google/wiki40b huggingface dataset:
פייג' (מתאבקת)

החיים שלפני

בוויס נולדה וגדלה בנוריץ', אנגליה, והיא בת של המתאבקים פטריק בוויס וג'וליה האמר בוויס, שפעם התאבקה בעודה בחודש שביעי בהיריון. כילדה, בוויס פחדה מענף ההיאבקות בשל הפציעות שספגה משפחתה ובשל העובדה שהוריה התחרו נגד אנשים אחרים בשביל הפרנסה שלהם. בגיל 13, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה כמתאבקת. בגיל 15, בוויס עבדה כסדרנית וכברמנית בבר של הוריה, כשהם היו לא בסביבה.

השתתפותה במדיה

ביולי 2012, ערוץ 4 הפיק סרט דוקומונטרי קצר על בוויס ומשפחתה תחת השם The Wrestlers: Fighting with My Family. הסרט התיעודי הקצר הזה הפך לסרט על ידי הכותב/במאי סטפן מרצ'אנט ודוויין ג'ונסון שקוצר לשם "לוחם עם המשפחה שלי". 
ב-3 באוגוסט 2015, פייג' התארחה בפודקאסט של סטון קולד סטיב אוסטין. כמו כן, היא התארחה באותה השנה ב-22 באוקטובר בתוכנית האירוח "קונאן". בשנה זו שיחקה לראשונה בסרט הקולנועי "העוזר הקטן של סנטה", לצד המתאבק המיז ואשתו מאריס אולט.

יזמות עסקית

בספטמבר 2015, בוויס הייתה שותפה להשקה של חברת קפה אשר נקראה The Dark Gypsy ביחד עם בעלי חברת ההלבשה Blackcraft Cult, בובי שובנסקי וג'ים סומרס. לעומת זאת, באוקטובר 2016, בוויס "צייצה" בטוויטר שהיא לא מקושרת יותר אל החברה.
בדצמבר 2017, פייג' השיקה את חנות הבגדים האינטרנטית שלה תחת שמה האמיתי, סאראיה באתר TheSarayaStore.com. ב-26 בפברואר 2018, היא ערכה את הפתיחה החגיגית של החנות באנהיים, קליפורניה.

חיים אישיים

בוויס היא חלק ממשפחת ההיאבקות. הוריה, ג'וליה האמר-בוויס ואיאן בוויס, ואחיה הגדולים, רוי בוויס וזאק פרירי, הם כולם מתאבקים. המשפחה מנהלת את ארגון World Association of Wrestling אשר ממוקם בנוריץ', אנגליה. אמה היא הבעלים של ארגון הנשים Bellatrix Female Warriors אשר ממוקם גם כן בנוריץ'. במשך תקופה, חבר היכל התהילה, ג'ייק "דה סנייק" רוברטס התגורר עם המשפחה. בוויס ציינה את המתאבקים אדג', ריקישי, ברט הארט וסטון קולד סטיב אוסטין ואת המתאבקות בול נקאנו, אלנדרה בלייז וליטה כאהובים עליה.
בוויס סובלת מעקמת. היא לא הייתה מודעת לכך עד שהוחתמה בארגון ה-WWE ואחד המאמנים הבחין בכך שיש משהו "מוזר" בגב שלה.
היא הייתה מאורסת לגיטריסט של להקת A Day to Remember, קווין סקאף, בתחילת שנת 2016.
כמו כן, בוויס הייתה מאורסת למתאבק חוזה רודריגז, הידוע יותר בשם הבמה אלברטו דל ריו באוקטובר 2016, אך השניים נפרד בסוף שנת 2017. כיום, בוויס נמצאת במערכת יחסים עם קלן בלם, שהוא הבסיסט של להקת Attila.
במרץ 2017, מגוון תמונות וסרטונים הכוללים את בוויס במצבים מיניים הודלפו לאינטרנט. לאחר ההדלפה, בוויס אמרה בטוויטר: "תמונות אישיות ופרטיות שלי נגנבו ולצערי הן שותפו בצורה פומבית מבלי הסכמתי." יותר מאוחר היא ציינה שהדלפות אלו גרמו לה להיות אובדנית ולסבול מאנורקסיה אשר גרמה לה להתאשפז.
בית המדרש (קובצי מדרשים)

בית המדרש הוא שמם של קובצי מדרשים קטנים, ספרים חיצוניים ומאמרים קבליים בהם פורסמו למעלה ממאה מדרשים נדירים. הקבצים פורסמו בשני חלקים על ידי אהרון ילינק. תחילה יצאו לאור ארבעה "חדרים" (כרכים) ב-1853, בלייפציג ולאחר מכן, ב-1877 יצאו בווינה עוד שני "חדרים". 
בנוסף יצא לאור כתב עת באותו שם על ידי אייזיק הירש וייס בארבעה גיליונות בין השנים תרכ"ה (1865) - תרכ"ח (1868).
ילינק, מייסדו של בית המדרש לרבנים בווינה, היה אספן כתבי יד עבריים מימי בית שני ועד ימי הביניים, וביניהם מדרשים קטנים רבים (רובם מדרשי אגדה). בהמרצת ובתמיכת מורו יום טוב ליפמן צונץ, החל לערוך את כתבי היד, לחקור אותם ולבסס מהם גרסאות על סמך מספר מקורות כהכנה להוצאתם בדפוס. בין המדרשים שהדפיס ילינק היו טקסטים מספרות ההיכלות, שזו הייתה הופעתם הראשונה בדפוס ובמהדורה ביקורתית. בתחילה הוציא קונטרסים נפרדים והחל מ-1853 קיבץ את המדרשים ל"חדרים", כל "חדר" הכיל מספר מדרשים בעלי זיקה משותפת. הקובץ "בית המדרש" הכיל שישה "חדרים" ומבוא בגרמנית. בראש החיבור נכתב:
בית המדרש: בו נקהלו ... מדרשים קטנים ישנים ומאמרים שונים ... אספתי וערכתי על פי כתבי יד ודפוסים יקרים ... מבוא שמתי בראשם...
בשנת 1865 החל תלמידו וידידו, אייזיק הירש וייס, להוציא בווינה כתב עת ובו מדרשים נוספים שהתקין ילינק לדפוס וכן "מאמרים שונים בענייני תורה וחכמה וספור קורות ישראל בזמן העבר וההווה."
הקבצים זכו להצלחה ונדפסו במספר מהדורות.
סרט הרים

סרט הרים הוא סוגה (ז'אנר) קולנועית המתמקדת בנושא טיפוס הרים ומדגישה בעיקר את מאבק האדם מול איתני הטבע. בדרך כלל בנוסף לעלילת ההרפתקה בסרט, חבוי גם תהליך נפשי אותו עובר הגיבור בשובו מן ההרים נבון ובעל עומק רוחני רב יותר.
סרט ההרים הראשון משנת 1903 תיאר את הטיפוס למון בלאן על ידי מטפס אמריקני, אולם הז'אנר מתקשר בעיקר לסרטי ההרים הגרמניים משנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים. יש הרואים בסרטי ההרים הגרמניים מאפיינים תרבותיים ולאומיים הדומים לאלו שבסרטי המערב הפרוע האמריקניים.
הבמאי הידוע ביותר של סרטי ההרים הגרמניים הוא ארנולד פאנק (Arnold Fanck). סרטו הראשון צולם ב-1913. אחרי מלחמת העולם הראשונה הכשיר את עצמו בצילום ובטיפוס הרים כחבר במשלחות טיפוס, בעריכה של הסרטים, ובהפצה עצמית שלהם. סרטו "פלאי ההחלקה" (Das Wunder des Schneeschuhs) משנת 1919 זכה להצלחה מידית. בשנת 1924 בעקבות סרטו החמישי "הר הגורל" (Der Berg des Schicksals) פנתה אליו רקדנית צעירה ונלהבת בשם לני ריפנשטאהל בבקשה להשתתף כשחקנית הראשית בסרטו הבא. הסרט "ההר הקדוש" (Der heilige Berg) משנת 1926 הפך למקפצה של הכוכבת הצעירה לעולם הקולנוע. בשנת 1931 שוב השתתפה ריפנשטאהל ככוכבת הראשית בסרט של פאנק בשם "אקסטזה לבנה" (Der weiße Rausch – neue Wunder des Schneeschuhs), שלאחריו המשיכה בקריירת בימוי עצמאית של סרטי הרים שהידוע בהם הוא "האור הכחול" (Das blaue Licht) משנת 1932. הפופולריות של סרטי ההרים דעכה בשנות ה-30 והסוגה נעלמה לחלוטין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ויל ארנט

קריירת משחק

בשנת 1999 הופיע ארנט בסרט "דרומי".
בשנת 2006 הופיע בסרט "בוא איתי לכלא" של בוב אודנקירק ושנה לאחר מכן, ב-2007, הופיע ב"להבי התהילה" וב"הוט רוד". תרם את קולו לסרט המצויר "רטטוי" בשנת 2007. ב-2009 שיחק ב"חופשת אביב מטורפת", ובסרט "ראיונות קצרים עם גברים מחרידים" שביים ג'ון קרסינסקי. באותה שנה דיבב בסרט "מפלצות נגד חייזרים". 
בסרט "ג'ונה הקס", על פי חוברות הקומיקס של ג'ונה הקס, הופיע ב-2010. בשנת 2010 גם דיבב בסרט "גנוב על הירח". ב-2013 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה "המילרים" ב-CBS, וב-2014 שב לשחק בעונתה השנייה. 
הופיע בסרט "צבי הנינג'ה" ודיבב בסרט "שודדי הפיצוחים" מ-2014, והחל משנת 2016 משחק בסדרה "Flaked". שיחק גם בסרט "מילה של כלב" שיצא בשנת 2018.
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ריביירה", ודיבב בסרט המצויר "סרט לגו 2: החלק השני".
לוח אחיאסף

לוח אֲחיאסף היה אלמנך (חיבור היוצא לאור פעם בשנה) בעברית שראה אור בהוצאת אחיאסף בשנים 1893 עד 1904 בוורשה (ופעם נוספת ב-1923). האלמנך איגד בתוכו לוח שנה עברי וכללי ודברי ספרות בעברית, שירים, תמונות, מאמרים, רשימת הספרים החדשים שראו אור בעברית במהלך השנה והספדים ("אזכרת נשמות") וכן "לוחות שימושיים" כגון המרת מידות ומשקלות, רשימות ערים ואוכלוסייתן, חוקי הדואר, הרכבת, הטלגרף והבנק וכיוצא בזה.

יעדיו ותכניו

המטרה הייתה ליצור לוח שנה שימושי לבית העברי-המשכילי, שיהווה תשתית תרבותית לא אליטיסטית, למטרת "שעשועים ותועלת לבני העם, לענג את נפשם במקרא עיניני ספרות יפים וטובים ולהורותם את הידיעות הנחוצות לדעת לכל איש בעולם המעשה", כפי שהוצהר באיגרת אל הקוראים בפתח הלוח הראשון. הלוח יצר תרבות עברית, ברוח דבריו של חיים נחמן ביאליק ש"כל עם מחויב ליצור תרבות... ליצור ממש בידי עצמו, בכלים ובחומר משלו ובחותמת משלו".
יוזמי ועורכי הלוח היו סופרים ומשוררים עבריים שמרכזם היה באודסה ובוורשה, שהיו קשורים בהוצאת "אחיאסף", בראשם בן אביגדור (אברהם ליב שלקוביץ) ובהם משה לייב ליליינבלום, דוד פרישמן, אחד העם, יוסף הלוי, שמואל לייב גורדון, אברהם לודויפול, דוד ניימרק, מאיר-סיקו סמילנסקי, דוד שמעוני, ש. בן-ציון ואחרים, יחד עם אנשי אגודת "בני משה". הקו הבולט מבחינה אידאולוגית, לפחות בשלושת הלוחות הראשונים, היה ציוני; לאחר מכן הייתה נימת פלורליזם רעיוני בקשר לפתרון השאלה היהודית, אולם בכל לוח יוחד פרק לסקירה ("השקפה") על "מצב היישוב היהודי בארץ ישראל" בשנה החולפת. משנת 1897 ואילך צורף ללוח מדור מיוחד הסוקר את "שנת הקונגרס", כלומר האירועים בזירה הציונית שהתרחשו בין קונגרס לקונגרס.
שלושת הלוחות הראשונים היו במה כמעט יחידה לפרסום שירים וסיפורים בעברית, הן מקוריים והם תרגום, והם עשירים יותר בתוכן ספרותי. בעוד שבלוח הראשון פורסמו 23 שירים, בשני הופיעו 24 שירים, ובשלישי 32 שירים, בשלושת הלוחות שאחריהם פורסמו פחות מעשרה שירים בכל לוח.
לא בכל שנה פורסם שמו של עורכו הראשי של הלוח. את "לוח אחיאסף" לארבע השנים הראשונות ערך בן אביגדור, את לוח אחיאסף החמישי ערך לילינבלום, את השישי ערך אברהם שלום פרידברג, כן עסקו בעריכת הלוח גם ראובן בריינין ויוסף קלוזנר.
הורסט

הורסט (מגרמנית Horst, שפירושו קן נשרים) הוא מונח בגאולוגיה מבנית המתאר גוש סלע מורם בין שני העתקים נורמליים מקבילים. הגוש המורם הוא חלק מקרום כדור הארץ שנשאר יציב בשעה שגושי הסלע משני צדיו שקעו.
הורסט נוצר לעיתים קרובות לצד גראבן. הורסט וגראבן הם מבני שברים המעידים על כוחות מתיחה ועל התפשטות קרום כדור הארץ.
הורסט הוא תוצאה של העתקים נורמליים מקבילים, שבהם הגוש התלוי יורד וגוש הבסיס עולה. מישורי השבירה של ההעתקים משני צדי ההורסט נוטים ממרכז ההורסט והחוצה. בעוד שמישורי השבירה משני צדי הגראבן נוטים כלפי מרכז הגראבן. הורסטים הם גושי סלעים מקבילים שנותרים בין גראבנים.
דוגמאות לתופעת הורסט בישראל הם הגוש ההררי הכולל את סרטבה, בדרום-מזרח השומרון, צוק מצדה בדרום-מזרח מדבר יהודה והר תבור שבגליל התחתון. בעולם ידועים ההורסטים של הרי הווז' והיער השחור. לפעמים גם הרי שולחן הם סוג של הורסט.
הורסט הוא תולדה של כוחות פנימיים טקטוניים הגורמים לשבירה ולסידוק, ולכן בנוף "צעיר" הורסט יהיה תמיד הר, אבל כשהנוף "מתבגר" ומופעלים עליו כוחות חיצוניים של סחיפה עשוי תבליט הנוף להשתנות ואפילו להתהפך, כך שהורסט יהיה דווקא שקע. השקע של מטולה הוא הורסט. לעיתים נובע תהליך כזה מהיפוך תנועת הגושים כך למשל גראבן יהודה שבתקופת הקרטיקון חל בו היפוך וכיום הוא הורסט.
מוריץ גרינוולד

קורות חייו

מוריץ גרינוולד נולד באוהרסקה הראדישצ'ה שבמוראביה, אוסטריה. רכש תארים בפילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת וינה ואוניברסיטת לייפציג. ב-1881 הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בברסלאו ומונה לרב הראשי של קהילת ביילובאר שבאזור קרואטיה. בין 1884 ל-1893 כיהן כרב הראשי לערים: פיסק ומלאדה בולסלאב שבאזור בוהמיה. 
ב-1891 נאלץ הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר סימון דנקוביץ לפרוש מתפקידו לאחר סכסוך מתוקשר עם שר החוץ והדתות דימיטר גרקוב, וב-1893 מונה לתפקיד הרב מוריץ גרינוולד לכהונה בת שלוש שנים. בתקופתו החלה מהפכת החינוך היהודי בבולגריה. הוא עסק רבות בחינוך, כתב את הספר "המדריך למורים היהודיים" והדריך מורים בבתי הספר הקהילתיים. כן עסק במחקר על תולדות היהודים בבולגריה תוך שהוא מסייר ברחבי הנסיכות ובוחן ממצאים ארכאולוגיים ומצבות בבתי עלמין. בתקופתו תוקנו תקנות לכהונת הרב הראשי ובהן נקבע כי על הרב הראשי להיות בוגר סמינר לרבנים ובעל תואר דוקטור, גילו יהיה לפחות 35 שנים והוא כיהן לפחות 5 שנים כרב או כמורה בסמינר לרבנים. עוד נקבע כי הרב יבחר על ידי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה ברוב מיוחס של 75 אחוזים.
במהלך כהונתו אירעו מספר תקריות אנטישמיות בבולגריה ובתגובה פרסם הרב מספר מאמרים בעיתונות הבולגרית. לפי מספר מקורות התאכזב הרב גרינוולד מהתככים בתוך יהדות בולגריה שהפריעו לעבודתו ועל כן ביקש לסיים את עבודתו לפני תום כהונתו המתוכננת.
ביוני 1895 יצא ללונדון בעקבות משרת רבנות שהוצעה לו שם. במהלך ביקורו חלה ונפטר והוא בן 42 שנים. מותו הפתאומי התקבל בתחושות קשות בבולגריה בשל ההערכה הרבה שרחשו לו ובקרב בני הקהילות בבולגריה הוכרז אבל כללי עם היוודע דבר מותו. מוריץ גרינוולד נקבר בבית העלמין היהודי באדמונטון אשר ברובע אנפילד בלונדון. לאורך שנות פעילותו כתב הרב גרינוולד חיבורים וספרים רבים ובכללם ספר על תולדות יהודי בוהמיה וספר על הרב שלמה אפרים מלונטשיץ.
תחליב

תַּחְלִיב, מלועזית: אֵמוּלְסִיָּה, הוא קולואיד (תערובת) של נוזל בנוזל שאינם מתערבבים או ממסים זה בזה, למשל מים ושמן. תחליבים מתאפשרים הודות להמצאות חומר מתחלב, המאפשר להם ערבוב ללא היפרדות. מיונז הוא דוגמה לתחליב, שבו מים ושמן מעורבבים בחלמון ביצה, המהווה חומר מתחלב. קיימים מספר רב של חומרים מתחלבים, בין השאר לציטין, ואלו משמשים לתעשייה בתחומים כגון הנדסת מזון, ייצור צבעים ועוד. 
לתחליבים שונים עמידות שונה, התלויה בחומרים המעורבבים והאלמנט המתחלב. בהינתן זמן מספיק - תחלש פעולת המתחלב עד למצב בו ייפרדו המתחלבים לחלוטין, לחומר שומני הצף על פני הנוזל המיימי.
המנון ליטא

היסטוריה

השיר "ליטא, המולדת שלנו" נכתב בתקופה שבה ליטא הייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית. מחבר השיר, וינצס קודריקה, היה באותה העת סטודנט לרפואה באוניברסיטת ורשה ובעל טור בעיתון "וארפאס" . במסגרת כתיבתו לעיתון, רשם קודריקה את חזונו באשר לאופיה של ליטא, דבר שהפך מאוחר יותר לשיר "ליטא, המולדת שלנו". בשנת 1898, בעודו חולה בשחפת הלחין קודריקה את השיר, אשר פורסם יחד עם הלחן ב"וארפאס" בספטמבר של אותה שנה. לאחר מותו של קודריקה בשנת 1899, נוגן השיר לראשונה בקונצרט בסנקט פטרבורג, ושש שנים לאחר מכן, נוגן ההמנון לראשונה על אדמת ליטא במהלך האספה הגדולה של וילנה.
בשנת 1919, שנה לאחר הכרזת העצמאות של ליטא, התקבל השיר כהמנון הלאומי של המדינה, וזאת עד לסיפוחה של ליטא לברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1950 הוחלף ההמנון בהמנון הרפובליקה הסובייטית של ליטא.
בשנת 1992 אושרה חוקת ליטא, ובה נקבע בסעיף 19 כי "השיר הלאומי" הוא ההמנון הלאומי של ליטא. החוק האחרון בנוגע להמנון הלאומי נחקק בשנת 1999 שם נקבעו מילות ההמנון וכן נהלים באשר לשימוש בהמנון.
19 (אלבום)

רקע

אדל קראה לאלבום בהתאם לגילה אז, 19. שמו של אלבומה השני 21, עומד על אותו הבסיס וכן האלבום השלישי "25". תחילה הוציאה אדל את הסינגל הראשון בכל הקריירה שלה הנקרא "Hometown Glory", אשר זכה להצלחה בינונית כאשר הצליח בשיאו להיכנס למקום ה-19 במצעד הבריטי. לאחר מכן הוציאה הזמרת את סינגל הפריצה שלה הנקרא "Chasing Pavements", אשר זכה להצלחה עולמית, מכר כמויות עותקים רבות והצליח להיכנס למקום ה-2 במצעד הבריטי ובכך הפך לסינגל המצליח ביותר מן האלבום. לאחר מכן יצא הסינגל השלישי הנקרא "Cold Shoulder", אשר זכה להצלחה נאה ברחבי העולם. ולבסוף יצא הסינגל הרביעי והאחרון מן האלבום הנקרא "Make You Feel My Love", וסינגל זה היה חידוש לשירו של הזמר בוב דילן, ועורר עניין רב בקרב האנשים ובכך הצליח בשנית והפך במהרה לסינגל נמכר מאוד.
דני וסלי

דניאל (דני) וסלי (נולד ב-30 בספטמבר 1950) הוא מפיק טלוויזיה וזמר ישראלי.

ביוגרפיה

וסלי נולד בתל אביב להורים שעלו מצ'כוסלובקיה. בשירותו הצבאי שירת וסלי בלהקת פיקוד המרכז, והיה לסולנה. הוא השתתף בתוכניתה של הלהקה "רד אלינו לבקעה" (1969), והיה הסולן בשירים המצליחים "אנחנו שנינו מאותו הכפר" ו"שירו של צנחן". כעבור שנה השתתף בתוכנית "ליד הירדן" שהעלתה הלהקה. לאחר שחרורו מהצבא הצטרף כעיתונאי לגלי צה"ל. בתחנה ערך והגיש תוכניות אקטואליה שונות. במשך כמה שנים, בעת שהיה שליח גלי צה"ל בארצות הברית, היה וסלי בן זוגה של העיתונאית יעל דן, עמה התגורר בניו יורק.
בשנת 1978 נפגש בארצות הברית, בעת סיקור חתימת הסכמי קמפ דייוויד, עם דן שילון, ובין השניים נוצר קשר ידידות. ב-1984 עזב וסלי את גלי צה"ל כדי להצטרף לחברת התקשורת "רשת", והיווה אחד ממקימיה יחד עם שילון. וסלי היה בצוות שהוביל את החברה לזכייה במכרז בערוץ 2, וכיהן כמפיקה הראשי ולאחר מכן מנהל התוכניות שלה. ב-1991 עלתה לשידור תוכנית האירוח "בשידור חי עם דן שילון" בהנחיית שילון, שאותה הפיק וניהל וסלי. התוכנית זכתה להצלחה רבה.
לאחר מכן הקים וסלי חברת הפקה משלו, "וסלי תקשורת והפקות", שהפיקה בין היתר את תוכניות האירוח "פגישה לילית" (1996-2005) בהנחיית קובי מידן, "יאיר לפיד" (2000-2007) ו"יצפאן" (2001-2006).
בשנת 2010 הפיק את תוכניות הטלוויזיה התיעודיות "ככה ניצחנו" ו"איפה היית כשרבין נרצח?".
וסלי נחשב למקורבו של יאיר לפיד, ולאחר שזה הכריז על הצטרפותו לפוליטיקה ועל הקמת מפלגת יש עתיד בראשותו, הצטרף וסלי לצוות שהוביל את קמפיין הבחירות הראשון של המפלגה, לבחירות לכנסת ה-19, קמפיין שהסתיים בהפתעה חיובית מבחינת המפלגה שהשיגה 19 מנדטים. לאחר היוודע תוצאות הבחירות, הוא אף מונה לחבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני של יש עתיד.
וסלי בעל תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן, מתגורר ברמת השרון, נשוי לצלמת ורדי כהנא ואב לשניים.
אמניטה מוסכריה

רעילות

אמניטה מוסכריה מכילה חומצה איבוטונית אשר אכילתה מסוכנת לאדם ויכולה להוביל למותו. תכונתה כפטריית הזיות הפכה אותה לחלק מהפולחן השמאני, שבו הנפש כביכול יוצאת מהגוף ומגיעה למישורי תודעה אחרים. במסע אחר סיפר דנדן בולוטין על התנסותו בפטריות הזיה אצל ידידו השמאני, ואף הזהיר שתרמילאים ישראלים אחרים שהתנסו מתו או אושפזו בבתי חולים פסיכיאטריים.
על אף סיווגה כמעוררת הזיות, בישראל אמניטה מוסכריה אינה כלולה בפקודת הסמים המסוכנים. זאת בניגוד לפטריות פסילוסיבין ("פטריות קסם") אשר מיצויי החומר הפעיל בהן נחשב בלתי חוקי (אחזקת הפטריה אינה נחשבת לעבירה פלילית שכן הן אינן נכללות בפקודת הסמים המסוכנים).

אמניטה מוסכריה בתרבות

בספרי ילדים ובציורי קיר בגני ילדים נפוץ הדימוי של ננס, בעל פני תינוק או מזוקן, המתגורר בפטריית האמניטה הצבעונית. פטריות חומר וחרסינה, עם או בלי צביעה באדום ולבן, מלוות פעמים רבות גמדי גינה בגינות ובחצרות. 
אמניטה מוסכריה בצבעים שונים נהייתה דימוי המזכיר את אליס בארץ הפלאות, שם מסתובבת אליס בעולם החלום וביער של פטריות. עוד קטעים הקשורים לדימוי הסם: אליס שותה שיקוי שמשפיע עליה והיא נהיית אצבעונית; הזחל העצלן שמעשן נרגילה ומפזר את עשנו באוויר. בסדרת המשחקים Super Mario Bros. אמניטה מוסכריה היא הפטריה שמריו אוכל כדי לגדול.
ועידת המרידיאן הבינלאומית

ועידת המרידיאן הבינלאומית נערכה ב-1 באוקטובר 1884 בוושינגטון, ארצות הברית, שהתכנסה כדי לקבוע מוסכמה בינלאומית לקו מרידיאן. הכנס נערך לבקשתו של נשיא ארצות הברית צ'סטר ארתור.
נושא הכנס היה בחירה של "מרידיאן (קו אורך) כנקודת ייחוס אפס משותפת של קווי אורך והגדרת סטנדרטים של חישוב זמן ברחבי העולם". הוועידה הביאה לבחירת קו גריניץ' כסטנדרט בינלאומי למעלות אורך, כאשר הוא מוגדר כנקודת אפס.
שינה בצה"ל

לצה"ל מדיניות רשמית המחייבת לאפשר לחיילים לפחות  שש שעות שינה בזמן שיגרה. בקורסים ובטירונות עומדות 7 שעות שינה לחיילים. בפועל, לעיתים מדיניות זו לא נשמרת. חיל הרפואה המליץ למטכ"ל, כמה פעמים בשנים האחרונות, להעלות את מינימום שעות השינה בשגרה משש לשבע.

הפקודות

פקודת מטכ"ל 33.0213 - שעות שינה ומנוחה של חיילים קובעת את משך השינה המזערי שחיילי צה"ל בפעילויות שונות זכאים לו. בסעיפים 2 ו-3 בפקודה נכתב כי
2. יש להבטיח, כי לכל חייל תינתן האפשרות לישון שש שעות ביממה, לפחות, כדי שיוכל לתפקד תוך עירנות וביעילות ביתר שעות היממה.
3. בכל מקרה של פגיעה בשעות השינה, יש לפעול להשלמת שעות השינה כמפורט בפקודה זו.
אם חייל ישן פחות מ-6 שעות, פקודה 33.0213 סעיף 10, מחייבת להשלים חסך זמני זה בלילה שאחריו או לכל היותר 72 שעות לאחר החסך.

משך השינה המומלץ

חיל הרפואה ממליץ לשנות את הפקודה כדי לאפשר לכל חייל לישון שבע שעות ביממה לפחות.
המלצתם הכללית של המומחים לשינה מספיקה נעה בטווח 7–9 שעות ביממה לבוגר צעיר.בהמלצה מעודכנת יותר הגבול התחתון הוא 7 שעות ואין גבול עליון. זאת משום שייתכנו מצבים בהם שינה ארוכה יותר מ 9 שעות עדיפה. מצבים אלו כוללים חוסר קודם בשינה, בוגרים צעירים שזקוקים לשינה ארוכה יותר או קיומה של מחלה.
אגף הרפואה בצבא ארצות הברית מנחה להציב את השינה בעדיפות עליונה לטובת המשימה ולאפשר 7-8 שעות שינה לחיילים באימונים, לפני פעילות מבצעית ובמהלך פעילות מבצעית ממושכת. משך שינה קצר מכך פוגע בין היתר בפעילויות הבאות- זיהוי איום והערכת רמת האיום, הכוונת אש ותיאום טקטי ברמת הכיתה. לפי פקודת חיל האוויר האמריקאי על טייסי החיל לישון לפחות 8 שעות ברציפות לפני טיסה.
בשנת 2011 המליץ חיל הרפואה לקבוע בפקודת מטכ"ל מינימום של 7 שעות שינה לחיילים, אולם ההמלצה לא נתקבלה. בהקשר לכך אמר קצין רפואה ראשי לשעבר תא"ל במילואים פרופסור נחמן אש "היה נכון לאשר את ההמלצה הזאת וזה היה מביא לתפקוד והישגים טובים יותר של החיילים". ד"ר דליה שכטר עמית, נוירולוגית מומחית ומנהלת המכון לרפואת שינה ועייפות בבית החולים שיבא תל השומר, אמרה בהקשר לכך "צריך לשקול את זה שוב - רוב האנשים הבוגרים צריכים 8-7 שעות שינה ומהניסיון שלי עם חיילים גם שש השעות שניתנות להם לא מקוימות".  בשנת 2015 הובאה ההמלצה להאריך את שעות השינה שוב בפני המטכ"ל, כולל המלצה לשנת צהריים קצרה במקרי חסך שינה, אולם טרם התקבלה החלטה בעניין.

נהגים וצוותי אוויר

בצה"ל קיימת הכרה עמוקה בסכנות של נהיגה במצב של עייפות ועל כן יש פקודות מחמירות על היקף השינה שיש לאפשר לנהגים ובאופן כללי צה"ל עומד על פקודות אלו בתוקף. לצה"ל פקודת מטכ"ל מיוחדת הנוגעת לנהגים, הקובעת להם לפחות שבע שעות שינה, הקפדה על השלמת שעות שינה לאחר שמירה ומניעת נהיגה ארוכה ברצף. בדומה לנהגים, גם לאנשי צוות אוויר מפורטות הוראות שינה מורחבות.
מקרים של התארגנות נהגים המסרבים לנהוג בטענה של חוסר שעות שינה מתקבלים בהבנה.

תוצאות מיעוט השינה

מכיוון שרוב הבוגרים הצעירים, במיוחד אלו העוסקים בפעילות הכשרה אינטנסיבית, זקוקים ליותר משש שעות שינה כדי לתפקד בעירנות, סובלים רבים מהחיילים מחוסר שינה ועייפות, שלהם תוצאות שליליות ליכולות קוגניטיביות, בריאות וליכולת ביצוע המשימה
במהלך השנים אירעו אסונות בהם חיילים נפצעו או נהרגו ובחקירה נטען שעייפות של חייל הייתה מהגורמים לאסון. למשל, אחד ההסברים להתרחשות אסון צאלים ב' היה עייפות הלוחמים.
בתביעות של חיילים להכרה בהם כנכי צה"ל עולה לעיתים התיאור של שעות שינה מועטות כאחד הגורמים לפגיעה בחייל.
ניתוח לאיחוי קרום הבתולים

ניתוח לאיחוי קרום הבתולים הוא שחזור כירורגי זמני של קרום הבתולים. ניתוח זה אינו נחשב, בדרך כלל, כחלק מפרוצדורות גינקולוגיות שכיחות אלא התערבות מתחום הניתוחים פלסטיים ונערך ללא אשפוז ואורך כחצי שעה. עיקר הניתוחים נערכים בארצות הברית, בדרום קוריאה ובמערב אירופה. מטרת הניתוח היא לגרום לדימום במהלך קיום יחסי מין בפעם הראשונה מיד לאחר טקס בנישואים, אשר בתרבויות מסוימות נחוץ כהוכחה להיותה של הכלה בתולה ביום חתונתה.

אופן ביצוע הניתוח

הקרום המשוחזר לרוב אינו מאפשר אספקת דם לקרום, וכולל קפסולת ג'לטין עם חומר דמוי דם מלאכותי. לעיתים משתמשים בדש בטנה מהנרתיק להשלמת אספקת הדם ואיחוי מחודש של קרום הבתולים. 
לאחר הניתוח מומלץ שלא לקיים יחסי מין למשך שלושה חודשים.

תפוצת הניתוח

פעולת שחזור קרום הבתולים חוקית במדינות מסוימות, בעוד שמדינות אחרות אוסרות על כך.
בארצות הברית שיקום קרום הבתולים זמין במרפאות פרטיות ונעשה נפוץ יותר. בצרפת, במקרי אונס או טראומה מקבלים החזר מהמדינה מתשלום ביצוע האיחוי.
במדינות המזרח התיכון, בפרט באיראן, הניתוח פופולרי ביותר, שכן שם צפויות הנשים לשמור על בתוליהן עד ליל הכלולות. האייתוללה סייד סאדק רוחאני  הוציא פסק הלכה המתיר ביצוע ניתוח לאיחוי קרום הבתולים ומחשיב אישה לאחר הניתוח כבתולה. באיראן פעולות פולשניות לשחזור קרום הבתולים מתועדות עוד מסוף המאה ה-19.

ביקורת על הניתוח

ניתוח לאיחוי קרום הבתולים משמר את התפיסה שאישה ראויה לנישואים רק אם היא בתולה. הניתוח משמר את הסדר החברתי הפטריאכלי וגורם לנשים להמשיך להתנהל על פי קודים מסורתיים.
ספריית פיפס

ספריית פיפס (באנגלית: Pepys Library) היא ספריה הממוקמת במכללת מודלן באוניברסיטת קיימברידג' בעיר קיימברידג' שבאנגליה. הספרייה ממוקמת בקומה הראשונה של בניין ייעודי הנקרא על שמה "בניין פיפס".
מקורה של הספרייה באוספיו של סמיואל פיפס, אשר הוריש אותם למכללה בצוואתו משנת 1703.
בצוואתו הורה פיפס כי אוספו בן 3,000 הספרים ישמר בארונות שהוכנו עבורו (ואשר פיפס הוריש למכללה), וכי לא יוספו ספרים לאוסף ולא יגרעו ממנו. עוד הורה פיפס בצוואתו כיצד יסודרו הספרים בספרייה.
האוספים כוללים את יומניו של פיפס המפרטים את חוויותיו מהמגפה הגדולה ומהשריפה הגדולה של לונדון, וכן תרשימי ספינות הצי המלכותי שנאספו על ידו בעת שהיה שר הימיה, ועותק מקורי של ספרו של אייזיק ניוטון - "היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע" אשר יצא לאור בעת שפיפס היה נשיא החברה המלכותית.

מבנה הספרייה

מבנה הספרייה תוכנן ככל הנראה לפני שנת 1640 אולם הושלם בשנת 1700. תוכנית המבנה המקורית הייתה צנועה יותר, אולם עברה שינויים על ידי האדריכל רוברט הוק בשנת 1677. המבנה הוקם בסיוע תרומות של פרופסור ג'ייס דופורט, אשר הוריש את ספריו במותו בשנת 1679 למכללה. ספרים אלה הוחזקו במבנה עד שנת 1834.
פיפס תרם מספר פעמים למימון הבנייה, אולם באותה עת טרם הביע את תוכניתו לתרום את ספרייתו למכללה. רק בצוואתו משנת 1703, אשר הוקראה לאחר מותו, התגלה רצונו לתרום את הספרים.
שינוי התוכנית בא לידי ביטוי בהבדל בין חזית המבנה לחלקו האחורי. בעוד שחלקו האחורי של המבנה בנוי בסגנון יעקבני כפרי, חזית המבנה בנויה בסגנון נאו קלאסי.
על חזית המבנה כתובת משנת 1724: 'Bibliotheca Pepysiana 1724' (בלטינית: ספריית פיפס) המציינת את מועד הגעת ספרייתו של פיפס למבנה. מעל הכתובת שלט האצולה של פיפס והמוטו שלו: Mens cujusque is est quisque. משני צידי הכתובת שני שלטי אבירים של תורמים אחרים של המכללה (אשר לא תרמו לבניית המבנה): סר כריסטופר רן (משמאל הכתובת) ופיטר פקארד (מימין).
אסמאעיל אבן ג'עפר

אסמעאיל אבן ג'עפר (בערבית: إسماعيل بن جعفر, בין 719 ל-721–755) בנו של האימאם השישי של השיעה, ג'עפר א-צאדק, יורשו על פי פלג האסמאעיליה והאימאם השיעי השביעי והאחרון על פי תת-הפלג האסמעיליים הטהורים.

ביוגרפיה

אסמאעיל נולד בשעוול כבנו הבכור של האימאם השישי של השיעה, ג'עפר א-צאדק. כבנו הבכור של האימאם הוא יועד להיות יורשו של אביו, אולם בשנת 755, עוד בחיי אביו, הוא הוכרז כמת ואביו אף הביא עדים שיעידו שבנו מת. אחד מהעדים היה המושל של מדינה.
לאחר מותו של ג'עפר א-צאדק, התפתח קרב ירושה על תפקיד האימאם והצדדים נחלקו לגבי סיפור מותו של אסמאעיל. חלק מהשיעים, האסמאעיליים הטהורים, גורסים שאסמאעיל לא מת, אלא הוא האימאם השביעי והאחרון שנעלם ועתיד לשוב כמהדי. אחרים בחרו לאימאם את בנו של אסמאעיל, מוחמד, אך הם נחלקו בתוכם לגבי הדרך בה הועברה הירושה. היו שטענו שאסמאעיל כלל לא מת בחיי אביו אלא רק התחבא ושסיפור המוות הופץ כדי להגן על אסמאעיל מרדיפות אל-מנצור הח'ליפה של אבסיד. קבוצות אחרות טענו שהוא אכן מת בחיי אביו, אך למרות זאת הוא ירש את תפקיד האימאם, בגלל הוראה מפורשת של אביו, והעביר אותו לבנו מוחמד. היו אף שטענו שההוראה של ג'עפר א-צאדק שאסמאעיל יירש אותו נועדה במיוחד לדאוג לכך שבנו מוחמד יירש אותו.
הזרם המרכזי של השיעה, המכונה גם התריסריים סובר שאסמאעיל לא ירש את תפקיד האימאם, אלא אחיו מוסא אל-כאט'ם, מכיוון שהלך לעולמו בחיי אביו או מכיוון שחטא בשתיית יין.