google/wiki40b huggingface dataset:
סובולב

יהודי סובולב

בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-840 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל, שהפעילה ביישוב בית ספר מרשת בית יעקב ותלמוד תורה.

במלחמת העולם השנייה

ב-17 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ועד מהרה מונה בו יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. בסתיו 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם מאות יהודים שגורשו מיישובי הסביבה, מספר תושבי הגטו הגיע ליותר מכ-2,000 איש. ביוני 1941 ננעלו שער הגטו, והוא הוקף בגדר תיל.
באוקטובר 1942 פשטו שוטרים ואנשי ס"ס על הגטו שביישוב, ושילחו את כל יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב-1 בדצמבר 1942 הוקם ביישוב גטו חוזר לכ-1,400 יהודים מהסביבה, וב-10 בינואר 1943 שולחו כולם לטרבלינקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה רצחו פולנים לאומנים שלושה יהודים ששבו ליישוב.
סטיבן סמית

חייו

סמית היגר עם משפחתו מקנדה לאנגליה באמצע שנות ה-70' של המאה ה-19. בהתאם למסורת המשפחתית סמית למד רפואה, ולימים התקבל כחבר לאגודת המנתחים המלכותית הבריטית.
סמית שיחק באליפות אנגליה לשחמט וכן בתחרויות הייסטינגס בשנים 1895, 1919 ו-1927/28, אך לא בדרג העליון. סמית ניצח באליפות לונדון לשחמט בשנת 1895 והגיע למקום השני בשנת 1905/6. סמית חלק מקום שישי בתחרות לונדון בשנת 1899 (ניצח: פרנק מרשל), השתתף בתחרות אוסטנד בשנת 1907, הגיע למקום הרביעי בתחרות דיל 1907 (ניצח: ג'ורג' אלן תומאס), חלק מקום 10-11 בתחרות אוקספורד 1910 (ניצח: הנרי ארנסט אטקינס) וחלק מקום 6-8 בתחרות לונדון 1910 (ניצח: ו. וארד).
במהלך מלחמת העולם הראשונה עזב סמית את אנגליה וחזר לצפון אמריקה. הוא ניצח באליפות וונקובר בשנת 1915, ומוזכר כאלוף קולומביה הבריטית בחוברת אוגוסט 1925 של בטאון השחמט הבריטי. הוא קרא תיגר על סידני גייל לדו-קרב על אליפות השחמט של קנדה בשנת 1920 אך הדו-קרב הסתיים בפרישתו של גייל לאחר שני משחקים בלבד.
סמית ייצג את קנדה באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז, הן כשחקן שצבר 5 נקודות (+1-4=4) (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), והן כנציג המשלחת הקנדית למשחקים. סמית הוא אחד מ-15 המייסדים של איגוד השחמט הבינלאומי פיד"ה.
השגיו השחמטאיים הבולטים הם ניצחון על אלוף העולם לעתיד מקס אויבה (בשנת 1919) וניצחון על ורה מנצ'יק בשנת 1928.
מלנתיוס

מֶלַנְתיוּס (מיוונית: Μελάνθιος) הוא דמות מיתולוגית המופיעה באודיסאה להומרוס. מלנתיוס היה רועה צאן שעבד בביתו של אודיסאוס לצד רועה החזירים אומאיוס ורועה הבקר פילוטיוס. מלנתיוס היה היפוכו של אומאיוס.
אודיסאוס ואומאיוס היו בדרכם למעיין, כאשר פגשו את מלנתיוס, שהוביל עזים לביתו של אודיסאוס, להכנת סעודה למחזרי פנלופי. מלנתיוס התייחס בבוז לאודיסאוס המחופש כקבצן, ואף בעט בו, וגער באומאיוס על כי הוא מביא קבצן עלוב אל הבית. יחסו הלעגני נמשך גם בבית אודיסאוס.
מלנתיוס נתפס כאשר ניסה לגנוב נשק ושריון ממחסני הבית ולהעבירם למחזרים. בפקודת אודיסאוס נקשר מלנתיוס לקורה על ידי טלמאכוס, אומאיוס ופילוטיוס. סופו של מלנתיוס היה אכזרי במיוחד. לאחר שתלו את המשרתות הבוגדניות, נפנו השלושה לטפל בו. בחצר פנימית של הבית קצצו את אפו ואוזניו, השליכו את איבר מינו למאכל לכלבים וכרתו את ארבע גפיו.
חיים קרייסל

ביוגרפיה

חיים קרייסל נולד בניו יורק בשנת 1951. הוא סיים לימודי תואר ראשון  בפילוסופיה (בהצטיינות יתרה) באוניברסיטת ברנדייס ב-1972 והמשיך בלימודים לתואר שני (1976) ודוקטורט (1981) במחלקה ללימודי המזרח הקרוב ומדעי היהדות שם. את הדיסרטציה, "תאוריות על הנבואה בפילוסופיה היהודית של ימי הביניים" הוא כתב בהדרכתו של אלפרד (אברהם) עברי. 
הוא לימד לימודי היהדות של  ימי הביניים במשך שלוש שנים בבית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת בווינקוט (Wyncote) שבפנסילבניה, לפני שעלה לישראל בשנת 1983. הוא מלמד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב משנת 1983 ועד ימינו, ובעל הקתדרה למחשבה יהודית ע"ש מרים מרתה הוברט. בשנת הלימודים 1996-1995 הוא כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת קלגרי (קנדה) במחלקות ללימודי הדתות ופילוסופיה. בין תפקידיו הניהוליים, הוא כיהן כראש המחלקה הראשון של המחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2002-1998),  לפני שקיבל על עצמו את הניהול של  המרכז הבינלאומי למחשבה יהודית על שם גולדשטיין-גורן (2003 עד היום) ועריכת הסדרה שהוא יסד "ספריית גולדשטיין-גורן במחשבת ישראל" (הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב).

מחקר

מחקרו של קרייסל מכסה את מכלול הנושאים של הפילוסופיה היהודית של ימי הביניים. הוא גילה עניין מיוחד בתחומים הבאים: נבואה, פילוסופיה אתית ופוליטית יהודית בימי הביניים, וכן הפרשנות הפילוסופית למקרא. במהלך העשור האחרון הוא הקדיש את עיקר פעילותו המדעית שלו להוצאה לאור של מהדורות ביקורתיות מוערות של חיבורים פילוסופיים עבריים מימי הביניים ששרדו רק בכתבי יד, בעיקר כתביהם של ניסים ממרסיי, משה אבן תיבון, לוי בן אברהם בן חיים (הופיעו ב-4 כרכים כל החלק היהודי של אנציקלופדיה המונומנטלית של האחרון, "לוית חן"), וחמישה הביאורים הראשונים על פירוש התורה לר' אברהם אבן עזרא. 
בימים אלה הוא מהדיר את ביאורו של ר' יהודה משקוני, 'אבן העזר', על פירוש התורה של ר' אברהם אבן עזרא. 
הוא חיבר 10 ספרים ויותר מ-50 מאמרים מדעיים. כמו כן הוא ערך 6 ספרים.
פתיחת מיזס

תיאור כללי

המסע 1.ד3 פותח אלכסון לרץ במשבצת ג1 ותופס מעט את המרכז, אך בגלל שהוא לא אוחז טוב במרכז כמו המסע 1.ד4, הוא לא מסע פתיחה פופולרי. מתוך עשרים המהלכים הראשונים החוקיים, המהלך הזה נמצא במקום העשירי בנפיצותו. שחור יש מספר רב של תגובות אפשריות, כגון: 1...ה5, 1...ד5, 1...ג5, 1...פו6 ו-1...ז6.
השימוש המפורסם ביותר בפתיחה זו היה במשחק השלישי בין כחול עמוק לגארי קספרוב בשנת 1997. קספרוב האמין שהמחשב לא ידע לשחק נכון פתיחה זו אם יסתמך על יכולותיו שלו ולא על ספר הפתיחות שלו. המשחק הסתיים בתיקו. דויד לוי השתמש בפתיחה זו גם כן במשחקו נגד התוכנה קריי בליץ, שבו לבן ניצח.
ל'אסקולניה

ל'אסקולניה (בקטלאנית: L'Escolania) היא מקהלת נערים של קולות סופרן ואלט הפועלת במנזר הבנדיקטיני סנטה מריה דה מונטסראט, סמוך לברצלונה שבחבל קטאלוניה בספרד. כאשר הרפרטואר דורש זאת, המקהלה מלווה במקהלת הקאפלה של מונטסראט, המורכבת מנערי מקהלה בוגרים והנזירים של מקהלת קאפלת הכומריה.
ל'אסקולניה מזמרת מדי יום בבזיליקה של מונטסראט, לעיתים קרובות לפני קהל גדול של צליינים ומבקרים מכל רחבי העולם. ה"סלבה רג'ינה" של צהרי היום הייתה, במהלך העשורים האחרונים, לפרק המקובל ביותר בעבודת הקודש היום-יומית.
מאז שלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, המקהלה יוצאת מתחומי הבזיליקה ומופיעה בקונצרטים בקטאלוניה ובעולם. הקונצרט החשוב ביותר בסיבוב האחרון היה עם "תזמורת הלאומים" (l'Orquesta de les Nations) בניצוח ג'ורדי סאבאל, וההשתתפות באופרה "חלום ליל קיץ" של בנג'מין בריטן בתיאטרון של ברצלונה.
גאולוגיה של הירח

הכינוי המדעי לגאולוגיה של הירח הוא סלנולוגיה (מיוונית Σελήνη (סֶלֶנֶה) - ירח). הפעילות הגאולוגית על פני הירח נפסקה לפני כ-2.5 מיליארד שנים. קליפתו אינה נתונה לתהליכים טקטוניים, וגם אטמוספירה נעדרת כמעט לחלוטין, משמע שאין רוחות וגשמים ולכן אין בליה או כל תהליך אחר שנובע מקיומה של אטמוספירה. הרכבם הכימי של סלעי הירח נמדד בתצפיות מלוויינים שהקיפו אותו, וכן הובאו לכדור הארץ על ידי חלליות אפולו. קליפת הירח היא בעיקרה בזלתית, ועשירה בברזל ומגנזיום ודי דומה לסלעי הבזלת הארציים מלבד העובדה שהבזלת הירחית אינה מכילה מים ומינרלים נדיפים.

מבנה כללי

גוף הירח הוא בעל צורה מוארכת ואינו כדורי, והצדדים הצרים פונים אל כדור הארץ ואל הצד המקביל. לצורה זו אחראים כוחות הגאות של כדור הארץ. בתחילת חייו הירח היה גוף לוהט ונוזלי שהתקרר בקצב מהיר מאוד, וכך הגאות התקבעה בתצורתו. כוחות גאות אלו גם אחראים לכך שהירח אינו סובב סביב צירו ביחס לכדור הארץ, ובגללם הוא גם צובר מהירות ומסלולו הולך ומתרחק מכדור הארץ.

טופולוגיה

המבנה הטופולוגי הבולט מאוד לעין מחלק את הירח לרמות בהירות ולימות כהות (מַארֶה). האזורים הכהים כונו ימות שמחמת כהותם העלו הצופים הראשונים את הסברה המוטעית שהן מכילות מים. הצד שצופה אל כדור הארץ מאופיין בימות ואילו הצד הנסתר נעדר כמעט לחלוטין מבנים ימותיים.
הימות הן שטחים גדולים מכוסים בבזלת שכמות המכתשים על פניהן קטנה משמעותית מאלו שעל הרמות. הימות נוצרו בזמן מאוחר יותר מהרמות ועל כן לא הספיקו להצטלק באותה כמות מכתשים כרמות. הימות עצמן נוצרו כנראה מהתנגשויות אלימה ביותר שסדקו את קליפת הירח ואיפשרו לבזלת לדלוף ולהציף את המכתש שנוצר (בעבר הועלתה גם סברה שהן נוצרו מבועות של גז עצומות שעלו ממעמקי הבזלת המותכת). כך גם מוסברת העובדה שהצד המוסתר נעדר ימות כיון ששם הקליפה עבה הרבה יותר ועל כן התנגשות אלימה לא בהכרח תגרור את סידוק הקליפה ודליפת הבזלת. בצד הפונה אל הארץ הקליפה דקה ועל כן נסדקת בהתנגשות אלימה (ההבדלים בעובי הקליפה מוסברים בכוחות הגאות שהארץ מפעילה על הירח).
המבנה הטופולוגי הקיצוני של הירח מאופיין בחריצים עמוקים ובהרים גבוהים, והיות שציר סיבובו של הירח הוא נמוך מאוד (מעלה וחצי) על כן בקטבים מצויים ואדיות וחריצים עמוקים שאינם זוכים לאור שמש לעולם. הטמפרטורה בגאיות אלו נמוכות ביותר ומגיעות ל 200- מעלות צלזיוס ויותר. בתחילה שיערו שגאיות אלו הם מלכודת שיקפיאו את הגזים הדלילים שבאטמוספירת הירח הקלושה עד מאוד, וכך גם יקרה לאדי המים שמצויים על הירח (מגיעים בהתנגשות של שביטים או בהתמרה של סלעים בקרינת השמש). לאחרונה אומתה ההשערה על ידי תצפיות לוויינים (קלמנטיין - שוגרה ב-1994) המקיפים את הירח.
המכון הלאומי לכינויי מקור

המכון הלאומי לכינויי מקור (בצרפתית: Institut National des Appellations d'Origine; בראשי תיבות: INAO) הוא ארגון צרפתי הממונה על הסדרתם של מוצרי תוצרת חקלאית ביחד עם חוק האיחוד האירופי של המעמד הגאוגרפי המוגן (Protected Geographical Status; בראשי תיבות:‏ PDOs)). הוא באחריותה של ממשלת צרפת, כחלק ממשרד החקלאות. הארגון נוסד ביחד עם הברון פייר לה רואה, יצרן יין שאטונף-די-פאף.
כינוי מקור מבוקר (Appellation d’origine contrôlée‏; בראשי תיבות: (AOC)), הוא המונח הצרפתי המקביל למונח PDOs של האיחוד האירופי ונקבע בהתאם לחוקים אותם קבע המכון הלאומי לכינוי מקור. מכיוון שמטרתו העיקרית היא לפקח על שימוש לא נאות בשמות המוצרים, אחת ממשימותיו העיקריות היא לתחום את יצור המוצרים. עבור יינות הוא מפקח על הכרמים, אולם הארגון גם מסדיר את מקומות ותהליכי ייצורם ויישונם.

היסטוריה

פיקוח ממשלתי על המוצרים החל עם החוק שנקבע ב-1 באוגוסט 1905, שהעניק לממשלה את הסמכות להגדיר את גבולות הייצור של מוצרים חקלאיים מסוימים. בתחילה, לא נועדו האפלאסיונים (האזורים המפוקחים) לקביעת איכות המוצר ולא הצליחו לפתור את הבעיה של תפוקת יתר של היין, בעיה שממשיכה עד עצם היום הזה.
חוק שני, שעבר ב-6 במאי 1919, נתן לבתי המשפט את הכוח לפעול במקרים שלא ממלאים אחר התקנות. בתחילה היה זה כישלון, מכיוון שתהליכי ההעמדה לדין היו ארוכים מדי ונתקלו בקשיים.
בניסיון לפתור את הבעיות של תעשיית היין, הוקם המכון לפי צו מ-30 ביולי 1935, על-מנת לשלוט על כל ההיבטים המנהליים, המשפטיים והמקצועיים של הפיקוח על האפלאסיון. בתחילה תיפקד המכון כמועצה יותר מאשר מכון. חוקי כינויי המקור המבוקר הראשונים נקבעו ב-1936, ורוב היינות הקלאסיים מבורדו, בורגון, שמפניה ועמק הרון קיבלו את תקנות כינוי המקור המבוקר הראשונות שלהם לפני תום שנת 1937.
ב-1990, ההצלחה הכלכלית של האפלאסיונים הובילה את הפרלמנט לקבוע חוק ב-2 ביולי שירחיב את כוחו של המכון לכל המוצרים החקלאיים.
ב-1 בינואר 2007, שינה המכון את שמו ל"המכון הלאומי למקור האיכות" (Institut National de l'Origine et de la Qualité) והוא גם מפקח על הקטגוריות האורגנית ותווית הרוזה. למרות שהשם שונה הוא שמר על ראשי התיבות INAO בהם ידוע המכון.
BenQ

מוצרים

החברה מייצרת מכשירים טכנולוגים הכוללים מוצרי צריכה אלקטרונים ביתיים והתקני מחשוב. בין מוצריה העיקריים ניתן למנות צגים וטלוויזיות בטכנולוגיית TFT LCD, מקרנים דיגיטליים, מצלמות דיגיטליות, מחשבים ומכשירים ניידים. המותג "BenQ" משווק ביותר מ-100 מדינות.

היסטוריה

BenQ פוצלה מחברת Acer בשנת 2001, כדי לספק מותג נפרד. בשנת 2006 Acer נפרדה מהמניות שנותרו לה ב-BenQ.

רכישת חטיבת הטלפונים הניידים של סימנס

ב-1 באוקטובר 2005 רכשה BenQ את חטיבת הטלפונים הניידים של חברת סימנס הגרמנית, והפכה ליצרנית ה-6 בגודלה של מכשירים סלולרים. הטלפונים שווקו תחת המותג החדש "BenQ-Siemens". בסוף 2006 הודיעה החטיבה בגרמניה על פשיטת רגל ו-BenQ הפסיקה את המימון בה. בפברואר 2007 BenQ Mobile פורקה כיוון שלא נמצא קונה מתאים לעסקה, ו-2,000 עובדים פוטרו.
האויב שבפנים (סדרת סרטים)

האויב שבפנים

הסרט יצא ב-15 במרץ 2002 בבימויו של אנדרסון ולוקח אלמנטים משני המשחקים הראשונים בסדרה.
זכויות העיבוד נרכשו בינואר 1997 על ידי קונסטנטין פילם כאשר אלאן מק'אלרוי נשכר לכתוב את התסריט. בשנת 2001 נוהלו דיונים על זכויות ההפצה של הסרט ולבסוף אולפני סוני נרתמו לכך ושכרו את פול ו.ס. אנדרסון לביים את הסרט ועד מהרה הזיכיון גם הפך למזוהה ביותר עמו. מילה יובוביץ' לוהקה לתפקיד הראשי בשנת 2001.

האויב שבפנים: אפוקליפסה

הסרט יצא ב-10 בספטמבר 2004 בבימויו של אלכסנדר וויט ולוקח אלמנטים מהמשחק Nemesis ו-Code: Veronica.

האויב שבפנים: השמדה

הסרט יצא ב-21 בספטמבר 2007 בבימויו של ראסל מלקאהי, שלוקח אלמנטים מהמשחק Code: Veronica.

האויב שבפנים: החיים שאחרי

הסרט יצא ב-10 באוקטובר 2010 בבימויו של ראסל מלקאהי, שלוקח אלמנטים מהמשחק החמישי בסדרה.

האויב שבפנים: תגמול

הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2012.

האויב שבפנים: הפרק האחרון

הסרט יצא לאקרנים בינואר 2017 וצילומיו החלו בספטמבר 2015.
בזוקה (כלי נשק)

תיאור

הבזוקה היא מטול רקטות היורה רקטות בעלות ראש נפץ "חלול" המיועד לחדור שריון. המטען החלול מבוסס על מטען מעוצב, המכיל חרוט נחושת הפוך, המוצב בחזית מטען חומר הנפץ. הפעלת המטען (בעת הפגיעה במטרה) גורמת לקריסתו של חרוט הנחושת והפיכתו לסילון נחושת, בעל אנרגיה קינטית גבוהה ביותר, המסוגל לחדור שריון. עצם החדירה יוצרת רסס רב, המתפזר בתוך תא הלחימה.
פאול ליפקה

ביוגרפיה

ליפקה למד לשחק בגיל 14 במהלך לימודיו במגדבורג והצטרף למועדון השחמט בעיר. את לימודיו בגימנסיה בהאלה סיים בשנת 1892. לאחר מכן החל בלימודי משפטים באוניברסיטת הלה אותם סיים בהצלחה ב-1897.
בשנת 1889 חלק ליפקה מקום חמישי-שישי בתחרות ברסלאו (ניצח: עמנואל לסקר), והגיע למקום הרביעי בתחרות דסאו. בשנת 1892 ניצח ליפקה בתחרות דרזדן, והגיע למקום השני בתחרות האלה. בשנת 1893 הגיע למקום השלישי בתחרות קיל (ניצחו: קורט פון ברדלבן וקארל אוגוסט ואלברודט).
בשנת 1894 הגיע למקום השני בתחרות לייפציג (ניצח: זיגברט טאראש), בהקדימו שחקנים כריצ'רד טייכמן וג'וזף הנרי בלקבורן. בשנת 1898 חלק מקום 8–9 בתחרות וינה (ניצחו: זיגברט טאראש והרי נלסון פילסבורי).
ליפקה הצטיין במשחק עיוור ושיחק משחקים סימולטניים עיוורים נגד 10 שחמטאים במקביל.
החל משנת 1898 היה ליפקה עורך משותף של הירחון Deutsche Schachzeitung והחל משנת 1909 היה עורכו של כתב העת Deutsche Schachblätter.
ליפקה פרש מוקדם ממשחק שחמט מקצועני והחל לעבוד כעורך דין בהלה לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה. מאוחר יותר עבר לאוסטרבורג שבצפון סקסוניה-אנהלט ופתח שם משרד לעריכת דין.
ריינהולד האנינג

רַיינהולד הָאנינג (בגרמנית: Reinhold Hanning;‏ 28 בדצמבר 1921 - 30 במאי 2017) היה איש אס-אס ששירת במחנה ההשמדה אושוויץ במשך שנתיים, לאחר שהתנדב לוואפן אס אס בגיל 18 בעידוד אמו החורגת. האנינג היה אחד מאנשי האס אס הראשונים בהם נתקלו היהודים שהובלו למחנה בטרנספורט, הוא ליווה רבים מהם אל מותם בתאי הגזים.

חייו

האנינג גדל והתחנך בליפה. בגיל 14 הצטרף לתנועת הנוער ההיטלראי. חמש שנים לאחר מכן הצטרף לשורות הוואפן אס אס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שירת בדיוויזיית אס אס "דאס רייך". ב-25 ביולי 1940 הצטרף ליחידות גולגולת המת ובינואר 1942 נשלח לשרת במחנה אושוויץ. הוא לחם במספר קרבות בטרם נפגע מרסיסי רימון בראשו וברגלו בקרב על קייב שנערך בשנת 1941. בעקבות פציעה זו מפקדו הישיר קבע שאינו כשיר עוד לשרת בשדה הקרב והורה לשבצו במחנה אושוויץ. בספטמבר 1943 קיבל דרגת אונטרשארפירהר באושוויץ II בירקנאו. ביוני 1944 נשלח למחנה זקסנהאוזן.
בחודש מאי 1945 נהפך לאסיר מלחמה, הוא שוחרר ב-20 במאי 1948. למשך זמן קצר שימש כטבח עבור הכוחות הבריטים בליפה, ולאחר מכן עבד כנהג תובלה של מוצרי חלב וכאיש מכירות. בשנת 1964 פתח עסקים משלו ופרש בשנת 1984. הוא מת במאי 2017 בעיר לאגה, מחוז נורדריין-וסטפאליה.

העמדה לדין

ההאנינג נחקר בשנת 2013 על פשעיו בתקופת השואה יחד עם כ-30 שומרים נוספים ששירתו באושוויץ. החוקים בגרמניה שונו ואפשרו את חקירתם והעמדתם לדין, אך עד לשנת 2009, היה על התובעים להוכיח שפושע נאצי היה אחראי ישירות להרג של אנשים על מנת לזכות בהרשעה. במשפטו של ג'ון דמיאניוק למשל, הוא נמצא אשם אף על פי שלא הרג במו ידיו את הקורבנות והורשע בסעיפי סיוע לרצח.
בשנת 2016 הורשע האנינג הורשע באשמת סיוע לרצח של 170,000 קורבנות ונידון לחמש שנות מאסר. מספר ניצולי שואה העידו נגדו במשפט. האנינג התנצל על כך שלא סייע לקורבנות ואמר: "אני מתבייש שראיתי את חוסר הצדק ושלא עשיתי דבר נגדו, וכן אני מתנצל על פעולותי", אך הכחיש את הטענות שהופנו כלפיו במשפט.
קרב שדה גרובניק

קרב שדה גרובניק היה קרב, שהתנהל בשנת 1242, בין כוח מונגולי, בפיקודו של קאדאן ובין צבא קרואטי. הקרב התנהל בשדה גרובניק, בקרבת רייקה, שבקרואטיה והסתיים בניצחון מוחץ של הקרואטים.
המונגולים, בפיקודו של קאדאן, נשלחו על ידי באטו ח'אן לרדוף אחר בלה הרביעי, מלך הונגריה, שנמלט מפניהם. הם חיפשו אחריו אך לא מצאו אותו, כי הוא נמלט בינתיים לאי צ'יובו. בדרכם שטפו המונגולים את זגרב, את חבל ליקה ואת דלמטיה וניסו ללא הצלחה לכבוש את מבצר וינודול. צבא קרואטי הנחיל להם תבוסה בקרב שדה גרובניק ומשם המשיכו המונגולים לספליט ושם הגיע אליהם ההודעה על מותו של הח'אן הגדול, אוגדיי ח'אן, בשורה שגרמה להם לפנות את האזור ולשוב למולדתם.
יש היסטוריונים המטילים ספק לגבי קיום הקרב ותוצאותיו.
בשנת 1842, שש מאות שנים לאחר הקרב, כתב המשורר היווני-קרואטי דמטריוס דימיטריו פואמה רומנטית על הקרב.
רפי מן

ביוגרפיה

רפי מן נולד ב-1952 בתל אביב, נכדו של הסופר והמתרגם ד"ר יצחק מן.
רפי מן הוא עיתונאי לשעבר, שהיה בין היתר מנהל מחלקת החדשות של גלי צה"ל (1977–1978), כתב גלי צה"ל ומעריב בוושינגטון הבירה (1978–1983) ואחר כך הכתב המדיני של מעריב, ראש דסק החדשות ומ-2003 עורך מוסף שבת במעריב. ב-2008 מונה לעורך מדור הדעות של העיתון. בראשית 2009 פרש ממעריב לאחר 29 שנות עבודה בעיתון ועבר לסגל האקדמי של בית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל. ב-2015 קודם לדרגת פרופסור חבר. 
בשנת 1976 סיים בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט בנושא "בניין האומה והמאבק על המרחב הציבורי: הממד התקשורתי בפעילותו של דוד בן-גוריון 1948-1963" כתב באוניברסיטת תל אביב במסגרת מסלול ישיר לדוקטורט.  בשנת 2010 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת תל אביב, 
נמנה, לצד עוזי בנזימן, נחום ברנע וכרמית גיא, עם מייסדי ועורכי כתב העת לביקורת התקשורת "העין השביעית", שהוקם ב-1996 בהוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה ומופעל מאז אפריל 2015 על ידי עמותת "העין השביעית - עיתונות עצמאית, חוקרת וחופשית".
חבר סגל ההוראה בבית הספר לעיתונאות "כותרת" בתל אביב מאז הקמת בית הספר ב-1990 ועד לשנת 2014. 
בשנת 2013 הוענק לו פרס ראש הממשלה להנצחת זכרו של דוד בן-גוריון על ספרו "המנהיג והתקשורת - דוד בן-גוריון והמאבק על המרחב הציבורי 1963-1948".
בשנת 2000 זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות ביחד עם פרופ' יחיאל לימור, על הספר שכתבו "עיתונאות - איסוף המידע, כתיבה ועריכה".
בינואר 2009 הציג בבית סוקולוב תערוכת צילומים "פוסטרמורטם": קרעי ההבטחות - כרזות בחירות במבחן הזמן. בינואר 2015 הציג ב"סטודיו שוקי קוק" ביפו תערוכת צילומים: "המרחב הציבורי - בנימין נתניהו כאייקון פוליטי".      
בשנת 2011 החל לפרסם את הבלוג "הערות שוליים להיסטוריה" המוקדש להיסטוריה, תקשורת, פוליטיקה והמרחב הציבורי.      
אחיו איזי מן הוא שדרן רדיו בקול ישראל.

מחקריו

תחומי המחקר העיקריים של מן הם עיתונאות, תקשורת ופוליטיקה, מפת התקשורת בישראל ותולדות התקשורת בישראל.  
במסגרת פעילות המכון למדיה חדשים, חברה ופוליטיקה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל עורך, מאז 2011, יחד עם ד"ר אזי לב-און, דו"ח שנתי על התקשורת בישראל, סדרי יום, שימושים ומגמות.

תחומי הוראה

תחומי ההוראה של מן הם עיתונאות (תאוריה ומעשה), תולדות התקשורת בישראל, חברה ופוליטיקה בישראל, תקשורת מגזרית בישראל, ראשי ממשלות ותקשורת.
וויצ'ך ירוזלסקי

ביוגרפיה

ירוזלסקי נולד למשפחת אצולה פולנית. הוא גדל באחוזת המשפחה ליד ויסוקי (מחוז ביאליסטוק) ולאחר מכן בפנימייה קתולית בוורשה. בעת שהיה נער, ובעקבות הסכם ריבנטרופ מולוטוב, ברחה משפחתו לליטא. הם גורשו משם לחלק האסיאתי של ברית המועצות, שם מת אביו מהעדר טיפול רפואי הולם.
כשהסובייטים החלו בגיוס גולים פולנים לצבאם, ביחידה בפיקודו של זיגמונט ברלינג, היה ירוזלסקי מראשוני המצטרפים. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה השתתף בכיבוש ברלין. עם תום המלחמה היה אחראי על יחידות שדיכאו בכוח פעילים אנטי-קומוניסטים באזור סוויטוקז'יסקי. בשנת 1947 לקראת יצאה ללימודים באקדמיה הצבאית במוסקבה, הוא הצטרף למפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית (המפלגה הקומוניסטית לשעבר). בשנת 1950, שב לפולין לאחר שלוש שנות לימוד. הוא התקדם במהרה בשורות הצבא והמפלגה והיה לחבר הוועד המרכזי ב-1964. הוא כיהן כסגן שר ההגנה ובאפריל 1968 מונה לתפקיד שר ההגנה, בעקבות טיהור נרחב בשורות הצבא הפולני, שלא נעדרו מממנו מוטיבים אנטישמיים, שבמהלכו הודח שר ההגנה ספיחאלסקי.
כשר ההגנה, היה ירוזלסקי אחראי ליחידות הצבא הפולני שהשתתפו בדיכוי האביב של פראג ולאלו שדיכאו באכזריות את המהומות בערי החוף גדנסק, גדיניה, אלבג ושצ'צ'ין בדצמבר 1970. ירוזלסקי טען שלא הוא נתן את הוראות הדיכוי שניתנו תחת עקיפתו וסירב להתנצל על ההרג באזרחים שלטענתו לא היה אחראי לה. בסוף 1970 היה מעורב בהדחת ולדיסלב גומולקה מתפקיד מזכ"ל המפלגה. 
ירוזלסקי מונה לראש ממשלת פולין בפברואר 1981, בתקופה שבה "סולידריות" של לך ואלנסה החלה לצבור אהדה בציבור הפולני. ב-13 בדצמבר 1981 הכריז ירוזלסקי על ממשל צבאי בפולין ("stan wojenny", בתרגום ישיר "מצב מלחמה"). אזרחים ופעילי אופוזיציה רבים חשו כי ירוזלסקי מתנהג כעריץ בניגוד לחוקה הקומוניסטית, כדי לשמר את כוחו ולחנוק את ניצני ההתנגדות לקומוניזם, אך הוא טען כי ברצונו להגן על פולין מפלישה סובייטית נוסח הונגריה וצ'כוסלובקיה.
עדויות היסטוריות שפורסמו בתקופתו של הנשיא בוריס ילצין, מעידות כי ברית המועצות מעולם לא התכוונה לפלוש לפולין ואף השיבה ריקם את בקשותיו של ירוזלסקי לסיוע צבאי ב-1981, בהשאירה את בעיית "סולידריות" לפולין עצמה. הנסיבות המדויקות להכרזת הממשל הצבאי עדיין נחקרות כיום על ידי קבוצת היסטוריונים עצמאיים במכון לזיכרון לאומי (Instytut Pamięci Narodowej, IPN).
עלייתו של מיכאיל גורבצ'וב למנהיגות ברית המועצות הפשירה גם את יחסו של ירוזלסקי ל"סולידריות", ובכינוס המפלגה בדצמבר 1988 הוחלט לפתוח בשיחות פשרה עם הארגון. השיחות, שנערכו ב-94 פגישות מ-6 בפברואר ועד 15 באפריל שינו מן הקצה אל הקצה את מבנה החברה והממשל בפולין. הוסכם על בחירות שבהן "סולידריות" תוכל להשתתף באופן חוקי. בבחירות אלו, הקומוניסטים (להם הובטחו 65% משוריינים מהמושבים בסיים) לא זכו ברוב, ומתוך 100 המקומות לבחירה חופשית זכתה "סולידריות" ב-99. ירוזלסקי היה המועמד היחיד של המפלגה הקומוניסטית לנשיאות, וזכה בהפרש של קול אחד בלבד באספה הלאומית בתפקיד זה.
למרות שירוזלסקי ניסה לצרף את "סולידריות" לקואליציה רחבה, ואלנסה סירב לכך וירוזלסקי מצא כי עליו להתפשר עם הקו של ואלנסה, מה שהביא להתפטרותו של ירוזלסקי מתפקידו ב-1990 לטובת ואלנסה. במקביל, הואשם במספר פשעים שאותם ביצע בעת שהיה שר ההגנה.
במאי 2005 העניק נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין מדליית הוקרה לירוזלסקי. נשיא צ'כיה, ואצלב קלאוס, ביקר צעד זה וטען כי ירוזלסקי מסמל עבורו את כוחות ברית ורשה שפלשו לארצו ב־1968. ירוזלסקי אמר כי הוא מתנצל, וכי הפלישה לצ'כוסלובקיה הייתה "טעות פוליטית ומוסרית גדולה".
גלית חמי

ביוגרפיה

גלית חמי החלה לעסוק בתחום העיתונאות בשנת 1994, כאשר החלה לעבוד בעיתון הארץ, ככתבת כלכלית המסקרת את שוק ההון. בשנת 1998 עברה לעיתון ידיעות אחרונות כעורכת מדור שוק ההון. בשנת 2002 החלה חמי לשמש בתפקיד העורכת הכלכלית של "ידיעות אחרונות", ובתפקיד זה שימשה עד לשנת 2007.
מאז הקמתו בשנת 2008 משמשת חמי כעורכת העיתון "כלכליסט" מבית "ידיעות אחרונות". בנוסף הצטרפה חמי לצוות הפרשנים במגזין החדשות של יום שישי בערוץ 10. בשנת 2016 הצטרפה יחד עם עיתונאים כלכליים נוספים, לצוות המגישים של תוכנית הרדיו "צבע הכסף" ברשת ב' של רשות השידור.
בשנת 2018 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים", הספר "להמציא כל בוקר מחדש - סיפורה של החדשנות הישראלית", אותו כתבה יחד עם סופי שולמן.
חמי היא בת זוגו של אבי באום, בעל השליטה בחברת "חילן".
אמוץ עגנון

ביוגרפיה

אמוץ עגנון נולד בירושלים, בנם של פנינה וחמדת עגנון, מהנדס מכונות, ונכדו של הסופר ש"י עגנון. בצבא שירת בסיירת מטכ"ל. למד לתואר ראשון ושני בגאולוגיה באוניברסיטה העברית. את תואר הדוקטור בגאופיזיקה השלים בשנת 1988 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 2004 מונה לפרופסור חבר  באוניברסיטה העברית. זכה בפרס לנדאו של מפעל הפיס ובשנת 2007 זכה בפרס על שם רפאל פרוינד מטעם החברה הגאולוגית הישראלית. שימש כמרצה אורח באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטת סטנפורד. 
נשוי לפרופסור דפנה גולן, סוציולוגית, ואב לשני ילדים. מתגורר בירושלים.
דקימוס סיוס סנקה

תולדות חייו

סנקה היה קונסול בשנת 151 או בשנת 152 לספירה. בשנת 1993 פורסם על ידי בורל כתובת הקדשה מקיסריה של מושל הפרובינקיה סוריה פלשתינה ד. סיוס סנקה, הוא תארך את הכתובת לשנים 135-212.
בשנת 1997 פרסם פטר וויס תעודת שחרור משנת 157 לספירה מהפרובינקיה סוריה פלשתינה, תחת פיקודו של ד. סיוס סנקה.
אלכס שארפ

ראשית חייו ולימודים

נולד בווסטמינסטר, לונדון, הממלכה המאוחדת. בילדותו משפחתו נדדה ברחבי אירופה ובארצות הברית באמצעות קרוון, במהלכם עיקר חינוכו הגיע מהוריו. משפחתו והתיישבה בסוף בדבון, אנגליה בהיותו בגיל 8.
הוא שאף להיות שחקן מילדותו, וכבר בגיל 4 השתתף בסדרת הטלוויזיה הבריטית A Touch of Frost, ובגיל 7 השתתף בהצגה של פו הדוב בתפקיד חזרזיר. למד אמנויות הבמה בקולג' בסאמרסט ובבית ספר עיוני בדבון.
היה לו קשה להסתדר בבית ספר רגיל, והוא עזב את אנגליה בגיל 18 לקנדה, שם עבד תקופה כנגר. אז החליט ללמוד משחק ונרשם לבית הספר ג'וליארד בניו יורק. במבחן הבמה בהרשמה, הציג קטעים מהמחזה המלט, וממחזה שהוא בעצמו כתב. הוא התקבל והצטרף לחטיבת הדרמה "קבוצה 43". במהלך לימודיו כתב ושיחק במחזה המבוסס על הספר התפוז המכני. סיים בשנת 2014 עם תואר ראשון.

קריירה

התפקיד הראשון שקיבל לאחר סיום לימודיו, היה התפקיד הראשי של כריסטופר בוּן (Christopher Boone), נער בן 15 הנמצא על הספקטרום האוטיסטי במחזה המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה בברודוויי. על תפקידו זה זכה בפרס טוני לשנת 2015 על הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן ראשי במחזה הוא הצעיר ביותר שזכה עד אז בפרס טוני. כמו כן זכה בפרסים נוספים.
בשנת 2017 עבר לקולנוע ושיחק בסרים שונים בהם איך לדבר עם בנות במסיבות לצד ניקול קידמן.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרט עצם בלתי מזוהה, שבו הוא מגלם את דמותו של סטודנט מוכשר למתמטיקה באוניברסיטת סינסינטי, בעל התנהגות אקסצנטרית. מצד אחד אינטליגנציה גבוהה ולא שגרתית, ומצד שני התנהגות אינדיבידואלית קיצונית. בכישרונו המיוחד מצליח הסטודנט לפענח שדר שנשלח מעצם בלתי מזוהה שחדר לעירו.
עתיד להופיע ב-2020 בעונה עתידית של משחקי הכס.