החוק היהודי השני

החוק היהודי השני בהונגריה היה שמו הנפוץ של החוק משנת 1939 שבשמו הרשמי נקרא: "הגבלת תפיסת המרחב הציבורי והכלכלי על ידי היהודים". רוב החוק הכיל הוראות מגבילות על יהודי הונגריה, כפי שצוין בכותרתו הרשמית. עם זאת הסעיף הראשון שלו הגדיר גם את תחום ההשתייכות היהודית כגזע, בנוסף להשתייכות הדתית. החוק הגדיר לראשונה בהונגריה את המוצא ואת ההשתייכות האתנית של האזרחים ההונגרים בעלי הדת היהודית. החוק היהודי המקיף הראשון הזה נכנס לתוקף בהונגריה ב-5 במאי 1939.

אירועים מקדימים

עוד לא יבש הדיו על מה שכונה "החוק היהודי הראשון", חוק מספר 15 מתחילת שנת 1938 ששמו הרשמי היה "האכיפה האפקטיבית יותר של שיווי משקל החיים החברתיים והכלכליים" וכבר חולקה לחברי הפרלמנט טיוטת החוק השני, על ידי לשכת ראש הממשלה קַלְמַן דַארַאנִי (בהונגרית: Darányi Kálmán), הטיוטה אושרה כחוק רק ב-29 במאי 1938 תחת ראש הממשלה החדש בֵּלָה אִימְרֵדִי (בהונגרית: Imrédi Béla). אחד הגורמים החשובים ביותר להולדתו ולקבלתו בפרלמנט היה ה"אנשלוס" (12 במרץ 1938), שכתוצאה ממנו הפכה הונגריה לשכנה ישירה של גרמניה הנאצית.
כבר שבעה חודשים לאחר כניסתו לתוקף של "חוק היהודי הראשון" הוגשה הצעת חוק המשך, מה שכונה "החוק היהודי השני" (23 בדצמבר 1938). האירוע המקדים הישיר של הגשתו היה בוררות וינה הראשונה (2 בנובמבר 1938) וכתוצאה ממנה חיבורה מחדש של דרום סלובקיה להונגריה. מספר רב של קהילות יהודיות שחיו בשטחים מוחזרים אלה הפכו כעת לחלק מהונגריה (ובאמצע מרץ 1939 הוחזרה להונגריה גם טרנסקרפטיה). תוספת גדולה זו של יהודים כאזרחי הונגריה הגבירו את ההתבטאויות האנטי-יהודיות בעיתונות ובחיים הציבוריים. רבים התבטאו שחוק היהודים הראשון כבר בלתי הולם, ו"תפיסת המרחב" של היהודים, במיוחד במקצועות מסוימים, היא בלתי פרופורציונלית לאחוז שלהם באוכלוסייה (לדוגמה: יהודי הונגריה היוו כ-6% מהאוכלוסייה הכללית בעוד כ-50% מהרופאים וכ-30% מעורכי הדין היו יהודים).
ההתבטאויות האנטי-יהודיות בעיתונות ובחיים הציבוריים הגדירו את תוכנו של החוק השני וגם את כותרתו. שלא כמו בחוק היהודי הראשון, המילה "יהודי" כבר נכללה ישר בכותרתו (הגבלת תפיסת המרחב הציבורי והכלכלי על ידי היהודים). במהלך כהונתו של ראש הממשלה אישטוואן בתלן בשנות ה-20 של המאה ה-20, כשחוקק ה"נומרוס קלאוזוס" על עדכוניו, היהודים הוזכרו בחוק כ"בני ארצנו בעלי דת ישראל", הרי כעבור עשור בהנמקת החוק היהודי השני הוזכרו היהודים כבר כ"זרים" בגוף האומה.

סעיף חוק מספר 4 של שנת 1939

לאחר דיון ממושך החוק הועבר בפרלמנט ב-5 במאי 1939. באותו זמן (מאז 15 בפברואר 1939) פאל טלקי היה ראש הממשלה. הוא תמך בקבלת החוק בדיון בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי וגם הוא השמיע את הנימוק של "נוכריות וזרות של היהודים". הוא הצהיר בגלוי כי "כן, הצעת חוק זו משפטית מהווה שלילת זכויות של יחידים (של היהודים) במובנים רבים. זה ברור. אבל שלילת זכויות זו מיחידים היא האינטרס הגבוה של האומה. (...) הצעת חוק זו היא הגנה עצמית של האומה מפני חדירת השפעת יתר של גורמים זרים".
החוק השני הזה היה כבר גזעני ממש, וסיווג אזרחים הונגרים כיהודים אם שנים מתוך ארבעת הורי הוריהם היו יהודים, אף על פי שהם כלל לא השתייכו לקהילה ולפעמים כבר אף השתייכו לדתות אחרות ולקהילות אחרות. הרוב המכריע של הסעיפים כלל הוראות מגבילות, שכיסו כמעט את כל תחומי החיים. במקצועות שונים הורד והוגבל שיעור יהודים מ-20% ל-12%, או 6%, או ל-0%. באמצעות קבלת החוק, טלקי סיפק למעשה חלק מדרישות הימין הקיצוני במדינה.

השפעות החוק היהודי השני

רוב ההגבלות נאכפו מיד לאחר כניסת החוק לתוקף. עיתונים רבים בבעלות יהודית נסגרו, נעלמו או בעליהם הוחלפו ללא יהודים. יהודים רבים גורשו במהירות ממשרות ציבוריות, אקדמיות ומהחיים האמנותיים. במקרים אחדים החוק אפשר כמה שנות חסד, למשל במקרה של רישיונות למכירות טבק או לבית מרקחת. החוק הוחל גם בצבא (כלומר אי-גיוס יהודים לשרות צבאי רגיל), שהוביל עד מהרה להנהגת שירות העבודה. מהר מאוד הועברו חינם או "נמכרו" בפרוטות עסקי יהודים לאנשי קש (Strohmann).