google/wiki40b huggingface dataset:
זרחה

זַרְחָה או פוספט (Phosphate) הוא יון המכיל אטום זרחן אחד וארבעה אטומי חמצן: . מטענו החשמלי של היון הוא 3-.
זרחה הוא גם שמן של התרכובות המכילות יון זה. בשימוש יומיומי זהו בדרך-כלל פירוש המושג זרחה. בדרך-כלל מתייחס המושג למלחים של חומצה זרחתית, הנוצרים כשחומצה זו מגיבה עם בסיס או עם מתכת.

בשירות האדם

לזרחות תפקידים חשובים בתעשייה הכימית, בחקלאות ובתעשיית המזון, ובשימושים אלה נהוג לכנות אותן "פוספטים". הפוספטים משמשים לדישון האדמה וכחומרים משמרים בתעשיית המזון. הזרחות מוספות למזון, שם הן מגיבות עם מתכות המצויות שם בכמות זעירה ביותר, ובכך קושרות אותן בחוזקה ומונעות את פירוק המזון. הזרחות משמשות גם לקשירת המים למזון כדי שלא יתפרק ויתקלקל קודם זמנו, ומסייעות להאריך את חיי המדף של מיני מזונות מעובדים, ובעיקר כאלה שהוספו להם מים, כגון מוצרי בשר מעובד (להם מוסיפים מים כדי לרככם, אך יש הטוענים כי גם במטרה להעלות את משקלם). זרחות מצויות גם בסלטים תעשייתיים שונים, המעובדים בין היתר גם כן עם מים.
מלחי הזרחה מיוצרים לעיתים בתעשייה הכימית, אך בעיקר נכרים מהאדמה. בישראל קיימים מרבצי זרחה רבים, במיוחד באזור ים המלח, והמדינה מייצאת כמויות זרחה גדולות לעולם. במדינת נאורו הקטנה שבאוקיינוס השקט קיימים כמה ממרבצי הזרחה הגדולים בעולם; רוב כלכלתה של מדינה זו נשענת על כריית הזרחה.
חדר רוזוולט

חדר רוזוולט (באנגלית: Roosevelt Room) הוא חדר פגישות באגף המערבי של הבית הלבן. החדר ממוקם כמעט במרכז האגף המערבי, בקרבת החדר הסגלגל. החדר נקרא על שם שני נשיאי ארצות הברית – תאודור רוזוולט ופרנקלין דלאנו רוזוולט. שני הנשיאים נחשבים לתורמים המרכזיים לעיצוב ולבניית הבית הלבן והאגף המערבי.
החדר נבנה בזמן בניית האגף המערבי, על ידי תאודור רוזוולט בשנת 1902. חדר רוזוולט ממוקם היכן שמשרדו הראשון של תאודור רוזוולט באגף המערבי היה. החדר נמצא בקומה הראשונה של האגף המערבי בסמיכות לחדר הסגלגל ולחדר הקבינט. כאשר פרנקלין רוזוולט דר בבית הלבן, הוא השתמש בחדר לפגישות צוות ולפגישות גדולות עם חברי קונגרס. פרנקלין רוזוולט העביר לחדר אקווריום, ותלה בו מספר פוחלצי דגים. על כן נקרא החדר "חדר הדגים", עד שריצ'רד ניקסון העניק לו את שמו הנוכחי, להוקרת תאודור רוזוולט, על שבנה את האגף המערבי, ופרנקלין רוזוולט, על שהרחיב את האגף באופן ניכר.
גם כיום ממשיך לשמש החדר עבור פגישות צוות. בעיקר לצורך הודעה על פגישות והוספת אנשי צוות חדשים. החדר משמש גם כחדר הכנה כאשר הנשיא נפגש עם משלחות גדולות, לפני הכניסה לחדר הסגלגל.

ריהוט

קירו המזרחי של החדר מעוגל, במרכזו נמצאת אח ובשני צדדיו דלתות. תבליט שטוח, העשוי מברונזה יצוקה המציג את תמונות הפרוטריט של שני הנשיאים היה תלוי על הקיר הדרומי, עד להורדתו בזמן שיפוץ שנערך בזמן כהונתו של ג'ורג' בוש הבן. בחדר אין חלונות, והוא מואר על ידי אשנב מלאכותי. באמצע החדר ממוקם שולחן ישיבות גדול בן שישה עשר מקומות. מרבית הרהיטים הם מהמאה העשרים, המעוצבים בסגנון הדומה לסגנונם של המלכה אן ותומאס צ'יפנדייל.
למרות הורדת התבליט, עדיין תלויות בחדר תמונותיהם של פרנקלין רוזוולט ותאודור רוזוולט. תמונתו של פרנקלין רוזוולט צוירה על ידי אלפרד ג'וניה, בעוד תמונתו של תאודור רוזוולט, המציגה אותו על סוסו, צוירה על ידי טייד סטיקה. המסורת אומרת שכשאר הנשיא המכהן הוא מהמפלגה הדמוקרטית, תמונתו של פרנקלין רוזוולט תלויה מעל תמונתו של תאודור רוזוולט, ואילו כאשר הנשיא המכהן הוא מהמפלגה הרפובליקנית, סדר התמונות מתהפך. שונה היה ביל קלינטון שהחליט להשאיר את תמונת הנשיא הרפובליקני מעל עמיתו הדמוקרטי.
מסוקי

מְסוּקִי הוא תבשיל יהודי-תוניסאי שנהוג להכין לכבוד ליל הסדר. משמעות השם, ככל הנראה, "מוגש". התבשיל מכיל, לפי הנהוג בחלק מקהילות תוניסיה, לקט מירקות העונה, בשר כבש ומצות. מקובל לומר שמרכיבי התבשיל, כבש, מצה וירק, הם כנגד "פסח, מצה ומרור".
יהודי תוניסיה, בחלק מהמקומות, נהגו לבשל מצות מרוסקות בתוך התבשיל כדי לרככן, שכן המצות שנאפו בתוניסיה היו עבות וקשות מאוד, עד כי כדי לאפשר את אכילתן נאלצו לכותשן בעלי ומכתש. את התבשיל הכינו גם בשביעי של פסח, כדי לנצל את שאריות הירקות והמצות.
יעקב צ'יקוטאי

הרב יעקב צ'יקוטאי (נולד בתשי"ד, 1954) הוא רב העיר מודיעין מכבים רעות (יחד עם הרב אליהו אלחרר). שימש בעבר כרב ההסתדרות וכרב מג"ב יהודה ושומרון. חתנו של הרב עובדיה יוסף.

ביוגרפיה

נולד בקריית שמונה למשפחה ממוצא פרסי. למד בבית הספר היסודי בעיר קריית שמונה. לאחר מכן למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה. בגיל 17 החל ללמוד בישיבת הכותל. 
שירת בצה"ל במסגרת ישיבת ההסדר והשתתף במלחמת יום הכיפורים כלוחם בחזית הצפון ובחזית הדרום, בשלב מאוחר יותר עבר הסבה מלוחם חי"ר, לחיל השריון. 
בשנת תשל"ו הוסמך למוהל.
בשנת תשל"ח (1978) נישא לרבקה יוסף, בתו של הרב עובדיה יוסף, לימים נציגת סיעת ש"ס בהסתדרות.

קריירה

בשנת תש"מ (1980) מונה לכהן כרב בישיבת רעננה ובשנת תשמ"א (1981) החל לשמש כרב הצבאי של משמר הגבול בגזרת יהודה ושומרון. בתפקיד זה שימש במשך 7 שנים, ויזם בין היתר את הקמת המקוה ובתי הכנסת ביישובים גבעת זאב ומבוא חורון. 
בשנת תשמ"ח (1988) מונה לכהן כרב היישוב החדש מכבים רעות. בשנת 2003 כשאוחד היישוב יחד עם העיר מודיעין, החל לכהן גם כרב העיר מודיעין יחד עם הרב דוד לאו והרב אליהו אלחרר, כך שבמודיעין כיהנו שלושה רבני עיר במקביל. מצב זה נמשך עד מינויו של הרב לאו לרב הראשי לישראל ביולי 2013.
ידוע כבעל מיזמים חברתיים ותורניים רבים בעירו. הופיע מדי פעם בתוכנית "שאלת רב" בערוץ הראשון.]

ספריו

בסוף שנות התשעים מונה הרב צ'יקוטאי לרב ההסתדרות. במסגרת תפקידו הוציא לאור את הספר הליכות מלכי בקודש, ובו הנהגות והלכות כיצד להתנהג בבתי כנסת. 
מלבד זה הוציא לאור לוח שנתי שבו מודפסות שתי הלכות ליום. את ההלכות כתב הרב צ'יקוטאי על פי פסיקת חותנו, ובשילוב הנהגותיו. בשנת תשע"ט הוציא ספר על הילכות אבלות אשר מבוסס על פסקי הרב עובדיה יוסף.
ג'יימס טרויסי

קריירה

טרויסי נולד באדלייד שבאוסטרליה לאב איטלקי ולאם יוונית, ושיחק עד גיל 17 בקבוצות נוער מקומיות באוסטרליה. ב-10 בינואר 2007 עבר למחלקת הנוער של ניוקאסל יונייטד מאנגליה. לאחר שלא זכה להזדמנויות בקבוצה הבוגרת, עבר טרויסי לגנצ'לרבירליגי באוגוסט 2008. ב-14 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אסקיסאהירספור כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-65 במקומו של אנגין באיטר. ב-24 בינואר 2009 ניצחה קבוצתו את קייסריספור בתוצאה 1–3 כאשר טרויסי הבקיע את כל שערי הקבוצה. ביולי 2009 הצטרף לקייסריספור ל-4 שנים. ב-22 באוגוסט 2012 חתם ביובנטוס אך כעבור יומיים עבר לאטלנטה כחלק מעסקת ממנולו גאביאדיני. ב-24 באוגוסט 2013 הושאל לקבוצה האוסטרלית מלבורן ויקטורי למשך עונה אחת. ב-30 באוגוסט 2014 עבר לזולטה ורכם הבלגית. בקיץ 2015 חתם ב-אל-איתיחאד. ב-29 בינואר 2016 חתם בקבוצת ליאונינג ווהווין מליגת העל הסינית. ב-1 באוגוסט 2016 חתם במלבורן ויקטורי לעונה אחת. ב-5 באוקטובר 2019 חתם לשנתיים באדלייד יונייטד. 
בעקבות הצלחתו של טרויסי בנוער של ניוקאסל יונייטד, הוא זומן לסגל של נבחרת אוסטרליה עד גיל 23 בכדורגל לראשונה ב-18 באפריל 2007. טרויסי ערך את הופעת הבכורה שלו ב-22 במרץ 2008 נגד סינגפור. את שערו היחיד בנבחרת כבש נגד ניו זילנד במשחק ידידות אותו ניצחה אוסטרליה 0–3.
נחמן אביגד

ביוגרפיה

אביגד נולד בשם נחמן רייס (Reiss) לפרל (לבית פַארְבּ) וליצחק רייס בעיירה זבלוב (Zawalów) שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בפולין), והתחנך בברנו שבצ'כוסלובקיה, שם למד ארכאולוגיה. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, והחל להתעניין באתרים ארכאולוגיים. עבד באתר החפירות של בית הכנסת בבית אלפא ובבית הכנסת בחמת גדר, כעוזרו של אליעזר ליפא סוקניק. בשנת 1952 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים, שבה עסק בעיר הקברים בנחל קדרון. בשנים 1949–1974 היה אביגד חבר סגל האוניברסיטה, ובשנת 1959 קוּדם לדרג פרופסור חבר.
משנת 1953 עסק אביגד בחפירות בבית שערים. כמו כן לקח חלק בסקר במצדה שקדם לחפירות ובחקר המערות במדבר יהודה. 
אביגד התמחה, בין היתר, בחקר הכתב העברי הקדום והכתב הארמי הקדום של תקופות הבית הראשון, הבית השני, המשנה והתלמוד, והיה בכך למומחה בעל שם עולמי. בין היתר הוא שפענח נכונה את כתובת קבר ...יהו אשר על הבית וכתובת בני חזיר מירושלים, כתובות מבית העלמין הקדום של בית שערים וכתובת המשקוף מבית הכנסת הקדום של כפר נבוריה (נברתין). לאחר מותו הוציא לאור פרופ' בנימין זאס מאוניברסיטת תל אביב את אחד ממפעלי חייו של אביגד – קורפוס החותמות והטביעות בכתבים שמיים, שעליו שקד במשך עשרות שנים. אביגד גם ההדיר ופרסם את אחת מן המגילות הגנוזות של מדבר יהודה: המגילה החיצונית לבראשית.
בין השנים 1969–1985 ניהל אביגד את החפירות הארכאולוגיות ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים. אחת התגליות החשובות שלו במקום הייתה הקביעה כי היישוב החל בגבעה המערבית של ירושלים בשלהי תקופת הברזל (במאה ה-8 לפנה"ס), תגלית ששיאה היה בחשיפת החומה הרחבה של העיר באותה תקופה. בכך הכריעו הממצאים מחלוקת ארוכת שנים בין חוקרים בשאלה מה היה היקפה של העיר בימי הבית הראשון, והתברר שהעיר התרחבה אז לגבעה המערבית. מן השרידים של ימי הבית השני שחשפה משלחת אביגד ראוי לציין את בתי המגורים של 'העיר העליונה', ובהם הבית השרוף ובית המידות של הרובע ההרודיאני. מבין החפצים הקטנים תצוין חריתה על גבי טיח ובה צורת מנורה מימי בית המקדש, שהוא תיאור חפץ קודש זה מפרק הזמן שקודם לחורבן. מן השרידים של התקופה הביזנטית, הם שרידי כנסיית הניאה, וקטע ניכר מן הרחוב (הקארדו) החוצה את העיר מצפון לדרום.
בשנת 1954 זכה אביגד בפרס ביאליק לחכמת ישראל על ספרו "מצבות קדומים בנחל קדרון", ב-1977 הוענק לו פרס ישראל לחקר ארץ ישראל, וב-1983 הוענק לו פרס רוטשילד בתחום מדעי הרוח. בשנת 1979 זכה בפרס פרשיה שימל המוענק על ידי מוזיאון ישראל בתחום הארכאולוגיה ותחומים קרובים.
בשנת 1984 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
אביגד הלך לעולמו בירושלים בראשית שנת 1992, בן 86 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. על שמו רחוב בשכונת נווה שאנן בירושלים.
כריסטופר קזנוב

ביוגרפיה

קזנוב נולד בשם כריסטופר דה לריסון קזנוב ב-17 בדצמבר 1943 בעיר וינצ'סטר שבהמפשייר, בנם של בריגדיר ארנולד דה לריסון קזנוב  ושל אליזבת לורה (שם נעורים גורני). הוא גדל בבאוליש שבסאמרסט, למד בבית הספר דראגון, איטון קולג', "College of the Venerable Bede" שבאוניברסיטת דרהאם ובבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק".
קזנוב הרבה לגלם דמויות של אריסטוקרטים בריטים. לראשונה זכה להכרה ב-1972 כששיחק בסדרת הדרמה "The Regiment". תפקידים בולטים שלו היו בדמות צ'ארלי טיירל בסדרת הדרמה "הדוכסית מרחוב דיוק" בשנים 1976 ו-1977, ובדמות בן קרינגטון (אחיו של בלייק קרינגטון) באופרת הסבון האמריקאית "שושלת" אותו גילם ב-1986 וב-1987. בשנים 2001 עד 2003 השתתף בסדרת הדרמה הבריטית "השופט ג'ון דיד" (בכיכובו של מרטין שו) בתפקיד רו קולמור.
בתיאטרון גילם קזנוב את הנרי היגינס בהפקות בריטיות ואמריקניות של המחזמר "גבירתי הנאווה" מ-2005 עד 2008. ב-1994 כיכב בהפקה בווסט אנד הלונדוני של המחזה "חשיבותה של רצינות" לצדה של סוזאנה יורק.

חיים אישיים

קזנוב היה נשוי לשחקנית אנגהרד ריס מ-1973 עד לגירושיהם ב-1994. לבני הזוג נולדו שני בנים. הבן הבכור לינפורד ג'יימס נולד ב-20 ביולי 1974 ונהרג בתאונת דרכים ב-10 בספטמבר 1999. הבן הצעיר ריס ויליאם נולד ב-1976. חברתו לחיים של קזנוב מ-2003 ועד מותו הייתה איזבל דייוויס.
בפברואר 2010 התמוטט קזנוב בביתו בלונדון. הוא נלקח לבית החולים סנט תומאס כשהוא סובל מאלח דם. הוא נפטר ב-7 באפריל 2010 בבית החולים בגיל 66.
הלוויה של קזנוב נערכה ב-16 באפריל 2010 בכנסיית סנט פול בקובנט גרדן בלונדון.
גירוש יהודי אנגליה

גירוש יהודי אנגליה הוא הכינוי לצו שפורסם בשנת 1290 על ידי אדוארד הראשון מלך אנגליה, ובו נאסר על יהודים לשהות בתחומי הממלכה האנגלית.

הגירוש

ב-18 ביולי 1290, שבאופן סמלי חל באותה שנה בתשעה באב, שיגר המלך אדוארד הראשון צווים אל השריפים של כל ערי אנגליה. בצווים נכתב כי על כל היהודים לעזוב את המדינה עד היום הראשון בחודש נובמבר 1290; עוד נכתב כי היהודים שיישארו בה לאחר תאריך זה יוצאו להורג. בעקבות הוראת המלך גורשו באותה שנה אלפי יהודי אנגליה. היהודים שהיגרו בעיקר להולנד ולצרפת הסמוכות, הורשו אמנם לקחת איתם את רכושם, אך בתיהם וכל הנכסים והרכוש שלא הצליחו לקחת עימם הפכו לפי צו ממלכתי לרכוש הכתר, וכל החובות לטובתם הוסבו לחובות לטובתו.
אחד הסיפורים הטרגיים שנקשרו לגירוש, הוא סיפורה של אחת האניות אשר הובילה יהודים מאנגליה לצרפת ובשל השפל נתקעה על שרטון בלב ים. רב החובל הציע לכלל הנוסעים היהודים לרדת אל השרטון כדי "למתוח שם רגלים" עד לבוא הגאות. כשהגיעה הגאות והמים התחילו לעלות, ביקשו היהודים לעלות מיד על האניה, אך רב החובל השאיר אותם על השרטון והפליג משם שהוא מכריז בלעג: "קראו עכשיו למשה שלכם, שיקרע לפניכם את הים ויובילכם ביבשה". כך השאיר רב החובל את הנוסעים היהודים בלב ים והניח להם לטבוע במים הגואים.
לאחר שנת 1290 אין עדות רשמית בדבר קיומם של יהודים  בממלכת אנגליה והאפשרות הפורמלית היחידה להישאר באנגליה הייתה להתגורר בבית המומרים (The Domus Conversorum) -  מוסד ששכן בלונדון ובעת הגירוש אחסן כ-80 יהודים מומרים אשר גרו שם ללא תשלום ובתנאים קהילתיים. 
היותה של אנגליה אי ללא גבולות יבשתיים עם מדינות אחרות איפשרה פיקוח הדוק יחסית על ההגירה ומנעה מיהודים לשוב למקום במשך כ-350 שנה.

חזרת היהודים לאנגליה

בשנות ה-50 של המאה ה-17 ניהל מנשה בן ישראל, רב מהולנד, מגעים לביטול צו הגירוש עם אוליבר קרומוול, שהיה שליט אנגליה לאחר ניצחון תומכי הפרלמנט במלחמת האזרחים האנגלית והוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון בשנת 1649. על רקע כתבים אוהדים של ג'ון ווימז, בכיר בכנסייה של סקוטלנד, ולאחר דיונים ארוכים הצליח מנשה בן ישראל לשכנע את קרומוול להתיר שיבת יהודים לאנגליה, תמורת שלמונים. אך "הוועד המדיני" לא ביטל פורמלית את הצו. בפועל התקבלה הסכמה שבשתיקה, וכבר בשנת 1655 היגרו לאנגליה כ-300 יהודים ספרדים. יהודים אשכנזים החלו להתיישב מחדש באנגליה רק לקראת סוף המאה, ובשנת 1690 הוקם בית הכנסת האשכנזי הראשון בלונדון.
בניגוד לספרד, שממשלתה ביטלה רשמית את צו הגירוש בשנת 1968, אנגליה מעולם לא ביטלה את צו הגירוש באופן רשמי. 
למרות שהצו משנת 1290 לא בוטל באופן פורמלי, לאחר שהאמנציפציה ו-Jewish Relief Act 1858 ביטלו כל אפליה בין אנגליקנים לשאר אזרחי אנגליה, אין משמעות מעשית לצו זה.
יש המסבירים את מצבם המשפטי הפורמלי של היהודים באנגליה, בתקדים "משפט רובלס", משפט שהתנהל בתביעתו של יהודי מאנוסי פורטוגל בשם דון אנטוניו די דייגו רובלס. הלה החזיק באזרחות ספרדית, וככזה הוחרם כל רכושו כשלל מלחמה, מאחר שספרד עמדה במצב מלחמה עם אנגליה. בתחילה טען רובלס במשפטו שהוא במקורו אזרח פורטוגל ולא אזרח ספרד, וככזה אין עילה להחרמת רכושו. בהמשך שינה את טענתו וטען כי אינו ספרדי או פורטוגזי, אלא יהודי. ב-16 במאי 1656, הודיע "הוועד המדיני" לקרומוול שלא עלה בידו להכריע בשאלת אזרחותו של רובלס, ולמעשה הורה להחזיר לו את רכושו. בעצם הדיון בשאלת האזרחות, מאחר שהחוק להחרמת רכוש יהודי קדם ביותר מ-350 שנה לחוק להחרמת רכוש ספרדי, הניח הוועד המדיני את היסוד להכרה באי-תקפותו של חוק הגירוש.
לייוו אייריקסון

המסעות ממערב גרינלנד

לייוו, בנו של אייריק תורוואלדסון נקרא לנורווגיה לשרת תחת מלך נורווגיה, אולף הראשון. במהלך שהותו שם המיר את דתו לנצרות, כמו רבים בסביבתו.
הסיפור גורס כי לאחר ההתיישבות בגרינלד בשנת 985 או 986, סוחר ויקינגי בשם ביארני הריולפסון (Bjarni Herjólfsson) הפליג מאיסלנד לגרינלנד והספינה שנקלעה לסופה נסחפה לחופי צפון־מזרח אמריקה. הדבר היה בסוף הקיץ והסוחר שחשש להישאר בחורף בארץ החדשה חזר מיד לגרינלנד וסיפר את הסיפור. אדמה זו היא למעשה ניופאונדלנד שבקנדה. אייריקסון שמע את הסיפור והחליט לקנות את הספינה מהריולפסון, ולהפליג לעבר הארץ שראה.
בסאגת אנשי גרינלנד מסופר שאייריקסון הפליג באזור שנת 1000 כאשר בכוונתו לשוט צפונה לנתיב בו שט הריולפסון. הוא הפליג עם 15 אנשי צוות.

הלולנד ומארקלנד

האדמה הראשונה אליה הגיעה משלחת המחקר הייתה מכוסה בסלעים מבריקים ושטוחים, לכן קיבלה את השם "הלולנד", שמשמעו בנורדית עתיקה "ארץ האבנים השטוחות". כיום נהוג לייחס את מיקום הלולנד לאי באפין שבמפרץ באפין.
לאחר מכן נחתה המשלחת בארץ שטוחה ומיוערת עם חופים בעלי חול לבן, הוענק לה השם "מארקלנד" שמשמעו "הארץ המיוערת". נהוג להניח שזו היא לברדור.

התיישבות בווינלנד

אייריקסון וצוותו עזבו את מארקלנד ובפעם הבאה שגילו יבשה, הם החליטו שהמקום מתאים להתיישבות והקימו שם בתים על מנת להעביר שם את החורף. המקום היה נוח מאוד. להקות גדולות של דגי סלמון שחו בנהר הקרוב, מזג האוויר היה נוח ולא הייתה בעיה של מחסור בעצים בשל היער הסמוך.
הסאגה מספרת שאחד מאנשיו של אייריקסון, טורקיר, גילה גפני בר רבים. מה שהעניק למקום את שמו, וינלנד, ארץ היין.

עדויות ארכאולוגיות

מחקר שנעשה בשנות ה־50 וה־60 של המאה ה־20 על ידי הארכאולוגית אן שטיין אינגסטאד ובעלה החוקר הֶליֶה אינגסטאד (Helge Ingstad), גילה עדויות משמעותיות לכך שהתיישבות אייריקסון וצוותו הייתה בקצה הצפוני של ניופאונדלנד, אזור הידוע כיום כל'אנס או מדוז.
ישנה אף עדות התומכת בהשערה שאייריקסון הגיע עד האזור בו שוכנת היום ארצות הברית. מטבע נורדי בן המאה ה־11 נמצא בחפירות בברוקלין שבמיין, יחד עם אלפי עתיקות באתר שהיה מרכז סחר אינדיאני. אולם, יש לשים לב לאפשרות שהמטבע עבר מיד ליד באמצעות מסחר וכך מצא את דרכו לשם, או אולי אף הובא עם מתיישבים אנגלים או פורטוגזים.
חמצון-חיזור

תגובת חִמצון-חיזור או חִמְזוּר היא תגובה כימית שבה משתנה דרגת החמצון של המגיבים. באופן פשטני, העברת אלקטרונים מאטום לאטום או ממולקולה אחת לאחרת. תיאור זה מייצג את רוב התגובות, אך קיימות תגובות חמצון-חיזור יוצאות דופן שבהן לא עוברים אלקטרונים בין חומרים, אלא רק דרגת החמצון משתנה. תגובות חמצון-חיזור נפוצות מאוד בטבע, ומהוות בסיס לאלקטרוכימיה. לדוגמה, תגובות חמצון-חיזור מוכרות ושכיחות הן שריפת הסוכרים בגוף, החלדה של ברזל, או התגובה הכימית המתרחשת בתוך סוללה חשמלית. 
החומר שמקבל אלקטרונים עובר חיזור (דרגת החמצון שלו יורדת) והוא נקרא מחמצן, ואילו החומר שמוסר אלקטרונים עובר חמצון (דרגת החמצון שלו עולה) והוא נקרא מחזר.
בלועזית מכונה החיזור רֵדוּקְציה (Reduction) והחמצון אוֹקְסִידַצְיָה (Oxidation). תגובת חמצון-חיזור קרויה רדוקס (Redox).

מחמצנים ומחזרים

חומרים שיכולים לחמצן חומרים אחרים הם מחמצנים (אוקסידנטים). כאשר היסוד שמחזר טוב יותר הוא זה שמוסר את האלקטרון והשני צריך לקבל אותו. מחמצנים חזקים, לרוב, הם חומרים עם יסודות בדרגת חמצון גבוהה יחסית (כגון מי חמצן, MnO₄⁻, CrO₃, Cr₂O₇²⁻, ועוד), או חומרים בעלי אלקטרושליליות גבוהה (כמו חמצן, פלואור, כלור, ועוד). חומרים אלה משיגים יציבות אנרגטית כאשר הם קולטים אלקטרון, ולכן נוטים לעבור חיזור (=לחמצן) בקלות. תגובה זו יכולה להיות הרסנית לתרכובות רבות, כיוון שהיסוד, שהיה קשור לפני כן ליסוד אחר, ניתק מהתרכובת, כי הוא מוסר את האלקטרונים שלו למחמצן במקום למסרם לשותפו לקשר. גם חומר מחזר יכול לפגוע בתרכובות, זאת באמצעות מסירת אלקטרון לאחד מיסודות התרכובת ובכך להוציאו מהשיתוף בקשר הכימי.
מחזרים חזקים לדוגמה הן המתכות האלקליות, אבץ (Zn), אלומיניום (Al) ועוד. חומרים אלה משיגים יציבות אנרגטית על ידי מסירת אלקטרון מהקליפה החיצונית, ולכן מחזרים בקלות.
ניתן לדעת שהיסוד מחזר טוב יותר כאשר הוא זה שמוסר את האלקטרון והשני (המחוזר) צריך לקבל אותו.
כאשר אותו יסוד משמש הן כמחזר והן כמחמצן נקראת התגובה דיספרופורציונציה
מצב צבירה

מצב צבירה של חומר הוא אחד מהמצבים או הפאזות הבסיסיים והעיקריים של החומר, שניתן להבדיל ביניהם באופן אינטואיטיבי. לחומר ארבעה מצבי צבירה הניתנים לצפייה בחיי היום-יום והם: מוצק, נוזל, גז ופלזמה. קיימות פאזות רבות נוספות לחומרים שונים, ולעיתים כדי להבדיל ביניהן נדרשים ידע וכלים מתאימים.
חומר יעבור ממצב צבירה אחד לשני בטמפרטורה מסוימת, הנקראת טמפרטורת מעבר. טמפרטורות המעבר שונות עבור כל חומר. עקב החשיבות הרבה של מצבי הצבירה והמעברים ביניהם בחיי היום-יום, לכל מעבר מצב צבירה שם ייחודי: מעבר ממוצק לנוזל נקרא התכה (ולא "המסה" כפי שנקרא בשפת היום-יום), מעבר מנוזל לגז נקרא התאיידות. מעבר מגז לפלזמה נקרא יינון. גם למעברים ההפוכים שם ייחודי: מעבר מפלאזמה לגז נקרא רקומבינציה, מעבר מגז לנוזל נקרא התעבות, ומעבר מנוזל למוצק נקרא הקפאה או התמצקות.
טמפרטורת המעבר תלויה גם בסוג החומר אך גם בלחץ. בדרך כלל לחץ גבוה יותר יעלה את טמפרטורת המעבר, אך לא תמיד. דוגמה בולטת למקרה ההפוך היא התכה של מים. את הקשר בין מצבי הצבירה השונים, לחץ וטמפרטורה אפשר לצייר בדיאגרמת פאזות.
לא כל החומרים מופיעים בכל מצבי הצבירה, לדוגמה: פחמן-דו-חמצני, בלחץ אטמוספירי רגיל, עובר היישר ממצב מוצק למצב גז, ללא מעבר דרך פאזת הנוזל.
מים כדוגמה, הם חומר המסוגל להיות בכל ארבעת מצבי הצבירה.

דיאגרמת פאזות

בתרמודינמיקה, נהוג לתאר את מצבי הצבירה של החומר בדיאגרמת פאזות T-P. זהו תרשים דו-ממדי שבו ציר x הוא הטמפרטורה T ואילו ציר y הוא הלחץ P. במערכת צירים זו מציירים את העקומות המפרידות בין מצבי הצבירה של הנוזל ובכך מחלקים את השטח לשלושה חלקים, כאשר בכל חלק החומר נמצא במצב צבירה אחר. בקווים המחברים בין שני אזורים החומר יכול להימצא בשיווי משקל בשתי הפאזות, מסיבה זו הם נקראים "קווי דו-קיום". נוסחת קלאוזיוס קלפרון מאפשרת לחשב את השיפוע של קווים אלה.

עקומת החימום

אם מחממים חומר הנמצא במצב צבירה מוצק, הטמפרטורה הפנימית שלו עולה, עד שהיא מגיעה לטמפרטורת ההיתוך של חומר זה, בשלב זה המשך חימום לא יגרום לעלייה בטמפרטורה, היות שנדרשת אנרגיה לשינוי מצב הצבירה ממוצק לנוזל (אנרגיה המשמשת לשבירת קשרים בין חלקיקי החומר).
בשלב בו כל החומר שינה את מצב הצבירה והפך כולו לנוזל, המשך חימום יגרום לעליית טמפרטורת החומר, וזאת עד הגיע החומר לנקודת הרתיחה.
בנקודה זו מושקעת אנרגיה בהפיכת מצב הצבירה מנוזל לגז, והמשך חימום לא יגרום לעליית טמפרטורה אלא לשינוי מצב הצבירה.
כאשר החומר כולו הופך לגז המשך חימום יגרום לטמפרטורת אדי החומר לעלות, כלומר להגדלת תנועת החלקיקים.

מצבי צבירה מיוחדים

קיימים חומרים אשר יכולים להתקיים במצבי צבירה מורכבים יותר כגון גבישים נוזליים, נוזל-על, ננוחלקיקים, עיבוי בוז-איינשטיין, חומר מנוון, כוכב נייטרונים, פלזמת קווארקים-גלואונים ואחרים. אלו מצבים שנדירים על פני כדור הארץ, וחלקם מלאכותיים ומתקיימים במעבדות בלבד. עם זאת חלקם נפוצים למדי ביקום: כל הננסים הלבנים עשויים בעיקר חומר מנוון, וכל כוכבי הנייטרונים עשויים כמעט אך ורק מנייטרונים.
חיים אלעזר וקס

הרב חיים אלעזר וקס (בכתיב יידי: וואקס, ה'תקפ"ב - א' בתמוז ה'תרמ"ט; 1822–1889) היה רב ופוסק מפורסם בפולין בסוף המאה ה-19, מחבר הספר "נפש חיה", התבלט במיוחד בתמיכתו ביישוב ארץ ישראל.

תולדות חייו

חיים אלעזר וקס נולד בעיירה טרנוגרוד שבפולין בשנת 1822 לרבי אברהם יהודה לייבוש ולחיה. נקרא על שם דודו. נישא לבתו של רבי משה הלברשטאם, אחיו של ה"דברי חיים" מצאנז אותו החשיב כרבו. בגיל 18 התמנה לרב העיירה טרנוגרוד, תפקיד אותו מילא 20 שנה. בטרנוגרוד עמד בראש ישיבה אותה פתח ומימן מכספו.
ב-1860 עלה רבי מאיר אוירבך, רבה של קאליש לארץ ישראל ורבי חיים אלעזר נקרא למלא את מקומו. אשתו הראשונה מתה בשנת 1866 והוא נישא לבתו של רבי ישראל יהושע מקוטנא. בקאליש הסמוכה לגבול גרמניה ניהל מאבק נגד השפעות הרפורמה שבעקבותיו גם נאלץ לעזוב את העיר. במשך ארבע שנים ישב בוורשה והיה שותף לניהול חיי הדת היהודיים, עד התמנותו לרב העיר פיוטרקוב. ב-1886 פרסם סדרת תקנות נגד המותרות והרדיפה אחרי האופנה. נפטר ב-1889.
את ספרו "נפש חיה" פרסם בהיותו רבה של קאליש. ב-1961 הדפיסו נכדיו בארץ ישראל ליקוט מכתביו שנמצאו אחרי השואה בשם "שם ושארית לנפש חיה".

ארץ ישראל

כמו חותנו, היה רבי חיים אלעזר מסור ליישוב ארץ ישראל. הוא היה חסיד נלהב של רבי אליהו גוטמכר ועמד איתו בקשרי מכתבים. במכתבו המפורסם כותב הרב גוטמכר לבעל ה"נפש חיה": "ואצלי כבר ברור שאם יקיימו ישראל שיתחילו לעבוד אדמת הקודש בסך ק"ל משפחות שיהיה התחלת הגאולה גם כשלא יהיו ישראל ראויים לכך". בעקבות דברים אלו רכש בעל ה"נפש חיה" קרקעות בכפר חיטין שליד טבריה ונטע בהן פרדסי אתרוגים. כוונתו הייתה להעלות משפחות שיעבדו את האדמה ולספק אתרוגים שאין ספק בכשרותם.
ב-1867 הוכתר כנשיא "כולל פולין בארץ ישראל", תפקיד שאותו מילאו לפניו החידושי הרי"ם ורבי מאיר אוירבך, קודמו ברבנות קאליש. ב-1886 נסע יחד עם חותנו לארץ ישראל כדי לפקח על מטעי האתרוגים וכדי לדאוג למקומות דיור ועבודה עבור חברי "כולל ורשה" שעלו לארץ ישראל.

ספרו נפש חיה

שאלות ותשובות נפש חיה - בהקדמה לספר מספר רבי חיים אלעזר, על מסירותה הרבה של אמו. לדבריו, מסירות נפשה הגיע עד כדי כך שכאשר חלה בגיל ארבע שנים, והרופאים התייאשו מחייו, אמרה בתפילתה שהיא מוכנה לקבל על עצמה חצי מחליו כדי להציל את חיי בנה, ואכן כך היה. תוך שעות ספורות שבה אליו רוחו והחל להתאושש ובד בבד חלתה אמו. חדשים ארוכים פרפרה בין החיים והמוות, עד שהבריאה. עוד הוא מספר שהיא גם דחפה אותו ליטול על עצמו את עול הרבנות. בראשית דרכו ברבנות עמדה לימינו, רבה את ריבו ואף נלחמה באחד מתקיפי הקהל שמירר את חיי הרב הצעיר. כתוצאה מריב זה, חלתה והלכה לבית עולמה. לאחר פטירתה קיבל על עצמו רבי חיים אלעזר להקדיש את לימודו לאמו, וכאשר הוציא לאור את ספרו, קרא אותו על שמה: "נפש חיה".
מיילדות (ספר)

תקציר העלילה

בלילה של סערה קשה מקבלת סיביל קריאה דחופה לבוא לבית בוורמונט וליילד אישה. במהלך הלידה האישה חוטפת שבץ ומתה. סיביל יודעת שהתינוק חי ומבצעת ניתוח קיסרי להצלת התינוק. לאחר מוות האם עלו השערות שבמהלך הניתוח האם הייתה חיה וניתן היה להציל אותה. העיירה רועשת וסיביל עומדת למשפט בו תיאלץ להוכיח את חפותה.

סדרה

סדרת טלוויזיה על בסיס עלילת הספר יצא בשנת 2011. כיכבו בסדרה סיסי ספייסק, פייפר לורי וביים גלן ג'ורדן.
מדינאי

מְדִינַאי הוא אדם שעיסוקו בניהול והנהגת המדינה. תואר זה נקשר הן לנבחרי ציבור מכל שכבות האוכלוסייה ולמנהיגי מפלגות ופוליטיקאים; והן לבעלי תפקידים ומשרות שמונו על ידי המדינה, ואף התמקצעו בעבודתם, כגון דיפלומטים, העוסק בניהול יחסי החוץ שבין מדינתו לבין מדינות זרות.
בתואר "מדינאי" נעשה שימוש מאז העת העתיקה.
השאלה אם אדם מסוים יוגדר כמדינאי או לא היא לרוב סוגיה סובייקטיבית ותלויה אך ורק בדעתו ובהשקפתו של האדם המגדיר.
פוליטיקאים המוגדרים כמדינאים הם לרוב מבוגרים מאוד, פופולריים ובעלי עשייה יוצאת דופן. פוליטיקאים הפורשים מתפקידם לרוב מכונים מדינאים על ידי תומכיהם.
סאנדוי

גאוגרפיה

שטחו של האי כ-125 קמ"ר. הגדול באגמי האי הוא אגם סנדסואטן.
היישוב העיקרי באי הוא הכפר סאנדור, בו מתגוררים 1,494 תושבים (2001). כפר נוסף הוא הכפר סקופון.