google/wiki40b huggingface dataset:
חואנה אנריקס

ביוגרפיה

חואנה נולדה בטורלובטון בשנת 1425, לפאדריקה אנריקס, רוזן מנדוסה ולמריאנה פרנאנדס דה קורדובה אי איאלה, בתם של דייגו פרנאנדס דה קורדובה, לורד באנה הראשון ואינש דה איאלה אי טולדו.
באפריל 1444 התחתנה חואנה עם חואן מאראגון, אשר שלט באראגון בשם אחיו אלפונסו החמישי, מלך אראגון ששהה בממלכת נאפולי, וממנו נולדו לה שני ילדים. בשנת 1450 חזר חואן השני עצמו לשלוט ישירות על נווארה, שנשלטה עד אותה העת על ידי בנו קרלוס, נסיך ויאנה, בעידודה של אשתו השאפתנית חואנה, שביקשה להבטיח את הירושה לבנה פרננדו (אשר לעתיד יקרא פרננדו "הקתולי"). כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים אשר בה הצד החזק של האגראמונטים תמך במלך ובמלכה; והצד של הבומונטים - הקרוי של מנהיגם חואן דה בומונט - תמך במועמדותו של דון קרלוס. תושבי ההרים תמכו בנסיך ויאנה, ואילו תושבי המישורים תמכו במלך. הנסיך דון קרלוס האומלל הובס על ידי אביו באייבר בשנת 1451, ונאסר לשנתיים, שבמהלכן כתב את ספרו המפורסם "קורות נווארה" אשר מהווה מקור עיקרי לידע על התקופה. לאחר שחרורו, הוא ביקש לשווא את עזרתו של שארל השביעי, מלך צרפת וכן את עזרת דודו אלפונסו החמישי, מלך אראגון (אשר גר אז בנאפולי).
ב-27 ביוני 1458 מת גיסה אלפונסו החמישי, מלך אראגון, ובעלה חואן עלה במקומו לשלטון, מלבד בממלכת נאפולי שם עלה בנו של אלפונסו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי לשלטון. בשנת 1460 נאסר שוב בנו קרלוס בהתעקשותה של אשתו חואנה, אך לשמע הדבר התמרדו הקטלונים והוא שוחרר והושם כמושל קטלוניה. קרלוס מת בשנת 1461 ללא בנים יורשים שיוכלו לכבוש חזרה את ממלכת נווארה; לפני מותו מינה את אחותו בלאנקה כיורשת, אך היא נאסרה עם מותו ומתה בשנת 1464.
ב-13 בפברואר 1468 מתה חואנה בטרגונה מסרטן השד, ובשנת 1469 התחתן בנה פרננדו מאראגון עם איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, ובכך החלו את איחוד ספרד.
פואבלה

היסטוריה

פואבלה נוסדה על ידי הכובשים הספרדים ב-30 באפריל 1531. שלא כמו רוב הערים הגדולות במקסיקו, הספרדים בנו אותה בעצמם והיא אינה שוכנת על חורבות עיר או אתר אינדיאני כלשהו. מיקומה האסטרטגי, בחצי הדרך בין מקסיקו סיטי לנמל הימי של וראקרוס, הפך אותה לעיר השנייה בחשיבותה במקסיקו ברוב התקופה הקולוניאלית.

הקרב על פואבלה

הקרב על פואבלה ב-5 במאי 1862 מוכר בהיסטוריה המקסיקנית כקרב חשוב, בו הביס הגנרל איגנאסיו סראגוסה פולשים צרפתים שניסו להשיג, ללא הצלחה, השפעה קולוניאלית באזור. שמה הרשמי של העיר שונה לפואבלה דה סרגוסה לאחר הקרב, לכבודו של הגנרל המנצח, והיא קיבלה תואר של "עיר הרואית". בנוסף על כך הניצחון בקרב מצוין בסינקו דה מאיו, חג לאומי במקסיקו ב-5 במאי. הקרב מצטרף לשורה של קרבות נגד הצרפתים שניסו לכבוש חלקים ממקסיקו מיום קבלת העצמאות מידי ספרד ב-27 בספטמבר 1821, אך ללא הצלחה.
המפורסמת שבפלישות הצרפתיות, מלחמת המאפים ב-1838, נהדפה בתחילה על ידי הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה בוראקרוס בטרם הגיעו הפולשים לפואבלה, אך הצרפתים זכו ביתרון בהמשך והכריזו על ניצחונם הודות ליתרון מספרי (30,000 חיילים צרפתים מול 3,000 בלבד מצבאו של סנטה אנה). רק התערבות דיפלומטית מנעה מן הצרפתים את הניצחון, ואלה נסוגו ב-9 במרץ 1839.

זמנים מודרניים

בראשית המאה ה-20, כחלק מן התמורות שחלו באירופה, הגיעו לעיר מהגרים רבים, בעיקר מספרד, איטליה וגרמניה. האוכלוסייה האירופית השפיעה רבות על החיים בעיר - בשפה, בתרבות ואף בפסטיבלים שונים כגון האוקטוברפסט הנהוג בבוואריה שבגרמניה. 
הודות לרב תרבותיות המאפיינת את העיר, ולמרכז ההיסטורי העשיר והמרשים שלה, הוכרה העיר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.

כלכלה ותעשייה

העיר פואבלה נחשבת לעיר תעשייתית. היא מפורסמת הודות למפעל גדול של יצרן המכוניות הגרמני פולקסווגן הנמצא בה ומעסיק אלפי עובדים. המפעל המקסיקני אחראי לייצור של מיליוני מכוניות מסוג חיפושית עבור הנהגים בצפון אמריקה. 
מלבד ענף הרכב, העיר נחשבת למרכז ייצור טקסטיל ארצי.

חינוך

בעיר פואבלה ישנן לא פחות מ-20 אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטאות פרטיות, אוניברסיטאות ציבוריות ומכללות. קמפוסים של מכונים אקדמיים נוספים, כגון המכון הטכנולוגי של מונטריי והאוניברסיטה האיברית-אמריקנית, נמצאים בעיר.

ספורט

לפואבלה שני מועדוני כדורגל מקצוענים גדולים. פואבלה (Puebla FC) ולובוס (Lobos BUAP, "הזאבים"), המשחקים בליגת הכדורגל הראשונה במקסיקו (Primera A). (ליגה אחת מתחת לליגת העל המקסיקנית). מועדון הכדורגל של פואבלה זכה בשתי אליפויות ליגה בהיסטוריה שלו, ב-1983 וב-1990.
לעיר פואבלה שתי קבוצות בייסבול מקצועיות, ה"נמרים" וה"תוכים". 
קבוצת הפוטבול של "אוניברסיטת מדינות אמריקה" (Universidad de las Américas), "האצטקים", זכתה בשלוש אליפויות מאז הקמת ליגת הפוטבול למוסדות אקדמיים במקסיקו, ונחשבת לקבוצה חזקה מאוד. 
אצטדיון הכדורגל של פואבלה, אצטדיון קואוטמוק (Estadio Cuauhtémoc, בן כ-50,000 מקומות ישיבה), אירח משחקי כדורגל באולימפיאדת 1968 במקסיקו, בגביע העולם בכדורגל 1970 ובגביע העולם בכדורגל 1986 שנערכו במקסיקו.
שובו

שובו היא רשת חינוך פרטית חרדית בישראל הפונה לקהל חילוני, בעיקר לילדי עולים מברית המועצות לשעבר.

היסטוריה והווה

הרשת הוקמה בשנת 1991 בעקבות גל העלייה מרוסיה. על הקמתה הכריז הרב אברהם יעקב פאם, ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק, באספה השנתית של אגודת ישראל בארצות הברית. ליו"ר הארגון נבחר אייב בידרמן, שר האוצר לשעבר של מדינת ניו יורק. נשיא הכבוד היה הסנטור היהודי-אמריקני ג'ו ליברמן.
"שובו" מתמקדת בהוראת מדעים, מתמטיקה ומחשבים, המשולבים בלימודי יהדות ורוסית כשפה שנייה. מוסדות הרשת מתקיים יום חינוך ארוך, מפעל הזנה, מערך הסעות ועזרה סוציאלית. 
מנכ"ל "שובו" כיום הוא מיכאל גוטרמן.
בעשור השני של המאה ה-21, נקלטים ברשת גם ילדים אשר אינם ממשפחות עולים. לרשת כשבעים מוסדות, מגיל הגן ועד התיכון עם כאלף אנשי צוות, ולומדים בה כ-6,000 תלמידים. בחלק ממוסדות "שובו", בהם קולטים תלמידים חרדים, נקראים "שובו חזון אברהם".
"שובו" מסונפת בעקיפין למוסדות החינוך העצמאי. בפעילותה, הרשת נסמכת על תקצוב משרד החינוך, על תרומות ועל השתתפות משפחות התלמידים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התקשתה הרשת בתשלום משכורות המורות.
הדיוויזיה ה-389 (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1942, והועמדה תחת פיקוד ארווין ינקה. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. ב-1 בנובמבר 1942 מונה ינקה למפקד הקורפוס ה-4, ובמקומו מונה אריך מגנוס למפקד הדיוויזיה.
הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

הקמה שנייה

ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בברטאן שבצרפת, ובאוקטובר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת הארמייה השמינית. בחורף 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסון-צ'רקאסי שם ספגה אבדות כבדות, ולאחר מכן הועברה לגזרה הצפונית, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-16. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה השנייה בקרבות בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
לויד אוון

ביוגרפיה

ריצ'רד לויד אוון נולד בצ'רינג קרוס ווסטמינסטר שבלונדון. הוא גדל בלונדון על אף ששני הוריו הם ולשים - אביו השחקן גלין אוון (1928–2004) היה מהעיירה קרנארבון שבמחוז גוויניד' בצפון מערב ויילס, ואמו השחקנית פטרישה מורט הייתה ממוריסטון שבעיר סוונסי. אחותו היא השחקנית קאת'י אוון.
בגיל 16 החל אוון ללמוד משחק בתיאטרון הלאומי לנוער, ואחר כך למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון. שם קיבל עבודה כשחקן וכרטיס של Equity (איגוד השחקנים), אבל בקשתו להשתחרר מהלימודים נדחתה והוא סולק מ-RADA אחרי שנת לימודים אחד. למרבה המזל הוא עבד עם להקת התיאטרון Cheek by Jowl והשתתף בסיור הופעות של הלהקה ברחבי העולם והופיע במחזות שייקספיריים.

קריירה

פריצת הדרך הראשונה של אוון הייתה בתפקיד הפרופסור ד"ר הנרי ג'ונס האב, אביו של אינדיאנה ג'ונס, בשמונה פרקים של הסדרה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" בשנים 1992 ו-1993. לאחר מכן הופיע בתפקיד פון באומן-מקדונלד ב-25 פרקים של הסדרה הפופולרית של BBC סקוטלנד "בחזרה לאחוזת העמק" ששודרה מ-2002 עד 2005. עוד גילם את פרופ' ג'ון פורד בסדרה "The Innocence Project" של BBC צפון אירלנד בשנים 2006 ו-2007. אולם כתוצאה מביקורות גרועות ורייטינג נמוך הורדה הסדרה באמצע העונה הראשונה, ולא צולמו פרקים נוספים.
בקולנוע הופיע אוון בסרטים קצרים ובתפקידי משנה. ב-2003 שיחק בסרט "רפובליקת האהבה" בדמות פיטר, בסרט המבוסס על רומן מאת קרול שילדס. ב-2006 גילם את עורך הדין ויליאם היליס, שהתחתן עם סופרת הילדים ביאטריקס פוטר, בסרט על חייה "מיס פוטר". עם זאת אהבתו הגדולה היא התיאטרון. בתחילת הקריירה שלו שיחק עם להקת התיאטרון Cheek by Jowl בהפקות תיאטרון של המחזה "פילוקטטס", ושל המחזות השייקספיריים "מקבת'", "הסערה" ו"הלילה השנים עשר". ב-1996 גילם את ניק במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" מאת אדוארד אלבי בבימויו של הווארד דייוויס בתיאטרון אלמיידה בלונדון. אוון למד את המחזה במסגרת בחינות ה- A-levels והוא המחזה האהוב עליו ביותר. תפקידים נוספים שלו בתיאטרון היו ב-1998 בתפקיד דן במחזה "קרוב יותר" מאת פטריק מארבר. ב-2002 גילם את ג'ורג' במחזה "The York Realist" מאת פיטר גיל. על הופעתו זו זכה בשבחי המבקרים.

חיים אישיים

אוון נשוי לשחקנית והאמנית ג'ולייט מול. לבני הזוג נולדו שני ילדים מקסים ומימי. הם חיים בבטרסי ברובע וונדסוורת' בדרום-מערב לונדון.
תוכנית החלל האיראנית

איראן הצהירה כבר בשנת 1998 כי בכוונתה לשגר לוויין לחלל, באמצעות משגר מפיתוח עצמי. איראן היא השנייה באזור המזרח התיכון (לאחר ישראל) שבכוונתה לרכוש יכולת פעולה עצמאית בחלל. בתערוכת נשק בטהראן הוצג דגם ראשוני של לוויין ושל משגר לוויינים. על פי ניתוח התמונה עולה כי המשגר מבוסס על הטיל הבליסטי שיהאב 3. מניתוח יכולות של טיל בסדר גודל כזה לשמש כמשגר לוויינים, עולה כי יכולותיו שוליות ביותר ואינן עולות על 20-30 ק"ג למסלול נמוך. יחד עם זאת, רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל, גם אם שולית, מהווה הצהרת כוונות ובצדה רווח תעמולתי גדול ביותר.
מניעיה של איראן להיכנס לתחום החלל כוללים רצון ליהנות מיוקרה בינלאומית הנלווית לרכישת יכולת עצמאית בחלל, האפשרות לעבוד על מערכות טק"ק במסווה אזרחי, והקרנת עוצמה לאזורים נוספים אף מחוץ למזרח התיכון.
לאחרונה התרבו הדיווחים כי איראן הצליחה להסב טיל במשקל 30 טון למשגר שישמש לשיגור לוויין לחלל כבר בתקופה הקרובה. יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט האיראני בישר על השיגור המתוכנן להתקיים בקרוב בפני סטודנטים ואנשי דת מוסלמים. לפי הדיווחים, המשגר הוא למעשה גרסה משודרגת של הטיל שיהאב 3, בעל טווח של 1,300-1,600 קילומטרים. טיל מסוג זה מסוגל כבר כיום להגיע לאתרים בערב הסעודית ובטורקיה - ואיראן משקיעה תקציבים רבים בהרחבת הטווח כחלק מתוכניתה לפיתוח תשתיות טכנולוגיות מתקדמות לצורך יישום צבאי. בנוסף, השיפורים שהוכנסו במשגרי החלל עשויים לאפשר לאיראן לבנות גם טילים בליסטיים בין-יבשתיים, בעלי טווח של כמעט 4,000 קילומטרים.

היסטוריית פיתוח לוויינים

בנובמבר 2005 הפכה איראן למדינה הארבעים ושלוש שבבעלותה לוויין בחלל. הלוויין סינה 1 שוגר לחלל על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג "קוסמוס 3", והוא לוויין קטן ופשוט, הכולל מטעד תקשורת ומצלמה בעלת איכויות צילום נמוכות. ללוויין אין ערך צבאי או ביטחוני, וככל הידוע פותח על ידי צוות איראני בסיועה של אוקראינה.
לוויין נוסף, מסבאח, אמור היה לעלות לחלל באותו שיגור, אך הוא ניזוק בעת חיבורו לטיל. אין ידיעות על שיגור קרוב של המסבאח, שפותח בשיתוף פעולה הדוק ביותר עם חברת "קארלו גוואצי" האיטלקית.
בתכנון גם לוויין תקשורת מתקדם וגדול בשם זורח, שייבנה וישוגר עבור איראן על ידי רוסיה. ככל הנראה הטכנולוגיה של בניית לוויינים קטנים ופשוטים נמצאת כיום בידי איראן, ודור העתיד של הלוויינים הללו יוכל להיבנות על ידיה ללא סיוע חוץ. רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל תעניק לאיראן חברות במועדון המצומצם מאוד של מדינות עצמאיות בתחום החלל.
איראן פרסמה באמצעות דוברים רשמיים כי היא מפתחת מנועים מתקדמים להנעת לוויינים בחלל - מנוע פלזמה, כלשון ההודעה (ייתכן והתכוונו מנוע יונים). זהו תחום עתיר טכנולוגיה מתקדמת, העולה בקנה אחד עם רצונה של איראן לעסוק בכל ההיבטים של משימות חלל.

היסטוריית פיתוח משגרים

איראן עוסקת בפיתוח משגר לוויינים מאז 1998. משגר הלוויינים סאפיר הוצג לראשונה באפריל 2008 ושוגר לטיסת ניסוי ראשונה (שכשלה) באוגוסט 2008.
בתאריך 3 בפברואר 2009 הודיעו כלי התקשורת באיראן על שיגורו המוצלח לחלל של הלוויין אומיד ששוגר באמצעות משגר הלוויינים סאפיר. בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שהשיגה יכולת פעולה עצמאית בחלל.
שורו (סרט)

עלילה

אשר ישורון (משה איבגי), איש עסקים כושל, חסר יושרה אך כריזמטי, מנסה לקדם את מכירות ספרו "לגרש את העורב". חייו משתנים כאשר הוא מתארח בתוכנית טלוויזיה, שלאחר שידורה מתקבצת סביבו חבורה, או כת, שהופכת אותו למנהיגה הרוחני.
הסרט מגולל את סיפורם של אנשים הנתפסים כתל אביבים הטיפוסיים של שנות השמונים והתשעים.
טאשיזם

טאשיזם (בצרפתית: Tachisme, נגזרת של המילה 'tache', שפירושה כתם) הוא סגנון ציור מופשט צרפתי שהיה פופולרי בשנות ה-40 וה-50. לעיתים קרובות הוא נחשב למקבילה האירופית של האקספרסיוניזם המופשט האמריקאי.
הטאשיזם היה חלק מתנועה גדולה של אמנות א-פורמלית שפעלה לאחר מלחמת העולם השנייה, אשר נטשה את ההפשטה הגאומטרית לטובת צורת ביטוי ספונטאנית ואינטואיטיבית, בדומה לציור פעולה.
לאחר מלחמת העולם השנייה המונח אסכולת פריז מכונה לעיתים קרובות טאשיזם. עם חסידיו החשובים נמנים ז'אן דובופה (Dubuffet), ניקולא דה סטאל (de Staël), האנס הארטונג וז'ורז' מתייה (Mathieu) וכן רבים מחבריה של התנועה האמנותית קוברה היו שותפים להתפתחותו של הטאשיזם.
טאשיזם הוא סגנון שנוצר כתגובה לקוביזם והוא מאופיין בטפטוף ספונטני והתזה או מריחה של צבע הישר מהשפופרת המכילה אותו אל הבד, ולעיתים גם שרבוטים בעפרון או בעט המזכירים קליגרפיה.
הציירת הישראלית לאה ניקל נחשבת לאמנית שהושפעה רבות מהטאשיזם, אליו התוודעה בעת שהותה בפריז. ביצירותיה היא משתמשת בצבעוניות עזה ובמשטח עבודה גדול, ובטכניקות של חריטה, ציור באצבעות, טפטוף ושרבוט, על אף שהיא בונה מהם קומפוזיציה מאורגנת.
בוריקה

שְׁמוּרַת בּוּרִיקָה היא שמורת טבע בגוש יישובי אלונה, בגבעות המערביות של רמות מנשה, בין נחל דליה ונחל התנינים. שטח השמורה 323 דונם.
בקרבת מקום היה כפר ערבי בשם בוריקה (بريكة). תושבי הכפר ברחו ליישובי ואדי ערה ולמחנות פליטים בשומרון בזמן מלחמת העצמאות. שטח הכפר מכיל את מתקני הייצור והאחסון של המפעל "תעשיות חרושת חומרי נפץ" שבבעלות קבוצת תעבורה.
בשמורה, שבעבר הייתה מיוערת, צמחייה מגוונת. על עצי השמורה נמנים אלון התבור, אלון מצוי, אלת המסטיק, חרוב, לבנה רפואי, עוזרר קוצני, וזית אירופי. כן בשמורה יערה איטלקית, מוצית קוצנית, פרסיון גדול וקידה שעירה. עצי השמורה והצמחייה איפשרו לתושבי בוריקה בעבר למכור עץ להסקה. כמו כן ייצרו חפצים מצמחי האזור ובהם מטאטאים. בשמורת בוריקה גם ניקבה תת-קרקעית עם פירים שהיו חלק ממערכת המים של קיסריה. מערכת זו מתחילה ככל הנראה באזור עין צברים.
שמורת בוריקה הוכרזה ב-19 במאי 1967. מתוכנן להרחיב את השמורה ב-6730 דונם נוספים ולכנות את השמורה המורחבת שמורת יער אלונה.
רוב שטח השמורה, כולל המסלולים המסומנים, נמצא בתחומי שטח אש.
לילה בטירוף

תקציר

השחקנים התחרותיים אנני (רייצ'ל מקאדמס) ומקס (ג'ייסון בייטמן) נפגשים במהלך משחק טריוויה לילי בבר ובמהרה מתאהבים ומתחתנים. הם מנסים להוליד ילד, אך ניסיונותיהם אינם צולחים עקב הלחץ של מקס על אי השיויון בהשוואה לאחיו ברוקס (קייל צ'נדלר) המוצלח ביותר. במהלך משחק סוף- שבוע שגרתי עם חבריהם ריאן (בילי מגנוסן), קווין (למורן מוריס) ואשתו מישל (קיילי בונבורי), ברוקס מופיע ללא הודעה מוקדמת ומיד מתגרה במקס על ידי הגעתו במכונית סטינגריי קורבט (מכונית חלומותיו של מקס) ומשתף סיפור ילדות מביך במהלך השאלות. גם אנני מוצאת את ברוקס כטיפוס מגעיל ולא נעים ומחליטה לעבוד עם מקס כדי להביס אותו במשחק הלילה הבא.
כאשר האורחים מגיעים, כולל הדייט החדש של רייאן, שרה (שרון הורגן), ברוקס מבשר שהוא יזם משחק אינטראקטיבי מסתורי, המזכה את המנצח בו בקורבט. לאחר זמן מה, שחקן המשחק סוכן FBI מודיע להם על הנרטיב של המסתורין רק עבור שני רעולי פנים הפורצים ותוקפים אותו ואת ברוקס.
קנדלה

קַנְדֵלָה (לטינית: Candela; מילולית, נר) היא יחידת מידה פוטומטרית למדידת שטף של אור נראה. קנדלה מודדת שטף אורי לזווית מרחבית, ומסומנת באותיות cd. הקנדלה היא אחת משבע היחידות הבסיסיות של מערכת היחידות הבינלאומית.
ההגדרה המדעית של קנדלה אחת היא, עוצמת האור בכיוון נתון ממקור המפיק קרינה מונו-כרומטית בתדר של 540 טרה הרץ בהספק של  וואט לסטרדיאן.
התדר 540 טרה הרץ (צבע ירוק) הוא תדר הרגישות המקסימלית של העין האנושית. המקדם  נועד על מנת ליצור זהות עם ההגדרה הקודמת של הקנדלה.
הקנדלה כיחידה פיזיקלית עברה מספר שלבים עד להגדרתה הנוכחית: בתחילה הוגדרה על-פי עוצמת ההארה של להבת נר, לאחר מכן על-פי הזהר הנפלט מפלטינה בנקודת ההתכה שלה. כיום, הגדרת הקנדלה נגזרת מהגדרת היחידה המקובלת למדידת הספק חשמלי – הוואט.
פרחים בבוץ

העלילה

בדרום של ארצות הברית בתקופה של מלחמת העולם השנייה, משפחת מקאלן הלבנה מגיעה מחיים נוחים יותר בממפיס, ומוצאים שהם אינם מוכנים לקשיים שבחיים כחוואים במיסיסיפי. בינתיים, האפ ופלורנס ג'קסון הם אריסים, צאצאי עבדים שחורים, אשר עיבדו את אדמתם מזה דורות, בקושי רב, אך לא מוותרים על בניית חלום קטן משלהם, על אף המחסומים החברתיים והחוקיים העומדים בפניהם בדרום של תקופת ג'ים קרואו. המלחמה מערערת את תוכניות שתי המשפחות, אך כשבני המשפחות חוזרים מהמלחמה, ג'יימי מקאלן הלבן ורונסל ג'קסון השחור מפתחים ביניהם חברות אמיצה, אך לא קלה, אשר קוראת תיגר על המציאות של החיים בחברה בה הם חיים.

הפקה

פיתוח הסרט הוכרז ב-21 במרץ 2016, עם די ריס כבמאית וקארי מאליגן, גארט הדלונד, ג'ייסון קלארק וג'ייסון מיטשל בצוות השחקנים. ב-25  מאי הצטרפה מרי ג'יי בלייג' לצוות השחקנים. ב-31 במאי ג'ונתן בנקס ורוב מורגן לוהקו, והחלו הצילומים בניו אורלינס, לואיזיאנה. תהליך פוסט-פרודקשן התחיל בממלכה המאוחדת ביולי 2016.

צילום

די ריס ביקשה מהצלמת רייצ'ל מוריסון להתמקד "ברעיון של החלום האמריקאי לעומת המציאות האמריקאית", אז מוריסון פנתה לספרים של רשות החוות שפרסמו צילומים תקופתיים, בעיקר כדי ללמוד על צבע וקומפוזיציה; בפרט מצילומיה של דורותיאה לנג - וכן ארתור רוטשטיין, בן שאן וווקר אוונס. מקור נוסף שלה היה המאמר של גורדון פארקס במגזין זמן לייף משנות ה-50, "A Segregation Story" (סיפור הפרדה גזעית). על פי מוריסון, המטרה הייתה להשיג מראה של "נטורליזם סובייקטיבי". ההתמקדות הייתה על האלמנטים הגשמיים, ולא על הדרמה: התקופה לא הייתה דמות בסרט, אך הבוץ כן היה דמות, הבית היה דמות, מזג האוויר היה דמות... רצינו להעביר הצהרה גדולה יותר דרך לגבי הקושי של התקופה בדרך חווייתית. 

ביקורת

באתר הביקורת Rotten Tomatoes, הסרט זכה לדירוג של 96% בהתבסס על 162 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 8.2/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב: פרחים בבוץ מציע תמונת מצב משוחק היטב ומפורט של ההיסטוריה האמריקאית, בה הסצנות של מלחמת המעמדות מהדהדות הרבה מעבר לתקופה המתוארת. באתר Metacritic, אשר מקצה דירוג מנורמל לביקורות, הסרט מחזיק בציון משוקלל ממוצע של 85 מתוך 100, בהתבסס על 43 מבקרים, ציון המציין "שבחים אוניברסליים".
ריצ'רד רופר מעיתון "שיקגו סאן-טיימס" נתן לסרט 3.5 מתוך 4 כוכבים, ושיבח את השחקנים ואת הבימוי. כותב "רולינג סטון", פיטר טרוורס, גם נתן לסרט 3.5 מתוך 4 כוכבים, ושיבח את משחקה של בלייג', את הבימוי של ריס, ואת הצילום של מוריסון.
לואיס אצ'ווריה אלווארס

חייו

אצ'ווריה נולד במקסיקו סיטי. הוא היה חבר המפלגה המוסדית המהפכנית (PRI) כבר משנת 1940. במשך השנים השתלב בפוליטיקה המקסיקנית ומילא תפקידים שונים. הוא היה שר הפנים בממשלתו של גוסטבו דיאס אורדס, בין השנים 1964 ל-1970. ב-1968, ימים ספורים לפני פתיחת אולימפיאדת מקסיקו סיטי, נערכו בבירה הפגנות גדולות בקרב סטודנטים פעילי שמאל. ההפגנות דוכאו על ידי המשטרה והצבא בהוראת אצ'ווריה, ונהרגו בהם עשרות מפגינים, במה שנודע כטבח טלטלולקו.
בשנת 1970 נבחר אצ'אווריה לנשיא מקסיקו, וכיהן בתפקיד עד 1976.
בשנת 2006 הורה שופט בבית המשפט הפדרלי במקסיקו להעמיד לדין את אצ'ווריה בגין מעורבותו בטבח הסטודנטים ב-1968, ובטבח נוסף שאירע ב-1971, בעת שכיהן כנשיא. בסופו של דבר בוטלו האישומים בשל התיישנות.
הוגו בניוף

סייסמולוגיה

לאחר שסיים את לימודיו במכללת פומונה (Pomona College) שאף בניוף בתחילה להיות אסטרונום, וב-1921 הוא החל לעבוד במצפה הכוכבים של הר וילסון. כשהבין שתחום זה מחייב עבודה בלילה ושינה ביום, הוא עבר במהירות לסייסמולוגיה. הוא הצטרף למעבדה הסייסמולוגית ב-1924 וקיבל את הדוקטורט שלו מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה ב-1935.
בניוף נחשב גאון בתכנון של מכשירים למדידת רעידות אדמה. אחד המכשירים הראשונים שלו, שנוצר ב-1932, היה הסייסמוגרף של בניוף, החש בתנודות של כדור הארץ. מפורסם לא פחות הוא מכשיר המתח של בניוף הרושם את התמתחות פני כדור הארץ. אחד ההישגים האחרונים שלו היה שיפור בסייסמוגרף שלו שאפשר לסייסמולוגים לקבל מידע על הגורמים לרעידות אדמה בעומק רב.
בניוף הבחין שהמקור לרעידות אדמה מצוי באזור הפחתה עמוק מתחת ללוח הטקטוני כשהוא מתרחק משקעים אוקייניים. הוא הבין מתוך מיקומם של מקורות רעידות האדמה כי הם מציינים את המיקום של חלק הלוח הטקטוני שכבר עבר הפחתה. משום כך מכונה תחום מוקדן של רעידות אדמה באזור הפחתה אזור בניוף על שמו.

מוזיקה

מתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 עבד בניוף על יצירת כלי נגינה אלקטרוניים, בייחוד פסנתר, כינור וצ'לו. הוא עסק בפיתוח כלי נגינה אלו כל חייו, מתוכם כ-20 שנים יחד עם הפסנתרנית רוזלין טורק וכמו כן, לקראת ערוב ימיו עם חברת הפסנתרים של בלדווין.
סיני האק

סִינַי הוֹק (יידיש: סִינַי האָק גרמנית: Simon Hock, נודע עקב זאת גם בשם שמעון האק; כ"ד בחשוון ה'תקע"ו, 27 בנובמבר 1815 - 24 באוקטובר 1887, ו' בחשוון ה'תרמ"ח) היה חוקר יהודי וגנאלוג מראשית תקופת ההשכלה ועוזרו של שי"ר. עסק במחקר, אך התנגד לתיקוני הדת שנעשו בדורו.
מחקריו בנושא תולדות יהודי פראג, המצבות בבית הקברות היהודי העתיק, וכן מחקרים בתחום הקבלה השפיעו על הדורות הבאים, ואף הקרינו על שיטתו של גרשום שלום בפרשנות כתבי הקבלה. לפי השערתו של הוק, שנת מותו של ישעיה הלוי הורוויץ (המכונה השל"ה הקדוש) הייתה שנת ש"צ (1636) ולא בסביבת ש"פ (1626), כפי שהודפס בהספד שספד לו רבי נתן נטע שפירא מחבר הספר מגלה עמוקות.
ספרו על יהודי פראג שימש כמקור לרבים מספרי היזכור לאחר השואה, וכן למחקרי היסטוריונים אודות תולדות היהודים באירופה בעת הישנה.
מגדלי התאומים

המגדלים כמטרה לפעולות טרור

עקב היותם הסמל הבולט של עוצמתה הכלכלית של ארצות הברית, המגדלים היוו מטרה נוחה לביצוע פעולות טרור על ידי מחבלים שחרטו על דגלם את המלחמה בארצות הברית.
המגדלים שימשו מטרה למתקפת טרור לראשונה ב-26 בפברואר 1993. בפיגוע זה, שבוצע על ידי משאית תופת, נרצחו שישה אנשים ונפגעו מעל אלף איש נוספים.
שנים עבריות ג'ק' - ג'קצ"ט

שנים עבריות ג'ק' (3100) - ג'קצ"ט (3199) התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 662 לפנה"ס והסתיימו בשנת 562 לפנה"ס לפי הלוח היוליאני.
אצטדיון

ההיסטוריה של האצטדיונים

השם נגזר מהמילה היוונית "סטדיון" (στάδιον), שציינה יחידת מידה שאורכה 192 מטר בערך. ברומא העתיקה, אורכה של הזירה באצטדיון היה סטדיון אחד, כך ששמה של יחידת המידה הפך לשמו של המבנה. אצטדיונים יוונים ורומים נמצאו בערים רבות בעולם העתיק.

סוגים

לאצטדיונים מקורים יש גג. הם עדיין מכונים אצטדיונים בגלל היותם גדולים דיים, ותוכננו עבור מה שנחשב "ספורט של חוץ". ישנם אצטדיונים שלהם קירוי חלקי; לאחרים ישנם גגות נעים, וכמה אפילו תוכננו עם מגרש נע.

סוגיות תכנון

למקצועות הספורט השונים נדרשים מגרשים בצורות שונות. על כן, אצטדיונים מסוימים מתוכננים בעיקר למקצוע ספורט יחיד בעוד אחרים מתוכננים למקצועות שונים. הרבה אצטדיונים מתוכננים להיות מגרשי כדורגל. הנפוצים מבין האצטדיונים הרב-שימושיים משלבים בין כדורגל ואתלטיקה. החסרון של מגרשים אלו הוא שהקהל מרוחק יחסית מהמגרש, בעיקר בקצותיו. באצטדיונים קטנים מסוימים אין מקומות לקהל בקצוות. באצטדיונים בהם מושבי הקהל מקיפים את המגרש, מקבל האצטדיון צורה אובלית. באצטדיונים בהם צד אחד פתוח, מקבל האצטדיון צורת פרסה.

אסונות באצטדיון

ריכוז ההמונים באצטדיונים, גרם למספר אסונות, בין היתר בגלל האווירה המיוחדת באירועים המתרחשים בהם ולעיתים בשל תכנונם וטעויות בניתוב הקהל אליהם והחוצה מהם. הידועים הם אסון הייזל ב-1985 בעת משחק גמר הגביע בין יובנטוס לבין ליברפול, אסון הילסבורו ב-1989, אסון ברדפורד סיטי ב-1985, אסון לוז'ניקי ב-1982 בו נהרגו 67 בני אדם, התפרעות האוהדים במשחק פרו-ארגנטינה ב-1964 שהביאה למותם של 318 איש, ועוד רבים.

אצטדיונים בישראל

בישראל קיימים אצטדיוני כדורגל כגון אצטדיון טדי בירושלים שהוקם בשנת 1991 ועבר הרחבה בשנת 1999 ושנת 2013, אצטדיון בלומפילד בתל אביב-יפו שהוקם בשנת 1962 ועבר הרחבה בשנים 2019-2016, אצטדיון סמי עופר בחיפה שהוקם בשנת 2014, אצטדיון טרנר בבאר שבע שהוקם בשנת 2015, האצטדיון העירוני בנתניה שהוקם בשנת 2012, אצטדיון המושבה בפתח תקווה שהוקם בשנת 2011. בעבר אצטדיון רמת גן שימש כאצטדיון הלאומי של ישראל עד לשנת 2013, בו נערכו בין היתר משחקי נבחרת ישראל בכדורגל, כמו גם טקס הפתיחה של המכביה.
אצטדיונים מרכזיים לענפי ספורט נוספים הם אצטדיון האתלטיקה הדר יוסף בתל אביב שם מתקיימות אליפויות ישראל באתלטיקה. ואצטדיון קנדה לטניס ברמת השרון שבו מתקיימים אירועי טניס חשובים כמו רוב משחקי גביע דייוויס של הנבחרת וטורניר הטניס של רמת השרון, גם זירת הקרח במרכז קנדה במטולה נחשבת לזירה מרכזית להוקי קרח והחלקה על קרח. בכדורסל משתמשים לרוב באולמות ולא באצטדיונים, על אף שבעבר שוחקו משחקים במגרשים פתוחים כגון בלומפילד. כמו כן בעבר חלק מאולמות הכדורסל בישראל, כולל אצטדיון יד אליהו בת"א, היו מגרשים פתוחים ולא מקורים לכן בעבר אולם "יד אליהו" כונה אצטדיון.