידואליזם וגלובליזציה. אחד ממושגי היסוד שטבע הוא "חברת הסיכון". לטענת בק, החברה המודרנית מתאפיינת בסיכונים פרי האדם (זאת בניגוד לעבר אז הסיכונים היו פרי הטבע). הסיכון הזה הצמיח שורה של תפקידים שמטרתם להתמודד עם הסיכון ולנהל אותו.
בשנים האחרונות, הוא עסק גם בחקר מגוון של נושאים הקשורים לגלובליזציה ולתהליך אותו הוא מכנה "המודרניות השנייה" או "המודרניציה הרפלקסיבית". בין נושאים אלו ניתן למנות את השינויים במבני התעסוקה בכלכלה הקפיטליסטית הגלובלית, בה יש גמישות תעסוקתית והשפעה פוחתת והולכת של ועדי עובדים ואת קריסת המודלים המסורתיים של אהבה ומערכות יחסים (נושא עליו כתב יחד עם אשתו). בנוסף, הוא עסוק בפיתוח של תאוריה סוציולוגית של קוסמופוליטיות במשותף עם שותפו לכתיבה, הסוציולוג הישראלי נתן שניידר. מאמרם Unpacking cosmopolitanism for the social sciences: a research agenda בנושא נבחר על ידי ה-British Journal of Sociology כאחד מהמאמרים המשפיעים ביותר שהתפרסמו במסגרתו בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת.

חברת הסיכון

זהו מושג מפתח נוסף שטבע בק, המתייחס לאופן שבו החברה המודרנית מתארגנת על מנת להתמודד עם הסכנות וחוסר הביטחון שנגרמים על ידי תהליכי המודרניזציה. לטענתו של בק, החברה העכשווית מתאפיינת בכך שהסיכונים איתם היא נאלצת להתמודד הם במידה רבה תוצרים של פעולותיה שלה עצמה, ולא ניתן ליחסם לגורמים חיצוניים כמו הטבע או אלוהים. שינוי זה מחייב בחינה מחודשת של המבנים החברתיים והפוליטיים שאופייניים למודרניות וגורם להופעתה של "מודרניות שנייה" או "מודרניזציה רפלקסיבית". המושג הפך לפופולרי ושגור במדעי החברה בשנות התשעים, לאחר תרגום הספר "חברת הסיכון" לאנגלית ועל רקע העלייה בחשיבות של תנועות סביבתיות.
שרנסק

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה באמצע המאה ה-12 ככפר בבעלות אצולה, ובסוף המאה ה-14 הוענקו לו זכויות עיר, תוך ביצורו. את התפתחות היישוב קטעו פלישות השוודים לאזור באמצע המאה ה-17 ובראשית המאה ה-18.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובתחילת המאה ה-19 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. במהלך המאה ה-19 הפך היישוב לעיירת נפה לסביבתו החקלאית.

יהודי שרנסק

יהודים ישבו בשרנסק מהמחצית השנייה של המאה ה-17, ובשנות השלטון הפרוסי באזור היישוב, עלה מספר היהודים בו באופן משמעותי. במאה ה-19 פעל ביישוב הרב חיים זליג טננבוים, מגדולי חסידם של רבי שמחה בונים מפשיסחה ושל רבי מנחם מנדל מקוצק. בשנת 1857 היוו היהודים כמחצית מתושבי היישוב, ובשנת 1897 נמנו בכפר קרוב ל-1,000 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר 613 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בה פעילות ענפה של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.

בשואה

בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ובתקופה הראשונה לכיבוש נמלטו ממנו רבים מיהודיו, אך רובם נאלצו לבסוף לשוב לבתיהם. בתחילת נובמבר 1939 נכנסו ליישוב אנשי גסטאפו, והחלו בהחרמת רכוש יהודי המקום, תוך הטלת גזירות שונות על בני הקהילה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת ביצוע עבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר ואיסור על הליכה במדרכות ועל קשר עם לא יהודים ביישוב. בסוף שנת 1939 הרסו הגרמנים את בית הכנסת ואת בית המדרש שבכפר.
בנובמבר 1941 גירשו הגרמנים את כ-600 היהודים שנותרו בכפר לגטו מלאווה, שם שוכנו בשתי טחנות קמח נטושות. בתחילת יוני 1942 הוציאו הגרמנים להורג בגטו מלאווה יהודיה משרנסק, שהואשמה באפייה שלא בהיתר. ב-17 ביוני 1942 הוציאו הגרמנים להורג 10 יהודים משרנסק בגטו מלאווה, יחד עם 40 צעירים נוספים מהגטו. יהודי שרנסק הנותרים שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה עם רוב יושבי גטו מלאווה במהלך נובמבר 1942.
מקהילת שרנסק שרדו את השואה כ-20 יהודים, ובהם אישה אחת בלבד.
רוברט פרשגוט

חייו

נולד בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה, למשפחה יהודית שהייתה בבעלותה חנות כלבו. למד כימיה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל וקיבל תואר דוקטור לביוכימיה מאוניברסיטת נורת'ווסטרן. היה חבר סגל אקדמי בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת מדינת ניו-יורק , לימד בעיקר פרמקולוגיה והגיע לדרגת פרופסור.
היה חבר האקדמיה הלאומית למדעים, זכה בפרסים רבים על מחקריו, בהם פרס לסקר ופרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. היה נשוי ואב לשלוש בנות.
ניקוס קאזאנצאקיס

ניקוס קאזאנצאקיס (Νίκος Καζαντζάκης, נודע גם בשם העט פטרוס פסילוריטי‏; 18 בפברואר 1883 - 26 באוקטובר 1957) היה סופר, מתרגם, ונוסע יווני. חיבר שירים, סיפורים, רומנים ורשמי מסע וידוע בעיקר בשל ספריו "זורבה היווני" ו"הפיתוי האחרון".

ביוגרפיה

נולד בשנת 1883 בהירקליון שבאי כרתים. משנת 1902 למד משפטים באוניברסיטה אתונה ובשנת 1907 החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת סורבון. בפריז פגש את הנרי ברגסון והושפע ממנו רבות. 
עם חזרתו ליוון, החל לתרגם ליוונית מסות פילוסופיות וכתבים של ברגסון, כמו גם כתבים של ניטשה ודרווין. 
ב-1914 קאזאנצקיס פגש את אנגלוס סיקליאנוס ויחדיו טיילו במשך שנתיים במקומות שונים ביוון והלה הושפע רבות מן הלאומנות של ידידו סיקליאנוס.
בשנת 1911 נשא לאישה את גאלאטה אלקסיו. הזוג התגרש בשנת 1926. לאחר גירושיו התחתן בשנית עם אלני סאמיו בשנת 1945. בין 1915 ל-1917 היה שותפו לעסקים של גאורגיוס זורבס, שהיווה מאוחר יותר השראה לדמותו של "זורבה היווני".
את האידאולוגיה הקומוניסטית גילה קאזאנצאקיס בזמן שהותו בברלין, שהייתה אז עדה למתחים פוליטיים, וגילה אהדה והערצה למנהיג מהפכת אוקטובר, ולדימיר לנין. 
קאזאנצקיס אמנם לא היה קומוניסט עקבי, אף על פי שביקר ואף התגורר למשך תקופה קצרה בברית המועצות אצל הפוליטיקאי והסופר ויקטור סרג'. אך עלייתו של סטלין הביאה להתפכחותו ובעקבות כך התנער מהקומוניזם הסובייטי.
בערך באותו הזמן, החל קאזאנצאקיס נוטש אט אט את אמונותיו הלאומניות ואימץ לעצמו אידאולוגיה יותר אוניברסלית.
בשנת 1945, עמד בראשה של מפלגה קטנה שהשתייכה לשמאל הלא קומוניסטי ביוון, ובעקבות כך התמנה לשמש כשר ללא תיק בממשלה היוונית של אותם זמנים. לאחר כשנה הוא התפטר מתפקידו.
בשנת 1946 יצאה עבודתו המפורסמת ביותר, "זורבה היווני", על אינטלקטואל אפרורי שפוגש בפועל מכרה שופע חיות ומשתנה עקב חוויותיהם המשותפות. אגודת הסופרים היוונים המליצה אז עליו ועל אנגלוס סיקליאנוס למועמדות זכייה בפרס נובל לספרות. הוא היה מועמד שוב ב-1957, היא שנת מותו, אך הפסיד את פרס נובל לאלבר קאמי בהפרש של קול בודד. מאוחר יותר טען קאמי כי קאזאנצאקיס היה ראוי לקבל את הפרס במקומו.
ב-1951 יצא ספרו "הפיתוי האחרון" (עובד ב-1988 לסרט "הפיתוי האחרון של ישו") בו הציג את ישו מנצרת כאדם הקרוע בספקות ורחוק משלמות. תיאור זה, יחד עם הצגת פאולוס השליח כרמאי ועוד פרטים, הביא עליו את חמת הממסד הנוצרי. הכנסייה היוונית האורתודוקסית ניסתה לתבעו לדין באשמת כפירה, והוותיקן הכליל את הספר ברשימת הספרים האסורים. עוד בימיו תורגמו עבודותיו לארבעים-ותשע שפות שונות. רק ב-1955 נדפס הספר ביוון עצמה, לאחר התערבות מיוחדת של פאולוס, מלך יוון.  
בסוף שנת 1957, חרף מחלת הלוקמיה שממנה סבל, ערך קאזאנצאקיס טיול אחרון לסין ויפן, עם שובו נפל למשכב, הוא הועבר לפרייבורג, גרמניה, ושם נפטר מחוליו. הוא נקבר בחומה הסובבת את העיר הירקליון, מכיוון שהכנסייה היוונית האורתודוקסית סירבה שהוא ייקבר בבית קברות. על מצבתו נכתב: "איני מפלל לדבר, איני ירא מדבר, אני חופשי." (Δεν ελπίζω τίποτα. Δε φοβούμαι τίποτα. Είμαι λεύτερος.)

לקריאה נוספת

Patrick M. O'Neil, Great World Writers: Twentieth Century, Marshall Cavendish, 2014. עמ' 705-712.
קרב אנגיארי

קרב אנגיארי היה קרב בעיירה אנגיארי שבאיטליה בשנת 1440 - בו ניצחה הרפובליקה של פירנצה את צבא דוכסות מילאנו, והבטיחה את שלטונה על מרכז איטליה.
הקרב התפרסם בעיקר בעקבות ציור שנקרא על שם הקרב קרב אנגיארי אותו ניסה לצייר הצייר המפורסם לאונרדו דה וינצ'י - צייר המונה ליזה, אולם הוא השאיר רק רישום הכנה של הציור בעוד הציור עצמו כנראה אבד. מאוחר יותר נעשו ניסיונות על ידי אמנים שונים לשחזר את הציור מתוך הסקיצה שנותרה, כאשר הניסיון הידוע ביותר נעשה על ידי פטר פאול רובנס.