google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם אליהו מייזס

הרב אברהם אליהו מייזס (בכתיב יידי: מייזעס, לעיתים: מייזיס תרס"א, 1901 בערך - י"ח בסיון תשכ"א, 2 ביוני 1961) היה ראש ישיבה ליטאי שהיה פעיל בהפצת יהדות ברוסיה הקומוניסטית. ב-1953 עלה לישראל והיה פעיל במאבקי היהדות החרדית עם המדינה לצד כהונתו כראש ישיבת תורה ויראה.

ביוגרפיה

נולד בסלוצק (כיום בלארוס). בילדותו התייתם משני הוריו וחי לבדו בעניות ורעב. בבחרותו למד בישיבת סלוצק של הרב איסר זלמן מלצר. לאחר מעברה של הישיבה לקלצק הוא פתח ישיבה מחתרתית ומסר בה שיעורים, עד שנסגרה על ידי הקומוניסטים. האו ניסה לפעול להשארת הישיבה בטענה שבחורים מבוגרים מותרים על פי חוק ללמוד בישיבה, אך כשל במאבקו. הוא ניהל מאבק על פתיחת מאפיית מצות ושכר עורך דין שייצג אותו מול השלטונות, ואכן קיבל אישור לפתוח מאפייה, אך בהמשך הקומוניסטים סגרו אותה.
הוא עבר למינסק ופתח בה ישיבה בשם "ישיבת מסירות נפש". הוא הרצה בישיבה על חובת מסירות נפש על קיום המצוות. בין תלמידיו מישיבה זו היה הרב שאול ישראלי שעלה לארץ ישראל בהשפעתו.
הוא נעצר מספר פעמים אך המשיך בפעולותיו. לבסוף נשפט למאסר של 6 וחצי שנים והוגלה לסיביר שם שהה עשר שנים. הוא קיים מצוות בסיביר, שמר שבת והניח תפילין שהצליח להשיג, וישב בסוכה שבנה בבור מכוסה בסכך. הקומוניסטים תפסו אותו בתוך הסוכה והצליפו בו מכות אך הוא סירב לצאת מהסוכה. לפעמים נהג לשבור את קרח הנהר ולטבול בו.
לאחר סיום המלחמה נסע לצרפת וכיהן לצד הרב מרדכי פוגרמנסקי כראש ישיבה לפליטים ב"באהי", פרבר של פריז. הוא מסר בישיבה שיעור שבועי בעיון ושיעור במוסר.
בשנת תשי"ג עלה לארץ ישראל ומונה לראש ישיבת תורה ויראה. מיד עם בואו הצטרף למאבקי החרדים בירושלים. הוא השתתף בהפגנות השבת, בהפגנות על מועדון מעורב במאה שערים ובפרט בההפגנות על גיוס בנות. הוא היה נותן דרשת התעוררות ועידוד לפני ההפגנות, ולאחריה היו יוצאים המפגינים לרחוב. תוך כדי ההפגנה היה נוהג לדבר בלימוד עם סובביו. הוא היה מסרב לברוח כשהשוטרים היו מכים את המפגינים, ומספר פעמים אושפז בדרכו למעצר. הוא נהג לומר שכל מכה תחשב לאות הצטיינות בביאת משיח, וכל יום בכלא יחשב כשנה.
הוא היה פעיל בהקמת מאפיית המצות של תולדות אהרן, שנודעה בזמנו כמאפייה עם הידורים וחומרות רבות, כמו שולחנות זכוכית לרידוד המצות (ולא עץ כפי שהיה נהוג עד אז) ומקלות רידוד חדשים בכל 18 דקות.
הוא נהג להתבודד מראש חודש אלול ועד לאחר יום כיפור. נפטר בשנת תשכ"א. מחותנו הרב שמואל וואזנר אמר בהספד עליו, שהוא לא סיפר את מרבית קורות חייו באומרו שאת קורותיו יספר בעולם הבא. 
חתניו הם הרב חיים וואזנר, גאב"ד זיכרון מאיר וראש ישיבת חכמי לובלין, הרב מאיר שטרן והרב יוסף רוט שהיה ראש מוסדות בית דוד בבני ברק. נכדו הוא העסקן הירושלמי-סאטמרי, אפרים שטרן.
אדוארד אוונס

נעורים וראשית קריירה

אדוארד אוונס נולד בלונדון ב-1881, בן לעורך הדין פרנק אוונס. לאחר שסולק מבית ספרו עקב השתמטות מלימודים, השלים את השכלתו די הצורך להתקבל לאוניית אימונים של צי הסוחר וכעבור שנתיים, ב-1896, להתקבל כצוער בצי המלכותי. אוונס למד בקולג' של הצי המלכותי משנת 1900 עד 1902. בשנת 1900 קודם לדרגת סגן-משנה בפועל, ואחר לסגן-משנה ובשנת 1902, לסגן. באותה שנה שירת כקצין שני על "מורנינג", ספינת הסיוע של משלחת דיסקברי, המשלחת האנטארקטית הראשונה של סקוט בשנים 1904-1901.

המשלחת השנייה של סקוט לאנטארקטיקה, 1913-1910

סקוט הציע לאוונס תפקיד בעל חשיבות במשלחתו השנייה כדי לשכנע אותו לוותר על תוכניותיו למשלחת מתחרה משלו, לחקר ארץ אדוארד השביעי. אוונס ניאות, בתיווכו של קלמנטס מרקהם, להצטרף למשלחתו של סקוט, אבל להסכמתו היה מחיר. הוא דרש להיות המשנה לסקוט, מעמד שסקוט הועיד לידידו ועמיתו משכבר הימים, רג'ינלד סקלטון. ככל שצר היה לסקוט להציב את אוונס במקום סקלטון, לא יכול היה להתעלם מן התמיכה הרבה ומקורות המימון הניכרים שעמדו לרשות אוונס, והוא הסכים לצרפו כמשנה לו. אף על פי כן, יחסי העבודה ביניהם לא התנהלו על מי מנוחות, כיון שסקוט המשיך לראות באוונס יריב.
באנטארקטיקה, היה אוונס אחראי בתחילה על קבוצת המזחלת הממונעת של סקוט. אחרי שהמזחלת התקלקלה, המשיך דרומה כמפקד על קבוצת הגוררים, שנועדה להיות פלוגת הסיוע האחרונה שתלווה את סקוט אל הקוטב. אחרי ששמע מסקוט, שהוא לא יהיה בקבוצה שתעשה את כברת הדרך האחרונה אל הקוטב עצמו, פנה אוונס אחור ב-4 בינואר 2012 בקו רוחב 87° 32′ דרום, במרחק 240 ק"מ מן הקוטב, וחבר אחר מאנשיו, באוארס, המשיך עם קבוצת הקוטב של סקוט. במסע חזרה, חלה אוונס אנושות בצפדינה וב-11 בפברואר, עדיין במרחק 160 ק"מ ממחנה הבסיס, לא יכול היה עוד להלך בכוחות עצמו. שני חבריו הנותרים, טום קרין וויליאם לאשלי, השכיבו אותו על המזחלת וגררו אותו הלאה. אוונס פקד עליהם להשאיר אותו שם ולהמשיך לבדם, כיון שחשש ששלושתם ימותו בדרך, אך הם סירבו. מאוחר יותר אמר אוונס, כי הייתה זו הפעם היחידה בקריירת הצי שלו, שפקודה שלו נתקלה בסירוב. מצבו המתדרדר והולך של אוונס תועד ביומנו של לאשלי, שציין, כי אוונס "נעשה שחור וכחול ועוד כל מיני צבעים אחרים", ולאחר זאת, כי הוא סובל כאבים קשים ואיננו יכול לעמוד. מצרכי המזון אזלו במהירות, כשלפניהם עוד 56 ק"מ עד לבסיס, ועל כן התנדב קרין ללכת לבדו אל האט פוינט, בעוד שלאשלי יישאר עם אוונס באוהל עד שתגיע עזרה. ב-19 בפברואר, אחרי שהלך במשך 18 שעות ללא עצירה, הגיע קרין אל האט פוינט, שם מצא שניים מחברי המשלחת, הרופא ד"ר אדוארד ל. אטקינסון והכלבן דימיטרי גרוב, שיצאו על מזחלות כלבים וחילצו את אוונס ולאשלי ב-22 בפברואר. בסך הכל, עברו השלושה במסע רגלי מרחק של כ-2400 ק"מ.
בשל מחלתו, נשלח אוונס הביתה בספינת המשלחת "טרה נובה", במרץ 1912, אך הוא הבריא וחזר בשנה שלאחריה כמפקד הספינה, שלקחה את ניצולי המשלחת הביתה.
סקוט סטירני

ביוגרפיה

סטירני גדל בשיקגו. ב-1982 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת נוטרדאם. בסיום לימודיו התגייס לצי ארצות הברית ובאפריל 1984 סיים קורס טיס. הוא היה בעל תואר שני באסטרטגיית משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
סטירני שירת כטייס F/A-18 הורנט בהצבות מבצעיות בטייסת 87 ובטייסת 136. הוא פיקד על טייסת 131 ועל כנף 7 שהוצבה בנושאת המטוסים "דווייט אייזנהאואר", השתתף במלחמת המפרץ, במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק. סטירני הדריך בבית הספר לטיסה קרבית של צי ארצות הברית ("טופ גאן"). במהלך שירותו צבר למעלה מ-4500 שעות טיסה וביצע למעלה מ-1,000 נחיתות על נושאות מטוסים. הוא שימש עוזרו של ראש המבצעים הימיים ושירת בתפקידי מטה בפיקוד המשולב ובפיקוד כוחות הצי. 
לאחר שקודם לדרגת אדמירל משנה שירת בפיקוד התובלה של ארצות הברית, ב-2013 מונה למפקד כוח התקיפה 4 וכוח ההיערכות של פיקוד כוחות הצי. ב-2014 מונה למפקד אגף פיתוח הלוחמה של הצי. במאי 2016 מונה לקצין המבצעים של פיקוד מרכז של ארצות הברית. 
במאי 2018 מונה למפקד הצי החמישי בדרגת תת-אדמירל.
ב-1 בדצמבר 2018 נמצא מת במשרדו בבחריין. מחקירה ראשונית של הצבא האמריקני ומשרד הפנים המקומי, עולה כי יש חשד להתאבדות.
סטירני היה נשוי ואב לשניים.
סטריז' (רכבת)

הסטריז' (ברוסית Стриж; ' סיס החומות') היא רכבת מהירה מתוצרת רוסית, המשמשת את קווי הרכבות הבינעירוניים במדינה. נוצרה על ידי חברת Talgo הספרדית.

מידע כללי

הרכבות פועלות בקווים בין מוסקבה לניז'ני נובגורוד מאז 1 ביוני 2015 ובין מוסקבה לברלין מאז 17 בדצמבר 2016. בקו מוסקבה - ניז'ני נובגורוד הם עוצרים בתחנה אחת עד שלוש ומחברים בין שתי הערים תוך 3 שעות ו-35 דקות (כשהן עוצרות רק בעיר ולדימיר). הקרונות נמשכות על ידי קטר מדגם EP20.
בשנת 2016 חברת הרכבות הרוסית קישרה גם את מוסקבה וברלין באמצעות הסטריז'. זמן הנסיעה בין שתי הערים הוא קצת יותר מ-20 שעות.
לקראת מונדיאל 2018 רכשה חברת הרכבות הרוסית רכבות מדגם Talgo רחבות גוף לשירותים אחרים. הקרונות נמשכו על ידי קטרי EP1 במזרח למרינסק ואילו על ידי קטרי EP20 מערבית למרינסק.
בקזחסטן פעלו מאז 2013 רכבות Talgo רחבות גוף, שנבנו על ידי Tulpar-Talgo הספרדית. בשנת 2016 רכבות Talgo רחבות גוף ביצעו נסיעות מבחן בהודו.
דגרתל וולאס

מאפיינים

אורך הדגרתל הוא 31 ס"מ וצבעו חום-זית. הזכר גדול מעט מהנקבה אבל דומה לה בצבעו. המקור כחלחל והנוצות כתומות לאורך הגוף עם בטן ורדרה ורגליים חזקות ושחורות. על הגב ותחילת הכנפיים פסים אדומים-כהים מאונכים אותם יש רק לזכרים.
הדגרתל של וולאס שקרוי ע"ש אלפרד ראסל וולאס, מצוי ביערות גשם של כמה איים בארכיפלג מאלוקו: הלמהרה, בורו, סראם, אמבון, טרנאטה, הארוקו ובאצ'אן. ייתכן שהוא חי גם באי מיסואול שבפפואה המערבית.
כמו רוב מיני הדגרתליים הנקבה מטילה ביצים בגומות קרקעיות ביער או ליד החופים והחול מחמם את הביצים. הזכר בוחן את חום הקן ומוסיף או מוריד חול או בוץ לפי הצורך.
הדגרתל נפגע באזור חיותו כתוצאה מפגיעה ביערות והוא בסכנת הכחדה כיום.
חרוט

חָרוּט (בלועזית קוֹנוּס, מיוונית: κώνος; לעיתים גם חַדּוּדִּית) הוא גוף גאומטרי תלת-ממדי, המוגדר על ידי עקומה דו-ממדית, סגורה, כלשהי, הקרויה מכוון, ונקודה במרחב, הנמצאת מחוץ למישור בו נמצא המכוון, הקרויה קודקוד. הצורה הגאומטרית התחומה על ידי המכוון קרויה בסיס. החרוט הוא המקום הגאומטרי של כל הקטעים ("הקווים היוצרים") המחברים בין המכוון לקודקוד. משטח הנוצר כאשר הקווים היוצרים הם קרניים, או ישרים  נקרא גם הוא חרוט. במקרה זה, החרוט המתקבל הוא משטח אינסופי פתוח. עצם אשר צורתו היא חרוט, מכונה "חרוטי" או "קוני".
גובה החרוט הוא האנך לבסיס העובר דרך הקודקוד. גם אורך האנך נקרא "גובה".
פעמים רבות משתמשים בשם "חרוט" או "חרוט ישר" לציון חרוט שבסיסו עיגול ויש לו ציר סימטריה העובר דרך מרכז העיגול (הקודקוד נמצא בדיוק "מעל" מרכז המעגל). חרוט ישר הוא גם גוף סיבוב של משולש ישר-זווית סביב אחד הניצבים. חרוט עיגולי שצירו אינו מאונך לבסיסו קרוי חרוט משופע.

תכונות גאומטריות

פני החרוט הם משטח ישרים.
הנפח  של חרוט שגובהו  ושטח בסיסו  הוא  (ראו עקרון קאוואליירי: נפח פירמידה). בפרט הנפח של חרוט עיגולי שלבסיסו רדיוס  הוא 1/3 מנפחו של גליל בעל אותם ממדים, כלומר . מרכז המסה של חרוט עיגולי (בהנחה שהחרוט מלא בצפיפות אחידה) ממוקם על צירו, ברבע המרחק מן הבסיס לקודקוד.
שטח פניו של חרוט עיגולי הוא , כאשר  הוא המרחק מן הקודקוד אל היקף הבסיס (לפי משפט פיתגורס). השטח כולל שני חלקים: שטח הבסיס שהוא , ושטח פני הצד שהוא .
חתך חרוט הוא הצורה החד-ממדית המתקבלת על שפת החרוט ישר כאשר מישור חותך אותו. צורת חתך החרוט תלויה בזווית שבה המישור חותך את החרוט. קיימים שלושה חתכי חרוט: אליפסה (כולל מעגל, ונקודה), פרבולה והיפרבולה (כולל זוג ישרים נחתכים).
פריסה של חרוט בנויה מגזרת מעגל ומעיגול הצמוד אליה. גזרת המעגל היא מעטפת החרוט לאחר ששוטחה, והעיגול הוא בסיס החרוט המשמר את צורתו. רדיוס גזרת המעגל שווה לאורך הקו היוצר של החרוט, ואורך הקשת שלה שווה להיקף עיגול הבסיס. זווית הגזרה, ברדיאנים, שווה ליחס בין היקף מעגל הבסיס, לאורך הקו היוצר.

הכללה טופולוגית

ניתן להכליל את בניית החרוט הגאומטרי כך שהבסיס עליו נבנה החרוט יהיה מרחב טופולוגי כלשהו. בלשון לא פורמלית, בונים גליל שמורכב מעותקים של המרחב "זה על גבי זה" ומכווצים את החלק העליון של הגליל לנקודה אחת. בניסוח פורמלי, בהינתן מרחב טופולוגי X, החרוט על X מסומן  ומוגדר בתור מרחב המנה: , כאשר  הוא יחס השקילות המזהה את כל הנקודות ב- כנקודה אחת.

שימושים של חרוט

רוב הטילים והרקטות מסתיימות בראש קוני, וזאת על מנת לשפר את האווירודינמיות שלהם. טילים אחרים מסתיימים בכיפה.
מטען חלול מבוסס על חרוט נחושת הפוך, שנהפך ל"ליינר" לוהט בעקבות פיצוץ חומר נפץ שנמצא בחודו.
מדורת עצים נבנית לרוב בצורת חרוט, על מנת לאפשר בעירה טובה יותר של העץ. 
כובעים טיפוסיים של ליצנים וכובעי גמדי הגינה הם בצורת חרוט.

בשפה העברית

חרוט קטום (חרוט שחתכו את חלקו העליון באמצעות מישור), לרוב בצבעי אדום-כתום, משמש לסימון מסלולים בספורט ובתחבורה ונקרא בשפת היומיום "קונוס" . לעיתים, מודבק הכינוי "קונוסים" לקבוצת כדורגל או כדורסל חלשה במיוחד, כמטאפורה על כך שסיפקו התנגדות למשחק היריב כמו קונוסים - עצמים נייחים שלא רצים ולא מהווים אתגר עבור שחקני היריב.
מיס בלגיה

מיס בלגיה (בצרפתית: Miss Belgique; בהולנדית: Miss België) היא תחרות יופי שנתית הנערכת בבלגיה.
התחרות נערכה לראשונה ב-1928 ובלגיה אף השתתפה שנים מסוימות בתחרות היופי הבינלאומית, ב-1930 נטה דושאטו זכתה במקום הראשון בתחרות הבינלאומית.
התחרות הופסקה ב-1939 עקב מלחמת העולם השנייה, וב-1949 חודשה התחרות.
המתמודדות בתחרות צריכות להיות בין הגילאים 18–25 ורווקות ללא ילדים וכל אחת מהמתמודדות מייצגת אזור שונה במדינה.
ב-1971 לוותה התחרות בגל של הפגנות מצד הארגון הפמיניסטי "Dolle Mina".
ב-1993 התחרות שודרה לראשונה בטלוויזיה על ידי שתי רשתות שידור במדינה בשפות צרפתית והולנדית, הזוכה מייצגת את בלגיה בתחרויות מיס תבל ומיס עולם.
ב-2008 נמתחה ביקורת על התחרות עקב כך שהזוכה אליזה פוליצ'ק לא דוברת פלמית.
אלפרד פון שליפן

ביוגרפיה

פון שליפן נולד בברלין ב-28 בפברואר 1833 לקצין בצבא הפרוסי בדרגת רב-סרן. בשנת 1853 התקבל לאוניברסיטת ברלין כסטודנט למשפטים, אך התגייס באותה שנה לצבא הפרוסי. בשנת 1854 קיבל דרגת לויטננט (סג"ם). בשנים 1858-1861 למד באקדמיה הצבאית בברלין, ובשנת 1862 קיבל דרגת אובר לויטננט (סגן). בשנים 1863–1865 שירת במדור הטופוגרפי של המטה הכללי הפרוסי. בשנת 1866 נשלח לפריז ללמוד צרפתית.
עם פרוץ מלחמת שבעת השבועות צורף פון שליפן אל קורפוס הפרשים של הארמייה ה-1, והשתתף בה כקצין מטה בדרגת האופטמן (סרן). לאחר המלחמה הוחזר אל המטה הכללי הפרוסי ונשלח שוב לפריז, הפעם כנספח צבאי. בשנת 1868 שירת כקצין מטה בקורפוס ה-10. לאחר מכן שירת כמ"פ בחטיבת הדרגונים ה-2 עד שנת 1870, בה הוחזר אל המטה הכללי הפרוסי. במלחמת צרפת פרוסיה צורף אל המטה של הדוכס ממקלנבורג-שוארין, שכוחותיו לחמו בדרום צרפת, והועלה לדרגת מיור (רב-סרן).
לאחר המלחמה קיבל תפקיד כקצין מטה כללי בקורפוס ה-15. בשנת 1868 התחתן, אך אשתו מתה בשנת 1872 כשילדה את בתם השנייה.
בשנת 1876 הועלה פון שליפן לדרגת אוברסט-לויטננט (סא"ל), והוצב לפקד על רגימנט משמר האולנים ה-1 בפוטסדאם, תפקיד אותו מילא עד 1886 ובמהלכו הועלה לדרגת אוברסט (אל"ם). לאחר סיום תפקידו הועלה לדרגת גנרל מיור (תא"ל) ושימש כראש אגף במטה הכללי הפרוסי. בשנת 1888 קיבל דרגת גנרל לויטננט (אלוף). 
ב-7 בפברואר 1891 פורסם מינויו לראש המטה הכללי של הצבא, ובשנת 1903 הועלה לדרגת גנרל אוברסט. ב-1 בינואר 1906 פרש פון שליפן מהצבא. במשך כל תקופת שירותו כראש המטה הכללי לא אירע אף סכסוך מזוין.
בצעד חריג, 5 שנים לאחר פרישתו, הוענקה לו דרגת גנרל פלדמרשל על ידי הקיסר וילהלם השני, בניגוד לנוהג להעניק דרגה זו רק לגנרל שפיקד על כוח שניצח בקרב.
פון שליפן מת ב-4 בינואר 1913.
באקווילד

באקווילד (באנגלית: Buckwild) הוא מפיק היפ הופ מהברונקס, ניו יורק, ארצות הברית. במקור באקווילד היה די ג'יי ולאחר שהוא פגש את Lord Finesse הוא עבר להיות מפיק לשירי היפ הופ. יותר מאוחר הוא הצטרף ללהקה  D.I.T.C עם הראפרים .Showbiz and A.G ,Diamond D, פאט ג'ו, Big L ו-.O.C. ההפקה הראשונה שלו הייתה עם השיר "(Shit Is Real (You Can't Front" שכללה את הראפרים Diamond D, Lord Finesse ו- Sadat X.

ביוגרפיה

החשיפה הראשונה של באקווילד בציבור הייתה בשנת 1994, כאשר הוא הפיק את השיר "Word...Life" של הראפר .O.C. באותה השנה באקווילד הפיק שלושה שירים באלבום Stress: The Extinction Agenda של הלהקה Organized Konfusion. הוא גם הפיק באותה שנה שלושה שירים ללהקה Artifacts באלבום הבכורה שלהם, Between a Rock and a Hard Place, באקווילד המשיך את החשיפה שלו כאשר הוא הפיק במספר אלבומי אנדרגראונד כמו: Lifestylez Ov Da Poor & Dangerous של הראפר Big L, באלבום Doe Or Die של הראפר AZ, באלבום 4,5,6, של קול ג'י ראפ ובאלבום The Natural של Mic Geronimo. הוא גם נהפך להיות ידוע בעשיית רימקסים רבים לאומני היפ הופ כמו: גורו, ביסטי בויז, Q-Tip, Channel Live, KRS-One, Kool Keith והרבה אומנים אחרים.
מאמצע ועד סוף שנות ה-90 הוא הפיק ועשה רימקסים לאומנים כמו:Diamond D, Capone-N-Noreaga, Lord Finesse, .Showbiz and A.G, Tha Alkaholiks, Mad Skillz, ביג פן, ביסטי בויז, פאט ג'ו, ג'יי זי ו-הנוטוריוס בי. איי. ג'י.. ב-2011 באקווילד הפיק 12 מתוך 15 שירים באלבום Bon Appetit של הראפר .O.C . הביט הכי מפורסם של באקווילד יצא בשנת 2001 בסינגל "Whoa!" של הראפר Black Rob.
ב-1999 באקווילד הפיק בדיסק של America is Dying Slowly ,Red Hot Organization, שכלל גם את וו טאנג קלאן, פאט ג'ו, ביז מארקי ועוד מספר אומני היפ הופ ידועים. הדיסק בא לעלות את המודעות של מחלת האיידס בקרב גברים אמריקאים אפריקאים. Source magazine הכריז את האלבום כ"יצירת מופת".
בשנת 2003 באקווילד הפיק 8 שירים מתוך 20 במיקסטייפ Hard 4 The Streets של הלהקה Kurrup Money. ב-2007 Ground Floor Recordings הוציא לאור את האלבום Diggin' In The Crates, שכלל הפקות ורימקסים שבאקווילד עשה בין השנים 1993–1997. ב-2010 הראפר Celph Titled הוציא לאור את האלבום Nineteen Ninety Now, אשר כלל ביטים ישנים של באקווילד מ-1994–1995, באלבום התארחו אומנים חדשים שלא נשמעו לפני כן והאלבום קיבל ביקורות טובות בקרב המבקרים.
הית'רו אקספרס

הית'רו אקספרס (באנגלית: Heathrow Express) הוא קו רכבת המקשר בין נמל התעופה לונדון הית'רו לתחנת הרכבת פדינגטון בלונדון. הקו נפתח בשנת 1998 ומפעילה אותו "חברת התפעול הית'רו אקספרס", השייכת לנמל התעופה הית'רו. הית'רו אקספרס פועל באופן עצמאי ואיננו כפוף לחוקים של זכיונות רכבות בבריטניה.

היסטוריה

הית'רו אקספרס תוכנן כמיזם משותף בין נמל תעופה הית'רו לחברת הרכבות הבריטית, אך עבר במלואו לידי המחזיק הראשון בעקבות ההפרטה.
בניית הקו החלה בשנת 1993. העבודות העיקריות כללו 8 ק"מ של מנהרות של נתיב יחיד (לרבות שמונה ארובות חילוץ) ותחנות תת-קרקעיות בהית'רו מרכז ובטרמינל 4 של הית'רו. היה צורך גם בחישמול המסילות של הקו הראשי המערבי (GWML) בין פדינגטון לצומת נמל התעופה, שם התפצל הקו החדש מן הקו הראשי. צומת מרחף, שנודע בשם "סטוקלי פלייאובר" נבנה לשם חיבור המנהרה לקווים המהירים של GWML.
החל בינואר 1998 החל לפעול קו שירות פנימי בשם "הרכבת המהירה של הית'רו" (Heathrow Fasttrain) אל תחנה זמנית, שנקראה "צומת הית'רו", משם הסיע אוטובוס מיוחד את הנוסעים בשארית הדרך. השירות המלא החל לפעול ב-23 ביוני 1998, עם ארבע רכבות לשעה בכל כיוון.
בשנת 2005 החל לפעול שירות שנקרא "קשר הית'רו" (Heathrow Connectֻׂׂ), שירות שעצר פעמיים בשעה בתחנות לאורך המסלול. ב-2008 הוסט הית'רו אקספרס לשרת את טרמינל 5 במקום את טרמינל 4.
מועצת החכמים

מועצת החכמים הייתה תוכנית דיונים ישראלית בהנחיית דן מרגלית ששודרה בערוץ 10 בין השנים 2006 ל-2010.
התוכנית עלתה לאוויר ב-2006 כאיחוד חד פעמי של משתתפי התוכנית פופוליטיקה בערוץ 10 לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה. כאשר לאחר הבחירות הוחלט על המשך שידורים שבועיים של התוכנית, שונה שמה מפופוליטיקה ל"מועצת החכמים" מטעמי זכויות יוצרים.
בתוכנית גובש פאנל קבוע שכלל את אריה דרעי, יוסף לפיד, אמנון דנקנר, ארי שביט ועורכת הדין ציפי חוטובלי כסמן ימני וגדעון לוי כסמן שמאלי. בדצמבר 2007 התוכנית יצאה לחופשה ארוכה כדי לפנות מקום לתוכנית "הישרדות" ושבה ביולי 2008 ללא טומי לפיד שנפטר וללא אמנון דנקנר שעזב. בנובמבר 2008 נבחרה ציפי חוטובלי, שהכרתה הציבורית נבעה בזכות התוכנית, לכנסת ברשימת הליכוד. ב-25 בספטמבר 2010 שודרה התוכנית האחרונה.
בין המשתתפים הקבועים בתוכנית נמנו דב וייסגלס, אלדד יניב, גדעון לוי, ארי שביט, מור אלטשולר, גדי טאוב ויפעת ארליך.
ראובן עמיתי

ביוגרפיה

ראובן עמיתי נולד וגדל בפילדלפיה, סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הידוע של פילדלפיה, Central High School, במחזור ה-232 שלו בשנת 1973. בשנים 1976-1975 שימש כמזכיר כללי של תנועת הנוער הציונית השומר הצעיר בצפון אמריקה. עלה לישראל בשנת 1976 במסגרת גרעין השומר הצעיר וגר שנים מספר בקיבוץ הראל. עשה תואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה ב-1976, תואר שני ודוקטורט באוניברסיטה העברית, עם השתלמות באוניברסיטת לונדון. נושא הדוקטורט שלו הוא "המלחמה בין הממלוכים למונגולים, מקורותיה והתנהלותה", אותו קיבל ב-1990. הדוקטורט נעשה תחת פרופסור דוד איילון, הוא היה הדוקטורנט האחרון שלו.
לאחר מכן שהה שנה באוניברסיטת פרינסטון לצורך הפוסט-דוקטורט. בשנים 1997-1996 היה באוניברסיטת אוקספורד, עמית מחקר בסנט אנטוניס קולג', היה חוקר אורח באוניברסיטת בון ב-2004 ושימש כמרצה אורח בסורבון ב-2007. לימד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והרצה ביד יצחק בן-צבי. בשנת 2007 סיים את תפקידו כראש המרכז לחקר האסלאם ע"ש נחמיה לבציון. בשנת 2008 מונה לפרופסור מן המניין, בשנת 2010 נבחר לדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית.
בשנת 2007 יצא לאור קובץ מאמרים של ראובן עמיתי בנושאי המונגולים בארצות האסלאם. הוא עבד תקופה מסוימת על חקר התאסלמות המונגולים וההיסטוריה הצבאית של המונגולים בארצות האסלאם והמדינה הממלוכית. כעת הוא חוקר את ארץ ישראל בתקופה הפוסט-צלבנית ואת סוריה בתקופה הממלוכית.
פליפר ולופקה

העלילה (עונה ראשונה)

הסדרה מתמקדת בלופקה ופליפר שנלחמים בכוחות הרשע של דקסטר שרוצה לשלוט בקווטסו. לופקה חי באי לוקה (אי שנמצא בהוואי) ובו הוא אוהב את נולה ומתמודד עם בולו (בנם שצ'יף קאפונה וביאה) ועם אביו בומאנה (שלא מאמין בפליפר), פליפר צריך להתמודד מול דקסטר סרג' והכרישים, בסוף העונה מתגלה שדקסטר גרש את הוריו של פליפר אבל שהוריו של פליפר חזרו גרשו את דקסטר מהמלכות ישר לגלות, פליפר נהיה לנסיך ואביו של לופקה בומאנה סוף סוף מאמין בפליפר אלא שאז קלאבש מתגלה כקראבה שהוא נכנס למים.

העלילה (עונה שנייה)

לעונה מצטרף ספייק חבר של פליפר ולופקה אשר עובר איתם הרפתקאות ומתמודד עם דקסטר והכרישים, בסוף העונה ספייק חוזר עם משפחתו לניו יורק.

העלילה (עונה שלישית)

לעונה מצטרפת הדולפינה אולטרה שהיא מחליפה את ספייק שעזב את אי לוקה וחזר לניו יורק, וגם מצטרפים נבלים חדשים שמשתמשים בצוללת וגם מפריעים למילהונים ולחיות הים, בסוף העונה ובמיוחד של הסדרה דקסטר מובס ופליפר ולופקה נפרדים.
להקה צבאית

להקה צבאית היא קבוצה של זמרים, מוסיקאים, רקדנים שנועדה לצרכים צבאיים טקסיים ולבדר חיילים בעת שירותם הצבאי. 
אחת הלהקות הצבאיות הנודעות בעולם הייתה מקהלת הצבא האדום של צבא ברית המועצות, הצבא האדום.
להקות צבאיות בישראל לרבות צוותי בידור במדים ליוו את החיילים העבריים של היישוב העברי בארץ ישראל מאז מלחמת העולם השנייה, עוד לפני הקמת מדינת ישראל ולאורך כל שנות קיומה, כששיא פריחתם הייתה בשנות השישים ועד אמצע שנות השבעים. להקות וצוותי הווי צבאיים ממשיכים לפעול גם כיום, אך לא באותה מידת הצלחה כמו בעבר.
אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ

ביוגרפיה

ליזלוטה נולדה בהיידלברג ב-27 במאי 1652, לקרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ ושארלוטה, רוזנת הסן-קאסל, בתם של וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל ואמליה אליזבת, רוזנת הנאו-מינצנבורג. בהיותה בת 5 נשלחה ליזלוטה להנובר, שם גרה אצל דודתה סופיה מהנובר, אשתו של ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1663 נאלצה ליזלוטה לחזור להיידלברג, שם התגוררה עם אמה החורגת מריה לואיזה פון דגנפלד ועם אחיה קרל השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ ושאר אחיה ואחיותיה. ליזלוטה רצתה להתחתן עם וילם השלישי, נסיך אורנז', אולם משפחתה החליטו להשיא אותה עם פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, שהיה נשוי קודם לכן לדודניתה הנרייטה אן, נסיכת אנגליה.
ב-16 בנובמבר 1671 התחתנו פיליפ הראשון, דוכס אורליאן וליזלוטה, שהמירה את דתה לקתוליות, והשניים היו מאושרים מאוד בשנים הראשונות לנישואיהם. ביוני 1673 ילדה אליזבת את ילדם הראשון, לואי אלכסנדר אשר קיבל את התואר דוכס ולואה, אולם, הוא מת בשנת 1676. בשנת 1674 נולד בנם השני, פיליפ השני, שמאוחר יותר שימש כעוצר הכתר הצרפתי בתקופת לואי החמישה עשר. בשנת 1676, נולדה בתם אליזבת שארלוט ד'אורליאן. במכתביה לדודתה, סופיה מהנובר, סיפרה אשתו השנייה של פיליפ כי אחר לידה זו עברה לחדר שינה נפרד וקיבלה בשקט את יחסיו עם מאהביו הרבים. היא גידלה את ילדיו מנישואיו הראשונים כאילו היו ילדיה שלה.
אליזבת שארלוטה לא אהבה את ילדיו הבלתי חוקיים של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ובשל כך כעסה מאוד כאשר בנה פיליפ החליט להתחתן עם פרנסואז מארי דה בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר ומאדאם דה מונטספן.
בשנת 1685 מת אחיה קרל השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ ללא יורשים, וקרוב משפחתה פיליפ וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג עלה לשלטון במקומו. אולם אליזבת שארלוטה שהייתה נשואה לפיליפ הראשון, דוכס אורליאן טענה אף היא לזכותה לשלטון, ובעקבות כך פרצה בשנת 1688 מלחמת הירושה הפלטינית.
בשנת 1715 מת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בגיל 77 בארמון ורסאי, ובצוואתו הוא חילק את זכויות היתר של קרובי משפחה וחצרנים, והקצה לבנו הלא חוקי, לואי אוגיסט, דוכס מיין, אפוטרופסות על המלך החדש, לואי החמישה עשר, שהיה בן חמש. הפרלמנט של פריז ביטל את הצוואה, והפך את בנה של אליזבת שארלוטה - פיליפ השני לעוצר הממלכה.
ב-8 בדצמבר 1722 מתה אליזבת שארלוטה בשאטו דה סן-קלו, והיא בת 70 שנים. היא ובעלה היו המייסדים של בית אורליאן, ועל צאצאיה נמנו פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מארי אנטואנט, מלכת צרפת, לואי פיליפ, מלך הצרפתים ופדרו השני, קיסר ברזיל.
LANTIRN

Low Altitude Navigation and Targeting Infrared for Night (בראשי תיבות: LANTIRN; בתרגום חופשי מאנגלית: ניווט בגובה נמוך וציון מטרות באמצעות הדמית תת-אדום ללילה) היא מערכת מתוצרת חברת לוקהיד מרטין האמריקאית, המאפשרת למטוסי קרב לטוס בגובה נמוך, בלילה ובתנאי מזג אוויר גרועים, ולתקוף מטרות קרקעיות באמצעות מגוון מערכות נשק מונחה ולא מונחה. המערכת מורכבת משני פודים אותם נושא מטוס הקרב ביחד או לחוד: פוד הניווט AAQ-13 ופוד ציון המטרות AAQ-14. נגזרות מופחתות יכולת של פודי הניווט וציון המטרות של ה-LANTIRN מכונות AAQ-20 פאת'פיינדר (Pathfinder) ו-AAQ-19 שארפשוטר (Sharpshooter) בהתאמה. למעלה מ-1,600 פודי LANTIRN ונגזרותיו יוצרו עד כה. המערכות נמצאות בשימוש למעלה מ-10 מדינות, והן נישאות כיום על ידי מטוסי הקרב F-15E סטרייק איגל ונגזרותיו, F-16C/D פייטינג פלקון ו-F/A-18 סופר הורנט. עד להוצאתו משירות הצי האמריקני, יכול היה גם מטוס ה-F-14 טומקט לשאת את ה-LANTIRN.

תיאור המערכת

פוד הניווט AAQ-13 מכיל חיישן תת-אדום לראיית לילה (FLIR) ומכ"ם עוקב פני קרקע (TFR) הפועל בטווח התדרים Ku. הדמיית חיישן התת-אדום מציגה לטייס את פני הקרקע שלפני המטוס בלילה. המכ"ם עוקב פני הקרקע מאפשר טיסה אוטומטית בגובה נמוך מאוד, עד 100 רגל מעל פני השטח, תוך הימנעות ממכשולים המתגלים בנתיב הטיסה. תכונה זאת מאפשרת לטייס לטוס קרוב מאוד לפני הקרקע במהירות גבוהה, בחסות הרים, בקעות, וחשכה כדי להימנע מגילוי. נגזרת של פוד הניווט AAQ-13 המכונה AAQ-20 פאת'פיינדר חסרה את המכ"ם עוקב פני קרקע.
פוד ציון המטרות AAQ-14 כולל חיישן תת-אדם לראיית לילה וציין לייזר המודד גם טווח ומשמש לציון מטרות עבור נשק מונחה לייזר. בנוסף, ניתן באמצעות ה-AAQ-14 לנעול על מטרות לצורך שיגור טילי AGM-65 מאבריק בעלי ראש ביות תת-אדום הדמייתי. נגזרת של פוד ציון המטרות AAQ-14 המכונה AAQ-19 שארפשוטר חסרה את היכולת לנעול על מטרות לצורך שיגור טילי AGM-65.

היסטוריה

המחקר והפיתוח של ה-LANTIRN החל בספטמבר 1980 על ידי מרטין מריאטה (כיום לוקהיד מרטין). יעודו המקורי של ה-LANTIRN היה לשפר את יכולת התקיפה של ה-F-16. התכנון המקורי של ה-LANTIRN כלל את שילובה של מערכת אוטומטית לזיהוי מטרות (ATR - Automatic Target Recognizer), שתוכל להבדיל בין מטרות שונות כגון טנקים, טילי קרקע-אוויר, ונגמ"שים. ברם, שנתיים לאחר תחילת המו"פ של ה-LANTIRN, הוחלט שלא לכלול את ה-ATR בשלב זה, כדי להפחית מהסיכונים הטכניים הנובעים מפיתוח הטכנולוגיה המתקדמת. תחת זאת, הוחלט שהפונקציונליות הזאת תתווסף בשלב מאוחר יותר במסגרת תוכנית שדרוג. אולם לבסוף מעולם לא שולבה ה-ATR ב-LANTIRN.
בדיקות ראשונות של פוד הניווט AAQ-13, שבוצעו בידי מטוסי F-16B ו-A-10a, הושלמו בהצלחה בדצמבר 1984. חיל האוויר האמריקני אישר יצור ראשוני בהיקף מצומצם של פוד הניווט במרץ 1985 ובנובמבר 1986 אישר יצור בהיקף מלא של הפוד. פוד הייצור הראשון נמסר לחיל האוויר האמריקני ב-31 במרץ 1987. השימוש המבצעי הראשון במערכת היה במלחמת המפרץ.