The Watermelon Woman

רקע

ב-1993 דאניה עשתה מחקר עבור קורס בהיסטוריה של הקולנוע השחור, וחיפשה מידע על שחקניות שחורות מימי הקולנוע המוקדמים. היא גילתה שלעיתים קרובות השחקניות השחורות ששיחקו בסרטים הושמטו מהקרדיטים. דאניה החליטה ליצור סיפור על נשים שחורות בסרטים המוקדמים, והתוצאה הייתה The Watermelon Woman. היא הכירה בכך שהסרט שלה לא יספיק כדי לתקן את העיוות ההיסטורי: "לשם כך צריך שתהיה יותר עבודה, צריך שיהיו יותר גיבורים שחורים. יש הרבה שחקניות כשרוניות שאין להן תפקידים לגלם, חוץ מאשר ה"מאמי" שוב ושוב, בהתגלמות המודרנית של "מאמי". צריך התמקדות שמייצרת עבורן עבודה, שמזכה אותן בחלק מפרסי האקדמיה, כפי שמגיע להן." שם הסרט מחקה אחר סרטו של מלווין ואן פיבלס, The Watermelon Man (1970).
הסרט נעשה בתקציב של 300,000 דולר, כולל מענק של $31,500 מהקרן הלאומית לאמנויות (NEA), אירוע גיוס כספים, ותרומות של חבריה של דאניה. הצלמת זואי לאונרד יצרה את ארכיון פיי ריצ'רדס, המתעד את חייה של השחקנית הבדיונית שבסרט. האוסף, הכולל 78 צילומים, הוצג מאוחר יותר בגלריות כהספר.
את המחקר שלה עבור הסרט ערכה דאניה בארכיון ההיא-סטוריה הלסבי (Lesbian Herstory Archive) ובספריית הקונגרס. עד מהרה היא גילתה שאין במקומות אלו את המקורות שהיא צריכה, ושגישה אליהם תהיה מעבר לתקציב הסרט, וכך הגיעה ליצירת הארכיון הבדיוני לשימוש בסרטה.
בסרט, הדמות הראשית היא שריל, קולנוענית צעירה ושאפתנית שמנסה להביא את ההיסטוריה של לסביות שחורות בקולנוע למסך, באומרה, "כי הסיפורים שלנו מעולם לא סופרו." הסיפור בוחן את קשיי הניווט בארכיוניים אשר התעלמו או הדירו בכוונה תחילה נשים קוויריות שעבדו בהוליווד מאוספיהם, ובמיוחד את השחקנית פיי ריצ'רדס, הדמות אליה מתייחסת כותרת הסרט. הסרט כולל גם מספר הופעות של אמניות מהקהילה הקווירית, כולל שריל קלארק, קמיל פאליה, דייוויד ראקוף, שרה שולמן ועוד.

יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של The Watermelon Woman הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין של 1996, המשיך משם לעוד מספר פסטיבלי קולנוע בינלאומיים במהלך 1996–1997, כולל פסטיבל הקולנוע הגאה של ניו יורק, Outfest לוס אנג'לס, פסטיבל הסרטים הגאה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, פסטיבל הסרטים הגאה הבינלאומי של טוקיו, פסטיבל קולנוע הנשים הבינלאומי בקרטייל, פסטיבל הסרטים הסרטים הגאה של לונדון, ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
The Watermelon Woman שודר בערוץ סאנדנס ב-12 באוגוסט 1998. דאניה הייתה הבמאית היחידה שנכללה בשידורי חודש זה. היא נבחרה כאחת מעשר הנשים המשפיעות בעסקי הבידור ברשימת POWER UP ב-2008.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 במרץ 1997, והופץ על ידי First Run Features. הוא יצא ב-DVD (אזור 1) ב-5 בספטמבר 2000.

פרסים

ב-1996, The Watermelon Woman זכה בפרס טדי לסרט הלהט"ב הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, ובפרס הקהל לסרט העלילתי הטוב ביותר ב-Outfest בלוס אנג'לס.

ביקורת

הביקורות על הסרט היו חיוביות באופן כללי. סטיבן הולדן, מבקר של "הניו יורק טיימס", כינה את הסרט "מעורר ומצחיק". הוא שיבח את כישרונה של דאניה, נהנה מהרגעים הקומיים, ואהב שהסרט "נותן לך למצוא בעצמך את דרכך למסר המרכזי לגבי ההיסטוריה התרבותית ואי-הניראות של מי שנדחקו לשוליים". רותי שטיין כתבה ב"סן פרנסיסקו כרוניקל" דעה דומה, ואמרה שעל אף שהסרט דן בנושאים רציניים, "הוא אף פעם לא לוקח את עצמו יותר מדי ברצינות". היא שיבחה את דאניה ואת הרוח הקלילה שהביאה לעבודתה. ב"אדבוקט", אן סטוקוול כתבה, "הסרט הסקסי והכייפי הזה אף פעם לא חוטא בחשיבות עצמית." היא שיבחה את ה"צילומים" של פיי ריצ'רדס ואת עבודתה של זואי לאונרד ביצירת הארכיון הבדיוני של השחקנית הבדיונית.
הסרט נבחר להקרנה בחגיגות ה-30 שנה לפרס הטדי בפסטיבל הסרטים של ברלין ה-66 בפברואר 2016.
הסרט נרכש על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית ב-2016 כחלק מאוסף הסרטים הקבוע של המוזיאון.