google/wiki40b huggingface dataset:
רנה גיל

פרופסור רנה גיל (נולדה ב-1933) היא רופאת ילדים, מומחית בנאונאטולוגיה מרצה וחוקרת, מקימת היחידה הראשונה לטיפול נמרץ ילודים בישראל.

ביוגרפיה

נולדה בפולין בשנת 1933. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתרה יחד עם נשות המשפחה ששרדו
את האקציות הגרמניות בדירות מסתור ובעליות גג. בשנת 1945, לאחר שחרור פולין בידי הרוסים, שהתה כשנה בפולין במהלכה עסקה אמה חנה אורבך באיסוף ילדים ניצולי שואה מרחבי אירופה. ב-1946 עלתה עם אמה לארץ ישראל וחברה לאביה, שהצליח לברוח לארץ ב-1939. 
כנערה למדה בתיכון עירוני א' בתל אביב. ב-1952 התגייסה לחיל ההנדסה ולקחה חלק בתכנון והקמת הכביש הראשון לאילת. בשנת 1954 החלה את לימודה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, אותו סיימה ב-1960. 
את התמחותה ברפואת ילודים החלה בבית החולים האוניברסיטאי הדסה, עין-כרם, והשלימה אותה בארצות הברית, בבית החולים בסן פרנסיסקו. ב-1971 החלה את התמחותה ביחידה לטיפול נמרץ ילודים בבית החולים "ספרו" במדינת מישיגן בארצות הברית. היא הביאה עימה לארץ את הידע אודות תחום פורץ דרך זה, בשנת 1973, אז פתחה את היחידה הראשונה בישראל לטיפול נמרץ ילודים בבית החולים ביקור חולים בירושלים. גיל ניהלה מחלקה זו במשך 30 שנה. בתקופה זו, משנות ה-70 עד שנות ה-90, ירדה תמותת הפגים בישראל מ-19:1,000 עד ל-3:1000.
גיל זכתה כאות הוקרה בתואר פרופ' לרפואה קלינית מבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ובהמשך התקדמה לדרגת פרופסור חבר. היא שימשה לאורך השנים גם כמדריכת סטודנטים בבית הספר לרפואה.
במהלך 40 שנות עבודתה כתבה גיל מעל 100 מאמרים אשר פורסמו בכתבי עת מדעיים בינלאומיים. רבים ממחקרים אלו בוצעו בשיתוף עם המחלקת הילדים של אוניברסיטת סטנפורד, פאלו אלטו, קליפורניה. 
גיל פרשה מניהול מחלקת הילודים בבית החולים ביקור חולים בשנת 2007, מאז משמשת כמנהלת מחלקת הילדים בבית החולים הרצוג בירושלים, המתמחה בטיפול בילדים עם פגיעות התפתחותיות קשות ומונשמים כרונית. ב-2012 פרסמה מאמר המתאר לראשונה טיפול בילדים ברמת פגיעות זו; המחקר הוצג בכנס למחקר רפואי בוושינגטון בשנת 2013. 
נשואה מ-1954 ליוסף (ג'ו) גיל, טייס בחיל האוויר ולימים פרופ' לפיזיולוגיה של הצמח באוניברסיטה העברית וראש המכון לחקר המדבר בשדה בוקר. לזוג נולדו שני ילדים.
ועדת הייקראפט

ועדת הייקראפט(באנגלית:Haycraft Commission of Inquiry) הייתה ועדת חקירה שהוקמה ביוזמת הבריטים ב-1921, בעקבות מאורעות תרפ"א, ומטרתה לחקור את הסיבות שהובילו למאורעות. בראש הוועדה עמד השופט סר תומאס הייקראפט, שעמד בראש בית המשפט העליון של ארץ ישראל שתוארו Chief Justice (במינוח העברי של אותם ימים "זקן השופטים").

מסקנות

בתום שמיעת העדויות של כל הצדדים פורסמו מסקנות הוועדה:
לגבי הערבים טענה הוועדה, כי אמנם הערבים פתחו במאורעות, אולם ההתפרצות נבעה כתוצאה מחשש אמיתי בקרב הערבים לפגיעה בפרנסתם. הוועדה טענה כי הערבים חוששים משינוי האופי הערבי של א"י, מהשתלטות היהודים על האדמות ומאותם צעירים בעלי תפיסה קומוניסטית. המסקנות היו כי כל עוד הבריטים ימשיכו לעודד עלייה יהודית באמצעות אישורי עלייה והתיישבות יהודית, תימשך אלימות הערבים.
מסקנות אלו חיזקו את הקיצונים הערבים. במקביל בעיתונות הערבית ובעיתונות האנגלית הופיעו מאמרים קיצוניים נגד העולים הקומוניסטים שמסכנים את האינטרסים הבריטיים באזור.
את מנהיגי "ועד הצירים" מבקר הדו"ח על כך שהם נתנו פרשנות קיצונית לכתב המנדט מזו שניתנה על ידי הממשלה הבריטית. בסיום הדו"ח נכתב -"צריך להסביר למהגרים את זאת! תהיינה תביעותיהם הדתיות וההיסטוריות אשר תהיינה - סוף סוף הן מחפשים הם בית בארץ שלפי שעה יש בה רוב ערבי, וכי עליהם להאחז בעמדה של מתינות כלפי העם אשר בקרבו רוצים הם בוודאי לשבת בשלוה ובידידות. מצד שני צריכים נכבדי הערבים להסביר די באר לערבים, שבשום אופן אין כפרה למעשי רצח, שוד, כפיה וביזה."
מסקנות הוועדה הובילו לפרסום הספר הלבן הראשון בשמו של צ'רצ'יל. במקביל להוצאת הספר הציע הרברט סמואל לערבים להקים "מועצה מחוקקת". ב"מועצה המחוקקת" ישבו יהודים, ערבים ובריטים. היהודים קיבלו את הרעיון אולם הערבים סירבו לקבל קיום יהודי בא"י. לאחר דחיית רעיון ה"מועצה המחוקקת", פורסם הספר הלבן הראשון.
דגל האיחוד האפריקאי

היסטוריה

הדגל הקודם היה מורכב מפס ירוק אופקי בראש הסמל, לאחריו פס צר בצבע זהב, מתחתיו, במרכז הסמל, פס אופקי רחב בצבע לבן שעליו סמל האיחוד האפריקאי, ומתחתיו פס נוסף צר בצבע זהב, ובתחתית הדגל פס רחב בצבע ירוק.

משמעות הצבעים

הצבע הירוק מסמל את התקווה לאחדות של מדינות אפריקה. הצבע המוזהב מסמל את העושר של מדינות אפריקה, ואת התקווה לעתיד טוב יותר. הצבע הלבן מסמל טוהר, והרצון לאחווה בין מדינות אפריקה ליתר מדינות העולם. הצבע האדום שמופיע על הסמל במרכז הדגל מסמל את האחווה האפריקאית, ואת הדם שנשפך במלחמות לשחרור מדינות אפריקה מעול הקולוניאליזם.
ויקטור לואי קורדונייה

תחילת הקריירה

קורדונייה למד באקדמיה הצבאית בסן-סיר וב-1879 הוסמך כקצין רגלים בדרגת סגן משנה. ב-1887 סיים הכשרה לתפקידי פיקוד ומטה באקדמיית המלחמה הצרפתית ומילא שורת תפקידי מטה זוטרים בגדודי רגלים. ב-1905 הוצב לתפקידי הדרכה באקדמיית המלחמה ובהמשך פיקד על קורסי קצינים. ב-1910 הועלה לדרגת קולונל ושנה מאוחר יותר פרסם את ספרו הראשון שעסק בנסיבות שהובילו למלחמת רוסיה-יפן ותורגם למספר שפות. ב-1913 מונה למפקד החטיבה ה-87 של הצבא הצרפתי.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצבה חטיבתו של קורדונייה בחזית המערבית ובשלהי אוגוסט 1914, נטלה חלק בקרב הארדנים במסגרת המערכה על הגבולות. לאחר הקרב מונה קורדונייה למפקד הדיוויזיה ה-3 והוביל אותה במהלך הקרב הראשון על המארן. ב-15 בספטמבר נפצע קורדונייה בעת הפגזה ארטילרית ופונה מהחזית. בדצמבר חזר לפקד על אוגדתו שלחמה בקרב שמפאן הראשון. בינואר 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-8 בחזית המערבית. 
ביולי 1916 מונה למפקד הקורפוס הצרפתי בחזית המקדונית ופעל תחת פיקודו של מפקד כוחות מדינות ההסכמה בזירה הגנרל מוריס סראי. קורדונייה פיקד על הכוחות הצרפתיים במהלך קרב לרין אשר במהלכו כבש צבא ממלכת בולגריה את העיר פלורינה ובהמשך השתתף בקרבות לשחרור העיר. לקורדונייה כמו לרבים מקציני מדינות ההסכמה בחזית, הייתה מערכת יחסים עכורה עם הגנרל סראי, בפברואר 1917 נאלץ לסיים את תפקידו ובמקומו מונה הגנרל פול פרנסואה גרוסטי.

שלהי הקריירה ואחריתו

קורדונייה חזר לפריז ואובחן כחולה במחלת הסרטן. הוא אושפז בסנטוריום ולא חזר עוד לתפקיד פיקודי. עם תום המלחמה שוחרר מהצבא. ב-1921 הוציא לאור ספר על הקרבות בהם השתתף בחזית המערבית והרבה לכתוב מאמרים שעסקו בהפקת לקחים צבאיים ממלחמת העולם הראשונה. קורדונייה הלך לעולמו ב-1936 והוא בן 78 שנים.
הפארק הלאומי אישקל

היסטוריה

ג'בל אישקל נרכש בידי הממשלה בשנת 1891 ועד אז שימש כאזור ציד מסורתי שנזכר כבר במאה ה-13. ב-1974 נמסר רוב שטחו של אגם אישכל והביצות למנהל היערות של תוניסיה, וב-1977 הוא הוכר כשמורה ביוספרית. בחודש יוני 1980 הוכר האזור כאתר מורשת עולמית וב-18 בדצמבר 1980 הוא הוכרז כפארק לאומי. המקום נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון בין 1996 ל-2006 בשל ניצול מי האגם למטרות חקלאיות, דבר שהביא לעלייה במליחותו ולהפרת המאזן האקולוגי באגם. חלק מהצומח האופייני למים מתוקים פינה את מקומו לצמחים המתקיימים בסביבה מלוחה, והדבר פגם גם באוכלוסיית העופות הנודדים העוצרת באגם. בעקבות יוזמה של ארגון אונסק"ו נרתמה ממשלת תוניסיה לשימור האגם, והביאה להפסקת ניצול מימיו לצרכים חקלאיים, דבר שהפחית את מליחותו. איום נוסף לאגם נשקף מסכרים שהוקמו לרוחב שניים מהנחלים המזינים אותו. למרות הסרתו של האתר מרשימת האתרים בסיכון, ייתכן שהנזק שנגרם לו שוב אינו הפיך.

גאוגרפיה ואקלים

הפארק משתרע על שטח של 12,600 הקטאר בגבהים הנעים מ-1.5 מטר מתחת לפני הים ועד 511 מטר מעליו.
אגם אישקל הוא אגם עונתי קבוע ששטחו משתנה בהתאם לעונות השנה. הוא מחובר אל הים התיכון באמצעות ואדי טינג'ה הנשפך אל אגם ביזרטה השוכן כשלושה ק"מ צפונית מזרחית לאגם אישקל. אגם ביזרטה שהוא למעשה לגונה, מחובר אל הים התיכון בתעלה צרה החוצה את העיר ביזרטה. אגם אישקל ניזון ממספר נחלים אכזבים הזורמים אליו מדרום וממערב, אך בעונה היבשה נפסקת בהם זרימת המים. עובדה זו כמו גם העלייה ברמות ההתאיידות, גורמת לירידת מפלס האגם. מים מלוחים מהים התיכון זורמים בעונה זו אל האגם דרך אגם ביזרטה וואדי טינג'ה ומביאים לעלייה במליחותו, וזו מגיעה לשיאה בין החודשים יולי ואוקטובר. התופעה מתהפכת בכל שנה עם תחילת העונה הגשומה, ומליחות מי האגם שבה ויורדת. קרקע האגם והביצות שסביב לו, שקעה במקום בתור הרביעון. 
ג'בל אישקל הוא מסיב מבודד בשטח של 1,360 מטר, השוכן בצמוד לחופו הדרומי של האגם. הוא עשוי מסלעים מתקופת הטריאס והיורה. בצידו הדרום-מערבי של ההר שוכנות מחצבות המפיקות מההר אבן גיר מתקופת הטריאס. 
האקלים באזור הוא ים-תיכוני אופייני. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר עומדת על 11.3°C ואילו בחודש יולי היא מגיעה ל-25.2°C. הטמפרטורות הקיצוניות מגיעות ל-0°C ו-40°C בהתאמה. כמות המשקעים השנתית עומדת על 625 מ"מ בממוצע, ורק 4% ממנה יורדת בעונת הקיץ.

עולם החי

עולם החי בפארק מגוון. חסרי חוליות במימי האגם אופייניים למים מלוחים, אך סמוך לגדותיו נפוצים מינים האופייניים למים מתוקים. חשיבותו העיקרית של האגם היא לאוכלוסיית העופות הנודדים העושים בו שימוש כנקודת עצירה, ומספרם עשוי להגיע ל-300,000 עד 400,000 פריטים בשיא תקופת הנדידה. בפארק ניצפו 185 מינים של עופות נודדים. על היונקים נמנים חזיר הבר הגחן המצוי, הלוטרה המצויה, הדרבן הצפון אפריקאי, הנמייה לבנת-הזנב והתאו, שהובא למקום בתקופה הפונית ולפי מקורות אחרים במאה ה-19.
מייג'ור

מייג'ור היא דרגת קצונה הקיימת במרבית צבאות העולם, ומקבילה לדרגת רב-סרן בצה"ל. דרגת מייג'ור היא לרוב בכירה מדרגת הקפטן, זוטרה לדרגת הלויטננט קולונל ומקבילה לדרגת הלויטננט קומנדר או הקומנדר בציים השונים. הדרגה נקראת גם קומונדנט או קפטן מייג'ור בחלק מצבאות העולם. 
התואר מייג'ור משמש גם כתוספת לדרגות אחרות ונועדה להבדילן ולקדמן בסדר הדרגות כדוגמת מייג'ור גנרל או סרג'נט מייג'ור בכמה מצבאות העולם.
סימון הדרגה על פי תקנות נאט"ו הוא OF-3.
שירלי עודד-דורן

ביוגרפיה

נולדה בשכונת חפציבה בחדרה שם גדלה עד לגיוסה לצה"ל, בו שרתה כחובשת בנח"ל. נשואה למנהל אישי אביתר דורן ולהם שני ילדים. 
לאחר שחרורה מצה"ל החלה שירלי לשדר ברדיו אמצע הדרך שרק עלה לאוויר באזור השרון. שירלי שידרה במגוון תוכניות ובמקביל שימשה בתפקידי עריכה והפקה בכירים.
בשנת 1998 החלה ללמוד משחק אצל הלל נאמן, ובהמשך למדה גם אצל רחל שור בניסן נתיב ובמקומות נוספים. במקביל ללימודי המשחק למדה פיתוח קול אצל חיים פנירי ולמדה ב"בית הספר לתסריטאות" של עידית שחורי וכן מחזאות אצל ציפי פינס.
עם סיום לימודיה שיחקה שירלי את רוזה בהצגה "סלאח שבתי" בבימויו של זאב רווח, בהצגה "אני לא אשם בשתייה של אבא שלי" בהשתתפות שחקני תיאטרון באר שבע, בהצגות פרינג' בתמונע בסרטי סטודנטים ובהצגות ילדים ונוער. 
בשנת 2008 כתבה שירלי את ההצגה מקורית "צל של אשה", שהופקה ועלתה, בפסטיבל "פותחים במה", בתיאטרון בית ליסין. המספרת על ארבע נשים ונערה הנאלצות לשנות זהות, כדי להינצל מבעלן המכה.
בשנת 2012 כתבה את ההצגה המקורית לנוער "מי אני מה" - הצגה שעוסקת בשאלות שגורמות להבין את המהות שבחיים. ההצגה זכתה במקום שלישי בתחרות "פסטיבל ארצי לילדים ונוער בת ים". במקום הראשון כשחקן המצטיין זכה שחקן ההצגה דור אלמקייס.
בשנת 2013 הצטלמה עודד דורן לסדרה "70 מיליון סיבות לעושר", שם היא מגלמת את "שולה", הסדרה עלתה בלוח השידורים של ערוץ 22 במהלך קיץ 2014.
בשנת 1998 הקימה את "יצירתי" - בית ספר ארצי לילדים ונוער ונכון לשנת 2013 משמש גם לבוגרים ומבוגרים, משמשת כמנהלת האמנותית שלו, בשלוחות: נתניה, כוכב יאיר, אשדוד, ותל אביב.
הקימה, ביחד עם אחותה החרדית, את עמותת "שאלתיאל-נתינה למשפחות נזקקות"- העוזרת למשפחות נצרכות בתחומים שונים.
נתן ברק

ביוגרפיה

גדל באשקלון ולמד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע אצל הרב אברהם סילברט. התגייס לעתודה האקדמית בשנת 1976, ובמסגרתה קיבל תואר ראשון (B.S.c) בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון והתמחה בתחום המחשוב, הבקרה והתקשורת.
עם סיום לימודיו התגייס בשנת 1980 למרכז מחשבים חיל הים, השתתף בפיתוח מערכות לחימה באלתא מערכות ובתדיראן מערכות.
בשנת 1984 נשלח לארצות הברית מטעם חיל הים, לצורך ניהול ופיתוח של סימולטור לצוללות עבור חיל הים.
בשנת 1988 הוצב לתפקידים שונים במערך המחשוב של חיל הים ועסק בפיתוח מערכות לחימה. במקביל לתפקידיו סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1991 הקים את ענף מערכות שליטה ובקרה בחיל הים. על פעילותו בענף מערכות שליטה ובקרה זכה בפרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת.
בשנת 1994 הוביל את פיתוח התוכנה והמחשוב של מערכות הלחימה המבצעיות בחיל הים. במהלך תפקידו זכה בפרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת.
בשנת 1998 נשלח ללימודים במכללה לביטחון לאומי. בלימודיו אלה קיבל תואר שני נוסף במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 1999 קיבל דרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד מפקד מרכז תקשו"ב בחיל הים. במסגרת תפקידו הוענקו לו פרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת ופרס מצטייני המחשוב לשנת 2003.
בנובמבר 2003 השתחרר והקים את חברת אמפרסט מערכות. החברה עוסקת בפיתוח מערכות שליטה ובקרה מרכזיות בתחום הביטחוני והאזרחי.
ב-2012 זכה בפרס ביטחון ישראל על פרויקט כיפת ברזל.
פרסם מאמרים שונים בתחום פיתוח מערכות עתירות תכנה ומערכות שליטה ובקרה וזכה בפרס הרמטכ"ל על מאמר שפורסם ב"מערכות" בתחום מודלים לפיתוח מערכות שליטה ובקרה.
נתן ברק נשוי ולו שלושה ילדים.
חזה (חרקים)

חזה (בלטינית: thorax) הוא החלק האמצעי בפֶּלֶג הגּוּף (tagma) של החרקים. מחוברים אליו הראש, הרגליים, הכנפיים והבטן. אצל פרוקי רגליים אחרים הוא מכונה לעיתים מזוסומה (mesosoma).
החזה מחולק לשלושה חלקים. חָזֶה קִדְמִי (prothorax), חָזֶה אֶמְצָעִי (mesothorax) וחָזֶה אֲחוֹרִי (metathorax), וכולל את המגנית, ממברנת הצוואר (cervix) שמפרידה בין הראש והחזה, ולוּחִית צִדִּית (pleuron). כל אחד מחלקי החזה נושא זוג רגליים אחד ובניגוד לחזה הקדמי, החזה האמצעי והאחורי נושאים לרוב גם זוג כנפיים, כל אחד. מחלוקה זו נובע שלחרקים לא יהיו יותר משלושה זוגות רגליים ושני זוגות כנפיים.
החזה הקדמי כולל את: pronotum (prescutum)‏, propleuron‏, prosternum

חזה אמצעי כולל את: mesonotum (scutum)‏, mesopleuron‏, mesosternum

חזה אחורי כולל את: metanotum (scutellum)‏, metapleuron‏, metasternum
אצל שפיראים החזה האמצעי והאחורי מאוחים לאיבר אחד המכונה synthorax.
בכמה גלמים של חרקים כגון יתושים ופרוקי רגליים אחרים כגון סרטנים או עקרבים, הראש והחזה מאוחים לאיבר המכונה ראש-חזה (cephalothorax)
ולטר שרוט

קריירה מוקדמת

שרוט נולד ב-3 ביוני 1882 בגלומבוביץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1902 התגייס שרוט לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-46 (שלזיה התחתית ה-1 - הגראף קירשבאך). בתחילת מלחמת העולם הראשונה שירת שרוט כמפקד פלוגה, וב-8 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. ב-18 בפברואר 1915 הוצב שרוט במטה הכללי הקיסרי, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בקורפוס ה-5. לאחר מכן שירת כראש מטה הדיוויזיה ה-4 והדיוויזיה ה-34, וב-22 במאי 1918 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-30. לאחר מכן שירת במטה הארמייה השנייה, ולאחר מכן פעל כראש מטה דיוויזיית המילואים ה-80. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף שרוט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1929 הועלה שרוט לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במרץ 1929 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-16. ב-1 באוקטובר 1931 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד בית הספר למקצועות החי"ר בדרזדן. ב-1 באוגוסט 1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1. ב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך פרשת בלומברג-פריטש מונה למפקד הקורפוס ה-12.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה היה שרוט מפקד הקורפוס ה-12, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהארמייה הראשונה. ב-9 באפריל 1940 יצא שרוט לחופשה, ובמקומו מונה גוטהרד היינריצי למפקד הקורפוס, וב-17 ביוני חזר שרוט לפקד על הקורפוס. במהלך מבצע ברברוסה פעל הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית וארמיית הפאנצר השנייה לסירוגין, והשתתף בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק והקרב על מוסקבה. על פעולותיו בקרבות קיבל שרוט ב-9 ביולי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-19 בפברואר 1942 פרש מתפקידו. ב-30 באפריל 1942 מונה שרוט למפקד המחוז הצבאי ה-4, וב-1 במאי 1943 מונה למפקד המחוז הצבאי ה-12. בשנת 1944 מונה שרוט לשופט בבית הדין הצבאי המיוחד, שהיו חברים בו גם גרד פון רונדשטט והיינץ גודריאן, וסילק קצינים שהיו חשודים בקשר העשרים ביולי מהצבא, ומסר אתם לידי בית הדין העממי.
ב-6 באוקטובר 1944 נהרג שרוט בתאונת דרכים בויסבאדן, והוא בן 62 שנים.
הבורסה לניירות ערך בשיקגו

היסטוריה

הבורסה לניירות ערך בשיקגו נוסדה ב-21 במרץ 1882. באותה עת, נבחר צ'ארלס הנרוטין (Charles Henrotin) לשמש כיושב ראש ונשיא הבורסה. כחודש לאחר מכן הוכחר שטח ברחוב דירבורן 115 לטובת הקמת מקום מושבה של הבורסה.
בשנת 1894, הועבר מקום המסחר לקומת הקרקע של הבניין הישן של הבורסה לניירות ערך בשיקגו, שתוכנן על ידי האדריכלים אדלר וסאליבן ונבנה בפינת הרחובות לסייל ווושינגטון. בניין זה נהרס בשנת 1972, אך קומת המסחר המקורית והכניסה הראשית אליו נמצאים כיום במכון האמנות של שיקגו.
ביולי 1914, הופסקה פעילות המסחר בבורסה עקב פריצת מלחמת העולם הראשונה ונפתחה מחדש ב-11 בדצמבר של אותה שנה. ב-29 באוקטובר 1929, קרסה הבורסה כחלק מהשפעותיה של קריסת וול סטריט 1929.
בשנת 1949 התמזגה יחד עם הבורסות של סנט לואיס, קליבלנד ומיניאפוליס ל"בורסה לניירות ערך של המערב התיכון" (Midwest Stock Exchange). בשנת 1959 הצטרפה גם הבורסה של ניו אורלינס ל"בורסה לניירות ערך של המערב התיכון".
בשנת 1993, שונה שמה של הבורסה לניירות ערך של המערב התיכון בחזרה לבורסה לניירות ערך בשיקגו.
גשר ינה

היסטוריה

באוקטובר 1806 ניצח נפולאון את הצבא הפרוסי סמוך לעיר ינה ושבר בכך את הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. לכבוד הניצחון המכריע ציווה שהגשר החדש שתוכנן מול האקול מיליטר ייקרא על שם הקרב. הגשר כלל לפי התכנון חמש קשתות, כל אחת בת 28 מ' וברוחב של כ-14 מטרים. בנייתו נמשכה מ-1808 ועד 1814, כאשר הוא נחנך למעשה ערב הקרב על פריז ב-1814 בו הגיעו כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית עד העיר וכבשו אותה. 
הטימפני בין הקשתות עוטרו במקור בעיטים אימפריאליים עם האות N, אלו הוסרו ב-1815 והוחלפו באות L המעוטרת בכתר (לכבוד לואי השמונה עשר, מלך צרפת), אולם עיטור זה שב והוחלף בסמל הקיסרות השנייה (עיט אימפריאלי עם האות N) ב-1852 בהוראת נפוליאון השלישי ובביצועו של אנטואן לואי בארי. בשנת 1853 הוצבו ארבעה פסלי לוחמים לצד סוסיהם משני קצות הגשר: בגדה הימנית, לוחם גאלי ולוחם רומאי ובגדה השמאלית לוחם ערבי ולוחם יווני. 
כבר מן המחצית השנייה של המאה ה-19 הורגשה צפיפות בתנועה על גבי הגשר, שהיה צר מדי, בפרט לאחר הקמת ארמון טרוקדרו הישן לכבוד התערוכה העולמית של פריז (1878) ותוכנן להרחיבו. אולם ההרחבה לא בוצעה עד להכנות לתערוכה העולמית של פריז ב-1937, במסגרתן שופץ, חוזק בבטון והורחב ל-35 מטרים. ב-1923 נחנכה בסמוך לגשר תחנת המטרו d'Iéna המשרתת את קו 9.
בשנת 1975 הוכרז הגשר כמונומנט היסטורי.

בתרבות

בסרט ג'יימס בונד "רצח בעיניים" (A View to a Kill) רודף בונד (בגילומו של רוג'ר מור) במונית רנו 11 אחרי "מיידיי" (גרייס ג'ונס) במורד המדרגות היורדות ממגדל אייפל לכיוון הגשר.
חיים לייב כץ

הרב חיים יהודה לייב כץ הוא פוסק הלכה חסידי-אמריקאי, רב קהילת סרדהלי בבורו פארק, ברוקלין.

תולדותיו

בנו של הרב יהושע כץ, דיין במאקו, רבה של סומבטהלי ולאחר המלחמה רב קהילת "בית אשר דסערדאהעלי" על שם אביו רבי אשר אנשיל כץ. זמן קצר לאחר נישואיו מונה לראש כולל אברכים בחסידות סאטמר. בהמשך מונה לדומ"צ בית המדרש בעלז בבורו פארק. בהמשך פתח בית מדרש משלו בשם סרדהלי. הרב כץ היה אוהד של הרבי מנחם מנדל שניאורסון והשתתף בהתוועדויות רבות. עומד בקשרי ידידות עם המשפיע החב"די הרב מנדל וכטר. הרב כץ הוא גם מוהל.
מפורסם בשל הכשרו לעירוב בורו פארק, דבר שהתנגדו אליו רבנים גדולים ובהם הרב משה פיינשטיין. על עירובו סומכים בין היתר חסידויות בעלז וקלויזנבורג.
כמו כן עוסק רבות בנושא הזרעה מלאכותית והפריה חוץ-גופית, ומתנגד לפירצות שלדעתו יש בתחום כמו חוסר השגחה על המבחנות.
אחיו הם הרב אשר אנשיל, רב קהילת וויען והרב שלמה זלמן, רב חסידות תולדות אהרן בארצות הברית. חתנו הרב שמואל יהודה זילבר (בן הרב מוטל), מכהן כרב בית הכנסת אמונת ישראל בבורו פארק.
יחסי איי בהאמה–יוון

סקירה כללית

בין הרפובליקה ההלנית לבין קהיליית איי בהאמה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים שבין שתי המדינות כוננו ב-15 בנובמבר 2005. על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה איי בהאמה לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
בקהיליית איי בהאמה נמצאת קהילה יוונית קטנה ובבעלותה מסעדה יוונית באזור מפרץ נסאו. האי מהווה מקום תיירותי יוקרתי אותו פוקדים מבקרים יוונים באופן יומיומי.
אזרחי יוון המבקשים לנסוע ולשהות באיי בהאמה יכולים לעשות זאת בחופשיות וללא אשרה. אזרחי דומיניקה המבקשים לנסוע ולשהות ביוון יכולים לעשות זאת בחופשיות וללא אשרה.
יוממות

יוֹמְמוּת היא תופעה חברתית המתקיימת כאשר אנשים המתגוררים ביישוב מסוים נוסעים מדי יום אל מקום עבודתם הנמצא ביישוב אחר, בדרך כלל בעיר הגדולה בהשוואה למקום מגוריהם. אנשים אלה מכונים יוֹמְמִים (ביחיד: יוֹמֵם), אם כי הכינוי אינו נפוץ מחוץ לספרות המקצועית.
תופעת היוממות היא מסימניה של המהפכה התעשייתית, כאשר נגישות גבוהה לתחבורה יעילה מאפשרת לעובדים לעבוד במרחק רב מביתם, בניגוד למצב ששרר במדינות המערב עד המאה ה-19 כאשר רוב האנשים גרו במרחק הליכה ממקום עבודתם.
בערים מרכזיות בישראל, כגון תל אביב, מרבית העובדים הם יוממים המגיעים לעבודה בעיר מערים אחרות בגוש דן. מצב הפוך מתקיים בערים שבהן מקורות תעסוקה מעטים, שם מתגוררים בדרך כלל יוממים רבים. ערים כאלו מכונות לעיתים "ערי שינה".
מקובלת הטענה לפיה זמן יוממות קצר יותר שקול לחיסכון רב יותר בהוצאות על אנרגיה כלכלית וסביבתית.
החיים על פי קיילי

הסדרה

הסדרה עוקבת אחר חייה של יזמית אופנה וכוכבת רשת והריאליטי ״משפחת קרדשיאן״, קיילי ג׳נר כאשת עסקים, תוך שמירה על חיים נורמליים וחברות קרובה עם ג׳ורדין וודס. בהצהרה על קבלת הסדרה שלה, מספרת ג'נר, "השנים האחרונות היו מסע מדהים כל כך מלא תמיכה מהמעריצים שלי", והוסיפה כי "תוכנית זו תאפשר לי לתת למעריצים שלי להציץ על דברים שאני עובדת עליהם וגם לחשוף זמן איכות עם חבריי".
מלמלה

היסטוריה ומקור

בשנת 1289 סיפר מרקו פולו בספרו "מסעות" שמקורה של המלמלה במוסול שבעיראק משם נלקח גם שם הבד באנגלית(muslin).  הנוסע הפורטוגלי דוארט ברבוסה תיאר את המלמלה הבנגלית בתחילת המאה ה-16. הוא הזכיר כמה סוגים של בד, כגון estrabante (sarband), mamona, fugoza, choutara, ו- sinabaka. כיום, סוגים שונים של מלמלה מיוצרים במקומות רבים ושונים, כולל דאקה, בנגל, (כיום בנגלדש) שנחשבת למקור המלמלה.
הבד הובא לאירופה מהודו במאה ה-17 ומאוחר יותר ייצרו בד מלמלה גם בסקוטלנד ובאנגליה, ובתחילה נארגה בעבודת יד. 
המלמלה הפכה פופולרית מאד במאה ה-18 בצרפת ולבסוף התפשטה על פני ארצות רבות בעולם המערבי.
בזמן השלטון הבריטי בהודו, "החברה הבריטית של הודו המזרחית", כדי להתחרות בתעשיית המשי המקומית, ריכזה אורגים בבתי מלאכה, ולייעול האריגה הושחתו ידיהם על ידי הסרת האגודלים שלהם.

תפירה ועשיית שמלות

תופרים משתמשים פעמים רבות במלמלה כ"בד טיוטה" על מנת למנוע טעויות על בד יקר יותר. כמו כן משתמשים בה בתור גיבוי או ביטנה לשמיכות ולכן ניתן למצוא אותה בגדלים שונים באגף השמיכות בחנויות.

קולינריה

למלמלה שימושים שונים בקולינריה: סינון בעת הכנת קווה פיג'יאני מסורתי. הפרדה בין הדבש והשעווה בעת רדיית הדבש. סינון יינות  בעת המזיגה לקנקנים או בקבוקים. הפרדת נוזלים ממחית (לדוגמה: בהכנת מיץ תפוחים מכניסים את מחית-התפוחים לשקית העשויה מלמלה על מנת שהנוזלים יטפטפו לכלי.) מיצוק מזון המכיל נוזלים. (למשל בהכנת גבינה ביתית, שמים את הגבינה בשקית מלמלה ומוחצים בין שתי לבנים כדי להיפטר מהנוזלים שעדיין נשארו בגבינה). בנוסף, מלמלה היא הבד שעוטף את הבארברק  - עוגת פירות מסורתית שאוכלים בליל כל הקדושים באירלנד.

תיאטרון וצילום

מלמלה לרוב משמשת בתור בד הרקע בתיאטרון. הבד יכול להיות שקוף או צבוע, בזכות זה הוא נותן את האווירה הנכונה לסצנה המסוימת. משום שהבד נצבע בצורה טובה למדי, מרבים להשתמש בו לסצנות לילה. כשהוא מתייבש הוא מקבל צורה גלית והחזרת האור מהמשטח, מדמה אותו לשמי הלילה. אחת הטכניקות הנפוצות לטיפול וצביעת משטחים רכים נסמכת על תכונת המלמלה להתכווץ אחרי טיפול בתרסיס-צבע.
בצילום, משתמשים במלמלה למסכים כחולים או ירוקים זולים צבועים מראש או עם צבע לטקס (מדוללים במים).
כמו כן משתמשים במלמלה לרקעים של דיוקנים פורמליים. הרקעים האלו בדרך כלל מצוירים בתבנית מופשטת.
בראשית תקופת הסרט האילם ועד שנות העשרה המאוחרות של המאה ה-20, לא הייתה לאולפני הקולנוע התאורה הדרושה כדי להאיר את הסצנות אשר אמורות להיות בתוך מבנה, לכן רוב הסצנות האלו צולמו בחוץ ומעל התפאורה תלו בד מלמלה גדול לפיזור האור.

רפואה

גאזה ממלמלה שמשה בתור תחבושת בערכת העזרה הראשונה של החיילים האיטלקים בזמן מלחמת העולם הראשונה. כיום מנתחים משתמשים בגאזה בנוירוכירורגיה בשביל לעטוף מפרצת שבגלל גודלה או צורתה אי אפשר לנתח אותה או כלי דם תוך גולגולתיים בסיכון לדימום. המחשבה מאחורי זה היא שהגאזה מחזקת את העורק ומסייעת במניעת קרע. 

תעופה מוקדמת

ב-1903 האחים רייט השתמשו במלמלה ככיסוי קל וחזק עבור הדאונים שלהם, וכציפוי  לכנפי המטוס רייט פלייר (המטוס הכבד הראשון ) ולמשטחי הבקרה שלו. פיסה גדולה של הבד 
מהרייט פלייר המקורי הועברה לצאצאי האחים רייט. לכבוד חגיגות ה-100 לטיסתם של האחים רייט, נשלפה פיסת בד המלמלה כדי להשתמש בה בשיחזור את המטוס, אך לאחר שנבדקה נמצאה בלתי מתאימה. המשימה של שיחזור הבד הוטלה על 3 חברות שונות - אחת לייצור החוטים, אחת לאריגה עצמה ואחת לגימורים.

לק

משתמשים בבד מלמלה לציפוי הכרית עליה מניחים את הידיים בזמן צביעת לק על הציפורניים.