google/wiki40b huggingface dataset:
הקהילייה הקריבית

הקהילייה הקריבית (אנגלית - Caribbean Community, או בקיצור CARICOM) היא ארגון אזורי על-לאומי המאגד מדינות השוכנות לחופי הים הקריבי. הארגון נוסד ב-1973, ונועד להחליף את ארגון הסחר של הקריביים, שהוקם כדי לשמר את הקשרים הכלכליים שבין המדינות דוברות האנגלית בים הקריבי, לאחר פירוק הפדרציה של איי הודו המערבית ב-1962. כיום נכללות בו גם מדינות שאינן דוברות אנגלית.
כיום ישנן בארגון 15 חברות מלאות, 5 חברות נלוות ו-7 משקיפות. החברות המלאות הן אנטיגואה וברבודה, איי בהאמה, ברבדוס, בליז, דומיניקה, גרֵנדה, גיאנה, סורינאם, האיטי, ג'מייקה, מונטסראט (טריטוריה של בריטניה), סנט קיטס ונוויס, סנט לוסיה, סנט וינסנט והגרנדינים וטרינידד וטובאגו.
רוב החברות הן מדינות איים באיים הקריביים, מלבד בליז שנמצאת במרכז אמריקה וסורינאם וגויאנה ששוכנות בצפונה של דרום אמריקה.
הקהילייה הקריבית פועלת ליצירת שוק כלכלי משותף למדינות האזור, ומקדמת את שיתוף הפעולה בין החברות בתחומים שונים. כך למשל הונפקו החל מ-2005 דרכונים של הקהילייה הקריבית על ידי חלק מן המדינות החברות.
דגלה של הקהילייה הקריבית מבוסס על שני פסים אופקיים שווים בתכלת ובכחול. באמצעו של הדגל עיגול צהוב שבמרכזו שתי אותיות C שלובות. האחת לקהילייה (Community) והאחרת לקריביים (Caribbean).
פאטס נבארו

ראשית חייו

נבארו נולד בקי וסט שבפלורידה, להורים ממוצא קובני, אפריקאי וסיני. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל שש, אך לא התעניין ברצינות במוזיקה עד שהחל לנגן בחצוצרה בגיל שלוש-עשרה. אחרי סיום לימודיו בבית הספר התיכון, נבארו רצה לעזוב את קי וסט והצטרף לתזמורת ריקודים בדרכה למערב התיכון.

קריירה

לאחר שהתעייף מסיבובי הופעות עם מספר להקות, בהן צבר ניסיון רב ערך והשפיע  על ג'יי ג'יי ג'ונסון הצעיר בתקופתם יחד בלהקתו של סנוקאם ראסל, השתקע נבארו בניו יורק ב-1946.
נבארו ניגן, בין השאר, עם צ'ארלי פרקר, אך לא הצטרף להרכביו כיוון שדרש שכר גבוה. נבארו ניגן עם הביג בנדז של אנדי קירק, בילי אקסטיין, בני גודמן וליונל המפטון והקליט בהרכבים קטנים עם קני קלארק, טאד דמרון, אדי "לוקג'ו" דייוויס, קולמן הוקינס, אילינוי ג'אקט, הווארד מק'גי ובאד פאוול.

מותו

נבארו פיתח התמכרות להרואין, חלה בשחפת וסבל מבעיית משקל (הוא אף כונה Fat Girl "שמנה"). תופעות אלו הובילו להתדרדרותו ומותו בגיל עשרים ושש בלבד.
ארתור ריד

כישורים ואישיות

ארתור הוא פסנתרן טוב, אך פעמים רבות שוכח להתאמן בכך. ארתור הוא תלמיד טוב שמקבל ציונים טובים יחסית. החבר הכי טוב שלו הוא בסטר בקסטר, וניתן למנות לארתור חברים רבים נוספים. הוא מנומס אך לעיתים רבות לא מקיים את הבטחותיו, ובכל פעם שהוא משקר הוא מתעסק עם משקפיו. ארתור חכם, אך פעמים רבות עושה לפני שחושב.

יחסים

ארתור מרבה במריבות עם אחותו גילי ריד. הוא נחמד לסבתו וסבו, ונחמד עוד יותר להוריו וגם טיפל באחותו קייט כאשר נולדה.

בכמה פרקים נראה כי פרנסין מאוהבת בו, באחד הפרקים נראה ארתור מבוגר וזקן כאשר הוא צופה יחד עם פרנסין בתוכנית טלוויזיה, בפרק "ריקודי עם" התלמידים חשבו שהם מאוהבים ואף ארתור חלם כי הוא נשוי לה. למרות כל הטענות המפורטות ארתור אינו מאוהב בה.

מראה והופעה

ארתור הוא שנבוב כמו שאר משפחתו. את מבנה ראשו הוא מקבל בעיקר מאביו. הוא מרכיב משקפיים חומים עגולים, לובש סוודר צהוב עם חולצה לבנה מתחתיו, לובש מכנסי ג'ינס כחולים, חגורה חומה, גופיה לבנה, תחתוני הארנב הביוני, גרביים לבנים ונעלי ספורט בצבע אדום-לבן.

ארתור כתינוק

בתור תינוק לבש ארתור חולצת טריקו צהובה, נעל נעלי ספורט לבנות ולבש חיתולים חד פעמיים. כמה חושבים שכבר בגיל קטן החל להרכיב משקפיים, אך הוא החל להרכיב משקפיים רק בכיתה ב'.

ארתור כבוגר

ארתור נראה כבוגר לדקות קצרות בשלושה פרקים. כבוגר הוא מעט דומה לאביו, אך ישנו קצת שוני. בנוסף, הוא מופיע בעתיד כאילו נשוי לפרנסין (בפרק בואו נדבר עם הילדים), למרות שבסדרה כיום אינו מאוהב בה.

כנער ארתור לובש חולצה עם פסים אדומים וכחולים (כמו שלבש בספר "הכלב האבוד של ארתור"), ג'ינס אפור ונעליים חומות. כאיש סב הוא לובש סוודר ירוק עם חולצה לבנה מתחתיו, חצי משקפיים, מכנסיים אפורים ונעליים אפורות.

יצירה

ארתור נוצר לראשונה בראשו של מארק בראון כאשר בנו ביקש ממנו ליצור לו סיפור מיוחד שיהיה בו "חיה מוזרה". לבסוף יצר בראון שנבוב בשם ארתור כאשר הסיפור סובב את חייו. לאחר הספר השני שינה בראון את אפיו של ארתור לקצר כדי לא להפחיד ילדים.

דיבוב

באנגלית הוחלף ארתור בדיבוב חמש פעמים, וכיום המדבב של ארתור באנגלית הוא דרו אדקינס. בעברית, הוחלף ארתור פעם אחת עקב מות המדבבת דבי בסרגליק ומאז מותה של בסרגליק מדובב על ידי שירי גדני.

ביקורת

הדמות, יחד עם הסדרה, זכתה בשלושה פרסי האמי הקטן. בנוסף, ארתור מדורג כדמות המצוירת ה-26 האהובה ביותר כחלק מרשימת "50 הדמויות המצוירות הטובות ביותר" של מגזין TV Guide.
כארתלי הפנימית

דרום אוסטיה

חלקים מנפת ג'ווה ומהנפות הצמודות אליה מדרום, נפת גורי ונפת כארלי, בשטח כולל של 1,393 קמ"ר, נשלטים למעשה על ידי האדמיניסטרציה האוטונומית הנקראת דרום אוסטיה, ולא על ידי ממשלת גאורגיה, וזאת משנת 1992.

מושלים

1994 באדרי חאטידזה
1996 איראקלי בוצ'ורידזה
2003 איראקלי אוכרואשווילי
2004 מיכאיל כארלי
2007 לאדו גגלישווילי
2008 לאדו וארדזלשווילי

אנדרו ברנוב
מילת שאלה

מילת שאלה היא מילה, שהימצאותה במשפט תורמת להפיכת משמעות המשפט לשאלה, דהיינו, למשפט שמבקש מהזולת מידע. מילת השאלה מספיקה, בעצמה, כדי להפוך משפט למשפט שאלה. אפשר גם ליצור שאלות בלא שימוש במילת שאלה.

באנגלית

באנגלית פחות מילות שאלה מאשר בעברית. 
המילה "כמה" מיתרגמת בשני אופנים בעלי משמעות מעט שונה: "how much" ו"how many", כאשר האחרון שואל כמות שאפשר לספור וניתנת למדידה.
כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין

היסטוריה

הרעיון להקים מתחם תרבות עלה בתוכנית גדס, תוכנית המתאר הראשונה של תל אביב מסוף שנות ה-20 שתכנן פטריק גדס. גדס ראה במתחם זה מעין "אקרופוליס" מודרנית שבה ימצאו מוסדות התרבות החשובים ביותר של העיר (וגם בית העירייה תוכנן להיבנות שם). המקום שתוכנן בקצה שדרות רוטשילד אף נמצא על גבעה אליה עולים בשיפוע מתון מרוב הכיוונים (פרט לדרום), בדומה לאקרופוליס הקלאסי. המתחם תוכנן להיות ליבה התרבותי של תל אביב ובמקביל כיכר דיזנגוף ככיכר מסחרית בעלת אופי שונה, גם היא נמצאת באותו האזור.
בשנת 1935 הונחה אבן הפינה של בית הבימה, משכנו החדש של תיאטרון הבימה, אשר תוכנן על ידי האדריכל אוסקר קאופמן בסגנון הבינלאומי ובנייתו נמשכה עד 1945. בצמוד לבית הבימה נחנכה הכיכר שרק כעבור שני עשורים נבנו סביבה המבנים הנוספים. משנות השלושים ועד לשנות החמישים שכנו במתחם חווה חקלאית לימודית והמשתלה העירונית של עיריית תל אביב. המתחם כלל גם עצי שקמים עתיקים, אשר עקירתם עוררה ויכוח ציבורי, שבסופו שולבו שניים מהם בגן יעקב.
ב-1948 התקיים בכיכר הבימה אירוע מכונן חשוב והוא טקס השבעת צבא הגנה לישראל כצבא המדינה בנוכחות ראש העיר ישראל רוקח ושר החוץ משה שרתוק (שרת). הטקס נערך בכ"א בסיוון תש"ח, (28 ביוני 1948), כשבעה שבועות לאחר הכרזת המדינה והוא נערך בתל אביב שהייתה בירתה הזמנית של ישראל בעוד ירושלים הייתה עדיין במצור במהלך מלחמת השחרור.
ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו הוקם ב-1952 על ידי האדריכלים דב כרמי, זאב רכטר ויעקב רכטר ובמקביל אליו נבנה גם היכל התרבות אשר נחנך רק ב-1957 כמשכנה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הכיכר הצמודה אל חזית ההיכל נקראה "כיכר התזמורת" ואילו הרחוב שנמצא בחזית תיאטרון הבימה נקרא בשם "כיכר הבימה". לאחר 1990 הוסב שמה של כיכר התזמורת ל"כיכר התזמורת ע"ש לאונרד ברנשטיין" שנפטר באותה עת. כבר כשתוכנן היכל התרבות תוכננו חניון תת-קרקעי ופיתוח כיכר עירונית מעליו, אולם בשל שיקולים תקציביים הוחלט לפתח רק את חלקו הצפוני של הכיכר, הצמוד להיכל התרבות. ברוב שטח הכיכר הוקם חניון שהוגדר כחניון זמני.
כשנה לאחר מכן הוכרז תיאטרון הבימה כ"תיאטרון הלאומי של ישראל" ובכך גם גדלה חשיבותו של המתחם כמרכז תרבותי לאומי. ב-1970 עבר מבנה התיאטרון שיפוץ כללי אשר במסגרתו גם נבנה קיר מסך סביב צידו הדרומי המעוגל של אולם הכניסה.
בשנת 2007 החל שיפוץ כללי נוסף, מקיף הרבה יותר למבנה התיאטרון ובמקביל אליו גם שיפוץ של הכיכר. עד שנה זו הייתה הכיכר מגרש חנייה על רוב שטחה ומטרת שיפוץ הכיכר היא בניית חניון והפיכתה לכיכר מרוצפת חדשה, בעיצובו של הפסל דני קרוון. ב-7 ביוני 2010 נפתח החניון החדש תחת השם "חניון התרבות" על שטח של כ-40 אלף מ"ר, ובו מקום מיועד לכ-1,000 מכוניות. בנוסף, בספטמבר 2010 הושלם שיפוצו של גן יעקב הצמוד לכיכר. במהלך השיפוץ נהרסה רמפה שהובילה אל המרפסת העליונה של הגן, ובמקומה נפתחה דרך ישירה בין שדרות ח"ן ובין הכיכר. פרויקט חידוש המתחם הסתיים בקיץ 2011. בעקבות השיפוץ הפך המתחם לאתר הפגנות ומחאות שונות, שראשיתן היה ב"המחאה החברתית".
מתחם הבימה הוא גם אחד המוקדים המרכזיים של "העיר הלבנה" של תל אביב. מלבד בנייניו הבנויים בסגנון הבינלאומי מצויים סביבו עוד מספר רב של בנייני מגורים המוכרזים כבניינים לשימור כחלק מאתר המורשת.
נתן שפריצר

ביוגרפיה

שפריצר נולד בבוקרשט שברומניה. עלה לישראל ב-1949. עסק בחקלאות במושב חניאל, התגורר ביקנעם והגיע בשנת 1952 לקריית אתא. ב-1952 התגייס למשטרה עסק בסיור, מבצעים, הדרכה וניהול עד לשחרורו ב-1978 בדרגת סגן ניצב. ב-1978 נבחר כראש העיריית קריית אתא מטעם מפלגת העבודה. בתקופתו הופעל פרויקט שיקום שכונות, עוצבו שיטוח ניהול ותקצוב בעירייה והושם דגש על פיתוח איכות החיים. בוגר אוניברסיטת חיפה בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה . שפריצר התמקד בשיפור שיטות הניהול העירוניות, הבשכונות. בתקופתו התחיל פרויקט יקום השכונות בגבעת הרקפות.
נפטר בכ"א באלול  תשנ"ו בגיל 67.
ערוץ Match Premier

היסטוריה

הערוץ הושק לראשונה ב-17 במרץ 2006, בשם "NTV-Plus הכדורגל שלנו" (НТВ-Плюс Наш футбол).‏
ביולי 2012 ערוץ הטלוויזיה "הכדורגל שלנו" הועבר לניהול חברת "LIGA-TV" והוא עבר מניהול חברת "NTV פלוס".
בתחילת יולי 2012 מנכ"ל צסק"א רומן בבאייב סיפר על תוכניות להשיק ערוץ טלוויזיה ייעודי למשחקי הליגה הרוסית.
ב-12 ביולי 2013 ערוץ הטלוויזיה "כדורגל שלנו" החל לשדר באיכות HD‏. ב-1 בספטמבר 2015 כל הזכויות על ערוץ הטלוויזיה "כדורגל שלנו" עברו לחברת LIGA TV.
מה-20 ביולי 2012 עד ל-31 באוגוסט 2015 הערוץ היה בבעלות חברת LLC "Liga TV"‏. ב-12 ביולי 2013 הערוץ הופרד מחבילת ערוצי NTV ונקרא בשם "כדורגל שלנו" (Наш футбол), כשהוא משדר בבלעדיות את כל משחקי ליגת העל הרוסית.
ב-24 ביולי 2018 בפגישה של מנהלת הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל, הוחלט על הקמת ערוץ "Match Premier", אשר מחליף את ערוץ "כדורגל שלנו". השקת הערוץ תוכננה ל-21:00 ב-27 ביולי, עם שידור משחק הסופר קאפ הרוסי והערוץ מותג מחדש, לקראת עונת 2018/2019 בליגת העל הרוסית בכדורגל ונקרא בשם "Match Premier". מאז הקמתו, הערוץ מעניק חסות לפרס כדורגלן החודש בליגת העל הרוסית בכדורגל ומארגן את טורניר הידידות גביע Match Premier.
זיגפריד ון וריסלנד

זיגפריד אדולף (צדוק) וַן וריסלנד (לעיתים: פריסלנד, פריזלנד, וריזלנד; Siegfried van Vriesland;‏ 2 במאי 1886, תרמ"ו, הארלם, הולנד – 4 בדצמבר 1939, כ"ב בכסלו ת"ש, תל אביב), עורך דין במקצועו, היה עסקן ציוני, מראשוני התנועה הציונית בהולנד, גזבר ההנהלה הציונית (1919–1929) וחבר ההנהלה (1923–1927); הקונסול הכללי של הולנד בארץ ישראל (מ-1929); ממנהלי חברת אשלג ארץ-ישראלית (1929–1938) ומנכ"ל נמל תל אביב (1938–1939).

קורות חיים

זיגפריד אדולף (צדוק) ון וריסלנד נולד בהארלם שבהולנד בשנת 1886, השני משלושת ילדיהם של דאופיה לבית סכולמֶסטר ואדולף איזידור ון וריסלנד. אחיו הצעיר, ויקטור ון וריסלנד (Victor E. van Vriesland;‏ 1892–1974), היה לימים משורר ומבקר הולנדי.
זיגפריד קיבל חינוך יהודי וכללי. למד משפטים באוניברסיטת ליידן, ובעת לימודיו, בשנת 1910, היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הציונים ההולנדית. עבד כעורך דין ברוטרדם. משנת 1913 ועד 1918 כיהן כמזכיר כבוד של ועד ציוני הולנד.
ב-1918 הוזמן ון וריסלנד על ידי ד"ר חיים ויצמן להצטרף לוועד הצירים, ובאפריל 1919 הגיע ללונדון כדי להתחיל בתפקידו. ביוני אותה שנה עלה לארץ ישראל כגזבר ועד הצירים, ופעל לרה-ארגון של הקרנות הציוניות. על רקע מאורעות תרפ"א הצטרף לשורות ההגנה העצמית היהודית.
ון וריסלנד היה חובב אמנות ותמך באמני הארץ.
בקונגרס הציוני שנערך בשנת 1923 נבחר ון וריסלנד כחבר ההנהלה הציונית. לאחר הקונגרס של 1925 התפטר מתפקידו ונסע לפעול במסגרת ההנהלה בארצות הברית. כעבור כמה שנים, כשהועמד הארי סאקר בראש ההנהלה, שב ואן פריזלנד לתפקידו כמנהל מחלקת הכספים.
בשנת 1929 פרש מההנהלה הציונית והחל לעבוד כמנהל בחברת אשלג ארץ-ישראלית תחת משה נובומייסקי. מאותה שנה כיהן כקונסול הכללי של הולנד, לאחר שמשנת 1927 היה קונסול הולנד בירושלים.
ב-1 ביוני 1938 החל ון וריסלנד לכהן כמנכ"ל נמל תל אביב, כמה חודשים לאחר פתיחתו. הוא עבד שם כשנה וחצי, עד מותו. על רקע הלחץ והקשיים בניהול הנמל שם קץ לחייו בדצמבר 1939. מסע הלוויה שלו החל בתל אביב והסתיים בבית הקברות בהר הזיתים ירושלים, בלוויית קהל רב.
אשתו של ון וריסלנד, שמחה (ז'נט), ילידת הולנד 1886, הייתה עורכת הכבוד של ביטאון התנועה הציונית בהולנד, De Joodse Wachter ("דה יודסה ואכטר", 'השומר היהודי'), בשנים 1913–1918, ולאחר עלייתה הייתה הקורספונדנטית בירושלים של עיתונים הולנדיים שונים. בשנת 1948 היא נהרגה בהתקפה ערבית על שיירה לירושלים ליד לטרון בעת מלחמת העצמאות. היא הייתה בתו של הרב יעקב הופיין ואחותו של הבנקאי אליעזר זיגפריד הופיין, מנכ"ל בנק אנגלו-פלשתינה.
לזכרו של ון וריסלנד ניטע גן וריסלנד בהרצליה.
נשא כוח

בפיזיקת החלקיקים, נשאי כוח, הם חלקיקים אשר מאפשרים העברת כוח בין פרמיונים שהם חלקיקי חומר.
לפי המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, קיימים ביקום ארבעה כוחות יסודיים: הכוח האלקטרומגנטי, הכוח החזק, הכוח החלש וכוח הכבידה, הם פועלים בטווחים שונים ועצמתם שונה. המודל מסביר שלושה מכוחות היסוד - הכוח האלקטרומגנטי, הכוח החזק והכוח החלש - כנובעים מחילופי חלקיקים שהם נשאי כוח, השייכים לקבוצה רחבה יותר הקרויה בוזונים.
נשאי הכוח הם קוונטים (אנגלית - quants, הערך הקטן ביותר של גודל פיזיקלי) של סוגי שדות מסוימים, כלומר, לפי תורת השדות הקוונטית, הם אלו שיוצרים את השדה.
קיים סוג אחד של שדה לכל סוג של נשא כוח, אך לא בהכרח להפך. למשל, שדה אלקטרומגנטי, בו קוונטים הם פוטונים בלבד, ושמונת הגלואונים הם הקוונטים של שדה הכוח החזק, אבל את הכח החלש נושאים בוזוני W ו-Z
נשאי הכוח המתווכים בכוח האלקטרומגנטי, הכוח החלש והכח החזק (בהתאמה - פוטונים, בוזוני W ו-Z וגלואונים) מכונים בוזוני כיול.

חלקיקים ושדות

בפיזיקת החלקיקים, הטבע מתואר במונחים של שדות (תורת השדות הקוונטית).
לפיכך, ניתן להסביר כוח בין חלקיקים בשתי צורות. האחת, על ידי שדה שכל חלקיק יוצר סביבו, אשר משפיע על החלקיק השני - זהו הסבר שהיה מקובל בפיזיקה הקלאסית, החסרון שלו הוא הצורך במה שמכונה "פעולות רפאים ממרחק", כלומר השפעה של חלקיק על חלקיק מרוחק ממנו, בלי שום מגע ביניהם. ההסבר החלופי הוא שחלקיקים אלמנטריים מפעילים כוחות האחד על השני על ידי החלפת נשאי כוח, כלומר נשא כח נפלט מחלקיק אלמנטרי אחד ונקלט על ידי משנהו, כשהוא נושא תנע ואנרגיה.
לכל כוח בסיסי יש נשא כוח משלו, שהוזכרו כבר קודם - פוטונים, גלואונים ובוזוני W ו-Z.
נכון להיום, עדיין לא נמצא נשא הכוח של כוח הכבידה, אך ישנה השערה כי קיים חלקיק כזה, המכונה גרביטון, שהספין שלו יהיה 2. מציאת הגרביטון והסבר שישלב אותו בתורת השדות הקוונטית תוך שמירה על תאימות עם תורת היחסות הכללית היא אחת הדרכים האפשריות לאחד את שתי התורות הגדולות של הפיזיקה - תורת הקוונטים ותורת היחסות הכללית - ליצירת התאוריה של הכול, משימה שהטרידה את אלברט איינשטיין בשנותיו האחרונות ועודנה מטרידה פיזיקאים רבים.
המודל הסטנדרטי כולל שלושה מתוך ארבעת הכוחות המוכרים לאדם: אלקטרומגנטי, גרעיני חזק, גרעיני חלש ואת כל נשאי הכוח שלהם, ומסביר כיצד הכוחות פועלים על כל חלקיקי החומר. עם זאת, כוח הכבידה אינו חלק מהמודל הסטנדרטי. עבור פיזיקת החלקיקים, כשמדובר בקנה מידה כה זעיר של חלקיקים, ההשפעה של כוח הכבידה היא חלשה במיוחד ואף זניחה, כך שהמודל הסטנדרטי עדיין עובד היטב למרות החוסר של אחד מכוחות היסוד ומתאר בצורה טובה מאוד את האפקטים שניתן לראות בניסויים בקנה מידה קטן, כמו מאיץ החלקיקים הגדול בז'נבה(CERN) ובפרט מנגש ההאדרונים הגדול (LHC).

היסטוריית התפתחות חלקיקים נשאי הכוח

הרעיון של נשאי הכוח התחיל מהמאה ה -18, כאשר הפיזיקאי הצרפתי שארל-אוגוסטן דה קולון הראה שהכוח האלקטרוסטטי בין אובייקטים טעונים חשמלית עוקב אחר חוק הדומה לחוק הכבידה של ניוטון, מה שהעלה את האפשרות ששני הכוחות נובעים ממכניקה דומה. עם הזמן, מערכת יחסים זו נודעה בשם חוק קולון. בשנת 1905 הציע אלברט איינשטיין את קיומו של חלקיק אור, הפוטון שהתברר כנשא הכח האלקטרומגנטי, בתשובה לשאלה: "מה הם קוונטים קלים?"
בשנת 1923, באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, הפיזיקאי האמריקאי ארתור קומפטון הציג אפקט המכונה אפקט קומפטון, שההסבר הכי בסיסי עבורו הוא ההסתכלות על האור כעל זרם של חלקיקים בדידים, מה שסייע להשקפה של איינשטיין על אור כזרם חלקיקים קלים. לבסוף, בשנת 1926, גילברט ניוטון לואיס הציג את המונח "פוטון", שהפך עד מהרה לשמו של חלקיק האור של איינשטיין.
קריית נטפים

היסטוריה

החלטה על הכנת התשתיות ליישוב נתקבלה באפריל 1982.
ההתנחלות הוקמה בשנת 1983, סוכות תשמ"ד על ידי המורה והמחנך זכריה דורי וגרעין משפחות בני העדה התימנית. היישוב הוקם במסגרת העמותה שנקראה ע"ש היישוב. הקמת היישוב היוותה חלק מהתיישבות רחבה יותר באזור במטרה ליצור רצף התיישבותי בין ראש העין ומרכז הארץ לבין אריאל ומרכז השומרון.
שם היישוב קריית נטפים ניתן על ידי מייסד היישוב אשר קרא למקום על שם הפסוק: "וְהָיָה בַיּוֹם הַהוּא יִטְּפוּ הֶהָרִים עָסִיס..." (עמוס ט', י”ג).
מסביב לקריית נטפים ממצאים ארכאולוגים רבים. ביניהם: שרידי חקלאות קדומה הכוללים: גתות, בורות מים, ועשרות שומרות עתיקות, מגדלי שמירה ששימשו את היוגבים הקדמונים. כמו כן, באזור מערות קבורה רבות. הגדולה והיפה בהן היא מערת "דריאל דאר" הנחשבת למקום קבורתו של שר האוצר של הורדוס.
במהלך 2008 התמנה לתפקיד רב היישוב הרב נתנאל עובד.
בספטמבר 2009 דחה בג"ץ עתירה שהגישה שלום עכשיו בבקשה להפסיק את העבודות במקום.
ב-30 בדצמבר 2009, בתשובה לעתירה שהגישה שלום עכשיו נגד בנייה בלתי חוקית על אדמות מדינה ואדמות פרטיות של פלסטינים ביישוב, הודיעה המדינה לבג"ץ כי היא מאשרת את התכנון והבנייה של קריית נטפים (תב"ע), בעקבות אישור זה הסתיימו עבודות הפיתוח של 14 הבתים שנבנו והוקפאו על ידי בג"ץ וחודשה הבנייה ביישוב לאחר תוכנית ההקפאה.

חיי הקהילה

ביישוב מתגוררות כ-170 משפחות. תוכניות ההרחבה מיועדות לקליטת 100 משפחות נוספות בשנים הקרובות. הציבור ביישוב בעל אופי הטרוגני בכל ההיבטים, לרבות: גילאים, עדות ורמה דתית.
הקהילה בקריית נטפים שוקקת חיים, מעורבת חברתית ומאוד מגוונת. את היישוב מנהיגים בהתנדבות חברי המזכירות אשר נבחרים אחת לחמש שנים בבחירות דמוקרטיות מתוך חברי האגודה. לעשייה זו שותפים: מזכיר היישוב, רב היישוב, רכזת הקהילה, רכז הנוער, רבש"צ ואחראי תחזוקה.
בנוסף, פועלות ביישוב מספר ועדות האחריות לקדם ולהוביל פעילות ישובית בתחומי החברה והקהילה, חינוך, נוער, קליטה, חזות, תרבות תורנית, חסד ועזרה הדדית. חברי הוועדות שותפים ליצירת האווירה המשפחתית ביישוב ודואגים לספק לכל תושב הזדמנות לתרום לקהילה ולהביא לידי ביטוי את קולו הייחודי.

שירותים לתושב

ביישוב פועלים מוסדות חינוך פורמליים ובלתי פורמליים: מעון, שלושה גני ילדים (לגילאי ט.ט. חובה ועד חובה), רכז נוער ותנועת "בני עקיבא".
שירותי הדת ביישוב כוללים: שלושה בתי כנסת (אשכנזי נוסח ספרד, ספרדי ותימני), מקווה טהרה לנשים, לגברים ולכלים ושיעורי תורה למבוגרים ולילדים.
שירותי התרבות: חוגים, ספריה, שני מועדוני תרבות, בית נוער, מגרש כדורסל, מגרש כדורגל וגני שעשועים.
בנוסף, ביישוב פועל מיני מרקט.
אלחנדרה פיסארניק

ביוגרפיה

פיסארניק נולדה בבואנוס איירס שבארגנטינה. היא למדה, בין השאר, פילוסופיה, ספרות וציור, ותירגמה שירה צרפתית לספרדית. יצירתה עוסקת בעיקר בבדידות, באהבה האבודה, בייאוש ובמוות. ספרים רבים על אודות פיסארניק ושירתה הופיעו אחרי מות המשוררת, ושיריה תורגמו, בין השאר, לצרפתית ולאנגלית. רבים משיריה תורגמו גם לעברית, בין השאר, בידי עודד סברדליק, רמי סערי, טל ניצן ופ"י קירטצ'וק הלוי.
אלחנדרה פיסארניק התאבדה בבואנוס איירס בשנת 1972 באמצעות מנת יתר של סקונל.
מבחר מקיף בעברית משיריה ומיומניה של פיסארניק, "בלילה הזה, בעולם הזה", בתרגומה של טל ניצן, ראה אור ב-2005 בהוצאת הקיבוץ המאוחד-סדרת "לטינו" והמפעל לתרגום ספרי מופת.
ענת אזרי סורקיס

תעודות ופרסים

• בשנת 2011, לאחר שהועלתה לדרגת אלוף-משנה, הוענקה לסורקיס תעודת "פורצת דרך" מטעם ארגון ויצ"ו בטקס שהתקיים בסניף חיפה.
הסיפור על מליבאוס

הסיפור על מֶלִיבֵאוּס (באנגלית: The Tale of Melibee) הוא אחד מסיפורי קנטרברי שכתב ג'פרי צ'וסר בשלהי המאה ה-14.
זהו הסיפור השני המסופר מפי דמותו של צ'וסר עצמו ביצירה. זה מכבר הוא נחשב לבדיחה על חשבונו, בקטע שבו, לאחר שהמארח, הארי ביילי, קוטע אותו, פוצח צ'וסר באחד מהארוכים, ויש האומרים מהמשעממים, שבסיפורים.

הסיפור - רציני או מבדח?

הרעיון לפיו מליבאוס סופר על ידי צ'וסר פשוט כדי לשעמם את המאזינים, כנקמה על קטיעת סיפורו הראשון, השירה על סר טופז, והשוואתו לצואה, מתעלם מתגובתו של ביילי עצמו לסיפור. הארי נהנה מהסיפור ומצר על כך שאשתו לא זכתה לשומעו משום שהיא הייתה עשויה ללמוד משהו מהגבירה פיקחות, אחת הדמויות. הארי מתלונן במקור על "סר טופז" בשל חוסר התרבותיות והנאורות שבו, לאו דווקא הוולגריות הרבה שלו. או-אז הוא מבקש סיפור מסוגת הסיפורת, דבר-מה עם מעט דברי-חכמה, ומבוקשו נענה על ידי צ'וסר.
סיפור זה הוא תרגום של "Livre de Melibée et de Dame Prudence" מאת רנו דה לואנס, וזו כנראה הסיבה לשפה המעט מאולצת שבה הוא כתוב, בהשוואה לסיפורים אחרים שנכתבו על ידי צ'וסר במקור. יצירתו של רנו עצמה היא תרגום חופשי למדי ל"Liber consolationis et consilii" פרי עטו של סופר הלטינית, אלברטאנוס מִבּרשיה, ודבר זה מעלה את האפשרות שהסיפור היה אהוד ונפוץ באותם הימים. ראיה נוספת נגד הטענה שהסיפור אינו אלא בדיחה מייגעת במיוחד, היא שבדיחה אמורה להסתיים בתוך זמן קצר יחסית ולא להתמשך על פני למעלה מאלף שורות.
רבות מהמהדורות בנות-זמננו של הסיפורים בגרסה אנגלית (דוגמת מהדורת הקלאסיקות של פינגווין שתורגמה על ידי נוויל קוגהיל) משמיטות את הסיפור לגמרי, ומותירות רק תקציר עלילה ודיון קצר בכוונות הדתיות והפילוסופיות שעמדו מאחורי כתיבתו.

תקציר העלילה

הסיפור עוסק במליבאוס, הנמצא הרחק מביתו. יום אחד, שלושה אויבים פורצים פנימה, מכים את אשתו, הגבירה פיקחות, תוקפים את בתו ומותירים מאחוריהם את גווייתה. או-אז מתנהל הסיפור כוויכוח ארוך בעיקר בין מליבאוס לאשתו בשאלה אלו פעולות יש לנקוט וכיצד יש להשיג פיצוי מהאויבים.
האישה, כשמה כן היא, מייעצת לו בפיקחות וגוערת בו על רעיונותיו הפזיזים. בדיון, שני הצדדים הנצים עושים שימוש בפתגמים וציטטות ממקורות מוסמכים באותה התקופה, כמו הברית החדשה. הגבירה פיקחות היא אישה הדנה בתפקיד האישה במסגרת הנישואין בצורה דומה לאישה מבאת' והאישה בסיפורו של הספן.
מערכת הוכחת עבודה

רקע

מערכת פופולרית מסוימת, שממומשת בHashcash (מערכת למניעת דואר זבל), משתמשת בפונקציות גיבוב הופכי חלקיות כדי להוכיח שנעשתה עבודה, ורק אז ניתן לשלוח הודעת דואר אלקטרוני. למשל, הדוגמה הבאה מייצגת כ 2⁵² חישובי גיבוב (האש) שנועדו כדי לשלוח מייל ל: calvin@comics.net ב - 19 בינואר 2038:

 
X-Hashcash: 1:52:380119:calvin@comics.net:::9B760005E92F0DAE
זה מאומת על ידי חישוב יחיד, באמצעות הבדיקה שגיבוב באמצעות SHA-1 של החותמת (משמיטים את הכותרת X-Hashcash: כולל הנקודתיים, וכל כמות של רווחים עד לספרה '1') מתחיל עם 52 אפסים בבסיס בינארי, או 13 אפסים בבסיס הקסדצימאלי:
0000000000000756af69e2ffbdb930261873cd71
כדי להגיע למספר האפסים הגדול הזה, התוכנה מנסה כל פעם רצף אותיות שונה שמתווסף לאי מייל (אחרי שלושת הנקודתיים), עד שתוצאת הגיבוב תיתן את מספר האפסים המבוקש (שמופיעים בראשית תוצאת הגיבוב). 
לכן, תוקף אפשרי יצטרך להשקיע הרבה זמן ומשאבים חומריים וכספיים כדי לשלוח כמות גדולה של דואר זבל, ושיטה זו אמורה למנוע זאת ממנו.

מערכת הוכחת עבודה בביטקוין

בשנת 2009, מערכת הביטקוין עלתה לאוויר. ביטקוין הוא מטבע קריפטוגרפי שמבוסס על מערכת הוכחת עבודה. מבוצע גיבוב על כותרת של בלוק חדש שכורה רוצה להוסיף לבלוקצ'יין, וקושי הוכחת העבודה (הכרייה) נקבע במספר האפסים שתוצאת הגיבוב צריכה להתחיל איתם.
התקפת הוצאה כפולה נפתרת על ידי שימוש בשרשת בלוקים מבוזרת המכונה "בלוקצ'יין" שבה נמצא התיעוד של העברות הכספים. המטבע "נכרה" על ידי שימוש בפונקציית ה-hashcash באמצעות כורים פרטיים, והבלוקים שנוצרים ושמתעדים את העברות המטבעות מכתובת לכתובת מאושרים על ידי צמתים מבוזרים.
הקושי (מספר האפסים שמופיע בתחילת תוצאת הגיבוב) משתנה בהתאמה לכוח הכרייה (יכולת העיבוד של הכורים) כך שבממוצע יווצר בלוק חדש כל 10 דקות.
ככל שגדל מספר הבלוקים המשורשרים בבלוקצ'יין, כך מערכת הוכחת העבודה מתחזקת, כי כדי לשנות בלוק שנמצא למשל במקום העשירי מסוף שרשרת הבלוקים העכשווית, נצטרך לשנות ולחשב מחדש את גיבוב כל הבלוקים שמתחתיו, כלומר התשיעי מהסוף עד האחרון, כדי שגיבובם יתחיל במספר האפסים הנדרש. (גיבובם משתנה כי כל בלוק מכיל את גיבוב ראש הבלוק שקדם לו, ולכן אם השתנה הבלוק הקודם נצטרך לשנות גם את הבלוק שאחריו כדי שהוא יכיל את ראש הבלוק החדש של קודמו וכדי שגיבוב הבלוק יתן את מספר האפסים הרצוי, וכך הלאה).
ג'ואן נסטל

קורות חייה

נולדה למשפחה יהודית בניו יורק. אביה מת לפני שנולדה והיא גודלה בידי אמה, רגינה נסטל, שעבדה כמנהלת חשבונות. לימים סיפרה שהאם חינכה אותה להאמין בזכותן של נשים ליהנות מיחסי מין.
נסטל למדה בתיכון מרטין ון ביורן בקווינס. בסוף שנות ה-50 יצאה מהארון כלסבית והיא מגדירה את עצמה פמית. ב-1963 סיימה לימודים לתואר ראשון בקווינס קולג'. ב-1968 השלימה תואר שני באנגלית באוניברסיטת ניו יורק. היא החלה ללמוד לתואר שלישי אך כעבור שנתיים חזרה לקווינס קולג' ולימדה שם.
ב-1974 הייתה נסטל ממקימות ה-Lesbian Herstory Archives. החל ב-1979 כתבה וערכה ספרים ואנתולוגיות והייתה לאחת ההוגות הלסביות הבולטות בארצות הברית. היא זכתה בפרס למבדה לספרות להט"בית, בפרס איגוד הספריות האמריקאי ובפרס ביל וייטהד על מפעל חיים.
ב-1995 אובחן בגופה סרטן המעי הגס וב-2001 חלתה בסרטן השד. ב-2002 עמדה נסטל במרכזו של סרט תיעודי שיצרה ג'ויס וורשו ושמו "Hand on the Pulse".
נסטל חיה כיום באוסטרליה עם בת זוגה דיאן אוטו, פרופסורית למשפטים, ומלמדת באוניברסיטת מלבורן.

נסטל בעברית

ספרה של נסטל "מחוזות אסורים: תשוקה, גוף וסיפורי התנגדות" תורגם לעברית ב-2008 בידי קבוצה של פמיניסטיות ישראליות – חנה ספרן, יסמין פיאמנטה, אילאיל קופלר, נופר ליפקין, מריאנה בר, שירלי טל, חיה שלום, דפנה עמית, תלמה בר דין ואפרת רותם, שגם ערכה את הספר. יעל משעלי כתבה לו אחרית דבר והוא ראה אור בהוצאת פרדס. הספר מורכב מסיפורים של נסטל, שנבחרו על ידי המתרגמות בהתייעצות עמה.
דאגובר השלישי

ביוגרפיה

דאגובר היה בנו של כילדבר השלישי, וירש את אביו בגיל שתים עשרה. הכח האמיתי בממלכת הפרנקים היה מסור בידיו של המאיורדומוס פפין האמצעי, שריכז בידו את כל הסמכות הממשית מאז קרב טרטי ב-698. דאגובר, כמו קודמיו, היה אחד מהמלכים עושי-כלום.
בשל קוצר שלטונו וגילו הצעיר, הרשומות מזמנו לא מוסרות עליו כמעט שום מידע. ידוע רק שבתקופת מלכותו, בעוד פפין עסוק במלחמה בפריזים, החלו אצילי הדרום להיעשות מרדניים יותר ויותר: הבישוף סוואריק מאאוקסר הרחיב את נחלתו באמצעות כיבוש מספר ערים, בעוד אודו דוכס אקוויטן ואנתנור מפרובנס התנהלו כאדונים עצמאיים לחלוטין באחוזותיהם. ב-714 נפטר פיפין, והחלה מלחמת אזרחים בין המתחרים על משרתו, עליה הייתה למלך השפעה אפסית. הוא מת בערך בגיל שש-עשרה, אחרי ארבע שנים על הכס.