google/wiki40b huggingface dataset:
רפואה היפרברית

רפואה היפרברית (באנגלית: Hyperbaric Oxygen Therapy) היא צורת טיפול רפואי בו החולה מצוי בתוך תא שלתוכו הוזרם חמצן בלחץ הגבוה פי כמה מהלחץ הרגיל. מטרתו של הטיפול היא להגביר את כמות החמצן המוזרם לרקמות הגוף.

היסטוריה ותפוצה

תא-הלחץ נוצל בעיקר לטיפול בנפגעי תאונות צלילה, וכיום הוא משמש להתוויות מסוימות נוספות ברפואה הכללית. תפוצת הטיפול עלתה במהלך השנים במדינות שונות בעולם. כך למשל בארצות הברית בשנת 1977 פעלו 37 מרכזים של תאי-לחץ, ואילו בתחילת 2003 מספרם עלה על 400. באירופה, פעילים כיום כ־500 מרכזים, בסין כ־1,800. בישראל פועלים נכון ל-2007 ארבעה מרכזים לטיפול בעל-לחץ: המכון לרפואה ימית של חיל הים, המשמש כמכון לאומי לרפואת הצלילה; המרכז לרפואה היפרברית והמרפאה לריפוי פצע של בתי החולים רמב"ם ואלישע שבחיפה; המכון לרפואה היפרברית והמרפאה לריפוי פצע באסף הרופא, מטפל בחולים כרוניים ובמקרים דחופים; כמו כן במרכז הרפואי יוספטל שבאילת, פועל תא-לחץ גדול לטיפול בנפגעי תאונות צלילה.

עקרונות הטיפול

תא לחץ משמש כמכשיר טיפולי רפואי המאפשר מתן חמצן כתרופה במינונים גבוהים ביותר בדם וברקמות. מינון החמצן מגיע בתנאים אלה לערכים הגבוהים אפילו פי 20 מהרגיל. בלחץ סביבתי הנקבע על-פי טבלאות מוגדרות מעל הלחץ האטמוספירי ניתן למטופלים בתוך תא הלחץ לנשום 100% חמצן. באופן רגיל החמצן נישא בדם על ידי ההמוגלובין, כאשר ההמוגלובין רווי בחמצן, המסת החמצן בפלזמה היא האפשרות היחידה להגדיל את כמותו בדם. כמות חמצן מומסת זו עולה ככול שלחצו החלקי עולה. תנאים אלה מתקיימים בתוך תא לחץ בלחץ סביבתי מעל ללחץ האטמוספירי הרגיל. בלחץ טיפולי של 2–2.4 אטמוספירות מוחלטות, ניתן למוסס כ־5 מיליליטר של חמצן בכל 100 מיליליטר של פלסמה, כמות הזהה כמעט לכלל כמות החמצן הנצרכת על ידי הגוף. במנוחה. בלחץ של 2–3 אטמוספירות מוחלטות, כמות החמצן המומסת בדם גדולה פי 20 מהכמות הנורמאלית ובמצב זה הרקמות צורכות את כל החמצן הדרוש להן מהחמצן המומס בפלסמה וההמוגלובין בדם הוורידי נותר רווי בחמצן. לאדם בריא אין בכך כל יתרון, אך לגבי חולים מסוימים הדבר יכול לעזור.

שיווק התוויות לטיפול בתא לחץ ללא ראיות מדעיות

אבינעם רכס, פרופסור לנוירולוגיה בבית החולים הדסה ויו"ר בית הדין של ההסתדרות הרפואית, כתב כי ישנן התוויות המשווקות לציבור ככאלה שתא לחץ מועיל להן, בעוד שאין לכך כל ביסוס מדעי. כך למשל ההתוויות של שיתוק מוחין, חבלת ראש קשה, טרשת נפוצה, מחלת פרקינסון, דמנציה ועוד - אין כל ביסוס מדעי לכך שתא לחץ עוזר להן. בשנת 2017 פורסם כי בבית החולים אסף הרופא משווקים טיפולים בתא לחץ שאין ראיה מדעית ליעילותם, ובהמשך לכך פרופסור נתן בורנשטיין, אז יושב ראש האיגוד הנוירולוגי הישראלי, פנה בתלונה למינהל הרפואה במשרד הבריאות. גם מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) פרסם אזהרה תחת הכותרת "טיפול בתא לחץ: אל תלכו שולל" כנגד הטעיה של משווקי טיפולים בתא לחץ, ומנה רשימה של התוויות עבורן טיפול בתא לחץ אינו מבוסס, ביניהן איידס, אסתמה, מיגרנה, פציעות ספורט ועוד אחרות. עוד פרסם ה-FDA כי טיפול בתא לחץ עבור אוטיזם אינו הוכח כמועיל ואף "מסוכן באופן פוטנציאלי".
טולהמרין

היסטוריה

מקור שם הפרוור מטולהמרינה, חבר צעיר בוורונדג'רי (אשר בשנת 1838 ברח מבית הסוהר הראשון של מלבורן, תוך כדי שריפתו) על פי רווראנד לנגורן, יועץ מפקח הממשלה הראשונה, רוברט הודל.
הכפר טולהמרין היה ברחוב בולה או לאנספילד, אשר נקרא כיום דרך מלרוז. מיקומו היה במפגש של שלושה גבולות מוניציפליים (ברומדוז, בולה וקיילור). 
בית הספר היסודי היה על אדמת נמל התעופה, ומשרד הדואר היה בסמוך לשמורת טולהמרין. בעבר התרחב הפרוור עד לפארק הלאומי אורגן פייפס ואזור תחום נהר המריבירנונג, מפרץ ג'קסונס ומפרץ דיפ.
כאשר אדמת קהילת טולהמרין חולקה לחוות ב-1842, רק חלקת חווה אחת נמכרה, והשאר נמכרו ב-1850. בית ספר מתודיסטי נפתח בשנת 1855 ושני בתי ספר נוספים ב-1859 ו-1864. בית הספר המתודיסטי פעל עד לפתיחתו של בית הספר היסודי הממשלתי בשנת 1884. בשנת 1865 הוקם בפרוור מלון ואוכלוסיית הפרוור עמדה על 200 נפשות.
בשנות השלושים הוקמה בכפר כנסייה, מועדוני טניס וכדורגל. התעשייה המקומית התבססה על ייצור מספוא ומרעה. במהלך שנות החמישים, הפך הכפר לעיירת מגורים וחקלאות. באותה תקופה בחנה הממשלה הפדרלית את האפשרות להקים נמל תעופה בסמוך. רכישת האדמה לנמל החלה בתחילת שנות השישים. בית הספר הועבר למקומו החדש ב-1961.
בשנת 1955 הדרייב אין של הכפר נפתח עם מסך אחד וקיבולת של 862 מכוניות. הדרייב אין נסגר ב-1984 והאתר הוסב למגורים עם רחובות הנושאים את שמות אולפני הסרטים.
בין 1967 ו-1970 נבנה כביש מהיר אל נמל התעופה. הכביש מחלק את הפרוור לאזוריו המזרחיים, פארק גלדסטון, ואזוריו המערביים, בתי מגורים ומתחמי תעשייה.

כיום

דרך שרפס, אשר עוברת ממזרח למערב בסמוך לגבול הדרומי של טולהמרין, הייתה דרך חד סטרית עד לסוף שנות השמונים. בצידה הדרומי היה קו של עצי אורן גבוהים המסתירים מועדון פוני קטן. כיום, דרך שרפס היא דרך דו סטרית הומה המספקת נתיב חלופי מדרך הטבעת המערבית אל נמל התעופה של מלבורן.
רפורמה

רפורמה אגררית

רפורמה אגררית היא חלוקה מחדש של האדמות בין האזרחים. רפורמה כזו באה הרבה פעמים אחרי החלפת השלטון בידי בני המעמדות הנמוכים. במסגרת רפורמה כזו, עשויה להיות הלאמת אדמות או חלוקת אדמות אצולה ואדמות כנסייה לאנשים פשוטים. עשויה להיות גם חלוקה של אדמות למשפחות אנשי הצבא הכובש.

רפורמות בישראל

רבים משרי החינוך של מדינת ישראל הכריזו על רפורמות נרחבות, שבסופו של דבר יושמו באופן חלקי.
בשנת 2009 נערכה בישראל רפורמה במערכת ההוצאה לפועל שכללה עריכת שינויים נרחבים בחוק ההוצאה לפועל, ביטול זמני של צווי המאסר נגד חייבים והכנסת הגבלות מסוגים חדשים.
בשנת 2010 קידמה הממשלה הצעת רפורמה בחוק התכנון והבנייה, שמטרתה לקצר את הליכי האישור של תוכניות בניה. הצעת הרפורמה ספגה ביקורת מצד ארגוני איכות הסביבה בישראל, אשר סברו כי היא הועברה במחטף וכי הפעלתה תביא להשלכות קשות על הסביבה.
בשנת 2011 קיבלה הממשלה החלטה מספר 3993 על רפורמה בניהול ההון האנושי בשירות המדינה ראה קישורים להודעות נציבות שירות המדינה בנושא זה
לחם בננה

לחם בננה הוא סוג לחם שמוצאו מאמריקה. הוא עשוי מבננות מעוכות. לרוב הוא לח, מתוק ודומה לעוגה.

היסטוריה

לחם בננה הופיע לראשונה בספרי בישול אמריקאים עם השימוש הגובר בסודה לשתייה ואבקת אפייה בשנות ה-40. הוא הופיע בספר הבישול "מתכונים מאוזנים" של פילסבורי המפורסמת ב-1933, ובהמשך נהיה יותר מקובל עם פרסום ספר המתכונים של צ'יקיטה בננה ב-1950.
יום לחם הבננה הארצי בארצות הברית נחגג ב-23 בפברואר. הבננה הגיעה לארצות הברית בסביבות 1870 ולקח לה זמן להיחשב כמרכיב בקינוחים. מתכון לחם הבננה המודרני התחל להתפרסם בספרי בישול בסביבות 1930, גם בזכות העלייה בפופולריות של אבקת האפייה. ישנם היסטוריוני מזון שמאמינים כי הלחם הזה היה תוצר של השפל הגדול, כיוון שעקרות בית לא רצו לזרוק בננות בשלות מדי (הבננה הייתה מוצר יקר). אחרים מאמינים כי לחם בננה מודרני הומצא בשביל לקדם ולהרחיב את השימוש בקמח ומוצרי אבקת אפייה.
פיקסל (טלפון חכם)

חומרה

שני הדגמים עטויים במעטפת אלומיניום ובגבם זכוכית ליד המצלמה וחיישן טביעת האצבע. בתחתית המכשירים ישנו חיבור מסוג USB-C שתומך ב-USB 3.0 ומשמש להטענה ולהעברת קבצים. בקצה העליון קיימת יציאת שמע סטנדרטית. שניהם מכילים מעבד מסוג Snapdragon 821 מבית Qualcomm, וגם זיכרון בנפח של 4GB מסוג LPDDR4. הדגמים שונים זה מזה בגודלם ובקיבולת הסוללה שלהם. המסך של הדגם הקטן יותר, פיקסל, הוא בגודל 5 אינץ', ברזולוציית 1080p ומסוג AMOLED. ואילו המסך של הדגם הגדול יותר, פיקסל XL, הוא בגודל 5.5 אינץ', ברזולוציית 1440p ומאותו הסוג. בנוסף, קיבולת הסוללה של הפיקסל היא 2,770 mAh לעומת זו של הפיקסל XL, שהיא 3,450 mAh. עם זאת, שניהם משווקים בנפח אחסון של 32GB או 128GB.
בוב בימון

ביוגרפיה

בימון נולד בשכונת דרום ג'מייקה ברובע קווינס שבניו יורק. אמו נפטרה ממחלת השחפת בגיל 25, כשהיה בן 8 חודשים. אמו סבלה מאלימות פיזית קשה מצד אביו, שאיים אף להורגו אם תביאו הביתה לאחר הולדתו. לפיכך נשלח בימון לסבתו, שגידלה אותו. הוא למד בתיכון ג'מייקה. בשנת 1965 סיים במקום השני בארצות הברית בקפיצה לרוחק וקיבל מלגת לימודים באוניברסיטת טקסס שבאל פאסו. הוא סירב להתחרות נגד האתלטים של אוניברסיטת בריגהם יאנג בשל המדיניות הגזענית שלה, וכתוצאה מכך הוא נשאר ללא מאמן. לקראת המשחקים האולימפיים במקסיקו הוא אומן באופן לא רשמי על ידי חברו לקבוצה האלוף האולימפי באולימפיאדת רומא (1960) ושיאן העולם (8.35 מטר) רלף בוסטון.

קפיצת השיא באולימפיאדת מקסיקו

באולימפיאדת מקסיקו בשנת 1968 קבע בימון שיא עולמי בקפיצה לרוחק, כשקפץ למרחק של 8.90 מטר כבר בקפיצתו הראשונה. שיאו שרד למשך 23 שנים. לפני בימון, שופר השיא העולמי 13 פעמים מאז 1901, כשהשיפור הממוצע היה שישה סנטימטרים, והשיפור הגדול ביותר היה 15 ס"מ. בימון שיפר את השיא ב-55 ס"מ. המרחק אותו קפץ בימון היה מעבר לטווח המדידה האלקטרונית, כך שהשופטים נאלצו למדוד את המרחק בעזרת סרט מידה פשוט. כששמע בימון את התוצאה שקבע הוא לא נראה נרגש, משום שלא היה רגיל למידות המטריות, ולא הבין את המשמעות של המספר. כשתרגמו לו את התוצאה למידת הרגל וסיפרו לו ששיפר את השיא בכשני פיט (רגליים), הוא נפל כתוצאה ממצב שאובחן כקטפלקסיה, נשכב על הרצפה, כיסה את פניו ובכה. חבריו עזרו לו לקום ולהתאושש. הוא ויתר על שאר קפיצותיו כיוון שידע שאיש לא ייקח ממנו את מדליית הזהב. בין השאר ניצח את חברו ומאמנו הבלתי רשמי רלף בוסטון, שזכה במדליית הארד.
חלק מהישגו של בימון מיוחס לתנאים המיוחדים ששררו בזמן הקפיצה; תחרויות האתלטיקה באולימפיאדה נערכו במקסיקו סיטי, בגובה של 2,240 מטר. כתוצאה מכך האוויר היה דליל, מה שהקטין את התנגדות האוויר, ויצר תנאים אופטימליים לריצה ולקפיצה. בימון נהנה גם מרוח גבית של שני מטר לשנייה - הרוח החוקית המקסימלית. רגלו המנתרת של בימון, כפי שנותח לאחר מכן, עלתה על קרש הקפיצה בדיוק מקסימלי, כך שלא הפסיד מרחק. 
האלוף האולימפי הקודם, לין דייוויס מאנגליה, צוטט שאמר לבימון "הרסת את האירוע הזה" (“You have destroyed this event”), בהתייחסו לענף הקפיצה לרוחק. בעקבות הישגו יוצא הדופן של בימון, נכנס לעגה שם תואר חדש: "בימוני" ("Beamonesque"), שמשמעותו "הישג מדהים ובלתי צפוי".

לאחר אולימפיאדת מקסיקו

לאחר אולימפיאדת מקסיקו סיטי המשיך בימון להתחרות לפרק זמן קצר, אך לא התקרב למרחק השיא שהשיג ב-1968. הוא פרש מאתלטיקה, ונבחר בסיבוב ה-15 של דראפט ה-NBA על ידי קבוצת הכדורסל פיניקס סאנס. בשנת 1972 הוא קיבל תואר בסוציולוגיה מאוניברסיטת אדלפי.
כיום מתגורר בימון במיאמי, ונשוי למילנה, מפיקת סרטים. בימון הוא מנהלו ומקימו של ארגון צדקה למען בני נוער. 
שיאו של בימון נשבר רק בשנת 1991 כאשר מייק פאוול קפץ למרחק של 8.95 מטר באליפות העולם שנערכה בטוקיו. כיום, כחמישים שנה לאחר קפיצתו של בימון, הוא עדיין מחזיק בשיא האולימפי, ובתוצאה השנייה בטיבה בעולם בכל הזמנים בקפיצה לרוחק.
צ'ארלס קואן קאו

ביוגרפיה

קאו נולד בשנגחאי שבסין בשנת 1933. הוא סיים לימודי תיכון במכללת סנט ג'וזף בהונג קונג והמשיך בלימודי הנדסת חשמל באימפריאל קולג' בלונדון, אותם סיים בשנת 1957. הוא השלים לימודי דוקטורט בהנדסת חשמל בשנת 1965.
קאו עבד כמהנדס-חוקר במעבדות חברת התקשורת הבריטית Standard Telephones and Cables Ltd (היום, חברת נורטל). בשנת 1968 ביצע מחקר פורץ דרך, יחד עם ג'ורג' הוקהאם, על שימוש בסיב אופטי כערוץ להעברת נתוני תקשורת, תוך שהוא מדגים את העובדה שעיקר הבעיות שהיו עד לאותה עת בשימוש בסיבים אופטיים נבעו מאיכותה הירודה של הזכוכית בה השתמשו ולא מבעיה יסודית כלשהי בטכנולוגיה זו.
לאחר סיום עבודתו בחברת התקשורת הבריטית, עבד אף בתאגיד הבינלאומי ITT, שימש כסגן הנגיד של האוניברסיטה הסינית בהונג קונג וכיושב חברת Transtech. בנוסף שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של חברת ITX Services.
נפטר ב-23 בספטמבר 2018.
אליקום שפירא

חייו

בתקופת מלחמת העצמאות היה האקורדיוניסט של להקת הצ'יזבטרון ומיד לאחריה נסע להשתלמות בארצות הברית.
שפירא היה תלמידו של ליאונרד ברנשטיין, שמינה אותו לאחד מעוזרי המנצח שלו בפילהרמונית של ניו יורק. הוא למד גם אצל סרגיי קוסביצקי בטנגלווד ובג'וליארד.
אליקום שפירא היה עוזר למנצח בתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו וניצח על התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק במסעות קונצרטים בקנדה וביפן בעונת 1960-61. בשנים 1962-67 כיהן כמנצח חבר בתזמורת הסימפונית של בוסטון. בשנת 1969 התמנה שפירא למנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של מאלמה בשוודיה ובתפקיד זה כיהן עד 1974. בשנים 1975-79 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של אדלאיד באוסטרליה. כמו כן ניצח על התזמורת הפילהרמונית של ארנהם בהולנד.

הקלטות

בשנת 1972 ערך שפירא את ההקלטה המסחרית הראשונה שלו, הסימפוניה בפה מינור של אנטון ברוקנר, עם התזמורת הסימפונית של לונדון. עם תזמורת זו הקליט גם את האוברטורה בסול מינור של ברוקנר.
הקלטותיו הסימפוניות האחרות כוללות את הסימפוניות הראשונה והשנייה של ליאונרד ברנשטיין. כן הקליט יצירות אחרות מן הרפרטואר המקובל עם תזמורות שונות, כמו גם שירים ישראלים, שירים תימניים ושירי יידיש עם זמרים פופולריים.
יצחק הקר

הרב יצחק הקר (נולד בסביבות תרצ"ה, 1935) הוא ראש ישיבת גרודנא באר יעקב, ובעבר כיהן כראש ישיבת גרודנא אשדוד.

ביוגרפיה

נולד באוסטריה לבנימין הקר. בגיל חמש עלה לארץ יחד עם משפחתו שהשתכנה בפתח תקווה. בנערותו למד בישיבת קול תורה, לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. נישא לגיטה מלכה, בתו של ראש הישיבה הרב שמואל רוזובסקי.
בשנת תשכ"ז, נקרא לכהן כראש ישיבה בישיבת גרודנא על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן, באשדוד, לצד הרב דב צבי קרלנשטיין והרב צבי דרבקין אשר נתמנו על ידי הרב כהנמן עם פתיחת הישיבה בשנת תשכ"ו. בשנת תש"ס התפלגה הישיבה והרב הקר עבר יחד עם הרב דרבקין ועמם קבוצה מתלמידי הישיבה לקריית ישמח משה שבגני תקווה, כאשר הם זוכים לחסותה הכלכלית של הנהלת ישיבת פוניבז'. בשנת תשס"ה עברה הישיבה לבאר יעקב.
מכתש שקיעה

בגאולוגיה, מכתש שקיעה הוא שקע סגלגל הנמצא על מדרונותיו של הר געש. קוטרו של מכתש שקיעה נע בין 8 מטרים ל-1,200 מטרים ועומקו נע בין 6 מטרים ל-200 מטרים. אף שהוא נוצר עקב פעילות געשית, אין מקורו בהתפרצות של הר הגעש או בלוע הפולט לבה. בניגוד ללוע געשי או למכתשי פגיעה אין למכתשי שקיעה שוליים מוגבהים ואין בהם משקעים של חומרים פירוקלסטיים. מכתשי שקיעה מסודרים לעיתים קרובות לאורך ציר אחד והם יכולים להתמזג וליצור מחפורת ארוכה. תופעת מכתשי שקיעה אופיינית להרי הגעש הפעילים של האי הוואי – קילוואה ומאונה לואה – אבל היא קיימת גם במקומות נוספים דוגמת הר גארט (Gharat) באי גאואה (Gaua) שבוונואטו, בהר הגעש ארטה אלה באתיופיה ובהר הגעש מאסאיה (Masaya) שבניקרגוואה. מכתשי שקיעה נתגלו גם מחוץ לכדור הארץ, למשל במאדים.
הדעה המקובלת היא שמכתש שקיעה נוצר לאחר קריסת תקרתו של תא המאגמה, התמוטטות של צינורות לבה או מקבץ דייקים. זוהי הגדרה דומה לקלדרה וההבדל בינה למכתש שקיעה הוא בממדים: קוטרו של מכתש שקיעה הוא עד 1.5 קילומטרים. ההבדל בין מכתש שקיעה לתופעות דומות של יצירת בור עמוק באדמה הוא בצורת היווצרותו. מכתש שקיעה שונה ממאר (או מהגרסה המקומית שלו בארץ ישראל הג'ובה) בכך שמקורו אינו בהתפרצות געשית. בולענים ומכתשים נוצרים בפעילות של סחיפה, ומכתש פגיעה נוצר מפגיעת מטאוריט בפני כדור הארץ.
סטיבן מרטל (Stephen J. Martel) וכריס אוקובו (Chris H. Okubo) חקרו את מכתשי השקיעה המרובים של הר הגעש קילוואה בהוואי ומצאו שמרבית מכתשי השקיעה שוכנים על העתק ברצועת בקעים (rift zone) או בין שני העתקים ברצועת בקעים, כשעל קירות המכתש ניתן לראות את קווי ההעתק. כשמכתש שקיעה נוצר קירותיו תלולים כשפה ושם בולט סלע מהמדרון. אבל במשך הזמן כאשר הקירות מתמוטטים פנימה והמכתש מתחיל להתמלא בשברי סלע הוא מקבל צורה של חרוט אליפטי הפוך. אף לא אחד מהמכתשים שנחקרו נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית, אם כי לחלקם זרמה לבה ויצרה בתחתיתם אגם לבה. צורת מכתשי השקיעה ברצועת הבקעים הדרום-מערבית של הר קילוואה מוארכת בכיוון הבקע ובתחתית הקירות המקבילות לבקע יש מערות גדולות. חלק מהמכתשים בחלק זה של ההר התמזגו ויצרו מחפורות.
לטענת צמד החוקרים עובדות אלו מובילות למסקנה כי, בניגוד לדעה המקובלת, מכתש שקיעה לא נוצר כאשר גג המכתש התמוטט לתוך תא מאגמה שהתרוקן. המנגנון שהם מציעים מתבסס על תהליך ההתמוטטות הטריזית. לדבריהם נוצר מכתש שקיעה כאשר מאגמה זורמת מתחת לפני הקרקע לאורך קווי ההעתק. המאגמה מפעילה לחצים על הסלע מעליה ויוצרת בו סדקים שלתוכם חודרת המאגמה ומרחיבה את הסדקים, ולבסוף מתמוטטת התקרה אל תוך זרם המאגמה. גושי הסלע נסחפים בזרם שגם מבטיח שההעתק לא יתמלא בשברי סלע. בשנות ה-20 של המאה ה-20 נצפה תהליך כזה בקלדרה הראשית של קילוואה.
יחסי בהוטן–נפאל

היסטוריה

שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן בשנת 1983, על אף היותה של בהוטן מדינה מבודדת אשר יחסי החוץ שלה דלים מאוד. מלך בהוטן דאז, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, ביקר בנפאל בשנת 1987 בעוד מלך נפאל, בירנדרה ביקר בבהוטן שנה לאחר מכן. ב-2002, ראש ממשלת בהוטן ביקר בנפאל.

משבר הפליטים

הנושא הגורם למתיחות בין שתי מדינות אלו בצורה הרבה ביותר הוא נושא הפליטים הבהוטנים שגורשו בשנים 1966–1992, אשר מספרם נאמד על כ-100,000 איש,] ואשר גורשו מבהוטן לאחר שהפגינו בעד דמוקרטיה בבהוטן. כיום פליטים אלו נמצאים ב-7 מחנות פליטים בחלקה המזרחי של נפאל. למרות שרוב הפליטים תובעים אזרחות בהוטנית, בהוטן טוענת כי הם היגרו מרצון מהמדינה. רוב הפליטים הללו הם הינדים דוברי נפאלית. ב-2008 הודיעו מדינות רבות שהן מסכימות לקלוט את הפליטים הללו.
יואב גולן

קורות חייו

גולן נולד בישראל בשנת 1947 בפתח תקווה וגדל בחולון. עם גיוסו לצה"ל התנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר גולן מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. עם תום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר ובסופו שב לסיירת כמפקד מחלקה. גולן פיקד על מחלקתו במלחמת ששת הימים בקרבות בחזית סיני. בין היתר היה זה גולן שכבש את האזור הסמוך לתעלת סואץ שעליו נבנה לימים מוצב "טמפו". ב-1970 הוביל גולן כוח מן הסיירת בפשיטה בירדן שבמהלכה הרג הכוח מספר מחבלים פלסטינים. באותה שנה במהלך מבצע "סרג'נט" נפצע גולן באורח קשה, והוא כבר מפקד פלוגה בסיירת שקד, כאשר כוח בפיקודו התגלה על ידי המצרים בעת שחצה את תעלת סואץ. שנה לאחר מכן נפצע גולן בשנית בעת פעולה ברצועת עזה. בתפקידו הבא שימש כקצין מבצעים פיקודי בדרגת סרן תחת אלוף פיקוד הדרום אריאל שרון.
באוגוסט 1973, כחודשיים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים הועלה יואב לדרגת רס"ן ומונה לקצין האג"ם של חטיבת גולני. בשבת 6 באוקטובר 1973, בעת שמח"ט גולני עלה לגולן לסיור מפקדים, עסק יואב בגיוס החטיבה בכלל זה יחידות המילואים שלה במפקדת החטיבה במחנה בן-עמי. בערב הצטרף לקבוצת הפקודות לקראת החבירה עם מוצב החרמון שנערכה במשטרת ראש פינה. בימים 11-7 באוקטובר 1973 סייע למח"ט גולני לנהל את קרבות הבלימה בצפון רמת הגולן. 
גולן לחם במבצע קינוח לכיבוש החרמון, כשהוא מטפס ברגל עם חפ"ק המח"ט במעלה החרמון. החל משעה 02:45 בערך היה חפ"ק המח"ט תחת אש הסורים. לפנות בוקר, משהתרבו הנפגעים וההרוגים בקרב כוחות לוחמי החטיבה, ומשנפצעו מפקד החטיבה אל"ם אמיר דרורי ומפקד גדוד 51, סא"ל יהודה (יודק'ה) פלד, לקח גולן את הפיקוד על כל כוחות החטיבה שהשתתפו בקרב. למרות התנאים הקשים ותחושת הכאוס ששררה במהלך הקרב דבק גולן במשימה, ניסה להבין היכן נמצאים הכוחות, הפעיל את יחידות הסיוע הארטילרי והורה לצאת לכיבוש הסופי של הרכס שהוביל למוצב החרמון הישראלי. לאחר שוידא כי אין עוד לוחמים בגבעה 17, שטח המפתח עליו התבצרו לוחמי הקומנדו הסורי, הפעיל גולן ארטילריה כבדה על הגבעה ועל מוצב החרמון, מהלך, שבנוסף לקרב העיקש שניהלו לוחמי גולני בפיקוד יועד זליבנסקי בגבעה 16, הכריע את הכוחות הסורים ואת הקרב. בשעה 10:35 בבוקר דיווח גולן לפיקוד הצפון כי- "אנחנו למעלה הדגלים שלנו מתנופפים ברוח."
לימים העיד אל"ם במילואים משה גבעתי, אשר חקר את המערכה בחרמון, כי מפקד חטיבת גולני במלחמה, האלוף אמיר דרורי הצר בפניו על כך שלא המליץ כי יוענק לגולן צל"ש על תפקודו בקרב. גם האלופים יצחק חופי, אלוף פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, והאלוף אורי שמחוני, קצין האג"ם הפיקודי, המליצו, משנתגלה כי גולן חולה במחלת הסרטן, כי יוענק לו צל"ש. צה"ל דחה את הבקשה.
לאחר כמחצית השנה מסיום המלחמה, קיבל גולן את הפיקוד על גדוד 51 של חטיבת גולני ופיקד עליו בשנים 1974–1976, בהמשך שימש סגן מפקד החטיבה דאז אורי שגיא. לאחר מכן שימש כמפקד חטיבת יפתח בדרגת אלוף-משנה. כן שימש גולן כראש מחלקת תכנון אסטרטגי באגף מבצעים. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש גולן כנספח צה"ל בארגנטינה. בשירות המילואים שירת במלחמת לבנון הראשונה כקצין מבצעים בפיקוד הצפון. עם שחרורו מצה"ל הפך לאיש עסקים מצליח והקים חברת כוח אדם משגשגת והתגורר ברמת השרון. בשנת 2007 נפטר ממחלת הסרטן.
קובי מרימי

ביוגרפיה

מרימי נולד, גדל והתחנך ברמת גן. בן להורים בעלי צרכניה, ולו שתי אחיות גדולות. בנעוריו למד בתיכון "אהל שם" במגמת תיאטרון, והחל לשיר מגיל 13. כאשר למד בתיכון היה ילד דחוי, כשבעיית עודף המשקל שלו השפיעה משמעותית על חייו. לקראת גיוסו לצה"ל, לא התקבל ללהקה צבאית ובהמשך, לאחר שכבר עבר את השלב הראשון במבחני הקבלה לתיאטרון צה"ל, בחר שלא להמשיך בהליך הקבלה. לבסוף, הוא עשה את שירותו בחיל השלישות, במחנה מקלף שברמת גן.
לאחר שחרורו מצה"ל, הפחית ממשקלו 50 קילוגרמים, והחל ללמוד בסטודיו למשחק על שם ניסן נתיב. במהלך לימודיו, הופיע במחזות "מעגל הגיר הקווקזי", "האשליה", "תפילה", "הגברת הזאת ממקסים". לאחר סיום לימודיו, שיחק במחזה "כל דבר חי צריך", והופיע בתפקיד נתן העזתי במחזמר "משיח עכשיו" ב"חג המחזמר 2017" בבת ים. על תפקיד זה זכה בפרס "השחקן המבטיח" באותו פסטיבל.
ביוני 2018 השתתף מרימי בהצגת ילדים מוזיקלית "האוצר של צ'מבלו", בה גילם את צ'מבלו הדרקון.

אירוויזיון 2019

מרימי השתתף בעונה השישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון". הוא הודח בשלב רבע הגמר, חזר בשלב "גלגל ההצלה" ובגמר זכה במקום הראשון, בעקבות הזכייה נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2019 בתל אביב. במהלך התוכנית סיפר כי הוא סובל מפחד קהל, הן כשחקן והן כזמר.
ב-20 בפברואר 2019 נבחר השיר "Home", בלדה שכתבו אוהד שרגאי וענבר ויצמן, כשיר אותו יבצע מרימי באירוויזיון 2019. ב-7 במרץ 2019 נחשף קטע מהשיר על ידי תאגיד השידור הישראלי "כאן" והוא הוצג במלואו ב-10 במרץ בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018 בערוץ כאן 11. ביום שלמחרת נקבע כי הופעתו של מרימי תהיה ה-14 בסדר השירים במופע הגמר.
ב-11 באפריל 2019 יצאה גרסת הרמיקס ל-"Home", וכשבוע וחצי לפני גמר האירוויזיון שונתה גרסת השיר Home.
בתחרות דורג במקום ה-23 מתוך 26 משתתפות בשלב הגמר.

לאחר האירוויזיון

כשבועיים לאחר גמר האירוויזיון החל מרימי בחזרות להצגה "אביב מתעורר", שעלתה באוגוסט 2019 בתיאטרון הלאומי "הבימה", שם גילם את דמותו של ארנסט.
ב-12 בספטמבר, יצא סינגל הבכורה של מרימי שנקרא "Yalla Bye".

חיים אישים

מרימי מתגורר בתל אביב-יפו. טרם פרסומו כזמר, עבד כקופאי בקולנוע לב וכמארח בבר.
פעולה אטומית

במדעי המחשב, פעולה אטומית היא רצף של פקודות מכונה או פקודת מכונה יחידה שיבוצעו על ידי מעבד, מבלי שיכולה להיעשות החלפת הקשר בזמן ביצוען ומבלי שרכיב אחר במחשב יוכל להבחין או לשנות משהו בכל מצב ביניים אלא רק במצב ההתחלתי או הסופי של הפעולה, למשל על ידי חסימת אפיק הנתונים. חלק מהפעולות האטומיות יכולות להצליח או להיכשל ואילו אחרות תמיד מצליחות.
פעולות אטומיות מהוות לעיתים תחליף יעיל יותר לשימוש במנעולים, ועל כן אלגוריתמים חסרי נעילות נדרשים לעשות שימוש בפעולות אטומיות.

הצורך בפעולה אטומית

להמחשת הצורך בפעולה אטומית, נסתכל על הפשטה של הפקודות שמרכיבות את פעולת הקידום (הגדלה ב-1 של ערך בזיכרון, increment):
1. התהליך קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
2. התהליך מגדיל את הערך ב-1
3. התהליך כותב למקום X את הערך החדש
כעת נסתכל על 2 תהליכים שמבצעים פעולת קידום על אותו מקום בזיכרון. כיוון שיש לנו מעבד יחיד, הרי שכדי ששני התהליכים יבצעו את הפעולה, חייבת להיות החלפת הקשר

תרחיש ראשון (תקין)

1. תהליך א' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
2. תהליך א' מגדיל את הערך ב-1
3. תהליך א' כותב למקום X את הערך החדש
מתבצעת החלפת הקשר
4. תהליך ב' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
5. תהליך ב' מגדיל את הערך ב-1
6. תהליך ב' כותב למקום X את הערך החדש
הערך גדל פעמיים: פעם על ידי תהליך א', ולאחר מכן פעם נוספת על ידי תהליך ב'. זו התוצאה הרצויה.

תרחיש שני (תוצאה שגויה)

1. תהליך א' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
2. תהליך א' מגדיל את הערך ב-1
מתבצעת החלפת הקשר
3. תהליך ב' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
4. תהליך ב' מגדיל את הערך ב-1
5. תהליך ב' כותב למקום X את הערך החדש
מתבצעת החלפת הקשר
6. תהליך א' כותב למקום X את הערך החדש
הערך גדל לבסוף רק פעם אחת: השינוי שביצע תהליך ב' נדרס על ידי הכתיבה לזיכרון של תהליך א'.
במידה ופעולת ההגדלה הייתה פעולה אטומית הרי שהחלפת ההקשר שהתבצעה אחרי שלב 2 לא הייתה אפשרית, והשגיאה הייתה נמנעת.
בעיבוד מקבילי הסיכון גדול עוד יותר כיוון שמספר מעבדים פועלים במקביל ועובדים על זיכרון משותף, על כן חשיבות השימוש בפעולות אטומיות גדלה.
הנרי חיבוקלצת

תקציר העלילה

הסדרה עוסקת סביב חיי היומיום של מפלצת צהובה בשם הנרי ומשפחתו אשר בכל פרק עוברים הרפתקאות חדשות. הסדרה מלמדת על ידידות והאהבה, בנוסף היא מלמדת על כישורים בסיסיים לגיל הרך כמו ספירה ורצפים. הסדרה כוללת שירים מקוריים המושמעים על ידי דמויות הסדרה.
הנס אוטו בודה

הנס אוטו בודה (בגרמנית: Hans-Otto Budde; נולד ב-6 במרץ 1948) הוא לויטננט-גנרל בצבא גרמניה. בודה כיהן עד חודש מרץ 2010 בתפקיד מפקד זרוע היבשה של צבא גרמניה.

ביוגרפיה

בודה נולד ב-6 במרץ 1948, וסיים את לימודי התיכון ב-3 באוקטובר 1966. לאחר מכן הצטרף לבונדסוור (צבא גרמניה), ושירת כצוער ברגימנט הצנחנים ה-313. עד שנת 1972 סיים את לימודי הכשרת קצינים בבית הספר לקצינים בהמבורג, הנובר ומינכן, וקודם באפריל 1969 לדרגת לוטננט. ב-1972 שירת ברגימנט הצנחנים ה-272 כמפקד מחלקה וכקצין מודיעין עד 1974. באפריל 1975 הוא קיבל קידום לתפקיד מפקד פלוגה ולדרגת קפטן ברגימנט השלישי.
בין השנים 1978-1980 שימש בודה בתפקיד בבית הספר לקצינים בהמבורג. באוקטובר 1981 לדרגת מיור ושירת כקצין מודיעין בדיוויזיה המוטסת הראשונה בשנת 1982 נסע לארצות הברית ולמד במכללה במחנה פורט לוונוורת' שבקנזס. בשנת 1983 חזר לגרמניה, ושירת בבריגדת הפאנצרגרנדיר ה-31. לאחר מכן הועלה לדרגת אוברסט-לוטננט וקיבל את הפיקוד על רגימנט חיל הרגלים ה-82 עד 1988. שימש למשך שנה אחת כראש המטה של דיוויזיית הפאנצר החמישית. בשנת 1990 הועלה לדרגת קולונל. מ-1991 עד 1995 כיהן שוב בבון כראש מחלקת היחידה למשאבי אנוש.
בשנת 1995 הועלה לדרגת בריגידירגנרל, ומונה למקד בריגדת צרפת-גרמניה. פיקד על הבריגדה עד שנת 1997. באותה שנה הוצב בבוסניה והרצגובינה כמפקד הכוחות הגרמניים החברים בכוח הייצוב. לאחר מכן הוחזר לגרמניה ושימש כסגן מפקד הקורפוס הרביעי עד שנת 2001. באותה שנה הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 2004, התפטר מפקד זרוע היבשה של הבונדסוור גארט גודארה בעקבות סכסוך עם שר ההגנה פטר שטרוק ושטרוק מינה את בודה למחליפו. בודה שימש כמפקד זרוע היבשה עד מרץ 2010 אז פרש משירות צבאי.
זכה בעיטורי כבוד, בהם צלב הכבוד של הבונדסוור בדרגה 4 (זהב), מדלית הבונדסוור SFOR לציון השתתפות בכוח נאט"ו לייצוב בוסניה והרצגובינה אחרי המלחמה שם ב-1996, אות לגיון ההצטיינות, אות לגיון הכבוד ובשנת 2009 בעיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
הוא פרוטסטנטי, נשוי, בתו אניקה היא קצינת רפואה בבונדסוור.