google/wiki40b huggingface dataset:
בית התפילה הבהאי

בית התפילה הבהאי (פרסית וערבית مشرق‌ الاذکار - "מַשְרִק אל-אד'כאר"; אנגלית Bahá'í House of Worship) הוא בית התפילה או המקדש בדת הבהאית.

אופיו של בית התפילה

לפי חזונם של מנהיגי הדת הבהאית, עתידים בתי התפילה הבהאיים להוות חלק ממרכזים לפעילות חברתית, הומניטרית, חינוכית ומדעית, אך מטרה זו טרם הושגה. בהווה משמשים בתי התפילה הבהאיים אך ורק לפעילות דתית כתפילה או ללימודי דת; ופגישות בהאיות אחרות מתקיימות במרכזים בהאיים, בבתים פרטיים או במבנים שכורים. בית התפילה הבהאי נזכר לראשונה אצל בהאא אללה בספרו כיתאב-אי אקדס, ואופיו של המוסד פותח על ידיו מאוחר יותר וכן על ידי בנו ויורשו, עבדול בהאא. לפי הכתבים הבהאים, יהיו בתי התפילה פתוחים בפני מאמיני כל הדתות, ובהם יוכלו הכל לעבוד את האל ללא קשר להשתייכותם הדתית. עם זאת, בתי התפילה מיועדים אך ורק לתפילה ולקריאה בכתבי הקודש הבהאים והאחרים, וחל איסור על נשיאת דרשות או על עריכת טקסים. שירה מותרת בבניין, אך ללא ליווי של כלי נגינה.
הקמת בתי התפילה הבהאיים השונים התבססה על תרומות, ויצאה אל הפועל כאשר הקהילה המקומית הייתה מסוגלת לעמוד בהוצאה. בניגוד למקובל בדתות אחרות, אין הבהאים גובים כספים בעת טקסים דתיים, ורק בני הדת הבהאית רשאים לתרום מכספם לקופת הקהילה. בית התפילה הבהאי מנוהל על ידי האספה הרוחנית הבהאית הלאומית במדינה הרלוונטית.

יסודות אדריכליים

לכל בתי התפילה הבהאיים יסודות אדריכליים משותפים, ולפי קביעתו של עבדול בהאא, עליהם להיות עגולים בצורתם הכללית ולכלול תשע צלעות. בתוך המבנה אין מוצגים  ציורים, תצלומים או פסלים, ואין מותקנים בהם מזבחות או דוכני דרשה. על המבנים לשאת כיפה, וכיום מתאפיינים כל בתי התפילה הקיימים בחלל מרכזי בודד. המושבים בכל בתי התפילה הבהאיים הקיימים פונים לעבר הקיבלה הבהאית, היא קבר בהאא אללה באל-באהג'ה שבעכו.

בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם

ברחבי העולם קיימים (נכון לשנת 2018) עשרה בתי תפילה בהאיים, לפחות אחד בכל יבשת. בית התפילה הראשון שניצב באשגאבט בטורקמניסטן הולאם על ידי השלטונות הסובייטיים ולבסוף נהרס. מקדש הבאב בחיפה, מקדש בהאא אללה באל-באהג'ה ויתר מבני המרכז הבהאי העולמי בישראל אינם נחשבים לבתי תפילה בהאים, אך קיימת תוכנית להקמתו של בית תפילה בהאי בחיפה, בסמוך למערת אליהו.
עשרת בתי התפילה הקיימים כיום שוכנים בשיקגו, בקמפלה, בסידני, בפרנקפורט, בפנמה סיטי, בסמואה, בדלהי, בסנטיאגו, בבטאמבנג (קמבודיה) ובקאוקה. בנוסף לבניין המתוכנן בחיפה, נקבעו עד כה כ-120 אתרים ברחבי העולם בהם קיימת כוונה להקים בית תפילה בהאי, והמטרה המוצהרת היא כי לבסוף יבנה בית תפילה בכל קהילה בהאית.
ז'אט

תיאור האי

האי משתרע באפיק הסן מצפון מזרח לדרום מערב. אורכו הוא כשני קילומטרים ורוחבו המקסימלי הוא 200 מטרים. מתגוררים בו כ-4,000 איש. מרבית שטחו תפוסה על ידי מבנים. תעלת המים המשתרעת לאורך גדתו הדרומית של האי צרה בהרבה מן התעלה המשתרעת לאורך גדתו הצפונית. שתי דרכים לרכב חוצות את הנהר דרך שטח האי.
פירוש שמו של האי הוא "אי הקערה".

היסטוריה

בשנת 1818 רכש לואי פיליפ, דוכס אורלאן את ארמון נואי (Château de Neuilly) שבגדה שמדרום לאי ז'אט. הוא הקים פארק שבו נכלל גם האי, אשר באותה עת לא היו נטויים אליו שום גשרים. הוא גם העביר אל האי מפארק מונסו שבפריז את מבנה מקדש מארס (Temple de Mars) - ביתן עמודים בעל כיפה עגולה, אשר נבנה בהזמנת אביו. המבנה הוצב בקצה הצפוני של האי ושמו השתנה למקדש האהבה (Temple de l’amour). ב-1930 הוא הועבר לקצה הדרומי של האי.
בין 1850 ל-1870 נערכו שינויים נוספים באי על ידי נפוליאון השלישי והברון אוסמן. בשלהי המאה ה-19 יצא שמו של האי לפניו בזכות ציירים - בעיקר מן הזרם האימפרסיוניסטי - אשר ציירו את נופיו. ביניהם נימנו ז'ורז' סרה, קלוד מונה, וינסנט ואן גוך, אלפרד סיסלי, אמיל ברנאר, פייר בונאר, שארל אנגראן (Charles Angrand), אלבר גלייז (Albert Gleizes) ואלכסנדר נוזאל (Alexandre Nozal).
בשנת 2009 הוקם באי שביל הליכה סיבובי, שבו מוצגים פרטי ציורים אימפרסיוניסטים.
טהראן

מקור השם

ישנם הסברים שונים למקור השם טהראן, ההסבר הנפוץ ביותר הוא שמקור השם הוא בטירן או טירגן שמשמעותו מקום מושבו של האל טיר שהיה אחד האלים הזורואסטרים. העיר ישבה בסמיכות לעיר מהרן (שם שמשמעותו מקום מושבו של האל מהר שהוא אל השמש הזורואסטרי).
הסבר אחר הוא שמשמעות השם היא "מקום חם" או אפילו "מורדות חמימים". יש הטוענים כי מקור השם הוא במשמעות "במורדות בין שני הרים".]

היסטוריה

חפירות מתארכות את תחילת יישוב האזור לשנת 600 לפני הספירה. טהראן הייתה שנים רבות כפר קטן שאוכלוסייתו גדלה באופן משמעותי רק במאה ה-13 לאחר הפלישה המונגולית. בשנת 1795 אקא מוחמד חאן הכריז על טהראן כבירתה החדשה של איראן. בשנת 1855 הוכנה התוכנית הראשונה המקיפה לתכנון עתידי של העיר. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 החלה תנופת בנייה גדולה ברחבי העיר, ונבנו בה בניינים חדשים רבים.
ב-28 בדצמבר 1943 התכנסה בטהראן ועידת טהראן בראשות מזכ"ל ברית המועצות יוסיף סטלין, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל ונשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט. בוועידה נדונה האסטרטגיה של בעלות הברית במלחמתן בנאצים.
באותה תקופה שלט באיראן השאה מוחמד רזה שאה פהלווי. השאה שלט באיראן בין השנים 1941 ל-1979 בשלטון עריצות דיקטטורי, והודח במהפכה עממית ב-1979. האייתוללה ח'ומייני תפס את השלטון באיראן בסיום המהפכה והפך את טהראן ואת איראן כולה למדינה דתית הפועלת פי חוקי השריעה. עד עליית ח'ומייני היו לישראל ולאיראן קשרים דיפלומטיים ומסחריים קרובים, וישראלים רבים ביקרו וגרו בעיר.

כלכלה

למעלה ממחצית מהתעשייה באיראן נמצאת באזור טהראן. תעשייה הכוללת מפעלי מכוניות, אלקטרוניקה, ציוד חשמלי, תעשיות נשק, טקסטיל, ייצור סוכר, בטון וכימיקלים. כמו כן בדרום העיר ישנו בית זיקוק לנפט.

חינוך ותרבות

בטהראן יש 45 אוניברסיטאות ומכללות, ומספר רב של מוזיאונים המציגים ממצאים ארכאולוגים מתקופות שונות בהיסטוריה הפרסית, ובעיקר מימי האימפריה הפרסית. חלק מארמונות (למשל מתחם ארמונות ניאווראן וסעדאבאד) הפכו למוזיאונים. למרות ואולי בגלל הפיקוח ההדוק על חופש הביטוי באיראן המודרנית, זכו הספרות והקולנוע שלה להצלחה רבה בעולם המערבי.

תחבורה

ברכבת התחתית של טהראן פועלים ארבעה קווים של רכבת תחתית. בנוסף, פועלים בטהראן תשעה קווים של אוטובוסים מהירים. תחנת הרכבת המרכזית מובילה לערים שונות במדינה.
לטהראן יש שני נמלי תעופה. נמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני, הגדול מבין שדות התעופה, מרוחק כ-45 ק"מ מהעיר. נמל התעופה הבינלאומי מהראבאד ממוקם במערב בעיר. הוא מטפל בטיסות פנים ומשמש גם כשדה תעופה צבאי.

מזג האוויר

אחת ממשמעויות השם טהראן היא "מדרון חמים", ואכן מזג האוויר בטהראן בדרך כלל נוח. למרות זאת, העיר מושלגת לעיתים קרובות בחורף ותושבי העיר יוצאים לסקי בהרים הקרובים.
טהראן סובלת מרעידות אדמה תכופות.
העיר טהראן סובלת מזיהום אוויר קשה, ובנוסף לכיסוי הראש לנשים הנאכף בידי השלטונות המוסלמים נאלצים תושבי העיר - גברים ונשים - לכסות לא פעם את אפם ופיהם בלכתם ברחובות העיר בימים בהם זיהום האוויר גבוה מהרגיל.

ספורט

טהראן אירחה את משחקי אסיה בשנת 1974 היא הייתה העיר השביעית שאירחה את המשחקים והראשונה במזרח התיכון. המשחקים נערכו בהשתתפות 3,010 ספורטאים מ-19 מדינות שונות והיו בה 16 ענפי ספורט.
ענף הספורט הפופולרי במדינה הוא כדורגל ובכל פעם שהנבחרת העולמית מגיעה למשחקי המונדיאל מעוררים משחקיה התעניינות רבה ברחבי העיר. שתי הקבוצות המרכזיות בעיר המשחקות בליגה האיראנית הם אסתגלל ופרספוליס. בעיר מצוי האצטדיון הכדורגל הגדול במדינה, אצטדיון אזאדי ובו 100,000 מקומות ישיבה.
בקרבת העיר יש אתר סקי הפתוח לגולשים בזמן החורף.
כושן

כּוּשָׁן היה שמם בתנ"ך של שבטים נוודים. ספרות המחקר מציינת כי שמם אצל עמי המזרח התיכון היה גם כוּשָׁוּ. על פי השערת החוקרים, חלק משבטי כושן נטמעו בשבטי מדין.
בני השבט מוזכרים בתפילתו-נבואתו של הנביא חבקוק:
"תְּפִלָּה לַחֲבַקּוּק הַנָּבִיא עַל שִׁגְיֹנוֹת: ... תַּחַת אָוֶן רָאִיתִי אָהֳלֵי כוּשָׁן יִרְגְּזוּן יְרִיעוֹת אֶרֶץ מִדְיָן:" (ספר חבקוק, פרק ג', פסוקים א'-ז')

ובספר דברי הימים בהקשרו של המלך יהורם:
"וַיָּעַר ה' עַל יְהוֹרָם אֵת רוּחַ הַפְּלִשְׁתִּים וְהָעַרְבִים אֲשֶׁר עַל יַד כּוּשִים׃" (ספר דברי הימים ב', פרק כ"א, פסוק ט"ז)
על פי ממצאים ארכאולוגים שנמצאו בנגב החוקרים העלו השערה, כי השבטים פעלו בסביבתו בעיקר בתקופת הברונזה התיכונה. מבני כושן היו כנראה האישה הכושית רעיית משה רבנו (שעל פי חלק מהפרשנים הייתה צפורה), וזרח הכושי.
אנפתאח

האינפיתאח (בערבית: פתיחות) הייתה מדיניות של פתיחות בכלכלה שהנהיג אנואר סאדאת. השינוי בא לידי ביטוי בהסרת המגבלות על סחר החוץ וההשקעות מחוץ לארץ. בחוק משנת 1974 הציעה מצרים למשקיעים זרים כמה יתרונות, ביניהם פטור ממס והקלות מהגבלות רבות שנקבעו בחוק. ישנם כמה הסברים שונים לתפנית זו: התנופה שנוצרה בשל התמורות בתחום המדיני וגיבוש הקשרים החדשים עם מדינות ערב השמרניות ועם ארצות הברית; גורמים כלכליים: כישלון הסוציאליזם בהשגת השקעות ממקורות פנים, וההכנסות מן הנפט הערבי יכולות היו לשמש מקור נכבד להשקעות חדשות ממקורות חוץ; הכנסותיהם של מצרים שעבדו מחוץ למדינה, כדי להשתמש בהכנסות האלה היה צורך להנהיג מערכת סחר חוץ חופשית יותר וכללים נוחים יותר להמרת מטבע.
הפתיחות בכלכלה השפיעה השפעה ניכרת על ההשקעות במצרים. לעומת זאת, שיעור ההשקעות שמקורן בשוק המקומי ירד. הגידול בכלכלה הואץ אך האינפלציה עלתה ב-30 אחוזים, הפער במאזן התשלומים גדל והחוב החיצוני תפח. ההשקעות זרמו אל מגזר השירותים, התיירות, הנפט והבנייה. חלק גדול מההון הצטבר אצל מעטים. הפערים גרמו לתסיסה שהתפרצה במהומות של שנת 1977].
העוינות כלפי האינפתאח שימשה כמנוף להתחזקות האסלאם במצרים.
בנימין גוטיאנסקי

בנימין גוּטיַאנְסקִי (בכתב רוסי: Гутянский;‏ 1903, אוקראינה – 1956, קזחסטן) היה משורר יידיש, מתרגם ועורך יהודי בברית המועצות. חיבר יצירות רבות לילדים.

קורות חיים

גוטיאנסקי נזכר לראשונה כמשורר לילדים ביידיש וכמשתתף בעיתון הילדים "אקטיאברעל" ('אוקטובר הקטן'), עיתון סובייטי שיצא לאור במינסק, בלארוס. ראשית פרסומו שם, כעורך וכמחבר, בשנת 1932.
עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, ופלישת הנאצים לברית המועצות, כתב גוטיאנסקי שירי ילדים רבים, מעשיות בחרוזים, ז'אנר שהיה נפוץ בין סופרי היידיש בשנות השלושים והארבעים, ומערכונים קצרים. יצירותיו נדפסו בעיתוני הילדים ביידיש וברוסית שיצאו לאור באוקראינה: בחארקוב, בקייב ובאודסה.
בשנת 1942 התגייס גוטיאנסקי לצבא האדום – בתחילה ככותב מכתמים ותעמולה אנטי-נאצית, ואחר כך כלוחם בחזית. הוא זכה בעיטור חשוב של הצבא האדום על לחימתו. עם תום המלחמה שב לעבודתו הספרותית. הוא תרגם ליידיש, בין השאר, את "דון קישוט", של סרוונטס, את כל משלי קרילוב ואת ספר הילדים המפורסם של קורניי צ'וקובסקי "דוקטור אַי-כואב" (שתורגם לעברית ב-1943 על ידי נתן אלתרמן בשם "דוקטור אויזֶמָר", בתוך הספר של צ'וקובסקי "לימפופו, מסע לארץ הקופים").
יזם את ייסודו של תיאטרון הבובות היהודי בקייב.
ב-5 ביולי 1949 נעצר עם אשתו ההרה, ברטה. אשתו שוחררה והוגלתה לקוסטנאי שבקזחסטן. גוטיאנסקי שוחרר אחריה, באמצע שנות ה-50, חולה מאוד, הצטרף לאשתו ולילדיו בגלות בקזחסטן, וכעבור זמן קצר נפטר שם.
אף אחד מכתביו לא תורגם לעברית.
ישיבת חכמי לובלין (בני ברק)

היסטוריה

הישיבה נוסדה בשנת תש"ז, 1947, בידי הרב שמואל הלוי וואזנר, כהמשך וזכר לישיבת חכמי לובלין בלובלין שבפולין, שבה למד הרב וואזנר. את השטח להקמת הישיבה תרם, בעידוד החזון איש, יעקב הלפרין, מייסד שכונת זיכרון מאיר, שהיה מקורב לרב שפירא.
בישיבה פועלים גם כולל הלכה וכולל עיון. בנו של הרב וואזנר, הרב חיים מאיר, לימד בישיבה במשך שנים רבות. בסוף שנות ה-80 נסע ללונדון לשמש כרב קהילת חסידות סאטמר ובשנת 2010 שב ארצה ללמד בישיבה.
בין בוגרי הישיבה הרבנים משה הלברשטאם ומשה שאול קליין.
פארק תעשייה קיסריה

פארק תעשייה קיסריה, הנקרא גם פארק תעשיות קיסריה או פארק העסקים קיסריה הוא מתחם תעשיות היי-טק, השוכן ממזרח לקיסריה. פארק העסקים הוקם בשנת 1993 והוא משתרע על פני 3,500 דונם וממוקם סמוך לאקוויפר החוף בין מסילת הברזל חיפה-ת"א במזרח ומפעל מים נחלי מנשה במערב. המתחם מנוהל על ידי החברה לנכסי קיסריה.
פארק התעשייה זכה כעשר שנים ברציפות ב-5 כוכבי יופי בתחרויות של המועצה לארץ ישראל יפה על העלאת איכות החיים והסביבה לעובדים תוך שמירה על כללי קיימות.
בפארק פועלות ביום למעלה מ–180 חברות הייטק ומכשור רפואי, לצד מרכזים לוגיסטיים ומוקדי שירותים ובילוי ומועסקים בו למעלה מ-7800 עובדים.
The M+M's Tour

רקע

סיבוב ההופעות התקיים בסמוך לסיבוכים אליהם נקלעה ספירס. באותה התקופה אף חוותה התמוטטות עצבים, שגרמה לה לנזקים נפשיים. התמוטטויות אלה ליוו את ספירס עד שנת 2019, בה חטפה התמוטטות נפשית בלתי הפיכה.
בנוסף לכך, באותה התקופה התגרשה ספירס מבעלה, תוך שפגעה באופן פיזי בצלם פפראצי.
מנחם ברוד

ביוגרפיה

ברוד נולד בברית המועצות, לישראל ופרלה ברוד. בהיותו בן חמש, בשנת ה'תשכ"ה (1965), עלתה משפחתו לישראל. למד בישיבות תומכי תמימים לוד וכפר חב"ד ובמגדל העמק. בסוף ה'תש"מ נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770 בניו יורק. בשנת ה'תשמ"ג (1983) התחתן עם מרים בת יצחק רודרמן, החל לעבוד בארגון צעירי אגודת חב"ד בישראל ומונה לעורך הפרסומים וההוצאה לאור. בשנת ה'תשמ"ו (1986) התמנה לדובר הארגון. בתחילת שנות ה-90 הפך לדובר חב"ד בישראל.
ברוד עורך את עלון פרשת השבוע של צעירי חב"ד "שיחת השבוע", ואחראי על מערך הפרסומים של צעירי חב"ד. היה העורך של השבועון התקשרות בין השנים ה'תשנ"ד - ה'תשע"ג. כתב וערך ספרים. בשנים ה'תשס"ז-ה'תשס"ח כתב טור קבוע בשבועון "כפר חב"ד" בשם "לא סוד בברוד". בשנת ה'תשס"ט (2009) הגיש ברדיו קול חי את תוכנית הרדיו "בקהל חסידים".
עד תשנ"ג התגורר בבת ים. היום גר ביישוב כפר חב"ד, אב לתשעה ילדים.
אחיו הוא הרב אליעזר ברוד, רב היישוב כרמי יוסף. גיסו הוא הסופר זלמן רודרמן.
הארמייה העשירית (איטליה)

מלחמת העולם הראשונה

הארמייה הראשונה הוקמה בשנת 1917 לאחר התבוסה האיטלקית הקשה בקרב קפורטו. היא הייתה למעשה כוח בריטי-איטלקי בפיקודו של רודולף למברט. הארמייה לקחה חלק מכריע בקרב ויטוריו ונטו, ופורקה עם סיום המלחמה.

מלחמת העולם השנייה

הארמייה הוקמה מחדש ב-15 באוקטובר 1939 בלוב האיטלקית. ב-9 בספטמבר 1940 השיקה הארמייה את הפלישה האיטלקית למצרים. הארמייה העשירית הגיעה לסידי בארני ב-16 בספטמבר והורה לעצור את המתקפה בשל בעיות לוגיסטיות ומחסור באמצעי תחבורה, שאפיין עוד קודם את הארמייה העשירית. על אף רצונו של בניטו מוסוליני להמשיך במתקפה המפקד העליון של הכוח האיטלקי רודולפו גרציאני התחפר בעמדותיו ובנה ביצורים במקומות שכבש. הארמייה הגיעה 130 ק"מ מערבית לריכוז הכוח הבריטי העיקרי במרסא מטרוח. בדצמבר 1940 השיקו הבריטים מתקפת נגד שזכתה לכינוי "מבצע מצפן". המתקפה החלה בצורה מוצלחת ביותר, והארמייה נאלצה לסגת חזרה ללוב. הבריטים התקדמו בלוב במהירות, וב-5 בפברואר 1941 נשלחה הדיוויזיה המשוריינת השביעית הבריטית לבלום את הנסיגה האיטלקית.
למחרת הגיעה למקום הארמייה העשירית, והחלה לתקוף את הכוח הבריטי הקטן במטרה לפרוץ דרכו ולהיחלץ מהכיתור. במשך יומיים נלחם הכוח הבריטי הקטן, שכלל 500 רובאים, פלוגת טנקים ומספר תותחי שדה ותותחים נגד טנקים הכוח האיטלקי חזק בהרבה. האיטלקים הפעילו לחץ כבד על כוח החסימה הבריטי, ולא היה רחוקים מלפרוץ דרכו. הלחימה הייתה קשה ונואשת והתנהלה בטווחים קצרים. ניסיון הפריצה האיטלקי האחרון התבצע ב-7 בפברואר כאשר 20 טנקים קלים איטלקיים מדגם פיאט M13/40 פרצו דרך חגורה דלילה של רובאים ותותחים נגד טנקים ונעצרו רק באמצעות אש תותחי שדה במרחק קצר ממפקדת הדיוויזיה הבריטית. כאשר הגיעו לזירה הכוחות הבריטיים העיקריים, שנעו לאורך כביש החוף, נשברה ההתנגדות האיטלקית. מפקד הארמייה ג'וזפה טאלארה נהרג, והבריטים לקחו בשבי 25,000 חיילים, 216 תותחים, 100 טנקים ו-1,500 כלי רכב.
מלון הנסיכה אילת

היסטוריה

מלון הנסיכה באילת הוקם על ידי אלכסנדר טסלר, איש עסקים יהודי-גרמני בשנת 1992. באותה תקופה, המלון היה קרוי "מלון סונסטה החדש". הסיבה להקמת המלון הייתה עקב רצון עז להקים מלון בגבול ישראל-מצרים. בעל המלון ציין כי הוא רצה להקים "מלון יפה, מצליח וציוני". המלון היה מיועד לקהל אוליגרכים מרוסיה ואוקראינה.
בשנת 2015, למלון החלו להצטבר חובות. עקב כך, בנובמבר 2015, המלון נסגר לצמיתות. מרלון טסלר, הבעלים לשעבר של מלון הנסיכה, נאלץ למכור את רוב מניות המלון לחברת נ.צ.ב.א. החברה סיכמה עם משפחת טסלר, כי היא תשלם את כל חובותיו  של המלון שמגיעים לסך 220 מיליון שקלים. החברה הסכימה גם לשפץ את המלון בעלות של 25 מיליון שקלים.
ב-2015, חברת נ.צ.ב.א רכשה את המלון וקיבלה כ-60% ממניות המלון. משפחת טלסר נותרה עם 40% בלבד. אך סוכם בין שני הגורמים כי אם משפחת טסלר לא תשלם את חלקה היחסי בהלוואה שהעניקה נ.צ.ב.א לחברה, החברה תרכוש גם את ה-40% הנותרים בידי המשפחה תמורת סכום של כ-35 מיליון שקלים.
פרי אטיאס, מנכ"ל נ.צ.ב.א, ציין כי "רכישת מלון הנסיכה באילת מהווה חלק מהפרוטפוליו של מגוון המלונות שאנחנו מקימים בימים אלה. בין השאר מלון של 880 חדרים בשרונה בתל אביב, מלון של 350 חדרים בירושלים, ומלון של 270 חדרים בחדרה".
בפברואר 2017, אב המשפחה, מרלון טסלר, תבע את רשת מלונות ישרוטל ובנק הפועלים בסכום של 200 מיליון שקלים בטענה כי התנהלותם בנוגע למלון הביאו לקריסת המלון וגרמה לו נזקים כלכליים. לטענת האב, כ-135 מיליון שקלים מהתביעה הם עקב אובדן שויי המלון בזמן המכירה. וכ-50 מיליון שקלים נוספים על העמלות והריביות שגבה בנק הפועלים מחברת לקסן. סכום נוסף של כ-18 מיליון שקלים נתבע עקב השתתפות בהוצאות, דמי ניהול נמוכים וקיזוזים מיותרים. בכתב התביעה, האשים טסלר את בנק הפועלים ואת רשת מלונות ישרוטל כי שני גורמים אלו גרמו לקריסת מלון הנסיכה מתוך אינטרסים ושיקולים שונים. מרלון טסלר טען שבנק הפועלים החל לגבות עמלות וריביות סך של כ-46 מיליון שקלים שהובילו לקריסת המלון.
בשנת 2018, מנכ"ל חברת נ.צ.ב.א, פרי אטיאס ציין כי המלון עשוי להיפתח מחדש. החברה שתנהל את המלון המחודש לא ידועה, המנכ"ל ציין כי החברה במשא ומתן בין מספר חברות. החברות שהועלו במהלך הדיון הן דן ורימונים. שיפוץ המלון יכלול בניית 500 חדרים והוספת 90 סוויטות. נכון לאפריל 2018, ישנם פועלים המתגוררים במלון לצורכי לינה בלבד.
ב-2018 חתמה חברת "נצבא" על הסכם לפיו חברת ניהול המלונות הטורקית Swandor תנהל את המלון המחודש לתקופה של 10 שנים. המלון שיעבור שיפוץ מקיף צפוי להיפתח במהלך שנת 2020.
דניאלה רוח

ביוגרפיה

רוח נולדה בבוסטון שבמסצ'וסטס, בתם היחידה של ד"ר מויזס (משה) קרלוש בנטש רוח (Moisés Carlos Bentes Ruah) וקתרינה ליה אזאנקוט קורן (Katharina Lia Azancot Korn). אביה עשה את התמחותו כרופא ברפואת אף אוזן גרון בתוכנית המשותפת של אוניברסיטאות בוסטון וטאפטס בבוסטון. כשדניאלה הייתה בת חמש, סיים אביה את התמחותו ומשפחתה חזרה לפורטוגל, שם הוריה התגרשו. בפורטוגל, דניאלה למדה בבית ספר שבו התקיימו הלימודים באנגלית.
אביה של רוח שייך למשפחה ידועה בקהילת יהודי פורטוגל, והיא קרובת משפחה של ארתור קרלוש דה בארוש באשטו. סבה מצד אמה היה יהודי אשכנזי מוורוצלב שבפולין, וסבתה מצד אמה הייתה בת לאם יהודייה מאודסה ואב ספרדי חצי-יהודי.
בן-דוד מדרגה שנייה של אביה היה ראש הקהילה היהודית בליסבון ורוח היא חברה פעילה בקהילה.
רוח היא בוגרת תואר ראשון באמנויות הבמה מהאוניברסיטה המטרופוליטנית של לונדון (London Metropolitan University, ידועה גם כ"לונדון מט") אשר בלונדון, ובשנת 2007 עברה לגור בניו יורק כדי ללמוד בבית הספר למשחק של לי סטרסברג.

קריירה

בשנת 2000, הופיעה רוח לראשונה בסדרה "גנים אסורים".
ב-2006, השתתפה ב"רוקדים עם כוכבים".
החל משנת 2009, היא משחקת את דמותה של קנסי בסדרה "NCIS: Los Angeles". על תפקידה זה, זכתה רוח בשנת 2010, בפרס גלובוס הזהב הפורטוגלי בקטגוריית Newcomer of the Year, ובנוסף היא גם זכתה בפרס TV Action Icon Award והייתה מועמדת לפרס Teen Choice Award for Choice TV Action Actress.
בשנת 2011, רוח נמנתה על הרכב השחקנים שזכה בפרס Asians on Film Festival להרכב שחקנים הטוב ביותר על הסרט הקצר Tu & Eu.
בשנת 2012, שיחקה בסרט "זנבות אדומים" ודובבה את דמותה של מרידה בסרט "אמיצה".
בשנת 2018 הנחתה לצד קטרינה פורטדו, פילומנה קאוטלה וסילביה אלברטו את תחרות הזמר של האירוויזיון שנערכה בפורטוגל.

חייה האישיים

לרוח יש סימן לידה ליד עין ימין שלה, ויש לה הטרוכרומיה, עין אחת חומה ואחת שחורה. היא דוברת שלוש שפות: ספרדית פורטוגזית ואנגלית.
ב-30 בדצמבר 2013, נולד בנה ריבר יצחק, וב-19 ביוני 2014, נישאה לארוסה דייוויד אולסן בפורטוגל. ב-4 בספטמבר 2016 נולדה בתה סיירה אסתר. כיום היא מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.
Tmall

היסטוריה

האתר Tmall.com הוצג לראשונה על ידי טאובאו באפריל 2008 בשם Taobao Mall (קניון טאובאו, בסינית: 淘宝商城) כפלטפורמה המיועד לקמעונאות B2C בתוך האתר המיועד ללקוחות פרטיים של טאובאו.
בנובמבר 2010, Taobao Mall הושק בכתובת משלו tmall.com כדי להפריד בין רשימות הסוחרים של תחום ה-C2C של טאובאו, ובמקביל הושק קמפיין בשווי 30 מיליון דולר לפרסום האתר החדש והעלאת המודעות אליו.
בשנת 2011 הודיע מנכ"ל עליבאבא, ג'ק מא על ארגון מחדש בחברת טאובאו וממנה נוצרו שלוש חברות, אחת שהמשיכה את הקו הקודם של טאובאו, בשם "שוק טאובאו" השנייה היא Tmall והשלישית eTao המספקת שירותי חיפוש עבור קניות מקוונות.
בינואר 2012 TMall.com שינה באופן רשמי את שמו ל Tian Mao (בסינית: 天猫) שהוא האופן בו נהגה השם בסינית ופירושו המילולי הוא "חתול שמיים".
ברבעון הראשון של 2013 החזיק האתר ב-51.3% מהפעולות המקוונות בתחום B2C בסין.
בין המוכרים ב Tmall נמצאים: P&G, אדידס, UNIQLO, GAP, Nine West, Reebak, ECCO, Ray-Ban, New Balance, Umbro, Lenovo, Dell, Nokia, Philips, Samsung, Logitech וליפטון.
ראש אחד

כתבים בולטים

בדומה לשיטה בה מתפרסם "מעריב לנוער", את הכתבות בעיתון כותבים כתבי נוער (המכונים כת"צים – כתבים צעירים), זאת לצד כתבים בוגרים וסלבריטאים הכותבים טורים אישים. בין הכתבים הבולטים לאורך השנים נמנים אורי גלר, גבי גזית, גלילה רון־פדר-עמית, ארז טל, אלירן טל, אברי גלעד, יואב קוטנר, נחום מוכיח, מרב מיכאלי, ענת דולב, גבי ניצן, אורן ציבלין, עומר ברק, ליטל שמש, מירב ארלוזורוב וסיון רהב-מאיר.
אוטאנס (בן פארנאספס)

אוטאנס (המאה ה-6 לפנה"ס) היה אציל פרסי חשוב שיזם את הקשר נגד גאומתה.

ביוגרפיה

אוטאנס היה בנו של פארנאספס אציל פרסי מהשושלת האחמנית. הייתה לו אחות בשם קסנדני שנישאה לכורש, וילדה לו את כנבוזי השני, שנישא לפידימי, בתו של אוטאנס.
לפני שיצא כנבוזי למצרים מינה את אחיו ברדיה כעוצר. אולם חשש שברדיה מתכוון למרוד בו ולכן רצח אותו בחשאי. אולם דבר הרצח נודע אך למעטים. ניצל זאת אמגוש בשם גאומתה שהיה דומה דמיון מפליא לברדיה המת, כדי להתחזות לו. כאשר כנבוזי שמע על כך הוא התאבד, וגאומתה הפך למלך החדש. הוא לקח את נשותיו של המלך הקודם ביניהם את פידימי והסתגר בארמונו. מה שהיה חשוד בעיני אוטאנס. הוא שאל את פידימי האם זה ברדיה האמיתי. פידימי ענתה שאינה יודעת כיוון שמעולם לא ראתה את ברדיה. על כן ביקש ממנה אוטאנס למשש את אוזניו של בעלה שכן לגאומתה הייתה חסרה אוזן. פידימי הסתכנה והצליחה לגלות שאכן חסרה לבעלה אוזן. היא ספרה זאת לאביה שהחל לתכנן את הקשר.
אוטאנס צרף אליו עוד שישה אצילים פרסיים רבי השפעה, גובריאס, הידרנס, מגבזוס, אספתינס, אינטפרנס, ודריווש. פרצו ביניהם חילוקי דעות, אוטאנס סבר שיש לשקול היטב את צעדיהם בטרם יפעלו. בעוד גובריאס ודריווש תמכו בהתנקשות בהקדם האפשרי. בסופו של דבר נכנע אוטאנס והשבעה החלו להתקדם לכיוון הארמון. בדרך נודע להם על התאבדותו של פריכסספס, אחד מקציניו של כנבוזי שגאומתה ניסה לשכנע אותו לתמוך בו. הם פרשו זאת כסימן טוב ונכנסו לארמון. השומרים שהכירו אותם נתנו להם להיכנס הם הגיעו במהירות אל חדרו של גאומתה לאחר שהרגו את השומרים. חמישה מהם נאבקו באחיו של גאומתה, בעוד גובריאס ודריווש דלקו אחרי גאומתה. דריווש הרג אותו לבסוף. לאחר מכן ערפו את ראשיהם של האמגושים. ובעזרת תושבי העיר טבחו באמגושים עד הערב. מאז נהגו הפרסים לחגוג את חג הרג האמגושים, במהלך החג נאסר על האמגושים לצאת מבתיהם ואמגוש שהפר את ההוראה נרצח.
לאחר חמישה ימים פרצו ביניהם חילוקי דעות בקשר לשיטת המשטר שיש לנקוט כעת. אוטאנס תמך בדמוקרטיה מלאה לאזרחים, מגבזוס תמך באוליגרכיה מצומצמת, בעוד דריווש רצה להחזיר את המונרכיה. הצעתו של דריווש התקבלה לבסוף והוא הפך למלך. אולם אוטאנס התנה עמו תנאי שלא הוא ולא בני משפחתו יהיו מחויבים להישמע להוראות המלך. דריווש מינה אותו בשנת 517 לפנה"ס לסטרפ של לידיה, עד שהוחלף בשנת 513 לפנה"ס בידי ארטפרנס.
יוסף אפרתי (רב)

הרב יוסף יקותיאל אפרתי (נולד בשנת ה'תשי"ג,  1953) הוא ראש בית מדרש גבוה להלכה בהתיישבות החקלאית, חבר ועדת הרבנים של דגל התורה ומומחה בתחום הכשרות. במקביל, הוא שימש במשך כ-20 שנה כעוזרו האישי של הרב יוסף שלום אלישיב, מנהיג הציבור החרדי-ליטאי.

קורותיו

אפרתי נולד בישראל, בנו של הרב שמעון אפרתי, ראש מחלקת הכשרות ברבנות הראשית לישראל. למד בישיבה התיכונית חורב בירושלים ובישיבת כרם ביבנה. בשנות ה-70 נישא לצביה, בתו של פנחס שינמן. 
במהלך השנים שינה את השתייכותו המגזרית מן הציבור הדתי-לאומי לחרדי. מאז שנות ה-90 שימש כעוזרו הראשי של מנהיג הציבור הליטאי הרב יוסף שלום אלישיב (נפטר ב-2012), ונחשב לבעל השפעה עליו. 
לאחר פטירת הרב אלישיב הפנה הרב אפרתי את שאלותיו ההלכתיות והציבוריות לרב אהרן לייב שטינמן ולרב חיים קניבסקי. בשנת ה'תשע"ד מונה על ידי הרב שטינמן לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה ושנה לאחר מכן לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה בירושלים. 
הרב אפרתי הוא מומחה בנושאי כשרות ובמצוות התלויות בארץ. בין היתר פעל כנגד היתר המכירה. בשנות ה-80 שימש כחבר מערכת הכשרות של בד"ץ מחזיקי הדת של חסידות בעלז. כיום מנהל מערכת כשרות עצמאית בתחום הפירות והירקות בשם "כשרות למהדרין". הוא ראש בית המדרש להלכה בהתיישבות החקלאית ובעבר שימש כראש המחלקה למצוות התלויות בארץ במועצה הדתית ירושלים.
יעקב עמרמי

יעקב עמרמי ("יואל") (1916 - 4 בפברואר 1995) היה מלוחמי האצ"ל ומייסד הוצאת הספרים "הדר".

ביוגרפיה

עמרמי נולד בשנת 1916 בוורשה שבפולין. בגיל 15 הצטרף לתנועת הנוער השומר הצעיר. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ולאחר שנה התגייס למשטרת המנדט.
בשנת 1937, בעודו משרת במשטרה הבריטית, הצטרף לארגון הצבאי הלאומי, אליו העביר חומר מודיעיני רב ערך. שמו המחתרתי היה "יואל". בשנת 1937 הוא השתלב בשרות המודיעין של האצ"ל (דלק), והיה למפקד, ומלא בו שלל תפקידים כגון פיקוד על "המחלקה הערבית". לאחר חטיפת אלי תבין, מפקד "דלק", על ידי ההגנה, מונה עמרמי למפקד "דלק" ולאחר מכן אף צורף למפקדה הארצית של האצ"ל.
בשנת 1947, בתקופת הסזון הקטן, הוכה בידי אנשי ההגנה ונזקק לטיפול רפואי. לאחר החלמתו נשלח לאירופה לעסוק ברכישת נשק עבור האצ"ל.
לאחר הקמת המדינה חזר לישראל והקים את הוצאת הספרים הדר (אחר כך, יריב-הדר), שהוציאה ספרים רבים הקשורים בפעילות המחתרות ביישוב.
עמרמי חיבר וערך את הספר ביבליוגרפיה שימושית, בו מתוארים ברשומות קצרות פרסומים: ספרים ומאמרים, בשפות אחדות, שהודפסו בנושאי המחתרות העבריות בארץ ישראל: (ניל"י, ברית הבריונים, הארגון הצבאי הלאומי ולוחמי חרות ישראל); הספר ראה אור בשני כרכים: כרך א - ראה אור בתל אביב בשנת תשל"ה (1975) בהוצאת "הדר" וב"הוצאת המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר"; כרך ב - עסק בפרסומים מהשנים 1975–1990, וראה אור על ידי מכון ז'בוטינסקי בישראל.
עמרמי כתב את הספר הדברים גדולים הם מאיתנו: פרקי עבר, שראה אור בהוצאת "הדר" בשנת 1994. שם הספר נלקח ממילות שירו של המשורר אהרן אמיר : "הדברים כה גדולים הם מאתנו ...". בספר מגולל עמרמי פרקים מההיסטוריה של האצ"ל באספקלריה של תולדות חייו, שחלקם מבוססים על רשימות וכתבות שפרסם במרוצת השנים. בהקדמה לספר זה, הוא מציין את שני האנשים שהשפיעו רבות על מהלך חייו והשקפת עולמו: מנחם בגין מפקדו באצ"ל ויונתן רטוש שהיה חברו הקרוב.
עמרמי נפטר ב-4 בפברואר 1995, ותרם את גופתו למדע. השאיר אחריו אשה (חוה) ושני ילדים.