ניהול עצמי בחינוך

שינוי בתפיסת תפקיד המורה

בראש רשימת האפיונים הארגוניים המשותפים לבית הספר, כמערכת וקהילה, יש לציין שיתוף פעולה הדוק בין המורים בצוות בכל הקשור לעבודתם במוסד ובכל הקשור לקביעת מדיניותו ומטרותיו בכלל זה. בבתי ספר אלה המורים מוסמכים, כפרטים וכקבוצות, לעצב את עבודתם ולבצעה בהתייחס לפוליטיקה המוצהרת והכתובה של בית הספר. שיתוף פעולה זה מגביר את תחושת האחריות המשותפת לעיצוב דמות החיים במוסד. מספר חוקרים תומכים במסקנה שבתי ספר בעלי גישה מערכתית הגיעו להישגים טובים יותר בהשוואה לבתי ספר ביורוקרטים. השינוי המרכזי בתפיסת תפקיד המורה מאופיין בהדגשת הפרופסיונאליות של המקצוע בתחומים של: פיתוח תפקידים שונים בעבודת בית הספר, מתן אוטונומיה למורים בקבלת החלטות הקשורות להוראה ודרישה מהמורים לקבל אחריותיות לתפקיד ברמה גבוהה ביותר. לשתף את המורים בקבלת החלטות והכוונה ב"קבלת החלטות שיתופית" היא בדרך-כלל למעורבות של מורים בקביעה כיצד ינותב התקציב, מי יועסק במשרה, וכל סמכות אחרת שניתנה לבית הספר. על פי רוב, בית הספר בניהול עצמי מכונן מועצה בית ספרית ובה נציגים של כל הציבור. אופן הבחירה של המשתתפים ותחומי אחריותם משתנים מאוד ממחוז למחוז וכן בתוך המחוזות; יש מועצות המורכבות ממורים הנבחרים מכלל בית הספר, על פי כיתות או על-פי מחלקות, אחרות מורכבות מנציגי ועדות קיימות, בבתי ספר מסוימים המועצה כוללת את כל הסגל ובאחרים פשוט מחלקים את התקציב בין המורים

בית הספר בניהול עצמי בישראל

הנחת היסוד העומדת מאחורי הרעיון של בית ספר בניהול עצמי היא שמתן אוטונומיה לבית הספר מעניקה לו את היכולת להסתגל לסביבה המשתנה תדיר, להתחדש, להתייעל, להיות קשוב לצורכי התלמידים ולשאת באחריות לתוצאות והחלטותיו. בדומה לכך אדם רואה במתן אוטונומיה לבית הספר כתנאי לקיום בית ספר בניהול עצמי, אחד המרכיבים של האפקטיביות הבית ספרית .
בית הספר בניהול עצמי בישראל צמח על רקע של מציאות משתנה שדרשה פתרונות לבעיות, כמו: הישגים לימודיים נמוכים, נשירה רבה של תלמידים מבתי ספר, פערים לימודיים בין קבוצות תלמידים, מורים מנוכרים ושחוקים, תחושת חוסר שביעות רצון מפעילותה של מערכת החינוך ומכך שבית הספר הקונבנציונלי לא השיג את מטרתו. במקביל, התפתחו תאוריות בתחום המבנה הארגוני של בית הספר ובתחום הפרופסיה של ההוראה, וכל אלה יחד הביאו לקידום הרעיון של הקמת בית הספר בניהול עצמי

הגדרת משרד החינוך לבית ספר בניהול העצמי

משרד החינוך בישראל (1993) מגדיר את בית הספר בניהול עצמי כך:
"בית ספר במסגרת מערכת החינוך הממלכתי, אשר מידה ניכרת של סמכות ואחריות הועברה אליו, והוא נהנה מגמישות מרבית בשימוש במכלול המשאבים העומדים לרשותו, לשם שיפור וקידום הישגיו הפדגוגיים והחברתיים. בית ספר בניהול עצמי פועל כארגון בעל מוקד שליטה פנימי, המקבל החלטות באשר למטרותיו וסדר העדיפויות שלו, במסגרת המדיניות הממלכתית מחד והצרכים המקומיים מאידך. בית הספר מחויב למטרות שהגדיר, קובע ומתכנן את הדרכים להשגתן ואחראי לתוצאות. בית הספר בניהול עצמי מקיים בקרה והערכה ומדווח על הישגיו ותוצאות פעילותו לשותפיו ולמערכת שהאצילה לו את סמכויותיו."
בשנת תשנ"ו החליטה הנהלת משרד החינוך והתרבות על הפעלת הניסוי של מעבר בתי ספר יסודיים לניהול עצמי. הניסוי הופעל בתשעה בתי ספר בארבעה מחוזות של משרד החינוך: הצפון, חיפה, המרכז, והדרום.

תוכנית עבודה מקושרת תקציב

תוכנית העבודה הבית ספרית בניהול עצמי, תתבסס על מדיניות משרד החינוך ותוכנית הלימודים הרשמית, ותבטא יעדי חינוך מחוזיים, עירוניים וקהילתיים, תוך התייחסות לאופייה וייחודה של אוכלוסיית התלמידים, ההורים והמורים.
התוכנית תכלול יעדים מדידים כמותית ואיכותית ותקבע סף הישגי תפוקות לבית הספר בתחומים השונים. לבית הספר ניתנת האפשרות לקבוע את סדרי העדיפויות תוך המרה בין סעיפי תקציב שונים. זאת, למעט תקציב שכר ולמעט כספי תשלומי הורים. בית הספר יוכל להעביר יתרות תקציב משנה אחת לשנייה. בית הספר מקבל כספים ממשרד החינוך ומהרשות המקומית, כמו כן יכול בית הספר לקבל תרומות וחסויות מסחריות ותמיכה ממפעל הפיס. בחלק מן המקרים בית הספר מתנהל כעמותה והוא מנוהל באמצעות ועד מנהל הכולל: מנהל בית הספר, מורים, נציגי הרשות המקומית, הקהילה וההורים. בית הספר יתנהל כמשק כספים סגור, בעל מסגרת תקציבית שנתית כוללת. משרד החינוך והתרבות יעביר לזכותו של בית הספר את מירב המשאבים המצויים בספר התקציב והמיועדים לתלמיד, למורה ולמוסד, וזאת באמצעות תקצוב התלמיד הבודד. בית הספר ייהנה מתקציב כולל, המורכב מתקציבי שכר ותקציבי פעולות. בית הספר רשאי להתקשר ישירות עם ספקים לרכישת מוצרים ושירותים. הבעלות (משרד החינוך, הרשות המקומית, רשת חינוך או עמותה) תשתתף בנושאי ההצטיידות והשיפוצים, על פי מדדים מוסכמים. תקציבי הפיתוח ימשיכו להיות מטופלים ומבוצעים באופן מלא על ידי הבעלות.

היתרונות של בית הספר בניהול עצמי

המעבר לניהול עצמי מיועד לשפר את הישגי התלמידים ולהבטיח את התנאים להצלחתם. המנהל והמורים נוטלים אחריות אישית ומקצועית להישגי התלמידים (בלועזית: ACCOUNTABILITY). בתי-הספר יפתחו מאפיינים ייחודיים בהתאם לחזון למטרות ולתוכניות הפעולה הפרטניות לכל מוסד ומוסד. כל זאת במסגרת הכללים הנהוגים במערכת החינוך הכוללת בישראל. השיטה מאפשרת לבית הספר לקבל החלטות בזמן אמת. נוצרים תנאים לעידוד והמרצה של מנהיגות חדשה בכל הרמות ובכל תחומי הפעולה וכן אפשרות לסגנון ניהולי, יזמי ואוטונומי המאפשר פתיחת "צווארי בקבוק" לטובת התלמידים, בטווחי זמן קצרים. המעבר לניהול עצמי מאפשר חיבור בין סמכות לבין אחריות.
יתרונות פדגוגיים : יסוד חשוב בניהול העצמי מגדיר את מנהל בית הספר וצוות מוריו כמומחים בתחומם ובעלי יכולת קבלת החלטות באשר לשיפור הלמידה וטיוב ההוראה.
ניהול עצמי מאפשר צמיחה והתפתחות מקצועית של כל ממלאי התפקידים בבית הספר ושל אלה המלווים אותם בתפקידי פיקוח במשרד החינוך וברשות המקומית. הנחת היסוד של השיטה גורסת כי המנהלים והמורים קרובים לתלמיד ובידיהם היכולת לאבחנה צרכיו באופן המיטבי ובידם להחליט על הצעדים והתוכניות הפדגוגיות הנדרשות. האצלת סמכויות ישירות לבתי-הספר, תאפשר מיקוד ישיר של התכנון הפדגוגי בצרכי התלמיד והכתה. ישתפר הביטחון העצמי של חברי הצוות, הואיל ותוענק תחושת בעלות לכל אחד ממלאי התפקידים. השיטה מאפשרת הגברת שביעות הרצון והערכה של ההורים והקהילה כלפי הצוות.
יתרונות כלכליים : הקצאת התקציב על פי נוסחה פומבית שוויונית. השיטה תביא לניצול מלא של השקל לצורכי התלמיד ובית הספר. מתאפשרת גמישות בהמרה בין סעיפי תקציב (למעט בכספי הורים). יוגבר הקשר בין תכנון פדגוגי לניצול תקציבי ללא התחשבות ב"צבע הכסף". תקטן עלות רכישת מוצרים ושירותים לתלמידים, כתוצאה מביצוע תשלומים ישירות לספקים באמצעות תקציב בית הספר. תינתן האפשרות להעביר יתרות תקציב משנה אחת לשנייה. השיטה מעודדת חיסכון והתייעלות תקציבית והסבתו ליעדים פדגוגיים. התכנון התקציבי הכולל של המוסד יעשה באופן עצמאי בכל בית ספר וייגזר מן היעדים שיקבע המוסד לעצמו.