google/wiki40b huggingface dataset:
יעחמס הראשון

תקופת שלטונו

שלטונו אופיין במאבק בשליטי החיקסוס של הדלתא של הנילוס, ואף שיצא מנצח, איבד את אחיו ואביו. כמו כן, עשה חיל בהחזרת הסמכות והכוח המצרי לנוביה וכנען. במעשיו הניח את היסודות לאימפריה המצרית בתקופת הממלכה החדשה, שהגיעה לשיאה בימים של תחותמס השלישי ורעמסס השני.

פירמידה

שרידי הפירמידה שלו באבידוס נתגלו בשנת 1899, וזוהו בשנת 1902. הפירמידה ומבניה נסרקו מחדש בשנת 1993 בידי משלחת מאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ואוניברסיטת ייל.

מומיה

בקבר בדיר אל-בחרי, בו נתגלו 40 מומיות של פרעונים מהשושלות ה-18, ה-19 וה-21, שבמקור הוטמנו בעמק המלכים, נמצאה גם המומיה שעל תכריכיה נרשם "יעחמס". בשל העובדה שיעחמס השני מהשושלת ה-26 טרם נולד בעת הכתיבה בידי כוהנים בימי השושלת ה-21 הוסק שהכוונה היא ל"יעחמס הראשון" ושזו הועברה לשם מחשש משודדי קברים שכבר הספיקו לפגוע במומיה (שברו את החיבור בין הראש לגוף וריסקו את האף). תחילה נאמר עליה כי היא דומה לפרצוף של סאקננרה-טאו אולם המומיה בעלת מאפיינים שונים משל חלק ממומיות השושלת ה-18 וגם לא נחנטה עם ידייה על החזה שהיא הסממן למומיית מלך או מלכה, כך שכפי הנראה זוהי איננה גופתו של יעחמס.
הגופה שנמצאה (אם אכן היא של יעחמס ולא הייתה טעות ברישום על התכריכים מעת הזזת הגופה מקברה המקורי למקום בו נמצאה), מלמדת על אדם בגובה 1.63 עם ראש קטן ביחס לממדי הגוף, מצחו נמוך ועצמות לחייו בולטות במומיה, בעל שיער גלי ועבה, שמת באמצע שנות ה-30 שלו (תחילה הוערך כבן 50 לפחות) בעל נפח חזה גדול (שלפי גסטון מספרו: "בשילוב עם צורת הצוואר מעיד על כוח פיזי יוצא דופן"), והשיניים הקדמיות גדולות מעט בולטות מחוץ לשפה העליונה, כמו אצל מומיות נקבות מהשושלת ה-18 וכמו של צאצאו לכאורה, תחותמס השני.
מבדיקות קרני רנטגן שנערכו על כל המומיות המלכותיות בשנת 1980 בידי פרופסור ג'יימס האריס (מומחה לאורתודנטיה) והאגיפטולוג אדווארד וואנטה עולה כי צורת הגולגולת של המומיה שזוהתה כיעחמס הראשון שונה מזו של סקננרה-טאו שאמור להיות אביו וכמו גם מזו של המומיה שזוהתה כזו של יעחמס נפרטרי, אחותו של יעחמס.
כאמור, למרות המחלוקת האם זוהי אכן גופתו של יעחמס הראשון היא מוצגת ככזאת ברישומים הרשמיים במוזיאון קהיר (Cairo Museum catalog n° 61057) ואף הוצגה כך במוזיאון לוקסור לצד המומיה שנקנתה ממוזיאון מפלי הניאגרה שזוהתה כרעמסס הראשון ושזיהויה מוטל בספק.
יאניק גרס

קריירה

יאניק החל את הקריירה שלו בלהקה קטנה בשם White Spirit, ולאחר מכן עבר להיות הגיטריסט של הזמר לשעבר של דיפ פרפל, איאן גילן שקמה ב-1978. יאניק הצטרף ללהקה ב-1981 והיה חבר בה שנתיים עד להתפרקותה (בעקבות חזרתו של איאן גילן לדיפ פרפל). יאניק הצטרף ב-1985 ללהקה חדשה בשם Gogmagog, שהכילה את הזמר לשעבר של איירון מיידן, פול דיאנו ואת המתופף לשעבר של איירון מידן, קלייב בר. הלהקה לא האריכה ימים, והתפרקה באותה שנה בה היא קמה.
נקודת הציון הבאה בקריירתו של יאניק הייתה בשנת 1990, אז השתתף באלבום הסולו הראשון של סולן איירון מיידן ברוס דיקנסון, שנקרא Tattooed Millionaire. במרץ 1990, לאחר עזיבתו של הגיטריסט אדריאן סמית' הציעה איירון מיידן ליאניק להצטרף ללהקה, והוא הסכים. מאז יאניק הוא חלק בלתי נפרד מאיירון מיידן, למרות שסמית' חזר ב-1999 אל הלהקה (ומאז יש לאיירון מיידן שלושה גיטריסטים).
לפי המסופר בסרט הדוקומנטרי של איירון מיידן Flight 666 שיצא בשנת 2009, יאניק הוא בעל תואר בסוציולוגיה.
סימן (רפואה)

ברפואה, סימן הוא מופע אופייני למצב רפואי כגון מחלה או תסמונת. הסימן אינו אינדיקטור למחלה, אך עשוי להיות הגורם לתסמין המתואר על ידי החולה. סימנים מזוהים בבדיקות רפואיות, לרבות בדיקה גופנית, ומהווים חלק משמעותי באבחון נכון של מחלה או מצב רפואי. הסימנים הרפואיים עשויים להיות גלויים או סמויים. בדיקות דם, לחץ דם ומדידת חום הם חלק מהבדיקות העוזרות לרופא לראות סימנים.

סימנים ותסמינים

בעוד שתסמין הוא מקור התלונה של החולה (לדוגמה כאב ראש), סימן רפואי הוא ברוב המקרים לא גלוי לעין או לא גורר התייחסות מצד החולה. בחילה היא תסמין בעוד שחום הוא סימן למחלה שגורמת לבחילה. תסמין מדווח לרופא על ידי החולה וסימן מתגלה לאחר בדיקה רפואית.
סימנים רפואיים הם אובייקטיביים, ולכן ברוב המקרים יהוו אינדיקטור משמעותי יותר מתסמינים. לתסמין אין משמעות קלינית בהיעדר סימנים למצב רפואי מסוים. במקרה זה, תלונות החולה משתמעות לרופא כפונקציונליות. מכלול הסימנים האפשריים למצבים רפואיים מסתמך על מחקרים ועל "הידוע" והברור מתוך מאגר המידע הרפואי.

בדיקות

מעבר לתסמינים, תלונות החולה הן משמעותיות ביותר לבדיקות רפואיות המאבחנות סימנים. בהיעדר תסמינים ותלונות רלוונטיות למצב רפואי, לא יתבצעו בדיקות מתאימות שעשויות להוביל לאבחנה נכונה. מאחר שסימנים רבים מתגלים אך ורק לאחר בדיקות רפואיות מסוימות (כגון צילומי רנטגן ובדיקות דם), יש משמעות נכבדת לתלונות החולה גם בהיעדר סימנים ברורים.
אייטוס

היסטוריה

היישוב נוסד במקום על ידי שבטים תראקים בתקופת הברונזה המאוחרת. במהלך המאה ה-5 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית הוקמה עיר שנקרא אָאֶטוֹס (ביוונית Αετος שמשמעה נשר). בתקופתו של טרבל, חאן האימפריה הבולגרית הראשונה נכבשה העיר וסופחה לאימפריה. בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה נבנתה במקום מצודה ושרידיהם של 3 צריחים ממצודה זו מצויים בפאתי העיר המודרנית. ב-1378 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. באמצע המאה ה-16 היגרו או הועברו למקום תושבים ממוצא ארמני וכן מאזור נחיצ'יבאן.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) ביצר מפקד הכוחות הרוסים הגנרל איוואן דיביץ' את העיר והפך אותה לעמדת מפתח. לאחר חתימת הסכם אדירנה נטשו רבים מתושבי אייטוס את בתיהם והגרו לאזור בסרביה. במחצית המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית מילאה העיר תפקיד בהתקוממות נגד השלטון העות'מאני, כאשר וסיל לבסקי הקים במקום ועדה מהפכנית שחבריה הצטרפו בהמשך למיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכללה אייטוס מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 הכריז אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה על איחודו של המחוז עם הנסיכות הבולגרית והעיר עברה לחזקת הבולגרים.

דמוגרפיה וכלכלה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון בשיעור של אחוז אחד לשנה בממוצע וזאת בשל שיעור תמותה גבוה מילודה והגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. 50.2 אחוזים מהאוכלוסייה הם גברים ו-49.8 אחוזים הן נשים. העיר ממוקמת על קו הרכבת בין סופיה לבורגס ובסמוך אליה מספר כבישים מהירים לוארנה, פרובאדיה וסופיה. כלכלת העיר סבלה מהמשבר הכלכלי שפקד את שוקי אירופה בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21. כ-25 אחוזים מהעסקים הפרטיים נסגרו והשאר צמצמו במידה ניכרת את פעילותם. החקלאות ותעשיות המזון המתבססות עליה הצליחו לשרוד את המשבר, בעיקר בשל הסתמכותן על שוק הצריכה המקומי. בשטח הרשות המקומית מגדלים צאן ובקר לתעשיות החלב והבשר. באזור מגדלים טבק, ענבים לתעשיית היין, תפוחי עץ, חמניות ודובדבנים.

אקלים

באייטוס אקלים ממוזג עם השפעות ממתנות מכיוון הים השחור. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.2ᵒc וערכי הקיצון הממוצעים, נעים מ-1ᵒc בינואר ועד 23ᵒc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 538 מילימטרים.
הצוללות מסדרת גל

שמות הצוללות

מקור שמות שתי הצוללות האחרונות בשמות שתי מפלצות המתוארות בספר ישעיהו – "רהב" ו"תנין": "עורי עורי לבשי-עוז, זרוע ה'--עורי כימי קדם, דורות עולמים; הלוא את-היא המחצבת רַהַב, מחוללת תַּנִּין." (ישעיהו נ"א, ט).

היסטוריה

הצוללות הקודמות של חיל הים מסדרת T סיימו את שירותן בשנת 1974, ורק כעבור כשנתיים חודשה פעילות הצוללות, עם כניסתן לשירות של הצוללות מסדרת גל.
הצוללות מסדרת גל נבנו עבור חיל הים במספנות ויקרס בבריטניה על פי תכנון גרמני שהיה מבוסס במידה רבה על דגם 206 הגרמני. הפעיל אותן צוות מצומצם, שליש מגודלו של הצוות שהפעיל את צוללות ה-T. טווחי הסיור הוקטנו והותאמו למלחמה באויבים השוכנים בימים ובחופים קרובים. למרות גודלן הקטן צוידו צוללות "גל" במיטב כלי הנשק, התצפית, ההאזנה והאלקטרוניקה של אותה תקופה, ובהם מגלה שידורי מכ"ם מתוצרת "אלביט".
הצוללת הראשונה, אח"י גל בפיקודו של רס"ן ישראל לשם, הגיעה לארץ ב-21 בדצמבר 1976. הצוללת השנייה שהושקה, אח"י תנין בפיקודו של רס"ן דורון עמיר הגיעה לנמל חיפה  ביולי 1977. אח"י רהב בפיקודו של רס"ן עמירם עינת הגיעה לחיפה בדצמבר 1977.
בסוף 1979 החלה התקנתה של מערכת לשיגור טילי "הרפון" בכל אחת מצוללות גל, והמערכת הפכה למבצעית ב-1983. 
הצוללות מסדרת גל השתתפו בלחימה מול חופי לבנון במהלך מבצע שלום הגליל.
אח"י תנין הייתה גם האחרונה לצאת מהשרות. בטקס שנערך בחיפה ב-2002 הורד נס שירות פעיל מהצוללת ובכך הסתיימה הפעלת הדגם בחיל הים.
אח"י רהב הוצאה משרות ב-1997 ונגרטה. אח"י תנין וגל הובלו לאחר תקופת אחסנה בנמל חיפה למספנה בגרמניה שם הן המתינו לאיתור קונה.
בשנת 2007, לאחר שלא נמצאו קונים לצוללות המיושנות, שופצה אח"י גל על ידי המספנה הגרמנית והפכה לצוללת מוזיאון. בעזרת מימון גרמני הועברה הצוללת אל מוזיאון ההעפלה וחיל הים שבחיפה. הצוללת שבה לישראל ב-7 באוקטובר 2007 והועברה על גבי משאית למוזיאון.
נאיפרו

אוכלוסייה

בשנת 1931 בנאיפרו הייתה אוכלוסייה של כ-1800 תושבים; ב-1979 מספר זה עלה ל-2810. 
לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2006 נאיפרו מנתה 3,687 תושבים, שהם כ-1.23% מכלל אוכלוסייתה של המדינה. בהשוואה למפקד האוכלוסין בשנת 2000, גידול האוכלוסייה של האי היה שלילי במקצת (0.09%-), זאת בעקבות הגירה לעיר הבירה. ב-31 בדצמבר 2008, נרשם בנאיפרו מספר של 4720 תושבים. ב-31 במאי 2013 עלה המספר ל-5082. האוכלוסייה נכון ליוני 2016 עומדת על 5319 תושבים. 
במפקד האחרון שנערך ב-2014, נרשם באי מספר של כ-4141 אנשים. מספר זה כולל 3844 מלדיביאנים ו-297 בני ארצות זרות. 
נאיפרו היא העיר השישית בגודל אוכלוסייתה במלדיביים, לאחר מאלה, אדו סיטי, פואמולקו, קולחודופשי וטינדו.

דיג

דיג היה מקור ההכנסה העיקרי של תושבי האי עוד מראשיתו. המיקום של מפעל שימורי הטונה הראשון במלדיביים נבחר להיות באי הקרוב פליברו בגלל מספר הדיגים הגדול בנאיפרו. דיג עדיין נחשב למקור פרנסה עיקרי באי, למרות שעבודה באתרי נופש צברה פופולריות אצל הצעירים בשנות האלפיים.

קמעונאות

בנאיפרו יש מעל 120 חנויות ושווקים שמשרתים את אוכלוסיית האי ואת אוכלוסיית האטול. חנויות אלה כוללות חנויות חומרה, חנויות מזון וצרכנות, חנויות אלקטרוניקה, חומרי בנייה, חנויות בד, מכולות וסופרמרקטים ואולמות תצוגה.

בתי אירוח

ישנם שני בתי אירוח שפועלים בנאיפרו ועוד שנמצאים בהליכי בנייה.
פטר אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק

ביוגרפיה

פטר אוגוסט נולד ב-7 בדצמבר 1697 בקניגסברג, הוא היה בנו החמישי והצעיר של פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ולואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתם של ארנסט גינטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואוגוסטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
בשנת 1743 מונה פטר אוגוסט למושל הכללי של אסטוניה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1753, ושוב בין השנים 1758–1775. כמו כן הוא מונה לפילדמרשל בצבא האימפריה הרוסית.
פטר אוגוסט היה רק בעל תואר "דוכס", אולם לא ירש בפועל את הטריטוריה של בק. דודו אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש אותה בשנת 1675, ולאחר מכן ירש אותה בן דודו פרידריך וילהלם הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ולאחר מכן נמכרה בשנת 1732 בידי אלמנתו, לאחיו של פטר אוגוסט, פרידריך וילהלם השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק. אולם הוא מכר אותו מחדש בשנת 1745 לברונית מגדלנה פון לדבור-קניגסבירק, ומשום כך, לאחר מות אחיו קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק בשנת 1774, ירש פטר אוגוסט תואר בלבד, ללא שלטון בטריטוריה בק עצמה. ב-22 במרץ 1775 מת פטר אוגוסט, ונכדו פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את תאריו.
פטר אוגוסט הוא אב קדמון של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, האראלד החמישי, מלך נורווגיה ושל צ'ארלס, נסיך ויילס.
עבד אל-אילה בנקיראן

ביוגרפיה

בנקיראן נולד ב-1954 בעיר רבאט שבמרוקו. מוצא משפחתו מן העיר פאס. בנקיראן היה בגיל 16 כשמת אביו.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה בנקיראן פעיל שמאל. ב-14 בנובמבר 1997 נבחר לפרלמנט המרוקאי כנציג העיר סלא. ביולי 2008 נבחר למנהיג מפלגת הצדק והפיתוח, מפלגת אסלאם מתון, במקומו של סעד א-דין אל-עות'מאני. בבחירות לפרלמנט המרוקאי שנערכו בנובמבר 2011, זכתה מפלגתו של בנקיראן למספר המושבים הרב ביותר בפרלמנט, וב-29 בנובמבר 2011 מונה לראש ממשלת מרוקו, לאחר שהרכיב קואליציה ביחד עם שלוש מפלגות נוספות בפרלמנט.
בנקיראן מגלה הן עמדות דמוקרטיות-ליברליות, והן עמדות אסלאמיסטיות. בראיון ב-2011 אמר: "אם אכנס לממשלה, לא יהיה זה כדי שאוכל לומר לנשים צעירות בכמה סנטימטרים של חצאית עליהן לכסות את רגליהן. זה לא ענייני. אף אדם אינו יכול, ממילא, לקרוא תיגר על חירויות הפרט במרוקו". ואולם, בעבר תיאר את החילוניות כ"תפיסה מסוכנת עבור מרוקו", וב-2010 פעל, ללא הצלחה, לאסור הופעה של הזמר הבריטי אלטון ג'ון ברבאט, עקב היותה "מקדמת הומוסקסואליות".
באשר ליחס לישראל, נוקטים בנקיראן וחברי מפלגתו בעמדות אנטי-ישראליות, הבאות לידי ביטוי בהתנגדות לכניסת אזרחים ישראלים למרוקו ולמכירת מוצרים של חברות ישראליות במדינה.
ממשלתו של בנקיראן הציבה יעדים כלכליים של צמיחה בשיעור 5.5% בשנה בממוצע במהלך ארבע שנות כהונתה, וצמצום שיעור האבטלה במדינה ל-8 אחוזים עד סוף 2016, לעומת 9.1 אחוזים בראשית 2012. בתחום יחסי החוץ, פעלה הממשלה רבות בנושא קשריה של מרוקו עם האיחוד האירופי, שותף הסחר החשוב ביותר שלה, וגילתה מעורבות גוברת במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, בה חברות 6 מדינות המפרץ הפרסי.
בנקיראן נשוי לנבילה, פעילה במפלגתו, ואב לשישה. חובב שחמט ומוזיקה.
מסינה (נפה)

כלכלה

הגידולים החקלאיים בנפה הם כבשים, זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. 
הדגים הנלכדים בנפה הם סרדיניים, תמנונאים, סרטנאים עפיאנים ודגי הטונה .
המשי המסיני היה פופולרי מאוד באירופה.
ענפי תעשייה בנפה ביניהם ענף האלקטרוניקה, ענף הטקסטיל, ענף תעשיות כימיה ופלסטיקה ענף מזון, וענף מתכת.

תרבות

הציורים הקדומים ביותר הידועים בנפת מסינה הם הציורים של אנטוניו אלברטי איל ברבלונגה (Antonio Alberti il Barbalonga ) שבטאורמינה. ציורים חשובים ומרכזיים של אנטונלו דה מסינה (Antonello da Messina) נמצאים במסינה או שבפיקארה. נמצאים הציורים של ג'רולמו אליברנדי (Girolamo Alibrandi) במסינה.

ספורט

לנפת מסינה יש קבוצת כדורגל בסרייה ב' ושמה מסינה (באיטלקית: Football Club Messina Peloro). מגרשה הביתי של מסינה הוא אצטדיון סן פיליפו (איטלקית  Stadio San Filippo ) .

חג

לנפת מסינה יש חג יהודים בסן פרטלו (La festa dei Giudei di San Fratello ).
פלורה

פְלוֹרָה (מלטינית: Flora) או צמחייה היא אוסף כל מיני הבר שנמצאים בחבל ארץ מוגדר ומסוים. עמם נמנים באותהּ מידה צמחים זעירים ונדירים שמופיעים רק פעם אחת וצמחים גדולים ונפוצים השולטים בנוף. המונח המקביל לבעלי חיים הוא "פאונה". אוסף הצמחים ובעלי החיים יחד נקרא "ביוטה". לעיתים כוללים במונח פלורה גם בקטריות ואצות.
המילה פלורה מתייחסת גם לספר או פרסום מדעי המונה ומתאר בליווי איורים את אינוונטר הצמחים בארץ או בחבל ארץ מסוים. לדוגמה הפלורה של ארץ ישראל, על פי המיון הגאוגרפי המקובל בבוטניקה, נקראת פלורה פלשתינה (Flora Palaestina) והיא פורסמה על ידי האקדמיה הלאומית למדעים בישראל.
מקור המילה "פלורה" בלטינית, ובמקור היא מתייחסת לאלת הפרחים הרומית פלורה.
ציגאנד

יהודי ציגאנד

יהודים הגיעו לציגאנד בשנת 1812 אז רצה בעל אחוזה  מקומי לפתח את המקום ועודד התיישבותם של איכרים ושל יהודים. רוב היהודים היו סוחרים ששיווקו תוצרת חקלאית, בעלי מלאכה ובעלי משקים קטנים.
בשנת 1920 בנתה הקהילה בית כנסת ובמקום היו בית ספר, "תלמוד תורה", שוחט ורב. בשנת 1930 מנתה הקהילה 229 נפש ובשנת 1944 194 יהודים.
בשנת 1938 חוקי אפליה שהגבילו את היהודים חברתית וכלכלית גרמו לסגירת בתי מרזח שהיו בבעלות יהודים. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית. בשנת 1942 נלקחו 30 גברים יהודים מציגאנד. במאי 1944 רוכזו יהודי ציגאנד בחצר בית הכנסת, ובלילה הובלו לגטו שהוקם בשאטוראליאויהיי ומשם שולחו לאושוויץ.
לאחר השואה, חזרו למקום 28 יהודים, שיפצו את בניין בית הכנסת ואף ניסו לחדש את חיי הקהילה. איבת התושבים כלפיהם הניעה את רובם לעזוב את המקום, ובשנת 1960 נותרו בציגאנד רק ארבעה יהודים.
בעיירה קיים בית קברות יהודי בו מעל 60 מצבות
מור גולן

קריירה

גולן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב. ב-18 במאי 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד הפועל צפרירים חולון. ב-5 בנובמבר 2002 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-2 למ.כ. נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו. ב-21 בינואר 2003 הבקיע צמד שהציל את קבוצתו מהפסד לאחר שהייתה בפיגור 3-1 במשחק נגד מ.כ. נצרת עילית גם הוא במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2003/2004 סיים את גיל הנוער ותפס מקום בהרכב של בני יהודה. ב-6 בדצמבר 2003 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1-2 נגד מכבי אחי נצרת. בתחילת עונת 2004/2005 נפצע וגמר את העונה.
בקיץ 2005 התאושש מהפציעה והושאל להכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. בסיום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל ונשאר במועדון גם לקראת עונת 2006/2007.
לאחר שהכח חזרה לליגה הלאומית, חתם בעירוני ראשון לציון. את העונה סיים 10 שערים והיה מלך השערים של המועדון, אך בסיום העונה המועדון ירד לליגה הארצית. בקיץ 2008 חתם בהפועל רמת-גן גבעתיים, ועם 8 שערים בליגה הוא היה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל לראשונה לאחר 20 שנה בליגות הנמוכות.
בקיץ 2010 הצטרף לבית"ר שמשון תל אביב. ב-29 בנובמבר 2010 הבקיע את צמד הבכורה שלו בקריירה בהפסד 5-2 נגד עירוני ראשון לציון. בקיץ 2013 פרש מכדורגל.
גולן שיחק בצעירותו בכל נבחרות הנוער והנבחרת הצעירה של ישראל, אך לא זכה לשחק עבור הנבחרת הבוגרת.
בספטמבר 2010 נישא לבחירת ליבו, שירן.
Nothing's Gonna Change My Love for You

"Nothing's Gonna Change My Love for You" (בתרגום חופשי לעברית: "שום דבר לא ישנה את אהבתי אליך") היא בלדת פופ מלודית שנכתבה על ידי ג'רי גופין ומייקל מאסר ובוצעה במקור על ידי ג'ורג' בנסון בשנת 1985 במסגרת אלבומו 20/20. גרסת הכיסוי בביצוע גלן מדירוס משנת 1987 הפכה ללהיט גדול בארצות הברית וברחבי עולם, והשיר אף הגיע, בין היתר, למקום הראשון במצעד הבריטי במהלך יולי 1988.

גרסאות כיסוי נוספות

לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו ריצ'רד קליידרמן, ווסטלייף, סטיבי וונדר, אנגלברט המפרדינק ולהקת הצלליות.
שונות משותפת

בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, השונות המשותפת (covariance) היא מדד לקשר בין שני משתנים מקריים. השונות המשותפת חיובית כאשר המשתנים נוטים לסטות מהממוצע באותו כיוון (שניהם מעליו או ששניהם מתחתיו באותו מאורע), ושלילית כאשר הם משתנים בכיוונים מנוגדים זה לזה.
אם מנרמלים את השונות המשותפת באמצעות חלוקתה במכפלת סטיות התקן של המשתנים המעורבים, מתקבל מדד הנקרא "מקדם המתאם", שערכו בין 1 ל-1-. אם המקדם קרוב לערכים הקיצוניים, זהו אות לכך שהמשתנים קשורים זה בזה (קשר שעשוי להיות סיבתי, אך אינו בהכרח כזה). אפשר לראות במושג זה הכללה של השונות, משום שהשונות המשותפת של משתנה מקרי עם עצמו, שווה לשונות שלו. השונות המשותפת של משתנים בלתי תלויים שווה לאפס, אך אם השונות המשותפת שווה לאפס, המשתנים אינם בהכרח בלתי תלויים, אלא רק בלתי מתואמים.

תכונות

למשתנים ששונותם המשותפת אפס, קוראים משתנים בלתי מתואמים. כל שני משתנים בלתי תלויים הם בלתי מתואמים, אבל ההפך אינו נכון.
השונות המשותפת היא תבנית ביליניארית, כלומר, , וכן ברכיב הימני. זוהי תבנית סימטרית, שהיא חיובית לחלוטין על מרחב המשתנים המקריים (כאשר מזהים משתנים שההפרש ביניהם קבוע בהסתברות 1), מכיוון שלמשתנה שאינו קבוע בהסתברות 1, יש שונות חיובית. מכאן שהשונות המשותפת מגדירה מכפלה פנימית על מרחב המשתנים המקריים עד-כדי הזיהוי הנזכר לעיל.

מטריצת השונויות

אם X הוא וקטור של משתנים מקריים, מסמנים ב- את מטריצת השונויות המשותפות, שהרכיב ה-(i,j) שלה הוא השונות המשותפת . טרנספורמציה ליניארית של המשתנים מביאה לחפיפה של מטריצת השונויות: אם A מטריצה קבועה, אז .
התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית

התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Fifth Amendment to the United States Constitution) הוא חלק ממגילת הזכויות שבחוקת ארצות הברית. תיקון זה מקבל את התנאים הקיימים בחוק האנגלי, המבוסס על הסכמי המגנה כרטה משנת 1215, ומקנה לאזרח את הזכות להליך משפטי הוגן.
התיקון החמישי אוסר מעצר ללא הגשת כתב אישום, אוסר כפל ענישה, מגן על זכות השתיקה, מונע הפללה עצמית ודורש הליך נאות של משפט בפני חבר מושבעים גדול לפני כל ענישה. בנוסף אוסר התיקון הפקעת רכוש על ידי הממשל ללא פיצוי.
התיקון החמישי מתייחס לזכויות ההליך ההוגן מצד הממשל הפדרלי. התיקון ה-14 מעניק את הזכות להליך הוגן גם בהתייחס למדינות.

חבר מושבעים גדול

מקורו של חבר המושבעים הגדול (Grand Jury) הוא בשיטת המשפט הבריטית (Common Law - המשפט המקובל). תפקידו של חבר המושבעים הגדול הוא לחקור האשמות בפשעים, לבחון עדויות ואם השתכנע שיש יסוד סביר להניח שבוצע פשע, להגיש כתב אישום. חבר המושבעים הגדול הוא מרכיב במערכת האיזונים והבלמים ("Checks and Balances") של השיטה המשפטית האמריקאית: קבוצת אזרחים מן השורה, חסרי פניות, מוודאים שאין העמדה לדין שרירותית על בסיס סתמי של דברי התביעה. תפקידו של חבר מושבעים גדול שונה מחבר מושבעים (Petit Jury) המשמש כגוף השופט במשפט רגיל.
מספר חבריו של חבר מושבעים גדול, כאמור בשמו, גדול יותר מתריסר החברים בחבר מושבעים רגיל, ועומד בדרך כלל על 23 חברים. ההליך בפני חבר מושבעים גדול שונה ממשפט רגיל ולרוב אין הנאשם או בא כוחו נוכחים בעת שמיעת העדים.
בית המשפט העליון של ארצות הברית פירש את הנוסח "לא יובא אדם לדין על פשע שדינו מיתה, או על פשע נתעב אחר, אלא על פי חוות דעת או כתב אישום של חבר מושבעים גדול..." באופן שאינו מחייב חבר מושבעים גדול בפשעים שאינם חמורים. יתר על כן, בית המשפט העליון פסק שפסקה זו אינה תופסת לגבי המשפט המדינתי, אלא הפדרלי בלבד. ואכן, לאור השגות וביקורות רבות על שיטה זו וחוסר הצדק שבה, בוטל מוסד זה בלמעלה ממחצית מדינות ארצות הברית והוחלף בשימוע מוקדם בפני שופט.

הליך הוגן


בפסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית (1957) זיכה בית המשפט העליון אדם בשם ג'ון ווטקינס מעבירה של ביזוי הקונגרס בשל סירובו להשיב על שאלות ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית בדבר אנשים המוכרים לו כקומוניסטים, בהתבסס בעיקר על הזכות להליך הוגן בהתאם לתיקון החמישי. בית המשפט העליון (הנשיא ארל וורן) קבע כי לקונגרס לא הייתה סמכות לחקור עניינים אישיים של הפרט, וכי לווטקינס לא ניתנה הזדמנות להליך הוגן על-פי התיקון החמישי, מאחר שההשלכות הפליליות של סרובו לענות על השאלות לא היו ברורות לו בעת המעשה, ומשום שמטרת החקירה לא הייתה ברורה דיה בזמן עדותו. לפיכך ווטקינס לא יכול היה להיות מודע לרלוונטיות השאלות, שהיא אשר הופכת את השתיקה לעוון לפי סעיף האישום בו הורשע, ועל כן זוכה מהעבירה שיוחסה לו.
דפוס א.ל. מונזון

"דפוס א. ל. מונזון" (גם דפוס מונזון, דפוס א"ל מאנזאהן, A.L. Monsohn, Lith. Monson) היה בית דפוס שפעל בירושלים בין השנים 1892–1992.

היסטוריה

דפוס א.ל. מונזון הוקם בשנת 1892 בירושלים על ידי אברהם לייב מונזון ואחיו משה מרדכי מונזון. השנים למדו דפוס בשיטת ליתוגרפיה בפרנקפורט, גרמניה. עם שובם לארץ-ישראל הקימו את בית הדפוס, שהיה אחד מבתי הדפוס היהודיים הראשונים בארץ-ישראל של המאה ה-19. בית הדפוס עסק בהדפסה של יודאיקה כגון לוחות "מזרח", כרזות. בתחילה, נעשה שימוש במכבש ידני, ובשנת 1894 הוכנסה לשימוש מכונה אוטומטית.
בבית הדפוס נעשה שימוש בעיטורים שנוצרו, בתחילה, על ידי אברהם לייב מונזון. מאוחר יותר החלו אמנים נוספים, כגון מאיר רוזין, מאיר גור אריה וזאב רבן, לעצב דברי דפוס שונים. עם פטירתו של אברהם, בשנת 1930, נסגר בית הדפוס לכמה חודשים. עם פתיחתו שונה שמו ל"דפוס מונזון". בשנת 1934 עבר בית הדפוס לפעול במרכז מסחרי בשכונת שמעא בעיר.
בשנת 2009 נערכה תערוכה על תולדות בית הדפוס במוזיאון חצר היישוב הישן בירושלים.
חנמאל בן שלום

לפי ספר ירמיהו, חנמאל בן שלום היה דודו או בן-דודו של הנביא ירמיהו, אשר שנה לפני חורבן ירושלים וגלות בבל נצטוה על ידי אלוהים לגאול את שדהו של חנמאל, כאות לכך שעם ישראל ישוב לארץ ישראל: "וַיֹּאמֶר יִרְמְיָהוּ: הָיָה דְּבַר ה' אֵלַי לֵאמֹר: הִנֵּה חֲנַמְאֵל בֶּן שַׁלֻּם דֹּדְךָ בָּא אֵלֶיךָ לֵאמֹר 'קְנֵה לְךָ אֶת שָׂדִי אֲשֶׁר בַּעֲנָתוֹת, כִּי לְךָ מִשְׁפַּט הַגְּאֻלָּה לִקְנוֹת" (ירמיהו, ל"ב, ו') הוא שילם עליו "שִׁבְעָ֥ה שְׁקָלִ֖ים וַעֲשָׂרָ֥ה הַכָּֽסֶף".
לפי התלמוד הבבלי חנמאל היה נביא, כהן (כירמיהו), ומצאצאי רחב: "שושלת שמונה כהנים נביאים עמדו מרחב הזונה, ואילו הן: ירמיהו וחלקיהו, שריה ומחסיה, ברוך ונריה, חנמאל ושלום. ר' יהודה: אף חולדה הנביאה הייתה מבני בניה של רחב." יש הסוברים] שחנמאל היה מצאצאי עלי הכהן וצדוק.
מריסה מאייר

ביוגרפיה

מריסה מאייר נולדה ב-Wausau שבוויסקונסין, בת למרגרט, מורה לאמנות, ומייקל מאייר, מהנדס.
אחרי שסיימה ללמוד בתיכון Wausau West ב-1993,
הייתה אחת משני הנציגים של ויסקונסין בהם בחר מושל המדינה להשתתף במחנה הלאומי לנוער שוחר מדע במערב וירג'יניה.
קיבלה תואר ראשון בהצטיינות במערכות סימבוליות (Symbolic systems), ותואר שני במדעי המחשב, שניהם מאוניברסיטת סטנפורד. בשני התארים התמחתה באינטליגנציה מלאכותית.
מאייר עבדה במעבדת המחקר של UBS בציריך, שווייץ, וב-SRI International במנלו פארק, קליפורניה. ביוני 1999 עברה לחברת גוגל ונמנתה עם עשרים העובדים הראשונים של החברה.
מאייר מילאה תפקידי מפתח במוצרי גוגל, ובהם מנוע החיפוש גוגל, גוגל חדשות, גוגל ספרים ושירות הדואר האלקטרוני Gmail. שימשה כשומרת הסף של תהליך הפצת המוצרים וקבעה מתי מוצר מסוים מוכן להיות מופץ למשתמשים. עד לאוקטובר 2010 שימשה כסגנית נשיא ואחראית תחום חוויית המשתמש בחברה. שימשה כפנים הציבוריות של גוגל, נתנה ראיונות רבים לכלי התקשורת והשתתפה באירועים כדוברת בשם החברה.
ב-2009 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי של אילינוי עבור עבודתה פורצת הדרך בתחום החיפוש באינטרנט. כתב העת Fortune כלל אותה בשנים 2008, 2009, 2010 ו-2011 ברשימת חמישים הנשים המשפיעות ביותר בעולם, והיא האישה הצעירה ביותר שנכנסה לרשימה זו.
ב-16 ביולי 2012 מונתה למנכ"לית Yahoo!. באותו יום חשפה מאייר שהיא בהיריון.
ב-13 ביוני 2017, עם השלמת המכירה של Yahoo! לורייזון תקשורת, תמה תקופתה של מאייר בחברה.
מאייר חברה בדירקטוריון של וולמארט, מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, הבלט של ניו יורק, הבלט של סן פרנסיסקו ומוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית.

חיים אישיים

בדצמבר 2009 נישאה מאייר לזכרי בוג (Zachary Bogue), משקיע בתחום הנדל"ן המסחרי. ב-30 בספטמבר 2012 נולד להם בן, ובדצמבר 2015 נולדו להם תאומות.