google/wiki40b huggingface dataset:
סיר לבישול איטי

סיר לבישול אִיטי (מכונה גם קרוקפוט, כשם מותג אמריקאי) הוא סיר חשמלי המשמש לבישול נזידים ותבשילים נוספים אשר מכילים מים בטמפרטורות נמוכות יחסית. הבישול בסיר זה יכול להימשך זמן רב יחסית (מספר שעות). הכנת תבשילים בקרוקפוט פשוטה יחסית, מצריכה הכנות מועטות, ולרוב כוללת רק הנחה של המרכיבים הנחוצים בסיר והפעלתו. לאחר הפעלתו, ניתן להשאירו פועל ללא פיקוח עד אשר התבשיל יהיה מוכן. 
בניגוד לסיר לחץ אשר אטום באופן הרמטי והתבשילים בו מבושלים בטמפרטורות אשר לרוב גבוהות מ-100 מעלות צלזיוס בעזרת שימוש באדים בטמפרטורה ולחץ גבוהים, הקרוקפוט לא יכול להתפוצץ למרות שאין שסתום בטיחות, משום שתוכן הסיר נמצא בלחץ אטמוספירי.
הקרוקפוט נפוץ במיוחד בבישולים של המטבח האמריקני.

בהלכה

שימוש בכלי לבישול המתחיל בערב שבת ומסתיים בשבת עצמה שנוי במחלוקת הלכתית סביב השאלה האם מדובר בהשהיה המותרת או בהטמנה שנאסרה. הרבנים משה פיינשטיין, שמואל הלוי וואזנר ועובדיה יוסף התירו את השימוש בסיר זה, ואילו הרבנים שלמה זלמן אויערבאך ויוסף שלום אלישיב אסרו את השימוש בו.
גיבוב קוקייה

גִּבּוּב קוקייה (מאנגלית: Cuckoo hashing) הוא שיטה במדעי המחשב ליישוב התנגשויות בטבלת גיבוב. בשיטה זו, כל איבר ממופה לשני תאים במערך. כאשר מכניסים איבר חדש למערך, בודקים אם אחד מהתאים אליהם האיבר ממופה פנוי. אם כן, ממקמים בו את האיבר החדש. אם שני התאים אליהם האיבר החדש ממופה תפוסים, ממקמים את האיבר החדש באחד מהתאים התפוסים, ומעבירים את האיבר ששכן בתא קודם לכן לתא האלטרנטיבי שלו.
מקור השם נובע משיטות הקינון של זנים מסוימים של ציפור הקוקייה. הקוקייה מטילה את ביציה בקניהן של ציפורים אחרות. כאשר גוזל הקוקייה בוקע מן הביצה, הוא דוחף את הביצים או את הגוזלים האחרים מן הקן.
השיטה תוארה לראשונה על ידי רסמוס פה (Rasmus Pagh) ופלמינג פריש רודלר (Flemming Friche Rodler) בשנת 2001.

הכללות

וריאציה אחת של גיבוב קוקייה ממפה כל איבר ליותר משני תאים. וריאציה אחרת מאפשרת לכל תא להכיל יותר מאיבר אחד. וריאציות אלו מגדילות את ניצולת הזיכרון על חשבון הגדלת הזמן הנדרש להכניס איבר חדש ולחפש איבר קיים.
ג'ולי בואן

תחילת דרכה

בואן נולדה בשם ג'ולי בואן לוטקמאייר (Julia Bowen Luetkemeyer) בבולטימור, מרילנד, האמצעית מבין שלוש בנות לסוזן (פריי) וג'ון אלכסנדר לוטקמאייר ג'וניור. אחותה הגדולה מולי לוטקמאייר היא מעצבת פנים, ואחותה הקטנה אנני לוטקמאייר היא רופאה שמתמחה בטיפול באיידס. בואן הוציאה תעודת בגרות באוניברסיטת בראון, עם התמחות בחקירת הרנסאנס האיטלקי. בכיתה י"א, בואן שהתה בפירנצה, איטליה. במהלך לימודיה בקולג', היא הופיעה בהצגה "ברנשים וחתיכות", בסרט "Stage Door" ובסרט הטלוויזיה "Lemon Sky". לפני שסיימה לימודיה היה לה תפקיד בסרט העצמאי "Five Spot Jewel".

קריירה

לאחר שסיימה לימודיה, לבואן היה תפקיד באופרת הסבון "Loving" ובסדרה "Class of '96". ב-1994 היא כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "עיר הצייד" לצד פול ראד.
היא שיחקה את מושא אהבתו של הדמות הראשית בסרט "גילמור המאושר", והופיעה בסרטים "זאב אמריקאי בפריז" ו"בעל משוכפל". היו לה תפקידי אורח בסדרות שולחן לחמישה וStrange Luck ותפקיד חוזר בסדרה ER בתור בת זוגו של ד"ר קרטר.
תפקידה הבולט הראשון בטלוויזיה היה בסדרה אד בה שיחקה את המורה לאנגלית ומושא אהבתו של הדמות הראשית, אד סטיבנס, קארול ואסי. היה לה תפקיד אורח בסדרה אבודים בתור שרה שפרד. בסתיו 2005 היא הצטרפה לקאסט הסדרה "בוסטון ליגל", בה שיחקה את הדמות דניס באוור. היא עזבה את הסדרה ב-2007 וחזרה להופעת אורח ב-2008. באותה שנה היא החלה להופיע בסדרה "העשב של השכן" בתור ליסה, מושא אהבתו של סילס.
החל מסתיו 2009 בואן מככבת בקומדיית המצבים של ABC "משפחה מודרנית" בתור קלייר דאנפי. ביולי 2010 היא הייתה מועמדת על תפקידה בסדרה לפרס אמי בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיה, ובשנים 2011 ו-2012 זכתה בפרס.
בשנת 2011 שיחקה לצד פולה פטון בקומדיה "לקפוץ מעל המטאטא" בבימוי סלים אקיל. בשנת 2012 כיכבה במותחן הפוליטי "קרב סכינים" של הבמאי ביל גאטנטאג. בשנת 2014 נתנה את קולה לסרט האנימציה "מטוסים 2: לוחמי האש".
בואן היא הדוברת של חברת הקוסמטיקה "Neutrogena".

חיים אישיים

בואן נישאה לסקוט פיליפס, סוכן נדל"ן, ב-9 בספטמבר 2004. ב-10 באפריל 2007 נולד בנם הראשון, אוליבר מקלאנהאן פיליפס בלוס אנג'לס. ב-8 במאי 2009 נולדו בניה התאומים, ג'ון וגאס.
הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג'

ראשית חייה

מרי אדלייד נולדה בהנובר לאביה, הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', הצעיר ביותר מבין הבנים שהגיעו לבגרות של המלך ג'ורג' השלישי ושל שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. אמה הייתה אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של הנסיך פרידריך, נסיך הסן-קאסל.
מרי אדלייד הוטבלה ב-27 בנובמבר 1834 בבית קיימברידג' שבהנובר. דודתה מצד אביה, הנסיכה אליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת, הייתה סנדקיתה היחידה שנכחה בטקס ההטבלה. שאר סנדקיה וסנדקיותיה, שיוצגו ככל הנראה על ידי מיופי כוח, היו המלך ויליאם הרביעי ורעייתו המלכה אדלייד (דודה מצד אביה ורעייתו), הנסיכה מרי, דוכסית גלוסטר ואדינבורו (דודתה מצד אביה), מריה, נסיכת הסן-קאסל (דודתה מצד אמה) והנסיכה פרידריך מאנהלט (בת דודתה).
מרי אדלייד בילתה את שנותיה הראשונות בהנובר, שם אביה כיהן כמשנה למלך בשמו של דודה ג'ורג' הרביעי ואחריו ויליאם הרביעי.
ב-1837, לאחר מות דודה, ויליאם הרביעי, עלתה לכס המלוכה בבריטניה, בת דודתה, הנסיכה ויקטוריה מקנט כמלכה ויקטוריה. על פי החוק הסאלי נמנע מהמלכה ויקטוריה לרשת את כתר ממלכת הנובר, ותחת זאת הועבר הכתר לנסיך ארנסט אוגוסטוס, דוכס קמברלנד. לפיכך, הגיעה לקיצה האוניה הפרסונלית בין בריטניה והנובר, שהתקיימה מעל מאה שנה ושבמסגרתה המונרך של ממלכת הנובר התגורר באנגליה כמלך בריטניה ובאמצעות משנה למלך שמשל בשמו, מלך בהנובר. הדוכס מקמברלנד עבר להנובר ואביה של מרי אדלייד לא היה כבר נחוץ שם והוא שב עם משפחתו ללונדון וקבע את משכנו בארמון קנזינגטון.

חייה מעבר לים

למרות הכנסתם הצנועה של מרי אדלייד ופרנסיס, היה לה טעם יקר והיא חיה חיים ראוותניים, היא צרכה מאכלים יקרי המציאות, רכשה בגדים יקרים ויצאה לחופשות מעבר לים. עד מהרה תפחו חובותיה ובני הזוג נאלצו להימלט מבריטניה ב-1883 כדי להתחמק מנושיהם. הם נסעו לפירנצה וכן התארחו אצל קרובי משפחתם באוסטריה ובגרמניה. בתחילה הם נסעו תחת השמות הרוזן והרוזנת פון הוהנשטיין. יחד עם זאת, מרי העדיפה לנסוע תחת תוארה המלכותי שהעניק לה תשומת לב ושירות טוב יותר באופן משמעותי.

שנותיה האחרונות

בני הזוג טק שבו מגלותם הכפויה ב-1885 והמשיכו לחיות בארמון קנזינגטון ובוויט לודג'. מרי אדלייד החלה להקדיש את חייה לפעילות צדקה ושמשה כפטרונית של מפעלי צדקה שונים לילדים.
ב-1891, פעלה מרי אדלייד בלהיטות למען נישואיה של בתה, הנסיכה ויקטוריה מרי מטק (שכונתה בחוג המשפחה "מאי") עם אחד מבניו של נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השביעי. באותה תקופה, חיפשה המלכה ויקטוריה כלה ילידת בריטניה עם ייחוס מלכותי עבור נכדה, המלך לעתיד, ובתה של מרי אדלייד התאימה לקריטריונים אלו. לאחר אישורה של המלכה, התארסה הנסיכה ויקטוריה מרי עם הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, שהיה אז השני בסדר הירושה לכתר הבריטי. מותו של הדוכס, שישה חודשים מאוחר יותר, היה מכה אכזרית. יחד עם זאת, המלכה ויקטוריה חיבבה את הנסיכה מרי ושכנעה את אחיו של הדוכס המנוח והבא בתור בסדר הירושה, הנסיך ג'ורג', דוכס יורק, לשאת את מרי לאישה. השניים נישאו ב-6 ביולי 1893 בקפלת ארמון סנט ג'יימס.
מרי אדלייד לא זכתה מעולם לראות את בתה מוכתרת כמלכה. היא מתה ב-27 באוקטובר 1897 בוויט לודג', בעקבות סיבוכים של ניתוח חירום שעברה. היא נטמנה בקמרון המלכותי בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור.
לאוצין

כימיה

השייר של לאוצין זהה בהרכבו לשייר של חומצת אמינו אחרת, איזולאוצין, אך שונה בסידור האטומים (שני השיירים מהווים, אם כן, איזומרים מבניים). שייר הלאוצין פחמימני ומכיל ארבעה אטומי פחמן; דבר זה הופך אותה לאחת מחומצות האמינו ההידרופוביות ביותר. שיירי לאוצין נמצאים בדרך-כלל באזורים הפנימיים של חלבונים, כדי שלא יבואו במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית. לאוצין יוצרת אינטראקציות הידרופוביות עם חומצות הידרופוביות אחרות, ותורמת בכך רבות לייצוב המבנה התלת-ממדי של החלבון.

מקורות מזון

לאוצין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.

ביולוגיה

זוהי חומצת האמינו השכיחה ביותר, והיא מהווה בממוצע 9.1% מכלל חומצות האמינו בחלבונים.
מוריס בומון

מוריס בומון (בצרפתית: Maurice Baumont; ‏1892, לונוויל ‏ - 1981, פריז) היה היסטוריון וחסיד אומות העולם מצרפת.

קורות חיים

בומון למד היסטוריה וגאוגרפיה באקול נורמל סופרייר בפריז ולימד באוניברסיטאות בפריז ובז'נבה. בין השנים 1919–1939 היה חבר מזכירות חבר הלאומים.
בומון היה פרופסור להיסטוריה מודרנית והתמחה בהיסטוריה גרמנית ובהיסטוריה של הרפובליקה השלישית. הוא לימד בסורבון בפריז והיה ידוע באהדתו ליהודים.

פעילותו בתקופת השואה

בומון סיפק ליהודים תעודות זהות מזויפות וכרטיסי קיצוב מזון. כך התאפשר ליהודים להצטייד ולעבור בבטחה יחסית לאזור משטר וישי או להתחבא באזור הכבוש של צפון ומערב צרפת.
ביולי 1942, בתקופת גירוש היהודים מפריז, נתן בומון מחסה בביתו ל-14 פליטים יהודים. אחותו החורגת, ארלט קרמר-בומון (Kramer-Baumont), הייתה פעילה יהודית ברזיסטנס. ב-18 ביולי, אחד משני ימי המצוד אחר יהודי פריז, נחקרו בומון ואשתו על ידי שוטרים צרפתיים עקב נוכחות יהודים בביתם. בעת ביצוע התחקיר נמלטו היהודים המסתתרים בבית, דרך דלת אחורית, ולא נתפסו. לחלק מהיהודים שהוסתרו באופן זמני בביתם של בני משפחת בומון, ארגן בומון מקום מסתור חלופי, באזור ורסאי, בו שהו במשך כשנה.

לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה היה בומון יושב ראש של ועדת מחקר על מלחמת העולם השנייה ופרסם דו"ח על ארכיוני משרד החוץ של הרייך הגרמני. 
בשנת 1985 הוכר בומון על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. על שמו נקראו פרס אקדמי של המוסד האקדמי "Académie des Sciences Morales et Politiques" (האקדמיה למדעי המוסר והפוליטיקה) , כביש בפריז וכן מרכז למחקרים היסטוריים בעיירה לוקסואי-לה-בן (Luxeuil-les-Bains) .
אורלה גארטלנד

ביוגרפיה

אורלה נולדה בדבלין שבאירלנד.
ב-11 בנובמבר 2013 הוציאה את אלבום המוזיקה הראשון שלה, Roots.
ב-18 בינואר 2015 הוציאה את אלבום המוזיקה השני שלה, Lonely People.
ב-24 במאי 2019 הוציאה את אלבום המוזיקה השלישי שלה, Why Am I Like This?.
Instagram (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דייוויד גטה, דדי יאנקי, נאטי נטשה ופזמונאים נוספים. הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-5 ביולי 2019, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל, וכבר ביומו הראשון צבר למעלה ממיליון צפיות.
את השיר הוציאו בפורמט של הורדה דיגיטלית. בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
צ'ובשיה

היסטוריה

אבות הצ'ובשים היו בולגרים שהגיעו אל הוולגה וסוארים שהגיעו לאזור במהלך המאה ה-8 מצפון הקווקז. העם הצ'ובשי נוצר על בסיס חלק מהאוכלוסייה של מדינת בולגריה של הוולגה שלא קיבל את האסלאם בשנת 922. במהלך פלישת המונגולים במאה ה-13 היו באזור קרבות קשים ובסופו של דבר סופח השטח לאורדת הזהב. קיימת הערכה שבמהלך המלחמות בשנים 1361-1395 נהרגו כ-80% מהאוכלוסייה המקומית. עם החלשותה של אורדת הזהב הועבר השטח לחאנות קאזאן הטטרית. בשנת 1552 חתמה האצולה המקומית הסכם עם הרוסים על הצטרפות לרוסיה.
בין 1650 ו-1850 קיבלה רוב האוכלוסייה את הדת הנוצרית לאחר שהכנסייה הרוסית הפרבוסלבית שלחה מיסיונרים לאזור. בין 1860 ו-1914 עזבה כמחצית מהאוכלוסייה המקומית את האזור לאחר שהצאר אלכסנדר השני ביטל את הצמיתות ולאחר מכן במסגרת הרפורמות האגרריות של פיוטר סטוליפין.
ב-1940 הועברו על ידי השלטון הסובייטי 20,000 משפחות איכרים תושבי צ'ובשיה לחבל קרליה הסמוך לגבול הפיני, לאחר ששטחים אלו נכבשו על ידי ברית המועצות במלחמת החורף. ב-1941 הועברו 20,000 משפחות נוספות לאותו אזור. במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנות התיעוש שאחרי המלחמה היגרו רוסים ואוקראינים רבים לערי צ'ובשיה שהתפתחו במהירות. האזור הכפרי נותר מיושב ברובו על ידי האוכלוסייה הוותיקה.

כלכלה

כלכלת הרפובליקה מתאפיינת בחקלאות ובתעשייה מפותחים. ענפים תעשייתיים בולטים הם הנדסת אלקטרוניקה (במיוחד תחום העברת אנרגיה) ומערכות פיקוח ושליטה.

דמוגרפיה

כ-61% מאוכלוסיית הרפובליקה מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - צ'בוקסרי מתגוררים כ-440 אלף תושבים.
הצ'ובשים מהווים כ-67.8% מאוכלוסיית הרפובליקה, הרוסים - 26.5% והטטרים - 2.8%.
אלכסנדר בק

ביוגרפיה

אלכסנדר בק נולד בעיר סרטוב. אחד מאבות משפחתו הובא לרוסיה על ידי הצאר פטר הגדול כדי לייסד בקיסרות את שירות הדואר הראשון. אמו נפטרה כשהיה ילד, ואביו - רופא צבאי ממוצא גרמני - נהג להכותו לעיתים קרובות. בגיל שלוש-עשרה ברח מהבית. ב-1919, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, התנדב הצעיר לצבא האדום והוא בן שש-עשרה. הוא נשלח לחזית בהרי אוראל, שם השתתף בקרבות נגד הלבנים ונפצע. עורך העיתון הצבאי באוגדה בה היה מוצב ביקש ממנו לפרסם טור אצלו. כך החלה הקריירה שלו ככותב. בק התקבל ללימודים באוניברסיטה הקומוניסטית ע"ש יעקב סברדלוב במוסקבה, מוסד שהכשיר רבים מפעילי המפלגה, משם סולק עקב בעיות משמעת. עקב כך, בוטלה גם חברותו במפלגה הקומוניסטית. הוא נדד בארץ, חצה את הגבול לאסטוניה, אך חשש להיעצר על ידי המשטרה כמהגר בלתי-חוקי ולכן חזר לברית המועצות. הוא שב למוסקבה והחל לעבוד במפעל לעיבוד עורות.
בהדרגה, חזר לעסוק בכתיבה. ב-1923, במקביל לעבודתו, החל לפרסם טורים בעיתון "פראבדה". ביקורות ספרים פרי עטו הופיעו בעיתונים 'ליטראטורניה גאזטה' ו'אוקטובר'. לבסוף, קיבל משרה בעיתון 'וגראנקה'. בק זכה לפריצת דרך בשנת 1931, כשהוזמן להשתתף בכתיבת ההיסטוריה רבת-הכרכים של הקמת המפעלים בברית המועצות, מיזם שבראשו עמד מקסים גורקי. הוא חיבר את תולדות התשלובת המטלורגית בעיר קוזנצק שממערב לסמרה. ב-1934 כתב את ספרו הראשון, "קוראקו", על תולדות חייו של מטלורג סובייטי שעליו שמע במהלך העבודה בקוזנצק.
בקיץ 1941, לאחר תחילת מבצע ברברוסה, הצטרף בק לפלוגה ג' בגדוד הראשון של אוגדת המתנדבים 'קרסניה פרסנאיה', אחת מתריסר עוצבות מיליציה שהוקמו בבירה כחלק מהגיוס העממי של אנשים נטולי הכשרה צבאית. הוא הועבר לשמש ככתב צבאי בטרם השתתפה יחידתו בלחימה. ככזה, סיקר את הקרב על מוסקבה.
במרץ 1942, כשליח השבועון 'זנאמיה', הגיע בק לאוגדת המשמר ה-8 ע"ש איוואן פנפילוב, שנטלה חלק בלחימה סביב הבירה. שם הכיר מפקד גדוד קזחי בשם באורג'ן מומיש-אולי, אותו שכנע להשתתף בכתיבת ספר על הקרבות. כתבתו הראשונה של בק שהתבססה על זכרונותיו של מומיש-אולי הופיעה במהדורת מאי-יוני 1943 של 'זנאמיה' תחת השם "אנשי פנפילוב בקו החזית". כעבור שנה, יצא לאור ספרו "כביש וולוקולמסק" (בעברית: "אנשי פנפילוב"), שזכה זכה להצלחה רבה. מומיש-אולי עצמו האשים את בק בסילוף זכרונותיו ולא חדל מלתקוף אותו במשך שארית חייו. הוא כתב על הסופר: "אם החזית הספרותית הייתה חזית אמיתית, בה מוצאים הפחדנים להורג, חייו היו מסתיימים מזמן."
בק המשיך לסקר את הלחימה באירופה עבור ירחונו. הוא הגיע לברלין עם הצבא האדום, והעביר בעיר את הימים האחרונים שלפני כניעת גרמניה. באוגוסט, ליווה את הכוחות שפלשו למנצ'וריה. לאחר המלחמה, חיבר מספר ספרים בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי, שעסקו בעיקר בחייהם של פועלים וממציאים. ב-1956 הצטרף למערכת האלמנך הספרותי 'ליטראטורניה מוסקבה'. בשנת 1965 חיבר ספר בשם "מינוי חדש" בהשראת חייו של הוהבנס טבוסיאן, מי שהיה שר בממשלתו של יוסיף סטלין. אלמנתו של טבוסיאן הצליחה למנוע את פרסום הכרך בטענה שהוא חושף פרטים אישיים רבים מדי על חיי משפחתה. "מינוי חדש" יצא לבסוף לאור בגרמניה המערבית בשנת 1972, והודפס בברית המועצות רק ב-1986, בתחילת הפרסטרויקה. ספרו האחרון של בק, אותו לא זכה להשלים, נקרא "ביום אחר" ונסוב על נעוריו של סטלין.
בק היה נשוי פעמיים: אשתו הראשונה, ממנה התגרש, הייתה הסופרת לידיה טום. אחר כך התחתן עם נטליה לויקו, שילדה את בתו טטיאנה, מבקרת ספרות. הוא נפטר ב-1972 ונקבר בבית העלמין גולובינסקו שבמוסקבה.
ג'ון איזנר

לפני 2010

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

2010

שנת 2010 הייתה השנה הטובה ביותר בקריירה של איזנר. איזנר פתח את השנה בניצחון על ארנו קלמנט בגמר טורניר אוקלנד. זהו תואר ה-ATP הראשון של איזנר.
איזנר הגיע לסיבוב הרביעי באליפות אוסטרליה הפתוחה שם הודח בידי אנדי מארי.
בטורניר הרולאן גארוס הפסיד בסיבוב השלישי לתומאש ברדיך הצ'כי.
בווימבלדון הודח בסיבוב השני על ידי טימו דה בייקר אחרי שבסיבוב הראשון ניצח את ניקולאס מאהו בתוצאה 6–4, 3–6, 6–7, 7–6, 70–68 במשחק שהפך למשחק הטניס הארוך ביותר, 11 שעות ו-5 דקות, והתפרס על פני 3 ימים. 
באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע לסיבוב השלישי שם הודח בידי מיכאל יוז'ני מרוסיה.

2011

באליפות אוסטרליה הפתוחה הודח איזנר בסיבוב ה-3 בידי מרין צ'יליץ' ב-5 מערכות. 
ברולאן גארוס הודח בסיבוב הראשון לאחר שהפסיד לרפאל נדאל. איזנר היה הראשון שהגיע ל-5 מערכות נגד נדאל בטורניר זה.
בווימבלדון הוגרל שוב לשחק בסיבוב הראשון נגד ניקולאס מאהו, הפעם איזנר ניצח ניצחון חלק 3-0 במערכות. בסיבוב השני הודח בידי ניקולאס אלמגרו.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע עד לשלב רבע הגמר שם הודח על ידי אנדי מארי.
במהלך השנה זכה איזנר ב-2 תוארי ATP נוספים. הראשון על דשא, שניצח בטורניר ניופורט את אוליבר רוחוס. השני על משטח קשה בטורניר מונטריאול שניצח בגמר את ג'וליאן בנטו
את השנה סיים במקום ה-18 בעולם.

2012

בשנה זו נכנס איזנר לראשונה לרשימת עשרת הטניסטאים הטובים ביותר ובנוסף הגיע לגמר המאסטרס הראשון שלו בטורניר אינדיאן וולס.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד בסיבוב השני לפליסיאנו לופז.
ברולאן גארוס הפסיד גם כן בסיבוב השני הפעם לפול-הנרי מתיאו.
בווימבלדון על אף שדורג במקום ה-11, הפסיד בסיבוב הראשון לאלחנדרו פאיה.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד לפיליפ קולשרייבר בסיבוב השלישי. 
בתחרות האולימפית הפסיד ברבע הגמר לרוג'ר פדרר.
בשנה זו זכה ב-2 תארים נוספים. הראשון בטורניר ניופורט והשני בווינסטון-סאלם.

2013

איזנר לא השתתף באליפות אוסטרליה הפתוחה עקב פציעה בברך.
את תואר ה-ATP השישי שלו קטף בטורניר יוסטון על משטח חימר שניצח את ניקולאס אלמגרו. 
ברולאן גארוס הפסיד בסיבוב השני לטומי האאס. 
בווימבלדון נאלץ לפרוש במהלך המשחק בסיבוב השני נגד אדריאן מאנרינו עקב פציעה. 
את תוארו השני בשנה זו קיבל איזנר בטורניר אטלנטה שם ניצח את קווין אנדרסון בגמר. 
איזנר הגיע לגמר המאסטרס השני בקריירה שלו בשנה זו בטורניר סינסינטי.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד איזנר בסיבוב השלישי.

2014

איזנר פתח את השנה בזכייה בתואר ה-ATP ה-8 שלו שזכה בטורניר אוקלנד. 
באליפות ארצות הברית הפתוחה פרש עקב פציעה במהלך הסיבוב הראשון.

המשחק הארוך אי פעם

במהלך הסיבוב הראשון של טורניר ווימבלדון ב-2010 פגש איזנר את ניקולאס מאהו. המשחק נמשך 11 שעות ו-5 דקות והתפרס על פני 3 ימים. 
בסוף המשחק ניצח איזנר בתוצאה 6–4, 3–6, 6–7, 7–6, 70–68.
איזנר שבר את שיא האייסים למשחק שהגיש 113 כדורים ללא מענה. מאהו אף הוא עקף את השיא הקודם אך הוא מדורג במקום השני עם 103 אסים. 
שיאים נוספים ששבר איזנר באותו משחק: מספר ניצחונות במשחקונים במשחק (92), כאשר הוא הפסיד 91 משחקונים במשחק, ונכנס למקום השני בקטגוריה זו בכל הזמנים, הכי הרבה ווינרים במשחק יחידים (246), הזמן הארוך ביותר ששוחק ביום אחד (7 שעות ו-6 דקות), אסים בסט בודד (85), משחקונים ביום בודד (118).
אישטוואן אורקני שטרסר

חייו

אורקני שטרסר נולד במשפחה יהודית בעיר סנטש בדרומו של המישור ההונגרי הגדול. אמו מתה מוקדם בילדותו. אביו, שאנדור שטרסר, שימש כיועץ המס של עירית סנטש. כישרונו של הנער בא לביטוי כבר בגיל מוקדם ובאמצעות מלגה עירונית למד במכללה לאומנויות בבודפשט בשנים 1933-1932. משנת 1935 השתתף בתערוכות. בשנים 1935, 1937 ו 1938 הוענקו לו מספר פרסים חשובים. הוא השתתף גם בתערוכה של "החברה החדשה של האמנים" (KÚT) בסלון הלאומי. בשנת 1940 הוצגו יצירותיו בגלריה הלאומית לאמנות ומאוחר יותר, בשל יהדותו, רק בתערוכות האמנות של האיגוד הלאומי לתרבות יהודית הונגרית או.מ.י. ק.ה. (OMIKE).
הוא יצר כמה דיוקנאות בהזמנה. משכר הטרחה שקיבל פתח בשנת 1939 בית ספר פתוח לאמנות שפעל עד 1943. את בית ספר הערב, שניהל בשותפות עם בֶּרְנַט אַאוּרֶל, פקדו בעיקר צעירים שבגלל מוצאם היהודי החוקים נגד היהודיים לא אפשרו להם להיכנס ללימודים בקולג'. משבנת 1941 הוא נקרא מספר פעמים לשירות עבודה (עבודות כפיה ליהודים במסגרת הצבא ההונגרי). בשרותו בקייב הוא עיצב דיוקנאות של קציני צבא, ולכן שוחרר מהעבודה הפיזית הקשה. בשנת 1944 הוא היה חלק מפלוגת שרות העבודה שחבריה נרצחו ב -11 באוקטובר על ידי חיילי אס. אס. בתחנת הרכבת של קישקונהאלאש בהונגריה. בשנת 1947 הוצגה תערוכת עבודותיו לזכרו (יחד עם עבודותיו של דוד ינדי) בגלריה פוקוס בבודפשט ובשנת 1969 בעיר הולדתו ב"מוזיאון קוסטה יוז'ף" בסנטש.
In Your Eyes (שיר של קיילי מינוג)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קיילי מינוג, ריצ'רד סטנארד, ג'וליאן גלאגר ואש האווס והופק על ידי ריצ'רד סטנארד וג'וליאן גלאגר. במצעד סוף השנה של ישראל, אשר עליו היו אחראים גלגלצ, הצליח השיר להגיע אל המקום ה-14.
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של 35,000 עותקים במדינה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של קיילי מינוג ב-6 באפריל 2010. הקליפ בוים על ידי דון שדפורת', והקונספט של הוא אורות ניאון. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את מינוג כשהיא רוקדת ומסביבה אורות ניאון בצבעים שונים.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-25 מיליון צפיות.
איתמר זורמן

ביוגרפיה

זורמן נולד בתל אביב. מוריו הראשונים לכינור היו סאלי בוקל, דוד חן ונאוה מילוא. בהמשך למד באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים אצל חגי שחם. אחרי סיום לימודיו יצא להמשך לימודים לתואר מאסטר ולתעודת אמן בארצות הברית, שם למד אצל רוברט מאן וסילביה רוזנברג בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. לאחר זכייתו בתחרות הקונצ'רטו של בית הספר ג'וליארד ב-2011 בנגינת הקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג, המשיך לזכייה בתחרות צ'ייקובסקי. לאחרונה סיים לימודי-המשך באקדמית קרונברג בגרמניה, עם הכנר כריסטיאן טצלאף.
הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בגיל תשע, בנגינה בכינור ובשירה בתוכניות טלוויזיה עם יוני רכטר ועם רבקה מיכאלי. בגיל 12 הופיע בשירת סולו עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ב"מזמורי צ'צ'יסטר" של ליאונרד ברנשטיין, ב"בראשית" של נעם שריף וב"קולות ילדים מן העבר" של ג'ורג' קראם. במשך השנים ניגן ככנר וכוויולן ביחידת הנגנים הצעירים של מרכז המוזיקה משכנות שאננים בירושלים, השתתף בכיתות אמן עם יצחק פרלמן, שלמה מינץ, אידה הנדל ועברי גיטליס ובסמינר קשת אילון בקיבוץ אילון שבגליל המערבי. עשה את שירותו הצבאי כמוסיקאי מצטיין בחיל חינוך וברביעיית צה"ל.
איתמר זורמן הופיע עם כל התזמורות בישראל, כולל התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה, תזמורת סאנט פטרסבורג בניצוחו של ואלרי גרגייב, תזמורת העולם החדש בניצוחו של מייקל תילסון תומאס, ותזמורת קאמרטה באלטיקה בניצוחו של גדעון קרמר ויורי באשמט, תזמורת אייריס בניצוחו של מייקל שטרן ועוד. משתתף בקביעות בפסטיבלי מוזיקה יוקרתיים כמו וורבייה, שווייץ ומרלבורו, וורמונט . הוא נגן מייסד ומוביל בפרויקט הקאמרי הישראלי (פרס שרת התרבות ע"ש בנימיני למבצעי מוזיקה 2011) ובשלישיית הפסנתר "ליסנדר", Lysander Piano Trio, עטורת פרסי המוזיקה הקאמרית בארצות הברית (פרס פישוף 2010, פרס קולמן 2011, פרס אריאגה 2011, פרס אמני ניו יורק 2012). ב-5 בנובמבר2015 יצא דיסק הסולו הראשון שלו, ורסיטל בכורה באולם הקרנגי הול, ניו יורק. ב-2016 ערך סיור באיטליה יחד עם המנצח דניאל אורן, וסייר בדרום אמריקה עם הסימפונית ירושלים רשות השידור ב- 2018.  ב-2017 הקליט דיסק ייחודי עם כל יצירותיו התזמורתיות של פאול בן חיים, עם תזמורת ה-BBC של וולס. הדיסק יצא לאור ב־2019 והוכתר כ"אלבום השבוע" בבלוג של מבקר המוסיקה הלונדוני נורמן לברכט, 28.4.2019. 
איתמר זורמן מנגן בכינור גוארנרי מ-1745 שקיבל בהשאלה מיהודה זיסאפל.
M18

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-3 ביוני 1764 ותואר על ידיו כ"צביר של כוכבים קטנים, מעט מתחת ל-M17, מוקף בערפול קל". מסיה ציין כי הצביר פחות בולט מ-M16 ונראה בטלסקופ קטן כערפילית, אך באמצעות טלסקופ טוב ניתן להבחין שזהו צביר כוכבים. 
לצביר דרגת בהירות 7.5 וניתן לזהותו באמצעות משקפת כמעלה מדרום לערפילית אומגה באמצע הקו המחבר בינה ובין M24, או כ-4 מעלות מצפון לכוכב μ (מו) בקשת. בטלסקופ חובבים ניתן להבחין בכוכבי הצביר עצמם, שהבהיר שבהם הוא מדרגת בהירות 8.5.

מאפייני הצביר

קוטרו של הצביר כ-17 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-4,900 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-9 דקות קשת. הצביר דליל למדי ומכיל מעט כוכבים יחסית לצבירים אחרים. רוב כוכבי הצביר הם כוכבים צעירים וחמים מסוג ספקטרלי B, אך יש בו גם כמה כוכבים מסוג ספקטרלי A ו-F, כולם כוכבי הסדרה הראשית. גילו של הצביר מוערך בכ-30 מיליון שנים.
הנק סנבליט

הנק סנבליט (בהולנדית: Henk Sneevliet; ‏13 במאי 1883 - 13 באפריל 1942), נודע גם בשם העט, מארינג (Maring). היה קומוניסט הולנדי, ממייסדיה של המפלגה הקומוניסטית הסינית והאינדונזית. כעסקן מטעם הקומינטרן עזר להנחות ולייסד את המפלגה הקומוניסטית של סין בשנת 1921. הוא השתתף בהתנגדות הקומוניסטית נגד הכיבוש הנאצי של הולנד במלחמת העולם השנייה, ועל זאת הוצא להורג על ידי הגרמנים באפריל 1942.

ביוגרפיה

סנבליט נולד בשנת 1883 ברוטרדם שבהולנד, בגיל 17 החל לעבוד כפועל רכבת, בתקופה זו הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההולנדית ולאיגוד פועלי הרכבת. בשנת 1913 הגיע לאינדונזיה, שהייתה תחת שלטונה הקולוניאלי של הולנד והחל לפעול נגד השלטון הקולוניאלי. סנבליט היה מבין מייסדי "הברית הסוציאל-דמוקרטית", שלימים תהפוך למפלגה הקומוניסטית האינדונזית. בשנת 1920 השתתף בישיבה הכללית השנייה של הקומינטרן, כנציג המפלגה הקומוניסטית האינדונזית, שם נבחר לנציג הקומינטרן באינדונזיה.
בשנת 1921 נשלח סנבליט על ידי לנין לשנחאי, כנציג הרשמי הראשון של הקומינטרן בסין ובכדי לסייע לקומוניסטים במדינה להקים מפלגה משלהם. סנבליט השתתף בקונגרס הראשון של המפלגה הקומוניסטית הסינית וסייע בהדרכתה. סנבליט גם פעל לקידום שיתוף פעולה בין המפלגה הקומוניסטית למפלגה הלאומית הסינית ויצר קשר אישי עם סון יאט-סן בשם הקומינטרן.
לאחר שגרמניה הנאצית פלשה להולנד, אירגן והנהיג סנבליט את "חזית מרקס-לנין-לוקסמורג", קבוצת גרילה שלחמה נגד הנאצים. בשנת 1942 נעצר סנבליט והוצאו להורג, יחד עם מספר מחברי הקבוצה.