google/wiki40b huggingface dataset:
דומניקו מורוזיני

דומניקו מורוזיני (באיטלקית: Domenico Morosini; נפטר בשנת 1156) היה הדוכס ה-37 של ונציה. דומניקו כיהן כדוג'ה משנת 1148 ועד פטירתו. 
הרוזן דומניקו היה בן למשפחת האצולה מורוזיני. מוריזיני נבחר לתפקידו מאחר שהצליח ליישב בין שתי סיעות אשר פילגו את הפוליטיקה הוונציאנית במשך שנים רבות - המאבק בין תומכי ונציה כרפובליקה עצמאית בתמיכת האימפריה הרומית הקדושה לבין תומכי ההשארות כחלק מהאימפריה הביזנטית.
משפחתו של דומניקו קיבלה את תואר האצולה בשלהי המאה ה-10 לאחר שהצליחו לנצח, בתמיכת הקיסר אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את משפחת קאלפוריני היריבה. דומניקו היה זה שהביא את משפחתו לעמדה בעלת השפעה לפוליטיקה הוונציאנית.
בתחילת כהונתו של דומניקו היו היחסים בין ונציה לאימפריה הביזנטית מעורערים, בשל מסעות כיבוש שנעשו בשנים קודמות כנגד רודוס, כיוס, סאמוס, לסבוס, אנדרוס וקפאלוניה; ובמקביל התערערו היחסים עם האימפריה הרומית המערבית בשל תמיכת קודמו של דומניקו, פייטרו פולאני באימפריה הביזנטית כנגד הנורמנים - תמיכה שאף הובילה את האפיפיור להורות על חרם כנסייתי על העיר כולה.
בראשית כהונתו גישר דומניקו על הפערים בינו לבין מדינות האפיפיור (באותה עת אאוגניוס השלישי) בכך שבשנת 1152 הסכים להכיר בעצמאותה של הכנסייה בטריטוריות לה סרניסימה (צעד שהביא לביטול מיידי של החרם - ולפריחה מחודשת של המסחר הוונציאני).
שיפור נוסף ביחסים אירע בשנת 1554 עת העניק האפיפיור אנאסטאסיוס הרביעי תואר dominator Marchiæ לדוג'ה. 
שיתוף הפעולה עם האפיפיור השפיע גם על יחסי הפוליטיקה הפנימיים בוונציה, מאחר שאיפשר גישור במחלוקת רבת הימים בין משפחת פולאני ומשפחת דאנדולו (שתים ממשפחות האצולה של ונציה). אנריקו דאנדולו (דודו של אנריקה דאנדולו, לימים הדוג'ה) היה פטריארך גראדו, ומשפחת פולאני שתמכה באפיפיור עיינה את משפחת דאנדולו. במטרה לסיים מחלוקת זו לחץ דומניקו מורוזיני על שתי המשפחות להתקשר בקשרי נישואין - והציע שאנדראה דאנדולו (נכדו של אנריקו) יישא לאישה את פרימרה פולאני (אחיינתו של הדוג'ה פייטרו פולאני). נישואין אלה הביאו ל"שלום בית" במאבק שפילג את משפחות האצולה והקל על היציבות השלטונית ברפובליקה.
בתקופתו של מורוזיני הסתיימה בניית בזיליקת סן מרקו.
ג'ונתן ביילי (שחקן)

ביוגרפיה

ביילי נולד בוולינגפורד באוקספורדשייר. הוא הצעיר במשפחה ויש לו שלוש אחיות. בגיל 5 החליט שהוא רוצה להיות שחקן אחרי שראה הפקה של המחזמר "אוליבר!".

קריירה

הופעותיו הראשונות של ביילי כשחקן היו בסדרה "ברמוול" של ITV. הוא שיחק בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה ובסרטים, ואחר כך לוהק לסיטקום "קמפוס". ב-2011 גילם את לאונרדו דה וינצ'י בסדרה "לאונרדו", והופיעה לצדה של שרה אלכסנדר בסדרה הקומית של ה-BBC "אני וגברת ג'ונס".
ב-2012 היה ביילי מועמד לפרס התיאטרון של האיבנינג סטנדרד לשחקן מצטיין חדש על הופעתו במחזה "South Downs" מאת דייוויד הר.
החל מדצמבר 2013 שיחק ביילי בתפקיד טים פרייס במחזמר "אמריקן פסיכו" בתיאטרון אלמיידה בלונדון.
בספטמבר 2014 הופיע ביילי בתפקיד פסי בפרק "Time Heist" בעונה השמינית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
בסדרה "ברודצ'רץ'" של ITV גילם ביילי את אולי סטיבנס, הכתב בעיתון המקומי.
עוד שיחק בתפקיד ג'ק פאטרסון בסדרה הקומית "W1A" של ערוץ BBC Two, והופיע בכל שלוש העונות של הסדרה.
ב-2018 לוהק ביילי להפקה מחודשת של הווסט אנד למחזמר "קומפני" לתפקיד ג'יימי (במקור נכתב לדמות אישה בשם איימי). על הופעתו זו זכה ביילי ב-2019 בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמר.
שמחה יעקובוביץ'

קורות חיים

יעקובוביץ' נולד בפתח תקווה. הוריו היו ניצולי שואה יוצאי רומניה שעלו לישראל. ב-1962 עברה המשפחה להתגורר במונטריאול, כשאביו קיבל הצעת עבודה כמהנדס. ב-1974 הוא סיים לימודי פילוסופיה לתואר ראשון באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, ואז חזר לישראל והתגייס לשרות בצה"ל למשך שנה. במשך שנה הוא גם התנדב בקיבוץ ואז חזר לקנדה ולמד לתואר מוסמך ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת טורונטו. הוא המשיך לדוקטורט אך לא סיים אותו.
ב-1978 החל יעקובוביץ' לכתוב מאמרי עיתונות על יהודי אתיופיה שפורסמו בהמשך ב"ניו יורק טיימס". למרות חוסר ניסיונו בתחום הסרטים, הוא יצא בתחילת שנות ה-80 לאתיופיה במטרה ליצור סרט על יהודי אתיופיה והצליח לגייס צוות מקצועי במימון האומות המאוחדות כחלק מהבטחה ליצור עבורם סרטים נוספים. הסרט שיצא ב-1983 חשף את יעקובוביץ' לעולם הבימוי והוא הפך לבמאי המרכזי בסרט, תוך שהוא מסתכסך עם הבמאי שהיה חלק מצוות ההפקה שליווה אותו. באותה השנה הקים יחד עם ברוך גוטליב את האגודה הקנדית למען יהודי אתיופיה. שנתיים אחר כך, הקים יעקובוביץ' עם שותף בשם אליוט הלפרן חברת הפקה שהתמקדה בסרטים תיעודיים. הסרט המשמעותי הראשון שלהם יצא ב-1991 ותיאר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. מאז שימש יעקובוביץ' כמפיק סרטים תיעודיים רבים בשנות ה-90. ב-1995, ב-1996 וב-2007 הוא זכה במשותף בפרס אמי על הפקת סרטי תעודה בקטגוריית עיתונות חוקרת. בשנת 2002 הופיע לראשונה כמנחה באחד מסרטיו.
ב-2015 תבע יעקובוביץ' את יוסף זיאס, אנתרופולוג ברשות העתיקות, בגין עבירה על חוק איסור לשון הרע, לאחר שזיאס האשימו בזיוף, מרמה ושחיתות. בית המשפט פסק פיצויים של 800 אלף שקל לטובת יעקובוביץ'.
ב-2016 הפיק יעקובוביץ' סרט בשיתוף עם ירון ניסקי וג'יימס קמרון על העיר האבודה אטלנטיס.
יעקובוביץ' הוא יהודי דתי. הוא נשוי לניקול קורנברג ויש להם ארבע בנות ובן.
דוויין דדמון

נעורים וקריירת מכללות

דדמון נולד וגדל בעיר לנקסטר שבקליפורניה. בגיל שלוש אביו התאבד. בתקופת נעוריו אסרה עליו אמו, חברת ארגון עדי יהוה, לשחק בקבוצות כדורסל, בטענה שהדבר עלול לפגוע במסירותו הדתית. בגיל 18, בהגיעו לגיל בגירות, החל לשחק עבור קבוצת הכדורסל של "תיכון לנקסטר", ולאחר מכן למד ושיחק ב"מכללת אנטלופ ואלי" הסמוכה.
בשנת 2010 עבר דדמון ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה, ולאחר "שנת צינון" ("Redshirt") הצטרף לקבוצת הכדורסל שלה. בשתי עונותיו בקבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים כוללים של 7.1 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-1.7 חסימות למשחק.

השנים הראשונות

לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 2013, השתתף דדמון בליגת הקיץ של ה-NBA כשחקן מיאמי היט ודאלאס מאבריקס. בנובמבר 2013 חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס, וכחודש לאחר מכן שוחרר וחתם בקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח, סנטה קרוז ווריורס.
בינואר 2014 חתם דדמון על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים בפילדלפיה 76', ובסיומם חזר לשחק עבור סנטה קרוז. ב-15 משחקיו בליגת הפיתוח באותה עונה העמיד ממוצעים של 15.2 נקודות ו-13.5 ריבאונדים למשחק.
בפברואר 2014 חתם על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים באורלנדו מג'יק, ולאחר שהרשים במדיה חתם על חוזה בקבוצה עד לסיום עונת 2015/2016. בתקופתו עם המג'יק ביסס את מעמדו כשחקן רוטציה לגיטימי, עם ממוצעים של 4.0 נקודות ו-4.5 ריבאונדים ב-13.4 דקות בממוצע למשחק.

סן אנטוניו ספרס

לקראת עונת 2016/2017 חתם דדמון על חוזה בסן אנטוניו ספרס. דדמון פתח את אותה עונה כמחליפו מהספסל של פאו גאסול, ובינואר 2017 תפס את מקומו בחמישייה הפותחת עד לסיום העונה הסדירה. בפלייאוף גברה סן אנטוניו על ממפיס גריזליס (4–2) ויוסטון רוקטס (4–2) בשני הסיבובים הראשונים, בטרם הודחה על ידי גולדן סטייט ווריורס בסדרת גמר המערב (0–4).

אטלנטה הוקס

ביולי 2017 חתם דדמון על חוזה לשנתיים באטלנטה הוקס, עבור כ-13.2 מיליון דולר. לאורך תקופתו באטלנטה פתח ב-98 מתוך 126 המשחקים בהם שותף, ורשם ממוצעים של 10.4 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק כסנטר הבכיר של הקבוצה.

סקרמנטו קינגס

לקראת עונת 2019/2020 חתם על חוזה ל-3 עונות בסקרמנטו קינגס, עבור כ-40 מיליון דולר.
נמל התעופה הבינלאומי אוסטין-ברגסטרום

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

טרמינל בארברה ג'ורדן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הטרמינל הדרומי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תחבורה אל הנמל וממנו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

בתרבות

בשיתוף עם תוכנית „אמנות במקומות ציבוריים“ של העיר אוסטין, נמל התעופה מציג יצירות אמנות רבות. בטרמינל בארברה ג'ורדן, יש בימה אשר מארח הופעות מוזיקה חיה.
שער הודו

מצבת החייל האלמוני

באתר השער ממוקמת מצבת החייל האלמוני של הודו - המכונה "אמאר ג'אוואן ג'יוטי" (לוחם נצחי). המצבה היא סנוטף שחור עשוי שיש, שעליו רובה וקסדה. על כל צד מצידי הסנוטף חקוקות המילים "אמאר ג'אוואן" ("לוחם נצחי"). הסנוטף ניצב על במה שבארבע פינותיה ארבעה לפידי אש תמיד. המצבה נחנכה ב-26 בינואר 1972 בנוכחות ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי, בעקבות סיום מלחמת הודו-פקיסטן.
ראשי מדינה המבקרים בניו דלהי נוהגים לבקר באתר ולהניח זר על המצבה.
חברת קוקה-קולה

היסטוריה

חברת קוקה-קולה נוסדה ב-22 בינואר 1892 בידי אסא גריגס קנדלר, לאחר שרכש את הזכויות לייצור המשקה קוקה-קולה מהרוקח ג'ון.ס. פמברטון, שהחל בייצור המשקה כשש שנים קודם לכן.
בשנת 1960 רכשה החברה את יצרנית המשקאות הקלים Minute Maid , שהיא המשווקת הגדולה בעולם של מיצים.
בשנת 1982 רכשה החברה את חברת הסרטים סרטי קולומביה תמורת 692 מיליון דולר, וכעבור שבע שנים מכרה אותה לתאגיד היפני סוני תמורת שלושה מיליארד דולר.
ב-1982 השיקה החברה את המשקה דיאט קוקה-קולה, וב-21 במרץ 2005 הוציאה החברה משקה חדש - קוקה-קולה זירו. שני המשקאות דלי קלוריות (בערך קלוריה אחת בפחית משקה, בהשוואה ל-142 קלוריות בפחית קוקה-קולה רגילה).
ב-23 באפריל 1985 ניסתה החברה לשנות את המתכון ל-New Coke אבל לאור התנגדות ציבור הלקוחות חזרה בה ב-1 ביולי 1985 למתכון הקודם בשם Coca-Cola Classic.
בשנת 1993 רכשה החברה את יצרן הקולה ההודי Thums Up , על מנת להתחרות בהודו במשקה הקולה פפסי. בשנת 2001 רכשה החברה את יצרן המשקאות והחטיפים Odwalla  תמורת 181 מיליון דולר.
בשנת 2007 רכשה החברה את יצרן המשקאות FUZE.
באוגוסט 2018 הודיעה החברה על רכישת רשת בתי הקפה "קפה קוסטה" תמורת כ-5 מיליארד דולר.

מוצרי החברה

לבד ממוצר הדגל של החברה, קוקה-קולה, החברה מייצרת בעצמה או בשותפות עם חברות נוספות למעלה מ-400 משקאות שונים, בכלל זה משקאות קלים מוגזים בטעמי קולה, פירות, או קפה, מים מינרליים, מיצי פירות ומשקאות קלים לא מוגזים, משקאות אנרגיה, וכן בירה ומשקאות קלים המכילים אלכוהול. לתחום המשקאות החמים נכנסה בשנת 2018, עם רכישת חברת קפה קוסטה תמורת כ-5 מיליארד דולר.
חלק מהצלחתה של החברה נובע ממדיניותה העמומה לגבי נוסחת הייצור של הקוקה-קולה. הנוסחה הינה סוד מסחרי והיא שמורה בכספת בעיר אטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. הגישה לנוסחה מוגבלת ומצומצמת, למרות שהחברה עצמה מזמינה את כל מי שמעוניין לצפות בכספת.
לחלק מן המשקאות יש גם גרסאות מופחתות-קלוריות. בין מותגי החברה נמנים:

מחלוקות

קוקה-קולה היא אחת החברות המוכרות ביותר בעולם והיא מוכרת בלמעלה מ-200 מדינות אך ישנן מחלוקות רבות הסובבות את החברה, מוצריה ומנהגי המסחר שלה. בבריטניה חברת קוקה-קולה הוקעה עקב הרגלת ילדים לג'אנק פוד. בהודו החברה הוחרמה מספר פעמים ועוררה מחאות עקב הסטנדרטים הנמוכים של ההיגיינה והפגיעה בסביבה].
בשנת 2004 זכתה קוקה-קולה בפרס איג נובל לכימיה - על שמפעל שלה בבריטניה שהצליח להפוך מי שתייה למים שמסוכן לשתות אותם.
יובל ינאי

קורות חייו

אביו, אבישי ינאי, הוא קבלן בניין; אמו, רבקה ינאי, היא סייעת לרופא שיניים ולו ארבעה אחים. נולד בישראל, בגיל חודשיים טס לקנדה, שם חי עד גיל 12, אז שב לישראל. למד לנגן על פסנתר מגיל ארבע ולנגן על גיטרה מגיל 12.
בצה"ל שירת בחיל האוויר.

קריירת משחק בטלוויזיה בתיאטרון ועל במות

הוא בוגר הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין (2007-2004). בתום לימודיו שיחק בהצגה "בן בהפתעה", פרי עטו של ריי קוני, בבימויו של רוני מנדלסון, הצגה שהחלה בסטודיו למשחק והמשיכה בתיאטרון המסחרי. זכה על תפקידו בפרס השחקן המבטיח בפסטיבל עתיד תיאטרון 2007. אחר-כך שיחק ב"כך צחקנו", ערב מערכונים על פי חנוך לוין, בבימויו של שמעון מימרן שהוצגה בהבימה.
ינאי משחק בתיאטרון גשר מאז שנת 2007. תפקידו הראשון היה של יאקיש, בהצגה "יאקיש ופופצ'ה". הוא שיחק ב"שוורץ וחיות אחרות", אסופה של שלושה סיפורים קצרים שחוברו להצגה אחת. ינאי גילם את הארי, אב הבית, לפי סיפור מאת ברנרד מלמוד. הוא גילם את דמותו של מנהל קרקס בסיפור "קשטנקה" של צ'כוב, שמספר על כלבה שמגיעה לקרקס. בהצגת ילדים בגשר על פי משלי לה פונטיין שיחק ינאי שלל חיות: אריה, ינשוף, כלב. בהצגה "הלילה ה-12" על פי שייקספיר, שיחק את סר טובי בלץ', אציל שיכור. הוא שיחק בקומדיה המוקומנטרית "חמישה קילו סוכר", פרי עטו של גור קורן. הוא שיחק ב"הרפר ריגן", סיפור מסע של הרפר ריגן (ליאורה ריבלין). ינאי גילם את דמותו של ג'יימס פורצ'יון, אותו הכירה ריגן באינטרנט והם קבעו להיפגש בחדרה במלון. בהצגה "שש דמויות מחפשות מחבר", פרי עטו של פיראנדלו, גילם את דמותה של מאדאם פאצ'יה, דמות דראג, שהיא מנהלת בית זונות. הוא היה מועמד לתפקידו לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח לשנת 2010. בהצגה "רביזור" מאת גוגול גילם את דמותו של מפקח המשטרה. ינאי משחק כיום בהצגה "יונה ונער", על פי מאיר שליו, גילם את דמותו של ד"ר לאופר, וטרינר והגורו של היונים.
יובל ינאי משחק בתפקיד הראשי של יובל בר און בסדרה "משפחה לא בוחרים", ששודרה בערוץ 2, החל מספטמבר 2012. זהו עיבוד ישראלי של דניאל לפין וגאיה וילדמן ל"כולם אוהבים את ריימונד", קומדיית המצבים האמריקאית המצליחה. לצידו משחקים נועה קולר, רוזינה קמבוס, שלמה בר-אבא ופיני קידרון. הסדרה שודרה במשך 2 עונות עד אוגוסט 2013.
ינאי הצטלם לשני סרטי קולנוע: הוא שיחק בסרט העצמאי "גולם" של אדם דויטש ובסרטו של אדם סנדרסון "לוויה בצהריים", על פי ספרו של ישעיהו קורן.
במהלך השנים 2013–2014, השתתף בעונה הרביעית והחמישית של סדרת הנעורים "השמיניה", המשודרת בערוץ הילדים של HOT, בתפקיד דמות הנבל אבשלום.
בשנת 2014 שיחק בשני פרקים בסדרה הדרמה קומית ״70 מיליון סיבות לעושר״, בתפקיד רונן, פקיד הבנק.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה "נעלמים" של ערוץ ניקלודיאון בתפקיד בני הופמן, ראש המועצה של אשמורת.
בשנת 2017 שיחק במחזה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית לסין ובמחזה "במנהרה" בתיאטרון גשר. באותה שנה גם שיחק בשתי העונות של סדרת הנוער "אקדמיית החממה" בתפקיד אריק, סוכן ה-FBI הנוכל.
ב-2018 הופיע בסדרה שבאבניקים. באותה שנה החל לשחק בהצגה "לילה אחד מרקוביץ'" מאת יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין ובבימויו, על פי ספרה של איילת גונדר-גושן, בתיאטרון בית ליסין, בתפקיד זאב.
הוא הלחין מוזיקה למספר הצגות בסטודיו לסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. הקליט מוזיקה בדיסק של משה קליפר, בהפקתו של משה לוי.

קריירת דיבוב

הוא דיבב עשרות סרטים וסדרות מונפשות.
בשנת 2009, דיבב את ״בייבי ברנט״ בסרט "גשם של פלאפל".
בשנת 2011, דיבב את ״אנדי סמברג״ מפיניאס ופרב - מארחים.

חייו הפרטיים

יובל ינאי נשוי מאז שנת 2011 לשחקנית מיכל שטמלר, ולהם 2 ילדים.
Tell Me You Love Me

רקע והפקה

באוגוסט 2017, הודיעה לובאטו כי עתיד לצאת אלבום האולפן השישי שלה ברשתות החברתיות. לאחר מכן פרסמה לובאטו את עטיפת אלבום, שמראה אותה מניחה ידיים על הראש, ומביטה במבט ממוקד לעבר המצלמה. את האלבום נכון לעכשיו הפיק אלון פלדר. לובאטו אמרה כי האלבום יהיה בסגנון פופ ורית'ם אנד בלוז.
סאמי ג'ומאייל

ביוגרפיה

סאמי ג'ומאייל נולד בשנת 1980 בעיירה בכפיא (בערבית: بكفيا) למשפחת מדינאים נוצרים מארונים מהמעמד הגבוה. אביו, אמין ג'ומאייל, היה נשיא לבנון, ואמו, ג'ויס, מעורבת בפוליטיקה גם כן. סבו, פייר ג'ומאייל ייסד את מפלגת הכתאיב. דודו, בשיר ג'ומאייל, נבחר לנשיא לבנון אך נרצח ב-14 בספטמבר 1982 בטרם נכנס לתפקידו. אחיו של סאמי, פייר אמין ג'ומאייל, היה שר התעשייה בלבנון ונרצח בהתנקשות ב-21 בנובמבר 2006.
בתום לימודיו התיכוניים פנה ג'ומאייל ללימודי משפטים באוניברסיטת סנט ג'וזף שבביירות, בשנת 2003 הוא סיים את התואר והתמחה במשפט ציבורי. בתקופת לימודיו האקדמיים, עמד בראש תא הכתאיב באוניברסיטת סנט ג'וזף, ובשנת 2006 נבחר לעמוד בראש מועצת הסטודנטים והצעירים של מפלגת הכתאיב, אשר אביו עומד בראשה. ג'ומאייל היה פעיל מאוד במועצת הכתאיב ונטל חלק משמעותי בארגון הפגנות ועצרות נגד הסדר הסורי בלבנון, מה שכונה מאוחר יותר "מהפכת הארזים" והיה לאחד מראשי הקמפיין הלבנוני לשחרור העצירים הפוליטיים הלבנוניים מבתי הכלא בסוריה.
ג'ומאייל הוא פוליטיקאי ימני והוא נחשב לבעל משנה פוליטית לאומית-לבנונית. הוא חבר בקואליציית ה-14 במרץ, מתנגד לנוכחות זרה בלבנון וקורא למימוש ריבונותה של לבנון כמדינה דמוקרטית וחילונית. להבדיל מהקו אותו נוקטים רבים מהפוליטיקאים הנוצרים בלבנון כיום, ג'מאייל מתנגד לערביזציה של לבנון ונחשב למקורב למפלגת הימין "שומרי הארזים". בראיון, אמר ג'ומאייל כי הוא תומך בהסכם שלום עם ישראל שלא במסגרת יוזמת השלום הערבית, מה שהפנה אליו חצי ביקורת רבים מהגוש הפרו סורי ("קואליציה ה-8 במרץ").
בנוסף לכך, נמנה ג'ומאייל על המבקרים החריפים ביותר של חזבאללה וחזית השינוי והרפורמה. בראיון שהעניק ג'ומאייל לאחר מלחמת לבנון השנייה הוא האשים את חזבאללה בחתרנות והתנהגות בריונית. ג'ומאייל טען כי חזבאללה כופר בריבונות לבנון ומתנהג כמדינה לכל דבר; הארגון מחוקק חוקי דה פקטו משל עצמו ומשליט אותם בבריונות על הציבור, וזאת על-מנת להקים בעתיד בלבנון רפובליקה אסלאמית. ג'ומאייל קרא רבות לפירוק חזבאללה מנשקו והכריז כי לא ישתף פעולה עם הזרם הפטריוטי החופשי בהנהגת מישל עאון, כל עוד שזה תומך במיליציית חזבאללה המזוינת.
בבחירות הכלליות שנערכו בשנת 2009 נבחר ג'ומאייל לפרלמנט הלבנוני כנציג מארוני מטעם מפלגת הכתאיב בנפת מתן שבמחוז הר הלבנון עם 47,688 קולות. הוא אחד מחברי הפרלמנט הלבנונים הצעירים ביותר.
Lost in France

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי רוני סקוט וסטיב וולף, והופק על ידי דוד מקיי, וולף וסקוט, בדומה לסינגל השני מתוך האלבום, "More Than a Lover". השיר הוא שיר בסגנון הפופ רוק, בדומה לשאר שירי האלבום.
מגזין ה-"The Sydney Morning Herald", הגדיר את השיר כ"שיר המסחרי והטוב ביותר של האלבום".

הופעה

עם השיר הופיעה טיילר לראשונה בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "Top Of Pops", ב-4 בנובמבר 1976.
מאוחר יותר ביצעה את השיר בשנת 2005, בספרד, ולאחר מכן קיימה הופעה אשר עליה נתמך אלבום הופעה מיוחד שיצא בשנת 2007, בשם, Bonnie Tyler Live. באותה שנה הוציאה טיילר אלבום וידאו שכלל בתוכו הופעה שלה עם השיר בשם, Bonnie on Tour.
פאביו באזילה

קריירה

במרץ 2016, באזילה זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית כסף בגראנד פרי טביליסי. כחודש לאחר מכן הוא התחרה באליפות אירופה שנערכה בקאזאן וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. הוא הגיע עד שלב רבע הגמר בו הפסיד לקולין אואטס הבריטי ונשר לקרבות בית הניחומים שם ניצח את סרג'יו אולייניק ועלה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה הוא התמודד מול דזימיטרי שרשן הבלארוסי וניצח בזכות עונשים.
באולימפיאדת ריו 2016, באזילה התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וזכה במדליית הזהב. הזהב בו זכה היה ה-200 של איטליה במשחקים האולימפיים המודרניים. באזילה התחיל בסיבוב השני בו ניצח באיפון את סבסטיאן זיידל הגרמני 2 דקות ו-10 שניות מפתיחת הקרב בעזרת תרגיל סודה-צוריקומי-גושי. בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון ניג'אט שיחאליזדה האזרי לאחר תרגיל אוקורי-ארי-ג'ימה וברבע הגמר ניצח שוב באיפון את דבאדורג'ין טומורקולג המונגולי לאחר תרגיל דה-אשי-בראי. בחצי הגמר הוא ניצח בזכות עונשים את מסאשי אבינומה היפני ובגמר באזילה גבר באיפון על המדורג ראשון בעולם, אן באול הדרום-קוריאני דקה ו-24 שניות מפתיחת הקרב בעזרת תרגיל סיאו-אוטושי מוצלח.
לאחר ריו 2016 באזילה התפרסם באיטליה והשתתף בין היתר בתוכניות ריאליטי. בשנת 2017 הוא השתתף בגרסה האיטלקית של רוקדים עם כוכבים בה סיים במקום השני ובשנת 2018 השתתף בתוכנית האח הגדול VIP והודח לאחר 46 ימים בתוכנית.
באזילה עבר להתחרות בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג אחרי ריו 2016. במרץ 2018 הוא זכה במדליה הראשונה שלו בקטגוריית משקל זו כאשר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם יקטרינבורג. בפברואר 2019 הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר שניצח באיפון את אקיל דג'קובה מקוסובו בקרב על המדליה.
אגודת הפסוריאזיס הישראלית

פעילויות האגודה

האגודה תומכת בחולים ובבני משפחותיהם. היא פועלת מול משרד הבריאות, משרדים ממשלתיים אחרים וגופים ציבוריים. ההסברה של האגודה מתרכזות בהגברת המודעות למחלה, וצמצום הסטיגמה והאפליה של חולים בבריכות השחייה, במסגרות החברתיות והחינוכיות. האגודה פועלת גם מול הצבא, בה היא מהווה רשת תמיכה עבור חיילים המתמודדים עם פסוריאזיס מול הגורמים הצבאיים. 
הנהלת האגודה מנהלת משא ומתן עם בתי המלון בים המלח לצורך מחירים מיוחדים לחברי האגודה שבוחרים לטפל בעצמם בים המלח. האגודה מפעילה בים המלח קייטנת ריפוי וטיפול ע"ש חיותה מרום לילדים המתמודדים עם פסוריאזיס. מדי שנה האגודה מקיימת כנסים והרצאות בהשתתפות רופאים בכירים בישראל, מעניקה תרומות למחקרים קליניים בנושא הפסוריאזיס ומוציאה עלון הכולל בתוכו מידע חדש ועדכני אודות המחלה. לאגודה קיימת ועדת פרט המסייעת במימון טיפולים לפסוריאזיס לחולים מעוטי יכולת על פי קריטריונים שנקבעו מראש. 
גם ילדים סובלים ממחלת הפסוריאזיס. ההתמודדות הרגשית של הילד עם המחלה שונה מילד לילד, מצבי הרוח ותגובותיהם למחלה משתנים בתדירות גבוהה. ילדים חוששים מהמפגש עם החברה, מפחדים מדחייה של ילדים אחרים בני גילם, הם אינם צפויים וקשה לנבא מתי וכיצד יגיבו למחלת הפסוריאזיס של בני גילם. האגודה, המכירה ברגישותם של ילדים החולים בפסוריאזיס מפעילה עבורם בכל קיץ קייטנת ריפוי בים המלח. הקייטנה משלבת בין טיפול אקלימי של חשיפה לשמש לבין פעילות פנאי וכיף המקלה על הילדים ומשכיחה מהם את המחלה בזמן הטיפולים. הילדים הללו זקוקים לתמיכה נפשית ופיזית כדי להתמודד בהצלחה עם המחלה ולהביאה לשיפור ניכר.

חברות באגודה

כל אדם בוגר, אזרח ישראלי או תושב שחולה בפסוריאזיס יכול להיות חבר בעמותה. ילדים עד גיל 18 אינם יכולים להיות חברים בעמותה אלא אם אחד מהאפוטרופוסים יהיה חבר בעמותה, בתנאי שימציא אישור רפואי על מחלת הקטין. כל חבר באגודה מתחייב לשלם דמי חבר שנתיים בסכום שייקבע על ידי האספה הכללית. חיילים בשירות חובה פטורים מתשלום דמי החבר.
דן פוגלר

ביוגרפיה

פוגלר נולד למשפחה יהודית בברוקלין, אביו עבד כמנתח.
ב-2005 זכה בפרס טוני ובפרס התיאטרון העולמי על תפקידו במחזמר "The 25th Annual Putnam County Spelling Bee". 
בשנה שלאחר מכן שיחק בדרמה הקומית "בית ספר לנוכלים".
התפרסם בפעם הראשונה ב-2007 בתפקיד הראשי בקומדיית הספורט "כדורי הזעם", בתור שחקן הפינג פונג רנדי דאייטונה ובתפקיד משני בקומדיה הרומנטית "גוד לאק צ'אק" בתור המנתח הפלסטי ד"ר סטיוארט קלמינסקי.
ב-2008 דיבב פוגלר בסרטי האנימציה שוברי הקופות "קונג פו פנדה", את האווז זאנג ו"הורטון שומע מישהו".
ב-2009 הופיע כהרולד האטץ' מעריץ מושבע של "מלחמת הכוכבים" בקומדיה "מעריצים", שיחק בנוסף בדרמה הרומנטית "אהבה בהפתעה" בתור ליין מארשל העוזר של הסופר האלמן בורק ראיין (אהרון אקהרט) ובדרמה הקומית של אנג לי "לקחת את וודסטוק".
ב-2011 שיחק בקומדיית הרטרו "קח אותי הביתה הלילה" לצידם של טופר גרייס ואנה פאריס.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד שולי בקומדיה הרומנטית "משימה סוף".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד מרכזי בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", ספין-אוף לסדרת הסרטים של הארי פוטר, לצד אדי רדמיין, עזרא מילר וסמנתה מורטון. 
בשנים 2013–2017 שיחק במספר פרקים בסדרה הקומית "הגולדברגים" בתור הדוד מרווין.

בימוי

בשנת 2014 ביים וכתב פוגלר את הסרט הקומי "הליון" (Don Peyote), בו גם שיחק בתפקיד ראשי לצד ג'וש דוהאמל, ג'יי בארושל ואן האת'וויי.

חיים אישיים

אשתו של פוגלר, ג'ודי קאפס פוגלר היא מנהלת חברת ייעוץ ותמיכה לשחקנים ולאומנים.
הסוכנות לביטחון לאומי של בולגריה

הסוכנות לביטחון לאומי (בבולגרית: Държавна агенция -  Национална cигурност) היא סוכנות ממשלתית לביטחון פנים בבולגריה, האחראית בין השאר על סיכול הריגול ומאבק בהלבנת ההון במדינה והוקמה ב-1 בינואר 2008.

היסטוריה

ב-1990 בוצעה רפורמה בשירותי הביון הבולגריים ובמסגרתה סיכול הריגול הצבאי הופרד ממנגנון שירותי הביטחון הלאומי והועבר לאחריותו של שר ההגנה הבולגרי. ב-1991 פרסם שר הפנים הבולגרי תקנות חדשות המסדירות את אופן פעולתם של שירותי הביטחון הלאומיים.
ב-2008, עם הקמת הסוכנות לביטחון לאומי מוזגו לתוכה ארבעה גופי ביטחון לאומי שונים שעסקו בסיכול ריגול, איסוף מודיעין מאותות אלקטרוניים ותקשורת זרה, הגנה על התקשורת הממשלתית  ומערכות מידע מפני סוכנויות זרות ומודיעין כלכלי בעיקר בתחום המאבק בפשע המאורגן ובהלבנת ההון. הפיקוח על הסוכנות לביטחון לאומי נתון בידי ועדה של האספה הלאומית הבולגרית.
מרדכי אבניאל

ביוגרפיה

נולד בפריצ'י (פול') (בבלארוס של היום). למד אמנות ביקטרינבורג שברוסיה בשנים 1913-1919. היה פעיל ציוני וכיהן כיו"ר סניף צעירי ציון בעירו. במהלך ועידת צעירי רוסיה ב-1920, נאסר על ידי השלטונות הקומוניסטים.
עלה לארץ ישראל עם קבוצת חלוצים בשנת 1921, ועבד תחילה במטעי הדרים בקרבת פתח תקווה. בשנת 1923, בעידודו של בוריס שץ, עבר לירושלים כדי לקדם את לימודי האמנות שלו בבצלאל, ומאוחר יותר לימד שם ציור ופיסול. בין השנים 1924-1928 שימש כמנהל המחלקה לפיסול זעיר בבצלאל. במקביל למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים, וב-1932 קיבל רישיון לעסוק כעורך דין. בשנים 1929-1934 כיהן כיו"ר מרכז ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) בירושלים. כן היה מפעילי "ברית הבריונים" של אב"א אחימאיר, חברו הקרוב. היה עורך אחראי של הירדן.
משנת 1935 התגורר בחיפה. היה יו"ר סניף תנועת החירות בעיר, וחבר מועצת עיריית חיפה. נודע בעיקר כאמן, אך עבד גם כעורך דין ושותף-מייסד של משרד עורכי הדין החיפאי "אבניאל, סלומון ושות'", אותו הקים עם יואל סלומון (לו נישאה בתו שרה), ב-1950. בשנות ה-60 פרש אבניאל מעבודתו במשרד כדי להתמקד בפעילותו האמנותית.
השתתף בקביעות בתערוכות הקבוצתיות של אגודת הציירים והפסלים בישראל, ובמספר תערוכות יחיד. זכה במספר פרסים, בהם פרס הרמן שטרוק (1952), פרס רמת גן לצבעי מים (1958), פרס ההסתדרות (1961) ופרס עיריית חיפה (1977). ייצג את ישראל בביאנלה של ונציה ב-1958, ובסמינר לאמנות הבינלאומיות באוניברסיטת דיקינסון ב-1962. 
אבניאל היה חבר ברובע האמנים בצפת והחזיק סטודיו פעיל בחיפה. עבודותיו מוצגות במוזיאונים חשובים בעולם ובאוספים פרטיים בארץ ובחו"ל. 
נישא לנחמה אבניאל לבית דרוין, פעילה ציונית בת עירו, ב-1923. גם היא הייתה חברת הצה"ר ותנועת החירות. נולדו להם בן ובת. 
נפטר בשנת 1989.

יצירתו

אבניאל ידוע בעיקר בזכות עבודות הנוף שלו. הוא ניסה לתאר בציוריו את נופיה של ארץ ישראל והאווירה שלהם, אותם הכיר במהלך טיוליו בארץ. על עבודותיו על נופי הארץ אמר: "...שוב ושוב, התנסיתי בציור ורישומם, ובכל אותו הזמן ניסיתי ללמד את עצמי אמנות עכשווית. וכך ניערתי מעלי בהדרגה את התפיסה האקדמית, והפכתי לחופשי יותר. ניסיתי בכל מאודי למצוא את הסגנון שלי. העננים המרחפים מעל הכנרת או ים המלח - שניהם מתחת לגובה פני הים - מביאים לשינוי כמעט בלתי פוסק של אור, צבע ואווירה הנוף לובש צורות ומאבד אותן שוב, עננים אלה לימדו אותי להבין את החלל. אני לא רואה את הנופים בדרך אופטית, הם שילוב של צבעים המעורבבים בהרמוניה - מופשטים לעיתים, ובזמנים אחרים של הם ביטוי של הרגשות הפנימיים שלי רק לאחר שנים שאני מוצא את ביטוי עצמי בנוף שלי, באור, האווירה והשמש של ישראל. המוטיב שלי הוא תמיד נוף שאינו סטטי עם כל ניגודיו - קרן השחר, הדממה של חומו של היום, הדמדומים של הערב, הזוהר האפלולי, רוח וגשם, הסערה של הלילה."]