חלון לים התיכון

תוכן השיר והרקע לכתיבתו

השיר מתאר מכתב דמיוני שכותב ניצול שואה שעלה לישראל לאהובתו שנותרה בחוץ לארץ. בשיר הוא מספר על כך שהצליח למצוא דירת חדר וחצי על גג של בית נטוש ביפו. מחלון הדירה שמצא נשקף נופו של הים התיכון, ומכאן שם השיר. הוא מציע לה להצטרף אליו כי יש מקום בדירה לה ולילד. את המכתב הוא כותב בדצמבר 1950, ומציין תופעת טבע חריגה כששלג ירד במישור החוף, והוא מזכיר לכותב את נוף ילדותו, כנראה מאירופה. השואה מוזכרת בשיר רק במרומז, כשהכותב אומר "עוד הפצע פתוח", או בפזמון החוזר כשהוא מדבר על "סיכוי אחד למיליון" לאושר.
לימים, מקץ שני עשורים, נשאל יעקב גלעד על הנסיבות שבהן נכתב השיר. הוא השיב כי הסיפור דמיוני, אבל הוא מבוסס על הסיפורים שאביו של יהודה פוליקר, ז'אקו פוליקר (פּוליקארי), ניצול השואה מיוון, ואמו של גלעד, הלינה בירנבאום, ניצולת השואה מפולין, ששניהם שרדו את אושוויץ, סיפרו לו. גלעד כתב אז:
בעיקר תהיתי מאיפה היה להם האומץ להביא ילדים לעולם שאת הצדדים הכי מפלצתיים שלו הם כבר הכירו מקרוב וחוו על בשרם. זה עדיין פלא בעיניי, כי גם יהודה וגם אני בנים לניצולי שואה, שנינו נולדנו חמש שנים אחרי שהורינו השתחררו מאושוויץ.

מה עבר להם בראש כשהם החליטו להביא ילדים לעולם הזה, אחרי התופת ההיא, בתוך העוני של ראשית ימי המדינה, כשכל העולם שלהם וכל מי שאהבו נשאר בתוך ערימות האפר? מתוך שיחות עם אמא שלי ועם אבא של יהודה הסתבר לנו שהייתה שם תמיד איזו תקווה שהחזיקה אותם בחיים גם במחנות ההשמדה וגם בשנים שאחרי המלחמה. תקווה שהם לא העזו לוותר עליה, כי התקווה הזאת נמצאת ביסוד האנושיות באשר היא, וכי המשמעות של הוויתור על אותה תקווה תהיה ניצחונו של השטן.
 
מכאן נולד משפט הסיום של כל פזמון: "ואולי מרחוק יש סיכוי אחד למיליון, ואולי מרחוק איזה אושר מתגנב אל החלון". על הסיכוי העלוב הזה הם באו לכאן, שיקמו את חייהם מאפס, והולידו אותנו. זה כל הסיפור.
— יעקב גלעד מתארח בפורום "ספרות וכתיבה גאה", תפוז אנשים, 18 בדצמבר 2008

וידאו קליפ

השיר זכה לווידאו קליפ. בקליפ נראה פוליקר בדירה מרוהטת בצניעות המשקיפה לים, כותב מכתב ושר כשהוא מביט דרך החלון לים. המכתב מגיע לאישה המטופלת בתינוק, והיא אורזת מזוודה ויוצאת מביתה כשהתינוק בידיה ונראית פוסעת לאורך חוף הים.

גרסאות כיסוי והתייחסויות תרבותיות

עם השנים בוצעו לשיר גרסאות כיסוי רבות, בהן: יזהר כהן, באלבום "אגדה ישראלית, חלק ב'", 2000; גליקריה באלבום Far Away שרה חלק ממנו ביוונית; גבי ברלין, בתקליט "שירים הם חברים"; רון שובל; וביצוע כֵּלי של שלישיית אדלר.
בשנת 2013 נכלל עיבוד באנגלית לשיר באלבום All Is One של להקת האוריינטל מטאל הישראלית אורפנד לנד תחת השם "As I Stare at the Ocean Alone".
להקת ההיפ הופ העברית-ערבית-רוסית מיפו "סיסטם עאלי" ביצעה גרסת כיסוי הפותחת במילים: "אחרי שהגעתי ליפו / תקוות נולדו מתוך ייאוש / מצאתי לי חדר וחצי / על גג של בית נטוש", וברגע שמבוטאת המילה "נטוש" צורח נטע וינר, אחד מחברי הלהקה, "נטוש!?" – והשיר עובר לראפ בעברית וערבית הדן באופן מורכב הן בנכבה והן בקיבוץ גלויות, כאשר הסיום הוא שוב חזרה מלודית לשורת הסיום של שירו של פוליקר: "ואולי מרחוק איזה אושר מתגנב אל החלון", הנטען במשמעות חדשה. בראיון לבן שלו אמר וינר: "השיר של פוליקר הידהד חזק כשהתחלנו את הלהקה. 'אפר ואבק' הוא חלק מהדנ"א האישי-זהותי-מוזיקלי שלי. יש בי הרבה אהבה למקור, אבל היה גם רצון להוסיף את הנדבך הזה. מה חלק מהסיפור ומה לא חלק מהסיפור. זה מאוד מרגש לשיר אותו כך. זאת לא תוכחה ובטח לא ציניות. ההתרגשות מהשיר של פוליקר נמצאת שם והיא לגמרי כנה, אבל היא לא מבטלת את הצורך להביא לו כאפה".
שם השיר שימש מקור לשם הפסטיבל "חלון לים התיכון" המתרחש מדי שנה בחוף אשדוד, והתחיל שנה אחרי שיצא השיר לאור.

הערכה

לדעת ההיסטוריונית פניה עוז-זלצברגר, השיר מבטא יחס אישי מאוד, ולא לאומי, למולדת החדשה: "טרגדיה פרטית, סיפור אהבה פרטי וניסיון פרטי מאוד לשרוד בעוני ובייסורים.
מבקר המוזיקה עינב שיף כתב כי "לפני ש'חלון לים התיכון' הוא שיר מדהים על ניצול האסון הגדול בהיסטוריה, הוא שיר אהבה אולטימטיבי: גבר שמנותק מאהובתו שולח לה מכתב מרגש ונטול אשליות שמתאר את חייו של המהגר ביפו בשנות ה-50, כשהרגש המרכזי שעוטף אותו הוא לא טראומה או חרדת מוות, אלא געגוע [...] המשפט הזה, הלא ייאמן בפשטותו מחד והכוח שלו מצד שני – 'יש פה מיטה מתקפלת, אם נרצה שלושתנו לישון' – מנותק לגמרי מהגיהנום ממנו נמלטו מאות אלפים", וכי לדעתו זהו אחד משירי האהבה העבריים הגדולים ביותר.