google/wiki40b huggingface dataset:
ורה לין

ביוגרפיה

לין נולדה בשם ורה מרגרט וולש, ומאוחר יותר אימצה את שם המשפחה הקודם של אמה - לין, כשם הבמה שלה. בתחילת הקריירה המוזיקלית שלה עבדה ברדיו והופיעה כחלק מלהקה בתוכניות שונות.
היא נישאה בשנת 1939 לנגן הקלרינט והסקסופון הארי לואיס. בזמן מלחמת העולם השנייה הנחתה תוכנית רדיו שהעבירה מסרים מהמשפחות לחיילים בחזית ולהפך. בשנת 1942 הקליטה את שירה We'll Meet Again (אנו עוד נפגש), שהפך לשיר תקווה לחיילים בחזית שחלמו לחזור בחיים הביתה. שיר תקווה מאותה תקופה הוא "הצוקים הלבנים של דובר" (The white cliffs of Dover).
אחרי המלחמה הוציאה לין אלבום שהיה לאלבום הבריטי הראשון שתפס את צמרת המצעד בארצות הברית. בשנות החמישים עוד הייתה לין זמרת מובילה בבריטניה. נודעה כשומרת אדוקה על גבולות הדמוקרטיה.
בשנת 1976 חלתה בסרטן אך המשיכה בקריירה מוזיקלית שכללה הופעות באירועים מיוחדים, כולל שירה מחאתית מחוץ לארמון בקינגהאם בחגיגות "יום הניצחון באירופה" (VE day) בשנת 1995. מאותה שנה היא מנהלת את ארגון הצדקה SOS. בשנת 2005 הופיעה בחגיגות "יום הניצחון" כשחברה למקהלה ששרה את להיטה "We will meet again". לאחר המופע נאמה בפני הקהל וקראה לשמר את הזיכרון על מנת למנוע מלחמות בעתיד.
ב-13 בספטמבר 2009 הגיע אלבום האוסף של ורה לין We'll Meet Again: The Very Best of Vera Lynn למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי ובכך הייתה לזמרת המבוגרת ביותר אשר הובילה במהלך חייה את המצעד הבריטי.

אזכורים בתרבות הפופולרית

באלבום "החומה" של להקת פינק פלויד, הוזכרה לין בשיר Vera, שמילותיו "האם מישהו כאן זוכר את ורה לין? זוכרים איך היא אמרה שנפגש שנית? ורה – מה עלה בגורלך? האם מישהו אחר כאן מרגיש כמוני?" (תרגום חופשי) וגם בשיר Bring the Boys Back Home ציטטו מדבריה. גם בפתיחת הסרט נשמע חלק משירה "Little Child Christmas"
גם סרטו האנטי-מלחמתי של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב – איך הפסקתי לפחד ולמדתי לאהוב את הפצצה" מסתיים בשיר "We will meet again".
במשחק המחשב "Call of Duty 3" נקראים שני ג'יפּים "ורה" ו"לין".
היא מוזכרת גם בשיר של גארי ניומן - "War songs" ובשיר של להקת טרוויס "U16 girls".
פו אורטז

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1931 בעיירה, אורטז ונקרא אלן בארנה אורטז. והשתייך לאגודת ספורט אזורית אורטז. המועדון היה אחד ממייסדי הליגה הצרפתית החובבנית. בשנת 1970, הצטרף אל הליגה המקצועית הראשונה שהוקמה - ליגת ה-LNB. לאחר עשור וחצי, בעונת 1985/86, זכה המועדון בתואר צרפתי הראשון שלו - אליפות צרפת. לפני כן, המועדון זכה בתואר האירופי הראשון שלו - גביע קוראץ' של עונת 1983/84, לאחר ניצחון בגמר מול הכוכב האדום בלגרד.
במשך שלושת העשורים האחרונים, המועדון העפיל כל עונה לתחרויות אירופיות, (1978-2009, רצף ההשתתפויות האירופיות הגדול ביותר). 
עם המעבר לכדורסל המקצועני, בשנות ה-80 המאוחרות, המועדון נצרך לעבור לעיר מאוכלסת ולכן התאחד עם העיר פו ושינה את שמו לאלן בארנה פו-אורטז. בשנת 1989, החל לשחק באולמה הביתי של העיר, פאלאס דס ספורטס דה פו, שנבנה עבור המועדון המאוחד. איחוד זה הניב למועדון המאוחד בכעשרים שנה: 7 אליפויות ו-6 גביעים; בנוסף, להופעות מכובדות במפעלי אירופה השונים, שהפך את המועדון לטוב ביותר בצרפת.
בעונת 2008/09 נשרה הקבוצה לליגה השנייה. אך חזרה לאחר עונה אחת לליגה הבכירה. סיום עונת 2011/12 ירדה לליגה השנייה. וחזרה לאחר עונה אחת.
אולם הבית של המועדון הוא ארמון הספורט של פו המכיל כ-7,900 מקומות ישיבה.
אנדריי גיים

השכלתו

גיים נולד בסוצ'י למשפחה ממוצא גרמני. גיים מעיד באוטוביוגרפיה שלו שבעברו סבל מאנטישמיות עקב הצליל היהודי של שמו וכמו כן שאם סבתו הייתה קרוב לוודאי יהודיה. הוריו, קונסטנטין אלכסייביץ' גיים (1910–1998) ונינה ניקולייבנה באייר (1927), היו מהנדסים. בשנת 1975 סיים את התיכון בעיר נלצ'יק. את השכלתו האקדמאית רכש במוסקבה במכון לפיזיקה-טכנית. בשנת 1987 סיים גיים לימודי דוקטורט במכון לפיזיקת מצב מוצק של האקדמיה הרוסית למדעים בצ'רנוגולבקה (Черноголо́вка).

דרכו המדעית

גיים עבד כמדען חוקר במכון לטכנולוגיה מיקרואלקטרונית באקדמיה הרוסית למדעים בצ'רנוגולובקה עד לשנת 1990. בשנים 1990–1994 הוא חקר כפוסט-דוקטורנט באוניברסיטת נוטינגהאם, אוניברסיטת באת', ואוניברסיטת קופנהגן. בשנת 1994 קיבל משרת פרופסור חבר באוניברסיטת מינכן. בשנת 2001 הוא קיבל משרת פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת מנצ'סטר. מאז שנת 2007 הוא משמש עמית מחקר בכיר במועצת המחקר הבריטית בתחום ההנדסה ומדעי החומר. הוא אף פרופסור לחומרים חדשניים וננוטכנולוגיה באוניברסיטת ראדבוד בניימכן. הוא פרסם למעלה מ-180 מאמרים אשר עברו ביקורת עמיתים בירחונים מדעיים, יותר מ-30 ממאמריו צוטטו למעלה מ-100 פעם במאמרים מדעיים אחרים, דבר המעיד על השפעתו הנרחבת בתחום המדעי בו הוא עוסק.
פסגת השגיו המדעיים של גיים הוא גילוי הגרפן, עליו אמר כי הוא מקווה שחומר זה, וגבישים דו-ממדיים אחרים, ישנו את חיי היום-יום בדומה לתרומת הפלסטיק לאנושות. פיתוח סרט ההדבקה הכיווני הידוע בשם "סרט גקו", ומחקר בתחום רחיפה דיאמגנטית (שבמהלכה בוצע ניסוי הצפרדע המעופפת, שאף זיכהו בפרס איג נובל). גיים ידוע כמומחה עולמי בפיזיקה מזוסקופית ובמוליכות-על. 
לצד עיסוקו המדעי המעמיק, גיים מתייחס לעצמו אף בהומור. בשנת 2001 גיים פרסם מאמר מדעי בכתב העת הנודע Physica, בו נקב בשמו של האוגר שלו כמחבר שני. את זכייתו בפרס איג נובל הוא מזכיר בקורות החיים הרשמיות שלו ועל הניסוי שזיכהו בפרס הוא כותב: "ידוע לשמצה (-; על הרחפת הצפרדע" (ראו תמונה). גיים הוא המדען הראשון אשר זכה בפרס איג נובל ובפרס נובל.
האנס אהרונסון

ביוגרפיה

האנס הארונסון נולד בקוניגסברג. הוא למד רפואה בקוניגסברג וברלין. בשנת 1886 האנס אהרונסון סיים את עבודת הדוקטורט בהדרכת פאול ארליך. תקופה מסוימת הוא עבר במחלקת ילדים של בית החולים בברלין. בשנת 1893 הוא מונה למנהל מחלקת בקטריולוגיה החדשה בחברת התרופות Schering AG. בתפקיד זה הוא הצליח לארגן לראשונה ייצור תרופה נגד דיפתריה (תוך שימוש במחקרים של אמיל אדולף פון ברינג והרחבתם). בשנת 1902 האנס אהרונסון פיתוח תרופה נגד streptococcus.
בשנת 1909 הוא עזב את התפקיד אך המשיך במחקרים לפיתוח תרופות חדשות.
האנס אהרונסון נטמן בבית הקברות היהודי בווייסנזה.

פרס אהרונסון

לאחר מוטו אהרונסון הוריש חלק גדול מהנסכים שלו להקמת קרן אהרונסון שמעניק פרס בתחום מיקרוביולוגיה ואימונולוגיה.  הפרס מוענק פעם בשנתיים ב-8 במרץ.
הענקת הפרס החלה בשנת 1921 והוא הוענק בין היתר לאוגוסט פון וסרמן, קרל לנדשטיינר וגרהרד דומק  
בשנת 1969, גאורג הנברג, שהיה יו"ש הוועדה שמעניקה את הפרס העביר את זכות הענקת הפרס לעיריית ברלין.
אור כשדים

העיר אוּר כַּשְׂדִּים היא עיר מקראית במזרח הקדום; היא מוזכרת בסיפורי המיתולוגיה של התנ"ך ארבע פעמים. ספר היובלים מציין שאוּר כשדים הוקמה בשנת 1688 לבריאת העולם על ידי בנו של אוּר בן כשד, ככל הנראה מצאצאי ארפכשד, ומוסיף כי באותה שנה החל על כדור הארץ עידן המלחמות: ""וגם" אוּר, בנו של כשד, בנה את העיר ארה של כשדים, ויקרא את שמה בשמו ובשם אביו, כלומר, אוּר כשדים." בספר בראשית, אוּר כשדים נרמזת כמקום לידתו של אברהם, בעיר הגדולה בשנער והמרכז המסחרי של האזור כמו גם המרכז הפוליטי. יחד עם זאת, יש החולקים כי אברהם אכן נולד באוּר כשדים, ובהם הרמב"ן, שטוען כי אברהם נולד בחרן. אוּר כשדים מוזכרת בנחמיה, ט', ז', בציטוט מספר בראשית. 
על פי ספר בראשית, תרח, אביו של אברהם, השתקע בחרן לאחר שיצא מאוּר כַּשְׂדִּים. אברהם ואחיינו לוט נדדו מחרן לארץ כנען ואילו נחור אחיו נשאר בחרן. אברהם ראה בחרן את מולדתו, ולשם חזר עבד אברהם אליעזר , כדי לחפש אישה ליצחק ושם נשא יעקב את נשותיו לאה ורחל, בנות לבן, נכד נחור. לחרן ברח יעקב מפני עשו אחיו ושם נולדו ליעקב אחד-עשר מתוך שנים-עשר בניו שהיו לראשי שבטי ישראל.
ידוע כי אוּר כשדים הייתה ממוקמת בארץ ארם נהריים, אך זיהויה הוודאי שנוי במחלוקת. לפי דעות שונות מזהים את אור כשדים עם אורפה (דרום טורקיה), אור (תל אל-מקיר שבמרכז עיראק), ארך (דרום עיראק), אוררטו (מזרח טורקיה) או אורקש (צפון מזרח סוריה).

בדרום הסהר הפורה

הארכאולוג סר לנרד וולי, שביצע חפירות באתר עיר השומרית אור (מרכז עיראק) שיער בשנת 1927 כי ייתכן ומדובר באור כשדים המקראית. אור הייתה עיר חשובה בשומר ולאחר מכן באכד וחורבותיה נמצאים בתל אל-מקיר. במקור שכנה אור על גדות תעלה מלאכותית המחוברת לנהר פרת אך מחמת השינויים באפיק הנהר, הוא זורם היום במרחק של כ-20 קילומטר משם. "אור" היא "עיר" בשפה השומרית, ולפי המסורת השומרית נוסדה עוד לפני המבול, שמופיע גם בכתבים השומריים העתיקים. לפי פרשנות זו, התווספה לשם העיר המילה "כשדים" מאחר שבשלב מאוחר הם התיישבו שם.
פרשנות זאת התקבעה בהרבה מקורות כגרסה המועדפת לזיהוי אור כשדים, אך יש לה גם הרבה התנגדויות. 
בפרשנות זאת המילה כשדים מתייחסת לכלדיים, שהתיישבו שם בערך במאה ה-10 לפנה"ס, הרבה אחרי שהעיר ירדה מגדולתה. המילה "כשדים" יכולה להתייחס גם לכשים, שחיו בדרום מסופוטמיה ושלטו בה בין המאה ה-16 למאה ה-12 לפנה"ס.
יש גם המזהים את אור כשדים עם מקומה של העיר ארך (עיראק המודרנית).
חסן ייבדה

קריירת מועדונים

ייבדה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוסר. בינואר 2006 הוא הושאל לסטאד לבאל. בשנת 2007 הושאל ללה מאן, ב-17 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה 1 בהפסד 2-0 לסושו בו הבקיע שער עצמי, וזו הייתה ההופעה היחידה של השחקן באותה עונה. בעונת 2007/2008 ייבדה הפך לשחקן הרכב קבוע בלה מאן ועזר לה לסיים במקום ה-9 באותה עונה.
ב-29 במאי 2008 הוא חתם על חוזה לארבע שנים בבנפיקה ליסבון אליה הגיע בהעברה חופשית. בפברואר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד פורטו. ב-1 בספטמבר 2009 הושאל לפורטסמות' עד לסיום העונה. ב-3 באוקטובר, הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד וולברהמפטון וונדררס. בסיום העונה ירד עם המועדון לליגת המשנה. ב-27 באוגוסט 2010 ייבדה הושאל לנאפולי האיטלקית עד לסיום העונה. ב-21 בנובמבר הוא הבקיע את השער הראשון שלו בניצחון 1–2 נגד בולוניה במסגרת הקופה איטליה.
ב-22 באוגוסט 2011 ייבדה חתם בגרנדה, ל-3 שנים. ב-27 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1-0 נגד ריאל בטיס.
ב-15 באוגוסט 2014 ייבדה חתם לשנה אחת בפוג'יירה.
את עונת 2015/2016 התחיל כשחקן חופשי ובינואר 2016 חתם בבלננסש מליגת העל הפורטוגזית בה שיחק עונה וחצי.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, ייבדה שיחק בנבחרת הנוער של צרפת ובשנת 2001 זכה איתה באליפות העולם בכדורגל עד גיל 17. בסופו של דבר הוא החליט לשחק עבור נבחרת אלג'יריה. בספטמבר 2009 נכלל לראשונה בסגל הנבחרת במשחק נגד זמביה בו הוא לא שיחק. ב-11 באוקטובר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–3 נגד רואנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. בשנת 2010 השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2010 ובמונדיאל 2010. ב-27 במרץ 2011 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד מרוקו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2012. ייבדה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 והוא היה שותף להעפלה ההיסטורית של הנבחרת לשמינית הגמר.
אברהם בן שלמה (תימן)

קורות חייו

שנות חייו ותקופת פעילותו של ראב"ש לא ידועות בוודאות. יש מהחוקרים הסוברים כי הוא בן המאה ה-14, ויש כאלה המאחרים את תקופת חייו לראשית המאה ה-15. גם שאלת מקומו של ראב"ש איננה מוסכמת בקרב החוקרים וחכמי הדת. עם זאת, מרביתם סבורים כי מדובר בחכם יהודי-תימני ויוצאים מכלל זה הם הרב יחיא קאפח שסבר כי מוצאו של ראב"ש הוא מצרי דווקא, וכן פרופ' יהודה רצאבי שסבר כי הוא מאנדלוסיה.
ראיות למוצאו התימני של הראב"ש ניתן למצוא בעובדה שכל כתבי היד ששרדו מפירושיו מוצאם מתימן, בניתוח פילולוגי של הטקסטים המעיד כי ראב"ש היה ממוצא תימני, וכן משמו של הפירוש - "מדרש אלציאני". עם זאת, ניתן ליישב גם בין כל הדעות הללו בהעלאת ההשערה כי מדובר בחכם תימני שבדומה לחכמים תימנים אחרים, נדד במהלך חייו ופעל במקומות נוספים. אולם ייתכן שהציטוטים והמובאות הרבות מחכמי ישראל משאר התפוצות שליקט הראב"ש לפירושו, הם שהביאו את הרב יחיא קאפח ויהודה רצאבי לסבור שאין מוצאו מתימן.

יצירתו התורנית

הראב"ש היה בר אוריין ורחב אופקים. יצירתו מעידה על בקיאות רבה בספרות חז"ל, בספרות הגאונים, בחיבורי הרמב"ם, בפרשני המקרא האחרים ובספרות תקופתו. בפירושו הוא מלקט ביאורים ממקורות שונים, מעמת ביניהם, לעיתים מבקר אותם, ומכניס את פרשנותו המקורית. יצירתו כתובה ברובה בערבית, אך גם בעברית וארמית. פירושו מושפע רבות מדרכי חשיבתו של הרמב"ם.
מלבד תוכן פירושיו גופם, חשיבות כתבי הראב"ש היא, בין היתר, בכך שהוא מצטט מקורות, כולל מדרשי חז"ל, שאינם ידועים לנו ממקור אחר. בנוסף, יצירתו תורמת לחקר היווצרות הסוגה המדרשית בתימן. כמו כן, פירושו תורם לחקר התפתחות הקבלה בתימן, שכן הפירוש מכיל עדויות ראשונות למציאותו של ספר הזוהר בתימן. 
פירושו הוא רחב ידיים יסודי ומעמיק, אך כרוב חיבורי חכמי תימן בני זמנו, גם פירושו טרם נדפס במלואו. הרב יוסף קאפח עמל על הוצאת חלק מכתב היד לדפוס, תוך שהוא מתרגם ומבאר מערבית לעברית. הפירוש לכתובים שטרם נדפס מצוי בכתבי יד אצל החוקר יהודה לוי נחום.
הראב"ש חיבר פירושים על התלמוד. אולם רק חלק מפירושו נמצא על מקצת מסכתות הש"ס (מסכתות ביצה, פסחים, מועד קטן, מגילה וזבחים). עקב חסרון בית דפוס בתימן, לא יצא חיבור זה לאור כמו חיבורים רבים אחרים של חכמי תימן.
ספק שירותי אינטרנט

ספק אינטרנט או ספק הגישה לאינטרנט (מוכר באנגלית כ-ISP - ראשי תיבות של Internet Service Provider) הוא הגוף המאפשר למשתמש הקצה להתחבר לפרוטוקול TCP/IP המקשר בינו לבין רשת האינטרנט העולמית.
טארן (מחוז)

גאוגרפיה

מחוז טארן מתאפיין בשטח הררי או גבעי ובו שלושה רכסי הרים מרכזיים אשר נמשכים בכיוון דרום-מערב: רכס לקון (Lacaune), רכס סידובר (Sidobre) ורכס ההר השחור אשר משתייך לסוון (Cévennes). מדרונות ההרים מסולעים ומשמשים למרעה. הפסגה הגבוהה ביותר במחוז היא פיק דה מונטלה (Pic de Montalet) המתנשאת לגובה 1,265 מ'. אזור הגבעות מתחת לרכסי ההרים בנוי מאבן גיר ואבן חול ומשמש לגידול כרמים ומטעי פירות.
מחוז טארן גובל בצפון ובמזרח במחוז אוורון, בדרום-מזרח במחוז ארו, בדרום במחוז אוד, בדרום-מערב ומערב בגארון עילית, ובצפון-מערב בטארן וגארון.
אברהם יעקב פרידמן (השני)

ביוגרפיה

נולד לרבי ישראל מסדיגורה מאשתו השנייה, בת שבע, בערב תשעה באב, והוכנס לברית מילה בט"ו באב. אביו השקיע רבות בחינוכו, והפקיד את זקני החסידים ללמדו את אורחות החסידות.
בהיותו בן אחת-עשרה שנים התארס עם בלומא רייזל, בתו של רבי יצחק מאיר מקופיטשניץ, והחתונה הייתה בי"ז באב תרס"ב בקופיטשניץ. בי"ג בתשרי תרס"ז נפטר אביו, וחלק מהחסידים הכתירוהו כרבם, על אף שהיה בן 23 שנים. רוב החסידים הכתירו את אחיו רבי אהרן לרבי מסדיגורה, וכשזה נפטר בגיל צעיר הוכתר במקומו בנו, רבי מרדכי שלום יוסף בחתונתו, בעת שהיה בן 16. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, נדד הרב אברהם יעקב עם רוב אדמו"רי בית רוז'ין לווינה ושהה בה במשך 22 שנים. לאחר האנשלוס אילצו הנאצים אותו ורבנים נוספים לטאטא את רחובות העיר וינה כדי להשפילם. באותו זמן הבטיח שאם יעלה לארץ ישראל יטאטא את רחובותיה, ואכן כשגר בתל אביב היה מטאטא קטע מהמדרכה שסמוכה לביתו מדי בוקר, ורק כשראה שחסידיו מבחינים במעשיו, הפסיק. חסידיו פעלו להשגת ויזה לארץ ישראל, ומיד בבואו לארץ, בכ"ג באלול תרצ"ח (1938) קבע את ביתו בתל אביב, בנמקו שבעיר זו אין נשמעים פעמוני כנסיות. גידל שתי אחייניות שלו, בנות גיסו רבי אברהם יהושע השיל, בת שבע (לימים אשת הרב אהרן דוד פלינטשטיין) ובת נוספת לימים אשת הרב אהרן למברגר.
נפטר בה' בטבת תשכ"א, ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק שבגבעתיים, בלי להותיר אחריו צאצאים. במגוריו בתל אביב גידל את רבי יצחק מאיר פלינטנשטיין, בנה של אחייניתו בת שבע, שהוא כיום האדמו"ר מקופיטשניץ. בית מדרשו בירושלים נקרא על שם רבי אברהם יעקב. רבי מרדכי אוירבך (בנו של הרב שלמה זלמן אוירבך וחתן הרב אהרן למברגר האמור) הוא רב בית המדרש של הרב פרידמן בתל אביב.
דברי תורתו כונסו אחרי פטירתו על ידי האדמו"ר רבי יצחק מאיר פלינטנשטיין מקופיטשניץ לספר "אביר יעקב", מהדורה ראשונה ירושלים תשכ"ד. כמו כן יצא לאור ספר מתולדותיו בשם "אביר המלכות".

פעילותו הציבורית

רבי אברהם יעקב נמנה בין ראשוני ראשי אגודת ישראל, ועוד קודם לכן יסד יחד עם אדמו"רים נוספים לבית רוז'ין את "אגודת החרדים" בצ'רנוביץ. משך שנים רבות נמנה בין חברי מועצת גדולי התורה ומשך תקופה קצרה כיהן כנשיאה. ושאף לאחדות בין כל שומרי התורה, והיה מרבה לנאום בדבר חשיבות קירובם של חברי תנועת המזרחי. היה מחווה את דעתו בכל הנושאים שעמדו על סדר היום הציבורי, וראה את הדבר כחובתו האישית.
בהקמת המדינה ראה השגחה משמים, והרבה לבקש ששומרי מצוות ירבו לעלות לארץ כדי לעצב את דמותה הרוחנית על יסודות התורה. בנאומו בכנסייה הגדולה הרביעית, בשנת תשי"ד, אמר שמן הראוי שכל יהודי העולם יתיישבו בארץ ישראל. במיוחד חיבב את הר הכרמל והיה שוהה שם מספר שבועות מדי שנה.

עמדתו הציונית

כמו אדמו"רים אחרים מאדמו"רי בית רוז'ין, האמין האדמו"ר כי מדינת ישראל היא אתחלתא דגאולה. בישיבות מועצת גדולי התורה בתש"ז דרש מדינה יהודית ציונית על פי תורה ('מקטוביץ ועד ה' אייר' - יחסי אגודת ישראל והמדינה).
אלכסנדר קראקסביץ'

אלכסנדר קראקסביץ (סרבית: Aleksandar Karakasevic; ‏נולד ב־9 בדצמבר 1975) הוא שחקן טניס שולחן סרבי החובט ביד שמאל.
קראקסביץ' הוא שותף במשחקי הזוגות של סלובודן גרוז'יץ (Slovodan Grujic) ודירוג השיא שלו הוא 50 בעולם.
הוד ליפסון

הוד ליפסון הוא מהנדס מכונות ישראלי ופרופסור להנדסת מכונות באוניברסיטת קורנל, שם הוא עומד בראש המרכז למחשוב סינתטי (Computational Synthesis Lab). מחקריו עוסקים ברובוטיקה בעלת מאפיינים כמו-ביולוגים, כמו יכולת בניה מודולרית.
בשנת 1985 החל ללמוד לתואר ראשון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות ובשנת 1998 סיים דוקטורט בהנדסה ובבינה מלאכותית בטכניון בהנחיית פרופסור משה שפיטלני. נושא התזה שלו היה: “Reconstruction of a 3Dobject from a single freehand sketch as means for CAD interfacefor conceptual design and analysis". את לימודי הפוסט דוקטורט המשיך באוניברסיטת ברנדייס ועד לשנת 2001 שימש כמרצה ב-MIT. בשנת 2008 מונה כפרופסור חבר באוניברסיטת קורנל.
ב-2007 הציג בוועידת TED רובוט בעל מודעות עצמית, פרי פיתוחו.
בשנת 2009 פיתח יחד עם אחד מתלמידיו, מייקל שמידט, את "מכונת אאורקה", אשר מנסה לפענח חוקי טבע ללא ידע מוקדם. בין השאר המכונה חשפה חוקים פיזיקליים שקשורים לתנודת מטוטלת כפולה באופן שמעיד על כך שהמכונה יכולה לא רק ללמוד אלא גם לייצר ידע חדש שלא היה קודם
.
ניסן ב"ק

ניסן בָּ"ק (1815, ברדיצ'ב - י' בכסלו תר"ן דצמבר 1889, ירושלים) היה מדפיס ספרים ואיש ציבור בישוב הישן בארץ ישראל במאה התשע עשרה. 
המסורת המשפחתית רואה בשם ב"ק את ראשי התיבות 'בעל קורא', תפקיד בו שימש אחד מאבות המשפחה. על פי גרסה אחרת, ב"ק הוא ראשי תיבות: "בן קדושים", כי אחד מאבות המשפחה נהרג על קידוש השם.

ביוגרפיה

ב"ק נולד בברדיצ'ב ועלה לארץ עם אביו ישראל ב"ק לארץ ישראל בהיותו נער. יחד עם משפחתו התגורר בעיר צפת ועזר לאביו בבית הדפוס המשפחתי. בראשית שנות העשרים לחייו עמד בראש המשק החקלאי שהקים אביו בג'רמק שבהר מירון. במשק זה נולד בנו בכורו ובברית המילה של בנו השתתפו משה מונטיפיורי (שהתכבד לשמש סנדק) ואשתו יהודית שסיירו באותה העת בארץ. באמצע שנת 1839 הפך המצב הביטחוני בג'רמק לקשה מנשוא והמשק נעזב. גם  רעידת האדמה שפקדה את צפת והאזור ב-1837 תרמה לעזיבתם את האזור. 
ב-1839 עבר ניסן ב"ק, כמו אביו ישראל ב"ק, לגור בירושלים. בירושלים הצטרפו השנים לחוגי החסידים. הוא בלט כעסקן בחוגי החסידים הירושלמים ושמש נציגו של האדמו"ר מבויאן בירושלים. 
הוא יזם את הקמת השכונה 'קריה נאמנה' שליד שער שכם, צפונית לחומת העיר העתיקה. שמה הראשון של השכונה היה 'אהלי משה ויהודית' על שם משה מונטיפיורי ואשתו יהודית. לימים נקראה השכונה בפי תושבי ירושלים 'בתי ניסן ב"ק'. שכונה זאת הייתה השכונה הראשונה בירושלים שנבנתה על ידי חסידים ולא על ידי הפרושים.
מפעל ירושלמי נוסף בו היה מעורב ניסן ב"ק ולימים נקרא על שמו הוא בית הכנסת תפארת ישראל ברובע היהודי שבעיר העתיקה. ניסן ב"ק היה הרוח החיה בהקמת בית הכנסת זה והיה גבאי ראשי בבית הכנסת עד למותו. עקב כך נקרא בית הכנסת 'תפארת ישראל' בפי תושבי ירושלים 'נישה"ס שול' כלומר בית הכנסת של ניסן. 
כמו כן, פעל להפצת ההשכלה בירושלים אך עם זאת היה יהודי שומר תורה ומצוות. כמו כן, הוא פעל במסגרת אגודת 'עזרת נדחים' שלחמה במיסיון שבירושלים וסייעה להקמת שכונת התימנים בכפר השילוח שליד הכפר סילואן.
שארלוט אגליי ד'אורליאן

ביוגרפיה

שרלוט אגליי נולדה ב-20 באוקטובר 1700 בפאלה רויאל, פריז, לפיליפ השני, דוכס אורליאן ולפרנסואז מארי דה בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ומאדאם דה מונטספן. בשנת 1714 הועלתה ההצעה לחתנה עם לואי ארמנד השני, נסיך קונטי, בנו של פרנסואה לואי, נסיך קונטי, אולם סבה לואי הארבעה עשר התנגד לכך. בשנת 1715 רצתה אמה לחתנה עם בן דודה לואי אוגוסט, נסיך דומבה, בנו של לואי אוגוסט, דוכס מיין, אולם שרלוט אגליי סירבה לכך. בשנת 1718 ניהלה שרלוט אגליי רומן עם ארמנד דה וינרו דו פלסי, ולאחר שהוא נעצר בשל השתתפותו בקונספירציית סלאמארה, היא ביקשה מאביה לחון אותו.
לבסוף, ב-11 בפברואר 1720 התחתנה שרלוט אגליי עם פרנצ'סקו ד'אסטה, נסיך מודנה בנישואים באמצעות שליח, וב-21 ביוני נערך טקס הנישואים הרשמי במודנה, ונדונייתה עמדה על 1.8 מיליון ליברות. זמן קצר לאחר החתונה חלתה שרלוט אגליי באבעבועות שחורות ונטתה למות, ואף הוזמן אליה כומר שיתן לה את הסקרמנטים האחרונים, אולם במפתיע היא התאוששה ושבה לאיתנה. מצבם הכלכלי של שרלוט אגליי ובעלה לא שפר עליהם, ובשנת 1727 הם נסעו לתקופה קצרה לצרפת, שם היא הרגישה לא רצויה, ובשנת 1728 הם עברו להתגורר בגונובה.
במהלך מלחמת הירושה הפולנית נכבשה דוכסות מודנה על ידי הצבא הצרפתי, ובשל כך הם נאלצו לעבור לבולוניה. בשנת 1734 הם נסעו שוב לפריז, אולם אמה ואחיה לא התייחסו אליה כלל. במהלך שהותה בצרפת התגלע ויכוח בינה לבין אחותה לואיז אליזבת ד'אורליאן, אולם משפחתה צידדה באחותה והתייצבו נגדה. אף על פי כן שרלוט אגליי העדיפה את החיים בצרפת, וניסתה להישאר שם כמה שיותר זמן. בשנת 1737 מת חמיה רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה, ובעלה עלה לשלטון במקומו, אולם למרות זאת היחס אליה ממשפחתה לא השתנה. בקיץ 1739 חזרה שרלוט אגליי למודנה, ופתחה בטיפוח חצרה וחיי התרבות בה. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית ברחה שוב שרלוט אגליי לצרפת, ושהתה שם תקופה ארוכה, שבמהלכה היא חיתנה שתיים מבנותיה עם נסיכים צרפתיים, ותפסה עמדה פוליטית בחצר המלוכה.
לאחר תום מלחמת הירושה האוסטרית ביקש פרנצ'סקו שוב ושוב מאשתו לחזור אליו למודנה, אך שרלוט אגליי הערימה שוב ושוב מכשולים על כך, משום שלא רצתה לוותר על החיים הזוהרים והנוחים בוורסאי. כשחזרה לבסוף למודנה בשנת 1759, בעלה, שלא האמין שיראה אותה שוב, ניהל מערכת יחסים עם האלמנה מארזה סימונטי, תרזה די קסטלברקו. הדוכסית נשארה רק חודשיים במודנה וחזרה לצרפת, שם היא בילתה את שנותיה האחרונות לפני שמתה כשהיא חולה וסובלת מדיכאון ב-19 בינואר 1761.
סוציולוג

סוֹציוֹלוֹג הוא מדען העוסק בענף הסוציולוגיה, קרי מדען החוקר את ההתנהגות האנושית כחלק ממכלול החברה בה היא מצויה, ודרך ההקשר התרבותי שלה.
הכשרת סוציולוגים נעשית במסגרת החוג לסוציולוגיה במוסדות ההשכלה הגבוהה.

התפתחות מקצוע הסוציולוג

הוגי דעות והיסטוריונים תיעדו ועסקו בתיאור עמים שונים, מוסדות הדת שלהן ומבנה המשפחה, וההבדלים השונים ביניהם והסיבות לכך כבר מימי קדם. אולם מושג הסוציולוג המודרני, בתור אדם שחוקר את הנושאים האלה בצורה מדעית, ומנתח אירועים ותהליכים חברתיים באמצעות שיטות מדעיות ונתונים כמותיים, החל להתפתח רק במאה ה-17.
שגשוגו של מחקר מדעי הטבע, בזכות התבססותו על ניסויים כמותיים והשערות המבוססות על תצפית מדעית, הובילה חוקרים כגון ג'ון גרנט האנגלי, ג'אמבטיסטה ויקו ושרל מונטסקיה לתאר תופעות חברתיות באמצעות שיטות ששימשו עד כה להסברת מדעי הטבע.
במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 קמו חוקרים כגון אדם פרגסון, ואלכסיס דה-טוקויל שהסבירו תופעות חברתיות באמצעות כלים שכיום נחשבים לכלים סוציולוגיים, אולם הם לא התייחסו לעצמם בתור סוציולוגים אלא כפסיכולוגים חברתיים. 
הראשון שכינה את עצמו סוציולוג, ולמעשה טבע את המונח סוציולוגיה היה אוגוסט קונט ב-1837, כינוי שמעתה והלאה שימש קבוצות ויחידים שונים לתיאור תפקידם. הכינוי רווח בייחוד בצרפת, וחוקרים כגון פייר לה פלי ורנה וורמאס כינו את עצמם סוציולוגים.
בסוף המאה ה-19 הפך הסוציולוג להיות מקצוע מדעי נפרד שנלמד באוניברסיטאות, בארצות הברית, גרמניה, וצרפת. בעוד בארצות הברית הסוציולוג קיבל גם השכלה רחבה, באירופה התמקדו מוסדות הלימוד בהכשרה מקצועית בלבד.
חלק גדול ביצירת אופי תפקידו של הסוציולוג כמדען וחוקר נעשה על ידי מקס ובר, שקבע שהסוציולוג צריך לראות את הערכים האנושים כנתונים, ושתפקידו הוא לחקור את תנאי היווצרותם של ערכים אלה. לפי ובר הסוציולוג צריך להיות אובייקטיבי לחלוטין לנושא אותו הוא חוקר. כיום דרישה זו של ובר נראית כתביעה שרוב החוקרים אינם יכולים לעמוד בה.

סוציולוגים בישראל

הסוציולוג הארץ-ישראלי הראשון היה ארתור רופין שחקר את הסוציולוגיה של חברות יהודיות ברחבי העולם. יחד עם עמיתו מרטין בובר הניח את היסודות לענף הסוציולוגיה בארץ, ושניהם לימדו לראשונה את הסוציולוגיה באוניברסיטה העברית. כיום קיימות מחלקות להכשרת סוציולוגים באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמכללות אחדות.
ורנר קיניץ

קריירה מוקדמת

קיניץ נולד ב-3 ביוני 1885 בהמבורג שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס קיניץ לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-64 (ברנדנבורג ה-8 - גנרל-פלדמרשל הנסיך קרל וילהלם מפרוסיה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן, ומונה למפקד פלוגה ברגימנט. בסוף שנת 1915 מונה לקצין מטה במטה הכללי, ובשנת 1917 מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-21. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קיניץ ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1925 הועלה קיניץ לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1926 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר. ב-1 ביולי 1929 מונה למפקד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-18, וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1932 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-15, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הביצורים בשטוטגרט. ב-1 במרץ 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-24, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-17.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה קיניץ מפקד הקורפוס ה-17, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה ה-14 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות B, ובשלב השני כחלק מהארמייה ה-18. במהלך מבצע ברברוסה לחם קיניץ עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-31 באוגוסט 1941 קיבל על פעולותיו בקרבות את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-23 בינואר 1942 פרש קיניץ מתפקידו, וב-1 במאי 1942 מונה למפקד המחוז הצבאי השני בשטטין. בינואר 1945 פרש קיניץ לביתו, וב-22 באפריל 1945 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בכסף. לאחר כניעת גרמניה הנאצית בסוף המלחמה, נלקח קיניץ בשבי בעלות הברית.

לאחר המלחמה

קיניץ שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר קיניץ בהמבורג, עד למותו ב-31 בדצמבר 1959.