google/wiki40b huggingface dataset:
שארל סוריא

ילדות וצעירות

סוריה נולד בשנת 1812 ביישוב פוליני במחוז ז'ורה כבן של הגנרל ז'אן-שארל סוריא, ששירת תחת שלטונו של נפוליאון.
משפחתו ייעדה לו קריירה צבאית, אך עקב פגיעה ברגל בגיל 10 בתאונה או אולי מזיהום פוליומייליטיס, בילדותו ויתר על כך. במשך חייו נאלך להתהלך בעזרת מקל. יכולותיו בכימיה ובמכניקה הביאו אותו להתמקד בלימודי מדעים, טכניקה ובהמצאות. לבסוף למד כימיה ורפואה.

המצאת הגפרורים מבוססי זרחן

בעת לימודי הכימיה במכללת ארק שבדול, מחוז ז'ורה, התוודע סוריא למספר תגליות שהביאו לפיתוח הגפרורים: מצית מבוסס מימן שהמציא ב-1827 גה-ליסאק וגפרור החיכוך של ג'ון ווקר. אחרי ניסוי שערך מורו לכימיה, ניקולה (Nicolet), בדצמבר 1830, שבו אבקה מתערובת של אשלגן כלורט וגופרית בתוך מכתשת גרמה לפיצוץ, ערך סוריא בחדרו ניסויים רבים שהתלוו בתאונות, בפיצוצים, בכוויות ובהרס של ציוד מדעי. בסופו של דבר הגיע סוריא למסקנה שכדאי להוסיף לתערובת המוזכרת גם זרחן לבן, שהיה עוזר להצתת התערובת אחרי חיכוך. אחר כך הוסיף גם גומי ערבי כדי להחזיק את האבקות ביחד וטבל בה גם חתיכות עץ.
כך שיכלל סוריא בשנת 1831 את גפרורי החיכוך שהמציא ג'ון ווקר. הוא החליף בנוסחה של ווקר את האנטימון גופרית בזרחן לבן. התערובת היציבה עם זרחן לבן יכולה הייתה להידלק אפילו אחרי חיכוך קל. בשל גודלם הקטן, קלות השימוש בהם והעדר גזי הגופרית, הפכו גפרוריו של סוריא ללהיט ברחבי העולם.
מכיוון שלא היו ברשותו 1,500 פרנק כדי להוציא פטנט על המצאתו, את הפטנט הוציא הגרמני יאקוב פרידריך קאמרר. אחרי קבלת מידע מהמורה לכימיה של סוריא, התחיל קאמרר בשנה הבאה בייצור התעשייתי של הגפרורים. באנגליה ייצר ריצ'רד בל גפרורים מבוססי זרחן שכללו תערובת של גופרית
אשלגן כלורט, אנטימון גופרית וזרחן. גם ההונגרי יאנוש איריני נחשב לאחד ממציאי הגפרורים. הוא החליף את האשלגן כלורט בתחמוצת עופרת. גפרוריו נדלקו בצורה חלקה יותר ו"ללא רעש".
רק כעבור 55 שנה זכה סוריא להכרת המצאתו. האקדמיה הלאומית הצרפתית לחקלאות, למלאכות יד ולמסחר העניקה לו בשנת 1887 מדליית כסף בזכות המצאתו.

מהלך חייו

סוריא סיים בהמשך לימודי רפואה באוניברסיטת בזנסון ועבד כרופא בכפר הכורמים סן-לוטן הקרוב לפוליני, מקום הולדתו. הוא התגורר בבית שירש מאביו וטיפל בכפריים, כמעט בחינם. הוא עסק גם בשירה ובאגרונומיה והיה חבר בכמה אגודות מדעיות.
כחסיד של שארל פורייה, הטיף להקמת קואופרטיבים, הציע - לשווא - את שירותיו בהוראת חלקאות, וניסה להוציא לפועל תוכנית להקמת קהילה חברתית "אוטופית" מבוססת על כמה יחידות אוטונומיות. יחד עם אחיו הקים פלנסטר חקלאי נסיוני שבו הייתה בעלות משותפת על המשאבים.
ניסה בשותפות עם קבלן מקומי להפעיל מחצבת שיש לטובת האזור, אך נכשל, ואיבד חלק רב מנכסיו.
חי עד יום מותו מקצבה ממשלתית צנועה של 1,800 פרנק לשנה, הקשורה לחנות למכירת טבק שבבעלותו. הנשיא ז'ול גרווי, שהיה שלמד איתו בפוליני, דחה את הצעת חבריו להעניק לו את עיטור לגיון הכבוד.
עם הזמן, בגלל רעילות הזרחן (למשל הפועלים בתעשיית הגפרורים לקו בנמק של הלסת הידוע כ-"phossy jaw") הוחלף חומר זה בגפרורים ונאסר בהסכם ברן בשנת 1906.
סוריא נפטר בשנת 1897 בכפר סן לוטן והובא שם לקבורה.
משחקי השף: אוטו אוכל

מטרה

שלושת השפים מתחרים יחדיו בשמונה פרקים על הטעם הישראלי בכל יישוב עירוני. עם תקציב של 2,000 ש"ח עבור כל שף בכל פרק, עם שעה אחת של קניות מצרכים ורק שעה וחצי להכנת 60 מנות.
קרל מנגר (מתמטיקאי)

חייו

מנגר נולד בווינה ב-1902, כבנו מחוץ לנישואין של הכלכלן קרל מנגר. כמתמטיקאי עסק באלגברות, בעקומות, בתורת הממדים ובגאומטריות. כמו כן תרם לתורת המשחקים ולמדעי החברה. מנגר, שהחל בלימודי פיזיקה, עבר למתמטיקה בעידודו של האנס האן, ובהמשך, תחת הנחייתו, קיבל תואר דוקטור ב-1924 באוניברסיטת וינה. שנה אחר כך, הזמין אותו בראואר ללמד באוניברסיטת אמסטרדם. כעבור שנתיים חזר לווינה, למשרת ראש החוג לגאומטריה, וב-1928 מונה לפרופסור. ב-1938, עקב השתנות האקלים הפוליטי (האנשלוס) התפטר מנגר ממשרתו והיגר לארצות הברית. עד 1946 היה פרופסור באוניברסיטת נוטרה דאם באינדיאנה ובין 1946 ל-1972 במכון הטכנולוגי של אילינוי בשיקגו.
תרומתו הידועה ביותר היא ספוג מנגר (הנקרא לפעמים "ספוג שרפינסקי"), שהוא גרסה תלת ממדית של שטיח שרפינסקי וקשור גם לקבוצת קנטור.
יחד עם ארתור קיילי, נחשב מנגר לאחד ממייסדי גאומטריית המרחקים, כיוון שניסח פורמלית את המושגים זווית ועקמומיות במונחים פיזיקליים כמותיים הניתנים למדידה, כלומר בערכים של מרחק. ביטויים אלו נקראים הדטרמיננטה של קיילי ומנגר. בנוסף, על שמו נקרא משפט מנגר.
בשנות ה-20 היה מנגר חבר בחוג הווינאי, ומשתתף פעיל בדיוניו שעסקו בפילוסופיה מדעית ובמדעי החברה. ניסיונותיו לפעול במתכונת החוג בארצות הברית לא צלחו.
מנגר נפטר ב-1985, בהיילנד פארק, באילינוי שבארצות הברית.
דני אנטונוצ'י

קורות חיים

דני אנטונוצ'י נולד ב-1957 לשני הורים איטלקיים אשר הגרו לקנדה. חוויותיו כילד להורים מהגרים השפיעו על יצירותיו. בצעירותו למד אנטונוצ'י במכללת שרידאן אך נשר ממנה כדי לעבוד כאנימטור בחברת האנה-ברברה. במסגרת עבודתו, עבד על סדרות רבות בהן משפחת קדמוני, הדרדסים, סקובי דו וסקראפי דו וריצ'י ריץ'. ב-1984 הוא תכנן לנסוע ללוס אנג'לס על מנת למצוא עבודה חדשה, אך לבסוף עבר לוונקובר שם החל לעבוד ב"מארב ניולנד". הוא עבד על הנפשת פרסומות לטלוויזיה וסרטי אנימציה קצרים.
ב-1987 יצא את סרטו הראשון, "Lupo the Butcher", לדבריו של אנטונוצ'י הוא יצר את הסרט בעקבות תסכול ביצירת סרטים לילדים בלבד. הסרט הקצר הצליח והוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים, הדבר גרם לפרסומו העיקרי של אנטונוצ'י. ההצלחה של "Lupo the Butcher" הביאה לאנטונוצ'י עבודות קבועות ב"לוי שטראוס ושות'" ו-"MTV".
ב-1 באפריל 1994 הקים אנטונוצ'י את חברת "a.k.a. Cartoon" והחל להפיק עם האולפנים את סדרת הטלוויזיה "האחים גרנאט" עבור ערוץ "MTV": ב-1995 סיימה הסדרה את שידוריה. לאחר ירידת "האחים גראנט", החל להפיק ב-1997 "Cartoon Sushi" גם עבור "MTV".
לאחר שהרגיש מוגבל בגלל חוסר בחופש יצירה החליט ליצור סדרה לילדים יחד עם אולפנו, "a.k.a. Cartoon", הוא הבטיח כי ההנפשה תהיה דומה להנפשות שבין שנות ה-40 לשנות ה-70. אנטונוצ'י בילה חודשים ביצירת הסדרה. תחילה ניסה למכור אותה לניקלודיאון אך הם רצו שליטה יצירתית ולכן סירב אנטונוצ'י. בהמשך ניסה למכור את התוכנית ל-Cartoon Network ושם החליטו לאחר ישיבת דירקטוריון לתת לאנטונוצ'י ללכת בכיוון שלו בכל הנוגע לסדרה. את הנפשת הסדרה יצר בטכניקת Squigglevision כמחווה לאנימציות של שנות ה-30. לדבריו של אנטונוצ'י דמויות הסדרה מבוססות על אנשים אמיתיים. דמויותם של אד, אדד ואדי מבוססות עליו. דמויות נוספות רבות מן הסדרה מבוססות על אנשים אמיתיים: האחיות קנקרס וילדי הרחוב מבוססים על אנשים שגדלו עמו, ג'וני מבוסס על חבר שלו מהעבר ורולף מבוסס על בן דודו. ב-2009 תמה הסדרה לאחר 10 שנות שידור אך המשיכה בשידורים חוזרים עד 1 ביולי 2011. ב-30 במרץ 2012 הסדרה החלה להיות משודרת בערוץ "Cartoon Planet".
לקראת סיום "אד, אדד ואדי" חתם אנטונוצ'י ב-WildBrain ליצירת סדרת טלוויזיה; אנטונוצ'י אמר כי "יש לי כבר שלושה רעיונות לפרויקט עבור WildBrain". ב-11 ביוני 2013 פורסם ראיון שבו אמר אנטונוצ'י כי החלה העבודה על סדרת הטלוויזיה.
צולל ימי

גדילה

הצולל הימי גדל בטונדרה וטייגה. כעת מוערך ששבעים וחמישה אחוזים מאוכלוסיית הצולל הימי מתפתחת באלסקה. הצולל הימי בדרך כלל מתחיל לגדול בגיל שנתיים אף על פי שהוא מתחיל לקנן כבר בהגיעו לגיל שנה.
צוללים ימיים זכרים משתמש בשריקה רכה וזריזה בשביל למשוך את תשומת לבם של הנקבות בתקופת החיזור (בין סוף החורף עד תחילת האביב), בדרך חזרה לאזור הגדילה שלהם. צוללים ימים מסוג נקבה משמיעים קול אחד, "ארר-ארר-ארר-ארר" צורם. החיזור של הצולל הימי הוא מסובך ומסתיים בצורת זוגות של זכר ונקבה. הקן של צולל ימי הוא בעצם שקע באדמה, שאותו הנקבה מרפדת.
אחרי שהנקבה מטילה את הביצים, הזכר נוטש אותה והולך עם זכרים אחרים לאגמים, אליהם הם חוזרים באופן שנתי. באגמים האלה יש מזון ומחסה. הנקבה מטילה שש עד תשע ביצים ואז דוגרת עליהם במשך עשרים ושישה עד עשרים ושמונה ימים. האפרוחים שרק בקעו מכוסים בפלומה וזמן מה לאחר מכן הם יכולים ללכת, לשחות, להאכיל את עצמם ועוד, אבל רק אחרי ארבעים עד ארבעים וחמישה ימים אחרי הבקיעה. האפרוחים הפגיעים עוקבים אחרי אמם. הצעירים נחשפים לטורפים רבים כמו: שועלים,  ינשופים, בואשים, דביבונים, זאבים ואיומים רבים אחרים.

שימור

לפי IUCN הצולל הימי נמצא בדרגה מוגנת ועם הכי פחות חשש לסכנת הכחדה. בזמן ספירת האוכלוסייה של המין, הוא נספר ביחד עם מין דומה - צולל קטן (Aythya affinis), מכיוון שאי אפשר להבדיל בין המינים בצילום אווירי. מוערך שבערך כאחד עשר אחוזים מהצוללים יבשתיים.
מאז שנות השמונים אוכלוסיית הצוללים הימיים קטנה באיטיות. הגורמים העיקריים לכך הם: מחסור במקומות גידול ושינויים בבית הגידול, חומרים מזהמים, וסיכויי ההישרדות הנמוכים של הנקבות.
ב-2010 נספרו 4.2 מיליון צוללים, אבל מעריכים שמתוכם רק 1,200,000 עד 1,600,000 הם צוללים ימיים.
ימים ספורים (ספר)

פרטי עלילה

מיכאל, רופא צעיר, סטאז'ר, מגיע למקום עבודתו בבית החולים בילינסון ומולו הוא רואה בחורה מדהימה ויפה. אף שאינו יודע דבר וחצי דבר עליה הוא מתאהב בה. מספר שעות מאוחר יותר נודע לו, מפי מנהל המחלקה בה הוא עובד, שהבחורה, ששמה הוא ניצה, חולה במחלה שהיא כנראה חשוכת מרפא, גורלה נגזר, וימיה ספורים. למרות כל זאת מיכאל מחליט ליצור איתה קשר. בתחילה ניצה סירבה לחיזוריו, אך מיכאל עומד על דעתו וזמן קצר לאחר מכן גם היא, אומנית מוכשרת בתחילת דרכה, מתאהבת בו. זמן קצר אחרי כן הם מחליטים להתחתן, ללא ידיעת בני משפחתם. מרגע המפגש ביניהם ולכל תקופת חייהם המשותפים, הם קיימו חיים נורמאליים לחלוטין והיא חיה כאדם בריא לחלוטין, וזאת בניגוד לאשפוזים התכופים שנדרשו ממנה קודם לפגישתם. זהו סיפור מיוחד, על חיים בצל איום מוחשי של סוף ידוע מראש, סיום ששניהם ניסו להדחיק בכל רגע בחייהם, ושנתן לחיי היום-יום משמעות שונה מחיים רגילים. כל חוויה קיבלה עוצמה יוצאת דופן. שניהם, בנאיביות רומנטית, היא עם חלום התקווה, והוא עם ההכחשה, המשיכו לחיות חיים רגילים לחלוטין, מלאי תוכן, פעילות, אומנות ורפואה. 
בסופו של דבר, הנבואה של מנהל המחלקה מתגשמת, ניצה נפטרה – עובדה זו ידועה מראש ומופיעה בתחילת הסיפור, ולכן היא אינה מפתיעה. למרות זאת, יש הפתעה, מכיוון שסיפור חייהם כל כך מלא חיים, שהפתיחה מצטיירת כסוף שאינו מתקבל על הדעת ולכן אינו יכול להיות מציאותי. הרי איך בחורה שחייה חיים מלאים, שופעת יצירתיות ואופטימיות אין קץ, בסופו של דבר תמות. 
לאורך הספר נטוות במקביל שתי דרמות – זו של ניצה – אומנית צעירה, מבטיחה ומוכשרת, שמוריה ניבאו לה עתיד מבטיח שחיה על זמן שאול, וזו של מיכאל – רופא צעיר, שעל פי מוריו מובטחת לו קריירה רפואית מפוארת אך חייו משתנים ללא היכר בעקבות הפגישה עם ניצה ואהבה העצומה שהתפתחה ביניהם. בסופו של דבר מיכאל לא רק שלא מצרף את הקריירה הרפואית לחלום הרומנטי שלו, אלא הוא אף יוצא למסע צלב נגדה. מסע שמביא אותו לשנות את הכוון של חייו והופך אותו לקורבן הוא נוטש את הרפואה ונודד למחוזות אחרים. 
הספר אינו רק סיפור אהבה. הספר הוא גם כתב מחאה כנגד מערכת הבריאות שמנסה להגשים את הנבואה שלה על ידי היותה שבויה בקונספציה מסוימת ללא פתיחות. כתב האישום מופנה גם כנגד מיכאל שהלך שבי אחרי ניצה ונחישותה שלא להכיר במצבה הבריאותי, וגם כנגד ניצה – שאטמה את אוזניה לקולות אחרים.
בסוף הספר יש שני פרקים שנכתבו על ידי מוריה, האחד על ידי פרופ' יאיר גרבוז, מנהל המדרשה לאומנות בבית ברל, ופרופ' רן שחורי, שניהל בעבר את אותה מדרשה ומאוחר יותר את בצלאל.

ביקורת

הביקורות על הספר טוענות שהוא מצליח להעביר בצורה ויזואלית, וקולחת מאוד את האירועים יוצאי הדופן בחייה של ניצה ובחייהם המשותפים.
חיים הכט על הספר:
קראתי את הספר תוך שעות, בלי להניח אותו מהיד. פעמים מחיתי דמעה, ובסוף ממש בכיתי... ימים ספורים – ספר על המון יופי, אבל גם על כאב, ובעיקר על אהבה. אל תחמיצו!"
צופית גרנט:
הספר סחף אותי לאהבה בלי גבולות, שבה אתה מחסיר פעימה... אהבה טוטאלית המנצחת את הכאב, כל מי שקורא את הספר מתאהב בניצה, וכמה למאהב כמו מיכאל... סיפור של אהבה טוטאלית – היכן היא היום?
גלקטוס

ביוגרפיה בדיונית

במקור, גלקטוס היה חוקר בשם גאלאן מכוכב הלכת טאא, שהתקיים ביקום מחזורי שלפני המפץ. כאשר אסון הרג בהדרגתיות את כל החיים ביקום שלו, הוא ושורדים אחרים עזבו את הכוכב בספינת חלל ונלכדו בקריעה הגדולה. אולם, גאלאן לא מת והוא משנה את צורתו על ידי התמזגות עם הישות התבונתית של היקום. הוא נישא בחלל כמו עובר ברחם למשך מיליארדי שנים ביקום שנוצר לאחר המפץ הגדול, ומגיח כגלקטוס. צופה חוזה בלידתו של גלקטוס, אך למרות שהוא מזהה את טבעו ההרסני, הוא בוחר שלא להרוג אותו. כשהוא מתעורר, גלקטוס כה רעב עד שהוא ניזון מכוכב לכת קרוב בשם ארכיאופיה. כוכב זה הוא הראשון מבין רבים, שכן הוא חייב ליזון מכוח האנרגיה של כוכבי לכת כדי להתקיים. מתוך הוקרה לעולם ביתו המת ולכוכב הלכת הראשון שנפל טרף לרעבונו, גלקטוס יוצר "עולם בית" חדש לו הוא קורא בשם טאא השני.
גלקטוס נעשה מעורב במלחמת אזרחים שפרצה בין האלים הישנים, שנוצרו בזמן התפתחותו הראשונית של היקום המוכר ונודעו כשומרי האיזון הקוסמי. לאחר שסיעה אחת של האלים ניסתה לעצב את היקום בדמותה, גלקטוס הורג את העומד בראשה וכולא שניים מתוכם. בהמשך, הוא יוצר ישות בצלמו, לה הוא קורא טיראנט. טיראנט מורד באדונו, ולאחר קרב קצר דרכיהם נפרדות. גלקטוס מחליט להעצים את כוחם של אחרים, שישמשו בתור מבשריו וימצאו לו כוכבי לכת אותם יכלה. הוא אינו מרוצה ממבשרו הראשון, "הנופל", ומגייס את נורין ראד בתור הגולש הכסוף.
לאחר שעשה את דרכו לכדור הארץ, גלקטוס מובס על ידי ארבעת המופלאים, צופה בשם יואטו והגולש הכסוף המרדן. גלקטוס עוזב את כדור הארץ ונשבע שלא ינסה לכלות אותו שוב. אולם, הוא מוריד בדרגה את הגולש הכסוף משום שבגד בו. מאוחר יותר, הוא חוזר בשביל מבשרו לשעבר, אך הגולש הכסוף אינו מביע חרטה ובוחר להשאר על כדור הארץ. תור רואה לראשונה את גלקטוס כאשר זה האחרון מתעמת עם אגו, הכוכב החי, ומגלה את מקורו. ניסיון נוסף של גלקטוס להחזיר לשורותיו את הגולש הכסוף עולה בתוהו, ומיסטר פנטסטיק מתכנת את ספינתו של גלקטוס לקחת אותו לאזור השלילי בו לכאורה מתקיימים כל אותם עולמות שהוא כילה.
גלקטוס נכנס לעימות עם הוד התפתחותו כאשר הוא מנסה לכלות את כדור הארץ החלופי. בהמשך, גלקטוס מנסה להיפטר מהרעב התמידי שלו בכך שהוא ניזון מהאנרגיה של יהלומי האינסוף, אך מערימים עליו והוא משחרר את "הרעב", יצור שניזון מיקומים שלמים. בעזרתו של תנוס, היצור נלכד. כאשר גזע חייזרי מפתח טכנולוגיה שהופכת כוכבי לכת לבלתי נראים לגלקטוס, הוא מעצים את כוחו של הלפיד האנושי (שהחליף כוחות עם האישה הבלתי-נראית) כמבשר ללא רצונו כדי לאתר את אותם עולמות. ארבעת המופלאים וקוואזר מצליחים לשחרר את הלפיד האנושי מעולו של גלקטוס על ידי הפיכתו של גלקטוס חזרה לגאלאן. מאוחר יותר, גלקטוס משחק תפקיד מרכזי באירועי "השמדה", בהם הנבל אניהילוס מתכנן לכלות את כל החיים התבונתיים ביקום, ומנסה להשתמש בגלקטוס כנשק.
מבין העולמות אשר נופלים לטרפו של גלקטוס נמנים עולם ביתם של הסקרול משני הצורה והאנטגוניסטים של אירועי "פלישה סודית"; עולם ביתו של בטא ריי ביל, בן בריתו של תור; וכוכב הלכת סאקאר, אליו הגיע הענק הירוק באירועי "ענק הכוכב" ואשר בו נולד בנו סקאאר.
עמנואל ילן

עמנואל (מנולי) ילן (נולד בשם עמנואל וילנסקי; 1903 - 7 באוקטובר 1981) היה אדריכל ישראלי, מקים הש"י בחיפה ופרופסור בטכניון.

ביוגרפיה

אביו היה ד"ר יהודה ליב ניסן וילֶנסקי פעיל בתנועה הציונית. אמו הייתה הדסה לבית ליפשיץ. אחיו הבכור, שמואל וילנסקי (מולה), נשלח לארץ ישראל כנער כדי ללמוד במחזור השני של גימנסיה הרצליה בתל אביב ונאלץ לעזבה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. אחותו הבכורה היא מרים ילן-שטקליס, מחברת ספרי ילדים ושירי ילדים וכלת פרס ישראל לספרות.
עמנואל לוינסקי נולד בעיר ניקולאייב שבאימפריה הרוסית (היום באוקראינה), שם כיהן אביו כרב העיר. הוא שינה את שמו מווילנסקי לילן, ראשי התיבות של שמותיו הפרטיים של אביו. באוקטובר 1919 עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו, ונשלח ללמוד בגימנסיה הרצליה, כאחיו לפניו. לאחר מכן למד אדריכלות באנגליה ואחר-כך בגרמניה, ושם הוסמך ב-1926. בשנים 1927 עד 1933 כיהן כאדריכל ראשי במשלחת הארכאולוגית במזרח הקרוב של אוניברסיטת הרווארד והמכון לחקר המזרח בשיקגו בחורבות נוזי שבעיראק. אחר-כך עבד כאדריכל פרטי, תחילה כשותפו של יוחנן רטנר, וב-1935 הצטרף לסגל הטכניון כמרצה בפקולטה לארכיטקטורה.
במאורעות תרפ"א הצטרף ל"הגנה", ובהמשך שירת כמנהל הש"י בחיפה, ולצד דוד הכהן יצר מטעם היישוב את הקשר עם אורד וינגייט. בתחילת שנות ה-30 היה מעורב בחשיפת ארגון הטרור של עז א-דין אל-קסאם, לאחר שחברי ארגון זה רצחו אב ובנו בנהלל. ביוני 1940, בעת מלחמת העולם השנייה, הקים וניהל בחיפה את "המשרד לחקירות מיוחדות" של חיל האוויר הבריטי, שחקר עולים שהגיעו ממדינות הציר בראשית המלחמה במטרה לאתר מטרות להפצצות אסטרטגיות. ערב מלחמת השחרור יזם שימוש בסקרים כדי לבדוק את מורל ומכונות האוכלוסייה למלחמה הקרבה. במלחמה שירת בצה"ל והופקד על הייצור הביטחוני בצפון. השתחרר בדרגת רב-סרן.
לאחר מכן היה לפרופסור בפקולטה להנדסה חקלאית בטכניון. בשנת 1953 ייסד וניהל את המרכז לחקר בנייה כפרית במסגרת מוסד הטכניון למחקר ולפיתוח, כהמשך לפעילותו בראש המדור לחקר בניה כפרית של הסוכנות היהודית. כן היה ממייסדי המרכז לחקר ההתיישבות ברחובות בראשות רענן ויץ. כיהן במשך כ-16 שנים כאדריכל ראשי בחבל הצפון, ובמסגרת זו תכנן את חבל התענכים.
ילן נישא ליהודית לבית מכליס והיה אב לשתי בנות. בתו נורית נישאה לעוזי רוזן (רוזנבאום), אדריכל ומתכנן ערים (נהרג במלחמת ששת הימים). בתו יעל בן משה היא אמנית ומחנכת באמנות.

בסיפורת

ברומן של חיים באר, "חלומותיהם החדשים" מוצג עמנואל וילנסקי כמעסיקהּ של דמות בדיונית מרכזית ברומן, לוטה שטרוק, ומתוארת פעילותו כאדריכל ובעיקר כראש "המשרד לחקירות מיוחדות" בחיפה.
משתנה בטא בקפאוס

כוכב משתנה מסוג β בקפאוס (בקיצור משתנה β בקפאוס או משתנה β קפאידי, באנגלית β Cephei variable, לפעמים נקרא גם משתנה β בכלב גדול) הוא סוג של כוכב משתנה המתאפיין בהשתנות מהירה וקטנה בבהירות הנובעת מפעימות בשכבות הפנימיות של הכוכב. כוכבים מסוג זה הם בדרך כלל תת-ענקים או ענקים כחולים מסוג ספקטרלי B שנמצאים בתהליך של יציאה מהסדרה הראשית והפיכה לענקים אדומים. כוכבים מסוג זה נקראים על שם β בקפאוס שהיה הכוכב הראשון מסוג זה שזוהה ככוכב משתנה בשנת 1902.

תכונות

משתני β בקפאוס הם כוכבים בעלי מסה של 20-7 מסות שמש ששלב היתוך המימן בליבתם הסתיים ומתרחש כעת בשכבות שמקיפות את הליבה וכתוצאה מכך קוטרם של הכוכבים גדל והם הופכים לתת-ענקים כחולים ולאחר מכן לענקים כחולים. מקובל לחשוב שמנגנון הפעימות בכוכבים מסוג זה נוצר על ידי אטומי ברזל בשכבות הפנימיות שבהן שוררות טמפרטורות סביב 200,000 קלווין. בטמפרטורות אלה הברזל יוצר שכבה אטומה יחסית לקרינה וכתוצאה מכך הטמפרטורה של השכבה עולה והיא מתנפחת וגדלה, דבר שמביא לירידה בצפיפות של הברזל ולעליה בשקיפות וכתוצאה מכך לירידה בטמפרטורה והתכווצות חזרה של השכבה. מכיוון שהפעימות מתרחשות בשכבה פנימית, השינוי בקוטרו של הכוכב הוא זניח והשינוי בעוצמת ההארה נובע בעיקר משינויי הטמפרטורה בתוך הכוכב. מסיבה זו השינויים בבהירות קטנים יחסית והעוצמה גדלה עם עליית הטמפרטורה, כלומר דווקא כשהשכבה הפנימית מתכווצת.
השינויים בבהירות הנראית של כוכבים אלו נעים בין מאיות של דרגת בהירות ועד למספר עשיריות של דרגת בהירות, כלומר לא ניתן להבחין בשינויים בלי ציוד מדידה. באור על-סגול השינוי בבהירות הוא בולט יותר ומגיע לדרגת בהירות אחת. אורך המחזור של ההשתנות הוא בין 2.5 ל-7 שעות, אך בחלק מהכוכבים זוהו מחזורי משנה של השתנות קטנה יותר שלהם זמן מחזור של רבע מזמן המחזור של הפעימות.
FoxTrot

פורמט

הקומיקס מופיע יום יום בפורמט "סטריפ" הכולל 2-4 ריבועים, המסתיימים בפאנץ'-ליין. לעיתים יש קשר בין הסטריפים (בין 4-8 סטריפים שהם חלק מסיפור גדול יותר) ולעיתים אין. בסוף השבוע מופיע "סטריפ" שבעצם מהווה קומיקס על עמוד שלם. בנוסף, קומיקס סוף שבוע נעשה בצבע, בעוד הסטריפים מופיעים בשחור-לבן. בשנים האחרונות הפסיק ביל אמנד את הקומיקסים היומיים ועבר לפרסם רצועות קומיקס רק בימי ראשון.
בקומיקס יש המשכיות, אך למרות שהשנים חולפות בני המשפחה אינם מתבגרים.
בין השנים 1992-1995 הופיע בדו-שבועון הקומיקס - "עיתון הקומיקס" תחת השם "משפחת שועלי", כאשר המשפחה הוצגה כמשפחה ישראלית ושמות הדמויות עוברתו.

בדיחות מתמטיקה

בניגוד לקומיקסים אחרים, הקומיקס "פוקס טרוט" מלא בבדיחות מתמטיקה, בדיחות פיזיקה ובדיחות גיקים מסוגים שונים. עובדה זו נובעת מההכשרה הייחודית של יוצרו, ביל אמנד, שסיים תואר ראשון בפיזיקה ב-Amherst College. אמנד נוהג לשלב בעלילות נוסחאות מתמטיות שונות ומשונות - ולמרות שרובן חסרות פואנטה - הן כולן נכונות. הנוסחאות בדרך כלל מופיעות כאשר פיטר ופייג’ מכינים שיעורי בית במתמטיקה, או כאשר ג'ייסון מבצע חישובים פיזיקליים. לרוב ג'ייסון משתמש בנוסחאות מתמטיות במצבים מוזרים למדי (בניסיון לחשב כיצד לזרוק כדור פוטבול, או כיצד לחשב שטח באמצעות אינטגרל בבוחן של כיתה ד').
בנוסף לנוסחאות המתמטיות הרבות, מופיעות גם בדיחות רבות על מחשבים (כגון תוכניות משעשעות הכתובות בשפת C), בדיחות על מבוכים ודרקונים וכן על סרטי וספרי מדע בדיוני פופולריים.
יידל ורדיגר

ביוגרפיה

יידל החל את הקריירה המוזיקלית שלו במוזיקה החסידית כבר בגיל 10, כאשר שר סולו בתקליט של אביו "וביום השבת" בשיר "רחם". התפרסם במיוחד בשיר "שירו למלך" שביצע באלבומו השלישי שנקרא על שם השיר. 
בשנת התשס"ח (2008), הוציא את אלבומו "לב אחד" שבו משתתפים אהרן רזאל, משה מונה רוזנבלום, אלי לאופר, ומשה לאופר.
אלבומו "סינגולדה מנגן יידל" לא הופץ בישראל אלא רק בחו"ל עקב בעיות התקשרות עם חברת התקליטים גל פז בישראל.
מתגורר בניו יורק ומופיע בארצות הברית ובישראל, לעיתים בשיתוף עם אביו הזמר מרדכי בן דוד.
בשנת 2008 החל להתעסק בנדל״ן במנהטן ובברוקלין עסק משפחתי משגשג רבות שנים ושם הוא מתמקד ברוב היום.
באלבום החמישי שלו "לב אחד", מופיעים שירים שנכתבו על ידי אהרון ראזל ועקיבא המניק.
נצרות יוונית-אורתודוקסית

נצרות יוונית-אורתודוקסית (ביוונית: Ἑλληνορθόδοξη Ἑκκλησία, "הכנסייה היוונית אורתודוקסית") מונה את כל הכנסיות בתוך הנצרות האורתודוקסית ששפת התפילה שלהן או לפחות אחת מהמשמשות בהן היא יוונית קוינה ושסדריהן שואבים מהנהוג במורשת הביזנטית. הן נבדלות מהכנסיות האורתודוקסיות הסלאביות והאחרות, כמו הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, אך חולקות עמן הכרה בעליונותו הטקסית של פטריארך קונסטנטינופול וגישה דתית זהה לחלוטין. הכנסיות היווניות מונות ארבעה מתוך חמישה כסים מטרופוליטניים בפנטארכיה הישנה – קונסטנטינופול, אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים – את הכנסיות האוטוכפאליות של יוון, קפריסין ואלבניה ומספר אפארכיות ברחבי העולם. 
לעיתים משמש השם לכינוי כלל הכנסיות האורתודוקסיות, ללא תלות בשפה. הדבר נובע מהמורשת היוונית החזקה המשפיעה על כולן.

מבנה

הכנסיות היווניות-אורתודוקסיות אינן מהוות גוף ארגוני נפרד בשום צורה בתוך כלל הנצרות האורתודוקסית. אפיונן ככאלו מתייחס אך ורק לשפת התפילה ולמסורת הטקסית המשותפת. הן מצויות באחדות (קומוניון) מלאה עם יתר הכנסיות האורתודוקסיות ומבחינה טכנית, רשאים מאמיניה של כל אחת להשתתף בתפילות, בסעודת האדון וכולי של האחרות. 
הכנסיות היווניות בתוך האורתודוקסיה מונות את העתיקות והחשובות ביותר, אם כי לא הגדולות ביותר. הפטריארכיה של קונסטנטינופול, הניצבת סמלית בראש הדת כולה, היא יוונית וכמוה גם שלוש כסים מטרופוליניים אחרים מן הפנטארכיה הישנה: הכנסייה האנטיוכית (שהתפצלה בשעתו מהסורים האוריינטלים), הכנסייה היוונית-אורתודוקסית של מצרים (שהתפלגה מן הכנסייה הקופטית) והפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. גם הכנסייה הלאומית של יוון והכנסייה הלאומית של קפריסין חולקות מסורת זו. הכנסייה הלאומית של אלבניה מכילה קהילות רבות המשתמשות ביוונית. לכל אלו יש גם את האפארכיות שלהן מעבר לים, כמו הפטריארכיות היווניות-אורתודוקסיות באמריקה ובאוסטרליה (להבדיל מהאפארכיות הרוסיות-אורתודוקסיות וכולי שם, הגדולות יותר) הכפופות ישירות לקונסטנטינופול. 
במזרח התיכון עד המאה ה-19 עמדו בראש הפטריארכיות ובראש הכמורה הבכירה אישים ממוצא יווני, אם כי רוב המאמינים של הפטריארכיות באנטיוכיה ובירושלים היו ערבים. מאז המאה ה-19 בירושלים מתחולל בקצב איטי שינוי בהרכב ראשי הכנסייה ובשפת התפילה. בפטריארכיה של דמשק הוחלפה ההנהגה במנהיגות ערבית ושפת התפילה שונתה ברוב התפילות מיוונית לערבית.
אשר חירם

קורות חייו

זיגמונד קרקש נולד ב-1897 בעיר בודפשט שבהונגריה למשפחה יהודית-הונגרית. למד אדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה (Deutsche technische Hochschule) בעירו והשלים את הכשרתו כמהנדס ואדריכל בבית הספר הטכני הגבוה בברנו שבצ'כוסלובקיה בשנת 1922. לאחר שמונה שנים של עבודה במשרד אדריכלים בעיר פתח קרקש משרד עצמאי. 
באותן שנים הייתה ברנו מוקד חשוב של הסגנון המודרניסטי באדריכלות, וקרקש בנה בעיר מבנים רבים. לאחר סיפוח צ'כוסלובקיה לגרמניה ב-1939 חזר עם משפחתו להונגריה, ומשם עבר לירושלים.
בירושלים עִברת זיגמונד קרקש את שמו ל"אשר חירם"; חירם היה שמו של חרש המתכת של מקדש שלמה, ובכך ביטא קרקש את שיוכו המקצועי ואת חברותו בבונים החופשיים. 
בארץ ישראל השתתף חירם באופן פעיל בתחרויות אדריכלים רבות. בהן היו תכנון חלקת חללי המאורעות בבית הקברות נחלת יצחק ובית ספר שבח בתל אביב. בשנת 1944 זכה בפרס הראשון בתחרות לבניית עיריית דמשק, תוכנית שלא יצאה לפועל. 
ב-1949 השתתף חירם בתחרות של המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון לעיצוב המצבה הצבאית ובתי הקברות הצבאיים בנחלת יצחק ובעפולה וזכה בה. בעקבות זאת התמנה לאדריכל הבית של המחלקה ושימש בתפקיד זה בשנים הראשונות שלאחר קום המדינה. בתוקף תפקידו תכנן מהיסוד את כלל בתי הקברות הצבאיים ומילא תפקיד מפתח בעיצוב המצבה הצבאית האחידה. כמו כן תכנן עשרות אנדרטאות ברחבי ישראל. 
מספטמבר 1950 ועד פרישתו לגמלאות בדצמבר 1962 שימש חירם כאחראי על שימור מבנים ואתרים היסטוריים במחלקת העתיקות. במהלך תפקידו פיתח עניין מיוחד בבתי כנסת עתיקים, וכתב דיסרטציה בנושא, שזיכתה אותו בתואר דוקטור מאוניברסיטת וינה. בשנת 1962 פרסם את התזה בכתב העת Wiener Jahrbuchs für Kunstgeschichte ('שנתון וינה לתולדות האמנות').
בשנת 1952 הכין תוכנית (שלא בוצעה) לבניית מוזיאון לעתיקות בגבעת רם שהיה אמור להחליף את מוזיאון רוקפלר, שהיה באותה תקופה בשטח בשליטה ירדנית.
אשר חירם נפטר בשנת 1973, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. מצבתו ומצבת אשתו (נפטרה ב-1982) פשוטות, ומונחות עליהן אבני ראש בעלות צורה זהה לזו של המצבות הצבאיות.