google/wiki40b huggingface dataset:
לחיי צוערי הצי!

עלילה

רוסיה, 1744. הקיסרית יליזבטה חסרת ילדים וחולה יותר ויותר. אחיינה, צארביץ' פיוטר פיודורוביץ', בנה של אנה, אחותה הגדולה של יליזבטה, ממונה ליורש. הוא בחור צעיר שמגיל צעיר התוודע לאלכוהול וטבק וכלל אינו ראוי לשלטון. על מנת לחזק את השושלת, יליזבטה מחליטה לסדר את נישואי אחיה ומציעה לו את אחת הנסיכות הגרמניות ככלה, סופי פרידריקה אוגוסטה, שמתוקף גילה הצעיר מכונה בחיבה "פיקה" (Fiquet).
סגן הקנצלר בסטוז'ב מזמן את אלכסיי קורסאק ואלכסנדר בלוב ונותן להם משימה חשובה. על החברים למסור מכתב אישי לנסיך אנהלט-זרבסט ואז לארגן את הבאתם של "פיקה" ואמה בסתר לפטרבורג. בדרך למולדתם מצטרף אליהם במפתיע ידידם השלישי, ניקיטה אולנייב, שבאותה עת למד בגרמניה. ידידי האמת, צוערי הצי שוב יחד, והם מביאים עימם מטען יקר לרוסיה הרחוקה המכוסה בשלג: אשתו לעתיד של יורש העצר ואמה.
אולם פעולה פוליטית כזו לא יכולה לזכות להתעלמות מעיני שאר בתי המלוכה באירופה. הדיפלומטיה הצרפתית מתחילה ליזום תככים נוספים, ושבאלייה דה ברילייה חוזר שוב לממש את מזימות אלה. תוך שימוש במיומנותו של דון חואן החכם, דה ברילייה צריך להפוך לאהוב ולאשת סודה של אמה של פיקט - הדוכסית יוהאנה, אישה תאווה ואקסטרווגנטית, הנתונה עד צווארה בחובות. לאחר מכן באמצעות הדוכסית, צרפת תוכל להשפיע על יורש העצר ואשתו תוך מימוש אינטרסים שלהם. דה בריליה מתגייס ליישום העבודה בלהט מכיוון שמדובר באיבה אישית עבורו. אחרי הכל, היו אלה צוערי הצי שגנבו ממנו את אנסטסיה יאגוז'ינסקאיה, נערה רוסייה יפת תואר שהצרפתי עדיין אהב מאוד ועכשיו דה ברילייה מכין מלכודת, שחייבת לכלול את צוערי הצי, את "פיקה" ואמה.
פאולה ארנולד

ביוגרפיה

פאולה ארנולד נולדה ב-1885 בווינה שהייתה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביה, פרופסור ליאון קלנר, לימד באוניברסיטת וינה ספרות אנגלית והיה מראשוני הציונות ומאנשי חוגו הקרוב של הרצל. בגיל 12 פגשה לראשונה את הרצל. בגיל 13 נסעה עם הוריה לשנה לאנגליה. כשבגרה עסקה בהוראה, אך אחרי נישואיה בשנת 1910 לפרקליט ד"ר מרקוס (מקס) ארנולד עזבה מקצוע זה והחלה לכתוב בעיתונים ובכתבי עת שונים. כמו כן כתבה את הפרק שעסק באוסטריה בספר "ארצות ועמים" שהוציאה הוצאת פיטמן בלונדון. בשנת 1926 החלה ללמד בגימנסיה "חיות" בווינה. שנה אחר כך החלה לכתוב ל"בולטימור סאן" וב-1931 ל"מנצ'סטר גארדיאן". כיוון שהחלה לאבד את שמיעתה, החליטה לזנוח את חלומה ללמד אנגלית בארץ ישראל, ולמדה קדרות בבית המלאכה של הקדר האומן ממוצא רוסי, איסקרא.
בנובמבר 1933 עלתה עם בן זוגה לארץ ישראל. השניים התיישבו בבנימינה והקימו בית מלאכה לקדרות. לאחר פטירתו של מקס ב-1942 החלה פאולה ארנולד לכתוב ב-Palestine Post, שם כתבה טור קבוע של ביקורות ספרים ושל "רשימות טבע", שכונסו מאוחר יותר בספר Israel Nature Notes. בצד זאת פרסמה בעיתונים שונים בעברית, באנגלית ובגרמנית. בשנת 1960, לרגל שנת המאה להולדת הרצל, יצא תרגום מגרמנית לאנגלית מפרי עטה לספרו האוטופי של הרצל "אלטנוילנד". בשנת 1962 התפרסם המדריך מפרי עטה "צפורי הארץ" ובו איורים מאת וולטר פרגסון. ארנולד כתבה אוטוביוגרפיה שהתפרסמה בשם "זכרונות באהבה".
אחותה הצעירה של ארנולד, דורה, הייתה נשואה במשך מספר שנים לפילוסוף ולטר בנימין.
ארנולד נפטרה ב-1968.
וילהלם בורגדורף

מותו של ארווין רומל

לאחר ניסיון ההתנקשות בהיטלר התברר שרומל היה מעורב בקשר העשרים ביולי. היטלר הטיל על וילהלם קייטל את המשימה לחסל את רומל בדרך שתיראה כהתאבדות היות שרומל היה גנרל נערץ והוצאתו להורג הייתה פוגעת במורל הצבא. רומל נפצע קשה ב-17 ביולי 1944 לאחר שמכונית המטה שלו נפגעה מהפצצת מטוסי קרב של בנות הברית. לאחר טיפול בבית חולים הועבר להחלמה בביתו בעיירה הרלינגן ליד אולם.
קייטל הטיל את המשימה על בורגדורף וצייד אותו בכמוסת ציאניד. בורגדורף וסגנו ארנסט מייזל נסעו לביתו של רומל ב-14 באוקטובר 1944, שם אמר לו בורגדורף כי הוא מואשם בבגידה וכי יש לו ברירה להתאבד ולהיקבר בלוויה ממלכתית ומשפחתו לא תיפגע. רומל הסכים ולאחר שנפרד ממשפחתו הוסע מרחק קצר, מייזל והנהג ירדו והתרחקו מהרכב ובורגדורף נתן לו את כמוסת הציאניד. לאחר שרומל מת הגיע בורגדורף לבית חולים סמוך, אסר עליהם לבצע נתיחת הגופה וכפה על הצוות הרפואי להוציא תעודת פטירה ובה נכתב שסיבת המוות היא שטף דם במוח.

בפיהררבונקר

בורגדורף היה במעגל הקרוב ביותר להיטלר. הוא היה בין המוזמנים הבודדים למסיבה שנערכה לרגל נישואיו של היטלר עם אווה בראון, ואף אחד מהעדים והחתומים על צוואת היטלר, ביחד עם יוזף גבלס, מרטין בורמן והנס קרבס.
שלא כיתר רוב שוכני הבונקר הוא החליט לא לברוח לאחר התאבדותם של היטלר וגבלס. ביחד עם קרבס החליט להתאבד. לאחר שחיסלו מספר בקבוקי אלכוהול שלפו בורגדורף וקרבס את אקדחי הלוגר שלהם וירו לעצמם בראש. רוכוס מיש ראה אותם עם ראשים שמוטים ליד שולחן מלא בקבוקי אלכוהול וכך הם נמצאו על ידי ראשוני החיילים הסובייטים שנכנסו לבונקר. הם זוהו לפי מסמכים בכיסיהם.

בתרבות

דמותו של בורגדורף מופיעה בסרט הנפילה,שמתאר את ימיו האחרונים של היטלר ופמלייתו בפיהררבונקר.
עודד ברנדווין

קריירה

עודד ברנדווין גדל במחלקת הנוער של בני השרון. שיחק בנבחרת בית ספר היובל והגיע איתה לגמר ליגת התיכונים. בעונת 2006/2007 הצטרף לקבוצת הבוגרים של בני השרון, אך קיבל בעונה זו דקות משחק ספורות. עונה לאחר מכן עבר לשחק באליצור רמלה מן הליגה הלאומית. בעונה זו קיבל דקות משחק רבות יותר והראה את יכולותיו. הוא קלע בממוצע 11.3 נקודות למשחק ומסר 2.2 אסיסטים בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן עבר לשחק במכבי הוד השרון אף היא מן הליגה הלאומית והעמיד ממוצעים של 12.3 נקודות למשחק ב-37% מעבר לקשת השלוש, ומסר 3.3 אסיסטים בממוצע למשחק. בעונת 2009/2010 שב אל אליצור רמלה וממוצעיו עמדו על 16.4 נקודות למשחק ו-5.2 אסיסטים שמסר.
בחודש ינואר 2010 הצטרף אל הפועל עפולה מליגת העל. לאחר העונה בה עפולה נאבקה על הישארות בליגת העל, חזר ברנדווין אל הליגה הלאומית ועבר לשחק באליצור יבנה. בעונה זו קלע 9.5 נקודות למשחק, ומסר 2 אסיסטים בממוצע. 
בעונה שלאחר מכן עבר לשחק בפולין. בשלוש עונות שיחק בשלוש קבוצות מן הליגה הפולינית הראשונה (קטוביצה, אנרג'ה צ'ארני סלופסק וקוסז'לין). ברנדווין ששיחק בליגה הפולנית במעמד של שחקן מקומי, הודות לדרכון פולני בו הוא מחזיק היה לשחקן משמעותי בליגה זו. בעונתו האחרונה בפולין קלע בממוצע 11.3 נקודות למשחק, וחילק 3.1 אסיסטים וקלע ב-36% מעבר לקו השלוש.  ברנדווין ניסה להתקבל לאחר מכן לליגה הספרדית, אך לאחר מכן חתם בלובן הבלגית לשנתיים. בשל בעיות כלכליות של הקבוצה ויתר ברנדווין על החוזה וחתם בהפועל גליל גלבוע, בשורותיה קלע 9.9 נקודות בממוצע למשחק וחילק 2.9 אסיסטים. בתום העונה ירדה הקבוצה מליגת העל.
ברנדווין שיחק עונה בהפועל נהריה (6.8 נקודות למשחק, ו-2.6 אסיסטים), ולקראת עונת 2016/2017 נותר ללא קבוצה. כחודש לפני פתיחת העונה הוחתם בהפועל תל אביב על חוזה זמני לחודשיים בשל פציעתו של רביב לימונד. בחודש ינואר 2017 שב ברנדווין אל הקבוצה וחתם על חוזה זמני לחודש נוסף, בשל פציעתו המתמשכת של לימונד. במרץ 2017 חתם במכבי ראשון לציון עד לסיום העונה.
ב-2017 חתם במכבי חיפה עימה ירד ליגה.
ב-30 ביולי 2018, חתם לעונה בעירוני נס ציונה.
ב-2019 חתם לעונה אחת במכבי אשדוד.
עודד ברנדווין שיחק בנבחרת הקדטים של ישראל, נבחרת הנוער ובנבחרת העתודה איתה השתתף באליפות אירופה בריגה, לטביה, והגיע איתה למקום העשירי.
אלווין ברנשטיין

אלווין ברנשטיין (Elvin Bernstein; נולד ב-24 באוגוסט 1927) הוא סופר, פובליציסט, מבקר ספרות ותיאטרון, עורך כתבי עת ספרותיים ומזכיר ספרותי של תיאטראות, יהודי רומני המוכר בעיקר לפי שם העט "ב. אלווין" (B. Elvin) ושמות עט נוספים.
אלווין ברנשטיין נולד במוינשט, מחוז בקאו, רומניה, להרמן ברנשטיין בעליו של בית זיקוק קטן לנפט ורלה ברנשטיין לבית בראונשטיין. הוא למד בתיכון היהודי "קולטורה" בבוקרשט, בעקבות החקיקה האנטישמית שאסרה על יהודים ללמוד בתיכון הכללי. מורו לרומנית היה מיכאיל סבסטיאן. במלחמת העולם השנייה הועסק ברנשטיין בעבודות כפייה שכללו חפירות, עישוב, קטיף ירקות ובהמשך גם איסוף גופות מהריסות בנינים מופצצים. בתום המלחמה, ב-1946 השיג את תעודת הבגרות והצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית. ב-1950 סיים את הפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט. ב-1953 סולק מהמפלגה הקומוניסטית ומעבודתו בהוצאה לאור של הנוער והתקשה למצוא עבודה חדשה.
התחלת פעילותו הפובליציסטית הייתה בשנת 1943 בכתב העת "Caiete culturale" (מחברות תרבותיות) אותו ערך בעצמו. פעילותו הספרותית התפרסמה לראשונה ב-1944, בעיתון Ecoul (ההד), שם פרסם מאמר על ברנרד שו תחת שם העט Paul Scorţeanu (פאול סקורצאנו). הוא המשיך את הפובליציסטיקה שלו בכתבי העת ‏ Contemporanul, Gazeta literară, Luceafărul, Viaţa românească וב-1948 פרסם תחת שם העט Mircea Slavu (מירצ'אה סלאבו) את הנובלה Armă vicleană (נשק ערמומי). ב-1955 פרסם מחקר ביקורתי על ג'או בוגזה ובאותה שנה גם מחקר מעמיק על Teatrul lui Mihail Sebastian (התיאטרון של מיכאיל סבסטיאן). ב-1957, בעקבות דיכוי המרד ההונגרי, כתב ספר על אנטול פראנס, ספר שהיה מכוון נגד הפנטיות ונגד חוסר הסובלנות. הספר עורר זעם בקרב החוגים השליטים, שדרשו את הרחקתו מהמדיה. לאונטה ראוטו (לשעבר לב אויגנשטיין), שהיה בעל מעמד חשוב מאוד ואפילו כונה בדו"ח טיסמנאנו "הדיקטטור של התרבות הרומנית" ניסה להגן עליו, אך לא לאורך זמן וכך, ביולי 1958 פוטר ונחסמה דרכו למערכות העיתונים. במשך שלוש שנים היה מובטל ורק כתב העת הספרותי Gazeta literară פרסם מפעם לפעם מאמר שלו, כשהעורך, פאול ג'אורג'סקו נאבק עם הצנזורה על כל מאמר בנפרד. הוא שב לעבודה סדירה בעזרתו של אלכסנדרו מירודן. מירודן, שהיה באותה תקופה המזכיר הספרותי של התיאטרון לקומדיה, רצה לפרוש מתפקידו, כדי להקדיש עצמו לספרות. הוא המליץ על אלווין ברנשטיין בפני מנהל התיאטרון, ראדו בליגן שקיבל את ההמלצה ומינה את ברנשטיין לתפקיד המזכיר ב-1961.
ברנשטיין השתלב היטב בעולם התיאטרון ובמהרה הפך לסמכות בנושא.  הוא הפיק את כתב העת Caietele Teatrului de Comedie (מחברות התיאטרון לקומדיה) וב-1969 בעת שכיהן בתפקיד המזכיר הספרותי בתיאטרון הלאומי על שם יון לוקה קאראג'יאלה, ייסד שם את כתב העת היוקרתי Caietele Teatrului Naţional (מחברות התיאטרון הלאומי). כתב עת זה הופץ ב-50,000 עותקים לכל כותר, יצאו לאור 80 כותרים.
כדי לסייע במימון התיאטרון הפיק ברנשטיין את כתב העת האינטלקטואלי Jocul de-a vacanţa (המשחק כאילו חופשה) שהופץ ב-200,000 עותקים. ברנשטיין היה מעורב בעריכת כתבי העת Litere (אותו ייסד, מאוחר יותר שונה שמו ל-Arc) ו-Lettre Internationale שעבורו היה עורך ראשי של המהדורה הרומנית.
אלווין ברנשטיין הוא אחיין של מרדכי ברנשטיין.
קטטוניה

היסטוריה

קונספט הקטטוניה הוגדר לראשונה על ידי קרל קהלבאום ב-1868 ‏ (בהרצאה שנשא באינסברוק) ו-1874 (בספרו "קטטוניה או שגעון הכיווץ"), שהבין תופעה זו כמחלה העומדת בזכות עצמה. אמיל קרפלין קישר בין הקטטוניה בעיקר לסכיזופרניה וטען שקטטוניה היא לרוב צורה של סכיזופרניה. טענה זו אושרה בידי אויגן בלוילר. כיום ידוע שקטטוניה היא תופעה שאינה ייחודית לסכיזופרניה והיא קיימת בהפרעות פסיכיאטריות שונות וכן במגוון של מצבים פתופיזיולוגיים כפי שתואר לעיל.

קטטוניה על רקע של מצב רפואי אחר

בקטטוניה על רקע של מצב רפואי אחר  ("אורגני") התמונה הקלינית תכלול שלושה או יותר מהסימפטומים שתוארו לעיל (סעיפים 1-12). בנוסף לכך:
א.  יימצאו עדויות כתוצאה מבדיקות שונות המצביעות על בעיה פתופיזיולוגית, תוצאה של מצב רפואי ידוע או מחלה.
ב. לא ניתן להסביר את הסימפטומים טוב יותר באמצעות מצב נפשי כמו מאניה או מצב נפשי אחר ולא כתוצאה ממחלה אורגנית אחרת או מצב רפואי כמו תסמונת נוירולפטית ממאירה, או שימוש בחומרים פסיכואקטיביים.
ג. התופעות אינן מתרחשות על רקע של דליריום או במהלכו.
ד. נגרמת פגיעה בתפקוד התעסוקתי, החברתי ותפקודים אחרים של האדם.
קטטוניה הנגרמת על רקע של מצב גופני אחר יכולה להתרחש על רקע גמילה מתרופות שונות, גמילה מחומרים פסיכואקטיביים (אלכוהול למשל), וכן מצבים מטבוליים כמו תסמונת הסרוטונין, ועוד. מהלך של קטטוניה יכול להיות חד פעמי, הוא יכול להיות מחזורי (Periodic Catatonia) כלומר כפוף למחזוריות מסוימת, תיתכן גם קטטוניה בהתקפים שקשה לזהות בה חוקיות מסוימת. בחלק מהמקרים התמונה הכוללת תראה סוערת ודרמטית מאד (בדומה למה שרואים אצל אדם במאניה). ובחלק מהמקרים התמונה תהיה של אדם שכמעט אינו מגיב לסביבה בשום צורה. קטטוניה אינה מצב שהחולה יכול להפסיק ביוזמתו, לכן היא עלולה להיות מצב חירום רפואי.

הטיפול

מטפלים במצב הרפואי או בהפרעה הנפשית שברקע הקטטוניה. במקביל לטיפול זה, ניתן לטפל בקטטוניה עצמה  באמצעות תרופות אנטי פסיכוטיות,  ביחד עם נזעי חשמל. בשנים האחרונות הצטבר ניסיון מוצלח בטיפול במצבי קטטוניה בעזרת נזעי חשמל (ECT). מצבי קטטוניה עלולים להחשב כמצבי חירום בפסיכיאטריה, בעיקר מפני שבמהלך מצב קטטוני החולה אינו דואג לעצמו ועלול להמצא בסכנה (למשל סכנת התייבשות עקב אי שתיית נוזלים). כמו כן החולה הנמצא במצב של סטופור (ערפול חושים) כמעט שלא יגיב לסביבה גם אם יימצא במצוקה מאד גדולה.
בין האולם ולמזבח

בין האולם ולמזבח (נקרא גם: בין האולם למזבח ובין האולם והמזבח),הוא אזור בעזרה שבבית המקדש, שהיה בין האולם למזבח העולה.

קדושתו

שטח זה התייחד בקדושה נוספת שהייתה בו יותר מהשטח המזרחי לו, שגם לכהנים בעלי מום, או בעלי שיער ארוך, או קרועי בגדים, אסור להיכנס משם והלאה. אחד הראשונים כתב שלבעלי המומים היה אסור להיכנס למקום רק בעת העבודה.
הכניסה של בעלי המומים למקום בהקפת המזבח בסוכות נשנתה במחלוקת.
ריש לקיש סבר שבעלי מומים יכולים לעבור דרך המקום בהקפת המזבח. ואילו רבי יוחנן אוסר.
שמוליק ברנר

קריירה

בצעירותו שיחק ברנר בנבחרת בית ספרו, אורט ביאליק ואף זכה עימה באליפות ליגת התיכונים בעונת 1998/1999. לאחר עונה זו, עלה לבוגרים וחתם בהפועל גליל עליון, בה שיחק במשך שנתיים והיה שותף גם למשחקיה בגביע קוראץ' ובגביע ספורטה, אך לא הצליח לבלוט, בעיקר בגלל מיעוט דקות המשחק שקיבל. 
בעונת 2001/2002 חתם בעירוני קריית אתא, בה החל לקבל דקות משחק בהדרגה ויכולתו השתפרה בהתאם. עונתו השנייה בקבוצה הייתה מהטובות שלו בליגת העל. הוא קלע 6.3 נקודות, הוריד 2.6 ריבאונדים ומסר 4.4 אסיסטים שלא סייעו לקבוצתו שירדה לליגה הלאומית בסיום העונה. ברנר המשיך לשחק בקריית אתא עד לאמצע עונת 2004/2005 ועבר למכבי חיפה, אך גם עימה ירד ללאומית.
בקיץ 2005 חתם בהפועל עפולה, במסגרתה הציג ממוצעים של 10.5 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-4 אסיסטים ב-7 דקות למשחק בלבד שהקנו לו את תואר שחקן העונה של הליגה הלאומית יחד עם דורון קרמר. לאחר מכן שיחק במשך שלוש עונות בעירוני רמת גן, בחלקן שימש אף כקפטן הקבוצה.
ב-5 באוקטובר 2009 חתם בברק נתניה. בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל אותה עד לפיינל פור ונבחר לחמישיית העונה בליגת העל, ובעונה השנייה סיים כמלך האסיסטים של הליגה עם 6.2 אסיסטים למשחק. בעונת 2010/2011 היה שותף ברנר להפסד של הקבוצה בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא קולע בגמר 6 נקודות.
ב-23 ביוני 2011 חתם במועדון כדורסל הבקעה, העולה החדשה לליגת העל.
באוקטובר 2012 חתם בהפועל גלבוע גליל מליגת העל בכדורסל.
בקיץ 2013 פרש, והחל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן מכבי ראשון לציון.
במהלך עונת 2016/17, לאחר פיטורי אריק שיבק, קודם לעמדת מאמן הקבוצה.
ב-10 באפריל 2018 הודיע מועדון הכדורסל מכבי ראשון לציון כי החליט להיפרד ממאמן הקבוצה שמוליק ברנר לאור תוצאות הקבוצה. במקומו מונה לתפקיד צביקה שרף שיאמן את הקבוצה עד סוף עונת 2018/19 .
ב1/1/19 החל את תפקידו כמנהל המקצועי של אגודת עירוני ״דור העתיד״ קריית אונו במקומו של ברק פלג.
מליק סילי

נעורים וקריירת מכללות

סילי נולד וגדל ברובע הברונקס שבעיר ניו יורק. נקרא על שם פעיל זכויות האדם מליק אל-שבאז, הנודע בשם מלקולם אקס, אשר אביו של סילי היה שומר הראש שלו. בשנת 1988 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון טולנטיין" לזכייה באליפות התיכונים של מדינת ניו יורק, ובסיום העונה נבחר לשחקן התיכונים המצטיין במדינה ("Mr. New York Basketball").
בין השנים 1988–1992 למד באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק, וב-4 עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 18.9 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.9 חטיפות למשחק. בסיום עונתו האחרונה, בה קלע 22.6 נקודות למשחק, נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות. 2,402 הנקודות שקלע כשחקן האוניברסיטה מציבות אותו במקום השני בתולדות הקבוצה, אחרי כריס מאלין.

קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1992 נלקח סילי על ידי אינדיאנה פייסרס, בבחירה ה-14. בשתי עונותיו הראשונות בליגה, כשחקן הפייסרס, קלע 6.1 נקודות ב-12.8 דקות למשחק בלבד. לקראת עונת 1994/1995 הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם אריק פיאטקאוסקי ופו ריצ'רדסון, בתמורה למארק ג'קסון וגרג מיינור. תקופתו עם הקליפרס הייתה המוצלחת ביותר בקריירה מבחינה אישית, כאשר שימש כשחקן חמישייה קבוע וקלע 12.8 נקודות בממוצע למשחק ב-3 עונותיו בקבוצה. בעונת 1997/1998 שיחק עבור דטרויט פיסטונס, וקלע במדיה 7.7 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של גרנט היל.
בינואר 1999 חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס, לקראת עונת 1999 המקוצרת. בעונתו הראשונה במינסוטה שימש כשחקן ספסל, ובמהלך העונה העוקבת תפס מקום קבוע בחמישיית הקבוצה, לצד טרל ברנדון, וולי זרביאק, קווין גארנט וראשו נסטרוביץ'. בתקופתו בקבוצה קלע 10.4 נקודות בממוצע למשחק, ובשתי העונות הודחו הטימברוולבס בסיבוב הראשון של הפלייאוף (על ידי סן אנטוניו ופורטלנד, בהתאמה).

מותו

ב-20 במאי 2000 נהרג סילי בתאונת דרכים בעיר סנט לואיס פארק שבמינסוטה, בעת שנסע לביתו בדרך חזרה ממסיבת יום הולדתו של חברו הקרוב קווין גארנט. מחקירת האירוע עלה כי סוקסנגואן פנגסן, נהג הטנדר שפגע ברכבו של סילי, סטה מנתיב התנועה שבכיוון ההפוך, והתנגש בו חזיתית. הן סילי והן פנגסן לא היו חגורים, אך האחרון ניצל הודות לכרית האוויר שהייתה מותקנת ברכבו. בדיקות דם גילו כי פנגסן נהג בשכרות, והוא הורשע בהריגה. סילי נקבר בבית הקברות "פרנקליף" שבמחוז וסטצ'סטר (ניו יורק), בו קבור מושא הערצתו מלקולם אקס.
ב-4 בנובמבר 2000 הפרישו הטימברוולבס את גופייתו של סילי, עם המספר "2". לאחר מותו, קיעקע חברו הקרוב קווין גארנט את שמו של סילי על האמה הימנית שלו. בשנת 2013, כאשר עבר לברוקלין נטס, שינה גארנט את מספר הגופייה שלו ל-"2" כהוקרה לסילי.
אורניתופסיס

מחקר

היצור שהתגלה נחשב בידי החוקר סיילי ליצור מקשר בין עופות לפטרוזאורים ודינוזאורים. החוקר ריצ'רד אוון, בן תקופתו שלל את הרעיון. במקום הוא איחד את השלד עם רבע שלד של איגואנודון ויצר את הסוג בותריוספונדילוס שכיום נחשב ללא רלוונטי. מאובנים אחרים הוא החשיב לחלק מהסוג Chondrosteosaurus.
ב-1887 סברו כמה חוקרים שמבנה החוליות שלהם דומה מאוד לחוליות של צטיוזאורוס ושל Cetiosauriscus וסיווגו אותם בשם זה. בהמשך הם הופרדו לסוג עצמאי.
יצור זה שנותרו ממנו רק החוליות משוער שהגיע לאורך 15 עד 20 מטר. העצמות שלו דקות מאוד יחסית בצורה שמזכירה עופות, אך אין לו קשר לעופות.
אנה דה ארמס

ביוגרפיה

אנה דה ארמס נולדה בסנטה קרוס דל נורטה שבקובה, וגדלה בהוואנה עד גיל 18, אז עברה לספרד. את קריירת המשחק שלה החלה כבר מגיל 12 בתיאטרון הלאומי של קובה.
בזכות מוצא סביה מצד אימה, לה גם אזרחות ספרדית.

קריירה

תפקידה הראשון של דה ארמס היה בשנת 2006 כששיחקה לצד אלכס גונזלס בתפקיד מארי בסרט "אונה רוזה דה פראנסיה", ובשנת 2009 שיחקה בסרט הספרדי "סקס שקרים ומסיבות". תפקידה המשמעותי הראשון היה סדרת הטלוויזיה הספרדית "אל אינטרנאדו" שם שיחקה בתפקיד קרולינה. אחריו המשיכה דה ארמס את הקריירה בספרד בסדרה "לה לינדה" (2010–2012), ו"סמטה עיוורת" (2011).
בשנת 2014 עברה דה ארמס ללוס אנג'לס, והחלה את הקריירה בהוליווד עם מספר תפקידים משמעותיים, מהם: "דפיקה בדלת" ‏ (2015) ו"חשוף" (2016) לצד קיאנו ריבס, "כלבי מלחמה" (2016), "אוברדרייב" (2017), "בלייד ראנר 2049" (2017), רשת צרעות (2019), "יסטרדיי" (2019) ו-"רצח כתוב היטב" (2019).
ב-2020 היא עתידה לשחק בסרט "בונד 25".

חיים אישיים

בשנים 2011–2013 הייתה נשואה לשחקן הספרדי מארק קלוט.
Cambodia

רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי ריקי ויילד ומרטי ויילד. השיר הוא שיר בסגנון הסינת'פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הגל החדש. השיר הפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בצרפת, כאשר נמכר שם בכ-1,080,000 עותקים.
הבי-סייד של השיר הוא השיר "Watching for Shapes". שני השירים יצאו כסינגל כפול ואוחדו על גבי תקליט.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי שצולם עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-12 באוגוסט 2010. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את עטיפת הסינגל מאחורי קים ויילד עצמה, שנמצאת על במה. בהמשך, ניתן לראותה, כשהיא שרה את השיר.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-54 מיליון צפיות.
אם אב ובן

תקציר עלילה

קיידן פינץ' הוא העורך הראשי של עיתון לונדוני בבעלות אביו האמריקאי, מקס פינץ' (ריצ'רד גיר).

הפקה

BBC Studios הפיקו את הסדרה. זהו תפקידו הראשון של ריצ'רד גיר בטלוויזיה, פרט להופעה בסדרה "קוז'אק" משנת 1976. גיר אמר "עברו כמעט שלושים שנה מאז שעבדתי בטלוויזיה. אני שמח לעבוד עם ה-BBC בפרויקט יוצא דופן של שמונה שעות, עם אנשים כל כך מוכשרים". אחר סיום הצילומים הוא היה פחות מאושר ואמר לרדיו טיימס "אלה היו שישה חודשים של צילומים, שדמו לעשיית ארבעה סרטי אינדי, רק שמגלמים את אותה דמות כל הזמן. זה כל כך ארוך. אני לא חושב שאעשה זאת שוב". את הסדרה ביים ג'יימס קנט, והצילומים נערכו בשנת 2018 בלונדון ובאתר בספרד.

שידור

שידור הבכורה של הסדרה היה בערוץ BBC Two במרץ ואפריל 2019. ההפצה הבינלאומית היא של BBC Studios. בישראל שודרה הסדרה בערוץ yes Drama של הטלוויזיה בלוויין ב-HOT HBO וב-HOT VOD.
לוסי באיינס ג'ונסון

לוסי באיינס ג'ונסון (Luci Baines Johnson) (נולדה ב-2 ביולי 1947) היא אשת עסקים ונדבנית אמריקאית. בתם של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון וליידי בירד ג'ונסון.

ביוגרפיה

לוסי נולדה בוושינגטון הבירה. בנעוריה שינתה את איות שמה הפרטי (מ- "Lucy" ל-Luci) על מנת למרוד בהוריה. היא בוגרת אוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-1997 השלימה תואר בתקשורת באוניברסיטת סנט אדוארד. מאז 1993 היא משמשת כמנהלת ויושבת ראש חברת "LBJ Asset Management Partners" והמייסדת של חברת "BusinesSuites".
היא נשואה פעם שנייה ולה ארבעה ילדים (שלוש בנות ובן) מבעלה הראשון.
משה קסטל

קורות חייו

קסטל נולד בירושלים לרב יהודה קסטל ולרחל בת יוסף אנקונה. (משפחתו הספרדית הגיעה לארץ מקסטיליה בשנת 1492). הוא למד בבצלאל בין השנים 1922 ו-1925. לאחר מכן למד באקדמיה ז'וליאן ובאקול דה לובר בפריז. קסטל חזר לישראל וגר בצפת ב-1940 והחל מתקופה זו ועד לאחרית ימיו הושפע רבות מן הרוח המיסטיקנית היהודית. 
קסטל היה אחד ממייסדי אופקים חדשים ב-1947 ביחד עם מרסל ינקו,יחזקאל שטרייכמן ואחרים, ובמהלך השנים יצר ציורי קיר ותבליטים במקומות שונים בארץ ומחוצה לה. כמו כן זכה בפרסים רבים והציג תערוכות רבות.
בין השנים 1925-1940 ישב רוב הזמן בפריז. יצירותיו המוקדמות היו בעלות אופי אורינטלי. בשנות הארבעים, כאשר התגורר בצפת, וידו רבה בהקמת קריית האמנים צפת עם שוך קרבות תש"ח, היו תמונותיו אפופות אוירה מיסטית וניכרה בהן השפעתה של אסכולת פריז. בהמשך דרכו האמנותית, נטה לעבר המופשט והאמנות הכנענית ועיצב סמלים צורניים כמו ציור הקיר במלון "דן אכדיה" בהרצליה ותבליטי הקיר במשכן נשיאי ישראל בירושלים. נפטר בתל אביב בשנת 1991. 
אחיו היה יוסף חיים קסטל.
בתאריך 21 בפברואר 2010 נפתח במעלה אדומים מוזיאון משה קסטל המוקדש להצגת עבודותיו של קסטל. המוזיאון נבנה במקום בו שאף קסטל  עצמו להקימו, על גבעה סמוכה לביתה של אלמנתו. המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל דוד רזניק. במוזיאון מוצגות עבודותיו של קסטל מכל התקופות, מאוספה הפרטי של אלמנתו, ממוסדות ומאספנים פרטיים וביניהם אוסף שיף וסר אייזיק וולפסון.
ז'וזף לנסון

ז'וזף לנסון (בצרפתית: Joseph Lançon) ‏ (1900 (?) - 1944), היה חסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הנאצים.

פעילותו בתקופת השואה

לנסון היה קתולי, אלמן, שחי עם ילדיו בחווה בווז'י-פונסנה (צר'), כפר קטן בהרי האלפים הצרפתיים, מאות מטרים מגבול שווייץ. במהלך הכיבוש הגרמני הבריח לנסון מאות פליטים אל מעבר לנחל ארמנס שעל גבול צרפת-שווייץ, אל שווייץ, וזאת על פי בקשתו של האב ז'אן ז'וזף רוזה, שהיה הכומר בכפר. ללנסון סייעו אחרים, בהם בתו הגדולה תרז (Thérèse Lançon-Neury).

עדות על פעילותו

מעדותה של טוני ארמן, ניצולת שואה:
האיש תכנן להעביר אותנו ביום שלמחרת. הוא היה אלמן עם חמישה ילדים, מנערה ועד ילד קטן. שמו היה ז'וזף לנסון. הוא אמר לנו לישון, ועלינו לעליית הגג. לא ישנתי. נשארתי בבגדים. זה היה בחודש דצמבר [1942]. בכלל לא היה חם, וגם לא היו לי בגדים בשביל הלילה. היה ברור לי שעלי לקחת כמה שפחות, כדי שיהיה לי יותר קל ללכת. ידעתי שאצטרך ללכת הרבה ביום שלמחרת, כשבתי התינוקת על היד. את העגלה הייתי צריכה להשאיר בצרפת.
בבוקר, 7 בדצמבר 1942, הלכתי עם לנסון עד קרוב לגבול. "מצטער מאד", הוא אמר, "אני לא יכול להעביר אותך. 'שמח' בגבול. כל עשרה מטר יש גרמנים עם סוסים. אי אפשר לעבור. זה מסוכן." ובכל זאת, לא יכולתי לנסוע בחזרה לליון. שרפתי שם את כל הגשרים. לא הייתה לי ברירה אחרת.
הבת הגדולה, תרז, ביקשה מאביה רשות להעביר אותנו בכל זאת. היא העמיסה על הגב סל עם סכין גדול, המשמש לחיתוך כרוב. יצאתי עם בתי והעגלה, והעמדנו פנים שאנחנו יוצאים לעבוד בשדה. תרז הייתה אמורה להביא אותי ממש עד הגבול. הלכנו לאורך הכפר וייז'י, וכאשר תרז הייתה שומעת קולות של סוסים, היינו נכנסות לחדרי כניסה של בתים, כדי שהחיילים לא יראו אותנו.
כך עברנו על-פני הכפר והגענו לאיש שהיה אמור להראות לי איפה בדיוק נמצא החור בגדר התיל שעברה לאורך קטע זה של הגבול. ממש מעבר לגדר היה הנחל. חיכינו עד החשיכה. באחת עשרה בלילה הוא אמר לי לפתע: "תסתכלי. שם עובר ז'נדרם צרפתי. עלינו לחכות עד שהוא יעבור, ואז – יש חור בגדר התיל. שם את צריכה לעבור."
סמוך לחצות עברתי.

תפיסתו של לנסון ורציחתו

לנסון ביצע את מעשי ההצלה מתוך אלטרואיזם ולא ביקש לקבל תמורה. ב-1943 נתפס לנסון אך שוחרר ומאז חי במסתור. ב-10 בפברואר 1944, בעקבות הלשנה, נעצר לנסון שוב על ידי הגסטפו, עם שותפים נוספים לרשת ההברחה, בהם ז'אן רוזה. העצורים הועברו למעצר באנמס . במרס הועברו למחנה הריכוז קומפיין ובאפריל הועברו לאושוויץ. בינואר 1945 הועברו לגרוס-רוזן ובפברואר - לדורה-מיטלבאו. באפריל הועברו לברגן-בלזן, שם נספה לנסון, ככל הנראה, ימים מעטים לפני שהגיעו למקום כוחות הצבא הבריטי ושחררו את אסירי המחנה. גם רוזה נספה בימים אלה, ככל הנראה.

הנצחתו

ב-1989 הכיר יד ושם בלנסון ובבתו, תרז נורי, בתור חסידי אומות העולם. ביולי 2011 קיבלה תרז נורי את אות לגיון הכבוד הצרפתי. תרז נורי מתה בינואר 2014.
המוזיאון האולימפי

פעילות

מבנה המוזיאון הוקם בסגנון מודרני, והוא משתרע על פני שטח של 11,000 מ"ר. מוצגת בו תערוכה קבועה המשתרעת על פני שטח של 2,500 מ"ר, ושטח של 900 מ"ר נוספים המוקדש לתערוכות מתחלפות. ביתר שטחו של המבנה שוכנים אודיטוריום, חדרי ישיבות, אולם תלת-ממד המציג 6,000 סרטונים היסטוריים, מסכי צפייה אינטראקטיביים אודות אלופים אולימפיים, חנות, מסעדה ועוד. 
תערוכת הקבע כוללת למעלה מאלף פריטים, והיא מוקדשת, בין היתר, לברון פייר דה קוברטן, מייסדם של המשחקים האולימפיים המודרניים, משחקי הקיץ האולימפיים (בעיקר בעת החדשה, אך גם ביוון העתיקה), משחקי החורף האולימפיים, בולאות ולנומיסמטיקה. לצד מבנה המוזיאון משתרע גן בשטח של 30 דונם שבו מוצגות יצירות אמנות שונות, ובהן פסלים של אוגוסט רודן, ניקי דה סן פאל, ז'אן טינגלי ופרננדו בוטרו.
בשנת 2008 פקדו את המוזיאון למעלה מ-202,000 מבקרים, ונכון לתחילת שנת 2010 ביקרו בו בסך הכל כשלושה מיליון בני אדם מאז היווסדו. בשנת 1995 זכה המוזיאון בתואר "מוזיאון השנה האירופי".