google/wiki40b huggingface dataset:
הפנינג (רשת חנויות)

על הרשת

הרשת מונה, נכון לשנת 2012, 44 חנויות, רובן המכריע בקניונים ברחבי הארץ, היא מתמקדת בקטגוריות הבאות: גאדג'טים, כרטיסי ברכה ומוצרי נייר וקרטון, מוצרי נוי ומתנות, צעצועים, בובות, משחקים, מוצרים לגבר ולימי הולדת.
בשנת 2017 התחילה הפנינג לשווק בארץ את המוצרים של חברת Funko.
לרשת עשרים וארבעה סניפים באזור המרכז, תשעה סניפים באזור הצפון, חמישה סניפים באזור הדרום, ושני סניפים באזור ירושלים. וכן מספר סניפים הפזורים ברחבי הארץ.
נכון לשנת 2011 מוערך היקף הכנסות הרשת בכ-7% מסך ההכנסות של ענף הצעצועים, והיא הרשת הרביעית בנתח השוק בענף זה (המובילות הן טויס אר אס, כפר השעשועים, והפיראט האדום).

רכישתה

בחודש אפריל 2006, רכשה רשת צעצועי חצי חינם, את רשת הצעצועים הפנינג, המשתייכת לקבוצת חלים. נאוה מיכאל-צברי, בעלי צעצועים חצי חינם, הקימה חברה בבעלות משותפת עם דודי ברסלר ועופר רפפורט. החברה המשותפת רכשה את פעילות רשת הפנינג. 
החברה המשותפת כוללת 54 חנויות, כש-18 מהן התמקדו בתחום הצעצועים ופועלות תחת המותג "צעצועים חצי חינם", ו- 36 חנויות מתמקדות בתחום המתנות ופועלות תחת המותג הפנינג. 
דודי ברסלר משמש כמנכ"ל החברה המשותפת, שמפעילה את שני המותגים במקביל.
אליזבת ליידיניה

אליזבת ליידיניה (שוודית: Elisabeth Leidinge;‏ נולדה ב-6 במרץ 1957) היא כדורגלנית עבר שוודית ששיחקה בעמדת השוערת. ליידיניה, שהייתה ידועה בכינוי לאפן, שיחקה 112 פעמים בנבחרת שוודיה לאורך 21 שנות קריירה.

קריירה

ליידיניה נולדה במרץ 1957 בעיר סונדסוואל, בחופה המזרחי של שוודיה. ב-1973 הוקמה ליגת העל השוודית לנשים, וליידיניה הצטרפה לקבוצת העיר שלה - גיף סונדסוואל. שנה לאחר מכן, ב-27 ביולי 1974, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה במשחק נגד דנמרק. היה זה בסך הכל המשחק השלישי של הנבחרת אי פעם.
ב-1979, היא עברה לקבוצת הצמרת ג'יטקס, שם שיחקה לצד חברתה לנבחרת - פיה סונדהאגה. ג'יטקס התבססה במהירות כאחת מקבוצות הצמרת של הליגה השוודית, וכבר בעונתה הראשונה של ליידיניה בקבוצה הן זכו באליפות. חמש שנים לאחר מכן, ב-1984, נערכה אליפות אירופה הראשונה לנשים, והנבחרת השוודית הגיעה למפגש גמר כפול מול אנגליה. בסיום שני המשחקים, נוצר שוויון בין שתי הנבחרות והמשחק הלך לדו-קרב בעיטות הכרעה. ליידיניה, שעצרה שני פנדלים במהלך הדו-קרב, עזרה לשוודיה לנצח במשחק ולזכות בטורניר כולו.
ב-1988, לקחה ליידיניה חלק בסגל הנבחרת שהשתתף בטורניר ההכנה של פיפ"א לקראת גביע העולם 1991. טורניר ההכנה נערך בסין, ושוודיה הגיעה עד לגמר, שם הפסידה 1-0 לנורווגיה. בסיום התחרות נבחרה ליידיניה להרכב המצטיינות של הטורניר על ידי התקשורת הסינית.
שלוש שנים אחר כך, אירחה סין את גביע העולם בכדורגל נשים שנערך בפעם הראשונה אי פעם. את שלב הבתים סיימה שוודיה במקום השני עם ארבע נקודות, והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר גברו השוודיות 0-1 על סין משער של פיה סונדהאגה, אולם בחצי הגמר הן הפסידו 4-1 ליריבתן המושבעת - נורווגיה. בסופו של דבר, סיימה שוודיה במקום השלישי, לאחר שהביסה 0-4 את גרמניה. ליידיניה, שהייתה אחת משחקניות המפתח של הנבחרת בטורניר, נבחרה בסיום אותה שנה לכדורגלנית השנה בשוודיה. 
ב-1992 ולאחר 12 שנים, החליטה ליידיניה לעזוב את ג'יטקס ולעבור למאלמה. במהלך שנותיה בג'יטקס, היא זכתה בארבע אליפויות שוודיה ובשלושה גביעי מדינה. עם מאלמה היא זכתה בעוד שתי אליפויות נוספות, ב-1993 וב-1994.
במרץ 1995, הגיעו השוודית לגמר אליפות אירופה נגד גרמניה. ליידיניה, שפתחה בהרכב הראשון, הייתה לשחקנית המבוגרת ביותר אי פעם ששיחקה במסגרת האליפות (שיא שנשבר מאוחר יותר על ידי סנדרין סובריינד), אך לא הצליחה למנוע מהגרמניות לזכות בטורניר. מספר חודשים לאחר מכן, השתתפה ליידיניה בטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך בשוודיה. את שלב הבתים סיימו השוודיות במקום השני עם שש נקודות, וברבע הגמר זכו לפגוש את סין כמו בגביע העולם שנערך ארבע שנים לפני כן. הפעם ידה של סין הייתה על העליונה, ושוודיה הודחה כבר ברבע הגמר. לאחר ההדחה, הודיעה ליידיניה על פרישתה מכדורגל.
בשנת 2006, חזרה ליידיניה לקבוצת נעוריה, גיף סונדסוואל, אך הפעם בתור מאמנת שוערים.
יוסטון סטיוארט צ'מברלין

יוסטון סטיוארט צ'מברלין (באנגלית: Houston Stewart Chamberlain;‏ 9 בספטמבר 1855 - 9 בינואר 1927) היה סופר בריטי אנטישמי.

ביוגרפיה

צ'מברלין נולד בסאות'סי שבאנגליה. אמו הייתה ממוצא סקוטי. בגיל 14 חלה ומשפחתו לקחה אותו למעיינות מרפא ברחבי אירופה, בלווית מורה גרמני אשר לימד אותו את התרבות וההיסטוריה הגרמניים.
בשנת 1899 הוציא לאור בגרמנית את ספרו המפורסם "יסודות המאה ה-19" (The Foundations of the Nineteenth Century). ספר זה סקר את תולדותיה של אירופה מן התקופה העתיקה ועד העת החדשה על יסוד עקרונות הגזענות. על פי הספר יש לבחון את האירועים ההיסטוריים והתרבותיים המתרחשים באירופה לאור השפעתם של שני גורמים: הגורם ה"ארי" הגרמני, החיובי, והגורם היהודי השלילי. צ'מברלין, הגרמנופיל, סבר שכל החיובי שבעולם מקורו בגזע הארי, הגרמני. באשר ליהודים שאל את עצמו צ'מברלין את השאלה הבסיסית, היא שאלת הקיום הפרדוקסלי של העם היהודי. כיצד ייתכן שכאשר עמים עלו וירדו, מדינות נבנו ונהרסו, ממשיכים עדיין היהודים להתקיים? כשהיהודים נמצאים בגלות הם גוזלים כוח חיות מהעמים האחרים. לכן אין ליהודים נחלה וחלק בחברה האנושית. העם היהודי נענש להיות נע ונד כפי שהיה עונשו של קין כשרצח את אחיו הבל. בנוסף ממשיך צ'מברלין לטעון בספרו כי העם היהודי משקף את התגלמות העקרות, חוסר הדמיון וכוח היצירה, אך כשרונו ותחבולותיו מופנים לערעור מעמדו של הגזע העליון.
צ'מברלין טען בספרו כי רעיונותיהם של היהודים החלו לחדור לאירופה במאה ה-19 ועל כן התחזקה השליטה של הגזע הנחות ביותר, הגזע היהודי, ומצד שני הגזע הארי נאלץ להיאבק נגדם כדי לגבור על השפעותיו של הגזע הנחות.
צ'מברלין הטיף למאבק ביהודים, כושים, יפנים ואחרים, וניסה להוכיח כי ישו לא היה יהודי אלא ארי בלונדיני.
ברעיונות אלו הושפע צ'מברלין מן הסופר הגזעני הצרפתי הרוזן ארתור דה גובינו.
צ'מברלין היה מקורב מאוד לריכרד וגנר, שאב ממנו רעיונות ובסוף ימיו, לאחר גירושיו מאשתו הראשונה, היה נשוי לבתו אווה.
בימי חייו היו רעיונותיו של צ'מברלין פופולריים מאוד באירופה ובמיוחד בגרמניה, והוא הוזמן לחצרו של הקייזר וילהלם השני.
הקיסר היה משמיע מדי ערב בפני משפחתו ופמלייתו קטעים מתוך כתביו, וניסה להפוך אותם לחומר לימוד חובה בבתי הספר בגרמניה, אולם משרד החינוך לא פעל על פי המלצתו.
לרעיונותיו של צ'מברלין הייתה השפעה רבה על תנועות לאומניות בגרמניה, ביניהן התנועה הנאצית ועל אחדים מבכיריה דוגמת אדולף היטלר ואלפרד רוזנברג. במהלך מלחמת העולם הראשונה כתב צ'מברלין מספר עלוני תעמולה כנגד ארצו, בריטניה, ולאחר מכן קיבל אזרחות גרמנית. ב-1923 נפגש צ'מברלין עם היטלר והתבטא בפניו שתקוותו אודות שליטת הגזע הארי נכזבה בערוב ימיו, ורק היטלר חולל מהפכה ושוב החיה את תקוותו זו. היטלר מצידו הודה בהשפעה הרבה שיש לצ'מברלין על תורתו, וכינה אותו "נביא הרייך השלישי".
הארווי קורמן

קורות חיים

קורמן נולד בשיקגו למשפחה יהודית רוסייה. בנם של אלן וסיריל ריימונד קורמן. 
קורמן שירת בצי ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחר שהשתחרר למד דרמה ב"בית ספר גודמן לדרמה" שבשיקגו.

טלוויזיה

קורמן החל את דרכו המקצועית בתעשיית הבידור בשנות ה-60 בתוכנית הבידור של כוכב הקולנוע דני קיי "המופע של דני קיי", כשחקן אורח בסדרה "עולמו המופלא של דיסני" ובדיבוב דמות החייזר גאזו עבור הסדרה הפופולרית "משפחת קדמוני".
בשנת 1967 החל קורמן לשחק בתוכנית המערכונים "המופע של קרול ברנט", הוא זכה למעמד של כוכב בזכות תפקידיו הקומיים בסדרה ובשנת 1975 קיבל על משחקו את פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה.

קולנוע

קורמן החל את דרכו בתעשיית הסרטים בשנת 1966 בסרט האנימציה הקולנועי "האדם ששמו פלינסטון" המבוסס על הסדרה "משפחת קדמוני".
לאור הצלחתו בסדרה הקומית "המופע של קרול ברנט" קורמן קיבל תפקידים קולנועיים ממל ברוקס בסאטירות שלו: המערבון "אוכפים לוהטים" בתור הפרקליט האדלי לאמר, הפרודיה על סרטי אלפרד היצ'קוק "מתח גבוה" בתור ד"ר צ'ארלס מונטג'יו, הקומדיה התקופתית "ההיסטוריה המטורפת של העולם" בתור הרוזן הצרפתי דה מונט ו"דרקולה: מת ואוהב את זה" בתור הפסיכיאטר ד"ר סווארד.
קורמן השתתף גם בעיבוד הטלוויזיוני המצליח לספר הילדים "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בתפקיד המלך הלבן. קורמן דיבב בסרט "הפליסטונס" את דמותו של דיקטייבריד וגילם בסרט ההמשך" הפליסטונס: ויוה רוק וגאס" את דמותו של קולונל סלאגהופל.

חיים אישיים

קורמן היה אב לארבעה ילדים, בן ובת מנישואיו הראשונים לדונה אלהארט ושתי בנות מנישואיו השניים לדברה פירטץ.
הוא מת ב-29 במאי 2008 בגיל 81 כתוצאה מזיהום במפרצת האב-עורקית של הבטן, בעיה רפואית ממנה סבל בעברו. הואר נקבר ב"בית העלמין וודלאן" שבסנטה מוניקה.
התוכנית לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי באירופה (COST)

תוכנית COST (ראשי תיבות: Cooperation in Science and Technology) היא תוכנית לעידוד שיתופי פעולה במחקר ופיתוח במרחב המחקר האירופי. התוכנית נוסדה בשנת 1971 וכיום פועלת במקביל לתוכנית המסגרת האירופאית (European Framework Programme), התוכנית הגדולה ביותר בעולם עבור תמיכה בפעילות מחקר ופיתוח. 
תוכנית COST נועדה לאפשר התפתחויות מדעיות פורצות דרך אשר יובילו לרעיונות חדשים וליצור מוצרים חדשים ובכך לתרום לחיזוק המחקר באירופה ובהגדלת יכולות החדשנות.

מדינות משתתפות בתוכנית

בתוכנית COST משתתפות 36 מדינות, מתוכן 35 הן מדינות חברות:
אוסטריה, בלגיה, בוסניה הרצגובינה, בולגריה, קרואטיה, קפריסין, צ'כיה, דנמרק, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, הונגריה, איסלנד, אירלנד, איטליה, לטביה, ליטא, לוקסמבורג, מלטה, הולנד, נורווגיה, פולין, פורטוגל, רומניה, סרביה, סלובקיה, סלובניה, ספרד, שוודיה, שווייץ, טורקיה, בריטניה ומקדוניה.
בנוסף למדינות אלו, מדינת ישראל משתתפת בתוכנית "כמדינה משתפת פעולה" (Cooperating State), שהיא בעלת זכויות מלאות כמדינות החברות אולם אינה יכולה להצביע בנושאי הניהול של התוכנית.

תמיכת התוכנית

פרויקטים במסגרת COST מתמקדים בתמיכה בפעילויות מחקר בסיסי וטרום תחרותי, כמו גם בפעילויות קביעת מדיניות ציבורית. מטרת התוכנית אינה לממן את פעילויות המחקר עצמן אלא ליצור מסגרת אשר תאפשר יזימת מחקרים חדשים.
בהתאם לכך, תמיכת התוכנית ניתנת עבור כיסוי עלויות הקשורות בפעילויות שמטרתן יצירת רשת מחקרית. פעילויות אלו כוללות: הוצאות לצורך פגישות (נסיעות, ארוחות, וכו'), כנסים, סדנאות, חילופים מדעיים לטווח קצר, בתי ספר להכשרה, פרסומים ופעילויות הפצה.
BTR-70

תיאור

ה-BTR-70 היינו המשך ישיר של פיתוח ה-BTR-60 ומהווה שדרוג של ה-BTR-60PB. פיתוחו החל בסוף שנות ה-60 בברית המועצות, אך הוא נכנס לשירות רק בשנת 1978 והוצג באופן פומבי לראשונה רק בשנת 1980.
הכלי דומה מאוד בצורתו לקודמו, ה-BTR-60, ההבדלים החיצוניים העיקריים הם קדמת כלי רחבה יותר ושריון בחלק הקדמי אשר מעניק יותר מיגון לצמיגים הקדמיים, כמו גם מיגון רב יותר על הנגמ"ש כולו. ה-BTR-70 אמפיבי לחלוטין (בדומה לדגמים המאוחרים של קודמו), כאשר ההנעה במים נעשית על ידי מנוע סילון מים אחד והכלי מגיע למהירות 10 קמ"ש לערך במים.
הנגמ"ש מחולק פנימית לאזור צוות הנגמ"ש בקדמת הכלי ותא לוחמים בחלק האחורי. צוות הנגמ"ש כולל נהג ומפקד היושבים זה לצד זה בקדמת הכלי, כאשר מקלען מפעיל את המקלע הכבד בצריח. תא הלוחמים מכיל מושבים ל-7 לוחמים היושבים גב אל גב כאשר הם פונים כלפי צידי הכלי, זאת כדי להשתמש בחרכי הירי.

מלבד יכולותיו האמפיביות של הכלי, ה-BTR-70 כולל יכולת סינון אב"כ ואיטום הכלי כדי לפעול בסביבות עוינות מבחינת אב"כ. צריח הנגמ"ש הוא צריח מסוג BPU-1 אשר בתוכו מותקן מקלע כבד 14.5 (KPVT) ומקלע מקביל 7.62 (PKT) שהופעלו על ידי מקלען בעמדת הצריח מאחורי הנהג והמפקד, צריח מסוג זה מותקן גם על ה-BTR-60PB וה-BRDM-2. ה-BTR-70 כולל שני פתחים בצידי הכלי (בין זוג הסרנים הקדמי לזוג האחורי), שני פתחים בגג תא הלוחמים אשר נפתחים כלפי חוץ ומאפשרים לחימה ושיגור טילים מתוך הכלי, ושני פתחים על גג החלק הקדמי לשימוש המפקד והנהג.
הנגמ"ש תוכנן על ידי צוות מהנדסים של מפעלי גא"ז בניז'ני נובגורוד ובמשך 5 שנים (עד לשנת 1981) היה מיוצר במפעל זה. החל משנת 1981 ייצורו עבר למפעל אחר בעיר ארזמס. 
ה-BTR-70 משרת כיום בעיקר במדינות הגוש הסובייטי וברית ורשה לשעבר ביניהם רוסיה (כ-2,000 כלים), אוקראינה (כ-1,026 כלים), פקיסטן (כ-750 כלים) ובלרוס (כ-446 כלים). מלבד מדינות אלו, משרת הנגמ"ש על דגמיו השונים במספרים מצומצמים במדינות נוספות בעיקר במרכז אסיה.
הפסטיבל האולימפי האירופי לנוער

ישראל בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער

ישראל השתתפה לראשונה בתחרויות שנערכו בבאת', בריטניה בשנת 1995. ישראל השתתפה רק בטורניר הקיץ ולא בטורניר החורף.

באת' 1995

ישראל דורגה במקום שישי כללי, לאחר שזכתה ב-4 מדליות זהב, מדליית כסף ומדליית ארד.

ליסבון 1997

ישראל דורגה במקום 31 כללי, לאחר שזכתה בשתי מדליות, כסף וארד.

אסביירג 1999

ישראל דורגה במקום 11 כללי, לאחר שזכתה ב-3 מדליות זהב ו-3 מדליות ארד.

מורסיה 2001

ישראל דורגה במקום 19 כללי, לאחר שזכתה בשתי מדליות זהב ובמדליית ארד.

פריז 2003

ישראל דורגה במקום 25 כללי, לאחר שזכתה במדליית זהב ובמדליית ארד.

ליניאנו סאביאדורו 2005

ישראל דורגה במקום 17 כללי, לאחר שזכתה בשתי מדליות זהב, מדליית כסף וב-3 מדליות ארד.

בלגרד 2007

ישראל דורגה במקום 30 כללי, לאחר שזכתה במדליית כסף ובשתי מדליות ארד.

טמפרה 2009

ישראל דורגה במקום 33 כללי, לאחר שזכתה במדליית כסף ובמדליית ארד.

טרבזון 2011

ישראל דורגה במקום 27 כללי, לאחר שזכתה במדליית זהב ובמדליית ארד.

אוטרכט 2013

משלחת ישראל כללה 31 ספורטאים ודורגה במקום 17 כללי, לאחר שזכתה בשתי מדליות זהב ובשתי מדליות ארד.

טביליסי 2015

משלחת ישראל כללה 30 ספורטאים, ודורגה במקום ה-32 בדירוג המדליות הכללי.

באקו 2019

משלחת ישראל למשחקים כללה 36 ספורטאים (15 נערות ו-21 נערים). המשלחת זכתה במדליית זהב באתלטיקה ומדליית ארד בשחייה.
 - אדיסו גואדיה זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר. 
 - אדם מראענה זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.63 שניות.
קבוצת ארמיות צפון

היסטוריה

גרמניה השתמשה בשתי קבוצות ארמיות כדי לפלוש לפולין ב־1939: קבוצת ארמיות צפון וקבוצת ארמיות דרום. במערכה זו קבוצת ארמיות צפון הונהגה בידי פדור פון בוק.
במבצע ברברוסה קבוצת ארמיות צפון הייתה אחת משלוש קבוצות ארמיות שפלשו לברית המועצות ב־22 ביוני 1941. מטרתה העיקרית הייתה לכבוש את הרפובליקות הבלטיות של ברית המועצות, לנינגרד ולהגיע לגבול עם פינלנד. כדי לבצע את המשימות קבוצת הארמיות צפון כללה את הארמייה ה-16, הארמייה ה-18, ארמיית הפאנצר הרביעית והצי הראשון של לופטוואפה. בהמשך צורפה לכוחותיה הדיוויזיה הכחולה הספרדית.
בתחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות, קבוצת ארמיות צפון במסגרת מבצע ברברוסה הגיעה תוך זמן קצר לפרברי לנינגרד והחלה במצור על העיר. באוגוסט 1944, לקראת סיומו של מבצע בגרטיון, בה כמעט חוסלה קבוצת ארמיות מרכז, נותרה קבוצת ארמיות צפון מכותרת בקורלנד שבלטביה והיינץ גודריאן ביקש מאדולף היטלר רשות לפנותם לגרמניה. היטלר סירב לבקשה וקבוצת ארמיות צפון נותרה בכיס קורלנד עד סיום המלחמה. בינואר 1945 שמה הוחלף לקבוצת ארמיות קורלנד.
ישראל חריף מסטנוב

רבי ישראל חריף מסטנוב (כנראה תנ"ו-כ"ט בטבת תקמ"א) היה רב ,מקובל, וצדיק חסידי, תלמידו של הבעל שם טוב.

תולדותיו

נולד לרב שלמה. סבו רבי אברהם מסטנוב היה רב מפורסם. נישא לבתו של רבי יחיאל ממיקולייב (צאצא של רבי יחיאל מנמירוב שנרצח בפרעות ת"ח ות"ט). התפרסם כחריף ועל כן כונה כך.
היה לוחם גדול נגד הפרנקיסטים שהתפשטו בזמנו ברחבי גליציה. במכתבו של רבי אריה לייב מבולחוב מסופר שהפרנקיסטים היו כותבים את מכתביהם בהצפנה ולא הצליחו להבין את דבריהם רק רבי ישראל הצליח לגלות את הצופן וכך גילו את מעלליהם.
בצעירותו היה מתנגד לבעל שם טוב אך בהמשך התקרב אליו והיה לאחד מגדולי תלמידיו. סיפור התקרבותו על פי המסורת החסידית הוא שפעם העלילו עליו לשלטונות והיה צריך להמלט מעירו והגיע למז'יבוז' ושהה אצל הבעל שם טוב. פעם איחר לארוחת צהריים והבעל שם טוב נכנס לחדרו לראות למה לא מגיע, אמר לו רבי ישראל שעוסק בדברי תוספות קשה ושאלו את שאלותיו. הבעל שם טוב תירץ לו את כל קושיותיו ומאז נעשה לתלמידו המובהק. רבי יעקב ישראל מצ'רקס סיפר שכשהיה הבעל שם טוב מגיע לסטנוב היה מתארח אצל רבי ישראל.   
ילדיו היו רבי דוד אב"ד סטנוב, סמטרוטש וזבניץ ורבי אלקנה אב"ד פלטישאן.

יחס גדולי דורו אליו

כונה על ידי אנשי עירו "רבי ישראל חריף" על שם חריפותו שהייתה בולטת אפילו בסטנוב שהייתה עיר של תלמידי חכמים גדולים. בין המסכימים על ספרו "תפארת ישראל" שהודפס שנים רבות לאחר פטירתו מופיעים רבי יוסף שאול נתנזון, רבי שלמה קלוגר, רבי ישעיה שור, רבי אהרן מצ'רנוביל, רבי יצחק מסקווירא, רבי מנחם מנדל מויז′ניץ, רבי דוד מטולנא, רבי אברהם יעקב מסדיגורה, רבי מנחם נחום משטפנשט ורבי דוד משה מצ'ורטקוב.
רבי יוסף שאול נתנזון כותב בהסכמתו שרבי ישראל חריף ניצח בוויכוח תלמודי את רבי אריה לייב גינצבורג ה"שאגת אריה" שהיה נחשב בדורו לגדול הלמדנים.
רבי אהרן מצ'רנוביל כותב בהסכמתו ל"תפארת ישראל" שהחזקת הספר בבית היא סגולה.
פרדי גרסיה

פדריקו "פרדי" אנטוניו גרסיה (נולד ב-10 ביוני 1976 בקראקס, ונצואלה) הוא מגיש מקבוצת ניו יורק יאנקיז המשחקת ב-MLB (הליגה הבכירה בבייסבול).
הוא הוחתם בידי היוסטון אסטרוס כשחקן חופשי ללא בחירת דראפט ב-1993, הובא לסיאטל ב-1998 ביחד עם קרלוס גילן וג'ון האלאמה באותה העסקה ששלחה את רנדי ג'ונסון לאסטרוס. ב-1999 רשם את עונת הבכורה שלו ב-MLB, הוא הגשים את הציפיות ממנו כרוקי שנכנס לתפקיד קשה, המחליף של רנדי ג'ונסון. הוא נתן הופעות יציבות ויעילות, וצבר 201 אינינגים. בשנים 2001 ו-2002 נבחר למשחק האול סטאר.
גרסיה הגיע בעסקת החלפה לשיקגו וייט סוקס באמצע עונת 2004, וזכה עימם בוורלד סיריס ב-2005. ב-2006 הועבר לפילדלפיה פיליז, אך נפצע ושיחק 11 משחקים בלבד בעונת 2007. ב-2008 שיחק במדי דטרויט טייגרס ובשנים 2009-2010 חזר לוייט סוקס. ב-2011 עבר ליאנקיז. הוא חובט ומגיש ביד ימין.
מעבדה גמולוגית

מעבדה גמולוגית היא גוף עצמאי ואובייקטיבי המתמחה בזיהוי, דירוג וסיווג אבני חן, יהלומים ותכשיטים משובצים.
בכל מעבדה גמולוגית עצמאית ואובייקטיבית ישנם מספר אנשי מקצוע בעלי הכשרה מקצועית מדעית (גמולוגים), ביניהם לפחות שני גמולוגים מוסמכים, כאשר לבכיר שבהם חייב להיות ניסיון של 10 שנים ומעלה והשכלה מתאימה ממוסד בינלאומי מוכר וידוע. המעבדה הגמולוגית מחויבת לעמוד בתקן הבינלאומי, לפיו על המעבדות הגמולוגיות לפעול ללא משוא פנים תוך תיאור מלא ומדויק של כל אשר נמצא בבדיקתן, בכפוף לאיסורים החמורים החלים עליהן: לא לעסוק במסחר ובמתן הערכות כספיות לאבנים ולתכשיטים הנבדקים, זאת על מנת לשמור על אובייקטיביות מקצועית.
במעבדה הגמולוגית מנפיקים לאבנים תעודות לדירוג יהלומים לפי ארבעת הקריטריונים המקובלים בענף לדירוג והערכת אבני חן ויהלומים ה:4C'S‏ - צבע=Color, ניקיון=Clarity, משקל=Carat, חיתוך=Cut. דרגת הניקיון במעבדה נקבעת בהתאם לסטנדרטים הבינלאומיים בציוד אופי מתקדם ובהגדלה של פי 10, הבדיקה מתבצעת באמצעות ציוד מדעי הכולל שימוש במכשירים אופטיים ואלקטרו אופטיים מדעיים, המאפשרים לזהות את האבן הנבדקת להעריך את איכותה על פי הממצאים. 
בהתאם לממצאי הבדיקות, נקבעות המסקנות הסופיות על ידי הצוותים הבודקים ומונפקת תעודה גמולוגית בה נרשמים כל הממצאים לפריט הנבדק.
מעבדה גמולוגית חייבת להחזיק בסט אבני בוחן ((master stones) לצורך השוואת צבעי היהלומים ודירוגם בהתאם לסטנדרטים הבינלאומיים, אבני בוחן הן אבנים בעלות קריטריונים מיוחדים המתאימים להיות אבני בוחן: דרגת צבע הגבוהה או הנמוכה ביותר באותו תחום, ללא זריחה, דרגת ניקיון של מעל SI1 ומעלה, בעלות פרופורציות סבירות ולא חריגות ומשקל של מינימום 0.25 קרט.
בישראל חייבת מעבדה גמולוגית רישיון מטעם המפקח על היהלומים ואבני החן במשרד המסחר והתעשייה של מדינת ישראל. המעבדות הגמולוגיות נועדו להגן על רוכשי יהלומים ולעודד נוהלי כתיבה ותיעוד בענף.  
בישראל פועלות מספר מעבדות גמולוגיות. מקובל כי המעבדות הגמולוגיות המוכרות בעולם, יגיעו לתוצאות דירוג דומות מאוד.

תעודה גמולוגית

התעודה הגמולוגית היא מסמך רשמי הנכתב על ידי גמולוג, המפרט באופן מדעי את מאפייני היהלום, אבן החן או התכשיט על פי ממצאי הבדיקות שנעשו, בכפוף לקריטריונים בינלאומיים ובהתאם לחובת הגילוי הנאות החלה על המעבדה הגמולוגית- לפיה יש לציין את כל ממצאי הבדיקות.
הבדיקה נעשית בתשומת לב מרבית על מנת להבטיח תוצאה מדויקת ככל הניתן. התעודה מכילה דו"ח מפורט של הניקיון, צבע, סימטריה, ברק ותכונות נוספות של היהלום.
שתי שערות

שתי שערות הוא מושג בהלכה היהודית - הופעתן של שתי שערות בשער הערווה של אדם מסמנת את הגעתו לבגרות, ובכך את היכנסו לעול דיני ההלכה היהודית. אם הופיעו שתי השערות לפני גיל 13, אין זה סימן בגרות, ומעריכים שסיבת הופעתן היא על ידי שומה.
לפי חזקה שקבע רבא הנקראת חזקה דרבא, מניחים שסימן זה מופיע בנקבה בגיל 12 ובזכר בגיל 13, ועל כן נקבעת הבגרות על בסיס גילאים אלו. קביעה זו אינה מועילה בדינים מסוימים, למשל בעניין חיוב מיתה, שם צריך לדעת בוודאות את בגרותו של האדם. אם לא הביא שתי שערות, גם אם עבר את גיל 13, אינו נחשב בוגר. אם אין באדם סימני סריסות, אינו נחשב בוגר עד גיל 35, אז נקבעת בגרותו גם ללא שתי שערות, והוא נחשב סריס או איילונית (בהתאם למינו). אם ישנם סימני סריסות, בגרותם נקבעת בגיל 20.
פרגמטיזם

פרגמטיזם היא אסכולה פילוסופית שהתגבשה בארצות הברית בסביבות 1870. צ'ארלס ס' פרס, שנחשב למייסדה, תיאר אותה כך:
"תתארו את ההשפעות הפרקטיות של האובייקט שבמחשבתכם. ואז, המחשבה שלכם על ההשפעות האלה היא כל מה שאתם חושבים על האובייקט"
הפרגמטיזם מתנגד לרעיון שתפקידה של המחשבה הוא לתאר, להדגים ולייצג את המציאות. במקום זאת, פרגמטיסטים מחשיבים את המחשבה ככלי ומכשיר לחיזוי, פתרון בעיות ופעולה. לטענת הפרגמטיסטים רוב העיסוק הפילוסופי, כגון טבע הידיעה, השפה, המשמעות המדע והאמונה, מוסבר בצורה הטובה ביותר לאור שיטתם.
הפילוסופיה של הפרגמטיזם מתייחסת אל ההשלכות הפרקטיות של רעיונות על ידי בחינה שלהם לאור הניסיון האנושי, כך שאמיתותה של טענה נקבעת על פי תוצאות מעשיות והתועלת שהיא משרתת.
הפרגמטיזם מתמקד בעולם כמקום משתנה, ועל כן הוא גורס כי האמת מותאמת לגילויים המדעיים והיא יחסית לזמן, מקום ומטרת החקירה.

מקורות

הפרגמטיזם כתנועה פילוסופית התחילה בארצות הברית בשנות ה-70 של המאה ה-19. בנוסף לצ'ארלס ס' פירס שהעניק לאסכולה את שמה ופיתח את עקרונותיה, ניתן למנות את ויליאם ג'יימס וג'ון דיואי שהיו שותפים ל'מועדון המטאפיזי' בו עוצבה השיטה.
השימוש הראשון בדפוס של המונח 'פרגמטיזם' היה ב-1898 על ידי ג'יימס, שטען שאת הבכורה יש לייחס לפירס עוד מתחילת שנות ה-70.
הפרגמטיזם זכה להתעניינות מחודשת לאחר שבשנות ה-60 של המאה ה-20 וילארד ואן אורמאן קוויין ווילפרד סאלרס השתמשו במתודה פרגמטיסטית על מנת לבקר את הפוזיטיביזם הלוגי. כתוצאה ממחקריהם של קווין וסאלרס התפתח ענף של פרגמטיזם שלפעמים מכונה 'נאו-פרגמטיזם' על ידי ריצ'רד רורטי, הילארי פאטנם ורוברט ברנדום.
מקורות השראה להגות הפרגמטיסטית ניתן למצוא אצל:
- פרנסיס בייקון, שטבע את הביטוי ipsa scientia potestas est ("הידע עצמו הוא כוח").
- דייוויד יום, שהיה בעל הסתכלות נטורליסטית על הידע והפעולה.
- עמנואל קאנט, על תפיסתו האידיאליסטית, ממנה גזר פירס את המונח 'פרגמטיזם'.
- ג.ו.פ היגל, שהכניס את ההתייחסות לשינויים על פני זמן לפילוסופיה.
- ג'ורג' ברקלי, שפעל להבהיר או למחוק את המושגים הלא בהירים מהפילוסופיה.
קריל צ'סמן

משפחתו ושנות חייו הראשונות

קרול ויטייר (קריל) צ'סמן נולד בעיר סט ג'וזף שבמדינת מישיגן. את שמו האמצעי, ויטייר, צ'סמן טען כי קיבל על שם המשורר ג'ון גרינליף ויטייר שהיה אחד מאבות אבותיו. זמן קצר לאחד שנולד, עברה משפחתו של צ'סמן לגור בעיר גלנדייל שבמדינת קליפורניה, ובמהלך השנים שלאחר מכן המשיכה לעבור בין מקום מגורים אחד לאחר. 
צ'סמן היה ילד חולני בילדותו ובגיל 5 אף לקה בדלקת ריאות קשה ממנה החלים. לאחר שהתגלה כי הוא סובל מתסמינים של אסתמה, עברה משפחתו לגור בעיר פסדינה במחשבה כי האקלים הנוח בעיר יקל על המחלה. בגיל 9 נפצע צ'סמן בתאונת דרכים קשה במכונית בה נהגה אימו, וסבל מאף ולסת שבורה. אימו נפצעה בצורה קשה יותר בתאונה זו ונשארה משותקת בשתי הגפיים התחתונות. מצבה הכלכלי של המשפחה, שהיה קשה ממילא עקב השפל הכלכלי הגדול, הידרדר עוד יותר לאור מצבה הרפואי החדש של אם המשפחה. כשהוא שבור ומיואש ניסה אביו של צ'סמן להתאבד פעמיים. בתקופה זו החל צ'סמן להידרדר לחיי הפשע.

הידרדרותו לפשע

צ'סמן נעצר לראשונה על ידי המשטרה בגיל 16 והואשם בגניבת רכב. הוא ברח מבית המעצר לקטינים בו שהה אולם נתפס מספר שעות לאחר מכן בעת שניסה לשדוד חנות כלבו. לאחר ששוחרר המשיך צ'סמן לעבור על החוק. הוא המשיך לעסוק בגניבת מכוניות, ביצע מספר מעשי שוד וידוע אף על מקרה אחד שבו השתתף בחילופי אש עם המשטרה. צ'סמן נעצר מחדש מספר פעמים ובילה את מרבית שארית נעוריו במוסדות ובתי מעצר שונים לקטינים עבריינים.

ההרשעה בהיותו "שודד האור האדום"

בחודש ינואר 1948 היה צ'סמן אסיר משוחרר על תנאי כאשר נעצר על ידי המשטרה ליד העיר לוס אנג'לס והואשם בהיותו "שודד האור האדום" ("Red Light Bandit") הידוע לשמצה. "השודד" קיבל את כינויו מכיוון שנהג לארוב למכוניות שחנו באזורים מבודדים ולהבהב באור אדום הדומה לזה שבו הייתה משתמשת המשטרה. כאשר יושבי הרכב היו פותחים את החלון או יוצאים מהמכונית במחשבה כי מדובר בשוטר, השודד היה מתנפל עליהם, גונב את כל כספם, ובמספר מקרים, כאשר הקורבנות היו נשים צעירות, הוא היה אונס אותן. בשנת 1948 הוא נמצא אשם בתום משפט שבו הגן על עצמו וטען שהוא חף מפשע.
Soul Eater

עלילה

העלילה מתמקדת בשתי דמויות מרכזיות: מאקה אלברן וסול איטר אוואנס, אשר מתגוררים יחד ולומדים ביחד באקדמיית DWMA (ראשי תיבות של Death Weapon Meister Academy) הנמצאת בעיר דמיונית בשם עיר המוות ( בתרגום חופשי: Death City) הנמצאת בנבדה, ארצות הברית. השניים עובדים ביחד כצוות ויוצאים להרפתקאות אשר במסגרתן הם מתמודדים לעבוד יחד כצוות כנגד אויבים שונים אותם הם צריכים להרוג ולאסוף 99 נשמות שלהם, ביחד עם נשמה נוספת של מכשפה כדי שבסופו של דבר, מאקה תזכה לעבוד עם שיניגאמי בדומה לאביה (שבניגוד אליה, הופך לנשק ועד היום נושא את התואר ״חרמש המוות״ הודות לכך שהוא ושותפו דר' סטיין הצליחו לעמוד במשימה). בסוף כל קרב, סול אוכל את הנשמה של האויב (ומשם שמו). בנוסף אליהם, מתלווים אליהם גם הצוותים של בלק סטאר וטסובאקי נאטסוקסה ושל דת' דה קיד ביחד עם התאומות ת'ומפסון.
טנקה

טַנְקָה (יפנית 短歌) הוא שיר קצר של 31 הברות, הצורה השירית הנפוצה ביותר ביפן עד המאה ה-17.

התפתחות

בשנת 905 נאסף, על-פי הוראתו של הקיסר, קובץ של 1,111 שירי טנקה, שקיבל את השם קוקין ואקקשו (אוסף שירים יפניים וחדשים), או בקיצור: קוקינשו. 
בשנת 1201 הקיסר גו-טובה, שפרש מכס המלוכה בגיל 18 והיה משורר ופטרון של האמנויות, הקים בקיוטו משרד לשירה. תפקיד המשרד היה לקבץ את מיטב השירים של זמנו, והקיסר לשעבר, השתתף בעצמו בתהליך הבחירה. בשנת 1205 פורסם הקובץ, שנקרא שין-קוקין-ואקה-שו (האוסף החדש של השירים היפניים הישנים והחדשים) או בקיצור שין-קוקינשו. הקובץ הכיל 1,981 שירי טנקה, כאשר שליש מן המשוררים בקובץ זה הן נשים.

שירה שהתפתחה משירת טנקה

בתקופת מורומאצ'י התפתחה שירת הטנקה לז'אנר של שירים מקושרים – רנגה. בתקופת טוקוגאווה התפתחה משירת הטנקה שירת ההאיקו, שיר קצרצר בן 17 הברות, שקיצץ את שתי שורותיו האחרונות של שיר הטנקה.