google/wiki40b huggingface dataset:
מלפפון

מאפיינים

מבחינה בוטנית, המלפפון הוא פרי: בית קיבול לזרעים המוקפים ציפה בשרנית, שנוצר משחלה יחידה. מבחינה קולינרית, לעומת זאת, המלפפון מוגדר כירק, מכיוון שאינו מתוק או חמוץ.
המלפפון בדרך כלל גלילי ומוארך, ועשוי להיות חלק או בעל בליטות. צבעו בדרך כלל ירוק, אך המלפפון הארמני (המכונה בארץ פקוס או "מלפפון ערבי") צבעו ירקרק והמלפפון הלימוני כדורי וצבעו צהוב. ישנם גם זני מלפפון קטנים, המיועדים לכבישה והפיכה לחמוצים.

גידול מלפפונים

אורך היום משפיע על המלפפון: יום קצר מעודד הופעת פרחי נקבה, ויום ארוך מעודד הופעת פרחי זכר. הטמפרטורה משפיעה גם היא על מין הפרחים שבמלפפון: טמפרטורה נמוכה מעודדת נקביות וטמפרטורה גבוהה זכריות. שני הגורמים פועלים יחד ומתגברים אחד את השני.
להשפעות הסביבה מצטרפת גם התורשה: זנים קלסיים הגדלים בקיץ מתחילים בהופעת פרחי זכר, עוברים לשילוב של פרחי זכר ופרחי נקבה ולפרחים דו מיניים, ומסיימים את גידולם עם הופעת פרחי נקבה בלבד. לעומת זאת, בעזרת הכלאות וברורים, ניתן ליצור צמחים שהם נקביים ופרתנוקרפיים (פרחים שיוצרים פרי נטול זרעים). זנים אלה הם המקור למרבית המלפפונים שבשווקים. זני מלפפון רגילים או ישנים דורשים הפריה על ידי התערבות חרקים מאביקים. אלה מעבירים את האבקה מפרחי הזכר לפרחי הנקבה. 
מנגד, הזנים הפרתנוקרפיים, שהם מרבית הזנים החדשים, אינם זקוקים להפריה, שעשויה לפגוע באיכות הפרי.
הזמן העובר מהזריעה לקטיף תלוי בעיקר בטמפרטורה של סביבת הצמח: בסביבה חמה הזמן בין זריעה לקטיף הוא כ-40 יום, ואילו בטמפרטורות קרות הוא יכול להגיע אף ליותר מ-80 יום.

שימושים שאינם למאכל

בקוסמטיקה, משתמשים בפרוסות מלפפונים המונחות על העיניים להורדת נפיחות סביב העיניים (שקיות). המלפפון המכיל 95% מים עשיר בלחות, וזו יחד עם אפקט הקירור מורידים את הנפיחות. מספר מוצרים קוסמטיים מכילים תמציות מלפפון ממספר סיבות, שביניהן העובדה שבמלפפון קיימים חומרים המסייעים בהחדרת הלחות לעור, פעילים נגד דלקות ומסייעים בהסרת תאים מתים.
ברפואה הסינית חשיבותו של המלפפון כירק מקרר ולכן משתן, מרווה ועוזר לנקות רעלים מהגוף וכירק מתוק מסייע לאברים האחראים על עיכול והטמעת מזון ונוזלים בגוף.
הנטורופתיה מייחסת לזרעי המלפפון תכונות קוטלות תולעים והם משמשים כתרופה ביתית כנגד תולעי מעיים.

שמו

מקורו של השם "מלפפון" ביוונית, ופירושו "מלון-תפוח". שמו של המלפפון נזכר במשנה, (למשל, במסכת כלאים, פרק א', משנה ב') וצורת הריבוי שלו היא "מלפפונות". מפירושו של רבי עובדיה מברטנורא לאותה משנה, עולה כי הירק שאנו מכנים כיום מלפפון נקרא בעבר קישות (וברבים: קישואים), והמלפפון היה שמה של דלעת או שמו של המלון:
הקישות - קשואין שקורין בערבי פאקו"ס (فقّوس) ובלע"ז קוקומברו"שׂ (concombres).

והמלפפונות - נקראים בערבי כייא"ר (خيار) ובלע"ז ציטרול"י (citrouille).
גם רש"י (על הפסוק "זָכַרְנוּ אֶת הַדָּגָה.. אֵת הַקִּשֻּׁאִים וְאֵת הָאֲבַטִּחִים") מפרש שהקישואים הם קוקומברו"שׂ בלע"ז. אכן, בראשית תחיית הלשון העברית שימשה המילה "קישוא" במשמעות "מלפפון", אך בלשון הדיבור התקבל השם הנוכחי לירק.
שדה שבו גדלים מלפפונים נקרא מִקְשָׁה, בדומה לשדה קישואים או דלועים.

במקורות היהדות

על פי מדרש שם של רבי ישמעאל, הם נקראים בשם קישואים "מפני שקשין לגופו של אדם כחרבות".
בתלמוד נפסק כי פיצוי על אובדן עבודה לאדם שניזק הוא כשכר של "שומר קישואים", עבודה שנחשבת ראויה לכל אדם, ושכרה הוא מינימלי.
ישי וקסלר

ביוגרפיה

וקסלר נולד וגדל בקיבוץ במשמר הנגב. עם גיוסו לצבא בשנת 1970 שובץ בקורס טיס ואלם נפלט ממנו וסיים את מסלול ההכשרה ללוחמים, קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד מחלקה בגדוד הטנקים 198. בהמשך שימש בשורת תפקידי מטה ופיקוד בחיל השריון ובהם מפקד גדוד וחטיבה 217. בשנים 1990–1993 פיקד על עוצבת קלע דוד ולאחר מכן שימש כראש מחלקה במנהל המחקר ופיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת).
אלביון הצבועה

אלביון הצבועה שהוא השם המקובל יותר בעברית, או אָלְבְּיוֹן הבוגדנית ואלביון הבוגד שהם תרגומי השם המקובל בלועזית, הוא ביטוי גנאי המשמש לתיאורה של בריטניה. הביטוי מבוסס על השם היווני הקדום שהוענק לאיים הבריטיים – "אלביון" (ביוונית: Ἀλβιών).
את הכינוי העניקו לבריטניה הצרפתים בעקבות מלחמת מאה השנים. הצרפתים ראו בפריצת המלחמה ביטוי להפרת היחסים הפיאודו-וסאלים בין מלך אנגליה אדוארד השלישי ומלך צרפת פיליפ השישי. מעת זאת החל הביטוי להתפשט, והוא נכנס לשימוש בכל פעם שבריטניה ביצעה עוולה לדעת מתנגדיה; וגם מחוץ לשפה הצרפתית, והיה בשימוש עמים במצב מלחמה או ביריבות עם בריטניה. כך לדוגמה עשו הגרמנים שימוש בביטוי כדי לעודד גיוס לצי הקיסרי בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
בביטוי העברי אלביון הבוגד ודומיו, נעשה שימוש על ידי מנהיגי היישוב, סופרים ועיתונאים, בתקופת המנדט על רקע הספר הלבן ונסיגתה של בריטניה מהצהרת בלפור, ואף בראשית שנות המדינה.
חלבון נוגד קיפאון

חלבונים נוגדי קיפאון (Antifreeze protein; AFP) הם סוג של פוליפפטידים המיוצרים על ידי חיידקים, פטריות, צמחים ובעלי חוליות מסוימים המאפשרים לאורגניזמים המייצרים אותם לשרוד בטמפרטורה מתחת לאפס. חלבונים אלו נקשרים לגבישי קרח קטנים ומעכבים את הגדילה והגיבוש מחדש של הקרח שאחרת עלול היה להיות קטלני. ישנן גם ראיות גוברות לכך שחלבונים אלו מתקשרים עם ממברנות של תאי יונקים ומגנים מפני נזקי קור.

מנגנון פעולה

בשונה מאתילן גליקול הנמצא בשימוש נרחב למניעת קיפאון ברכבים, חלבונים נוגדי קיפאון לא מורידים את טמפרטורת הקיפאון ביחס לריכוז, אלא פועלים באופן לא קוליגטיבי. הודות לכך חלבונים נוגדי קיפאון מסוגלים לפעול בריכוזים נמוכים פי 300-500 מאשר מומסים אחרים. תכונה זו גם מקטינה את ההשפעה שלהם על הלחץ האוסמוטי. תכונות ייחודיות אלו נזקפות להם בזכות יכולתם להיקשר למשטחים ספציפיים של גבישי קרח.
חלבונים נוגדי קיפאון יוצרים הבדלים בנקודת ההיתוך ובנקודת הקיפאון הידועים כ"היסטרזיס תרמי" (Thermal hysteresis). החיבור של חלבונים אלו בממשק בין קרח מוצק ומים נוזליים מעכב את הגדילה של גביש הקרח העדיפה מבחינה תרמודינמית.
במעבדה ניתן למדוד את ההיסטרזיס התרמי באמצעות אוסמומטר. לאורגניזמים שונים יש ערכים שונים של היסטרזיס תרמי. הרמה הגבוהה ביותר של היסטרזיס תרמי מופיעה בחלבונים נוגדי קיפאון של דגים והיא מגיעה ל -1.5°C. עם זאת, חלבונים נוגדי קיפאון של חרקים הם פי 10 עד 30 פעילים יותר מכל חלבון נוגד קיפאון מוכר של דג. הסבר לכך עשוי להיות הטמפרטורות שעמן חרקים נאלצים להתמודד על פני הקרקע, שעשויות להיות נמוכות מטמפרטורות של –1°C או –2°C שבהן נתקלים דגים במים קפואים. במהלך חודשי החורף הקרים מסוגל העש Choristoneura להתמודד עם טמפרטורות של –30°C ולהימנע מקיפאון, על אף שהחיפושית Upis ceramboides החיה באלסקה מסוגלת לשרוד אף בטמפרטורה של –60°C באמצעות שימוש במולקולה נוגדת קיפאון שאינה מורכבת מחלבונים.
קצב ההתקררות עשוי להשפיע על ערכי ההיסטרזיס התרמי של חלבונים נוגדי קיפאון, ואם הטמפרטורה צונחת במהירות האורגניזמים המייצרים חלבונים אלו עשויים שלא להסתגל לסביבה הקפואה.

אבולוציה

המגוון והתפוצה של חלבונים נוגדי קיפאון מרמזים על כך שהסוגים השונים של חלבונים אלו התפתחו לאחרונה בתגובה לתקופת התקרחות שהתרחשה לפני כ1-2 מיליון שנה בחצי הכדור הצפוני ולפני כ-10-30 מיליון שנה באנטארקטיקה. ההתפתחות העצמאית של אדפציות שונות היא אבולוציה מתכנסת.
שביעי

שביעי הוא שבועון לציבור הדתי לאומי המחולק חינם ב-60,000 עותקים בבתי כנסת בישראל. השבועון החל לצאת לאור בשנת 2011, הוא בבעלות רובי לוזון ועורכת אותו הילה ניסן פרידמן.
בתחילה יצא העיתון כעיתון מקומי בצפון ישראל. בדצמבר 2012 החל לצאת בתפוצה ארצית במסגרת תפוצת עלוני השבת של "מקור ראשון". העלון ממתג עצמו כעיתון בתחום החדשות המגזריות בציונות הדתית ומקפיד להביא תוכן ייחודי שלא פורסם במקומות אחרים.

תוכן

השבועון כולל כתבות חדשותיות ומגזיניות וכן מדורים כמו "פרויקט השו"ת" ובו ראיון עם אישיות מוכרת במתכונת של שאלות ותשובות. הוא כולל גם טורים שבועיים של פרשן הספורט אלי סהר, הזמרת שרון רוטר, העיתונאים אלישע בן קימון ועקיבא נוביק וכן של יעל שבח, אלמנתו של הרב רזיאל שבח. עוד בשבועון מדור "בית המגרש" - כתבות ספורט מאת אהרל'ה וייסברג, ביקורת מסעדות של אור רייכרט, מדור "מדורת השבט" ובו מידע חברתי וקהילתי בעריכת מאיר פרייליכמן, מדור טיולים בעריכת שבתאי שירן, שירות לאומי, מדור לילדים בשיתוף תנועת עוז, מדור "בשטיבלך" הסוקר בית כנסת מדי שבוע ועוד. בין כתבי האקטואליה והמגזין בעיתון: דביר עמר, משה ויסטוך, אליהו גליל ויעקב מאיר.
בעבר פורסמו כתבות על "הבית היהודי", על "האיחוד הלאומי" ואפילו בנושאי חרדים. ב"שביעי" נחשף לראשונה כי הרב יעקב אריאל ניתק עצמו מארגון צהר לאחר כישלון חוק עמאר-אריאל בבחירות לרבנות הראשית. ב"שביעי" נערך ראיון עם הרב אביחי רונצקי שעורר סערה כשטען שמנוער הגבעות עלול לצאת ה"יגאל עמיר" הבא.
פול ריס

ביוגרפיה

ריס נולד בנית' שבדרום ויילס להורים קתולים. אמו, קתרין אייבורי הייתה אירית-ולשית, ואביו ריצ'רד צ'ארלס ריס היה ולשי. כשהיה פול בן 10 המשפחה עברה לכפר פנסוד. ריס היה חבר בלהקות אחדות לפני שעבר ללונדון ללמוד ב-RADA.

חיים אישיים

לריס הייתה מערכת יחסים עם השחקנית האוסטלית ארקי וייטלי, איתה הופיע במיני-סדרה "Gallowglass".
מרדכי ניימן

מרדכי ניימן (או נימן, 20 באוגוסט 1834 - כ"ט חשון תרע"ז 29 בנובמבר 1916) מאנשי העלייה הראשונה, מחלוצי החקלאות בארץ ישראל וממקימי מזכרת בתיה.
מרדכי ניימן נולד בט"ו באב תקצ"ד בטולצ'אה, רומניה. הוא התיתם מאמו בעודנו ילד ומאביו כשהגיע לבר-מצווה. הוא למד ב"חדר" ומפי מלמדים יודעי תורה, ובעודנו עלם צעיר היה בקי בש"ס ופוסקים ובכל מכמני הספרות העתיקה. השכלתו זו תרמה לכמיהתו לארץ ישראל.
ביוזמת מרדכי ניימן וחבריו נוסד בגאלאץ ועד חובבי ציון.
בן חמישים ושתים שנה היה ניימן בבואו ארצה בא' בתמוז תרמ"ה, 14 ביוני 1885. נוסף לבני ביתו הביא עמו עוד קבוצת צעירים, ששיכנעם לעלות ארצה על-מנת ללמוד בבית הספר החקלאי מקווה ישראל.
כשסיימו את לימודיהם במקווה ישראל נשלחו לשם השתלמות בבית ספר חקלאי גבוה באלג'יר. לאחר מכן קנה ניימן נחלה בעקרון (היא מזכרת בתיה) והתיישב בה. בעקבותיו הלכו עוד שש משפחות עולים מרומניה. בהמשך השתלם גם בתהליך גידול טוואי המשי, ענף שהתפתח בראש פינה ובראשון לציון.
בשם מושבתו השתתף מרדכי ניימן ביסוד "התאחדות המושבות" בשנת תר"ס. בשנת תרס"ג (1903) היה נציג מושבתו בכנסייה הארצישראלית בזכרון יעקב.
למרדכי ניימן היו שבעה בנים ושלוש בנות. בתו מינצה פוקס נישאה בשנת 1889 לאיש גדרה בנימין פוקס, חבר תנועת ביל"ו; נכדתו תמר פלר (1888–1937) נישאה למורה יצחק פלר. בתו רחל נישאה למורה והלשונאי יהודה גור, מחבר "מילון גור". דוד ניימן נישא לברכה קוצ'רסקי והיה מהמייסדים של כפר אהרון, המושבה שהפכה לשכונה בדרום נס ציונה.
על שמו של ניימן נקרא רחוב במזכרת בתיה.
יחסי פקיסטן–קירגיזסטן

היסטוריה

פקיסטן הייתה אחת מהמדינות הראשונות בעולם שהכירו בעצמאותה של קירגיזסטן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 במאי 1992. בחודש נובמבר 1992, שיתפו פקיסטן, איראן, טורקיה, אפגניסטן ושש הרפובליקות הסובייטיות לשעבר של קזחסטן, אזרבייג'ן, קירגיזסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן פעולה במסגרת הארגון לשיתוף פעולה כלכלי (ECO).
ב-24 בספטמבר 2013, הצהיר שר החוץ של קירגיזסטן כי ממשלת קירגיזסטן מעוניינת בפיתוח הקשרים הכלכלים עם פקיסטן. ב-30 ביוני 2005, ראש ממשלת פקיסטן ביקר בבישקק, שם הוא פגש את נשיא קירגיזסטן. שני המנהיגים ציינו את שיתופי הפעולה בן המדינות במאבק כנגד הטרור, הסחר בסמים וכן התפתחות היחסים המסחריים והכלכליים שביניהן. במאי 2017, ציינו ממשלת פקיסטן וממשלת קירגיזסטן 25 שנים של יחסים דיפלומטיים.

יחסים כלכליים

בשנת 2016, ייצאה קירגיזסטן לפקיסטן סחורה בשווי 406 אלף דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם בשר משומר, נפט מזוקק, עץ מנוסר, משאבות אוויר, סיליקון, מקרנים וחלקי רכב. לעומתה, פקיסטן ייצאה לקירגיזסטן סחורה בשווי 3.48 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם תרופות, תה, רהיטים, מוצרי טקסטיל, מיץ פירות, אורז, פרי הדר, חלקי רכב, בגדי עור ומלח.
יוליאן סקריאבין

אודות

יוליאן בנם של המלחין המפורסם אלכסנדר סקריאבין ושל טטיאנה שליוצר. אחותו הבכורה היא המשוררת אריאדנה סקריאבינה. מגיל צעיר החל ללמוד פסנתר ולמד שיעורים פרטיים אצל המלחין ריינהולד גליאר. הוא הלחין מספר פרלודים, בסגנון דומה לסגנון אביו, וכארבעה מהם פורסמו במהלך חיו.
ב-22 ביוני 1919, כשהוא בן 11, יוליאן יצא לשחות באי בנהר הדנייפר בקייב עם קבוצת חברים, בהשגחת מורה מבית ספרם. יוליאן התבייש לשחות בקרבת בנות, ולכן הלך לשחות לבד באזור מבודד אשר היה מכוסה בעצי ערבה. עם רדת הערב כשנקראו הילדים בחזרה, יוליאן לא שב. כעבור יום נמצאה גופתו בקרקעית הנהר.
מרטין גומפרט

מרטין גומפרט (בגרמנית: Martin Gumpert; ‏ 13 בנובמבר 1897 - 18 באפריל 1955) היה רופא עור ומין יהודי-גרמני, שהיגר לארצות הברית לאחר עליית הנאצים לשלטון. מחלוצי הרפואה האסתטית והקוסמטית והניתוחים הפלסטיים.

רפואה אסתטית

נולד בברלין למשפחה מן המעמד הבינוני-הגבוה, גם אביו היה רופא. במלחמת העולם הראשונה שירת בחזית המזרחית בטורקיה כחובש. מיד לאחר המלחמה השלים את לימודי הרפואה באוניברסיטת היידלברג, אותם סיים ב-1921. הוא התמחה ברפואת עור ומין וחקר את מחלת הסיפיליס. בהסבריו המפורטים על מהלך המחלה השתמש הסופר תומאס מאן בספרו דוקטור פאוסטוס.
במהלך טיפוליו בפצועי מלחמת העולם, הבחין גומפרט כי טיפול בפגעים אסתטיים, בעיקר בפצועים שפניהם הושחתו, גם אם אינם חמורים או מסוכנים מבחינה רפואית, הוביל לשיפור דרמטי בהחלמתם של הפצועים מבחינה פיזית ונפשית גם יחד. גומפרט פיתח שיטות לניתוחים פלסטיים וליצירת תותבות, כולל לאברים רכים כגון אף ואוזניים.
מן הטיפול בפצועים הגיע גומפרט לטיפול כללי. הוא הבחין כי טיפול בפגמים אסתטיים יכול להוציא אנשים מבידוד חברתי ולהוביל לשיפור בתפקודם של מובטלים שלא יכלו לזכות בתעסוקה ההולמת את כישוריהם בשל עיוות גופני. לפיכך הקים ב-1928, יחד עם סוזן נואל, את "תחנת הייעוץ העירונית הציבורית לטיפול בעיוותים קוסמטיים" בברלין. התחנה העניקה טיפולים בחינם או במחיר סמלי, בעיקר למובטלים שסיבת אי-העסקתם הייתה נעוצה בפגם אסתטי חמור (מלידה או כתוצאה מתאונה או מחלה). במקביל פעל גומפרט להעברת חוק ברייכסטאג שיכניס את הטיפול הקוסמטי למובטלים או עריריים אלה למסגרת הביטוח הרפואי שניתן על ידי משרד הרווחה. גומפט גם סייע למגנוס הירשפלד במכון לסקסולוגיה בתחום הניתוחים לשינוי מין.
גומפרט, שהיה, כאמור, יהודי, טיפל גם במספר בלתי ידוע של יהודים שביקשו להפוך את המראה החיצוני שלהם ליהודי פחות ו"ארי" יותר. מרפאתו של גומפרט נסגרה ב-1933 עם עליית הנאצים לשלטון, אך נפתחה מחדש ב-1938, בהיעדרו וטיפלה באנשים ממוצא ארי שלא נראו "אריים" מספיק.
ב-1931 חיבר גומפרט ספר שסקר את כל הידוע על תחום הקוסמטיקה (Die gesamte Kosmetik). הטיפוח הקוסמטי, קבע, מבדיל את האינדיווידואל מן ההמון ומאפשר לאדם נראות. בניגוד לפסיכולוגיה, המנסה לטפל בבעיות הקיום באמצעות חדירה פנימה, ניסה גומפרט להראות שפעמים רבות יכול לבוא מזור נפשי באמצעות טיפול וטיפוח המראה החיצוני. בין היתר סקר גומפרט את הפיתוחים בתחום של מקס פקטור והלנה רובינשטיין.

לאחר עליית הנאצים לשלטון

ב-1933 נסגרה מרפאתו של גומפרט בהוראת צו והוא התמסר לכתיבה ספרותית וכתיבת ביוגרפיות (בהן Hahnemann - Die abenteuerlichen Schicksale eines ärztlichen Rebellen und seiner Lehre, der Homöopathie, בה סקר בחיוב את ההומאופתיה). 
ב-1936 היגר גומפרט לניו יורק. בניו יורק עסק, בנוסף לפעילות במרפאת עור ומין, בכתיבה. הוא כתב ספרי מדע פופולרי, ספרים על חוקרים וכן שימש כיועץ לענייני רפואה לניו יורק טיימס וכפרופסור בקולג' לרפואה הומאופטית של ניו יורק (New York Homeopathic Medical college). ב-1940 התפרסם ספרו Heil Hunger! Health under Hitler (הייל רעב! בריאות תחת היטלר) בו תיאר את ניצול מערכת הבריאות במשטר הנאצי. ב-1942 קיבל אזרחות אמריקאית.
ערך השרידים

ערך השרידים (בגרמנית: Ruinenwert) הוא תאוריה אדריכלית מבית מדרשו של האדריכל הנאצי אלברט שפר. התאוריה מהווה הרחבה להשקפתו של האדריכל הגרמני בן המאה ה-19 גוטפריד סמפר בדבר העדפה של בנייה בחומרים טבעיים כגון סלע, על השימוש בחומרים מודרניים כברזל.

הבסיס התאורטי

בהתבסס על תפישתו של היטלר לגבי האדריכלות הנאצית, אימץ שפר את הרעיון בדבר בנייה בחומרים טבעיים שיוכל לשמש כגשר תרבותי לדורות הבאים. הימנעות משימוש בחומרים מודרניים "חסרי ייחוד" כבטון ופלדה בבניית מבני המפלגה ומונומנטים אדריכליים אחרים, יאפשר את יצירת אותו קשר בין העבר לעתיד.
הרעיון העומד מאחורי התאוריה טוען, כי מבנים אשר יבנו בהווה, ואשר יתמוטטו ויהרסו בעתיד הרחוק, יותירו אחריהם הריסות "אסתטיות" כדוגמת הריסות רומא העתיקה. לטענתו של שפר הבנייה שתתבסס על תאורית ערך השרידים תיצור מבנים הדורשים תחזוקה שוטפת מינימלית ולכן יהיו גם שימושיים ומרשימים יותר וישמשו בתפקידם לאורך דורות רבים.

היסטוריה

הרעיון הראשוני עלה במוחו של שפר בתקופת הכנותיו ותכנוניו לאולימפיאדת ברלין שנערכה ב-1936. הביטוי הפומבי הראשון לרעיון ניתן על ידו ב"תוכנית ארבע השנים" בשנת 1937. במאמרו "אבן ולא ברזל" נתן כדוגמה את מבנה הפרתנון באתונה העומד על מכונו במצב שימור מצוין מן התקופה של יוון העתיקה ועד היום. שפר טען כי בנייה מודרנית מחזיקה מעמד כ-50 שנה לכל היותר, לעומת הבנייה בחומרים טבעיים בתרבויות העתיקות כמצרים ורומא המשתמרת עד ימינו.
היטלר אימץ בחום רב את רעיונותיו של שפר וראה בהם אמצעי וסמל להוכחת גדולתו של הרייך השלישי, בדיוק כפי שהשרידים ברומא וביוון מסמלים את גדולתן של התרבויות ההן.
שפר הציע וקיבל את אישורו של היטלר לקביעת "חוק ערך השרידים" למרות הסתייגויות מקורביו האחרים.
מרבית המבנים המתוכננים לא ניבנו מעולם, ובאחרים נעשה, למרות החוק, שימוש בבטון במקום בחומרים טבעיים.
שארה פרוקטור

ביוגרפיה

פרוקטור נולדה בהוואלי שבאנגווילה באיים הקריביים המשתייכת לטריטוריות הבריטיות שמעבר לים. בנעוריה הייתה כדורגלנית מצטיינת והייתה חברה בנבחרת אנגווילה. כמו כן הצטיינה באתלטיקה תחת הדרכת אימה, וקבעה שיא תיכונים בהטלת כידון, זריקת דיסקוס, קפיצה לגובה וקפיצה לרוחק. בשנים 2006 עד 2010 למדה והתאמנה באוניברסיטת פלורידה בארצות הברית. משנת 2008 מאמנה הוא רנה ריידר (Rana Reider).
פרוקטור ייצגה את אנגווילה בתחרויות הקפיצה לרוחק באליפות העולם באתלטיקה 2007 בה לא עברה את שלב המוקדמות ובאליפות העולם באתלטיקה 2009 בה סיימה במקום השישי בשיא אנגווילה של 6.71 מטר. ב-2008 זכתה במדליית כסף במשחקי מרכז אמריקה והאיים הקריביים וב-2009 זכתה במדליית זהב. 
היא קיבלה אישור מהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית לעבור ולייצג בתחרויות בינלאומיות את הממלכה המאוחדת החל מנובמבר 2010, ואת הבכורה שלה עשתה באליפות אירופה באתלטיקה לנבחרות ב-2011 באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיימה במקום ה-20 בשלב המקודמות בתוצאה של 6.34 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2012 זכתה במדליית ארד בשיא בריטניה של 6.89 מטר ובאולימפיאדת לונדון סיימה במקום התשיעי בתוצאה של 6.55 מטר. ב-2013 סיימה שישית באליפות העולם שהתקיימה במוסקבה בתוצאה של 6.79 מטר, סיימה רביעית באליפות אירופה באולם שהתקיימה בגטבורג בתוצאה של 6.69 מטר וזכתה בסיכום השנתי של ליגת היהלום עם ניצחונות בתחרויות באוסלו ובציריך . באליפות העולם באתלטיקה באולם 2014 סיימה רביעית בתוצאה של 6.68 מטר. 
ב-2015 זכתה במדליית כסף באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בשיא בריטניה של 7.07 מטר וסיימה לאחר המנצחת טיאנה ברטולטה מארצות הברית. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 סיימה במקום השמיני ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיימה במקום ה-21 בשלב המוקדמות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום ה-13 במוקדמות ולא העפילה לגמר. במשחקי חבר העמים 2018 זכתה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.75 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 6.70 מטר.
מיכה לבינסון

משפחתו

לבינסון היה הבכור בין ארבעה אחים - הפרופ' המלחין גדעון לבינסון ראש המחלקה לקומפוזיציה באוניברסיטת בר-אילן, עודד - עורך דין במקצועו ואיש גלי צה"ל, וג'ימי - יועץ שיווק לחברות.
היה נשוי לרחל ולהם שני בנים.

קריירת משחק

בשנת 1991 שיחק בסרט המלחמה של חיים בוזגלו "עונת הדובדבנים" בכיכובם של גיל פרנק ואלון אבוטבול.
בשנת 2007 גילם עורך דין בעונתה השנייה של הסדרה הקומית בכיכובה של אורנה בנאי, "אמא'לה" ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
בשנת 2011 שיחק בסרטו של הבמאי יוסף סידר "הערת שוליים". הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר לאותה שנה.
בשנת 2012 שיחק בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "ילדי ראש הממשלה" בHOT3.
בשנת 2015 שיחק בסדרת המתח של HOT3, "הצורף" בכיכובם של ליאור אשכנזי, יהורם גאון ואדיר מילר.
ב-2017 שיחק ב"שבאבניקים" אך נפטר במהלך הצילומים. הדמות שגילם - ראש הישיבה (הרב מרדכי בלוך), נראתה רק בקטע הפתיחה ובו נהרגה. הפרק הראשון בסדרה הופק לזכרו.
פטאליט

הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הפטאליט היא LiAlSi₄O₁₀.
הפטאליט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" , וחבורת סימטריות מרחבית P 2/a. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=11.737‏, b=5.171Å‏ ו-c=7.630Å, וגודלה של זווית β הוא 112.54°.

תכונות פיזיקליות

המינרל מופיע במקבצים עמודיים או חסרי צורה. הגבישים אינם נפוצים – וצורתם לווחיים עד פריזמתיים באורך עד 2 מטרים. פאות הגביש לעיתים מקווקוות. לפטאליט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}). הקשיות של המינרל בינונית גבוהה יחסית, 6.5-6 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.4 גרם לסמ"ק. קיימת בו תופעת גבישים תאומים.

תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הפטאליט הם: nα=1.504‏, nβ=1.51‏ ו-nγ=1.516. גבישי הפטאליט הם שקופים עד שקופים למחצה. הם חסרי צבע או שצבעם ורוד, אפור, צהוב, צהוב אפור עד לבן. בשקף מנוסר הפטאליט הוא חסר צבע. הברק של הפטאליט הוא זגוגי או פנינתי על משטחי הפצילות, והנפיצה שלו חלשה. המינרל תרמולוסנט (פולט אור בחימום).

גילוי ומקור השם

המינרל נתגלה לראשונה ב-1800 באי אוטו (Utö) שבמועצה המקומית הנינגה (Haninge) שבמחוז סטוקהולם שבשוודיה. שמו נגזר מיוונית "פטלון" – עלה, מתייחס לפצילות המושלמת שלו במקביל לבסיס.
הסוג השקוף המצוי באי אלבה מכונה קסוטריט.
הכימאי השוודי יוהאן אוגוסט ארפוודסון (Johan August Arfwedson ‏ 1841-1792) גילה ב-1817 את היסוד ליתיום באנליזה של פטאליט.

שימושים

בדומה לספודומן ולפידוליט משמש הפטאליט מקור לליתיום. כמו כן נוהגים להוסיף פטאליט לתערובת ממנה יוצרים כלים קרמיים ובכך מקטינים את תופעת ההתרחבות בחום ומגדילים את חוזק הכלי. מלבד זאת, המינרל ידוע בעיקר לאספני מינרלים, אם כי הקשיות הגבוהה יחסית שלו מאפשרת גם שימוש בסוג חסר הצבע של הפטאליט כאבן חן.

מקור ותפוצה

הפטאליט מצוי בפגמטיטים של גרניט עשירים בליתיום.
בין המקומות בהם ניתן למצוא את הפטאליט: האי אוטו (Utö) שבמועצה המקומית הנינגה (Haninge) שבמחוז שבסטוקהולם שבשוודיה (המקום בו נמצא המינרל לראשונה); סמוך לסן פיירו (San Piero) באי אלבה שבאיטליה; מפגמטיט רוביקון (Rubicon), דרומית לקרביב (Karibib) שבנמיביה; גבישים גדולים במיוחד מצויים בביקיטה (Bikita) שבזימבבווה; בפרו (Peru) במחוז אוקספורד (Oxford) שבמדינת מיין, ובעורק קלארק (Clark vein) ברינקון (Rincon) מחוז סן דייגו (San Diego) בקליפורניה שבארצות הברית; באגם ברניק (Bernic Lake) בפרובינציית מניטובה שבקנדה; ובמדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל.
חבורת יהודה

חבורת יהודה היא חבורה גאולוגית בארץ ישראל. הסלעים המרכיבים את חבורת יהודה הם: דולומיט, גיר וקירטון. מהתקופות : קנומן - טורון מתוֹר הקרטיקון.
חבורת יהודה חשובה ביותר מבחינה הידרולוגית מכיוון שהיא היא שלד אקוויפר ההר, וממנה שואבים את מי התהום. כמו כן היא מקור חשוב לאבני הבניה המוכרים בשמות: "מלכה" - לבן בהיר ו"מיזי אחמר" - אדמדם בהיר.

הלובן של "פרט ראש הנקרה"

הלובן של "פרט ראש הנקרה" מתצורת דיר חנה
היפודרום קונסטנטינופול

היסטוריה

ההיפודרום הראשון בעיר נבנה בשנת 203 על ידי הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס. בשנת 324, כאשר הקיסר קונסטנטינוס העביר את הבירה מרומא לביזנטיון, החל בהגדלתה של העיר וכן שיפץ את ההיפודרום שבאותה עת היה אורכו 150 מטרים, רוחבו 130 מטרים, והיה מסוגל להכיל עד 100,000 צופים.
ההיפודרום היה בצורת U. יציע הקיסר היה מקורה, ועליו היה פסל של ארבעה סוסים מברונזה. קוודריגה זו, המכונה "סוסי מרקוס הקדוש", והמצויה כיום בוונציה, נוצקה במאה החמישית לפני הספירה ביוון והובאה להיפודרום על ידי קונסטנטינוס. הסוסים נבזזו על ידי הצלבנים במהלך מסע הצלב הרביעי והוצבו בבזיליקת סן מרקו בוונציה בשנת 1204.
לאורך כל התקופה הביזנטית היה ההיפודרום מרכז התרבות והחברה של העיר. התחרויות שימשו כר נרחב להימורים כספיים, וכן נערכו תחרויות בין קבוצות שונות - הקבוצה הכחולה (Venetii) והקבוצה הירוקה (Prasinoi). לכל קבוצה היו אוהדים רבים. היו קבוצות נוספות (האדומים - Rousioi והלבנים Leukoi) שנחשבו ליגה נמוכה יותר. אוהדי הקבוצות השונות שנאו אלה את אלה, ואף היו מהומות בעיר בשל ניצחון של קבוצה אחת על השנייה. החמורה במהומות אלה היו המהומות של שנת 532 הקרויות מרידת ניקה בהן משערים שנהרגו כ-30,000 מהאוהדים.
במהלך ביזת העיר במסע הצלב הרביעי נהרס ההיפודרום ולא שוקם. כאשר העות'מאנים כבשו את העיר בשנת 1453 הם מצאו את ההיפודרום חרב.

אנדרטאות בשטח ההיפודרום

על מנת לפאר את בירתו החדשה, הביא אליה קונסטנטינוס יצירות אומנות מכל רחבי האימפריה. מבין חפצי אמנות אלה היה המזבח התלת רגלי של פלטאיה. מזבח עשוי מתכת זה, נצוק לזכר הניצחון היווני על הפרסים בקרב פלטאיה, במאה החמישית לפני הספירה. קונסטנטין הביא תלת רגל זה ממקדש אפולו בדלפי, והציבו במרכז ההיפודרום.
רוב המזבח ניזוק במהלך מסע הצלב הרביעי: נגנבו חלקים רבים מהמזבח, ונותר רק עמוד אחד מהבסיס המוצג היום בהיפודרום וידוע בשם "עמוד נחושתן".
הקיסר תאודוסיוס הראשון קנה בשנת 390 אובליסק ממצרים והציב אותו במרכז הזירה, על הגדר בין שני מסלולי המירוץ. אובליסק זה, המכונה "אובליסק תאודוסיוס", עשוי אבן גרניט ורודה, נבנה עבור מקדש כרנך בלוקסור בתקופת מלכותו של פרעה תחותמס השלישי בשנת 1490 לפנה"ס. תאודוסיוס חתך את האובליסק לשלושה חלקים על מנת להובילו לקונסטנטינופול. רק החלק העליון של האובליסק נשתמר, והוא עומד כיום באותו מקום בו עמד האובליסק.
במאה ה-10 בנה הקיסר קונסטנטינוס השביעי אובליסק שני בקצה ההיפודרום. אובליסק זה היה מכוסה בלוחות ברונזה מוזהבים, אך אלה נבזזו במהלך מסע הצלב הרביעי. לבני האובליסק נותרו עד היום.

ההיפודרום כיום

כיום מהווה שטח ההיפודרום כיכר הקרויה כיכר הסולטאן מחמט. האזור בו היה מסלול המירוצים מוצג, אף שהמסלול עצמו מצוי שני מטרים מתחת לפני השטח של ימינו. האנדרטאות שהיו לאורך הגדר שבין מסלולי המירוצים - שני אובליסקים ועמוד נחושתן - מוצגים במלוא גובהם.
מזרקה מתומנת שנבנתה על ידי הקייזר הגרמני וילהלם השני בשנת 1898 נמצאת בפתח ההיפודרום.
בשטח ההיפודרום לא נערכה חפירה ארכאולוגית מסודרת. בשנת 1993 נערכו שיפוצים בקרבת המסגד הכחול על מנת להתקין שירותים חדשים במסגד, ואז התגלו מספר שורות של ספסלים ועמודים של ההיפודרום. עמודים אלה ומספר ראשי נחש מוצגים כיום במוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול.