google/wiki40b huggingface dataset:
קלייפדה

היסטוריה

אזור קלייפדה היה מיושב על ידי שבטים בלטיים במאה ה-12. קלייפדה נוסדה בידי אבירים טבטונים ב-1252 כ"קסטרום ממלה" (Castrum Memele, בגרמנית: ממלבורג וגם מימלבורג). במשך תקופה ארוכה היא השתייכה לפרוסיה המזרחית והייתה קרויה ממל.
ב-1254 זכתה ממל בחסותה של עיר ההנזה החשובה ליבק. תושבי האזור התנצרו בידי האבירים הטבטוניים. הסכם השלום של ים מלנו משנת 1422 קבע את הגבול בין הפרובינציה של פרוסיה וליטא. ממל נכללה בפרוסיה והגבול לא השתנה מאז ועד 1919. היה זה אחד מקווי הגבול הבודדים באירופה שלא עברו שינוי במשך תקופה ארוכה.
החל מ-1474 שלט בממל חוק קולם של ערי המדינה הפרוסיות. ב-1525 עברה ממל ללותרניזם, תחת שלטונו של הדוכס אלברכט פון ברנדנבורג-אנסבך מפרוסיה. הייתה זו תחילתה של תקופה ארוכה של שגשוג לעיר ולנמל, כיוון שדוכסות פרוסיה הייתה אחוזה פיאודלית פולנית ולאחר מכן חלק מחבר העמים הפולני-ליטאי. עיר גבול זו שימשה כנמל לליטא השכנה, כשהיא נהנית ממיקומה סמוך לשפך הנהר ניימן. סוף תקופת השגשוג הגיעה כאשר ממל הותקפה, ניזוקה ונכבשה על ידי שוודיה בין 1629 ל-1635. היא נבנתה מחדש מספר פעמים, ו-75 שנה אחר כך מתו רבים מתושביה ממגפת הדבר. עם הקמת מדינת גרמניה המאוחדת ב-1871 הייתה ממל לעיר הצפון-מזרחית ביותר בגרמניה.
ב-1919 הפכה ממל לעיר חסות של מדינות ההסכמה. האזור סביבה נותק מגרמניה לאחר הסכם ורסאי, והוקמה אוטונומיה תחת כיבוש צרפתי. ב-1923 הותקפה העיר בידי כוחות ליטאיים בפיקודו של קולונל בודריס, והכוחות הצרפתיים עזבו.
ממל סופחה על ידי גרמניה הנאצית ב-22 במרץ 1939, בהמשך למהלכי היטלר בסיפוח אוסטריה ("האנשלוס"), חבל הסודטים וצ'כוסלובקיה. הסיפוח התבצע ללא שפיכות דמים לאחר שגרמניה איימה על ליטא בהפעלת כוח צבאי לשם השגת הטריטוריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, החל מסוף 1944 וב-1945 ברחו התושבים בשל הקרבות שניטשו על העיר. העיר נכבשה על ידי הצבא האדום בינואר 1945 וניתנה ל"רפובליקה הליטאית הסובייטית". רבים מהתושבים שנותרו נשלחו לסיביר והשאר גורשו לגרמניה. כיום העיר היא עיר נמל שנמצאת בשטח ליטא.

יהודים

האזכור הראשון להימצאם של יהודים הוא משנת 1567, בקשר לגירושם מהעיר על ידי דוכס פרוסיה. בשנת 1664 התגורר בעיר יהודי אחד בשם משה יעקובסון די יונגה. עד שנת 1812 היהודים הורשו רק להשתתף ביריד פרוות. בשנה זו הם קיבלו היתר רשמי להתיישב בעיר, והאוכלוסייה היהודית גדלה במהירות, היא הייתה מורכבת בעיקר מיהודי רוסיה וליטא. רוב המתיישבים התעסקו בסחר ביער. ב-1860 התיישב בעיר הרב ישראל מסלנט והקים בה בית מדרש ללימוד תורה ולהפצת תנועת המוסר. לאחר מספר שנים גם הוציא ירחון בשם "תבונה", שהפיץ את עיקרי שיטתו. בשנים 1898-1865 שימש כרב העיר ד"ר יצחק ריולף, שהיה מתומכי חובבי ציון. הוא הקים בעיר בית ספר קהילתי ובית חולים. רבה האחרון של העיר היה הרב אברהם משה וויטקינד. בשנת 1923, עם צירוף העיר לליטא, האוכלוסייה היהודית הוכפלה. ב-1939, עם השתלטות גרמניה, רוב היהודים ברחו. בזמן המלחמה נרצחו למעלה ממחצית מיהודי העיר. 30 אחוז מחיילי הדיוויזיה הליטאית ה-16 של הצבא האדום ששחררה את העיר היו יהודים (ולכן כונתה הדיוויזיה בשם "הדיוויזיה היהודית"). בשנת 1970 מנתה האוכלוסייה היהודית בעיר כ-1000 איש. בסוף שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90 החלו רוב היהודים להגר לישראל ולארצות הברית, וב-2004 עמד מספר היהודים על 200-150 נפש בלבד. בראש הקהילה עומד נ' שוסטרמנס.
פייג'ווד

גאוגרפיה

פייג'ווד ממוקם בלב הפרוורים המזרחיים של סידני, וגובל ממזרח באיסטגרדנס, ממערב בבוטאני, מדרום בהילסדייל ומטרוויל, ומצפון בדייסיוויל ומסקוט. בקצהו הצפוני של הפרוור מצוי מגרש הגולף איסטלייק.

היסטוריה

פייג'ווד נבנה במקור כפרוור גנים, בדומה לדייסיוויל הסמוכה. הפרוור החל בשנת 1919, והבית הראשון שנבנה בו היה אחוזת גני מונאש (Monash Gardens). בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה החלה תנופת בנייה בפרוור, ונבנו בו מספר רב של בנייני מגורים. כבר בשנת 1929 נקבע שם הפרוור לפייג'ווד על שם חבר המועצה העירונית פ.ג. פייג'.
פייג'ווד היה ביתו של אולפן הפקת הסרטים נשיונל שנפתח ב-1935. האולפן הפיק סרטי קולנוע אוסטרלים ובריטים.
מ-1940 ועד 1981 פעל בפרוור מפעל המכוניות של ג'נרל מוטורס הולדן.
בשנת 1987, על הקרקע שבה פעל אולפן הקולנוע נשיונל וחלק מהקרקע של מפעל הרכב הולדן, נבנה קניון גדול בשם וסטפילד איסטגרדנס. האזור סביב הקניון הופרד והוכרז מחדש כפרוור איסטגרדנס בשנת 1999.

תרבות

פייג'ווד הוא בעיקר פרוור מגורים, ללא אתרי בילוי רבים. מצוי בו מגרש גולף מצליח בשם איסטלייק, ששטחו תופס חלק נרחב מצפון הפרוור. בנוסף קיימים בו מספר גנים ציבוריים כגון פארק מאץ', פארק אסטרולאב וגן גאיארין.
בפרוור בית ספר יסודי הקרוי על שמו, ברחוב פייג'.
אזוג

ביוגרפיה

לאחר נפילת ומשיסת ארבור על ידי הדרקון סמאוג, בני עם דורין היו לנוודים, לאחר זמן יצא המלך הגולה תרור, מתוך יאוש ואי שפיות, אל מוריה שנשלטה על ידי האורקים מאז נמלטו משם הגמדים, שם נקטל וגופו חולל על ידי אזוג, שחרת את שמו על ראשו הכרות של תרור. מעשה זה גרם לזעם רב בקרב הגמדים (אף אצל עמים שאינם מעם דורין, מאחר שדורין הוא בכור אבות הגמדים) ולמלחמת נקם למותו של המלך.

מלחמת הגמדים באורקים

לאחר התארגנות רחבת היקף שנמשכה זמן רב (מאחר שעם הגמדים היה מפוזר על פני כל הארץ), הסתערו הגמדים - כשבראשם תרין בנו של תרור - על מעוזי האורקים בהרי הערפל ובעוד הם מחפשים אחר אזוג, החריבו את המעוזים בזה אחר זה עד אשר הגיעו למוריה, שם חיכה להם אזוג עם כל כוחותיו.
שני הצבאות נפגשו בעמק אזנולביזר, שממזרח למוריה, לקרב המכריע, הנודע לאחר מכן כ"קרב אזנולביזר", שבמהלכו הביסו הגמדים את האורקים תבוסה ניצחת, אם כי במחיר כבד של אנשיהם. בעיצומו של הקרב הרג אזוג את מנהיג הגמדים מגבעות הברזל נין בן גרור שקרא נגדו תיגר, אך נקטל בעצמו על ידי דין רגל ברזל, בנו של נין, וכך נקמו הגמדים את נקמתם.

תוצאות המלחמה

לאחר תבוסת האורקים ומותו של אזוג היו הרי הערפל בטוחים מאורקים לזמן רב, אך לאחר שנים רבות שוב תפסו האורקים אחיזה בהרים ואף יצאו מהם לקרב חמשת הצבאות. מנהיג האורקים באותו קרב היה בולג, בנו של אזוג. בולג נהרג על ידי באורן, שהצטרף לקרב לקראת סופו.

בסרט

בטרילוגיית ההוביט (מאת פיטר ג'קסון) מוצג הסיפור באופן שונה: תרור הגיע עם צבאו לתבוע מחדש את מוריה לאחר משיסת ארבור, שם נתקלו באורקים של אזוג. במהלך הקרב נקטל תרור על ידי אזוג ותורין צינת-אלון כרת את ידו של אזוג ובכך התחילה תבוסת האורקים. ולכל אורך שלושת הסרטים צד אזוג את תורין כנקמה, אך גם על פי מצוותו של בעל האוב (הלוא הוא סאורון). בסרט האחרון, ההוביט: קרב חמשת הצבאות, אזוג ותורין מנהלים דו-קרב אחרון לחיים ולמוות, בו שניהם הורגים זה את זה.
בסרטי ההוביט, דמותו של אזוג גולמה בידי מנו בנט.
The Gutter Twins

רקע

הקריירה המוזיקלית של גרג דולי ומארק לאנגן החלה בשנות ה-80, דולי כמנהיג האפגן ויגס ולאנגן כסולן סקרימינג טריז. שתי הלהקות היו חתומות בחברת סאב פופ, ופעלו מחוץ לסצנת הגראנג' המרכזית באותה תקופה שהייתה ממוקמת בסיאטל. השניים נפגשו כבר בשנת 1989, אך לא שיתפו פעולה עד לשנות ה-2000, לאחר ששתי הלהקות שלהם התפרקו. באותו הזמן לאנגן הקליט אלבומי סולו ושיתף פעולה עם אמנים רבים, ודולי הזמין אותו להקליט ולהופיע עם הטוויילייט סינגרז, להקתו החדשה. במקביל השתתף דולי באלבומי הסולו של לאנגן.
בשנת 2003 התגבש הרעיון שהשניים יקימו פרויקט חדש. דולי מספר ששמע לראשונה על שיתוף הפעולה ביניהם כשנשאל על כך בראיון עם עיתונאי איטלקי, לו סיפר לאנגן על הרעיון וקבע את שם הלהקה. ההקלטות לקראת אלבום חדש החלו בסוף אותה שנה.

Saturnalia

לאנגן ודולי הקליטו שיר אחד בשנת 2003, אך זנחו את ההקלטות לתקופה ארוכה בעקבות פרויקטים אחרים בהם היו מעורבים - דולי עם הטוויילייט סינגרז והלהקה האיטלקית Afterhours, ולנאגן כסולן קווינז אוף דה סטון אייג' ואמנים נוספים. השניים הופיעו לראשונה כ-The Gutter Twins בשנת 2005 במועדון ברומא. בשנת 2006 השתתף לאנגן בשני אלבומים של הטוויילייט סינגרז ואף הצטרף לסיבוב ההופעות שלה. באותו הזמן חזרו השניים לעבוד על הפרויקט המשותף ולהקליט שירים חדשים. הלהקה חתמה בלייבל איתו התחילו את דרכם, סאב פופ. בספטמבר 2007 הודיעו כי העבודה על האלבום הסתיימה, ו-Saturnalia יצא מספר חודשים לאחר מכן, במרץ 2008.
בספטמבר 2008 הוציא ההרכב מיני-אלבום בשם Adorata הכולל שמונה שירים, שישה מתוכם הם גרסאות כיסוי לשירים של אמנים שונים. מרבית ההקלטות לאלבום נערכו בזמן העבודה על אלבום הבכורה של הלהקה.
The Gutter Twins יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית ובאירופה באוגוסט 2008, ובמסגרתו הופיעו בישראל.
Pneumonoultramicroscopicsilicovolcanoconiosis

ניוּמוֹנְאַוּלְטְרָמִיקְרוֹסְקִיפִיקַאסִילִיקוֹווּלְקַאנַיקוֹנַיאוֹנִיאוֹסִיס (באנגלית: Pneumonoultramicroscopicsilicovolcanoconiosis (מידע • עזרה)) היא מילה שמתייחסת למחלת ריאות שידועה בשם "סיליקוזיס". זו המילה השנייה באורכה בשפה האנגלית, בת 45 אותיות, והמילה הכי ארוכה באנגלית שפורסמה במילון.

אטימולוגיה

המילה היא הלחם בסיסים של דלקת ריאות קטלנית (Pneumono) הנגרמת משאיפת חלקיקי אפר מיקרוסקופים (ultramicroscopic) סיליקוניים (silico) הנפלטים מהרי געש (volcano). על פי המילון האנגלי של אוקספורד, זו "מילה ארוכה מלאכותית שפירושה כביכול מחלת ריאות הנגרמת על ידי שאיפת אבק אפר וחול". מילה זו הומצאה על ידי א.מ סמית, נשיא בליגה הלאומית puzzlers N.P.L, בכינוס השנתי שלה. המילה מובלטת ככותרת למאמר שפורסם בהראלד טריביון ב-23 בפברואר 1935.
אאוסטה

היסטוריה

אאוסטה יושבה לראשונה בתקופה הפרוטו-היסטורית ולאחר מכן הפכה למרכז של הסלאסי, שרבים מהם נהרגו ונמכרו לעבדות בידי הרומאים ב-25 לפנה״ס. לאחר מכן הקים מרקוס טרנטיוס וארו את היישוב "אוגוסטה פרטוריה סלאסורום". לאחר שנת 11 לפנה״ס הפכה אאוסטה לבירת האלפים האפורים (איטלקית: Alpes Graies.), פרובינציה של האימפריה הרומית. עמדתה של אאוסטה בהתמזגות של שני נהרות ובקצם של שני מעברי האלפים סט. ברנרד הגדול וסט. ברנרד הקטן, הקנתה לעיר חשיבות צבאית גדולה.
לאחר נפילתה של האימפריה הרומית המערבית העיר נכבשה, לפי הסדר, על ידי הבורגונדים, האוסטרוגותים, הביזנטים והלומברדים, שסיפחו את העיר לממלכה האיטלקית שלהם. הלומברדים גורשו על ידי אימפריית הפרנקים שבראשה עמד פפין הגוץ. תחת שלטון בנו, קרל הגדול, קיבלה אאוסטה חשיבות גדולה כתחנת ביניים בדרך שהובילה מאיטליה לאאכן. בשנת 888 נהייתה אאוסטה לחלק מהממלכה האיטלקית המחודשת.
במאה ה-10 צורפה אאוסטה לממלכת בורגונדי, וב-1032 לתחום שלטונו של אומברטו לבן הידיים מבית סאבויה. תחת בית סאבויה אאוסטה החזיקה במעמד מיוחד, שנשמר גם כאשר הוכרזה הרפובליקה האיטלקית החדשה ב-1948.

תחבורה

תחנת הרכבת של אאוסטה נפתחה ב-1886 ומהווה חלק ממסילת הברזל מקיוואסו לאאוסטה. בנוסף במרחק קצר ממזרח לעיר, בעיירה סנט כריסטוף, נמצא שדה התעופה של אאוסטה.
ארצ'י שפ

חייו

ארצ'י שפ נולד בפורט לודרדייל, פלורידה, אך גדל בפילדלפיה שבפנסילבניה. הוא למד פסנתר, סקסופון אלט וקלרינט לפני שהשתקע בטנור. אם כי לעיתים הוא עוד מנגן בפסנתר ובסקסופון אלט. בשנים 1955-1959 למד תיאטרון, תחום אותו נטש כמעט באופן מוחלט לטובת המוזיקה.
שפ ניגן מעט ג'אז לטיני לפני שהחל לעבוד בהרכב של פסנתרן האוונגרד ססיל טיילור. שפ מופיע בחמישה אלבומים של טיילור, ביניהם: Air, The World of Cecil Taylor ו-Cell Walk for Celeste.
בשנת 1962 החל להקליט כמוביל. שפ עסק ביצירות רבות פרי עטו של אורנט קולמן לפני שהצטרף לחמישייה החדשנית של ניו יורק (New York Contemporary Five). הערצתו לקולטריין הובילה לאלבום Four for Trane אותו הפיק קולטריין בעצמו. רוב היצירות באלבום הן יצירות של קולטריין שעובדו מחדש על ידי שפ ונגן הטרומבון רוסוול ראד.
שפ אף ניגן בהקלטות של אלבום המופת A Love Supreme, אך אף אחד מהקטעים בהם הופיע לא הגיע לאלבום המקורי. (בהוצאה המחודשת אפשר לשמוע קטע אחד שלו) מאוחר יותר הופיע שפ בשני אלבומים של קולטריין (Ascension  ואלבום ההופעה החיה New Thing at Newport).
הקריירה של שפ המריאה, ובמקביל לנגינה עם גדולי המוזיקאים של התקופה, הוא התחיל להתעניין בפוליטיקה. במהלך סוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים הוא היה אחד המוזיקאים הבולטים ביותר במאבק זכויות האדם של הקהילה האפרו אמריקאית. שפ הלחין נאומים של מלקולם אקס, כתב מוזיקה עם השפעה אפריקאית ברורה וב-1972 הוציא אלבום בשם Attica Blues  כתגובה למהומות בכלא אטיקה.
לאורך השנים שפ ניגן עם נגני ג'אז רבים והיה לאחת הפרסונות המרכזיות בג'אז. הוא ממשיך לנגן ולהופיע גם כיום.
אילת מזר

קורות חיים

מזר היא נכדתו של הארכאולוג המקראי ונשיא האוניברסיטה העברית לשעבר בנימין מזר, וקרובתו של הארכאולוג פרופסור עמיחי מזר אף הוא מהאוניברסיטה העברית. היא גרה כיום בירושלים, אם לארבעה ילדים, ולבתה הבכורה קראה בשם המקורי 'מידבא', על שם העיר במערב ירדן שנמצאה בה רצפת פסיפס של מפת ארץ ישראל בגבולותיה הקדומים.
מזר קיבלה את הדוקטורט שלה בארכאולוגיה, מהאוניברסיטה העברית, ב-1997.

קריירה

מזר היא חוקרת אורחת במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובעבר עבדה במכון שלם. 
בין השנים 1986–1988 היא חידשה את החפירות בבית הקברות הדרומי שבאכזיב, בהן נחשפו קברים שלא נתגלו בעבר ובהם ממצאים פיניקים רבים.
בקיץ 2005 היא חשפה את מבנה האבן הגדול בעיר דוד. על סמך התיארוך, המיקום והגודל, מזר העלתה את האפשרות כי המבנה שימש ארמונו של דוד המלך. התגלית זכתה לסקירה תקשורתית רחבה, בין השאר בגלל השערה זו ובגלל בולה (חותם) שנמצאה באתר הנושאת את השם יהוכל בן שלמיהו (דמות מקראית). ארכאולוגים אחרים הגיבו בהתרגשות לגבי הממצא, אך באופן זהיר יותר לגבי ההשערה שמדובר בארמונו של דוד. 
בכנס "חידושים בחקר ירושלים" ה-13 באוניברסיטת בר-אילן שהתקיים בנובמבר 2007 הצהירה כי משלחתה גילתה קטעים מן החומה והמגדל הנזכרים בספר נחמיה. בראיון להארץ חלק ישראל פינקלשטיין על הזיהוי והתיארוך.
ביולי 2008 מזר מצאה בולה שנייה במתחם מבנה האבן הגדול, הנושאת את שמו של גדליהו בן פשחור, המוזכר בתנ"ך (ספר ירמיהו, פרק ל"ח, פסוק א').
ב-2010 ד"ר אילת מזר הכריזה על חשיפת קטע חומה מסביב לעיר דוד המתוארך לדעתה לימי שלמה המלך, וכנראה נבנה על ידיו. אם התארוך נכון, ממצא זה עולה בקנה אחד עם המתואר במקרא.
ב-2015 מצאה משלחת בראשותה בולה עם טביעת חותמו של חזקיהו המלך באזור העופל. הייתה זו הפעם הראשונה שטביעת חותם של מלך ממלכי יהודה וישראל התגלתה  באתרה בחפירה ארכאולוגית מדעית, ומשום כך היא נחשבת לממצא אמין.
משפט שובר שיניים

שוברי שיניים (או מוקשי לשון) הם משפטי שעשוע אשר נוצרו לשם האתגר שבהגייתם.
לרוב, הקושי במשפטים מסוג זה נוצר מחזרה עיקשת על כמה עיצורים בודדים או ההחלפה של מספר עיצורים דומים לסירוגין (כמו למשל ס' ו-ש').
משפטים כאלה קיימים כמעט בכל שפה ולרוב יוצרים שעשוע גם באתגר ההגייה וגם בהיגיון שבתוכן המשפט. ישנם שירים או ספרים שכתובים רק במשפטים כאלה כמו השירים "גנן גידל דגן בגן" שהושר בפסטיבל הזמר לילדים או הספר Fox in Socks של דוקטור סוס.
קורנליוס נפוס

קורנליוס נפוס (בלטינית: Cornelius Nepos;‏ 99 לפנה"ס בקירוב – 24 לפנה"ס בקירוב) היה ביוגרף, היסטוריון ומשורר רומי. הוא נולד בהוסטיליה, כפר בגאליה קיסאלפינה לא הרחק מוורונה. המשורר הרומי אוסוניוס מעיד כי מוצאו מגאליה, ופליניוס הזקן מכנה אותו Padi accola – "היושב ליד הנהר פו".
נפוס היה ידידו של המשורר קאטולוס וסייע לו בראשית דרכו ברומא; לאות הוקרה הקדיש לו קאטולוס את ספר השירים שחיבר. עם ידידיו ברומא נמנו גם קיקרו וטיטוס פומפוניוס אטיקוס. קיקרו הקדיש לנפוס את המסה De Amicitia ("על הידידות"); חליפת המכתבים ביניהם – שנכתבו לעיתים קרובות בקוד מתוחכם כדי להסתיר את אבחנותיהם הפוליטיות – כונסה על ידי מרקוס טוליוס טירו, עבדו המשוחרר של קיקרו, בחיבור Epistulae ad Atticum ("מכתבים אל אטיקוס"). פליניוס הזקן כותב, כי נפוס מת בתקופת שלטונו של אוגוסטוס.
סגנון הכתיבה של נפוס פשוט ביותר, ומסיבה זו השתמשו בקטעים ששרדו מיצירותיו ללימוד השפה הלטינית.
ג'ו לדלי

קריירה

לדלי התחיל את הקריירה שלו בקארדיף סיטי. ב-21 בספטמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת גביע הליגה האנגלי, כעבור חודש ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה. ב-2 בנובמבר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד וסטהאם יונייטד. לאחר שהציג יכולת טובה במדי הקבוצה הבוגרת בפברואר 2005 חתם על חוזה ארוך טווח בקבוצה הבוגרת. בעונת 2007/2008 העפיל עם הקבוצה לגמר גביע ה-FA בו הפסידה לפורטסמות'. בינואר 2009 נבחרת לשחקן החודש ובתום העונה אף נכלל בנבחרי העונה בליגה. בקיץ 2010 חתם בסלטיק מליגת העל הסקוטית ל-3 וחצי לאחר שסיים את חוזהו בקארדיף. ב-19 באוגוסט 2010 השתתף במשחק מוקדמות הליגה האירופאית נגד אוטרכט שהיה גם הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופאית כלשהי. בינואר 2014 חזר לאנגליה כאשר חתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג. ב-20 בספטמבר 2017 חתם בדרבי קאונטי מהצ'מפיונשיפ.
לדלי שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של ויילס. ב-7 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק נגד פולין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006 כאשר הוא בן 18 וחצי. ב-17 באוקטובר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד סן מרינו. לדלי היה שותף לעלייה של נבחרתו ליורו 2016 לראשונה בתולדותיה.
אצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן

היסטוריה

נשיא מועדון הכדורגל סביליה דאז, רמון סאנצ'ס פיחואן, רכש את הקרקע לבניית האצטדיון ב-1937. הבנייה עצמה החלה ב-1954 בלבד. לבחירת עיצוב האצטדיון נערכה תחרות, שניצח בה מנואל מוניוס מונסטרי, האדריכל שהיה שותף גם בעיצוב אצטדיון סנטיאגו ברנבאו.
לאחר מותו של פיחואן, מחליפו כנשיא המועדון, רמון דה קרנסה, הניח את אבן היסוד ב-2 בדצמבר 1956. אף על פי שלא הושלמה בנייתו, נפתח האצטדיון ב-7 בספטמבר 1958 במשחק ידידות בין סביליה לריאל חאן, שהסתיים בתוצאה 3:3. העבודה על האצטדיון הסתיימה ב-1974 בלבד, ותכולת האצטדיון הגיעה לכמות שיא של 77,000 צופים.
ב-1982 אירח האצטדיון שני משחקים של גביע העולם בכדורגל. הראשון היה בשלב הבתים, בין נבחרות נבחרת ברזיל ונבחרת ברית המועצות, והשני היה בחצי הגמר, בין נבחרות נבחרת גרמניה ונבחרת צרפת. ארבע שנים מאוחר יותר, אירח את משחק גמר גביע אירופה לאלופות 1986 בין ברצלונה לסטיאווה בוקרשט.
מאז המונדיאל עבר האצטדיון מספר שיפוצים ושינויים, שעיקרם היה הקטנת התכולה של האצטדיון. תחילה ל-70,500 צופים ומאוחר יותר 66,000 בשנות ה-80, עד ל-45,500 צופים לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, בהתאם לחוקי פיפ"א האוסרים על מקומות צפייה בעמידה, ולפיכך מותקנים מושבים שמאפשרים כמות מצומצמת של צופים.
טביעת המעבורת דונג פאנג ג'ה שינג

מהלך האסון

המעבורת ששימשה כספינת תענוגות התהפכה במהלך סערה בלילה שבין שני לשלישי (1–2 ביוני 2015) בנהר היאנגצה כשעל סיפונה 454 נוסעים ואנשי צוות. רבים מנוסעי המעבורת היו תיירי פנים סיניים בגילאים מבוגרים.
מיד עם טביעת המעבורת הצליחו בודדים ובהם קברניט הספינה והמהנדס הראשי לקפוץ אל המים ולהגיע בשחייה לגדות הנהר. ניסיונות החילוץ של שאר הלכודים בבטן המעבורת לא צלחו, ולאחר ימים ספורים דווח ב-7 ביוני כי 431 אנשים מצאו את מותם באסון, וכי נמשכים המאמצים לאיתור 11 נעדרים נוספים.
אבני בית קוליס

מרקוליס (או אבני בית קוליס) היא עבודת אלילים שמוזכרת בספרות חז"ל פעמים רבות, כפולחן מוכר ונפוץ בבבל ובארץ ישראל.
ישנם השערות שונות בנוגע לזיהויו, מאחר שלא ידוע ממקורות אחרים על קיומו, כמו כן אין ממצאים ארכאולוגים התומכים בקיומו.

בחז"ל

מרקוליס נזכר בדברי התנאים והאמוראים פעמים רבות (מעל 30 אזכורים) והוא הפולחן האלילי המדובר ביותר בחז"ל, סביב דמותו של מרקוליס נרקמו פתגמים, ומעשים.
לפי הנאמר בתלמוד המרקוליס הם שלוש אבנים המונחות כך ששתים מן הצדדים ואחת על גביהם לפי מקור אחד מקום המרקוליס היה מגודר, כמו כן מדובר באבנים גדולות שהיה אפשר לעשות בהם שימוש משני.
על פי תיאורי התנאים מדובר בעבודה זרה שהייתה בצידי הדרכים.
הפולחן המרכזי של המרקוליס היה על ידי זריקת אבנים לעברו, כך נאמר "הזורק אבן למרקוליס - זוהי עבודתו", אולם במקומות אחרים נזכר גם פולחן מנחה (הנחת אוכל וכסף), והשתחוויה.
חז"ל אף פירשו את הנאמר בתורה "וּפֶסֶל וּמַצֵּבָה לֹא תָקִימוּ לָכֶם" -  "לא תקימו לכם, אלו מרקוליס".
בתלמוד נזכר אף הביטוי "זורק אבן למרקוליס" הבא לציין מי שפועל לרעה אף על פי שכוונתו הייתה לטובה, מקורו בפסיקת התלמוד שאף המתכוון לזרוק אבן לעבר המרקוליס כדי לבזותו עובר על איסור עבודה זרה, בתלמוד נדרש על הפסוק במשלי "כִּצְרוֹר אֶבֶן בְּמַרְגֵּמָה כֵּן נוֹתֵן לִכְסִיל כָּבוֹד" - "כל השונה לתלמיד שאינו הגון, כזורק אבן למרקוליס".
לדעת רבנו תם המובאת בתוספות, שמה המקורי של עבודה זרה זו היה "קילוס" - מלשון שבח, אולם חז"ל שיבשו את שמה במכוון ל"קוליס", מלשון לעג וקלס. המילה "מר" משמעותה בארמית לעיתים: חילוף, ולפי זה משמעות המילה מרקוליס היא: ההפך מקילוס הוא קוליס.
בדומה לזה מפרש הרשב"ץ כי השם המקורי היה "קוליס", כלשון חז"ל במקומות רבים "אבני בית קוליס", וחז"ל הוסיפו את המילה מר לשמה לתאר את החילוף כאמור.

זיהוי

בפנתאון היווני רומאי המוכר לנו לא ידוע על אל בשם מרקוליס, רבים מזהים את המרקוליס המוזכר בחז"ל עם האל מרקוריוס הרומי, שפסליו היו מוצבים בדרכים, וחז"ל שיבשו את שמו במכוון כדי לבזותו, אולם מלבד קרבת השם ומיקומו, אין קשר בין פולחנו של מרקוריוס לתיאור צורת זריקת האבנים המופיע בספרות חז"ל.
המחזיקים בהשערה זו סבורים שחז"ל דברו על הבסיס שעליו מונח המרקוריוס, ולא על הצלם בעצמו, וכן שחז"ל לא היו בקיאים בעבודתו ולכן ייחסו לפולחנו זריקת אבנים מחוסר ידיעה.
לדעת הרב פרופ' שאול ליברמן, המרקוליס הוא שם כולל שנתנו חז"ל לכלל האלילים שהיו בתקופתם.
בנוסף יש הקושרים בין המרקוליס לדולמנים שהיו פזורים בשדות ובדרכים, זיהוי זה מתקבל יותר עם תיאורי חז"ל בדבר מספר האבנים וגודל האבן העליונה, כמו כן דולמנים רבים נמצאו מכוסים באבנים, דבר המוכיח לדבריהם על פולחן זריקת האבנים המופיע בספרות חז"ל הקושי בזיהוי זה הוא כי לא ידוע שימוש בדולמנים בתקופת המשנה והתלמוד.
הרמב"ם בתשובה (תמ"ח) מתייחס לחלק ממקורות האסלאם וסבור שהמרקוליס היא אלילות ערבית קדם איסלאמית מוכרת, לדבריו טקס סקילת השטן  באסלאם מקורו בפולחן המרקוליס. הרב יהושע ענבל סבור שזיהוי זה סביר בהתחשב בכך שלתרבות הערבית האלילית לא היו אלילים משלה, והיו מייחסים קדושה לכל מבנה קדום, וכשראו את הדולמנים היו מניחים אבנים עליהם כדי לעובדם או כדי לכסותם (לכסות את השטן).
פרמטר סריג

פרמטרים של אורך

לסריגים ב-3 ממדים יש בדרך כלל 3 פרמטרים המייצגים אורך - a,b,c. 
במקרה המיוחד של מבני סריג קובי  כל הפרמטרים הם זהים שכן כל הצלעות שוות (a=b=c)ואנו מתייחסים רק ל- a. 
באופן דומה במבנים של גביש הקסגונלי, הפרמטרים a ו –b הם זהים ומייחסים רק לפרמטרים a ו-c.
על מנת לבטא את אורך פרמטר הסריג משתמשים ביחידות SI- מטר כאשר בדרך כלל מדובר בסדר גודל של אנגסטרמים (עשירית הננומטר).

פרמטרים של זווית

בנוסף לפרמטרים המציינים אורך, לכל סריג יש גם פרמטרים המציינים זוויות המגדירים אף הם את הסריג. 
מסמנים את הזוויות באותיות α,β,γ.  במקרה של סריג קובי כל הזוויות שוות ל-90 מעלות.

שיטות למציאת פרמטר הסריג

1. קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן או עקיפה של קרני רנטגן: קרני X הם פוטונים בעלי אורך גל של:  0.5-2.5 אנגסטרם. אורכי גל אלו מתאימים לגודל של המרחק בין שכבות האטומים בגביש.   
2. מיקרוסקופ אלקטרונים:מסוגל להגדיל עצמים קטנים במיוחד בכושר הפרדה גבוה על ידי שימוש באלקטרונים, כתחליף למקור אור במיקרוסקופים רגילים. מיקרוסקופ אלקטרונים מסוגל להגדיל את העצם הנבחן עד לפי 1,000,000 מגודלו המקורי
3. מיקרוסקופ מִנהור סורק (Scanning Tunneling Microscope (STM: הרזולוציה של ממ"ס יכולה להגיע ל-0.1 ננומטר במישור האופקי ול-0.01 ננומטר בציר האנכי. 
4. מיקרוסקופ כוח אטומי Atomic Force Microscope: מיקרוסקופ בעל רזולוציה גבוהה במיוחד היכולה להגיע עד לאנגסטרם בודד. עוצמתו גבוהה פי אלף ממיקרוסקופ אופטי רגיל. משמש ככלי יסודי בחקר החומר בסקאלות הננומטריות, למטרות דימות ומדידה. מיקרוסקופ זה יעיל במיוחד לחקירת פני שטח של חומרים.
רפובליקת קארס

רקע

בהתאם לחוזה ברסט-ליטובסק העבירה האימפריה הרוסית, ב-3 במרץ 1918, את השליטה על קארס, ארדהאן ובתומי לידי העות'מאנים. שמונה חודשים לאחר מכן, ב-30 באוקטובר 1918, נסתיימה מלחמת העולם הראשונה עם הפסקת האש של מודרוס. על פי ההסכם נדרש הצבא העות'מאני לסגת מכל השטחים השייכים לאימפריה הרוסית בקווקז ולחזור לקווי הגבול שהיו לה לפני המלחמה. עד ל-4 בדצמבר של אותה שנה נסוגו הכוחות העות'מאניים לגבול שהיה לה עם האימפריה הרוסית לפני 1877 אולם התעכבו בעזיבת מחוז קארס במשך חודשיים.
בשני החודשים שבהם התעכב הצבא העות'מאני בנסיגתו הוקמה ממשלה זמנית, פרו-עות'מאנית, שהתנגדה לשילוב הצפוי של המחוזות המאוכלסים ברוב ארמניה לתוך הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה (הרפובליקה הארמנית שהתפצלה מהרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה). הוקמו "מועצות לאומיות אסלאמיות" בריכוזי האוכלוסייה העיקריים של מחוז קארס - אולטו, קאגיזמן, איגדיר, סאריקמיס, ארדהן ובעיר קארס עצמה, וכן באזורים האחרים שהיו מאוכלסים באוכלוסייה מוסלמית דוברת טורקית (בכללם באחלציחה, אחלכלכי ובתומי).
החשובה מבין כל הוועדות האסלאמיות שהוקמו הייתה "המועצה האסלאמית של קארס", שהוקמה ב-5 בנובמבר 1918. בדצמבר של אותה שנה שונה שמה ל-"המועצה הלאומית". בינואר 1919 שונה שמה ל-"המועצה הלאומית של קארס" ובסופו של דבר, במרץ 1919, שונה שמה ל-"הממשלה הלאומית הזמנית של דרום הקווקז". הממשלה הזמנית טענה לסמכות על מחוז קארס וכן על כל האזורים המאוכלסים בטורקים ובמוסלמים באזור שבין בתומי לנחיצ'יבאן. אלה הם כל האזורים בהם התעכב הצבא העות'מאני בנסיגתו וכמעט כל אזור השליטה של העות'מאנים בקווקז להוציא את אזור אזרבייג'ן שמהם נסוג הצבא העות'מאני כאמור בהפסקת האש של מודרוס.

הרפובליקה

למרות תבוסת האימפריה העות'מאנית וייסוד הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה באזורים אלה, הוועדה הלאומית המוסלמית, תחת מנהיגותו של דר. איסט אוקטיי ביי ב-1 בדצמבר 1918, הכריזה באופן חד-צדדי על עצמאותה של הרפובליקה, ובחרה את סיהנגירזדה איברהים ביי לנשיא. הממשלה החדשה ביקשה את הכרתם של השלטונות האימפריאליים של יפן. המלחמה נסתיימה באותה שנה, וכאשר ארמיסטיס ממודרוס (באוקטובר 1918) ביצע את נסיגת הצבא העות'מאני לגבולות 1914. הבריטים כבשו את בתומי אבל העות'מאנים סירבו לוותר על קארס. המושל הצבאי שלה הקים ממשלה זמנית בראשות פהרטין פיריאוגלו, שטען לריבונות טורקית על קארס, ועל המחוזות דוברי הטורקית הסמוכים: בתומי וגיומרי. המחוז היה מוחזק על ידי ארמניה בינואר 1919, אבל הממשלה הפרו-טורקית נתמכה בעיר קארס. הפרלמנט של הרפובליקה החדשה התכנס ב-17 בינואר של אותה שנה. ואימצה את החוקה שנקראה: "Teskilâtı Esasiye Kanunu". עם 18 סעיפים ארוכים ומפורטים, הנשים איבדו את זכות ההצבעה. קארס הוכרזה כבירת הרפובליקה והשפה הטורקית כשפה רשמית. 
ב-13 בינואר 1919, משלחת של 60 ארמנים נשלחה לקארס על ידי המפקד הבריטי של בתומי, כדי להשליט את ההגמוניה הארמנית. הפרלמנט של רפובליקת קארס דחתה את ההצעה וסירבה להמשך כל משא ומתן עם הארמנים. תקרית אלימה בין המפלגות שגדלו בצורה דרמטית אחרי אירוע זה. יחידות בריטיות כבשו את קארס ב-19 באפריל 1919, כשהם מפזרים את הפרלמנט של רפובליקת קארס, ושולחים את מנהיגיה למלטה.