google/wiki40b huggingface dataset:
נמל התעופה הבינלאומי נריטה

היסטוריה

בתחילת שנות השישים החלה הממשלה היפנית לקדם תוכנית שתסייע להתמודד עם הצפיפות הגוברת בנמל התעופה האנדה (Haneda Airport), אחת הפתרונות שהוצעו- הקמת נמל תעופה ליד העיירה נריטה, התוכנית התקבלה בשנת 1966, ובנייתו תוכננה לשנת 1971.
בשנת 1971 החלה הממשלה היפנית להפקיע אדמות עליהן תוכנן להבנות הנמל, פעולה זו נתקלה בהתנגדות חריפה של אזרחים שחששו שארצות הברית תשתמש בשדה במקרה של תקיפה בברית המועצות, ושל איכרים שאדמותיהם הופקעו. במהלך ההפגנות נהרגו ארבעה אזרחים ושלושה שוטרים.
בשנת 1972 הושלמה בנייתו של הטרמינל הראשון, סיום בניית המסלול הראשון תוכנן למרץ 1978, אך פתיחתו התעכבה בחודשיים לאחר שקבוצת מפגינים פרצה למקום והרסה את מגדל הפיקוח.
לקראת מונדיאל 2002 שהתקיים בקוריאה הדרומית ויפן, הושלם בניית המסלול השני (ההחלטה לבנותו התקבלה בשנת 1986), הנמל הופרט בשנת 2004 שמו שונה מ"ניו טוקיו" לנריטה, בשנת 2008 הוארך המסלול הראשון כדי לאפשר למטוס האיירבוס A380 את הנחיתה בשדה.
בעקבות ההתנגדות לנמל, שדה התעופה מאובטח בצורה קפדנית, דבר שמייקר את אגרת הנחיתה בשדה, (בשנת 2005 אגרת הנחיתה למטוס בואינג 747 הייתה 6,800 €). 
העלויות הגבוהות, המרחק היחסי של נמל התעופה ממרכז העיר, ועליית מחירי הדלק גרמו לירידה במספר הנוסעים מכ-35 מיליון בשנת 2007 לכ-33 מיליון בשנת 2008.

חברות תעופה ויעדים

כ-65 חברות תעופה טסות מנמל התעופה לאוקיאניה, אסיה, אירופה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה.

טיסות לישראל וממנה

במאי 2019 הודיעה אל על על פתיחת קו בין הנמל לתל אביב החל ממרץ 2020. הקו יפעל במתכונת של 3 טיסות שבועיות.

תחבורה אל הנמל וממנו

הכביש המהיר 295 מקשר בין הנמל למחוז צ'יבה (Chiba Prefecture).
הכביש המהיר 296 מחבר את הנמל עם העיר סוסה (Sōsa).
לתחנת הרכבת מגיעות רכבות של שלוש חברות: Keisei Narita Airport Line ,Keisei Electric Railway, ו-East Japan Railway Company.
חברות הרכבות נריטה אקספרס (Narita Express) וסקאי ליין (Skyliner) מפעילות שרותי רכבות מהנמל למרכז טוקיו.
מספר קווי אוטובוס יוצאים משדה התעופה שרותי מוניות ולימוזינות נפוצים גם הם, שירות מיוחד מאפשר להגיע מהנמל למספר מנחתים במרכז העיר באמצעות מסוקים.
פרץ מרקיש

קורות חיים

פרץ מרקיש נולד בעיירה פּוֹלוֹנוֹיֶה (Polonnoye) שבפלך ווהלין, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (במחוז חמלניצקי באוקראינה). אביו היה מלמד בחדר. בגיל צעיר עזב פרץ את הבית, תחילה לברדיצ'ב ולאחר מכן לאודסה, שם עבד בעבודות מזדמנות. מגיל 17 החל לכתוב שירים, תחילה ברוסית. בשנת 1916 גויס לצבא הרוסי ולחם בקרבות מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1917 נפצע קשה בקרב ושוחרר מהצבא. הוא התיישב בקייב, ומאוחר יותר ביקטרינוסלב דנייפרופטרובסק והחל לפרסם שירים אקספרסיוניסטיים וסיפורים קצרים בעיתון יהודי. בשנת 1920 הוציא אוסף שירים ביחד עם שני משוררים יידיים, דוד הופשטיין ולייב קויטקו. בשנת 1921 עזב את רוסיה ובמשך כחמש שנים חי ועבד בפולין, בגרמניה ובצרפת. בשנים 1922–1924 הוציא לאור עם אורי צבי גרינברג, עוזר ורשבסקי ומלך ראוויטש את כתב העת הספרותי "כאַליאַסטרע" (יידיש: "כנופיה").
בשנת 1926 חזר מרקיש לברית המועצות, כבר כמשורר מפורסם, התיישב במוסקבה ועסק בפעילות ספרותית. כתב שני רומנים ("אחד על אחד" ו"דור הולך ודור בא"), מחזות ("האדמה" ו"משפחת עובדיה") ומאות שירים.
שיריו תורגמו בין השאר לרוסית על ידי אנה אחמטובה. חלק מהמבקרים הספרותיים ביקרו את מרקיש על כך שיצירותיו "לאומניות מדי" ואינן עומדות בקנה המידה של "האינטרנציונליזם הסוציאליסטי".
בשנת 1941, עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, היה מרקיש בין מייסדי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי ומן החברים הבולטים בו. 
פרץ מרקיש נעצר בינואר 1949 יחד עם עסקנים יהודים רבים, סופרי יידיש, משוררים ואנשי תיאטרון. ב-12 באוגוסט 1952 הוא הוצא להורג עם יתר אנשי הרוגי המלכות בברית המועצות. בשנת 1956, לאחר שינויים בממשל של ברית המועצות, טוהר שמו. שיריו נדפסו מחדש, הן ביידיש והן בתרגום לרוסית.
בערים חיפה וקריית ים רחובות הקרויים על שמו.
עמי פופר

עמי פופר (נולד ב-2 ביוני 1969) הוא יהודי ישראלי שרצח שבעה פלסטינים בפיגוע ירי בזמן האינתיפאדה הראשונה.

ביוגרפיה

פופר נולד וגדל בראשון לציון כילד השלישי מבין ארבעה ילדים לרחל, ילידת פולין, ולקרול פופר, יליד רומניה. הוא שירת בצה"ל, אך שוחרר מחוסר התאמה. במהלך שירותו הצבאי ביצע שימוש לא חוקי בנשק (שכלל ניסיון התאבדות) ונידון למאסר על תנאי.

הרצח

ב-20 במאי 1990, רצח פופר שבעה ערבים מרצועת עזה ופצע 11 בשעה שהמתינו לעבודה בצומת גן הוורדים בעיר מגוריו ראשון לציון. את הרצח ביצע באמצעות רובה גליל שגנב מאחיו החייל. פופר נמלט מהמקום במכוניתו של אחד מהפועלים.
פופר נעצר בו ביום ואמר תחילה שהמניע הוא חברתו שעזבה אותו, ושבביתה נעצר. אחר כך אמר שבגיל 13 נאנס על ידי ערבי והוא ביקש לנקום על כך. בית המשפט הרשיע אותו ברצח על רקע לאומני ודן אותו לשבעה מאסרי עולם מצטברים ועוד עשרים שנה חופפות.
בעקבות הרצח פרצו מהומות ביהודה ושומרון וחבל עזה, שבהן, לפי מקורות ערביים, נהרגו מאש חיילי צה"ל ארבעה פלסטינים ונפצעו 166.

כליאה

במהלך מאסרו פופר חזר בתשובה והתקרב לרב חיים קניבסקי. הוא התחתן ביוני 1993 עם שרה גולדברג, פעילת "כך" תושבת קנדה, ובמהלך שהותו בכלא נולדו להם שלושה בנים.
פופר השתתף בעתירה לבג"ץ של עשרה אסירים שנשפטו על מעשים על רקע לאומני ודרשו לשחררם על רקע שחרור אסירות פלסטיניות. העתירה נדחתה. ב-1997 החל לצאת לחופשות. באותה שנה נדחה ערעורו על הרשעתו ועל חומרת העונש. בפברואר 1999 קצב הנשיא עזר ויצמן את עונשו ל-40 שנה ולאור זאת הוא צפוי להשתחרר בנובמבר 2030 אם לא ינוכה שליש מתקופת מאסרו.
ב-17 בינואר 2007 שכל פופר את אשתו ואת בנו הצעיר, שמשון, בתאונת דרכים. התאונה אירעה בעת שפופר יצא לעקיפה בפס לבן, בעודו נוהג ללא רישיון נהיגה בזמן חופשה מהכלא. פופר עצמו נפצע באופן בינוני וכן שני ילדיו האחרים. הוגש נגדו כתב אישום והוא נידון בעסקת טיעון ל-6 חודשי מאסר, בנוסף לעונשו הקיים.
באוקטובר 2012 הועבר מבית הסוהר מעשיהו לבית הסוהר איילון, בעקבות התנכלויות לנשיא לשעבר משה קצב, כנקמה על שקצב סירב כנשיא להעניק לו חנינה.
ב-2013 נישא פופר לאישה שהתפרסמה כאם המתעללת בפרשת אליאור חן.
גורמים שונים ניסו לקדם שחרור מוקדם של פופר מהכלא, בהם הרב עובדיה יוסף, מפלגת ש"ס וארגון חננו.
בשנת 2016 הוחזר פופר לכלא מעשיהו ואושר לו לצאת לעבודה כל בוקר מחוץ לכותלי הכלא, ולחזור בסיום יום העבודה. ביוני 2017 הגיש פופר בקשה לניכוי שליש מעונשו בשל התנהגות טובה. עקב התנגדות השב"כ הוחלט לדחות בשנה את הדיון בבקשה.
לואי גארל

קריירה

גארל נולד בפריז, בנם של השחקנים פיליפ גארל ובריז'יט סי, ונכדו של השחקן מוריס גארל. הוא הופיע לראשונה בסרט קולנוע כשהיה בן 6, בסרט Les baisers de secours, שביים אביו, ושהוריו היו בו השחקנים הראשיים. הסרט הבא בו השתתף היה Ceci est mon corps‏ (2001), כשהיה בן 18, אך מה שנחשב לפריצת הדרך המקצועית שלו הוא הסרט "החולמים" (2003) בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י, בו כיכב לצדם של מייקל פיט ואווה גרין. 
ב-2004 השתתף בסרטו הפרובוקטיבי של כריסטוף אונורה "Ma mère" ("אמא שלי"), לצדה של איזבל הופר. שיתוף הפעולה בין אונורה לגארל נמשך בשנים הבאות, וגארל כיכב בסרטים נוספים בבימויו, בהם "בפריז" (2006), "שירי אהבה" (2007), "הנשמה הטהורה" (2008) ו"מסדרים ללינה את החיים" (2009). ב-2006 זכה בפרס סזאר בקטגוריית השחקן המבטיח ביותר על תפקידו בסרט "מאהבים קבועים", שביים אביו.
בשנת 2008 ניסה גארל לראשונה את כוחו בבימוי, כשביים את הסרט הקצר Mes copains ("החברים שלי").
בשנת 2011 יצא הסרט "קיץ לוהט" בו הוא שיחק את דמותו של פרדריק, לצד מוניקה בלוצ'י. 
בשנת 2015 השתתף בסרט "מלך שלי" עליו היה מועמד לפרס סזאר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2016 שיחק בסרט הבלגי-צרפתי "פלנטריום" לצד נטלי פורטמן. 
בשנת 2017 שיחק לצד סטייסי מרטין וברניס בז'ו בסרט הדרמה "יוצא מן הכלל" של הבמאי מישל הזנוויציוס.

חייו האישיים

גארל חי עם השחקנית ולריה ברוני-טדסקי, אחותה הגדולה של קרלה ברוני. השניים מגדלים תינוקת שאימצו בשנת 2009.
אדם מוריסון

נעורים וקריירת תיכונים

מוריסון נולד בעיר גלנדייב שבמונטנה, ובגיל 9 עבר עם משפחתו לספוקיין שבמדינת וושינגטון. בכיתה ח' רזָה מוריסון בכ-15 ק"ג תוך מספר חודשים, ולאחר שחש בחולשה גופנית במהלך מחנה כדורסל בו השתתף, הובהל לחדר מיון ואובחן כחולה בסוכרת מסוג 1. על אף מחלתו הפך מוריסון לשחקן המוביל בקבוצת הכדורסל של "תיכון מיד" המקומי, והוליך אותה בשנת 2003 למעמד גמר אליפות התיכונים של וושינגטון. במשחק הגמר קלע מוריסון 37 נקודות, אך קבוצתו הפסידה מול "תיכון פרנקלין", אותה הוביל ארון ברוקס.

קריירת מכללות

בשנת 2003 החל מוריסון ללמוד באוניברסיטת גונזגה, ובעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה קלע 11.4 נקודות למשחק כשחקן ספסל. בעונה העוקבת הפך לקלעי המוביל של הקבוצה, כשקלע ממוצע של 19 נקודות למשחק, ונבחר לחמישיית העונה של מחוז החוף המערבי (WCC).
בעונתו השלישית בגונזגה הוביל את כל שחקני ליגת המכללות עם 28.1 נקודות בממוצע למשחק, והוליך את קבוצתו לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen) בפעם הרביעית בלבד בתולדותיה. במשחק שמינית הגמר מול UCLA קלע מוריסון 24 נקודות, אך גונזגה הפסידה בתוצאה 71–73 לאחר שכבר הובילה ב-17 הפרש. בשניות הסיום של המשחק פרץ מוריסון בבכי, ולאחר שריקת הסיום נשכב על רצפת האולם וכיסה את פניו. הבעת הרגשות העזה של מוריסון זכתה לתגובות רבות, והפכה ברבות השנים לאחד מרגעיו הזכורים ביותר בקריירה. בסיום אותה עונה עזב מוריסון את גונזגה, והעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

שארלוט בובקאטס

בדראפט ה-NBA‏ 2006 נלקח מוריסון על ידי שארלוט בובקאטס בבחירה השלישית, אחרי אנדראה ברניאני ולמרכוס אולדרידג'. בכך היה מוריסון השחקן הראשון שנבחר על ידי מייקל ג'ורדן כבעלים של הקבוצה. בתחילת עונת הרוקי שלו הציג יכולת מבטיחה עם ממוצע של 15.3 נקודות למשחק ב-15 משחקיו הראשונים, אך בהמשך זכה לדקות משחק מועטות יותר וסיים את העונה עם 11.8 נקודות למשחק ב-37.6% קליעה מהשדה בלבד.
באוקטובר 2007 סבל מוריסון מקרע ברצועה הצולבת הקדמית של ברכו הימנית, ונאלץ להחמיץ את כל עונת 2007/2008. בעונה העוקבת זכה לכ-15 דקות בממוצע למשחק בשארלוט, וקלע 4.5 נקודות למשחק בלבד.

לוס אנג'לס לייקרס

בפברואר 2009 נשלח יחד עם שאנון בראון בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, בתמורה לוולדימיר ראדמנוביץ'. בעונות 2009 ו-2010 זכה עם הלייקרס באליפות ה-NBA, אך מיעט לשחק ושותף בשני משחקי פלייאוף בסך הכול.

אירופה

בספטמבר 2011 חזר מוריסון לשחק לאחר שנת הפסקה, וחתם על חוזה בכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית. לאחר 8 משחקים בבלגרד, בהם קלע 15.5 נקודות למשחק, שוחרר מהקבוצה.
בינואר 2012 חתם על חוזה בבשיקטש מליגת העל הטורקית. בשמונת משחקיו בקבוצה קלע 11.8 נקודות למשחק, בטרם שוחרר ופרש ממשחק.
אורי סביר

ביוגרפיה

סביר נולד בירושלים, והוא בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית. החל את דרכו הפוליטית לצדו של שמעון פרס ושימש כיועצו בתפקידיו השונים בממשלות האחדות הלאומית. כיהן כמנכ"ל משרד החוץ תחת פרס בממשלת רבין השנייה בשנות התשעים, והיה ממתכנני הסכם אוסלו. היה ממקימי מרכז פרס לשלום ב-1996 ועד 1999 שימש כמנכ"ל המרכז ומאז מכהן כנשיא כבוד.
נבחר לכנסת החמש עשרה ב-1999 מטעם מפלגת המרכז. פרש ביחד עם אמנון ליפקין-שחק ודליה רבין שהקימו את מפלגת "הדרך החדשה". פרש מהכנסת ב-2001 לאחר תבוסתו של אהוד ברק בבחירות.
איימי סמארט

ביוגרפיה

סמארט נולדה בטופנגה, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה מרקע נוצרי. אמה ג'ודי היא עובדת במוזיאון ואביה ג'ון איש מכירות.
סמארט למדה בלט במשך 10 שנים ובגיל 16 נרשמה בהשראת חברתה השחקנית ונסה שו לחוג למשחק. את הקריירה שלה התחילה בדוגמנות והיא עבדה באיטליה, צרפת, מקסיקו וטהיטי.
בן זוגה של סמארט ב-15 השנים האחרונות הוא השחקן ברנדן ויליאמס.

קריירה קולנועית

את קריירת הקולנוע שלה החלה סמארט בשנת 1997, כשהשתתפה בתפקיד קטן במותחן ההרפתקאות הבדיוני של פול ורהובן "גברים בחלל".
ב-1999 השתתפה סמארט בדרמת הספורט הקומית "כוכב נולד חדש" ובדרמה הקומית "ללא השגחה". כמו כן שיחקה סמארט במספר פרקים בסדרת הדרמה "פליסיטי".
ב-2000 השתתפה בקומדיה "רוד טריפ", בה גילמה סטודנטית צעירה בשם בת' ואגנר.
בשנה שלאחר מכן הופיעה סמארט בקומדיה נוספת, "מיליונר מי שגומר ראשון". בסרט גילמה סמארט את טרייסי פוסט, טייסת הליקופטר המשתתפת במירוץ אחר 2 מיליון דולרים. ב-2002 שיחקה סמארט בדרמה הקומית הבדיונית "כביש מספר 60".
בשנת 2004 כיכבה בתפקיד הנשי הראשי בסרט המותחן "אפקט הפרפר", בו גילמה את דמותה של קיילי מילר, חברתו של אוון טרבורן (אשטון קוצ'ר). באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה "סטארסקי והאץ'", המבוססת על סדרת טלוויזיה באותו שם משנות השבעים. בסרט גילמה סמארט את הולי, מעודדת אשר עוזרת לצמד הבלשים במשימתם.
בשנת 2005 הופיעה סמארט בקומדיה "רק ידידים" ובדרמה "גדול מהשמיים".
בשנת 2006 שיחקה סמארט במותחן הפעולה "קראנק" בכיכובו של ג'ייסון סטיית'האם. באותה שנה שיחקה סמארט גם בדרמת הספורט של ויקטור סלבה, "לתפוס את הרגע".
בשנת 2008 שיחקה בסרט המסתורין "מראות" לצד קיפר סאת'רלנד ופולה פטון. ב-2009 הופיעה סמארט בסרט ההמשך "קראנק: מתח גבוה" יחד עם ג'ייסון סטיית'האם.
ב-2011 כיכבה בסרט הטלוויזיה "12 דייטים ראשונים".
יורם יעקבי

ביוגרפיה

יורם נולד בקריית מוצקין ב-29 במרץ 1957. הוא בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון. בשנת 1983 החל את הקריירה שלו באלביט, שבה עסק בתכנות מערכת תקשורת חדשנית בזמן אמת למטוסי חיל האוויר. ב-1984 הצטרף לאינטל שבה עבד 9 שנים בתפקידי הנדסה, ייעוץ והדרכה ובכלל זה שיתופי פעולה עם חברות מובילות בישראל והובלת צוות פיתוח של Unix ו-X-Windows במטה אינטל בארצות הברית.
ב-1993 הצטרף למיקרוסופט ובמשך 11 שנות עבודתו במטה החברה ברדמונד מילא שורה של תפקידי פיתוח תוכנה וניהול פיתוח תוכנה של מוצרים וטכנולוגיות וביניהם: Windows 95, NetMeeting, Microsoft Reader, ClearType, MSN Communities, Microsoft Rights Management (DRM) Server ועוד. בתפקידו האחרון ברדמונד שימש כמנהל קבוצה בחטיבת Information Worker והיה אחראי לפיתוח Office Information Bridge Framework.
בשנים 2004–2008 שימש בתפקיד סגן נשיא בכיר באמדוקס, ספקית מובילה של תוכנה לתעשיית הטלקום. באמדוקס הוביל את פיתוח סל המוצרים של החברה בתפקידיו כראש ארגון פיתוח המוצרים של החברה ומאוחר יותר כמנהל התפעול של קבוצת המוצרים.
בשנת 2008 חזר לחברת מיקרוסופט ובמשך שלוש שנים כיהן כ-CTO במרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל. תחומי אחריותו כללו הובלת מעבדות וקבוצות החדשנות, שיתופי פעולה של מרכז המו"פ עם האקדמיה והתעשייה המקומית וכן את הקשרים הטכנולוגיים עם מטה החברה בארצות הברית. כמו כן, מיסד במסגרת תפקידו הסכמי שיתוף פעולה עם האוניברסיטאות המובילות בישראל והיה מעורב באופן ישיר במרבית הרכישות של מיקרוסופט בישראל בשנים הללו.
בשנת 2011 מונה למנכ"ל מרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל. תחת ניהולו גדל מרכז הפיתוח בישראל והפך למרכז מו"פ גלובלי אסטרטגי של מיקרוסופט. מרכז המחקר והפיתוח בישראל מנה בשנת 2017 למעלה מ-1,000 עובדים העוסקים בתחומי Cybersecurity, Business Analytics, Consumer Analytics, Hardware וכן מעבדות וקבוצות חדשנות.
מרכז הפיתוח של מיקרוסופט בישראל מתפרש על פני מספר ערים – מרכז הפיתוח בהרצליה, מרכזי הפיתוח בחיפה ונצרת, וכן Microsoft Accelerator בתל אביב. יעקבי הוביל את קשרי מיקרוסופט בקהילה הטכנולוגית הכוללים, בין היתר, רכישה של חמש חברות ישראליות בשלוש השנים האחרונות וכן משמש כמנהל פורום ה -Multinational companies ב-Israeli Advanced Technologies Industries, פורום המונה 50 מנכ"לים של תאגידים בינלאומיים בתחום ההיי-טק.
בספטמבר 2017 הודיע על פרישתו ממיקרוסופט בסוף השנה. למחליפו מונה אסף רפפורט.
יורם יעקבי הוא שותף להגשת 23 פטנטים, 17 מהם אושרו עד היום. ביוני 2017 נבחר יורם לחבר הנאמנים של הטכניון ("הקורטוריון"). הוא פעיל בקידום דור העתיד הטכנולוגי בישראל, וכן הבטחת שילוב פריפריה חברתית וגאוגרפית במקצועות המדעיים. יורם פועל לקידום ושילוב החברה הערבית בתחומים אלו. כמו כן, הוא כתב מדריך טיולים על קפריסין – מדריך שיחור לקפריסין.

במישור אישי

נשוי לגלי ואב לשלושה ילדים.
ג'פרי באוורס

ג'פרי פ באוורס (1954–1987) היה התובע באחד המשפטים הראשונים בנושא אפליה על רקע איידס.

חייו עד לקריירה המשפטית

באוורס נולד בשנת 1954 במסצ'וסטס. הוא קיבל את התואר הראשון שלו מאוניברסיטת בראון, שם למד מדעי המדינה. הוא עבד במפעל וכן ככתב הטלוויזיה החדשות לפני שנרשם לבית הספר בנימין קרדוזו לחוק בניו יורק בסתיו 1979.

קריירה ואבחון

במהלך שהותו בבית הספר למשפטים, עבד במשרה חלקית, בתחילה כמגיה במשרד עורכי דין ובהמשך כחוקר וכותב במשרד פיליפס משרד עורכי דין חדש בניו יורק. לאחר סיום לימודיו הוא הצטרף לפיליפס, כעורך דין.
בחודש אוגוסט 1984, הצטרף באוורס למשרד עורכי הדין הבינלאומי בייקר אנד מקנזי. באוורס ניצל לצורך תפקידו את השליטה שלו בשפות איטלקית, גרמנית, צרפתית, הולנדית וספרדית. בשנה שלאחר מכן, החל באוורס לחוש כאבי ראש ולראות כתמים צהובים על גופו. הוא אובחן כחולה בדלקת קרום המוח וסרקומת קפוסי. באפריל 1986, אובחן כחולה איידס. 
במאי 1986 שותפים במשרד עורכי הדין נתנו על באוורס חוות דעת משביעת רצון. חודשיים לאחר מכן, בחודש יולי, הצביעו לפטר אותו, מבלי להמתין לסיום הליכים נורמליים, כולל התייעצות עם הממונה עליו או חוות דעת מרשימה של לקוחותיו. הממונים עליו התנגדו להחלטה, ורצו לעכב את ביצועה. עם זאת, בחודש אוקטובר, 12 מתוך 15 שותפים שוב הצביעו לפטר אותו. הוא עזב את החברה ב-5 בדצמבר 1986.

התביעה נגד בייקר אנד מקנזי

באוורס לאחר מכן הגיש תלונה במדינת ניו יורק בדבר זכויות האדם בטענה לאפליה. ב-14 ביולי 1987, נערכו הדיונים הראשונים בתיק, בפני השופט עמוס קרנגי. נציג החברה טען כי באוורס פוטר בגלל בעיות ביצועים, בעוד התביעה טענה שהוא פוטר מעבודתו בשל פצעי העור שהחלו להופיע על גופו ופניו. באוורס מת בספטמבר, בגיל 33, חודשיים בלבד לאחר שהדיונים החלו מסיבוכי מחלת האיידס. בן זוגו מת שנה לאחר מכן, גם מאיידס. 
39 ימי דיונים התקיימו שנפרשו על פני שנתיים. לקח יותר מ-6 שנים למקרה להיפתר, כאשר בדצמבר 1993 נפסק כי המשרד ישלם 500,000 $ פיצויים. בייקר אנד מקנזי ערערו, לאחר מכן נסוגו מן הערעור. בשנת 1995 לאחר משא ומתן חסוי בו הגיעו להסדר עם משפחתו של באוורס, כשכל הידוע מן ההסכם הוא ש"ההסכם אוסר על הצדדים אי פעם לדון במקרה או בתנאי ההסכם".

פילדלפיה

בשנת 1993 יצא הסרט פילדלפיה המספר את סיפורו של אנדרו בקט, עורך דין שפוטר בעקבות הידבקות באיידס, הסיפור נכתב בהשראת סיפורו של באוורס.
דב מלניק

ביוגרפיה

מלניק נולד וגדל בראשון לציון. הוא התאמן בקבוצת הפועל חולון. בהמשך עבר להתאמן בפנימיית המחוננים בשחייה במכון וינגייט בהדרכתו של לאוניד קאופמן. הוא קבע שיאי גילאים רבים במשחי החזה ועדיין מחזיק במספר שיאים לגילאים השונים (נכון לשנת 2014): שיאים לגיל 13 (1991), במשחה ל-50 מטר חזה (32.22 שניות), במשחה ל-100 מטר חזה (1:12.71 דקות), במשחה ל-50 מטר חזה בבריכת 25 מטר (31.81 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בבריכת 25 מטר (1:09.24 דקות). שיאים לגיל 14 (1992), במשחה ל-100 מטר חזה (1:07.65 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה (2:26.59 דקות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בבריכת 25 מטר (1:06.63 דקות) ושיא לגיל 15 (1993), במשחה ל-200 מטר חזה (2:22.54 דקות).

אליפות אירופה לנוער

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפרדוביצה צ'כיה באוגוסט 1994 סיים מלניק במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:21.18 דקות (השיא הנוכחי, 2014).

1995

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1995 זכה מלניק במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 2:21.36 דקות, אחרי ודים אלכסייב מהפועל ירושלים (2:21.11 דקות).
הוא למד תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת מינסוטה ושחה בהדרכתו של קלי קרמר ושחה עבור קבוצת הפועל ירושלים.

2000

באליפות המכללות (NCAA) של ארצות הברית שנערכה במיניאפוליס שבמיניסוטה ארצות הברית במרץ 2000 סיים מלניק במקום במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.63 דקות, במקום במשחה ל-100 מטר בתוצאה של 1:01.47 דקות ובמשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 28.95 שניות.

אליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי סיים מלניק במקום 24 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.52 דקות ופעמיים במקום 29 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.71 דקות ובמשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.87 שניות.

2002

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2002 זכה מלניק בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.10 דקות, לפני טל שטריקר ממכבי קריית אונו (1:05.23 דקות) ואחיו הצעיר דני מלניק שאף שבר לו את שיא ישראלי לגילאי 18-17 בשתי מאיות השנייה (1:05.42 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:17.86 דקות, לפני טל שטריקר (2:19.41 דקות) ודני מלניק (2:21.49 דקות).

2003

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בפברואר 2003 קבע מלניק במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:11.39 דקות, שיפור לשיא בן ה-10 שנים של ודים אלכסייב (2:11.82 דקות).

אליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 סיים מלניק במקום 29 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:17.84 דקות ובמקום 40 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.78 שניות. חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית הוא סיים במקום במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.38 דקות, במקום במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.08 דקות ובמקום במשחה ל-50 מטר לחזה בתוצאה של 29.82 שניות.

אליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה במדריד שבספרד במאי 2004 סיים מלניק במקום 23 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.56 דקות, במקום 26 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.99 דקות ובמקום 24 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.43 שניות
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה ארצות הברית באוקטובר 2004 סיים מלניק במקום 19 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:14.49 שניות, במקום 27 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:02.49 שניות ובמקום 25 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.07 שניות.
בדצמבר 2004 פרש מלניק משחייה תחרותית והחל לעסקו בבנקאות.

משפחתו

דב מלניק הוא אחיו הבכור של דני מלניק אלוף ושיאן ישראל בשחייה בעבר.
חיים סומפולינסקי

ביוגרפיה

סומפולינסקי נולד למשפחה יוצאת דנמרק. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב ובישיבת פוניבז'. לאחר מכן, למד פיזיקה באוניברסיטת בר-אילן, עד לסיום הדוקטורט ב-1980. בשנים 1980–1982 עבד על פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1987 התמנה כפרופסור.
כיום סומפולינסקי הוא חוקר במכון רקח לפיזיקה, חבר בהנהלת המרכז למדעי המוח ועומד בראש תוכנית שוורץ לחקר המדעים והמוח באוניברסיטת הרווארד. הוא חבר של כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא זוכה פרס לנדאו למדעי המוח לשנת 2007, וכן פרס שוורץ למדעי מוח תאורטיים וחישוביים לשנת 2011, עבור "מחקריו החלוציים בפיתוח מודלים מתמטיים ומסגרת תאורטית להבנה של תהליכים ברשתות נוירונים". בשנת 2010 דורג כאחד מ-100 האנשים המשפיעים בישראל. באוקטובר 2013 זכה סומפולינסקי יחד עם פרופ' לארי אבוט בפרס עמותת "טכנולוגיות מוח לישראל", בגין תרומתו לקידום הבנה מתמטית ובניית מודלים תאורטיים להבנת המנגנונים העצביים, ההתנהגות והחשיבה. בשנת 2016 זכה בפרס א.מ.ת. בתחום חקר המוח.
סומפולינסקי גורס כי מחֵקר מדעי המוח עולה שאין בחירה חופשית, וכי החלטות של בני-אדם מתקבלות באופן דטרמיניסטי.
נשוי ואב לחמישה.
Whose Bed Have Your Boots Been Under?

רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין, ביחד עם רוברט "מאט" לאנג. באוגוסט 1995, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר את תואר הזהב, על מכירות של 500,000 עותקים בארצות הברית בלבד.
מגזין הבילבורד סקר את השיר בחיוב, תוך שציין שיש לו "טוויסט מעניין".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי ג'ון דר וצולם בסנטה אינז, קליפורניה שבארצות הברית. הקליפ צולם ב-19 בדצמבר וב-21 בדצמבר 1994 ופורסם ב-2 בינואר 1995. בקליפ ניתן לראות את טוויין, כשהיא לובשת שמלה אדומה.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-19 מיליון צפיות.
קנת השלישי, מלך סקוטלנד

קורות חיים

קנת היה בנו של דאב בן מלקולם. תעודות היסטוריות אינן מתעדות אירועים מתקופת שלטונו, למעט אירוע משנת 999 לערך המוזכר בדברי ימי ממלכת אירלנד, לפיה נרצח דונגל מק קינאד על ידי גייל קומגיין מק קינאד. יש הסוברים כי מדובר באירוע בו אחד מבניו של המלך רצח את אחד מבניו האחרים; אחרים סוברים כי מדובר בבניו של קנת השני.
קנת נהרג בקרב במונזייוויירד שבסטראת'רן על ידי מלקולם השני בשנת 1005. אירוע זה מתואר בדברי ימי אלסטר ובכרוניכון סקוטורום וכן בדברי ימי מלכי אלבה.
בנו של קנת, בודהי (Bodhe) או בוייט (Boite) לא מלך אחריו, ונכדו של קנת (בנו של בוייט) נרצח על ידי מלקולם השני בשנת 1032 (לפי האמור ב"דברי ימי אלסטר").
נכדתו של קנת, גראוך, בתו של בוייט, הייתה רעייתו של גיל קומגיין ממוריי ולאחר מותו של גיל, נישאה למקבת' (והיא לידי מקבת' המוזכרת במחזה "מקבת'" של ויליאם שייקספיר). בנה, לולאך ונינו של קנת' מלך לאחר מותו של מקבת'.