פתק בזק (כלי עזר לימודי)

פֶּתֶק בָּזָק, המכונה גם "כרטיס זיכרון", הוא כרטיס הנושא מידע, כמילים או כמספרים, על אחד או על שני צדדיו, המשמש תרגילי כיתה או מחקר פרטי. בפאת כרטיס אחד כתובה שאלה ובשנייה כתובה התשובה. כרטיסים יכולים לשאת אוצר מילים, תאריכים היסטוריים, נוסחאות או כל נושא שניתן ללמוד באמצעות מתכונת שאלות-תשובות. הכרטיסים משמשים במידה רבה בתרגול למידה המסייעת בלמידה בעל פה. הם קשורים לעיתים קרובות בשינון בסירוגין, כלומר, נבדקים במרווחי זמן הולכים וגדלים.
כרטיסי זיכרון יכולים להיות וירטואליים, כמו אלה המשמשים את תוכניות כרטיסי הזיכרון, או בצורה פיזית.
כרטיסי זיכרון הם יישום של השפעת בדיקה - הממצא כי זיכרון לטווח ארוך גדל כאשר חלק מתקופת הלמידה מוקדש לשליפת מידע באמצעות בדיקה עם משוב תקין.

חישוב היעילות של כרטיס הזיכרון

כרטיס זיכרון הוא כלי למידה יעיל מאוד. על פי מחקר מדעי, עם הרבה ידע לזכירה, לאחר יום אחד של למידה, לומדים זוכרים רק 35.7% של ידע ואחרי חודש, כמות הידע היא כ - 21% במוח. לכן, סקירת ידע משחקת תפקיד חשוב מאוד בתהליך הזיכרון.
לא רק יעילות גבוהה, כרטיס זיכרון הוא גם שיטת למידה דינמית. עם עיצוב קומפקטי, הלומדים יכולים לקחת איתם כרטיסים ולהשתמש בהם בכל עת ובכל מקום. בכמה מדינות מפותחות כמו קנדה, סינגפור, קוריאה הדרומית וארצות הברית, ... יש להם הרבה שיטות מתקדמות המקלות עלינו לראות תלמידים שמשתמשים בכרטיסי זיכרון באזורים ציבוריים. הם משתמשים בו כאשר מחכים לאוטובוס, לוקחים הפסקות, אוכלים ארוחת צהריים או מסתכלים בו לפני השינה ... כדיי לספוג יותר מידע ולסקור את הידע שלהם בזמן הפנוי שלהם.

שימוש

כרטיסי זיכרון מתרגלים את התהליך המנטלי של זכירה פעילה: נותנת תמריץ (השאלה), הלומד מפיק את התשובה. מעבר לתוכן הכרטיסים שנאספים בחפיסות, ישנה שאלת השימוש - איך הלומד משתמש בכרטיסים, ובמיוחד באיזו תדירות הוא עושה סקירה (כיצד הלומד בודק לוח זמנים) וכיצד הוא אמור להגיב, או לכשלים מוחלטים בהיזכרות או לטעויות? מערכות שונות שפותחו מבוססות בעיקר סביב שינון בסירוגין - הגדלת מרווחי הזמן בין ביקורות בכל פעם שכרטיס הוזכר כראוי.

שני צדדים

כרטיסים פיזיים הם דו-צדדיים; בחלק מהמקרים יש ביקוש ליצור כשורה את הצד ההפוך שמוצג בצד השני, כגון אוצר מילים של שפה זרה: בהקשר אחר מספיק רק כיוון אחד, כמו בהפקת שיר שיש בו הכותרת שלו או משפט פתיחה (פתיח). עבור כרטיסים פיזיים ניתן גם להשתמש בכרטיס יחיד שנהפך בהתאם לכיוון, או שתי חפיסות מקבילות, כגון עברית - יפנית יפנית - עברית. יש להם מספר שימושים שיכולים להיות פשוטים מאוד או משוכללים מאוד עבור האדם שלומד בכדי לשנן.

יתרונות וחסרונות של השיטה

היתרונות של השיטה היא שמירת המילים לטווח ארוך יותר שהיא מקדמת במיוחד, ואת המשתמשים שגם מקבלים תחושה טובה, במיוחד עד כמה שגבוה הידע האישי שלהם יכול למגיע. במקרה זה, פתקיי בזק שנגעו בהם טרם נלמדו ובכך מונעים התבטלות (למשל, בהשוואה לספר אוצר מילים קלאסי, מילון). בהשוואה לתכנת פתקיי בזק, יש יתרון בכך שאת פתקיי הבזק הפיזיים ניתן לקחת לכל מקום בכמויות קטנות והם יכולים להיות עמידים יותר מאשר מכשירים אלקטרוניים, ולכן, כך יותר מתאימים לפרויקטים של למידה בקנה מידה גדול (למשל, לימוד מעמיק יותר של השפה). בשימוש מעשי, ניתן להגדיל את היעילות של השיטה כאשר לומדים עם משמעויות מרובות, לא רק בצפייה בחזית ובגב הפתק.
חסרון של השיטה הוא בכך שיש להשתמש בה באופן קבוע כדי להשיג הצלחה בלמידה לטווח ארוך. חסרון נוסף הוא בעבודת יד. אם כי יש כבר אוצר מילים זמין מסחרית ואנשים שמאמנים אוצר מילים עבור שפות בתור עבודה, יש גם הצעות מקבילות עבור יסודות מנהל עסקים (נכון ל -22 בדצמבר 2013). עם זאת, עבור תחומי ידע אחרים, הפתקים בדרך כלל צריכים להיווצר, כלומר כמות מסוימת של כתיבה וכך גם זמן. בנוסף, למידת (פתקיי בזק) הפתקים צריכה להיות מוכנה היטב, כי טעויות בהכנה ידנית תגרום לכך שילמדו אחרת ממה שתכננו. לעומת זאת, בתוכנות פתקיי בזק מסוימות יש חיסרון שכמה מתיבות הקבצים גם תופסות קצת מקום.

מערכות

ישנן מערכות שונות לשימוש בכרטיסים, מערכות רבות מבוססות סביב העיקרון של שינון בסירוגין - בדיקת מידע במרווחים הולכים וגדלים. ניהול ידני של אורך ההפוגות יכול להוסיף במידה רבה את התקורה של שימוש בכרטיסים: מערכת לייטנר היא מערכת פשוטה של שינון בסירוגין המיועדת לכרטיסי זיכרון העשויים מנייר, שיטת-בת שפותחה בשנים האחרונות המתבססת על מערכת לייטנר קרויה שוטף תמידי, בה הלומד צריך לעבוד על פי לוח שמכיל 64 ימים ובו רמות מ 1–7 בשונה משיטת לייטנר שמכילה 5 רמות. מערכת לייטנר מתבססת על מספר קטן של תיבות ואלגוריתם (שיטת חישוב) פשוט, בעוד האלגוריתמים של סופר ממו יותר מסובכים, עם מעקב אחר כל כרטיס בנפרד, ומיועדים ליישום על ידי המחשב.

כרטיסים תלת-צדדיים

כרטיסים פיזיים לא בהכרח דו-צדדיים. גרסה אחרת, שנמצאת בכרטיסים אלקטרוניים, היא מה שמכונה כרטיס תלת-צדדי. זהו סוג מסוים של כרטיס אסימטרי דו - צדדי ; מופשט, לכרטיס כזה יש שלושה שדות: שאלה, תשובה ותשובה *, שבו, שאלה ו ותשובה מומרים בהתהפכות, אבל תשובה * היא תמיד התשובה – שני "הצדדים" הם כך שאלה / תשובה, תשובה * ו תשובה / שאלה, תשובה *. באופן קונקרטי, אלה הכי משומשים בלימוד אוצר מילים זר שבו ההגייה הזרה אינה שקופה מן הכתיבה הזרה – במקרה זה השאלה היא המילה המקומית, התשובה היא המילה הזרה (כתובה), ואת ההגייה שהיא תמיד חלק מהתשובה (תשובה *). זה במיוחד המקרה עבור כתב סיני, כמו בשפות סיניות ו שפת הקאנג'י היפנית, אבל יכול לשמש גם עבור איות לא פונטי אחר, כולל, אנגלית כשפה שנייה.

דוגמאות

סטודנט דובר עברית לומד את המילה הסינית 人 (רין, אדם)
שאלה: אדם
תשובה: רין, 人
חילוף:
שאלה: 人
תשובה: רין, אדם
או סטודנטית צרפתית לומדת את המילה האנגלית "enough" (בצרפתית assez) בשל ההגייה החריגה של - ה IPA, ההגייה ניתנת יחד עם המילה עצמה.
שאלה: assez
תשובה: ɪˈnʌf\ enough
חילוף: 1
שאלה: enough
תשובה: ɪˈnʌf\ assez

מטרה

מטרתם של כרטיסים בעליי שלושה צדדים היא לספק את היתרונות של שני צידי קלפים - יצירה נוחה (להזין נתונים פעם אחת כדי ליצור שני כרטיסים), עדכונים מסונכרנים (שינויים משתקפים אחד בשני), ואת המרווח בין הצדדים הנגדיים (הופכיים נגדיים של אותו כרטיס לא נבדקים קרוב מדי ביחד) - אין צורך בכרטיס להיות סימטרי.
ניתן להכליל עיקרון זה למספר שרירותי של שדות נתונים הקשורים לרשומה אחת, כאשר כל שדה מייצג היבט אחר של עובדה או של צרור עובדות.

היסטוריה

כרטיסי זיכרון מנייר שימשו לפחות מאז המאה ה -1, עם התרת קריאה (1834), סדרה של כרטיסים פונטיים (שיטה פונטית, תורת הקול להוראה באנגלית) מאת המורה לאנגלית פאוול לי מורטימר, נוצרו על ידי כמה מהן ככרטיסי זיכרון ראשוניים. בעבר, ספר-קרן (עשוי מקרן של חיה מסוימת) חד-צדדי שימש לחינוך אורייני מוקדם.
שיטת לייטנר עבור תזמון כרטיסי זיכרון הוצגה על ידי העיתונאי המדעי הגרמני סבסטיאן לייטנר בשנות ה-70, במיוחד 1972 So lernt man lernen. Der Weg zum Erfolg (איך ללמוד כדיי ללמוד), בעוד התוכנית סופר ממו ואלגוריתם (במיוחד אלגוריתם SM-2, שהוא הפופולרי ביותר בתוכניות אחרות) הוצג ב -13 בדצמבר 1987 על ידי החוקר הפולני פיוטר ווזניאק.