google/wiki40b huggingface dataset:
בבא-בוך

בָּבָא-בּוּך (נהגה "בּוֹבוֹ-בּוּך"; יידיש: 'ספרו של בּוֹבוֹ'; השתרש בשפה היידית כ"בּאָבּע-מעשה") הוא הכינוי המקובל כיום לאפוס אבירים אשר נכתב בידי אליהו בחור בין השנים 1507–1508, והיה לרומן האבירים הפופולרי ביותר בשפה היידית. הספר, שנדפס בשנת 1541 בעיירה איסני (Isny) שבמרכז האימפריה הרומית הקדושה (כיום בדרום-מזרח מדינת באדן-וירטמברג בגרמניה), היה לספר הלא-דתי הראשון שנדפס ביידיש. במשך חמש מאות שנה עבר הספר ארבעים עריכות לפחות. סול ליפצין מציין כי הספר "נחשב לאחד מן היצירות הפיוטיות המשובחות ביותר ביידיש עתיקה".

מבנה הסיפור וגלגולי שמו

הרומן בנוי מ-5,262 שורות, המחולקות ל-650 בתי אוטבה רימה, ובנוסף פרולוג, אפילוג וכן נספח – רשימת מונחים איטלקית-יידית. נראה כי הסיבה להוספת הנספח היא שבטקסט היידי משובצים מספר מונחים איטלקיים, ואליהו בחור ביקש שהסיפור יהיה קריא גם לדוברי-יידיש מחוץ לאיטליה.
נושא הסיפור, הכתוב בחרוזים ובהומור רב, לקוח מן הרומן האנגלו-נורמני "בוויס מהמפטון", דרך הגרסה האיטלקית – הפואמה Buovo d'Antona, אשר עברה בעצמהּ שלושים עריכות לפחות עד שהגיעה לידי אליהו בחור. הסיפור, שעלילתו נסובה סביב אהבתם של בָּבָא ודרוּזִיאַנֶה, משולל כל אחיזה במציאות החיים היהודיים; ואולם, בהשוואה לסיפורי אבירים אחרים, נראה כי הוא מצמצם את הופעתם של סממנים נוצריים ביחס למקור, וממיר אותם פה ושם במנהגים, בערכים ובמאפיינים יהודיים.
בתחילה היה שמו של הסיפור זהה לשמו האיטלקי – "בָּבָא דְאַנְטוֹנָא". בהמשך הוא נודע בעיקר בשם "בָּבָא-בּוּך", ובשלהי המאה ה-18 התגלגל שמו ל"בָּבָא-מעשה" (נהגה: "בּוֹבוֹ-מַיְיסֶה" או "בּוֹבְה-מַיְיסֶה"; יידיש: "סיפורו של בּוֹבוֹ"). שם זה, בתורו, עוּות, והשתרש בשפה היידית כ"בּאָבּע-מעשה" ("בּוֹבֶּה מַיְיסֶה") – סיפורי סבתא.

עלילת הסיפור

אמו הצעירה של בּוֹבוֹ קושרת קשר להרוג את בעלהּ, המלך הזקן, כאשר הוא יוצא למסע ציד. המזימה עולה יפה, והיא נישׂאת לרוצח. הזוג חושש כי בּוֹבוֹ ינקום את מותו של אביו כאשר יגדל, ועל כן הם עושים ניסיון כושל להרעילו. בּוֹבוֹ הצעיר בורח מאַנְטוֹנָא, נחטף, ונלקח לפלנדריה לשמש כנער אורווה עבור המלך המקומי; שם מתאהבת בו בתו של המלך, דרוזיאנה.
מלך באבילונייה הפראי מגיע לחצר המלכות, מגובה בעשרת-אלפים לוחמים, דורש כי דרוזיאנה תינשׂא לבנו הכעור, לוציפר – ונענה בסירוב. במלחמה שמתחוללת כתוצאה מכך נשבה מלך פלנדריה. בּוֹבוֹ, רכוב על גבי סוס הקסמים רוּנדֶלֶה (רוּנדעלע), מביס את צבא מלך בבל, שוחט את לוציפר, מוציא לחופשי את מלך פלנדריה, וזוכה בהבטחה לשׂאת את דרוזיאנה; אך הוא מפוּתֶה להגיע לבבל, שם הוא נכלא וסובל במשך שנה, עד אשר עולה בידו לברוח. בינתיים, דרוזיאנה מאמינה כי בּוֹבוֹ כבר אינו בין החיים, ומסכימה להינשׂא לאביר מַאקַאבְּרוֹן.
ביום חתונתם של דרוזיאנה ומאקאברון מגיע לשם בּוֹבוֹ, מחופש לקבצן; הוא נמלט עם דרוזיאנה – בתחילה לארמון, ולאחר מכן ליער – מידיו של מאקאברון, הדולק אחריהם. בעומק היער יולדת דרוזיאנה תאומים.
בהמשך, מנסה בּוֹבוֹ לאתר דרך שתוביל אותם חזרה לפלנדריה; דרוזיאנה מגיעה למסקנה כי בּוֹבוֹ נפל טרף לאריה – מחליטה לצאת לדרכהּ-היא, מלוּוה בתאומים, ומגיעה בשלום לפלנדריה. בּוֹבוֹ שב למעונם ביער; לאחר שלא עולה בידו למצוא את דרוזיאנה או את התאומים, הוא מסיק בעצמו כי הם נפלו טרף לחיה רעה. בייאושו הוא מצטרף לצבא הצובא על אַנְטוֹנָא מכורתו; הוא הורג את אביו החורג, שולח את אמו למנזר, ותובע את הכתר המגיע לו בזכות. לבסוף, הוא מתאחד מחדש עם דרוזיאנה, אשר נעשית למלכתו.
הארמייה ה-19 (ורמאכט)

היסטוריה

הארמייה נוסדה ב-26 באוגוסט 1943 בפיקוד גאורג פון זודנשטרן. הקמת הארמייה באה בעקבות "מבצע לפיד" שהנהיגו בעלות הברית בחופי אלג'יר ומרוקו. התנגדות הצרפתים ששלטו באזורים אלו באותה תקופה הייתה מזערית, מה שגרם לגרמנים לפקפק בבעלי בריתם. לפיכך יזמו גרמניה ואיטליה הפשיסטית מבצע מהיר במהלכו נכבשה צרפת של וישי. הכוח התוקף במבצע זה נקרא "קבוצת ארמיות פלבר", לאחר שצרפת של וישי כבר הייתה כבושה, פורקה הקבוצה ועל בסיסה הוקמה הארמייה ה-19. הארמייה הייתה אמורה להגן על דרום צרפת, הרי הווז', אלזס, באדן ווירטמברג. אולם היא זכתה אך לתשומת לב מועטה מצד המטכ"ל הגרמני, ציודה היה מיושן וחייליה היו עייפים וחסרי מורל.
ב-15 באוגוסט 1944, פלשו בעלות הברית לדרום צרפת במה שכונה "מבצע דרגון". הארמייה ה-19 ספגה אבידות כבדות, 7,000 הרוגים ו-20,000 פצועים, אולם המטה הכללי שלה נסוג בשלמותו צפונה. הארמייה לקחה חלק פעיל בקרב ההגנה על נהר הריין, אולם בהדרגה נסוגה מפני כוחות צרפת החופשית שדחקו אותה דרך וירטמברג ובאדן. מפקד הארמייה אריך ברנדנברגר נכנע לכוחות צבא ארצות הברית ב-21 באפריל 1945. אם כי חלקים מהארמייה המשיכו ללחום עד ה-8 במאי.
אלעזר טויטו

על אודותיו

טויטו נולד ב-10 בינואר 1929 בעיירה קנשלה במחוז קונסטנטין באלג'יריה הצרפתית. הוא רכש חינוך דתי בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים שבראשות הרב יוסף גנאסיה ובמקביל למד בבית הספר הממשלתי. היה חבר במחתרת הציונית. בשנת 1947 הגיע לישראל באוניית המעפילים "שיבת ציון", אך זו התגלתה על ידי הבריטים וגורשה למחנות המעצר בקפריסין.
במרץ 1948 שוחרר טויטו ממחנה המעצר ועלה לישראל, בהגיעו לארץ התגייס למחלקה הדתית של הפלמ"ח ושירת במסגרת הגדוד הראשון של חטיבת יפתח. הוא השתתף בקרב על צפת ובקרבות הכבדים על מלכיה ובקרב חירבת כוריכור. הוא השתחרר מצה"ל ב-1950.
באוניברסיטת בר-אילן למד לתואר ראשון תנ"ך ותולדות-ישראל ולתואר שני בתנ"ך. דוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים (1973). מחקרו היה בנושא "שיטתו הפרשנית של רבי חיים בן עטר בפירושו 'אור החיים' לתורה", בהדרכת פרופ' עזרא ציון מלמד.
משנת 1962 עבד כמורה וכמנהל במוסד להכשרת מורים בגבעת וושינגטון במשך עשרים שנה. הוא היה מפקח של משרד החינוך במחוז הדרום, ולימד במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן עד פרישתו. במקביל, לימד תנ"ך במכללת "אורות ישראל". טויטו לבסוף שימש כיו"ר המועצה האקדמית של המכללה וכן לימד תנ"ך ועמד בראש ההתמחות למקרא וספרות חכמים בלימודי תואר שני. כמו כן העביר טויטו שיעורי תורה ביישוב מגוריו אלקנה שבשומרון.
בתשס"ה זכה באות יקיר החינוך הדתי של הסתדרות המורים הדתיים. היה נשוי לדינה ואב לשלושה, אוריאל (רב), עתירה, ויוסף, אשר נהרג בעת היתקלות עם מחבלים בשנת 2002 בתפקידו כמפקד יחידת הכוננות של היישוב איתמר. 
נפטר באלקנה בגיל 81. לאחר מותו, הוענק לו תואר "יקיר אלקנה" לשנת תשע"א "בזכות פעילותו למען הקהילה בתחומי החינוך ולימוד התורה".
נרואוליה (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה נרואוליה 11,371 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 89.05% בלארוסים,  6.28% רוסים, 2.82 אוקראינים ו-1.11% פולנים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (70.5%) ורוסית (28.06%).
השריר פושט האגודל הארוך

השריר פושט האגודל הארוך (TA: Musculus extensor pollicis longus) הוא אחד השרירים העמוקים במדור האחורי של האמה. בעת כיווצו מיישר השריר את הפרק המרוחק של האגודל ומסייע ליישור יתר פרקי האגודל. כאשר האגודל מיושר, פושט האגודל הארוך גם מקרב אותו ליתר האצבעות. גיד השריר מתווה את גבולה האחורי של תיבת ההרחה האנטומית.

תיאור

השריר פושט האגודל הארוך מתחיל את דרכו מהשליש האמצעי של הפן האחורי של הגומד והקרום הבין גרמי (שבין הגומד לעצם החישור). גיד השריר נכנס לכף היד ונאחז בבסיס הגליל המרוחק של האגודל.

עצבוב

השריר פושט האגודל הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7,C8) דרך העצב הבין גרמי האחורי, ענף של עצב החישור.
אלכסיי קורולב

ביוגרפיה

קורולב נולד במוסקבה והוא בוגר המכון לקולנוע על שם גרסימוב, ב-1998 השתתף כמר רוסיה בתחרות היופי הבינלאומית מר עולם.
ב-2006 שיחק בסרט כלב זאב וב-2007 שיחק בסדרת הטלוויזיה המבוססת על הסרט. ב-2007 גם שיחק בדרמת הספורט "אגרוף הצללים 2: נקמה" מסדרת סרטי אגרוף הצללים של הבמאי אנטון מגרדיצ'ב, בנוסף הוא הופיע גם במותחן סעיף 78 ובסרט משרט השליטים העוסק במלחמת הצפון.
ב-2010 הופיע בסרט המתח הרומנטי "פונוגרמה של תשוקה" של הבמאי ניקולאי לבדב.
נוליטו

קריירה קבוצתית

נוליטו הצטרף בנעוריו למערכת הנוער של קבוצה מקומית בעיר הולדתו, אלגיידה. בגיל 14 הצטרף לסנלקניו, קבוצה נוספת מעיר הולדתו, וב-2005 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של המועדון. ב-2006 עבר נוליטו לאסיחה, קבוצה אנדלוסית ששיחקה אז בליגה השלישית. בעונתו הראשונה בקבוצה היה נוליטו בעיקר שחקן מחליף, וב-31 הופעות בליגה הבקיע פעמיים. בעונתו השנייה שם, עונת 2007/08, התבסס מעמדו של נוליטו, והוא כבש 12 שערים ב-36 משחקים, מתוכם פתח ב-34. 
בקיץ 2008, עבר נוליטו לברצלונה ב', קבוצת המשנה של ברצלונה, ששיחקה גם היא בליגה השלישית, תחת המאמן לואיס אנריקה. בעונת 2008/09 שיחק נוליטו ב-28 משחקי ליגה, בהם הצליחה להבקיע 4 פעמים. בעונה הבאה היה נוליטו שותף לעליית הקבוצה מהליגה השלישית לליגה השנייה, בכך שכבש 12 שערים ב-35 משחקים. בעונת 2010/11 החל נוליטו להשתלב במשחקי הקבוצה הראשית של ברצלונה. ב-3 באוקטובר 2010 נכנס נוליטו כמחליף במשחק הליגה בו ברצלונה סיימה בתיקו מול מיורקה. נוליטו השתתף בשני משחקי גביע המלך נגד סאוטה. בשני שבהם, ב-10 בנובמבר, הבקיע נוליטו שער ראשון במדי ברצלונה, בניצחון קבוצתו 5:1. עד סוף העונה שותף נוליטו במשחק גביע נוסף, מול אלמריה בשמינית הגמר, ובמשחק ליגה מול הרקולס אליקנטה, ב-29 בינואר 2011. בליגה השנייה עם קבוצת המשנה השתתף נוליטו ב-38 משחקים, בהם כבש 13 פעמים.
בתום עונת 2010/11 דחה נוליטו את הצעתה של ברצלונה לחוזה מקצועני בה, והוא חתם על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון. בבכורתו הרשמית במדי המועדון, ב-27 ביולי 2011 מול טרבזונספור במוקדמות ליגת האלופות, כבש נוליטו את אחד משני שערי קבוצתו שניצחה 2:0. נוליטו הבקיע גם במשחק הגומלין, ובכך תרם להעפלתה של בנפיקה לשלב הבא. ב-20 באוגוסט הבקיע נוליטו בניצחון קבוצתו 3:1 על פירנסה, ובכך היה השחקן היחידי לצד אאוזביו שמבקיע בחמשת משחקיו הרשמיים במדי המועדון. בעונת הבכורה שלו בבנפיקה הבקיע נוליטו 11 שערים ב-29 משחקי ליגה, והוא עזר לקבוצתו לסיים במקום השני ולזכות בגביע הליגה הפורטוגלית.
בעונתו השנייה בבנפיקה דעך מעמדו של נוליטו, ועד סוף 2012 פתח במשחק ליגה אחד ונכנס כמחליף בחמישה נוספים, בהם הבקיע שער בודד. בחלון ההעברות של ינואר 2013, עבר נוליטו לגרנדה בהשאלה עד תום העונה. נוליטו סייע לקבוצתו לסיים את העונה בליגה במקום ה-17 ובכך להישאר בליגה הראשונה. נוליטו הבקיע 3 פעמים ב-17 משחקים, וכן גרם לשער העצמי שהבקיע כריסטיאנו רונאלדו, שהביא לגרנדה ניצחון ראשון על ריאל מדריד מזה 40 שנים.
לאחר ששב מן ההשאלה, עבר נוליטו לשחק במדי סלטה ויגו, תחת מאמנו בברצלונה ב', לואיס אנריקה. בחודש ספטמבר הבקיע נוליטו 4 שערים והוא נבחר על ידי התאחדות הליגה כמצטיין החודש. נוליטו עזר לסלטה לסיים במקום התשיעי. הוא היה המבקיע המצטיין של הקבוצה באותה עונה עם 14 שערים ב-35 משחקים.
ב-1 ביולי 2016 חתם במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג לארבע שנים. ב-13 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2-1 על סנדרלנד, במשחקו השני בפרמייר ליג נגד סטוק סיטי הוא כבש שני שערים. ב-16 ביולי 2017 חתם נוליטו בסביליה לשלוש שנים עבור 9 מיליון אירו.

קריירת נבחרות

נוליטו לא שיחק במדי נבחרותיה הצעירות של ספרד. ב-18 בנובמבר 2014 ערך נוליטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות מול גרמניה שנערך באצטדיון באלאידוס. ב-29 במאי 2016 הבקיע לראשונה במדי הנבחרת, צמד בניצחון על בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות. שלושה ימים מאוחר יותר כבש צמד נוסף, במשחק ידידות בו ניצחה ספרד 6:1 את קוריאה הדרומית. נוליטו נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2016.
פרדריק קליי

ביוגרפיה

קליי נולד בפריז להורים אנגליים. אביו היה חבר בפרלמנט הבריטי. אמו ואביו היו שניהם בעלי רקע מוזיקלי, כאשר סבתו מצד אמו הייתה זמרת אופרה. קליי התחנך בביתו ולמד נגינה על כינור ועל פסנתר. מאוחר יותר המשיך ללמוד קומפוזיציה אצל וילהלם ברנרד מוליק, וב-1863 עבר ללייפציג להמשך לימודיו אצל מוריץ האופטמן, אשר היה בין השאר גם מורם של סאליבן ושל המנצח הנס פון בילוב. קליי החל בקריירת ההלחנה שלו עוד כשהיה עובד ציבור. לאחר מות אביו ב-1873 וקבלת הירושה, החל לעסוק בהלחנה באופן בלעדי. פרט לכמה שירים, המנונים ומוזיקה כלית, כתב קליי בעיקר מוזיקה בימתית. בין השאר שיתף פעולה עם גילברט, וכתב יחד איתו כמה מיצירותיו המצליחות, ביניהן "לפני עידנים", ו"הנסיכה טוטו". 
לאחר שהות קצרה באמריקה, שב קליי ללונדון ב-1881. הוא סיים לחבר את שתי יצירותיו האחרונות, "הדוכסית העליזה" ו"הטבעת המוזהבת" בשנת 1883. אחרי ביצוע של האחרונה, סבל קליי משבץ מוחי, אשר גדע את קריירת ההלחנה שלו. הוא נמצא ללא חיים באמבטיה (ככל הנראה התאבד) בדירתה של אחותו, והוא בן 51. הוא נקבר בבית הקברות ברומפטון.
לואי פאבר (כומר)

לואי פאבר (בצרפתית: Louis Favre; ‏1910, בלוו ‏ - 16 ביולי 1944, סנו (צר')) היה כומר קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הגרמנים.

קורות חיים

אביו של פאבר נהרג בשנת 1917, במלחמת העולם הראשונה. פאבר למד בבלוו, עיירת הולדתו, ולאחר מכן בז'ובנה (Juvénat) (צר'), בית ספר קתולי בכפר ויל-לה-גרן  שבמזרח צרפת, ליד אנמס (Annemasse) שבאזור הגבול עם שווייץ וכן בקהילת המיסיונרים של סן פרנסואה דה סאל (צר'). את לימודיו המשיך בפריבור. 
פאבר שירת בצבא הצרפתי בין אוקטובר 1932 לאוקטובר 1933 ושוחרר בדרגת רב-טוראי. הוא שב ללימודיו בפריבור ובשנת 1934 נשבע את שבועותיו הדתיות . 
פאבר הוסמך לכמורה בשנת 1936 ושירת בקהילה בשווייץ (מוסד פלורימון - Institut Florimont - שליד ז'נבה) וכן בקהילות באזור מזרח צרפת, ליד הגבול עם שווייץ. הוא היה אוהד כדורגל ותיאטרון, כתב מחזות והעלה אותם עם תלמידיו הצעירים על במת התיאטרון שפעל בבית הספר בפלורימון. 
בשנת 1939 החל פאבר לעבוד בתור מורה בבית הספר בו למד כנער, ז'ובנה.

פעילותו בתקופת השואה

בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שב פאבר והתגייס לצבא הצרפתי. באוגוסט 1940, לאחר פלישת גרמניה לצרפת וכניעת צרפת, שב פאבר לכפרו ויל-לה-גרן והמשיך להורות בבית הספר. בשנת 1941 שב לתקופה קצרה להורות במוסד פלורימון בשווייץ. 
באפריל 1942 שב פאבר לצרפת והיה חבר במספר תאי מחתרת נגד הגרמנים ונגד שלטונות משטר וישי ששיתפו עמם פעולה. הוא סיפק מידע מודיעיני לקבוצות מחתרת באזור וכן לאנשי מודיעין של בעלות הברית שהיו ממוקמים מעבר לגבול, בשווייץ. 
לאחר המעצרים ההמוניים של קיץ 1942 באזור הכבוש הבריח האב פאבר יהודים רבים מצרפת אל מעבר לגבול שווייץ, בשיתוף פעולה עם אנשי צוות נוספים בבית הספר, בהם האב ז'ילבר פרנו ורמון בוקאר (Raymond Boccard) שלימים הוכרו גם הם בתור חסידי אומות העולם. בין המבקשים להימלט היו גם לוחמי מחתרת צרפתיים, טייסי בעלות הברית שמטוסיהם הופלו וכן צעירים נוצרים רבים שביקשו לברוח משירות החובה של הצרפתים בגרמניה הנאצית , אליו גויסו בכפייה למעלה מ-100,000 צעירים צרפתים בשנות מלחמת העולם השנייה. מאות פליטים עברו את הגבול באזור פעילותם של פאבר וחבריו, ובסיועם. 
בפברואר 1944 פשטו הגרמנים על בית הספר בו לימד האב פאבר, עצרו חלק מחברי הסגל החינוכי, חקרו אותם וסגרו את בית הספר. פאבר נמלט והסתתר, אך כששמע שחבריו נחקרים באלימות, הסגיר את עצמו כדי למנוע את המשך סבלם. רוב חבריו שוחררו אך פאבר נחקר באלימות ולאחר מספר חודשים במעצר, במספר בתי כלא, הוצא להורג בסנו (צר'), ליד ויל-לה-גרן, עם שבעה אסירים נוספים. הוא סירב להצעות של חבריו למחתרת להיות מוברח מבית הכלא, שכן חשש שהגרמנים ינקמו בחבריו שייוותרו בכלא.

הנצחה

לאחר המלחמה הוענקו לפאבר, לאחר מותו, אות צלב המלחמה, מדליית הרזיסטנס, אות לגיון הכבוד הצרפתי וצלב מלחמת העולם השנייה (צר').
בכניסה לבית הקברות באנמס קיימת אנדרטה לזכר פאבר ושלושה מחבריו למחתרת שנרצחו על ידי הגרמנים. כתביו של פאבר שמורים בארכיון בז'נבה.
בשנת 1986 הוכר פאבר על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
Quake 4

עלילה

עלילת המשחק, הממשיכה את העלילה של Quake 2, מתרחשת בשנות השישים של המאה ה-21, במהלך המבצע המכונה "מבצע אוברלורד חייזרי" נגד כוכב לכת חוצני עוין - כוכב הסטרוגים. (Stroggos). גיבור המשחק, קורפורל מתיו קיין, הוא נחת חלל, חבר בצוות "רינו" כחלק מכוח הפלישה של בני האדם לכוכב הסטרוגים ומשימתו יחד עם הצוות היא להבטיח שהסטרוגים לעולם לא יגיעו יותר לכדור הארץ (לאחר נפילת מקרון במשחק השני). בדומה למשחק השני, החללית מתרסקת באמצע שדה הקרב, ומתיו וצוותו חייבים לבצע משימות שונות שמטרתם לחבל, להרוס ולהשמיד מתקנים צבאיים של הסטרוגים תוך כדי חזרה לספינת האם.
הקמפיין מתחלק לשני חלקים:

מבצע: יתרון

בחלק הראשון הצוות מקבל הוראה להתגנב ולהשמיד את הנקסוס - מתקן צבאי חשוב ביותר של הסטרוגים, בעזרתו חיילי הסטרוגים נשלטים ומקבלים פקודות. הצוות שולח פצצה אלקטרו-מגנטית לתוך המבנה. כאשר הפצצה תתפוצץ, היא תשמיד כל רכיב אלקטרוני ברדיוס של אחד וחצי ק"מ. בתוך בניין הנקסוס, מתנהל קרב קשה עם לא מעט הרוגים, ומתיו בעצמו נופל בשבי בידי לא אחר מאשר מאקרון - שהוחזר לחיים, משופר ובנוי מחדש. לאחר הנפילה בשבי, הסטרוגים מבצעים בו ניסויים אכזריים בהם מוחלפים חלק מאיברי גופו בחלקים מכניים שמטרתם להפוך אותו לחייל סטרוגי, ובניהם, זריקה למוח אשר מאפשרת באופן מיידי הבנת שפת הסטרוגים. הצוות של קיין מחלץ אותו משם, שנייה לפני שנשטף לו המוח. במהלך המנוסה מהבניין, אנדרסון, הרופא של חוליית רינו, נפל קורבן למלכודת שבה הוא נתפס בשבי על ידי הסטרוגים ולא ידוע מה עלה בגורלו. קיין מגלה שגם אם הפצצה הייתה מתפוצצת, זה לא היה מספיק כדי להשמיד את הנקסוס. קיין ממשיך ללחום במגוון אויבים - זומבים, חיילי סטרוג סייבורגים, ובמפקד שלו - לשעבר, שכן הוא גם הפך לחייל סטרוגי, וחוזר לספינת הפיקוד.

מבצע: התקווה האחרונה

בחלק השני, מפקדיו של קיין מגלים שהתוספות המכניות שיפרו בהרבה את יכולותיו ומתגבשת תוכנית חדשה להשמיד את הנקסוס. ליבת הנקסוס מוגנת על ידי שלושה טרמינלים (מסופים): טרמינל נתונים ברשת, טרמינל עיבוד נתונים וטרמינל אחסון נתונים. רק קיין יכול להיכנס לטרמינלים האלו ולכבות אותם. לאחר משימה ארוכה ומפרכת הוא מגיע אל ליבת הנקסוס, שם הוא פוגש במאקרון, נלחם בו ומחסל אותו סופית. לאחר מכן הוא הורס את ליבת הנקסוס, חוזר אל ספינת האם ושם הם חוגגים והמשחק נגמר - לא לפני שקיין מקבל פקודות חדשות.

משחק מרובה משתתפים

המשחקיות במצב זה זהה למשחקיות של קודמו, Quake 3: Arena, ומציעה מגוון מצבי משחק: קרב "כולם על כולם", תפיסת דגל, קבוצה נגד קבוצה, אחד על אחד וכו'. ניתן גם שם להשתמש במהלכים מיוחדים מקוויק 3 כמו קפיצת טיל וקפיצה הצידה. מצב מרובה המשתתפים של המשחק, המבוסס על מודל לקוח-שרת, זהה לזה של Doom 3, אך הותאם ליותר שחקנים בשרת משחק. כמו קודמו, קוויק 4 הוא בין המשחקים המשוחקים ביותר בתחרויות משחקי מחשב וספורט ממוחשב כגון: Cyberathlete Professional League ו Electronic Sports World Cup. id, מפתחת המשחק, עורכת בכל שנה את כנס ה-QuakeCon ועורכת גם היא תחרויות במשחק במסגרת כנס זה.
קית' אליסון

ביוגרפיה

אליסון נולד למשפחה בת חמישה ילדים בדטרויט. בילדותו גדל כקתולי, אך עם לימודיו באוניברסיטה בגיל 19 המיר דתו לאסלאם. ב-1987 התחתן ועבר למיניאפוליס, שם החל את לימודי המשפטים באוניברסיטת מינסוטה. בעת לימודיו כתב אליסון מספר מאמרים תחת שם העט קית' א. חַכּים עבור עיתון הסטודנטים של האוניברסיטה. בין הדברים שכתב הגן על מנהיג אומת האסלאם, לואיס פרחאן, מהאשמות על אנטישמיות והציע להקים מדינה עבור אפרו-אמריקנים. גם לאחר לימודיו היה פעיל באומת האסלאם, הוא התקרא בשם קית' אליסון-מוחמד, סייע לארגן את "צעדת המיליון" של התנועה ב-1995, המשיך להגן על פרחאן בהזדמנויות שונות, וכן הביע תמיכה באישים נוספים שהתבטאו באופן אנטישמי. מאז התנער אליסון מדבריו, וב-2006 התנצל בפני הקהילה היהודית במינסוטה באומרו שהתבטאויותיו של פארחן עליהן הגן קודם היו אנטישמיות, ושהוא היה צריך להגיע למסקנה הזו מוקדם יותר. בעקבות התנצלות זו הוא זכה לתמיכה של רבים בקהילה היהודית במינסוטה.
אליסון התמודד ללא הצלחה ב-1998 לבית הנבחרים של מדינת מינסוטה. הוא נבחר לראשונה ב-2002 וב-2004 נבחר פעם נוספת. 
לקראת הבחירות של 2006 החליט להתמודד על המושב בבית הנבחרים של ארצות הברית ממנו פרש חבר הקונגרס הדמוקרטי הוותיק מרטין סאבו. בבחירות המקדימות גבר על מספר מועמדים, בהם ראש הצוות של סאבו, עם 41% מהקולות. במהלך מסע הבחירות קרא אליסון ליציאה ארצות הברית מעיראק ולסיום המלחמה בה. הוא התריס על אופן הטיפול של ממשלת ארצות הברית בנפגעי הוריקן קתרינה וכן על נסיונותיו של ממשל בוש לאסור הפלות מלאכותיות. בבחירות הכלליות אליסון זכה ברוב של 56%.
עם כינוס הקונגרס הושבע אליסון על קוראן בתרגום לאנגלית שהיה שייך לתומאס ג'פרסון והושאל על ידי ספריית הקונגרס.
בבית הנבחרים מכהן בוועדה לשירותים פיננסיים, וכיהן בוועדה ליחסי חוץ וועדת המשפטים.
בבחירות המקדימות לנשיאות ב-2016 היה בין חברי הקונגרס הבודדים שתמכו במועמדותו של ברני סנדרס.
אחרי הבחירות בארצות הברית ב-2016 עלה שמו כמועמד ליו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC), והוא זכה לתמיכה של סנדרס ואליזבת וורן מהאגף הפרוגרסיבי של המפלגה, וגם מצד אישים מהמנהיגות הדמוקרטית בסנאט כגון הארי ריד וצ'אק שומר. בבחירות שהתקיימו בקרב חברי הוועדה ב-25 בפברואר 2017 הפסיד בבחירות לטום פרז, שכיהן כמזכיר העבודה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ברק אובמה. פרז מינה אותו דקות לאחר פרסום התוצאות לסגנו.

יחסו לישראל

אליסון ביקר בישראל מספר פעמים. ב-2007 הוא השתתף במשלחת של חברי בית הנבחרים בראשות יושבת הראש ננסי פלוסי למזרח התיכון, כולל לישראל. במסגרת ביקור ב-2009 הוא ביקר יחד עם חבר קונגרס נוסף ברצועת עזה ובשדרות. 
בביקור ב-2013 ביקר גם באתר הארכאולוגי בשילה. 
במהלך מבצע צוק איתן פרסם אליסון מאמר בעיתון וושינגטון פוסט שבו קרא להסרת הסגר על עזה בטענה שרבים מהפלסטינים החיים ברצועה אינם תומכים בחמאס או בירי הרקטות שלו, אלא סובלים ממעשיו. לצד זאת הוא ציין את זכותם של הישראלים לחיות ללא איום רקטות.
אליסון התנגד לתוספת חירום למימון מערכת כיפת ברזל שהועברה על ידי הממשל האמריקאי.
אוטוביאנקי

אוטוביאנקי (באיטלקית: Autobianchi) הייתה חברה איטלקית לייצור כלי רכב.

היסטוריה

חברת ביאנקי נוסדה בשנת 1885 על ידי אדוארדו ביאנקי, והתמחתה בייצור אופניים (המיוצרים עד היום). בשנת 1902 יצרה באופן עצמאי את המכונית הראשונה שלה, דגם 12HP. לאחר מכן נכנסה החברה לתחרות מול חברת פיאט, וייצרה מספר דגמים תחת הסדרה S. 
בתקופה שבין מלחמות העולם, ייצרה ביאנקי את דגמי האוגוסטה והאפריליה, שזכו להצלחה גדולה באיטליה. 
במלחמת העולם השנייה הופצץ המפעל של ביאנקי, והחברה הפסיקה לייצר כלי רכב והתמקדה באופניים ואופנועים.
ב-1955 החליטה הנהלת ביאנקי לשוב ולייצר מכוניות. לשם כך הגיעה ביאנקי להסכם עם יצרנית הרכב פיאט ועם יצרנית הצמיגים פירלי על הקמת החברה אוטוביאנקי. 
בשנת 1957 יצא הדגם הראשון של אוטוביאנקי, ה-אוטוביאנקי ביאנקינה, שהיה מבוסס על דגם פיאט 500. ב-1963 יצא הדגם הבא של אוטוביאנקי, הסטלינה, שהייתה מכונית קבריולה המבוססת על דגם פיאט 600. 
ב- 1963 יצא דגם הספורט, 2 מושבים אוטוביאנקי סטאלינה. הדגם יוצר עד שנת 1965.
ב-1964 יצא דגם ה-פרימולה שהיה דגם מהפכני. הדגם היה מצויד בהנעה קדמית (עבור פיאט זה היה הדגם הראשון מסוג זה), מנוע רוחבי, מצמד הידראולי, ארבעה בלמי דיסק וכן דלת אחורית (במכונית היו שתי דלתות נוסעים ודלת מטען).
ב- 1968 יצא דגם ה-סופרמיני בתצורת סטיישן, "אוטוביאנקי ג'רדיניירה" אשר היה מבוסס על דגם "פיאט 500 ג'רדיניירה".
ב-1968 השתלטה חברת פיאט לחלוטין על אוטוביאנקי.
בשנת 1969 הוציאה אוטוביאנקי שני דגמים חדשים, אוטוביאנקי A111 ו- אוטוביאנקי A112. באותה שנה הועברה אוטוביאנקי לחטיבת לנצ'יה של פיאט. ב-1985 הוציאה אוטוביאנקי דגם חדש, Y10, ששווק במקומות מסוימים גם תחת השם "לנצ'יה Y10". 
ב-1992 נסגר המפעל של אוטוביאנקי. פיאט מכרה את זכויות המותג למועדון הרכב של אוטוביאנקי באיטליה.
פוליהימניה

במיתולוגיה היוונית, פוליהימניה ("שירים רבים") הייתה אחת מתשע המוזות, מלוותיו של האל אפולו, ובנותיהם של זאוס, ראש האלים, ומנמוסינה, אלת הזיכרון. פוליהימניה היא פטרוניתם של שירי התהילה לאלים וצחות הלשון, ולעיתים אף של הגאומטריה והחקלאות. 
באמנות היא מתוארת כאישה רצינית ומהורהרת, השקועה במחשבות, מרפקה שעון על עמוד, ואצבעה סמוכה לשפתיה. לגופה היא עוטה גלימה ארוכה ופניה רעולים בצעיף. 
האסטרואיד 33 פוליהימניה  שהתגלה ב-1854 על ידי ז'אן שקורנאק נקרא על שמה.
ג'ארד ס. גילמור

ביוגרפיה

גילמור נולד בסן דייגו, קליפורניה.
למד שנתיים בבית ספר להכשרת שחקנים, דוגמנים, וזמרים ע"ש ג'ון רוברט פאוורס בסן דייגו. על פי וראייטי, גילמור החל את קריירת המשחק שלו שלא במתכוון, לאחר שרץ לנציגי כשרון שהיו מעוניינים באחותו התאומה, טיילור. לאחר אודישנים רבים, שרכש העבודות הראשונות שלו דוגמנות ומשחק בפרסומות.

תפקידים מרכזיים

בשנת 2009 לוהק גילמור לדמותו של בובי דרייפר, אותה גילמו שני שחקנים נוספים: אהרון ארט ומיקוול האקווי.
ב-2011 עזב גילמור את מד מן ולוהק לסדרה "עד עצם היום הזה". הוא גילם את דמותו של הנרי מילס, דמות ראשית בסדרה, במשך 6 עונות. יוצרי הסדרה, אדם הורביץ ואדי קיציס, אמרו על דמותו של הנרי כי היא דמות מורכבת מצד אחד, אך מצד שני מאוד רגישה. גילמור ענה מאוד על אופייה הנדרש של הדמות. לדבריו "אני מתחבר להנרי בגלל שאני גם בן 11 ויש לי דמיון טוב מאוד. אני נהנה להמציא ולשחק משחקים במציאות חלופית בעצמי".

פרסים

בטקס פרסי האמן הצעיר מספר 33, זכה גילמור בפרס עבור הביצועים הטובים ביותר בסדרת טלוויזיה. בשנה שלאחר מכן היה מועמד בשנית לקבלת אותו פרס, אך לא זכה.
גילמור היה אחד משחקני מד מן כאשר הסדרה זכתה בפרס גילדת שחקני המסך על ביצוע מעולה של אנסמבל בסדרת דרמה בשנת 2010 לעונה 3.