google/wiki40b huggingface dataset:
מאיה שואף

ביוגרפיה

שואף שהייתה בלהקת צופי תל אביב עשתה את שירותה הצבאי כסולנית בלהקת מז"י .
שואף התחילה את דרכה במחזמר "היי סקול מיוזיקל" בגרסה הישראלית שעלה בשנת 2008 שם היא שיחקה את שרפיי אוונס תפקיד שבמקור מגולם על ידי השחקנית האמריקאית אשלי טיסדייל.
בשנת 2009 שיחקה בעונה השלישית של הטלנובלה "האלופה" בתפקיד דמותה של דפי. במקביל לוהקה לשחק בסדרה "חצויה" של "HOT" לצידם של יון תומרקין, עמית פרקש וידידיה ויטל ושם שיחקה בתפקיד דמותה זוהר גרין. ובתפקיד הראשי בסדרה של ערוץ הילדים "אלכס בעד ונגד" לצידם של אלון אבוטבול ומקס אולארצ'יק.
שואף השתתפה ב"לילה מטורף בפסטיגל" בשנת 2010 ביחד עם צביקה הדר אילנית לוי לי בירן עוז זהבי ואחרים. כמו כן באותה שנה המשיכה שואף לעונה השנייה של "חצויה".
בדצמבר 2011 עלתה העונה השלישית של חצויה "חצויה - הדבר האמיתי", שם שיחקה בתפקיד עצמה. בשנים 2014–2015 גילמה את דמותה של רותם בסדרת הנעורים גאליס.
בשנת 2014 שיחקה בסדרת הדרמה "מתים לרגע" את מיקי.
בשנת 2017 השתתפה בסדרת המתח "כדברא".
ב-2018 החלה לגלם בתיאטרון הבימה את נועה במחזמר "מיקה שלי" המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום.

חיים אישיים

בשנת 2011 עברה להתגורר בניו יורק לצורך לימודי משחק בבית הספר למשחק של סטלה אדלר, ובשנת 2013 חזרה לישראל.
בזוגיות עם הזמר לורן פלד.
נפאל איירליינס

תולדות החברה

חברת התעופה הוקמה ביולי 1958 כחברת רויאל נפאל איירליינס (RNAC). המטוס הראשון של החברה היה DC-3 דקוטה אחד, ששימש כשרת נתיבים מקומיים ומספר יעדים בהודו. בשנת 1972 רכשה החברה את מטוסי הסילון הראשונים שלה מדגם בואינג 727. בשנת 2004 החליטה ממשלת נפאל למכור את 49% מאחזקותיה בחברת התעופה נפאל למגזר הפרטי.
נכון לשנת 2018 נפאל איירליינס נמנית עם החברות שאינן מורשות לטוס מעל מדינות האיחוד האירופי.
דגל טסמניה

היסטוריה

בעקבות ייסודה של המושבה הבריטית בטסמניה (או ארץ ון דיימן בשמה הקודם) ב-8 בספטמבר 1803, דגל הממלכה המאוחדת היה בשימוש רשמי כייצוג החזרה הריבונית הבריטית באיי טסמניה. לטסמניה הוענק ממשל עצמי בשנת 1856 אך המושבה לא קיבלה דגל משלה עד אשר המלכה ויקטוריה הציעה ב-7 באוגוסט 1869 כי מושבת טסמניה (וכל שאר המושבות האוסטרליות) יאמצו את דגל האיחוד מושחת במרכזו בסמל המושבה.
הדגל המקומי הראשון של טסמניה הוכרז על ידי המושל הקולוניאלי של טסמניה, פרדריק אלויסוס ולד ב-9 בנובמבר 1875. הדגל היה צלב לבן על רקע שדה כחול, בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב) היה היוניון ג'ק ועל הארכית שובצו חמשת כוכבי צלב הדרום. לעיצובם של הנס הבריטי הכחול והנס האדום (לייצוגן בהתאמה של ספינות ממשלתיות וספינות בבעלות פרטית) תוכנן להוסיף צלב לבן. על ארכיתו של כל דגל תוכנן לשבץ את כוכבי צלב הדרום ועל ומתחת לזרועותיו האופקיות של הצלב. לאחר שבועיים, ב-23 בנובמבר, נזנחו דגלים הללו כיוון והנרי הרברט, הארל הרביעי של קרנרבון, מזכיר המדינה עבור המושבות בלונדון הבהיר כי רק סמל פשוט ישובץ על הדגל כפי שנקבע בידי משרד הימייה הבריטי.
שנה לאחר מכן, החלטה של הממשלה הטסמנית, באישורו של משרד הימייה הבריטי, כי הסמל אשר ישובץ על דגל המושבה יהיה אריה אדום על דיסקה לבנה. במקורו האריה תוכנן להיות בצבע זהב מעל עטרה זהובה, אך הדגל תוקן לעיצוב האדום המסורתי.
הנס הכחול המושחת שימש את ספינות הממשל הטסמני בעוד שספינות בבעלות פרטית הניפו את הנס האדום (ללא כל השחתה). לאחר הפיכתה של טסמניה למדינה ב-1 בינואר 1901, הנס הטסמני הכחול כמעט ולא היה בשימוש ונשמר בעיקר לצרכים רשמיים בעוד רוב הספינות העדיפו את הנפתו של נס אוסטרליה האדום.
ב-3 בדצמבר 1975, הכרזה ממשלתית אשר הוצאה בידי המושל סטנלי בורבורי ואומצה בידי ראש הממשלה סיל נילסון יסדה את הדגל כדגל הטסמני הרשמי, למרות שטכנית הדגל הוכרז כבר כיוון והוא פורסם בכתב העת הממשלתי בשנת 1876. מאז הדגל התקבל בידי אזרחים לשימוש אך נדיר לראותם מניפים אותו.

התקנים

בדגל טסמניה משולבים שני סמלים. דגל הממלכה המאוחדת (הידוע גם כיוניון ג'ק) וסמל טסמניה. כמו בדגל אוסטרליה נוכחותו של היוניון ג'ק מציינת את עברה של טסמניה בפרט ושל אוסטרליה בכלל כשש מושבות בריטיות ואת העקרונות שעליה קמה הפדרציה האוסטרלית. למרות שעין היסטורית תבחין כי עיצובו של הדגל הוא ביטוי לנאמנות לאימפריה הבריטית.

דגל מושל טסמניה

למושל טסמניה, בהיותו נציג ראש המדינה הטסמנית (מלכת אוסטרליה) ניתן דגל לשימושו הרשמי. הדגל זהה בעיצובו לדגל טסמניה למעט תוספת של כתר אדוארד הקדוש מעל הסמל לייצוגו של המושל כמשנה למלך. כאשר מושל טסמניה שוכן במגוריו הרשמיים הדגל מונף מגג הבית, כמו כן הוא משמש כדגל מכונית. דגל מושל טסמניה אומץ רשמית בפברואר 1977 על ידי חוק של הפרלמנט הטסמני.
מעמד גאוגרפי מוגן

מעמד גאוגרפי מוגן או כינוי מקור מוגן (באנגלית: Protected Geographical Status; מכונה בקיצור PGS) הוא שמה של מסגרת משפטית המוגדרת במערכת המשפט של האיחוד האירופי, אשר נועדה להגן על שמותיהם של מאכלים אזוריים. בתוך מסגרת משפטית זו, ישנן תתי הגדרות כגון PDO, PGI ו- TSG. החוק (אשר מיושם במדינות האיחוד האירופי, ובהדרגה גם במדינות מחוצה לו, באמצעות הסכמים בילטראליים בינלאומיים) מבטיח כי רק מוצרים אשר יוצרו באזור יכולים להימכר תחת שם המותג שלו. חקיקה זו נכנסה לפועל החל משנת 1992. מטרת החוק היא להגן על המוניטין של המאכלים האזוריים, לקדם פעילות חקלאית וכפרית, להבטיח ליצרנים לקבל פרמיה עבור המוצרים האותנטיים שלהם, ולחסל את התחרות הבלתי הוגנת והונאת הלקוחות מצד ספקי המאכלים הבלתי-מקוריים, אשר מוצריהם עלולים להיות מאיכות נחותה יותר או בעלי טעם שונה.
מסגרת משפטית זו מגנה על מוצרים כגון יינות, גבינות, שינקן, נקניקים, מאכלי ים, זיתים, בירות, חומץ בלסמי ואפילו על לחמים, פירות, בשר נא וירקות מקומיים. בפרט מזוהה סטאטוס ה'מעמד הגאוגרפי המוגן' עם מאכלים כגון גורגונזולה, פרמזן (פרמיג'יאנו רג'אנו), פאי החזיר של מלטון מוברי, גבינת אסיאגו, קממבר ושמפניה, אשר יכולים להיות משווקים בשמות אלה רק אם יוצרו באזורים המזוהים עמם. כך למשל, כדי שגבינה מסוימת תוכל להיחשב כגבינת רוקפור, יש להכינה מהחלב של סוג מסוים ביותר של כבשים, ולהחמיץ את החלב במערות טבעיות סמוך לעיירה רוקפור-סור-סולזן, סמוך למחוז אוורון בצרפת, היכן שהגבינה מושפעת מנבגיו של עובש מסוים שגדל באותן המערות.
אורלה (בלארוס)

יהודי אורלה

התיישבות יהודית באורלה מתועדת כבר ממחצית המאה ה-17, הקהילה המקומית הייתה עשירה ושילמה לבדה כשליש מן המיסים שהטיל ועד מדינת ליטא על גליל טיקטין שאליו השתייכה הקהילה. במשך השנים גדלה הקהילה וקטנה בהתאם לתנאי החיים הכלכליים, וערב מלחמת העולם הראשונה עמדה אוכלוסייתה היהודית של אורלה על קרוב ל-400 איש. בימי המלחמה שותק הכפר, תושביו סבלו רעב, ותושביו היהודיים סבלו קשות מידי חיילי הצבא הרוסי שבזזו את רכושם ונהגו כלפיהם באלימות קשה. כבר לפני המלחמה החלה הגירה יהודית מאורלה, הן כחלק מתהליך העיור הכללי, והן בהגירה אל מעבר לים. לאחר המלחמה היו יהודי הכפר, 195 במספר, כשליש מן האוכלוסייה הכללית, אך את המיעוט הקטן ביותר בכפר היוותה האוכלוסייה הפולנית.
רוב ככל תושבי אורלה שנותרו בכפר עד מלחמת העולם השנייה, נרצחו בשואה. בנובמבר 1941 הם הועברו לגטו שהוקם בעיירה הקרובה ז'ולודק שרוב ככל יושביו נרצחו במספר אקציות, כשהעיקרית שבהן התרחשה כעבור חצי שנה. אין מידע על ניצולים יהודיים מן הכפר.
קרוליין לאנגריש

ביוגרפיה

לאנגריש נולדה בלונדון והיא אחייניתו של הברונט מלאנגריש. כשהייתה בת שש עברו הוריה לגור בקנט, שם גדלו היא ואחותה. היא למדה בבית הספר " Elmhurst Ballet School" אך כשראתה שלא תוכל להיות סולנית ב"רויאל באלט", החליטה להיות שחקנית.
ב-1976 הופיעה לאנגריש בסדרה "The Glittering Prizes" בהפקה של ה-BBC. שנה אחר כך בגיל 18 שיחקה בתפקיד קיטי במיני-סדרה "אנה קארנינה", עיבוד של BBC1 לרומן באותו שם מאת טולסטוי, ועבדה בתיאטרון עם פיטר גיל.
תפקידה הגדול הראשון של לאנגריש היה בסרט "עלובי החיים", עיבוד מ-1978 לרומן "עלובי החיים". עוד כיכבה בשני פרקים של הסדרה "Play for Today" החלק הראשון היה "The Flipside of Dominick Hide" בשנת 1980 וסרט ההמשך "Another Flip for Dominick" ב-1982 מאת ג'רמי פול ואלן גיבסון. ב-1984 שיחקה בתפקיד ג'נט הוליוול, אשתו של פרד הוליוול, בעיבוד ל"מזמור חג המולד" לספרו של צ'ארלס דיקנס בכיכובו של ג'ורג' סי. סקוט. ב-1984 הופיעה גם בפרק בסדרה "Minder" בתפקיד העיתונאית ג'ולי.
על הבמה הופיעה לאנגריש במחזה "הלילה השנים עשר" בהפקת קנת בראנה. ב-1987 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הבלשית "פולסקי", וב-1990 השתתפה בכמה פרקים בסדרה "צ'אנסר".
לאנגריש ידועה במיוחד בתפקיד שארלוט קבנדיש בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "לאבג'וי" מהשנים 1993 ו-1994. עוד בטלוויזיה השתתפה בפרקים בסדרה "The Good Sex Guide" באמצע שנות התשעים ובסרטי "שארפ" כגון "Sharpe's Regiment" ו-"Sharpe's Justice" בתפקיד הרוזנת אן קמוינס. בסדרה הקומית "שלי" גילמה את דמותה של בעלת הבית האומללה של ג'יימס שלי (שגילם הייוול בנט). ב-1998 כיכבה בפרק "Echoes of the Past in December" של הסדרה "Heartbeat".
מ-2001 ועד 2007 השתתפה בסדרת הדרמה "השופט ג'ון דיד" בתפקיד ג'ורג'ינה צ'אנינג, בתו של דונלד סינדן, ולצדו של מרטין שו (ג'ון דיד) כשהיא מגלמת את גרושתו. לאחר מכן הצטרפה לצוות השחקנים של הדרמה הרפואית "חדר מיון" בתפקיד מרילין פוקס. ב-2010 שיחקה בתפקיד רוס בסיטקום "Pete Versus Life" בערוץ 4.
בספטמבר 2010 שיחקה בתפקיד סוזן פינצ'ר בפרק "Blood on the Saddle" בסדרה "רציחות במידסומר". בדצמבר 2011 הופיעה באופרת הסבון "Hollyoaks" בתפקיד אימו של ברני הרפר-מקברייד.
בדצמבר 2014 השתתפה בעיבוד הטלוויזיוני של Sky1 לרומן "Agatha Raisin and the Quiche of Death" מאת מ. ס. ביטון.

חיים אישיים

ב-15 בנובמבר 1984 התחתנה לאנגריש עם השחקן פטריק דרורי בלונדון. לזוג נולדו שתי בנות רוזלינד ולאוני. הם התגרשו ב-1995. לאנגריש מתגוררת בפאטני, ובין תחביביה חתירה, ריצה, שחייה וטניס.
סימן הטעמה עלי כפול

היסטוריית פיתוח הסימן הדיאקריטי ˝

סימני הטעמה הופיעו לראשונה בהונגרית אורתוגרפית במאה ה-15 בכתבי יד של התנועה ההוסיטית. בהתחלה, רק Áá ו-Éé סומנו, מאחר שהיו שונים גם בצורת הביטוי וגם במהותם בתוך המילה בה נכתבו. מאוחר יותר במאה ה-15 הופיעו גם Íí, Óó ו-Úú. במאה ה-18, לפני שההונגרית האורתוגרפית הפכה להיות קבועה ומוסכמת על ידי כל דובריה, צורפו להונגרית האורתוגרפית U ו-O עם אומלאוט וסימן הטעמה עילי (ǘ ו-ö́). במאה ה-19 הציגו טיפוגרפים הונגרים את סימן ההטעמה העילי הכפול כפתרון יותר אסתטי לכתיבת התנועה.

סלובקית

בתחילת שנות ה-20, האות Aa) A̋ a̋ עם סימן הטעמה עילי כפול) הייתה בשימוש כגרסה מוארכת של Ää. השימוש היה לייצוג התנועה /:æ/ ב-IPA (אלפבית פונטי בינלאומי), בעיקר במילים שאולות.

פארואזית

כתב יד דני קלאסי משתמש ב-"Óó" בשביל "Øø", אשר הופך לבעיה בעת כתיבת פארואזית במסורת דומה, כאשר יש לציין ש-"Óó" הוא חלק מן האלפבית הפארואזי. לכן Őő משמש לעיתים לכתיבת "Øø" בפארואזית.

טון דיבור

אלפבית ה-IPA (אלפבית פונטי בינלאומי) ורבים אחרים משתמשים בשתי מערכות כדי לציין הטון: מערכת דיאקריטית ומערכת אלפבית תוספתי. במערכת דיאקריטית, סימן הטעמה עילי כפול מייצג טון גבוה במיוחד.

כתיבת סימן הטעמה עילי כפול במחשב

לכתיבת O גדולה עם סימן הטעמה עילי כפול יש לכתוב כטקסט רגיל 0150, ולאחר הכתיבה ללחוץ Alt+X במקלדת. ל-O קטנה במקום לכתוב 0150 יש לכתוב 0151 וללחוץ במקלדת Alt+X. לכתיבת U גדולה יש לעשות את אותו תהליך עם המספר 0170, ול-U קטנה יש לעשות את אותו תהליך עם המספר 0171. ב-Word לא קיים A עם סימן הטעמה ראשי כפול.
המספרים בקיצורי המקשים הם האותיות עם סימן ההטעמה העילי הכפול בכתב Unicode (יוניקוד).
לכתיבת סימן הטעמה עילי כפול בשילוב עם אות (כלומר לכתוב את האות ללא סימן ההטעמה הראשי הכפול ואחריה לכתוב את סימן ההטעמה הראשי הכפול), יש לכתוב את האות (U/u/O/o), וללא מרווח לכתוב 030B כטקסט רגיל, וללחוץ במקלדת Alt+X.
בית הכנסת הכוראלי (סמולנסק)

היסטוריה של המקום

היהודים הראשונים בסמולנסק הגיעו במאה ה -15, כאשר הנסיך ויטופט מליטא קיבל את סמולנסק ב -1404 והעניק לה את זכויות מגדבורג וזכויות נוספות. ב-1728 קיבלו אנשי העסקים היהודים את הזכות לבוא לסמולנסק לענייני מסחר. אף על פי שסמולנסק לא זכתה בתכונה של חיים מסודרים, במאות ה -18 וה -19 גדל מספרם של היהודים בעיר בהדרגה ובשנת 1896 הגיע ל 4651 נפש (כ -10% מאוכלוסיית העיר).
יהודים סחרו בעץ, פשתן ודגנים, ועסקו בפעילות כלכלית. בתחילת המאה ה -20 בסמולנסק נבנו שני בתי כנסת וחמישה חדרים ובית ספר תיכון יהודי על בסיס התלמוד. חברת העזרה ליהודים העניים נוסדה בעיר בשנת 1898.
ב-1910 היו יהודי סמולנסק קורבנות לפוגרום דמים.
במלחמת העולם הראשונה בסמולנסק הגיע מספר גדול של יהודים שנמלטו או הועברו מהרצועה הקדמית, במיוחד מלטביה.
תחת השלטון הסובייטי (נובמבר 1917), החל פירוק הדרגתי של המפעלים היהודיים. ב-1922 הוחרם על ידי השלטונות הסובייטים בית הכנסת הכוראלי.
במספר השנים הבאות האוכלוסייה היהודית בעיר המשיכה לגדול וב=1926 הגיעה ל 12,887 איש (16,2% מכלל האוכלוסייה).
בשנת  1929  סמולנסק פעל בית הספר הפדגוגי היהודי שעבד תחת חסותו. לפני פרוץ המלחמה היו בסמולנסק 13,000 יהודים - 8% מכלל האוכלוסייה.
בימים של הקרבות בסמולנסק אבדו יהודים רבים, חלק ברחו מן העיר. לאחר הכיבוש הסופי של סמולנסק הנאצים יצרו גטו בפרוורים כאלפיים יהודים נשארו בעיר ובסביבתה. בדצמבר 1941 נשלחו להשמדה כולם. לפי מפקדי האוכלוסין, ב- 1959 חיו בעיר סמולנסק 3929 יהודים, ב- 1970 - 3662, ב- 1979 - 3223, ובשנת 1989 - 2645. בתי הכנסת בעיר לא היו קיימים בתקופה שלאחר המלחמה. מספר האוכלוסייה היהודית של אזור סמולנסק בשנת 1959 היה 5991, בשנת 1970 - 5316 אדם, בשנת 1979 - 4451 אדם, בשנת 1989 - 3536 אדם. כיום משמש בנין בית הכנסת כבית ספר מקצועי.
ניו קידס און דה בלוק

היסטוריה

הלהקה נוסדה ב-1984 על ידי המפיק מוריס סטאר. היא כוללת את האחים ג'ורדן וג'ונתן נייט, ג'ואי מקינטייר, דוני וולברג ודני ווד. ב-1986 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "New Kids on the Block", אך הסינגלים מתוכו לא זכו להצלחה. האלבום השני, "Hangin' Tough", יצא ב-1988 וזכה להצלחה בהשמעות הרדיו וב-MTV ובמכירות, במיוחד הסינגלים "Please Don't Go Girl",‏ "You Got It (The Right Stuff)",‏ "I'll Be Loving You (Forever)",‏ "Cover Girl" ו-"Didn't I (Blow Your Mind This Time)".
ב-1990 הגיעה הלהקה לשיא הפופולריות שלה, לאחר יציאת האלבום "Step by Step", שנמכר בכ-20 מיליון עותקים והגיע למעמד של אלבום פלטינה משולש. מחצית משירי האלבום נכתבו או הופקו על ידי חברי הלהקה עצמם. מתוכו זכו להצלחה הסינגלים "Step by Step",‏ "Tonight", ו-"Let's Try It Again". בתקופה זו הופיעו חברי הלהקה בכ-200 הופעות בשנה. ההכנסות ממכירת מוצרים נלווים (כגון חולצות, בובות וכפתורים עם סמל הלהקה ודמויות חבריה) הגיעו לכ-400 מיליון דולר ב-1991.
ב-1992 הואשמה הלהקה על ידי גרגורי מקפירסון, אחד המפיקים, כי היא משתמשת בליפ-סינק (התאמת שפתיים לקול) של המפיק הראשי, מוריס סטאר, במהלך הופעותיה. הלהקה קטעה את סיבוב ההופעות והתארחה בתוכנית טלוויזיה בה שרו בשידור חי ולא היה שימוש בליפ-סינק, אך בראיון שנערך לאחר מכן הודו חבריה כי לעיתים הם משתמשים בהקלטות-רקע בחלק מהופעותיהם. מקפירסון והלהקה הגישו תביעות משפטיות הדדיות, אך הסירו אותן לאחר מספר חודשים. בתקופה זו התגלעו קשיים וחיכוכים בקרב חברי הלהקה, והם נפרדו מסטאר. במקביל חלה ירידה במכירות, בין השאר בשל שינויים באופנה המוזיקלית, שנטתה לכיוון ראפ וגראנג'.
ב-1994 יצא אלבומם "Face the Music", שכמעט כל שיריו נכתבו או הופקו על ידי חברי הלהקה עצמם. מתוכו יצאו הסינגלים "Dirty Dawg" ו-"Never Let You Go", אך דירוגיהם במצעדי הסינגלים היו נמוכים. למרות מספר ביקורות חיוביות על האלבום, מכירותיו היו נמוכות. גם מכירות הכרטיסים להופעות ירדו, והלהקה הופיעה באולמות קטנים יותר. בהמשך אותה שנה עזב ג'ונתן נייט את הלהקה לאחר מספר התקפי פאניקה וחרדה, וזמן קצר אחר כך החליטו ארבעת החברים הנותרים לפרק את הלהקה.
בהמשך נעשו מספר ניסיונות לאיחוד, אך רק ב-2007 הקליטו חברי הלהקה ביחד בסתר אלבום חדש, "The Block", שיצא ב-2008 ולווה במסע הופעות. ב-2011–2012 יצאו למסע הופעות משותף עם להקת הבנים בקסטריט בויז, והוציאו את האלבום המשותף "NKOTBSB", שכלל להיטים של כל אחת מהלהקות וכן שני שירים חדשים שהקליטו שתיהן יחדיו, "All in My Head" ו-"Don't Turn Out the Lights". שתי הלהקות זכו לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-2013.
ג'יי סטריט

ג'יי סטריט (באנגלית: J Street) היא שדולה אמריקאית המורכבת בעיקר מיהודים-אמריקאים שהוקמה בשנת 2008 על ידי ג'רמי בן-עמי. לפי אתר האינטרנט של הארגון, מטרתו "להביא לשינוי בעמדה האמריקאית כלפי המזרח התיכון וישראל בפרט", ולהוות שלוחה לעמדות "בעד ישראל ובעד שלום", תוך תמיכה במדינת ישראל ובזכותה לביטחון, ובזכותם של הפלסטינים למדינה עצמאית.
השדולה הוקמה לאחר שחוגים יוניים ביהדות ארצות הברית טענו כי איפא"ק, השדולה הוותיקה הפועלת למען ישראל, מדגישה קו ימני שאינו מתיישב עם דעותיהם לגבי האינטרסים של ישראל ושל ארצות הברית. בהתאם, ג'יי סטריט מצהירה על עצמה כ"בית פוליטי לאמריקאים התומכים בישראל ובשלום".
מאז הקמתה, היו שמתחו ביקורת על פעילותה. ג'יי סטריט פרסמה דף בו היא מנסה להפריך מיתוסים שלדבריה קיימים כלפי הארגון באתר האינטרנט שלה בעברית.

מימון

תקציב התנועה לשנת 2009 היה 1.5 מיליון דולר (לצורך השוואה, תקציב איפא"ק עומד על כ-100 מיליון דולר). שליש מהתקציב נתרם על ידי ג'ורג' סורוס ושני ילדיו.
תקציב ג'יי סטריט לשנת 2013 היה 1,830,184 דולרים לתפעול הארגון ו-1,345,383 דולרים למימון קרן החינוך שלו. ועדת הכספים שלו כוללת כ-120 חברים, שכל אחד מהם תרם לפחות 10,000 דולרים. במועצת הנשיאות חברים 46 תורמים שתרמו לפחות 25,000 דולרים לכל תורם.
אחרי הקמת התנועה נמתחה ביקורת על רשימת התורמים של ג'יי סטריט, שכללה גם אמריקאים שפעלו בשירות גופים ערביים בארצות הברית וכן כמה עשרות מוסלמים ואמריקאים ממוצא ערבי ואיראני, דבר נדיר בארגונים פרו-ישראליים. ג'רמי בן עמי הסביר את הדבר ברצון לכלול בין תומכי הארגון גם לא-יהודים.

דעות על פעילות הארגון

יש המזהים את ג'יי סטריט עם השמאל בישראל ובארצות הברית, ואולם יש בימין בישראל הטוענים שאיננה פרו-ישראלית.
במכתב ברכה שפורסם לרגל כינוס הוועידה הראשונה של השדולה בוושינגטון בשנת 2009 נכללו חתימותיהם של אישי ציבור רבים מהשמאל בישראל, בהם אברהם בורג, נעמי חזן, דניאל בן-סימון, אורי סביר, שאול אריאלי, עמרם מצנע, דליה רבין, עוזי ברעם, שלמה בן-עמי, אמנון ליפקין-שחק, עמי אילון, ועוד. השדולה זכתה גם לברכתו של העיתון "הארץ", במאמר מערכת.
ועדת העלייה והקליטה של הכנסת, בראשות חבר הכנסת מהליכוד דני דנון, קבעה ב-2011 כי ג'יי סטריט הוא ארגון פרו-פלסטיני וכי על ישראל הרשמית לא לשתף עמו פעולה. דנון השווה את אנשי הארגון לנטורי קרתא וכינה אותם "אנטי ציוניים". לעומתו, חבר הכנסת והשר לשעבר צחי הנגבי, שאף הוא מהליכוד, השתתף בכנס של ג'יי סטריט בשנת 2013 והביע הוקרה לפעילות הארגון. קונסול ישראל בניו יורק, דני דיין (יו"ר מועצת יש"ע לשעבר), מקיים עם הארגון קשר קבוע.
בעקבות החלטתה של "קדימה" להדק את הקשר עם הארגון, לקראת ועידתו בפברואר 2011, יצאו חברי הכנסת מקדימה זאב ביילסקי ושי חרמש נגד ההחלטה בטענה כי הארגון פועל נגד ישראל.
ג'אקומו מאיירבר

קורות חיים

מאיירבר נולד בשם יעקב בר (בכתיב מסורתי: בעער) והוסיפו לו את השם מאייר לאחר שמשפחתו קיבלה ירושה גדולה מסבו מצד אמו, מאייר וולף. אביו היה יעקב הרץ בר, ממנהיגי הקהילה בברלין, ואמו הייתה אסתר יהודה (אמליה) לבית וולף. את השם ג'אקומו (הגרסה האיטלקית לשם יעקב) הוסיף לעצמו מאיירבר לאחר שהחל לכתוב אופרות איטלקיות. 
מאיירבר זכה לחינוך מוזיקלי מעולה ממיטב המורים בזמנו וכישרונו המוזיקלי בלט כבר בהיותו ילד. מוריו החשובים היו מוציו קלמנטי לפסנתר והכומר פוגלר לתאוריה, לנגינה בעוגב ולאופרה. אצל פוגלר פגש את המלחין הצעיר קרל מאריה פון ובר שהיה ידידו הטוב וחברו ללימודים. כמו כן שימש אהרן האלה-וולפסון, מחשובי משכילי ברלין, כמורו הפרטי.
ב-1812 סיים את לימודיו אצל פוגלר וכתב קנטטה בשם "אלוהים וטבע" ואופרה בשם "נדר יפתח". בעוד הקנטטה זכתה להצלחה מסוימת, האופרה נכשלה לחלוטין, ולאחר מספר ניסיונות כושלים לכתוב אופרות עבר ב-1815 לגור באיטליה כדי ללמוד את האופרה מהמקורות. מאיירבר התאקלם במהירות באיטליה וכתב אופרה בסגנון איטלקי "רומילדה וקוסטנצאה" שזכתה להצלחה גדולה באיטליה. אך חברו קרל מאריה פון ובר שכנע אותו לנטוש את הסגנון האיטלקי ולעבור לפריז.
בפריז פגש מאיירבר את המלחינים לואיג'י כרוביני וז'אק הלוי והושפע מהם. לאחר תקופה של לימוד הסגנון הדרמטי של האופרה הצרפתית, כתב ב-1831 את האופרה "רוברט השד" ולאחר מכאן כתב עוד שתי אופרות מוצלחות: "ההוגנוטים" ו"הנביא". אופרות אלו שזכו להצלחה מסחרית הפכו את מאיירבר לעשיר ומפורסם. הוא זכה לאותות כבוד בצרפת, גרמניה, אנגליה והולנד ואף נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית.
מאיירבר התמנה למנצח מלכותי בברלין, כתב יצירות לכנסייה הגרמנית ולחצר המלך ואת האופרה "מחנה בשלזיה". מאיירבר עזר לחברו ובר ולידידו ריכרד וגנר להעלות אופרות בברלין והמשיך להגיע לפריז לנצח על יצירותיו ההיתוליות "כוכב הצפון" ו"סליחתו של פלוארמל" שזכו להצלחה כלכלית רבה.
את שנות חייו האחרונות הקדיש לכתיבת האופרה החשובה שלו "האפריקאית" שסיים את כתיבה ב-1864 סמוך למותו. נפטר ב-2 במאי 1864 בפריז צרפת, אך נקבר לבקשתו בברלין בבית קברות יהודי.

ניתוח יצירתו

מאיירבר המשיך את מסורת האופרה הצרפתית שהתווה ז'אן-בטיסט לולי והדגיש את העלילה האופראית והאפקט הדרמטי. בכל אופרה כזו עוסק מאיירבר באדם החריג בחברה, בהתמודדותו עם מעגלים של עוינות, ובמלחמתו אחר הטוב והצודק, ובכמיהתו לשלום. כל אחת מהאופרות מתעדת אירוע היסטורי שאותו למד מאיירבר לעומק מתוך כוונה להרחיק עדות ולספר בעצם את סיפורו שלו כאזרח אירופה הגדולה והמתפתחת, שהוא בעל זהות יהודית ברורה, ובעל השקפה נאורה הומניסטית, המתפלל לימים של קבלת האדם באשר הוא אדם. האופרות שלו מיזגו את התיאטרון והמוזיקה ונטו לטעם הקהל בדורו. בשנת 1900 היו אופרות אלה המבוצעות ביותר בכל בתי האופרה החשובים בעולם, ותפסו להם מקום של כבוד בביצועים חוזרים ונשנים לצידם של וגנר ושל ורדי.
האופרה "האפריקאית" היא סיפור דמיוני על מגלה הארצות המפורסם וסקו דה גמה וסיפור אהבתו. ביצירה זאת חזר מאיירבר לסגנון האופרה האיטלקית והדגיש את הדרמטיות והרגש באופרה על הרקע האקזוטי של אפריקה.

מאיירבר וריכרד וגנר

למרות שמאיירבר עזר לוגנר בתחילת דרכו, גם מבחינה כספית, נתקנא וגנר בהצלחתו של מאיירבר ופרסם ב-1850 מאמר בעילום שם שקבע כי השפעת היהודים ובעיקר מאיירבר ומנדלסון קלקלה את הטעם המוזיקלי וגרמה לדלדולה ולרפיונה של המוזיקה הגרמנית בתקופה שלאחר בטהובן. הגזע היהודי הוא לדעתו חסר אונים בתחום היצירה המוזיקלית ויהודי אינו יכול להיות אמן יוצר. רק לאחר מות מאיירבר פרסם וגנר שוב את המאמר הזה והפעם - בשמו המלא.
ליטקס לובץ'

היסטוריה

מועדון הכדורגל של העיר לובץ' נוסד בשנת 1921, תחת השם "היסאריה". משחקה הרשמי הראשון של הקבוצה התקיים בשנת 1923.
בשנת 1994 סיימה הקבוצה, שנקראה אז "לקס", במקום הראשון בליגת המשנה, ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הבולגרית, אך נקודת המפנה הייתה דווקא בשנת 1996, לאחר שירדה לליגת המשנה. עם הירידה קנה את הקבוצה איש העסקים גרישה גנצ'ב ושינה את שמה ל"ליטקס". רוב השחקנים שוחררו, ובמקומם הוחתמו שחקנים ברמה גבוהה. הקבוצה סיימה ללא קושי את העונה במקום הראשון והעפילה שנית לליגת העל הבולגרית.
מיד לאחר חזרתה לליגת העל, בעונת 1997/1998, זכתה ליטקס באליפות בולגריה. חלוץ הקבוצה, דימצ'ו בליאקוב, היה מלך השערים של הליגה עם 21 שערים, והקשר סטויצ'קו סטוילוב זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה. בעונת 1998/1999 זכתה ליטקס שנית באליפות.
לאחר שסיימה במקום השלישי בעונת 2005/2006, זכתה הקבוצה להשתתף בשלב הראשון של מוקדמות גביע אופ"א. בשלב זה ניצחה את קופר הסלובנית, ובשלב המוקדמות השני ניצחה את אומוניה ניקוסיה והעפילה לשלב הראשון של גביע אופ"א, בו הוגרלה לשחק נגד מכבי חיפה, אלופת ליגת העל הישראלית. לאחר שוויון 1-1 במשחק הראשון בין הקבוצות, שהתקיים בהולנד משום שבזמן מלחמת לבנון השנייה שללה אופ"א מהקבוצות הישראליות את הזכות לארח משחקים במדינתן, ניצחה חיפה 3-1 בגומלין והדיחה את ליטקס מהמשך הטורניר.
בעונת 2006/2007 סיימה הקבוצה את הליגה במקום הרביעי והעפילה לגביע אופ"א בעונת 2007/2008. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את קבוצת סלימה וונדררס ממלטה. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה את קבוצת בסה קביה מאלבניה. בסיבוב הראשון הפסידה לקבוצת המבורג מגרמניה והודחה מהטורניר. 
בעונת 2009/10 זכתה הקבוצה באליפות השלישית בתולדותיה וזכתה בפעם היחידה בסופרקאפ הבולגרי כשניצחה את קבוצת ברואה סטארה זאגורה. בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה באליפות הרביעית.
בשנים 2001, 2004, 2008, 2009 זכתה הקבוצה בגביע הבולגרי.
Team Fortress 2

הדמויות

כל הדמויות בעלות יכולת התקפית, הגנתית ותומכת.
כל הדמויות ניתנות לבחירה בכל הקבוצות במשחק.
רב שרירא גאון

סוף ימיו

אחרי 30 שנות גאונות כראש ישיבת פומבדיתא התפטר מתפקידו בד'תשנ"ח (998) כשהיה בן קרוב למאה שנים ומינה את בנו רב האי גאון לממלא מקומו (בשנות 1038-1004). 
יהודים הלשינו עליו ועל בנו לפני הח'ליפה אל-כדיר על קיום קשרים עם יושבי הארצות האויבות, שהיו שרויות במלחמות נגד הח'ליפות, כמו מדינות צפון אפריקה, פרס, ספרד וביזנטיון (ביזנץ). לישיבת פומבדיתא התקבלו תלמידים רבים מהארצות האלו, ובין רב שרירא ובנו ליושבי הארצות האלו היו חילופי מכתבים ושו"ת. לכן אפשר היה להאשים אותם בקלות במזימה פוליטית. הח'ליפה ציווה לכלוא אותם ולהחרים את רכושם. בסופו של דבר רב האי זוכה, אך רב שרירא נחשב לאשם והמשיך לשבת בכלא ורכושו הוחרם. הדבר פגע בבריאותו של רב שרירא, והוא חלה ונפטר לאחר 8 שנים.
ייתכן שזו הסיבה שרב שרירא התפטר מראשות הישיבה ומינה את בנו במקומו. אך ייתכן שהדבר היה קודם ההלשנה ורב שרירא התפטר ממשרתו בגלל זקנותו.

איגרת שנייה

בנוסף לאיגרת הראשונה כתב איגרת נוספת ששלח לרב נסים בן יעקב, ובה פירש את התארים הנהוגים בתלמוד ושמות של חלק מהאמוראים.

תשובות רש"ג

לפתחו של רב שרירא באו שאלות רבות, מן הפזורה היהודית, בארצות המערב ואף מן המזרח (הודו), שעסקו בעיקר בנושאי הלכה, ואף בנושאי אגדה, אמונה וקבלה. רב שרירא השתדל לענות לכל שואל, ואיגרות רבות נשלחו בשמו. באיגרותיו, מלבד התשובות ההלכתיות, שזר רב שרירא פירושים לפסוקים ולסוגיות תלמודיות.

פירושים

חיבר פירושים שונים, הן למקרא והן לתלמוד, ואף כי הפירושים עצמם אבדו, הרי יש ציטוטים מהם והתייחסות אליהם בכתבים אחרים (למשל אצל הרד"ק).

צאצאיו

בנו של רבי שרירא גאון היה רב האי גאון, שחיבר עמו תשובות הלכתיות רבות.
ישראל חזקה

אידאולוגיה

"ישראל חזקה" תמכה במדיניות של רווחה עם כלכלה מודרנית, בה הממשלה אחראית לרווחת האזרח בכל התחומים: חינוך, בריאות, סיעוד, פנסיה, שכר מינימום. המפלגה תומכת בחיזוק עליונותה הצבאית של ישראל מול כל האיומים באזור, בדגש על סיכול האיום האיראני. 
"ישראל חזקה" קראה לסיום הסכסוך עם הפלסטינים על בסיס שתי מדינות לשני עמים. כמו כן, המפלגה תומכת בשימור ארץ ישראל ונופה, איכות הסביבה, המים והאוויר.
מצע "ישראל חזקה" נכתב על ידי 60 כותבים מתנדבים מרחבי הארץ ומתחומי מומחיות שונים. במסיבת העיתונאים שבה הוצג המצע, אמר סנה כי בחן את סיבת שקיעתן של מפלגות ד"ש, הדרך השלישית, צומת ושינוי ומצא כי לא הייתה למפלגות הללו השקפה מגובשת בנושאים רבים. סנה טען כי בניגוד למפלגות שמנה, מצע מפלגתו מתמקד בכל תחומי החיים: כלכלה וחברה, חינוך, בריאות, דיור ושיכון, ביטחון הפנים ואכיפת החוק, שיפור השירות הציבורי, עלייה וקליטה, זכויות אדם, דת ומדינה, תחבורה, איכות הסביבה, אנרגיה ותשתיות, חקלאות וביטחון.