google/wiki40b huggingface dataset:
סטנלי מילגרם

ביוגרפיה

מילגרם נולד בניו יורק למשפחה יהודית. אביו, סמואל מילגרם, נולד בהונגריה והיה אופה. הוא נפטר ב-1953. אימו, אדל (לבית ישראל) נולדה ברומניה. מילגרם סיים ב-1954 לימודי תואר ראשון במדעי המדינה בקווינס קולג', והתקבל לאחר מאמצים לתוכנית לימודי דוקטורט בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת הרווארד, אף על פי שלא השתתף לפני כן באף קורס בפסיכולוגיה.
ב-1960 השלים מילגרם את לימודיו והצטרף לסגל אוניברסיטת ייל. בשנים 1963–1966 הרצה בהרווארד, ומ-1967 היה פרופסור במרכז ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת העיר ניו יורק. 
מילגרם נפטר מהתקף לב בעיר הולדתו, ניו יורק, בגיל 51.

שש דרגות של הפרדה

בשנת 1967 גילה מילגרם מחדש את "שש דרגות ההפרדה".
הוא ביקש לבדוק בכמה אנשים יש צורך על מנת ליצור קשר בין כל שני אנשים בארצות הברית. כדי לבדוק זאת ביצע מילגרם את הניסוי הבא: ראשית הוא בחר שני אנשי יעד - אחד מהעיר שרון במסצ'וסטס, והשני מבוסטון. בשלב הבא הוא שלח 160 חבילות לתושבים אקראיים בויצ'יטה (Wichita), קנזס ובאומהה (Omaha), נברסקה וביקש מהם להשתתף במחקר. החבילות כללו תקציר של המחקר, מידע על אנשי היעד, גלויות, וסדרת הוראות.
ההוראות ביקשו מאנשים אליהם הגיעו הגלויות לשלוח גלוית מעקב להרווארד כדי לעקוב אחר החבילות, ולנסות לקרב את החבילה לאנשי היעד באופן הבא: אם האדם שקיבל את הגלויה מכיר את איש היעד באופן אישי, עליו לשלוח לו את החבילה ישירות. אחרת, עליו לשלוח את החבילה לאדם שיש לו עמו היכרות אישית, ושלדעתו הוא יוכל לקרב את החבילה לאיש היעד.
האמונה המקורית הייתה שעשויים להידרש מאות אנשים כדי להעביר את החבילות, ושיש לניסוי סיכויי הצלחה נמוכים, כי מספיק רק אדם אחד שלא ישתף פעולה כדי לשבור את השרשרת. רבה הייתה הפתעתו של מילגרם כאשר בתוך ימים אחדים כבר הגיעה חבילה אחת ליעדה, כשהיא עוברת דרך שני אנשי-קשר בלבד. בסופו של דבר הגיעו 42 מהחבילות ליעדיהן. באמצעות גלויות המעקב ידע מילגרם כמה אנשים דרושים היו כדי להעביר את החבילות. כך הוא מצא שהמספר החציוני של המתווכים שנדרשו כדי להעביר את החבילות ליעדיהן הוא 5.5, ובמעוגל - "שש דרגות של הפרדה".
מנחם מנדל פומרנץ

ביוגרפיה

נולד בירושלים לנחום פומרנץ, חסיד גור, בנו של הרב ישראל יצחק פומרנץ, מחבר הספרים אספת זקנים על מסכת נדה, בן הרב מנחם בנימין פומרנץ.
למד בישיבת חיי משה ובישיבת שפת אמת.
נישא לחיה פייגה ביננפלד. לאחר נישואיו למד בכולל לדיינות "הבן יקיר לי אפרים" בשכונת רמות בירושלים, ובמסגרת זו ערך והוציא לאור 3 כרכים של הקובץ התורני "פרי חיים".
בשנת 2001 החל לנהל את המכון התורני עוז והדר, לצידו של מנהל המכון ונשיאו הרב יהושע לייפר. חיבר את קובץ ההוראות לעריכה תורנית-מחקרית, ותחת הדרכתו נערכים פרויקטים שבהם שולבו מאות עורכים. פרויקטים אלה כוללים בין היתר את מהדורת המתיבתא על הש"ס (135 כרכים, ומהדורות קצרות יותר), פרויקט ההדרת ספריו של רבי חיים בן עטר, "מקראות גדולות המבואר", משנה ברורה עם ביאורים (24 כרכים), סדרת הספרים "אביר יעקב" של הרב יעקב אבוחצירא ונכדו הרב דוד אבוחצירא (25 כרכים) ומגוון ספרי הלכה, חסידות, שותי"ם ועוד. לרבים מתוך הספרים שבעריכתו, כתב הרב פומרנץ הקדמה הכוללת מאמר הגותי.
ב-2012 מונה לשמש כרב במכון לתורת היין. במסגרת זו כתב מאמרים תורניים ומחקריים אודות תורת היין.

הקמת ספריות

בשנים 2013-2014 יזם הרב פומרנץ הקמת ספריות תורניות בבתי חולים, בתי מלון ובתי כנסת. הספריות מכילות ש"ס וחומשים וספרי יסוד ביהדות.
נמל התעופה חברובסק

היסטוריה

נמל התעופה נבנה ב-1938 עם התנועה האווירית הגוברת בברית המועצות בשנות ה-30. ב-1953 נחנך מסלול נחיתה באורך 2,500 מטר. ב-21 במרץ 1954 נכנס לשימוש טרמינל נוסעים בעל קיבולת של 400 נוסעים בשנה. ב-1964 נחנך טרמינל חדש. ב-1970 קיבל נמל התעופה סטטוס בינלאומי והשלים את טיסת הצ'רטר הבינלאומית הראשונה, לאוסקה שביפן: על המטוס היו המשתתפים של התערוכה הבינלאומית אקספו 70'.
חוק קאמפבל

חוק קאמפבל הוא חוק הנוגע למדיניות ממשלתית ונטייתה לאבד מיעילותה אשר הגה דונלד קאמפבל:
ככל שמשתמשים יותר במדד חברתי כמותי בתהליך קבלת החלטות חברתיות, הוא יהיה נתון ליותר ויותר לחצים משחיתים ויפתח נטייה להשחית ולשבש את המנגנונים החברתיים עליהם הוא היה אמור לפקח.
לעיתים מיישמים חוק זה במדעי חברה כדי להצביע על הפגמים במבחנים ממשלתיים "עתירי סיכון" בארצות הברית.
חוק זה נוגע למבחנים במערכת החינוך: "מבחנים יכולים להוות אמצעי לבדיקת הישגים של בית ספר, כאשר המטרה של המורים נשארת ללמד את החומר באופן הטוב ביותר ללא קשר למבחן. אך כאשר ציונים במבחנים נהפכים להיות המטרה, המבחנים לא רק מאבדים את התוקף שלהם לבחון הבנה של החומר, אלא גם מעוותים את תהליך החינוך בדרכים לא רצויות."
החוק פורסם על ידי קאמפבל ב-1976, חוקר מדעי החברה שכתב מאמרים רבים בנוגע למתודולוגיה של מחקרים.
יצחק הכהן רפפורט

ביוגרפיה

רבי יצחק הכהן נולד בירושלים לרבי יהודה, שעלה בצעירותו מלובלין שבפולין לירושלים. סבו מצד אמו, רבי דוד הכהן רפפורט (בעל דעת קדושים), עלה אף הוא מלובלין ומונה לדיין בבית דינו של רבי משה גלנטי בירושלים.

על אף מוצאו האשכנזי רבי יצחק הכהן גדל וחונך בבתי המדרש של חכמי הספרדים, והכיר את מנהגיהם. בצעירותו למד אצל רבי חזקיה די סילוה, הפרי חדש, בישיבת בית יעקב בו הוא ראה את רבו המובהק. בישיבה זו הוא למד עם רבי שלמה אלגאזי (השני) שנעשה לידידו הקרוב. בהקדמה לספרו בתי כהונה הוא מתאר תקופה זו:
"ורב חנא, הוא הראש הרב המופלא, זכר למקדש כהלל, גבורתיה מי ימלל, מורי ורבי בעל פרי חדש זלל"ה, ומושב יקרו בשמים ממעל, אל מול פני המנורה ונהורא עמיה שריא... כל ימי חייו של רבינו לא מנעתי עצמי מבית המדרש אפילו שעה אחת משעה שהכהנים נכנסין בעלי תריסין..."
לאחר פטירתו של הפרי חדש (בשנת תנ"ו - 1695) למד אצל רבי אברהם יצחקי (לימים הראשון לציון), ואצל רבי יהוסף קונקי.
בשנת תס"ט (1709), בשל מצבם הכלכלי הקשה של תושבי צפת נשלח כשד"ר מטעם חכמי העיר לקהילות ישראל בטורקיה וארצות הבלקן. בקושטא הוא התכתב בהלכה עם רבי אהרן אלפנדרי מרבני איזמיר. כן נפגש שם עם רבו רבי אברהם יצחקי, שיצא אף הוא בשליחות עבור תושבי ירושלים, ויחד הם פרסמו כתב חרם נגד נחמיה חיון וספריו.
בשנת תע"ד (1714) עבר בעיר איזמיר (סמירנה) ובני המקום קיבלוהו לרב עליהם. באיזמיר הוא ייסד ישיבה, ושימש כפוסק ומורה הוראה בעיר, במשך כשלושים וחמש שנה. לצדו כיהן גם רבי אברהם אבן עזרא (מחבר ספר בתי כנסיות), ויחד הם שימשו כרבנים ראשיים בעיר. הוא התפרסם כדרשן מעולה בעל לשון מליצית, וסייע רבות לכל שלוחי ארץ ישראל בטורקיה.
לעת זקנותו (בשנת תק"ט) חזר הרב רפפורט לירושלים, ומונה לרבה הראשי ולראשון לציון אחר פטירתו של הקודם רבי נסים חיים משה מזרחי. הרב רפפורט היה הרב היחיד ממוצא אשכנזי ששימש בתפקיד זה, השמור בדרך כלל לחכמי הספרדים. לצד תפקידו זה עמד בראשות ישיבת בית יעקב (פירירא).
בירושלים שימש גם כאב בית הדין, ולצידו ישבו הדיינים רבי ישראל יעקב אלגאזי, רבי יונה נבון (רבו של החיד"א), רבי מיוחס בכר שמואל ורבי יצחק זרחיה אזולאי (אביו של החיד"א).
בימיו אבד פנקס התקנות של ירושלים בו פורטו התקנות וההסכמות של העיר, ורבי יצחק (יחד עם שאר חברי דינו) כתבן מחדש מזיכרונו.
רבי יצחק הכהן היה בעל הוראה מובהק ורבים נהגו על פי פסקיו. דבריו הם המקור לכך שבארץ ישראל המנהג הוא כדעת הגאונים בזמן בית השמשות שלא כדעת רבינו תם. תשובה מפורסמת שלו עוסקת בעליית הכהנים לקברי צדיקים, ובסיום דבריו הוא מסיק שאף ש"לא הונח" לו מנהג זה, הוא רואה לרבים וגדולים שנוהגים כן "על כן נאלמתי דומיה, ואינהו בקיאי, וכן נגלה להם ולדורות הראשונים מסוד ה' ליראיו". תשובה זו הייתה הראשונה שנדפסה שעסקה באופן נרחב בסוגיה זו, ודבריו מצוטטים בדברי פוסקים מאוחרים יותר שאף סמכו עליה.
נפטר בי"ז תמוז תקט"ו, והוספד בארץ ובחו"ל.

מתלמידיו

הרב רפפורט העמיד תלמידים רבים שהיו לימים מגדולי הדור הבא. בין תלמידיו נמנים: הרב חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א) שמזכירו רבות בחיבוריו ומכנהו "מורינו הרב בתי כהונה", רבי ישראל יעקב אלגאזי, רבי חיים אבולעפיה (השני), רבי מסעוד חי רוקח (בעל מעשה רוקח על הרמב"ם) הרב מרדכי רוביו והרב רפאל הלוי.

חיבוריו

חיבר ספרים רבים בכל מקצועות התורה, והחיד"א מספר שבעת היותו "עומד ומשמש לפניו" ראה תיבה מלאה מכתביו. ספרו היחיד שנדפס הוא "בתי כהונה" בשני חלקים, הכולל את "מעשה בית דין" - שאלות ותשובות, "בית ועד" – ביאורים ללשונות הפוסקים, "בית אבות" – על הש"ס ו"בית מדרש" – דרושים.
רג'ינלד סקלטון

סר רג'ינלד ויליאם סקלטון (באנגלית: Sir Reginald William Skelton ‏ 3 ביוני 1872 - 5 בספטמבר 1956) היה סגן-אדמירל ומהנדס מכונות, ששירת כמכונאי ראשי וכצלם הרשמי של משלחת דיסקברי, 1904-1901 לאנטארקטיקה.

ילדות ונעורים

סקלטון נולד בלונג סאטון, לינקולנשייר. הוא הצטרף לצי המלכותי בשנת 1887 ועד 1892 למד בקולג' להנדסה של הצי המלכותי בקייהם, דבון. לאחר הסמכתו לקצונה שירת על אוניית הצי "סנטוריון" (1892) בסין, מ-1894 עד 1897 ועל אוניית הצי "מג'סטיק" (1895) של שייטת התעלה מ-1899 עד 1900, לפני שמונה לפקח על בניית ספינת המחקר דיסקברי בשביל המשלחת הלאומית לאנטארקטיקה, 1901.

חקר הקוטב

מנהיג המשלחת, קפטן סקוט, התרשם מכישורי ההנדסה והמכונאות של סקלטון על סיפון ה"מג'סטיק" ומינה אותו למכונאי המשלחת, שבה מילא גם את תפקיד הצלם הרשמי. לאורך כל שלוש השנים של המשלחת, לא נתקל סקלטון, שכונה בשם החיבה "סקלי", בשום בעיות רציניות במכונות של האונייה. לאחר שאנשי המשלחת התבססו על יבשת אנטארקטיקה, היה סקלטון לחבר צוות אהוד ומכובד. ארבעה תוואי נוף נקראו עם הזמן על שמו: מפרצון, קרחון, מפל קרח ו-lévé.
בשובו מן המשלחת נשא לאישה את ארוסתו, סיביל דווניש-מרס מכרייסטצ'רץ' שבניו זילנד. לזוג נולדו שתי בנות ובן.

המשך חייו

משנת 1906 עד 1912 ושוב מ-1916 עד 1918, שירת סקלטון בשירות הצוללות הוא קיווה להתמנות לסגנו של סקוט במשלחת טרה נובה בשנים 1910–1913 אבל סקוט העדיף את אדוארד אוונס, שתכנן משלחת משלו לאנטארקטיקה אבל הסכים להצטרף למשלחת של סקוט, בתנאי שיוצע לו תפקיד המשנה למפקד. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוענק לסקלטון אות השירות המצוין (DSO) על פעולותיו בקרב יוטלנד, 31 במאי 1916. בשנת 1919 קיבל את אות הצטיינות (CB) על עבודתו בצפון רוסיה והמשיך לעלות בדרגות בשירות הצי המלכותי אחרי המלחמה, כאשר הוצב בארכנגלסק, לקונסטנטינופול, לתחנת הים התיכון ולתחנה האטלנטית. הוא התמנה לתת-אדמירל להנדסה בשנת 1923, לסגן-אדמירל להנדסה בשנת 1928 ולמהנדס ראשי של הצי, אדמירליות, בין 1928 ל-1932. בטקס הענקת התארים של ראש השנה 1931 קיבל תואר אבירות ובשנת 1932 פרש מן השירות.
רג'ינלד סקלטון מת בשנת 1956, בן 84, בביתו באלדינבורן.
באז שנות אור ממפקדת הכוכב (סדרת אנימציה)

תקציר העלילה

הסדרה מתרחשת בעתיד הרחוק, שם סייר החלל האמיץ, באז שנות-אור, ושותפיו ממפקדת הכוכב עוברים הרפתקאות שונות בשביל לנצח את הקיסר זורג אחת ולתמיד.

הפצה

הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית ברצועה "Disney's One Too"  של ערוץ UPN החל מאוקטובר 2000 עד אוגוסט 2003. הסדרה שודרה גם בערוץ דיסני החל מאוקטובר 2000 עד אוגוסט 2003, ופעם נוספת מ-5 ביוני 2006 עד ה-16 במאי 2008. כאשר הסדרה ירדה מן האוויר בארצות הברית היא שודרה בין השנים 2003 עד 2007 בערוץ "Toon Disney" .
בישראל כל פרקי הסדרה דובבו לעברית ושודרו בערוץ 2 במסגרת "זמן דיסני" בשנת 2001.

הפצה ביתית

בארצות הברית הסדרה הופצה ב-VHS וב-DVD בשנת 2000, שם בשונה מן הדיבוב המקורי טים אלן דיבב את באז שנות-אור במקום פאטריק ווארברטון. הפרק "Planet of the Lost" הופץ ב-VHS כקלטת סמפלר בשנת 2003.

פרסים ומועמדויות

בפרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות , הסדרה זכתה ב"פרס אמי לבידור בפריים-טיים על הישג יוצא דופן בעריכת סאונד לסדרה" בשנת 2001.

משחק וידאו

משחק וידאו בשם "Buzz Lightyear of Star Command" פותח על ידי "Traveller's Tales" והופץ על ידי "Activision" עבור PlayStation, ‏Game Boy Color,‏ Microsoft Windows ודרימקאסט בשנת 2000. המשחק סובב סביב באז שנות-אור הרודף אחרי נבלים שונים מן הסדרה ומביס אותם באמצעות כלי נשק שונים.
סיפור לפני השינה

סיפור לפני השינה הוא פרקטיקה של סיפור סיפורים לילדים בשעת השינה שלהם כדי להכינם לישון. בדרך כלל נהוג לספר סיפורים לפני השינה לילדים מגיל ינקות ולאורך גיל הילדות, כאשר עם התבגרותו של הילד הולכים ומתמעטים המקרים שבהם מספרים לו סיפור לפני השינה.

טכניקות

יש המקריאים סיפורים לפני השינה מתוך ספר, ויש הממציאים ומאלתרים סיפורים בדיוניים. אורכו של סיפור הוא לרוב קצר למדי, כמספר דקות, ולרוב יש לסיפור סוף טוב. צורה אחרת של קריאה לפני השינה היא באמצעות סיפורים ארוכים יותר, תוך חלוקתם למספר חלקים, כך שהילדים יכולים לצפות להמשך הסיפור בלילה הבא.
לרוב, ההורה, או הדמות המטפלת, הם אלה שמספרים את הסיפור לפני השינה. קריאת סיפור לילדים היא נוהג קבוע בקרב משפחות רבות. במחקרים וסקרים שונים עולים נתונים מגוונים לגבי אחוז ההורים הקוראים בערב לילדיהם. באופן כללי נמצא כי מעל מחציתם עושים זאת עד גיל 4, והאחוז יורד לאורך שנות בית הספר היסודי, אז הורים רבים חשים כי הילדים כבר יכולים לקרוא בעצמם.
בשנות האלפיים, קיימים גם ערוצי טלוויזיה ותחנות רדיו שמשדרים סיפור לפני השינה, אך נראה כי שמיעת סיפורים בדרך זאת משפיעה פחות על הילד בהיבט הרגשי, מכיוון שבתשדירים אלה אין קשר אישי בין המספר לילד.

תועלת

לסיפורים לפני השינה יש יתרונות רבים, להורים ולילדים כאחד. לשגרה קבועה של סיפורים לפני השינה, בשעת השינה, יש השפעה מרגיעה, וקולו המרגיע של אדם המספר סיפור מסייע לילד להירדם בקלות רבה יותר. בהיבט הרגשי, הקראת סיפור תורמת לחיזוק הקשר בין הדמות המטפלת לבין הילד.
במחקרים נמצא שהקראה קבועה של סיפורים לילדים לפני השינה בפרט, ולאורך היום בכלל, היא בעלת תרומה משמעותית לחשיפה של הילד לאוריינות מגיל צעיר, להקניית מודל הורי לקריאה, ולפיכך להקניית מוטיבציה של הילד לקריאה בעצמו. הקראה זו אף תורמת לשיפור מיומנויות הקריאה ולהישגים טובים יותר של הילד בתחום זה בבית הספר. הקראת סיפור לפני השינה, בדומה לפעילויות משותפות רבות נוספות של ההורים עם הילדים, היא בעלת משמעות רבה להתפתחותם של הילדים.

אטימולוגיה

המונח "סיפור לפני השינה" (באנגלית: "Bedtime story") נטבע על ידי סופרת הילדים והעיתונאית הגרמנייה ממוצא יהודי יֶלה לפמן (Jella Lepman;‏ 1891–1970), שפתחה את ספריית הילדים הבינלאומית הגדולה בעולם בגרמניה, ופרסמה מספר כרכים של סיפורים לפני השינה שאספה לאורך השנים. השימוש במונח זה נפוץ מאז שנות ה-50.
קרל שפיטלר

חייו

שפיטלר נולד בליאשטל שליד בזל, הוא למד תאולוגיה בציריך ובהיידלברג, לימד במשך שבע שנים ברוסיה ובפינלנד וחזר לארצו בשנת 1885. לאחר תקופת מה בהוראה עבר לעיתונאות ומשנת 1892, כאשר התיישב בלוצרן, הקדיש את עצמו לספרות.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נאבק שפיטלר למען הנייטרליות של שווייץ וגם כתב חוברת בנושא זה.
בתקופת שהותו ברוסיה ובפינלנד חיבר את "פרומתבס ואפימתבס" ולאחר שובו לשווייץ הוציא אותו לאור על חשבונו תחת השם הבדוי קרל פליכס טאנדם. הספר לא משך תשומת לב. הוא חזר וכתב אותו בחרוזים בשנת 1924. כיצירתו החשובה ביותר נחשב האפוס "אביב אולימפי" שהופיע ב-4 כרכים. האפוס לא זכה לתשומת לב ראויה עד שהמנצח הנודע פליקס ויינגרטנר כתב עליו מאמר גדול מלא תשבחות. המאמר הודפס במינכן בשנת 1904. בשנת 1910 הודפסה מהדורה חדשה של האפוס בחמישה כרכים.
בשנת 1919 הוענק לשפיטלר פרס נובל לספרות "כהערכה מיוחדת ליצירה האפית "אביב אולימפי".
שפיטלר נפטר בלוצרן ב-1924.
נבחרת אוקראינה בכדורגל

שיאי שחקנים

נכון ל-10 ביוני 2019. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים.
התאבכות משכבות דקות

התאבכות משכבות דקות היא תופעת התאבכות המתקבלת כתוצאה מהחזרה ושבירה של קרני אור בשכבה דקה של חומר. בהקשר זה, שכבה דקה היא שכבה שעוביה הוא מסדר גודל של אורך הגל של האור.
בתופעה זו ניתן להבחין בחיי היום יום, כגון: בצבעים המופיעים על פני בועות סבון או בכתם שמן על כביש.
לתופעה חשיבות בתחום תעשיית האופטיקה, לדוגמה בתכנון ציפויים לעדשות.

הסבר התופעה

איור 1 מדגים כיצד קרן אור העוברת מחומר אחד לאחר, מוחזרת באופן חלקי (הקו AD), ונשברת באופן חלקי (הקו AB). אם החומר השני דק מספיק, חלק מהקרן הנשברת שעברה דרך השכבה תוחזר מן הצד השני (בנקודה B), תישבר שוב במשטח הראשון (נקודה C), ותתאבך עם הקרן המוחזרת. 
תתקבל התאבכות בונה או הורסת בהתאם להפרש הדרכים האופטיות שעברו שתי הקרניים. הפרש זה תלוי בזווית הפגיעה של האור, עובי השכבה, ומקדמי השבירה של החומר ממנו עשויה השכבה ושל התווך ממנו מגיע האור. בהנחה כי מקדם השבירה של החומר ממנו עשויה השכבה גדול ממקדם השבירה של התווך, תתקבל התאבכות בונה אם הפרש הדרכים האופטיות שווה לכפולה חצי שלמה של אורך הגל של האור, והתאבכות הורסת אם הפרש הדרכים שווה לכפולה שלמה של אורך הגל.
אם מקור האור אינו מונוכרומטי, ולחומר מקדמי שבירה שונים לאורכי גל שונים (כפי שקורה לרוב), הצבעים השונים ייצרו התאבכות בונה במקומות שונים, כתלות ביחס בין אורך הגל והפרש הדרכים האופטיות שנקבע על פי זווית ממנה מסתכלים ועובי שכבת החומר. עובדה זו גורמת למראה האופייני של התופעה (ראו תמונות בגלריה למטה).

טבעות ניוטון

אחת הדוגמאות המפורסמות לתופעה ההתאבכות משכבות דקות היא טבעות ניוטון. ניתן לקבל טבעות ניוטון כאשר משטח קמור (כדורי) מונח על גבי משטח שטוח וביניהם מפרידה שכבת אוויר דקה (ראו איור 2).
במקרה זה עובי שכבת האוויר הדקה גדל ככל שמתרחקים מנקודת המגע בין המשטחים ומתקבלת תבנית התאבכות של אזורים מוארים וחשוכים כתלות בעובי השכבה. עקב הסימטריה, תבנית ההתאבכות היא בצורת טבעות. 
התופעה הובחנה לראשונה בשנת 1664 על ידי רוברט הוק, אך קרויה על שם אייזק ניוטון שחקר וניתח אותה.
תאודור לוקס פיינינגר

חייו

פיינינגר נולד בברלין. אביו היה הצייר ליונל פיינינגר (1871–1956), יליד ארצות הברית שחי באירופה. הצלם אנדראס פיינינגר (1906–1999) היה אחיו. בגיל 16 נרשם לבית הספר באוהאוס שאביו נמנה עם מייסדיו, למד ציור וניגן בתזמורת הג'אז של בית הספר. 
פיינינגר צילם את חיי היום-יום בבית הספר בסגנון צילומי חדשני, ומכר תצלומים לפרסום באמצעות סוכנות Dephot בברלין. ב-1929 השתתף בתערוכת הצילום Film und Foto בשטוטגרט. תצלומיו מאותה תקופה הוצגו ב-2001 בתערוכה הקבוצתית "רוקדים על הגג - צילום והבאוהאוס" במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
החל בשנת 1930 התמקד פיינינגר בציור. בשנים הראשונות חתם בשם "תאודור לוקס" כדי לא לקבל יחס מיוחד בגלל אביו המפורסם. באותה תקופה הרבה לצייר נופים ימיים וספינות מפרש. הוא חי שלוש שנים בפריז, היגר לארצות הברית ב-1936, וב-1937 הציג תערוכת יחיד ראשונה בניו יורק. מאוחר יותר צייר דיוקנאות עצמיים בהשפעת אוטו דיקס, וסידרת תמונות של קטרי רכבת. מתחילת שנות ה-60 צייר בסגנון מופשט למחצה, שהושפע מציוריהם של אביו ושל וסילי קנדינסקי.  
בתקופת מלחמת העולם השנייה שרת פיינינגר בצי האמריקני כאיש מודיעין. כאשר חזר לעסוק בצילום, באמצע שנות ה-40, צילם נופים עירוניים של ניו יורק, ספינות, רכבות ומשאיות. תצלומים אלה לא נועדו לפרסום, ובשנות ה-50 הפסיק לצלם.
פיינינגר עסק גם בהוראה. תחילה לימד בקולג' שרה לורנס בברונקסויל, ניו יורק, ובהמשך השתקע בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, ולימד במוזיאון פוג של אוניברסיטת הרווארד. מ-1962 עד פרישתו ב-1975 לימד בבית הספר שליד המוזיאון לאמנות בבוסטון (SMFA) . 
פיינינגר התאלמן מאשתו הראשונה. ב-1954 נישא לפטרישה רנדל, שנפטרה ב-1999. מנישואים אלה נולדו שלושה בנים. הוא נפטר ב-2011, בגיל 101.
סוכריית גומי

סוכריית גומי או ממתק גומי או ממתק ג'לי או סוכריית ג׳לי, הוא שם כולל למגוון ממתקי לעיסה אשר מרכיבם העיקרי הוא ג'לטין. גומונים (דובוני גומי) הם ממתק הגומי הפופולרי והמוכר ביותר. סוכריות גומי נפוצות אחרות הן בצורות פירות, בקבוקים, תולעים, צפרדעים, המבורגרים, כרישים, חיילים, עכברים, איברי הגוף, חמורים, ביצי עין, טבעות בצל ומאכלים מטוגנים אחרים. סוכריית הגומי לפעמים משולבת עם סוג אחר של ממתק דוגמת מרשמלו, שוקולד או סוכר חמצמץ.
בישראל משווק גם מוצר גלידה של חברת נסטלה הכולל סוכריות גומי, "גומיגם".
קואן נארט

ביוגרפיה

נארט החל כרץ במסלול, אך בשנת 2014 השלים סופית את המעבר למרוצי כביש.
בשנת 2015 סיים שביעי במרתון ברלין בשנת 2018 באליפות אירופה באתלטיקה זכה במדליית הזהב בריצת מרתון עם תוצאה של 2:09:51 שעות.
במרתון נוטרדם שנערך באפריל 2019, סיים במקום השלישי בתוצאה של 2:07:39 שעות המהווה שיא אישי חדש.
מייק דאנקן

ביוגרפיה

נולד ברדמונד שבמדינת וושינגטון בארצות הברית. למד מדעי המדינה באוניברסיטת וושינגטון המערבית. נשוי לברנדי ולהם שני ילדים. הוא מתגורר במדיסון, ויסקונסין.
משפט קוקס

המשמעות של המשפט

משפט קוקס הפכה לאחת ההצדקות של השימוש בהסתברות בייסיאנית.
בעוד על פי תפיסת הסתברות רגילה, הסתברות מתפרשת כשיטת לוגיקה פורמלית המהווה הרחבה של הלוגיקה של אריסטו, למצבי אי-ודאות. קיים ויכוח על השאלה האם משפט קוקס מוציאה מכלל אפשרות מודלים אחרים להסתברות בתנאי אי-ודאות. הוצעו גם חלופות אחרות, המתבססות על ביטול חלק מההנחות הפחות אינטואיטיביות במשפט קוקס. מודל כזה הוצע למשל על ידי הארדי.
מרקיז דנדי

ביוגרפיה

דנדי גדל במידלטאון שבדלאוור. אמו דיון ג'ונס-דנדי הייתה אצנית מצטיינת שנבחרה להיכל התהילה של אוניברסיטת דלאוור, אביו מארק היה אף הוא אצן מצטיין בתקופת לימודיו בתיכון, דודתו טרי דנדי היא אצנית שייצגה את ארצות הברית באולימפיאדת סיאול. בנעוריו הצטיין באתלטיקה, פוטבול וכדורסל ומשנתו השנייה בתיכון החליט להתרכז בקפיצות למרחק. הוא שבר את שיא מדינת דלאוור לתיכונים בקפיצה למרחק ובקפיצה משולשת.
דנדי זכה למלגת ספורט ללימודים באוניברסיטת פלורידה וסיים תואר ראשון בהנדסת תוכנה. ב-2012 זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק עם תוצאה של 7.68 מטר, באליפות צפון ומרכז אמריקה עד גיל 23 שהתקיימה במקסיקו. הוא השתתף באליפות העולם באתלטיקה 2013 אך לא העפיל לגמר הקפיצה לרוחק לאחר שקבע במוקדמות תוצאה של 7.36 מטר. במהלך תקופתו בנבחרת האתלטיקה של האוניברסיטה זכה שבע פעמים באליפות ה-NCAA, ובשנת 2015 זכה בגביע באוורמן, הפרס היוקרתי ביותר הניתן לאתלט מצטיין מקרב הסטודנטים בארצות הברית.
ביוני 2015 זכה באליפות ארצות הברית באתלטיקה בקפיצה למרחק כשקבע תוצאה של 8.68 מטר, עם רוח גבית מעל המותר (+3.7 מטר לשנייה). באותה תחרות קבע את שיאו האישי 8.39 מטר עם רוח חוקית. ביולי 2015 זכה בתחרות ליגת היהלום שהתקיימה בלונדון בתוצאה של 8.38 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2015 לא העפיל לגמר לאחר שקבע במוקדמות תוצאה של 7.38 מטר.
במרץ 2016 זכה באליפות ארצות הברית באולם לאחר שקבע שיא אישי של 8.41 מטר. בהמשך החודש זכה במדליית זהב באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד בתוצאה של 8.26 מטר, לפני פבריס לאפייר מאוסטרליה (8.25 מטר) וצ'נגז'הו הואנג מסין (8.21 מטר).
במבחנים האמריקאיים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיים רביעי בקפיצה לרוחק בשיא אישי של 8.42 מטר, הוא העפיל למשחקים האולימפיים אך פרש בעקבות פציעה. באליפות העולם באתלטיקה 2017 לא העפיל לגמר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה במדליית ארד בשיא אישי של 8.42 מטר. באוגוסט 2018 זכה במדליית זהב באליפות צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים בשיא אליפות של 8.29 מטר.
אף מלה למורגנשטיין

אף מלה למורגנשטיין הוא מחזמר של אפרים קישון שהועלה על ידי להקת "בצל ירוק" ב-1959, בבימויו של שמואל בונים. את המוזיקה חיברו משה וילנסקי ואלכסנדר ארגוב, הפזמונים מאת דן אלמגור ואת ההדרכה הבימתית ערכה נעמי פולני. היה זה המחזמר הראשון שהפיק אברהם דשא (פשנל). השיר המפורסם ביותר מתוכו הוא "ונצואלה" (מילים: דן אלמגור, לחן: משה וילנסקי). 
ההפקה הקולנועית, מ-1963, התבססה תחילה על המחזמר, אולם עברה תלאות רבות, לרבות ארבע גרסאות לתסריט (בהשתתפות גבריאל דגן, אפרים קישון ואריקה עוזרמן), שנה וחצי של הסרטה, שלושה במאים (בסופו של דבר הקרדיט ניתן לבנימין קורצקי, לצד אריה אליאס ובן עוזרמן), תביעות משפטיות, פשיטת רגל ועוד.  בסרט מסופר על שלושה סטודנטים המנסים לגנוב את שאלון הבחינה מהפרופסור המפוזר שלהם. הם מנסים להגיע אל התיק הנחפץ באמצעות הנשים בחייו של איש האקדמיה. את המצב מציל בסופו של דבר טכנאי טלפון המתאהב בבת הפרופסור. משתתפים: אברהם בן יוסף, גילה אלמגור, יוסי בנאי ואריה אליאס.
ואן נויין

ראשית חייה

ואן נויין היא בת לפליטים וייטנאמים. הוריה, פליטים שכונו "אנשי הסירות" ('אנ), ברחו מוייטנאם דרך הים בשנת 1977, שנה לאחר סיום מלחמת וייטנאם ולאחר שסבה נרצח בידי קומוניסטים. הסירה בה היו נפלטה לחוף הפיליפינים, כניסתם לפיליפינים נאסרה והם שוכנו במחנה פליטים. 
 ב-1979 הגיעו הוריה לישראל וראש הממשלה, מנחם בגין, העניק להם ולכ-180 פליטים נוספים מוייטנאם אזרחות ישראלית. הם הועברו למרכז הקליטה בשדרות, עברו בין מספר ערים, ביניהן אשקלון, בה נולדה ואן. כאשר הייתה ואן בת חצי שנה הוריה התיישבו ביפו, שם גדלה ולמדה ואן.
בוגרת תיכון עירוני ז' - קריית החינוך יפו. שירתה בצה"ל בחיל התותחנים כעורכת וידאו.
לואן ארבע אחיות.

שירה

נויין החלה לכתוב שירה בגיל 9. שיריה פורסמו בעיתונות הכתובה והאלקטרונית ב"הארץ", "מעריב", "וואלה" ו-"ynet" ובכתבי העת "גרנטה בעברית", "עיתון 77", "מעיין" ו"לרוחב".
שיריה תורגמו לאנגלית וצרפתית. מספר משיריה הולחנו.

על שירתה

מבקר הספרות מנחם בן כתב:"היא הביאה לשירה העברית חדשנות, חופשיות, וייטנאמיות, שחרור ומיניות. היא לא כותבת עברית תקנית, אבל ברור שזה נכון ויפה. אצל ואן יש מצד אחד צירוף של פשטות ומצד שני משהו חושני ומעודן". 
 הסופר עוזי וייל כתב על ספרה "עין הכמהין": "חוברת השירים שלה מאוד אנושית ואישית. זה קול שצריך לקרוא אותו לדעתי... אני חושב שיש לה קול חשוב, מעניין ומקורי בספרות העברית. אני אוהב את מה שהיא כותבת".

דוגמנות

נויין הייתה דוגמנית הבית של הספרים אביגדור וז'קלין ליכטנשטיין וכן דגמנה בקמפיין לוריאל לצבעי שיער, והפקות אופנה של מערכות העיתונים במעריב לנוער ובידיעות אחרונות. כמו כן, הצטלמה לקטלוג 2011 של המעצבת פטיט איי.

עיתונאות

בשנת 2002–2003 עבדה נויין ככתבת בעיתון "זמן תל אביב" ופרסמה בו טור שבועי.
לאחר מכן, עבדה כעיתונאית ב"מעריב".

פעילויות נוספות

בין השנים 2003–2004 שימשה נויין מנחה במגזין לייף סטייל של ערוץ טבע הדברים וב-2005 מנחה בתחום התוכן במערכת בלוג טיוי, תפוז אנשים.
נויין היא פעילה חברתית, בוגרת קורס מנהיגות חברתית ואקטיביזם מטעם ישראל חופשית. הייתה פעילה ב"גרילה תרבות". מ-2016 הייתה פעילה ב"ישראל חופשית" ו"יוזמת ז'נבה". עבדה כמגייסת תרומות עבור אמנסטי אינטרנשיונל.

חיים אישיים

נויין רווקה ומתגוררת ביפו.