google/wiki40b huggingface dataset:
מישל לארוק

ביוגרפיה

לארוק נולדה בניס, היא בתם של רקדנית וכנרית רומנייה שברחה מרומניה לצרפת בתקופת שלטונו הקומוניסטי של גאורגה גאורגיו-דז' ושל איש נדל"ן.
היא למדה כלכלה ואנגלית באוניברסיטת ניס ובאותה תקופה גם לקחה שיעורי קומדיה באנטיב, לאחר מכן גם הלכה ללמוד באוסטין שבטקסס.
היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית ההומוריסטית "La Classe" בערוץ France 3 ב-1988, ובשנה אחר כך הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "Suivez cet avion". בסרט "Le Mari de la coiffeuse" מ-1990 שהיה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר שיחקה תפקיד קטן. ב-1993 גילמה את הדוכסית אן ז'נבייב דה בורבון-קונדה בסרט "Louis, enfant roi" על חייו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. ב-1995 שיחקה בסרט נלי ומר ארנו. ב-1996 שיחקה בסרט "Le Plus Beau Métier du monde" שהוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס סזאר ב-1992 וב-1996.
ב-2002 דובבה את קפטן אמיליה בדיבוב הצרפתי של הסרט "כוכב המטמון".
לארוק הייתה נשואה לבמאי התיאטרון דומיניק דשאן ומנישואים אלה נולדה לה בת.
פרד סקולארי

קריירת משחק

סקולארי נולד וגדל בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, ובבגרותו למד באוניברסיטת סן פרנסיסקו. בשנת 1946 הצטרף לקבוצת וושינגטון קפיטולס, אותה אימן רד אאורבך, לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-BAA (לימים ה-NBA). ב-4 וחצי עונותיו בוושינגטון היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, לצד בוב פיריק ובונס מקיני, כשקלע 12.7 נקודות בממוצע למשחק. בשתי העונות הראשונות נבחר לחמישייה השנייה של העונה, ובעונה השלישית (1949) העפיל עם הקפיטולס לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול מיניאפוליס לייקרס (2–4).
במהלך עונת 1950/1951 התפרק מועדון הקפיטולס, ובמסגרת "דראפט הפיזור" של שחקניה נלקח סקולארי על ידי סירקיוז נשיונלס. בקיץ 1951 הועבר יחד עם אלכס האנום לבולטימור בולטס, בתמורה לרד רוצ'ה. ב-39 המשחקים הראשונים של עונת 1951/1952 שימש במקביל גם כמאמן הבולטס, אשר רשמה תחתיו מאזן שלילי 12–27.
ב-3 העונות הבאות שיחק עבור פורט ויין פיסטונס ובוסטון סלטיקס, בטרם פרש ממשחק בסיום עונת 1954/1955. בעת פרישתו היה השחקן בעל מספר המשחקים הרב ביותר בתולדות ה-NBA‏ (534), וכן ניצב במקום העשירי בנקודות בקריירה (6,014).
חלי ממן בע"מ

אודות החברה

חלי ממן החלה פעילותה בתחום ההרזיה בשנת 2000. את הקבוצה הראשונה פתחה בסלון של הוריה, ולאחר מספר חודשים גבר הביקוש והיא החלה להדריך כ-15 קבוצות. לאחר שנה מתחילת הפעילות, נפתח קורס ההנחיה הראשון עם שש מנחות. בסוף 2003 הקימה ממן את חברת חלי ממן בע"מ. ממן אינה תזונאית ואין לה הכשרה בתחום.
ממן נבחרה לאשת השיווק של איגוד השיווק הישראלי לספטמבר 2014.
החברה תומכת בקבוצות ההרזיה באמצעות תפריטים לדיאטת הרזיה המפורסמים באתר החברה, והחברה מפעילה אפליקציה, המתריעה על זמני הארוחה שבהם על המשתתף לאכול.
בשנת 2012 נוסדה החברה האחות "חלי ממן שיווק והפצה בע"מ" שמשווקת תחת מותג פרטי מגוון מוצרים וכחלק אינטגרלי בתהליך.

ספר הבישול

בשנת 2019 הוציאה לאור חלי ממן את ספר הבישול של חלי ממן - ספר בישול המאגד בתוכו עשרות מתכונים, וכן מעניק מגוון טיפים - איך לקנות נכון, איך לאחסן מזון ואפשרויות לגוון בתפריט הארוחה המשפחתית. זהו ספרה הראשון של ממן. מעל ל-20,000 עותקים מהספר נמכרו (נכון ליוני 2019) והוא היה בראש רשימת רבי המכר של סטימצקי, בקטגוריית ספרי הפנאי, כ-22 שבועות ברציפות. בשבוע הספר 2019 הגיע למעמד ספר זהב ברשת סטמצקי.
חבילה (תוכנה)

חבילה במערכת ניהול חבילות, ובפרט בכאלו הקיימות בהפצות לינוקס, היא יחידת מידע היכולה להיות מותקנת או מוסרת במחשב. חבילה עשויה לכלול קבצים שונים, ובהם תמונות, גופנים, משחקים, תוכנות ועוד. בנוסף קיימת בכל חבילה יחידת מטה-מידע הכוללת את תיאור תוכן החבילה גירסתה ותאימותיה. מרכז ניהול החבילות מתקין את התוכנה תוך כדי התייחסות למטה המידע המופיע בה.
עמק פירס (אנטארקטיקה)

מקור השם

שמו של העמק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 
העמק נקרא על שם ג'ון ס. פירס (John S. Pearse), ביולוג שפעל בתחנת מקמרדו בשנים 1961–1962.
משולם דאר

משולם דאר (נולד ב-1938) הוא חושף שחיתות ישראלי, אשר חשף מעשי שחיתות הן באגף הפיקוח בעיריית תל אביב-יפו והן בבית הדין הרבני.

פרשת השחיתות בעיריית תל אביב

דאר עבד בעיריית תל אביב-יפו בשנים 1954 - 1981. כ-20 שנה בפיקוח העירוני ו-7 שנים בשירותי החינוך העירוני. בשנת 1981, דיווח לראש העירייה דאז, שלמה להט, על שחיתות באגף הפיקוח. עיקר המעשים עליהם דיווח נגעו לגניבה של סחורות אשר הוחרמו על ידי הפקחים. דאר דיווח על עשרות מקרים, בהם פקחים לקחו לביתם סחורה, אשר החרימו קודם לכן. כעבור מספר ימים, פרצה מלחמת לבנון הראשונה, דבר אשר גרם לדברים לרדת בסדר החשיבות. בתום המלחמה, כאשר אותם פקחים גילו על הדיווח, החל משולם לחוות מסע התנכלויות אשר הוביל אותו להתפטר מתפקידו.

פרשת השחיתות בבית הדין הרבני

כעבור חצי שנה, החל לעבוד בבית הדין הרבני בתפקיד פקיד עזר. במסגרת תפקידו נחשף לתופעות של הקדמת תאריכים לדיונים ולמתן גט, בתמורה לתשלום שוחד בגובה מאות שקלים. השיטה עבדה כך: מזכיר בית הדין דאז, דוד איינהורן, אשר היה אחראי על השיבוץ, ולימים גם הורשע בקבלת שוחד, היה מקדם את התור ושותפו הסופר, היה חותם על הגט. בהמשך, נחשף לתופעה של דיווחי שעות כוזבים, על מנת לזכות בגמול שעות נוספות. על מנת לאמת את המקרים עליהם סיפר מאוחר יותר, דאג משולם למקם מצלמה מעל שעון הנוכחות, אשר צילמה את המעשים. משולם דיווח על המקרים לנציבות שירות המדינה, וכשדאר ראה שאין מנוס, הוציא את הסיפור לעיתונות. לאחר שמזכיר בית הדין, גילה את זהותו, החל להתנכל לו, בין המעשים אשר חווה היו חרם חברתי, איומים על חייו וחיי משפחתו, שריפת ביתו ועוד. בסוף התהליך, משולם איבד את עבודתו. כיום הוא פנסיונר של עיריית תל אביב.

המלצה לקבלת תעודת הוקרה לחושף שחיתות מנשיא המדינה

בעקבות פנייתה של חברת הכנסת עדי קול, יו"ר הוועדה לפניות הציבור, אל שרת המשפטים ציפי לבני ונשיא המדינה שמעון פרס, בבקשה ליישום את החוק לעידוד טוהר המידות בשחיתות הציבורי הוגש מכתב המלצה לנשיא המדינה מטעם עמותת עוגן, אשר ליוותה את דאר וסייעה לו בהליכים המשפטיים אותם ניהל.

חיים אישיים

דאר מתגורר בתל אביב עם אשתו. לזוג ארבעה ילדים.
סימן אירוניה

שימושים

בסימן האירוניה נעשה שימוש בעיקר בכתבי עת אמנותיים וספרותיים. הסימן אינו פופולרי בעיקר בשל העובדה שאינו ידוע לציבור הרחב, ובשל השימוש המועט באירוניה בשפת הדיבור ובעיתונות, מה גם שניתן בסוף משפט שאלה לשים סימן שאלה ובכך משאיר הכותב את הפרשנות של המשפט ואת הבנת האירוניה לקורא.
סיבה נוספת לשימוש המועט בסימן היא שבדרך כלל משפט אחד אינו אירוני כשלעצמו, אלא אמירתו בהקשר מסוים היא היוצרת את האירוניה.

סימן שאלה בערבית

סימן האירוניה דומה מאוד לסימן בו נעשה שימוש בשפה הערבית על מנת לסמן סימן שאלה (؟).
כנסיית ישו הקדושה

כנסיית ישו הקדושה (Sei Iesu Kai, ‏聖イエス会) היא כנסייה יפנית עצמאית, אשר נוסדה על ידי האב טקג'י אוצוקי (Ōtsuki Takeji,‏ 大槻武二) בשנת 1946. כנסיית ישו הקדושה היא השלישית בגודלה מתוך הכנסיות שנוסדו ביפן.

היסטוריית הקהילה

כנסיית ישו הקדושה הוקמה על ידי האב טקג'י אוצוקי, שהחל את דרכו בנצרות בכנסיית יפן הקדושה של ג'וג'י נקאדה, אך לאחר הארה רוחנית שחווה ב-1938, שינה את עיקרי אמונתו והחליט להקים קהילה חדשה. הקבוצה, שבימיה הראשונים מנתה כשלושים מאמינים. החלה את דרכה בנאגנו, משם עברה במהרה להירושימה, ולבסוף מצאה את מקום משכנה הסופי בקיוטו ב-1949. הכנסייה משרתת את "אגודת הנוצרים היפנים ידידי ישראל", הידועה גם בשם "בית שלום יפן".
עיקרי האמונה של כנסיית ישו הקדושה כוללים תפילה למען התקומה הרוחנית של ישראל, שלום ירושלים וביאת המשיח. בכך ממשיכה הכת החדשה את עיקרון אמונתו של נקאדה בהכרת תפקידם החשוב של היהודים ושל ישראל בחזרתו של ישו. עם זאת, בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, בזמן הקמתה של מדינת ישראל ומלחמת העצמאות, ולאור הלכי הרוח הפציפיסטיים ביפן, הובילו את הכנסייה לנטוש את האלמנטים הלאומנים בדוקטרינה של נקאדה ולשים דגש רב יותר במקומם על ערכים של שלום וחסר אלימות.
ב-1962 נפגשו לראשונה חברי הקהילה והאב אוצוקי שבראשה עם ישראלי, טוביה בלומנטל, ששהה באזור באותה התקופה בעקבות לימודי הדוקטורט שלו לכלכלה באוניברסיטת אוסקה. מהמפגש הראשוני הזה התהדק הקשר בין חברי הקהילה לישראל ומאז החלו אלה לשלוח מתנדבים לקיבוצי ישראל, לעבוד וללמוד עברית. ב-1970 הקים בנו של אב הקהילה, אוצ'וקי מאזורו את מקהלת השחר (ביפנית: shinonome ;dawn) ששרה שירים יפניים ועבריים כאחד. שנה לאחר מכן הגיעה המקהלה לראשונה לישראל להופיע ב-1971. באותה השנה גם הוקם בית הארחה לישראלים, בסמוך לכנסייה בקיוטו, בשם "בית שלום". מאז נוצרו בתי הארחה נוספים בערים אחרות ברחבי יפן בהם יכולים ישראלים לשהות עד לשלושה ימים ללא תשלום.
בשנת 1992 הקים אוצוקי את אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים - "מזרע". ב-1995 הוקם מרכז חינוך לזכר 1.5 מיליון הילדים היהודיים שנספו בשואה (Holocaust Education Center). בפברואר 1998 העניקה ישראל לאב אוצוקי את התואר נאמן ירושלים, לאות כבוד והערכה לפעילותו ותפילותיו למען המדינה. אגודת בית שלום סייעה בהקמת גן יפני בפארק יצחק רבין.
קפציאל

קפציאל הוא מלאך במסורת היהודית והנוצרית שלאחר המקרא, במיוחד בקבלה. שלא כמו מלאכים אחרים, קפציאל לא מתערב לרוב בנעשה ביקום אלה בעיקר צופה בו. הוא המלאך של הבדידות והדמעות. במסורת הקבלית הוא משויך עם כוכב הלכת שבתאי, במסורת הנוצרית הוא המלאך שמפקח על מותם של מלכים.
בנצרות נחשב קפציאל לאחד משבעת הארכימלאכים.
מתוך "עץ חיים-שער נ-פרק ח": ונבאר עניין החלום והנבואה ומלאכים והשדים דע כי י' גלגלים דאופנים דעשיה הם חומר וצורה והנה הז' גלגלים התחתונים של שצ"ם חנכ"ל הצורה והנפש שלהם הם ז' מלאכים הידועים סמא"ל למאדים קפציאל לשבתאי כו' ויש בהם טוב ורע והנה הרע שבהם הם נקרא אלהים אחרים הנקרא ע"ז ויש עובדים ע"ז גם אל חומר הגלגלים והכוכבים ונקרא צבא השמים ויש עובדין אל השדים כמ"ש...
ר' משה קורדובירו, בספרו פרדס רימונים, בשער כד' פרק ג', המתאר את מבנה ההיכלות, בפרשנותו לספר הזהר, מסביר שקפציאל נמצא בהיכל השלישי שנקרא נוגה. הוא עומד ב "פתח שלישי לצד צפון, בפתח הזה נודע כשגוזרים על אדם במיני יסורים בין לחלאים, בין לעניות כל גזר דין שאינו למיתה. ועל הפתח הזה ממונה קפציאל, לסגור הפתח על גזרת האיש הנגזר שלא תקובל תשובתו בשום אופן בלתי אם תהיה שלמה וחזקה.
תעופה - מונחים

מונחי תעופה בעברית התפתחו במשך מרבית ההיסטוריה של התעופה ככלל, ושל התעופה בארץ ישראל מראשיתה, בפרט, ובעיקר לאחר הקמת חיל האוויר הישראלי, שביסס וועדה למונחי תעופה. מספר גדול של מונחים לועזים השתרשו ונשארו בשפה העברית, מקור מרבית המילים הללו הוא באנגלית, אף על פי שישנם מונחים שמקורם בצרפתית שהשתרשו בעברית במהלך שנות ה-50 וה-60, שבהן חיל האוויר התבסס על מטוסים צרפתים.

חלקי כלי טיס

בגלל גודל המטוס וריבוי הרכיבים ניתן בקלות להתבלבל בין הכיוונים והרכיבים במטוס ולכן לגבי תיאור חלקי מטוסים מתייחסים למטוס כאילו הוא בטיסה, כלומר הוא עומד בצורה ישרה ואופקית ופניו לכיוון טיסה. לדוגמה אם מדברים על כנף ימין הכוונה היא לכנף ימין יחסית לכיוון טיסה.
מטאוריט סיחוטה-אלין

מטאוריט סיחוטה-אלין היה מטאוריט ברזל שחלקיו נפלו ב-1947 במחוז פרימוריה שברוסיה. הוא נחשב לאחד מעשרת המטאוריטים הגדולים ביותר שנפלו על כדור הארץ. החלק הגדול ביותר שקל לפני הפגיעה כ-23 טון, והמשקל הכולל הוערך ב-60 עד 100 טון.
המטאוריט נפל ב-12 בפברואר 1947, בשעה 10:30 בערך, באזור מאוכלס בדלילות בהרי סיחוטה-אלין, כ-440 קילומטר צפונית לולדיווסטוק. נפילתו נראתה ונשמעה עד למרחק של 300 קילומטר, וחלקים ממנו התפזרו על שטח של 35 קמ"ר. מכתש הפגיעה הגדול ביותר היה בקוטר של 28 מטרים ובעומק של 6 מטרים. בהתאם לניתוח שבוצע, המטאוריט הכיל כ-94% ברזל, 5.5% ניקל, 0.4% קובלט, וכמויות קטנות של יסודות כימיים נוספים. מעריכים כי פיצול המטאוריט החל בגובה של 25 קילומטר, והסתיים בפיצוץ בגובה של 5.6 קילומטר.
טייסי המינהל הגאולוגי המקומי בחברובסק איתרו את מקום הנפילה המדויק ב-14 בפברואר, וכעבור מספר ימים הגיעו לשטח גאולוגים שהחלו בחקר האירוע. באפריל 1947 הגיעה לאזור משלחת מדעית של האקדמיה הרוסית למדעים, בראשות ואסילי פסנקוב. היא כללה 9 מדענים ו-13 אנשי עזר מכוח הנדסה קרבית של הצבא האדום. במשך שנים נאספו בשטח עשרות אלפי רסיסים במשקל כולל של כ-27 טון. החלק הכבד ביותר שנמצא שוקל 1,745 קילוגרם. רוב הרסיסים שנאספו נמצאים עתה במוזיאון הטבע בחברובסק.
בית אלאוסטא

בית אלאוסטא היה אחד מבתי הכנסת העתיקים והגדולים בצנעא שבתימן. בית הכנסת נבנה לאחר ייסוד שכונת "קאע אליהוד" ושופץ ידי הרב שלום הכהן אלעראקי אשר בנה בסמוך לבית הכנסת מקווה טהרה. בבית הכנסת התקיימה ישיבה גדולה. בתקופתם של הרב דוד משרקי (שהיה מנהיגה הרוחני של הקהילה) ושל הרב יחיא עראקי בן הנשיא הרב שלום עראקי, שימש בית הכנסת כמרכז רוחני של הקהילה בתימן.
בשנת 1762 נהרס בית הכנסת (יחד עם יתר בתי הכנסת בצנעא) בהוראת השלטונות התימניים. הרב שלום קורח ברוגז הזמן מביא סיפור זקנים המתאר את יופיו ותפארתו של בית כנסת זה, ורואה בהם את המניע העיקרי להתעוררות רוח הקנאה של אלמהדי. מהרי"ץ מבכה במילים נרגשות על חורבנו, בקינה שחיבר על חורבן בית הכנסת. "אללי לי עת אזכור לשני מקדשות חרבות כנסת שר שלום הכהן וכנסת ההקדש אשר היו משכן לרוכב ערבות עתה חרבים מיסוד גוי שבא לכבות".
לאחר מכן בית הכנסת שופץ, והמשיך לתפקד בראשותו של הרב סעיד עוזרי עד עליית יהודי תימן לישראל בשנת 1949.
אי רובינזון קרוזו

גאוגרפיה

האי, שגודלו כ-50 קמ"ר, הוא האי המאוכלס היחיד בארכיפלג. רוב אוכלוסייתו, כ-1100 נפשות, מרוכזת בכפר אחד הממוקם בחופו הצפוני של האי. כלכלת האי מתבססת בעיקר על דיג, ייצוא של סרטנים ותיירות.
האי, כמו שאר הארכיפלג, התגלה לאירופאים לראשונה בשנת 1574 על ידי המלח הספרדי חואן פרננדס. בשנת 1704 ננטש על האי מלח צעיר בשם אלכסנדר סלקירק, במשך חמש שנים הוא שרד באי לבדו עד שחולץ על ידי ספינה חולפת. סיפורו היה ההשראה לרומן "רובינזון קרוזו" מאת הסופר דניאל דפו, שפורסם לראשונה בשנת 1719. במהלך המאות ה-17 וה-18 שימש האי כמקור מסתור לשודדי ים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה טובעה אניית הצי הגרמנית דרזדן באחד ממפרציו של האי, כיום שרידיה מהוות מקור משיכה תיירותי לצוללים.
בשנת 1966 שינתה ממשלת צ'ילה את שם האי ממס א-טירה לרובינזון קרוזו, בשל שיקולים תיירותים.
ב-27 בפברואר 2010 נפגע האי מגלי-צונאמי בגובה של כ-5 מטר שנוצרו בעקבות רעידת האדמה בצ'ילה, 5 בני אדם נהרגו ורוב הכפר נהרס.
האי, כמו כל הארכיפלג, הוכרז על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית והוא מהווה את מקום הגידול של כ-104 מינים של בעלי חיים וצמחים אנדמיים.
כיכר ויקטוריה לואיזה

כיכר ויקטוריה לואיזה (בגרמנית: Viktoria-Luise-Platz) היא כיכר ברובע שנברג בעיר ברלין, שבה נפגשים הרחובות וינטפרלדט (Winterfeldtstraße), מינכן (Münchener Straße), ולזר (Welserstraße) ורגנסבורג (Regensburger Straße). הכיכר נחשבת אתר לשימור. היא מעוצבת כמשושה שאורכו 160 מ' ורוחבו 90 מ'.
עד לאיחוד גרמניה ב-1871 הייתה שנברג יישוב חקלאי, אך בזכות הפיתוח המואץ של ברלין לאחר שנה זו החלה האוכלוסייה המקומית לגדול, ובתוך שנים ספורות הכפילה את עצמה. פיתוח האזור שבו שוכנת היום הכיכר החל ב-1890 על ידי חברת הקרקעות של ברלין (Berlinische-Boden-Gesellschaft - BBG) והעומד בראשה, האדריכל היהודי גיאורג הברלנד, לאחר שהרובע הפך למקום מגורים מועדף לקציני צבא, פקידי עירייה, ובעלי הכנסות מעל לממוצע. הברלנד ביקש לבנות באזור רובע מגורים בסגנון בווארי, ובשנים הראשונות לפעילותו באזור זכה בתמיכת העירייה. עם זאת,  בשנת 1908 התקבלה רפורמה במס שפגמה ברווחיו של הברלנד. בשנים שלאחר מכן סבל הברלנד גם מרדיפות אנטישמיות (בנו, קורט, נרצח בידי הנאצים במחנה מאוטהאוזן בשנת 1942).
התכנון המקורי של הכיכר היה באזור הצטלבות הרחובות מרטין לותר ומוץ, והיה אמור לכלול כמה שטחי גינון. עם זאת, בעלי הקרקעות באזור זה סירבו לוותר על שטחים מרכושם לטובת הגינון, והצליחו להשפיע על מועצת העיר להזיז את הכיכר מערבה - אזור שאותו לא ייצג איש במועצת העיר. בסתיו של שנת 1898 הכריזה חברת הקרקעות של ברלין על תחרות לעיצוב הכיכר, שאז עדיין נקראה "שטח Z", ורק מאוחר יותר נקראה על שמה של ויקטוריה לואיזה, ביתו היחידה של וילהלם השני, קיסר גרמניה. הקיסר הוא גם זה שבחר, בקיץ 1899 בעיצוב הזוכה של האדריכל פריץ אנקה מפוטסדאם. אנקה תכנן אזור ירוק בלב הבנייה העירונית לשימושם של תושבי השכונה, ותוכניתו בוצעה במלואה למעט שינוי אחד - הוספת המזרקה במרכז הכיכר. הכיכר נחנכה בטקס ססגוני ב-9 ביוני 1900. לכבוד האירוע הוארה הכיכר והרחובות שסביבה בתאורה חשמלית במקום תאורת הגז הרגילה, ולצורך כך היה צורך להקים תחנת כוח קטנה ועצמאית בשכונה. ב-1 בדצמבר 1910 נחנכה תחנת רכבת תחתית בסמוך לכיכר, בתכנונו של ארנסט דנקה. במהלך עבודות החפירה של התחנה נחשפו במקום עצמות של יונקים פרהיסטוריים. התחנה שימשה את קו מספר 4, שהופעל אז על ידי חברת הרכבות של שנברג, חברה עצמאית שהייתה אחראית לאספקת הקרונות, הזרם, והתחנות. 
מלבד נזקים בודדים שנגרמו לכיכר במהלך מלחמת העולם השנייה היא נותרה ללא שינוי עד 1957, אז נעשו בה שיפוצים ניכרים ששינו לחלוטין את פניה. ב-1979 שוחזרה הכיכר למראה המקורי, בהתאם לתוכניות השימור של שטחים ירוקים שהתקבלו אז. כדי לאפשר מעבר רחב יותר להולכי רגל, לא נשתלו מחדש ערוגות הפרחים שהקיפו את המזרקה ובמקומם נסלל שביל רחב. בנוסף ניטעו 25 עצים חדשים, והוצבו 24 ספסלים ו-25 פנסים שעוצבו בסגנון דומה לזה של תחילת המאה ה-20. ב-1982 הוכרזה הכיכר כאתר לשימור ומאז לא נעשו בה שינויים למעט שיפוץ של המזרקה בשנת 1994.
לב פסחיס

ביוגרפיה

לב פסחיס נולד בקרסנויארסק, שבברית המועצות ועלה לישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20.
הוא זכה במספר תחרויות בינלאומיות - מקום ראשון בסרייבו בשנת 1981, בסיינפואגוס בשנת 1983, בשירק בשנת 1986 ובאנדורה בשנת 2002. בשנת 1979 הוא זכה במקום השלישי בסוצ'י (ניצח את נוחים רשקובסקי).
בשנת 1982 הוא זכה במקום שני בתחרות אזורית - קדם לאליפות העולם אך לא הצליח להתקדם בשלב הבא. זכה באליפות אירופה בשנת 1983 כחבר משלחת ברית המועצות וקיבל מדליית זהב בשנת 1999 כחבר נבחרת ישראל.
היה אלוף ישראל בשנים 1997 ו-1999. בשנת 1996 זכה במקום השני באליפות ישראל.
במהלך השנים היה מאמנם של סופיה פולגאר, יהודית פולגאר ואמיל סוטובסקי.
בשנת 1999 דורג במקום ה-57 והודח בסיבוב השלישי.
ב-2000 דורג במקום ה-44 והודח בסיבוב הראשון.
ב-2002 דורג במקום ה-84 והודח בסיבוב השני.
אגנודיקה

אגנודיקה בצעירותה

אגנודיקה נולדה למשפחה עשירה באתונה. הרצון שלה להיות רופאה נבע מעדותה עקב המספר הגבוה של מקרי מוות של נשים מהסבל שהן עברו במהלך לידה. אף על פי שבזמן היפוקרטס נשים יכלו ללמוד גינוקולוגיה, ריפוי ומיילדות, לאחר מותו, כשמנהיגי אתונה גילו שנשים ביצעו הפלות, עיסוק ברפואה לנשים הפך לעבירה על החוק שעונשה מוות. אגנודיקה, אשר הייתה נחושה בדעתה להיות רופאה ולעזור לנשי אתונה, גזרה את שערה והתלבשה כגבר ברדיפה אחר הכשרה רפואית. בתרוץ של חבר חולה היא עזבה את אתונה ללמוד רפואה במצרים הקרובה שבה לנשים היה תפקיד חשוב ברפואה. אגנודיקה קיבלה את החינוך הרפואי שלה באלכסנדריה, ולמדה תחת הרופילוס, מומחה האנטומיה הגדול של זמנה.

תעסוקה ברפואה

מיד לאחר רכישת הכישורים הנדרשים, היא המשיכה להתלבש כגבר על מנת לטפל בנשים של אתונה. יום אחד, אגנודיקה שמעתה אישה בוכה ביסורים במהלך לידה. אגנודיקה ניגשה לטפל באישה, אך היולדת סירבה לסיוע מזכר. לאחר שאגנודיקה חשפה את עצמה בתור אישה, היולדת נתנה לה לטפל בה ובהצלחה. בזמנו, נשים חששנה מסיוע מקצועי על ידי רופאים זכרים. אגנודיקה סימלה את האמון והנוחות בין אישה המסייעת לאישה. לאחר זמן קצר, נשים רבות שמעו על אגנודיקה והתחזותה לגבר וביקשו את טיפולה. הפופולריות של אגנודיקה גדלה, והיא הועדפה יותר מאשר רופאים זכרים.

מהלך המשפט ותוצאותיו

כאשר רופאים זכרים החלו לראות כי השירותים שלהם כבר לא היו רצויים על ידי נשים החלו להאשים את אגנודיקה בפיתוי נשים, ואת הנשים האשימו בהעמדת פנים כחולות. אגנודיקה הובאה לפני משפט שהתאסף על גבעת אראופגוס ליד אתונה. במהלכו הרופאים הזכרים גינו אותה וכתגובה היא הרימה את חולצתה וחשפה את זהותה האמיתית, מה שהביא לנידויה חריף יותר על ידי גברי אתונה, באשמת רמאות והתחזות. מתוך פחד מעונש מוות, אגנודיקה ניסתה לשכנע את השופטים כי זה בלתי אפשרי שהיא אשמה בפשעים שלכאורה הגברים ייחסו לה. לאחר מכן יריביה ביקשו לגנות אותה על הפרת החוק שאוסר על נשים ללמוד ולעסוק ברפואה. לפני שהגיעו השופטים לפסיקה, קהל הנשים הגיע למשפט להלל את ההצלחות של אגנודיקה כרופאה. בתום דיון קצר, אגנודיקה זוכתה מכל אשמה והחוק באתונה שונה ואפשר לנשים לקבל טיפול על ידי נשים רופאות.

השפעה על נשים ברפואה

לפני אגנודיקה, נשים טיפלו בחולים וניסו להבין איך הגוף האנושי עובד ומה היו גורמי המחלות. הנשים בזמנו היו מיילדות אך לא הורשו לעסוק ברפואה. ליוונים, המשפט של אגנודיקה הביא לשינויים בחוק האתונאי והותיר לנשים ללמוד רפואה. הסיפור גם שימש כמעשיה במאה השבע עשרה למיילדות כדי להגן על עצמן מפני שליטה גברית במקצועות הרפואה.

מיתולוגיה

ייתכן כי הסיפור של אגנודיקה הוא לא יותר מסיפור מיתולוגי. לפי הספר The International Encyclopedia of Women Scientists השם "אגנודיקה" מוזכר כראיה להיותה דמות מיתולוגית. היה נהוג במיתולוגיה היוונית, ופחות במציאות, לתת לדמויות שמות שמשקפות את תכונותיהם. הפירוש של אגנודיקה ביוונית הוא "חסידה בפני צדק". הטיעון השני בספר הוא הצורה הדרמטית שאגנודיקה חשפה את זהותה האמיתית. הם רואים במחווה זו עוד מנהג בסיפורי המיתולוגיה היוונית, שהאומנה הייתה שבפסלוני נשים היה כוח נגד הרוע. עד היום אגונודיקה נחשבת לסמל לרופאים.
אורתופטיסט

אורתופטיסט הוא מומחה לבדיקת תנועות העיניים, כושר המיקוד ופזילה. האורתופטיסט מאבחן את הפזילה ויכול להציע טיפול שאיננו טיפול ניתוחי כמו טיפול בפריזמות, משקפיים וכדומה. כמו כן יכול האורתופטיסט להציע תרגילי עיניים לחיזוק יכולת המיקוד. תחום אחר בו יכול האורתופטיסט לסייע הוא טיפול בעין עצלה.
האורתופטיסט עובד בשיתוף פעולה עם רופא העיניים, ואיננו מטפל בילד באופן עצמאי. בישראל קיים בית ספר לאורתופטיקה במסגרת בית הספר למקצועות הבריאות באוניברסיטת תל אביב. האורתופטיקה היא תחום רפואי מוכר על ידי משרד הבריאות ועבודתו של האורתופטיסט מותנית בקבלת רישיון ממשרד הבריאות.
המרחב (סדרת טלוויזיה)

עלילה

בעתיד הרחוק, קיימת התיישבות אנושית בכל רחבי מערכת השמש. בין שלושת הגושים קיימת איבה וכמעט עוינות, הנובעת מרקע מורכב של יחסי פוליטיקה ומסחר. כדור הארץ נמצא תחת ממשל מרכזי אחד של ארגון האומות המאוחדות, בעוד מאדים נחשב מעצמה בדלנית וכוח עולה, ובינם נמצאים תושבי חגורת האסטרואידים העניה והנחשלת שמאוכלסת ברובה בפועלי תעשייה כבדה. על רקע זה מתרחשת הסדרה, במספר קווי עלילה מקבילים: ג'ו מילר (תומאס ג'יין), בלש חגוראי מקרס, נשלח עם שותף חדש לאתר את ג'ולי מאו (פלורנס פייבר) בתו הנעדרת של הטייקון ג'ולס פייר מאו. במקביל ספינת החלל קאנטרבורי תחת פיקודו של ג'ים הולדן (סטיבן סטרייט) נקלעת לאירוע טרגי, בו צוות חילוץ מהספינה יוצא לבדוק קריאת מצוקה מהחללית סקופולי שמתגלת נטושה ובמהלך בדיקתה הקאנטרבורי מושמדת על ידי ספינת חלל חמקנית של אויב לא מזוהה. על כדור הארץ, כריסג'ן אבסרלה (שוהרה אע'דאשלו) סגנית תת-השר למינהל בפועל של האומות המאוחדות עושה כל מאמץ אפשרי כדי למנוע מהמלחמה הקרה עם מאדים להפוך לאמיתית. תוך זמן קצר, שלושתם מוצאים את עצמם מעורבים בקונספירציה בממדים עצומים שמאיימת על מערכת השמש ועתיד המין האנושי.

פיתוח

הסדרה מבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם, שנכתבה תחת שם עט על ידי הסופרים דניאל אברהם  וטי פרנק, שפועלים ככותבים ומפיקים לסדרה. הספר הראשון בסדרה,  Leviathan Wakes, שיצא ב-2011, הועמד לפרס הוגו ופרס לוקוס. ב-11 באפריל 2014 הודיעה רשת SyFy כי היא מתכוונת לשדר עשרה פרקים באורך שעה בעונה הראשונה.
ב-29 באוקטובר 2014 החל שלב הצילומים לסדרה בטורונטו, קנדה. פרק הפיילוט הוקרן בכנס קומיק קון בסן דייגו ביולי 2015. ב-14 בדצמבר החלו שידורי העונה הראשונה של הסדרה. בסוף אותו חודש הודיעה רשת SyFy כי רכשה עונה נוספת של הסדרה, שתשודר בתחילת 2017. שידורי העונה השנייה החלו ב-1 בפברואר 2017. ב-16 במרץ 2017 חידשה רשת SyFy את הסדרה לעונה שלישית. צילומי העונה השלישית החלו ב-12 ביולי.

ביטול הסדרה וחידושה

ב-11 במאי 2018 הכריזה רשת SyFy כי לא תחדש את הסדרה לעונה רביעית, והודיעה על ביטולה. בעקבות ההודעה הודיעה אלקון אנטרטיימנט כי תחפש רשת אחרת שתשדר את העונות הבאות של הסדרה. לאחר מחאה נרחבת מקרב המעריצים, ב-26 במאי הודיע מנכ"ל חברת אמזון, ג'ף בזוס, כי החברה תשדר את העונות הבאות של הסדרה.
פאסטיס

היסטוריה

ראשיתו של הפאסטיס בשנת 1915, כאשר משקה האבסינת נאסר לייצור ולמכירה בצרפת. יצרני האבסינת העיקריים במדינה יצרו גרסה של המשקה וזאת ללא שימוש במרכיב הלענה (wormwood) האסור. הם העבירו את הדגש לטעם האניס על ידי הגדלת השימוש בצמח "אניס-הכוכב", הוסיפו סוכר והפחיתו את אחוזי האלכוהול. המשקה נותר פופולרי עד היום בצרפת, אולם השתנה רבות מאז ייצורו לראשונה.
רק ב-1932 נקבע לראשונה למשקה השם 'פאסטיס', וב-1945 פול ריקאר, יזם צרפתי, שיפר את המתכון המקובל על ידי הוספת אניס ירוק ושוש קרח וקבע לו את הסלוגן "ריקאר, פאסטיס אמיתי ממרסיי" . זו הייתה הפעם הראשונה שהשם פאסטיס הופיע על תווית משקה אפריטיף אניסי. בהיותו יזם זריז ומוכשר, הביא ריקאר במהירות לתפוצה בינלאומית של המשקה, והפכו לאחד מהאפריטיפים המובילים בצרפת.
ב-1975 התאחדה חברתו של ריקאר עם מתחרתו הגדולה בייצור פאסטיס - חברת פרנו (Pernod), והחברה החדשה – קבוצת פרנו ריקאר – שולטת כיום בשוק העולמי של פאסטיס עם מותגים המפורסמים Ricard ו-Pastis 51. יש להדגיש כי בניגוד לדעה הרווחת, המשקה בשם Pernod של אותה קבוצה הוא אמנם משקה אניס אך איננו פאסטיס.
מותגים נוספים שראוי לציין הם Duval ו-Casanis ממרסיי (שניהם מיוצרים באותה מזקקה), Berger blanc (פאסטיס לבן) ומוצרי הבוטיק היוקרתיים Eyguebelle ו-Henri Bardouin. יצרנית מוכרת מחוץ לצרפת היא מזקקת Charbay מקליפורניה, המייצרת פאסטיס לבן.
משנות ה-90 החלו מותגים "חסכוניים" לנגוס בשוק הפאסטיס, והיום כ-40% מהצריכה היא של מותגים זולים כגון Cigalis – מותג של רשת הסופרמרקטים Cora hypermarkets והמותג של רשת לידר-פרייס.

דרכי הגשה

פאסטיס בדרך כלל מוגש כשהוא מדולל במים ביחס של 1 מנה פאסטיס ל-5 מנות מים, אולם ניתן לשנות יחס זה על פי הטעם. עם מזיגת המים, הירידה בריכוז האלכוהול גורמת לכמה מהמרכיבים להפוך בלתי-מסיסים, ולפיכך משתנה גוון הליקר מצהוב-שקוף לצהוב חלבי עדין – תופעה המתרחשת גם בעת קירור פאסטיס טהור במקרר.
יש לשתות את המשקה כשהוא קר, עם קרח, והוא נחשב כמשקה מרענן לימים חמים. רצוי להוסיף את קוביות הקרח לאחר מזיגת המים, וזאת על מנת להימנע מהתגבשות האתנול בפאסטיס. עם זאת, יש רבים המעדיפים את הפאסטיס ללא קרח (ויש הטוענים כי מביני הדבר ימנעו מהוספת קרח) ולפיכך יש להקפיד על קירור המים והמשקה היטב בטרם ההגשה. את המשקה שותים לאט ובניחותא.