קורליין ודלת הקסמים

עלילה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. 
קורליין ג'ונס (דקוטה פנינג) היא ילדה בת 11 העוברת עם הוריה ממישיגן לבית חדש באזור שומם באורגון. קורליין משועממת בביתה החדש והמבודד, כאשר שכניה היחידים הם העלמות ספינק ופורסיבל (ג'ניפר סונדרס ודון פרנץ'), שחקניות זקנות, בעלות חיבה לכלבי טרייר סקוטיים, ומר בובינסקי, שתיין שטוען שהוא מאמן קרקס עכברים. הדבר הדומה ביותר לילד הוא וויבי לובאט, שמתגורר במרחק קצר ממנה, ילד מוזר שמסתובב עם החתול השחור שלו. הוא טוען שסבתו, בעלת "הארמון הוורוד"- ביתה של קורליין, אוסרת עליו להיכנס לשם, אך לא מסביר למה.
קורליין המשועממת יוצאת לסייר בביתה עם הבובה שלה, שוויבי נותן לה - בובה שדומה לה עד מאוד, בעלת עיני כפתורים שחורים. בחדר האורחים היא מוצאת דלת קטנה, שהייתה נעולה ושהיא מצליחה לפתוח באמצעות מפתח שחור. היא מתאכזבת כשהיא מגלה שמה שמסתתר מאחורי הדלת הוא קיר לבנים. בלילה, קורליין מתעוררת לשמע קולות משונים ורואה עכבר לבן. היא מחליטה לעקוב אחריו, והוא מוביל אותה בחזרה לדלת הקטנה, רק שהפעם היא נפתחת למנהרה ארוכה. היא עוברת דרכה ומגלה את העולם ה"אחר": יקום מקביל, זהה לחלוטין לזה שקורליין באה ממנו, רק הרבה יותר טוב: האוכל טעים, השכנים נחמדים ומעניינים, אפילו הגינה הופכת לגינת חלומותיה של קורליין. אפילו הוריה שם יותר טובים- הם מקשיבים לה, צוחקים איתה ונותנים לה תשומת לב ואהבה, שחסרה לה בהוריה האמיתיים. אבל דבר אחד שם מעורר את חשדה- העיניים של כל מי שגר בעולם המקביל, הן כפתורים. קורליין, שמזועזעת מכך בהתחלה, לא מתייחסת לזה אחרי כמה זמן. היא שוכבת לישון בחדר שלה בעולם המקביל, כשהוריה ה"אחרים" יושבים לצידה. כאשר היא מתעוררת, היא מגלה שחזרה לעולם הרגיל.
היא מספרת לאמה (טרי האטצ'ר) בעולם הרגיל על הלילה הקסום שעבר עליה ואמה אומרת שהיא רק חלמה את כל זה. בלילה, קורליין מניחה פרוסות גבינה כדי לפתות את העכבר לחזור, כדי שהיא תוכל לחזור לעולם ה"אחר", שהיא התגעגעה אליו ביום שחלף, והיא גם רוצה לבדוק בבוקר אם הכל מציאות או חלום, ובדיוק כמו בלילה הקודם העכברים באים ולוקחים את הגבינה. כאשר קורליין נכנסת לעולם המקביל, אמה ה"אחרת" (טרי האטצ'ר) אומרת לה:"כל כך נחמד מצידך להביא לנו את גבינת הצ'דר." כאשר קורליין מסיימת לאכול את הארוחה הטובה ביותר שידעה מזה זמן רב, היא ווויבי ה"אחר"-שכיאה לגרסת העולם המקביל הוא טוב יותר- שתקן, ולא פטפטן כמו וייבי האמיתי, הולכים לראות את מופע העכברים המקפצים של מר בובינסקי ה"אחר". המופע מוצלח מאוד וקורליין נהנית, ושוב היא נרדמת בעולם המקביל, בתקווה להישאר בו ולא לחזור לעולם האמיתי. בבוקר למחרת קורליין מתאכזבת לגלות שהיא שוב בחדרה הרגיל, אבל היא רואה את השאריות של הגבינה, מה שמוכיח לה שהיא לא חלמה את כל זה. כאשר היא הולכת עם אמה האמיתית לקנות בגדים לבית הספר, קורליין רואה זוג כפפות, אך אמה של קורליין אינה מסכימה לקנות לה אותן. קורליין מתעצבנת, ואומרת לה שבוודאי אימה ה"אחרת" הייתה קונה לה אותן. הן חוזרות הביתה, ואמא של קורליין יוצאת לקניות ומשאירה את קורליין לבדה. קורליין מחפשת את המפתח שפותח את הדלת הקטנה, ומוצאת אותו. בעולם ה"אחר", היא יוצאת לראות את המופע של הגברות ספינק ופורסיבל אשר במהלך המופע הופכות להיות צעירות כמו פעם. לאחר המופע הוריה ה"אחרים" של קורליין אומרים לה שהיא יכולה להישאר בעולם ה"אחר" איתם לנצח, אך בתנאי אחד - היא צריכה לתפור כפתורים לעיניים שלה, כדי להיות כמותם. קורליין לא מוכנה לזה, ומבוהלת ומזועזעת היא הולכת לישון מוקדם, במטרה להתעורר שוב בעולמה המקורי, אך היא לא מצליחה בכך- היא מתעוררת בעולם ה"אחר". מבוהלת, היא מבקשת מהאמא ה"אחרת" שלה לתת לה ללכת, אבל האמא מתגלה כמפלצת, ומשתנה לנגד עיניה של קורליין ליצור שילדי ומעוות. היא גוררת את קורליין עד שהן מגיעות למראה, והאמא ה"אחרת" משליכה את קורליין דרך המראה לצידה השני. קורליין מוצאת את עצמה בחדר אפלולי עם רוחות של 3 ילדים, עם כפתורים לעיניהם, שמספרים לקורליין שהאמא ה"אחרת" פיתתה אותם להישאר בעולם המקביל, וכשתפרה כפתורים לעיניהם היא הרגה אותם ולקחה את החיים שלהם. הם מבקשים מקורליין למצוא את העיניים האמיתיות שלהם, ובכך הנשמות שלהם יוכלו לצאת לחופשי. באותו הרגע מישהו מושך את קורליין בחזרה לצד השני של המראה. היא מגלה שזה וויבי ה"אחר", שהאמא ה"אחרת" תפרה את זוויות פיו כלפי מעלה בצורת חיוך מעוות, בגלל שהוא היה עצוב וקורליין יכלה לחשוד בו. קורליין מיד פורמת את החוטים מפיו. מיד לאחר מכך הוא מושך אותה במהירות לעבר הדלת הקטנה, על רקע קריאותיה של האמא ה"אחרת", ולא נענה לתחינותיה של קורליין שיבוא איתה כי היא חושבת שהאמא ה"אחרת" תפגע בו. לבדה, היא עוברת לעולם האמיתי דרך המעבר שבין שתי הדלתות, ונחרדת לגלות שעכשיו הוא מלא בקורי עכביש ובאבק, לעומת הפעמים הראשונות שעברה בו, כשאז הוא היה בצבע סגול נעים. היא יוצאת מהמעבר לעולם האמיתי, אבל מגלה שהוריה נעדרים. כשהיא שומעת דפיקות בדלת, היא מקווה שאלו הם הוריה, אבל מתאכזבת לגלות שזהו וויבי האמיתי. הוא מבקש ממנה את הבובה שהוא נתן לה בחזרה, אך היא לא מוצאת אותה. היא גוררת את וויבי איתה לבית ומראה לו את הדלת הקטנה. היא מסבירה לו את כל הסיפור, וגם שאחותה התאומה של סבתו, שנעלמה כשהן היו קטנות, היא אחת מרוחות הרפאים. וויבי חושב שקורליין יצאה מדעתה, ובורח משם. קורליין ממשיכה לחפש את הוריה בביתה, ואז נתקלת בחדרם במראה מזעזע - בובה קטנה כמו שהייתה לקורליין, כשצד אחד שלה נראה כמו אביה וצידה השני כמו אימה. היא מבינה שהאמא ה"אחרת" חטפה אותם. קורליין ישנה בלילה במיטתם של אביה ואימה, כשהיא בוכה מעצב וגעגועים. באמצע הלילה החתול השחור של וויבי מעיר אותה. הוא מוביל אותה למראה גדולה שבביתה, שממנה משתקפים לה אביה ואימה קפואים, שכותבים לה בקרח "הצילי אותנו" (Help us). היא מחליטה ללכת להחזיר אותם. היא לוקחת איתה כובע, תיק ואת החפץ המוזר שאפריל ספינק, שכנתה המבוגרת נתנה לה, בטענה שהוא טוב במציאת דברים רעים. באמצע הדרך במעבר לעולם ה"אחר", קורליין מבחינה בצללית של אמא שלה. היא רצה אליה ומחבקת אותה, ורק אז מגלה לחרדתה שזוהי האמא ה"אחרת". קורליין שואלת אותה בזעם איפה הוריה, והיא אומרת שאין לה מושג, ובינתיים האבא ה"אחר" של קורליין נכנס לחדר, רק שהוא נראה מעוות ומפחיד, בכלל לא דומה לאבא ה"אחר" מהיום הראשון. האמא ה"אחרת" הולכת למטבח להכין לקורליין אוכל. קורליין מתיישבת לשולחן, ושואלת את האמא ה"אחרת" אם היא רוצה לשחק משחק. האמא ה"אחרת", כפי שגילה לה החתול השחור שמדבר בעולם ה"אחר", בעלת חיבה רבה ואף אובססיה למשחקים. האמא ה"אחרת" שואלת את קורליין איזה משחק, וקורליין עונה לה שמשחק של מציאת דברים אבודים- הוריה האמיתיים של קורליין והעיניים של רוחות הרפאים של הילדים. אם קורליין לא תמצא אותם במסגרת זמן שהוקצב לה, היא תרשה לאמא ה"אחרת", לתפור לה עיני כפתורים לאז היא תישאר איתה לנצח. האמא ה"אחרת" מסכימה וגם נותנת לקורליין רמז למציאת עיני הילדים: כל עין נמצאת במקום אחר שקורליין ביקרה בו. כשקורליין מבקשת רמז למציאת הוריה, האמא ה"אחרת" לא מסכימה. כשקורליין מסיטה את מבטה, האמא ה"אחרת" נעלמת. קורליין מוצאת את עיני הרוחות בגינה, בתיאטרון של העלמות ספינק ופורסיבל, ובקרקס של מר בובינסקי. ליד הקרקס, היא רואה את בגדיו של וויבי ה"אחר" תלויי שם, והיא מבינה שהאם ה"אחרת" הרגה אותו. בסוף, עם קצת עזרה מהחתול השחור, היא מצליחה לאסוף את כל העיניים. בינתיים, העולם שמסביבה הולך ומתקלף, וכשהיא אוספת את העין השלישית, הוא מתפרק, והיא בורחת אל תוך הבית. שם, גם הקירות מתקלפים, הרהיטים שבורים והכל נראה מפחיד ומעוות. האם ה"אחרת" הפכה ליצור עכבישי ומפחיד. היא שואלת את קורליין איפה הוריה, וקורליין - שיודעת שגם אם היא תנצח במשחק, האם ה"אחרת" לעולם לא תניח לה ללכת - מערימה עליה ואומרת שהם מאחורי הדלת. האם ה"אחרת" פותחת אותה, ובינתיים קורליין מבחינה כי הוריה נמצאים בתוך כדור שלג, ולוקחת אותו איתה. היא זורקת את החתול על האם ה"אחרת", והוא מיד פורם את הכפתורים שלעיניה והיא נשארת עיוורת, והחתול בורח. האם ה"אחרת" צורחת מזעם, והחדר הופך להיות כמו קורי עכביש. קורליין מצליחה להימלט, אבל היד של האם ה"אחרת", שהפכה להיות עשויה ממחטים, עוברת גם בדלת. קורליין מצליחה לנעול את הדלת בחזרה בעולם הרגיל ומוצאת שם גם את הוריה. בלילה, היא מבינה שהמפתח היחיד, שנשאר כתליון על קורליין, עוד עלול להגיע לידיה של האם ה"אחרת". היא הולכת לבאר עמוקה, ושם מתכוונת להשליך את המפתח. היד של האם ה"אחרת" עוקבת אחריה, וביחד עם וויבי היא מצליחה לשבור אותה וזורקת את השברים ביחד עם המפתח לבאר. בבוקר מתקיימת מסיבה בגינתה של קורליין שבה כל שכניה של קורליין נמצאים, והיא מסבירה לסבתא של וויבי את פשר העלמותה של אחותה התאומה. הסרט נגמר כאשר רואים את החתול נעלם מאחורי השלט שעליו כתוב שם הבית.

הפקה

בשיא, כלל צוות הפקת הסרט כ-450 איש, מתוכם כ-35 אנימטורים, וכ-250 טכנאים ומעצבים.

ביקורת

הסרט זכה לביקורות חיובית לרוב. באתר Rotten Tomatoes, כ-88% מהמבקרים נתנו לו ביקורת חיובית.
עם זאת נשמעו טענות כי הסרט מפחיד מדי בשביל ילדים קטנים.