google/wiki40b huggingface dataset:
תמר עילם גינדין

ד"ר תמר עילם גינדין (נולדה ב-6 בנובמבר 1973) היא בלשנית המתמחה בפרסית ובאיראן הקדומה והמודרנית.

ביוגרפיה

נולדה בירושלים וגדלה בגדרה. מגיל צעיר נמשכה עילם גינדין ללימודי שפות וכבר כנערה למדה, בין היתר, סינית, צרפתית וערבית. בגיל 14 החלה להתעניין בפרסית ובתולדות איראן, בעקבות התיידדותה עם עולה חדשה מאיראן. בהמשך שירתה בחיל המודיעין. סיימה תואר ראשון בבלשנות באוניברסיטה העברית בשנת תשנ"ז, והמשיכה ללימודי דוקטורט במסלול הישיר בחוג לבלשנות תחת פרופסור שאול שקד אותו סיימה בשנת תשס"ה. גינדין לימדה את השפה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה.
עילם גינדין היא חברת סגל בכירה במרכז שלם, עמיתת מחקר במכון מאיר ומרים עזרי לחקר איראן והמפרץ הפרסי באוניברסיטת חיפה, חוקרת בצוות הפרסית היהודית של פרויקט פרידברג לחקר הגניזה הקהירית, חוקרת ומרכזת הפרויקט הבינלאומי של מילון הפרסית האמצעית, חוקרת ראשית בפרויקט מיפוי איזוגלוסות, במסגרת מענק Minerva Arches של מכון מקס פלאנק, ומפתחת הדרכה והוראת תחביר פרסי בעברית.
היא מרצה מעל גבי במות שונות, לרבות באמצעי התקשורת, בהם היא מתראיינת ומגישה תוכניות, בנושאי השפה הפרסית, ההיסטוריה והאקטואליה של איראן וזיקתן ליהדות ולמדינת ישראל (כולל התמחות בניתוח מגילת אסתר לאור ההיסטוריה והשפה הפרסית) ומתחזקת בלוג פעיל בשם "עברית וחיות אחרות".
בשנת 2006, לאחר שילדה שני ילדים, שימשה כפונדקאית וילדה את בנה של חולת כליות שהרופאים אסרו עליה להיכנס להריון. עילם גינדין מרצה בפורומים שונים גם על נושא זה.
בתחילת 2018 החלה להעלות פודקאסט באתר ייעודי בשם "איראניום מועשר", הדן על נושאים שונים באיראן כגון היסטוריה ומיתולוגיה איראנית, ואקטואליה וחדשות מתוך איראן בעיקר על רקע המחאות כנגד המשטר.
סיגור רוס

היסטוריה

הלהקה הוקמה על ידי יונסי, גאורג, ואגוסט, המתופף המקורי, ב-1994. לאחר מכן הצטרף קיארטן. בהרכב זה, הם הקליטו את שני אלבומיהם הראשונים: Von, אלבום הבכורה, שנחשב לאלבום האקספרימנטלי ביותר של הלהקה, ו-Ágætis Byrjun, שנחשב לאלבום הטוב ביותר של הלהקה. לאחר סיום הקלטות אלבומם השני (Ágætis Byrjun) עזב אגוסט לטובת קריירה בעיצוב גרפי. בשנת 2002 הקליטה הלהקה את אלבומם השלישי, שנקרא ( ). אלבום זה מתאפיין באווירה אפלה יותר מהאלבומים הקודמים, והוא מושר כולו בשפת ג'יבריש המכונה הופלנדית (Hopelandic - "שפת התקווה"). לפני הקלטת האלבום, הלהקה רכשה מבנה נטוש של בריכת שחייה בעיר מוספלסבאיר, והפכה אותו להיות אולפן ההקלטות שלהם. האלבום כולו הוקלט במקום זה. בנוסף, אולפן זה שימש בין היתר להקלטות אלבומיה הבאים של הלהקה. בשנת 2005 יצא אלבומם הרביעי, "Takk..." (איסלנדית: "תודה..."), וב-2008 יצא האלבום "Með Suð í Eyrum Við Spilum Endalaust", שניהם "רועשים" יותר ואפלים פחות מ-( ).
בשנת 2010 הודיע סולן הלהקה, יונסי, כי סיגור רוס מפסיקים זמנית את שיתוף הפעולה ביניהם, על רקע שיקולים אישיים של חברי הלהקה והצלחתה של קריירת הסולו שלו.
קיארטן עזב את הלהקה ב-2013. על עזיבתו הכריזה הלהקה במפתיע לראשונה דרך האתר reddit, במהלך שיחת שאלות ותשובות שהתנהלה עם כלל הציבור בצורה מקוונת.
ב-2013 יצא אלבומם "Kveikur" השונה מוזיקלית מאלבומיהם הקודמים - אפל הרבה יותר מה שמתבטא בין היתר בשימוש רב בבס עם דיסטורשן כבד.

סגנון מוזיקלי

המוזיקה שיוצר ההרכב היא מוזיקה מורכבת מאוד, שבדרך כלל יוצאת מתבנית הבית-פזמון-בית-פזמון הרגילה. רוב שירי הלהקה נעים בין 6 ל-10 דקות, לעיתים אף יותר. יונסי, גיטריסט וסולן הלהקה, שר לרוב בקול גבוה ובסגנון פלצטו, והוא אינו משתמש בגיטרה ככלי קצב בדרך כלל, אלא מנגן עליה בעזרת קשת צ'לו, שיטת נגינה הגורמת ל"פידבק". רוב אלבומי הלהקה, ובמיוחד אלבומם השני, כוללים כלי מיתר רבים, המעניקים נופך קלאסי לצליל של הלהקה.
בשירים רבים מורגשת גם עבודת פסנתר משמעותית. הלהקה מושפעת רבות ממוזיקת אמביינט. מאחורי כל אלה, נותרת יחידת הקצב של ההרכב (באס ותופים) אשר לרוב מלווה מאחור את שאר הכלים, אך היא איננה דומיננטית במיוחד.
פעמים רבות בנויים השירים על תבנית קלאסית של שקט-רעש-שקט-רעש, או בנייה איטית של השיר עד להתפרצות. דוגמה טובה לכך היא השיר "Glósóli" מתוך האלבום Takk...‎. השיר נפתח בבייס-ליין איטי ורגוע, ושירה מתונה של יונסי. בהמשך מופיע קטע גיטרה רפטטיבי שמתגבר לאט-לאט, עד שהוא מתפרץ באלימות שתי דקות לפני הסיום, בעוד המתופף חובט בתופים. קטע כמעט מטאלי זה מהווה ניגוד לשירתו הגבוהה של יונסי, שהיא כמעט בלתי ניתנת לשמיעה].
"Kveikur" מהווה שינוי בסגנונם המוזיקלי שהיה בעיקר פוסט רוק אמביינטי עדין, לכבד יותר - גובל בפוסט מטאל.

הופלנדית

הופלנדית היא שפת ג'יבריש אשר הומצאה על ידי סולן הלהקה, יונסי, והוא משתמש בה בחלק משירי הלהקה. השימוש הראשון בשפה זו היה בשיר הנושא מתוך אלבום הבכורה, Von ("תקווה" באיסלנדית - על שם שיר זה נקראת השפה "Vonlenska" - שפת התקווה). באלבום השני, הושר שיר אחד בהופלנדית - Olsen Olsen שמו. האלבום השלישי של הלהקה, ( ), הושר כולו בהופלנדית. באלבום הרביעי של הלהקה, Takk... ישנם ארבעה שירים בהופלנדית.
אמה סזר

ביוגרפיה

סזר נולד בבאס פואנט במושבה הצרפתית מרטיניק. בגיל 18 קיבל מלגת לימודים לבית הספר היוקרתי תיכון לואי הגדול ועבר לפריז. בשנת 1935 התקבל למוסד להשכלה הגבוהה אקול נורמל סופרייר. אחת המסות הראשונות שפרסם באותו זמן, במשותף עם הסופר לאופולד סדאר סנגור הייתה החיבור L'Étudiant Noir' (הסטודנט השחור), בו טבע לראשונה את המונח "Négritude"‏ , שפירושו "שחוֹרוּת" במשמעות של "זהות שחורה". מונח השחורות הפך בהמשך למונח שגור בפוליטיקה הצרפתית ולאבן יסוד בחיבורים הדנים בסוציאליזציה (חיברות) של האדם השחור במערב, ושל שורשי זהותו הפנימית, מעבר לצבע עורו.
בהמשך נודע כמשורר אנטי-קולוניאליסטי, וכפוליטיקאי מוערך.
הפואמה "מחברת על השיבה אל המולדת" שכתב נחשבת אחת היצירות הגדולות של השירה הצרפתית במאה העשרים.
סזר שימש במשך 56 שנים (1945–2001) כראש העיר של פור דה פראנס, בירת מרטיניק. בשנים 1945–1993 היה חבר האספה הלאומית הצרפתית. בהתחלה היה פעיל מטעם המפלגה הקומוניסטית אותה עזב בשנת 1956 מתוך תדהמתו ומחאתו מול הגינוי של הסטליניזם. הצטרף אז למפלגת הליכוד האפריקני ושל הפדרליסטים PRAF, כדי ליצור כעבור שנתיים תנועה פוליטית חדשה - המפלגה המתקדמת המרטיניקנית (Le Parti Progressiste Martiniquais) שדוגלת באוטונומיה של האי.
בפרלמנט הצרפתי היה חבר ללא רישום מפלגתי בשנים 1958–1978, ובשנים 1978–1993 כיהן בו כבן ברית למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.
היה ידוע בעמדותיו האנטי קולוניאליסטיות ובדרישותיו לשוויון.
ב-15 בינואר 2007 נקרא שדה התעופה של מרטיניק בפור דה פראנס - לה למנטן בשם "שדה התעופה אמה סזר - מרטיניק", כאות כבוד לאמֶה סזר.
ב-17 באפריל 2008 נפטר אמה סזר בבית חולים בפור דה פראנס עקב מחלת לב. בהלוויתו נכח גם נשיא צרפת, ניקולה סרקוזי.
בעלי חיים בשימוש צבאי

במהלך ההיסטוריה בעלי חיים שימשו את האדם לצורכי מלחמה ולוגיסטיקה צבאית. בני האדם ניצלו את תכונותיהם המיוחדות של החיות (כוח רב, חושים מחודדים) על מנת לבצע דברים שלאדם קשה לבצעם. 
בעלי חיים שימשו את האדם בתור בהמות משא ורכיבה החל מהאלף ה-4 לפנה"ס בשומר. בהמות אלו משכו את מרכבותיהם של השומרים.

בהמות משא

בהמות משא כגון שוורים, חמורים, פרדות, גמלים ואחרים איפשרו את שינוע האספקה לכוחות. בהמות המשא הבטיחו את התקדמותו של הצבא ושימשו כמזונו בהיעדרו של מזון אחר. השוורים, בגלל כוחם הרב, שימשו גם לגרירת תותחים כבדים לשדה הקרב.
באזורים הרריים שימשו בעלי חיים, חלקם אנדמיים כגון יאק הבית או למה, כדי לשנע אספקה. הפרדות נשארו בשימוש צבאי עד עצם היום הזה באזורים הרריים שאליהם לא יכולים להגיע כלי רכב.

בעלי כנף

יונים שימשו בתור שליחים מהעת העתיקה ועד העת החדשה. המסרים שהעבירו יוני הדואר היו חשובים לתפקוד הכוחות ולא פעם היו הקשר היחיד של המבצר הנצור עם העולם החיצון.
במלחמת העולם השנייה היה ניסיון להשתמש בעטלפים על מנת לפזר פצצות תבערה מעל יפן, אך רעיון פצצת העטלף נגנז לאחר פיתוח פצצת האטום. פרויקט מוזר יותר היה פרויקט יונה: פיתוח טיל המונחה באמצעות יונים, אך למרות שזה הצליח יותר מקודמו, גם הוא לא נכנס לשירות מבצעי.
בצה"ל נבחנו אווזים כמתריעים על התקרבות לגדרות בסיסים ובזים כמתריעים על התקרבות אדם לכוח שאורב בשטח. הניסויים היו מוצלחים מאוד אך לאחר ש"המשוגע לדבר" השתחרר הם הופסקו.
ביולי 2018, בז שלרגלו נקשר חוט שבקצהו חומר בעירה, שימש את תושבי רצועת עזה להצתת דליקה בעוטף עזה].

פיל מלחמה

פיל מלחמה הייתה החיה האימתנית ביותר של העת העתיקה. החיה העצומה רמסה את האויבים שעמדו מולה והטילה מורא בלב החיילים. האפקט שהיה להסתערות הפילים היה עצום. רוב הצבאות, למעט הממושמעים ביותר, ברחו למראה המחזה האיום. מקרה מפורסם הוא מותו של אלעזר המכבי, שהפיל אותו הרג, מחץ אותו למוות. באחד הקרבות של מרד החשמונאים.

חזירי מלחמה

בעבר השתמשו הרומאים בחזירי מלחמה, חזירים יכולים להשמיע קול חזק מאוד קרוב לרעש של מטוס שממריא וכך הם הבהילו את הפילים של הצבא השני שרמסו את החיילים שנלחמו ברומאים.

בעלי חיים ימיים

חיל הים האמריקני משתמש בדולפינים ואריות ים על מנת לאתר ולפרק מוקשים ימיים.
ניסים עזיקרי

ביוגרפיה

עזיקרי נולד בקיץ 1939 בעיר וארנה, בולגריה. בגיל 7 הופיע לראשונה בתיאטרון. ב-1948, במהלך מלחמת השחרור, עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בלוד. בגיל 13 עבר עם משפחתו ליפו. בנעוריו למד בסטודיו הדרמטי של "תיאטרון האהל" בתל אביב, בהדרכת משה הלוי.
בשירותו הצבאי נמנה עם מייסדי להקת גייסות השריון, שם גם הכיר את אשתו לעתיד, הזמרת עליזה מלול. לאחר סיום שירותו בצה"ל התקבל לתיאטרון "הבימה" ב-1961, וצורף לקולקטיב ב-1966.
עזיקרי נישא לעליזה מלול ונולדה להם בת - פאני. באמצע שנות ה-60 הכירה עליזה את הזמר אריס סאן והתפתח ביניהם שיתוף פעולה מקצועי וגם רומן שכיכב בטורי הרכילות באותה עת. בעקבות הרומן נפרדו בני הזוג עזיקרי, אולם המשיכו להתגורר בסמיכות בתל אביב. ניסים עזיקרי נטל חלק בגידול הבת המשותפת פאני ואחותה הצעירה סאני, בתם של עליזה ואריס סאן, עד שעליזה עזבה את הארץ עם בנותיה בתחילת שנות ה-70.
עזיקרי שיחק ב"תיאטרון זירה", "תיאטרון האהל" ו"תיאטרון הבימה" והשתתף בין השאר בהצגות: "מחכים לגודו", "הארכיטקט והקיסר", "ז'אן דארק", "הלילה השנים עשר", "יתוש בראש", "הכתובה" ו"גן הדובדבנים".
כמו כן, השתתף בסרטים: "הם היו עשרה", "תעלת בלאומילך", "פנטסיה על נושא רומנטי", "חצי חצי", "אהבה גנובה" ו"אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב". בסרט "המובטל בטיטו" השתתף בכתיבת התסריט עם זאב רווח על-פי מחזהו של טומי לפיד "תפוס את הגנב".
עזיקרי הגיש פינה בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", ביחד עם בנו גורי, וכן הוציא תקליט אודיו בו הוא מקריין עיבוד בחרוזים ליצירתו של סרגיי פרוקופייב, "פטר והזאב".
בשנת 1975 הציג ציורים בתערוכה קבוצתית בגלריה 123 בתל אביב.
בשנת 1988 יצא לאור ספרו של עזיקרי "רשמים בלי מסכות" בהוצאת משרד הביטחון במסגרת האוניברסיטה המשודרת. הספר מכיל אוסף של שיחות, בהן הוא מסביר את איך ניגש לגלם דמויות שונות במהלך הקריירה שלו.
לאורך שנות חייו, לקה פעמיים בהתקף לב ובפעם השלישית נפטר מהתקף לב בשנתו והוא בן 50. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
הותיר אחריו, מנישואיו הראשונים לזמרת עליזה עזיקרי, את בתו פאני, ומנישואיו השניים, את אשתו חמדה ושני ילדים.
לאחר מותו החליט יעקב אגמון, מייסד פסטיבל "תיאטרונטו" להצגות יחיד, כי הפרס להצגה הזוכה בפסטיבל יקרא "פרס נסים עזיקרי".
באוקטובר 2010 הוצב לוח זיכרון על הבית בו התגורר ברחוב ביל"ו בתל אביב.
אשר שניר

ביוגרפיה

שניר נולד בתל אביב וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני ה במגמה הפיזיקלית. בשנת 1960 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס מספר 37. לאחר שסיים את הקורס בשנת 1962 הוצב כטייס קרב בטייסת מיסטר. בשנת 1965 נשלח לארצות הברית לבחון את מטוס הסקייהוק שאותו שקל חיל האוויר לרכוש. לאחר טיסות ניסיון המליץ שניר להצטייד בו. במלחמת ששת הימים היה שניר טייס שחק בטייסת העטלף, וביומה הראשון של המלחמה השתתף במבצע מוקד. במהלך המלחמה הפיל שלושה מטוסים. 
כמה ימים לאחר המלחמה, ב-15 ביוני 1967, השתתף שניר בקרב אוויר המוני באזור תעלת סואץ בו הופלו ארבעה מטוסי מיג 21 ומטוס שחק ישראלי. במהלך הקרב הפיל שניר שני מטוסים. ב-1969 התמנה לסמ"ט א' בטייסת ובמלחמת ההתשה רשם שבע הפלות נוספות, שהפכו אותו לראשון הטייסים בחיל האוויר שלזכותו נזקף דו-ספרתי של הפלות. באחד מקרבות האוויר הללו, שהיה ממושך במיוחד, הפיל שניר מטוס סורי אותו הטיס פאיז מנסור, מפקד טייסת ומבכירי הטייסים בחיל האוויר הסורי מעל רמת הגולן. הפלתו האחרונה במלחמת ההתשה הייתה במהלך קרב אוויר נגד טייסים רוסיים בו הופל טייס סובייטי שהטיס מיג 21 מעל שטח מצרים.
באוקטובר 1970 עבר הסבה למטוסי קורנס. בשנת 1971 עבר לבית הספר לטיסה בבסיס חצרים ופיקד על טייסות הדרכה. במלחמת יום הכיפורים לחם בהצבת חירום כטייס F-4 פנטום והשתתף בקרבות אוויר ותקיפות רבות, בהם רשם לזכותו הפלה וחצי. את חצי ההפלה האחרונה שלו רשם ב-17 באוקטובר 1973. 
לאחר המלחמה פיקד שניר על טייסת העטלף. בשנת 1975 מונה לראש ענף מטוסים באגף אמצעי לחימה של מטה חיל האוויר, ולקצין פרויקט פיתוח מטוס הכפיר. בשנת 1977 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בית הספר לטיסה. 
שניר יצא ללימודי תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בכלכלה ומנהל עסקים. לאחר שחזר לישראל התמנה ב-1981 למפקד בסיס חצרים בדרגת תת-אלוף. ב-1983 מונה למפקד להק האוויר ובאוגוסט 1984 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל. 
ב-5 באוקטובר 1986 נפטר ממחלת הסרטן ממנה סבל לאורך שירותו. נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
רכס פישינג

מקור השם

בשנת 1917 נקרא הרכס "הרי פישינג" (Fishing Mountains), ב-17 בינואר 1952 שונה שם הרכס לשמו הנוכחי.
מיון הכנסה

מיון הכנסה (באנגלית: Insertion sort) הוא אלגוריתם מיון השוואתי פשוט. הוא יעיל עבור מערכים קטנים ועבור מערכים שהם כבר ממויינים ברובם (למשל, אם המערך מויין בעבר, ולאחר מכן הוסיפו לו מספר מועט של איברים, מבלי לדאוג שהם ימוקמו במקום הנכון).
זמן הריצה הממוצע של האלגוריתם הוא  פעולות (בדומה למיון בועות).

תיאור האלגוריתם

בכל איטרציה (מעבר על המערך) נלקח איבר ממערך הקלט, ומוכנס למקומו הנכון בתוך המערך הממוין שנבנה, במהלך המיון, בחלק השמאלי של המערך. לאחר השלב הראשון כולל האזור הממוין במערך את שני האיברים הראשונים, לאחר מכן את שלושת האיברים הראשונים וכן הלאה. כך עד לסיומו של מערך הקלט. המיון נעשה במקום, כלומר ללא צורך בזיכרון נוסף, פרט למערך עצמו ולתא עזר בודד.
דוגמה לקוד דמה עבור מערך המתחיל באינדקס 0 (כמו בשפת C):
 for j ←1 to length(A)-1
     key ← A[ j ]
     > A[ j ] is added in the sorted sequence A[0, .. j-1]
     i ← j - 1
     while i >= 0 and A [ i ] > key
         A[ i + 1 ] ← A[ i ]
         i ← i - 1
     A [i + 1] ← key
דוגמה למימוש עבור מערך מכל סוג נתונים שהוא (בשפת C):
void insert_sort (void *arr, size_t num, size_t size, int (*cmp) (const void *, const void *)){
    void *key;
    size_t j;
    int i;
    
    key = malloc (size);
    
    for (j = 1 ; j < num ; j++)
    {
        memcpy (key, (void *) ((char *) arr + size * j), size);
        
        i = j - 1;
        while (i >= 0 && cmp ((char *) arr + size * i, key))
        {
            memcpy ((char *) arr + size * (i + 1), (char *) arr + size * i, size);
            memcpy ((char *) arr + size * i, key, size);
            
            i--;
        }
    }
    
    free (key);}

חישוב סיבוכיות

אם נגדיר כשלב ראשון את ההסתכלות על מקומות 1 ו 2 (או למען הקיצור עד מקום 2 במערך), אז שלב שני יהיה הסתכלות עד מקום 3, שלב שלישי הסתכלות עד מקום 4, וכן הלאה, ולכן, בסך הכל יהיו n-1 שלבים כדי למיין מערך שמכיל n מקומות.
לכן, במקרה הכי גרוע, בשלב הראשון תבוצע פעולת החלפה אחת (שמורכבת ממספר סופי של פעולות) (כלומר, החלפה בין המקום הראשון והמקום השני), בשלב השני יבוצעו 2 פעולות החלפה (שמורכבות ממספר סופי של פעולות) (כלומר החלפה בין המקום השלישי למקום השני ואז בין המקום השני למקום הראשון), בשלב השלישי 3 פעולות החלפה וכן הלאה, עד שבשלב ה n-1 )לפי ההגדרה הוא השלב האחרון במיון( יבוצעו n-1 פעולות החלפה, ולכן מספר הפעולות חסום למעשה על ידי  פעולות החלפה (כאשר כל פעולת החלפה מכילה עד מספר קבוע של פעולות) השווה ל- פעולות (לפי הגדרת סכום סדרה חשבונית).
ומכאן שסיבוכיות זמן הריצה (במקרה הגרוע) שייכת ל-.
סיבוכיות הזיכרון היא  בגלל שמשתמשים במספר קבוע של משתנים נוספים כדי לבצע את המיון.
סידני וב

ביוגרפיה

וב נולד בלונדון למשפחה של עוסקים חופשיים. הוא למד משפטים באוניברסיטת לונדון בזמנו החופשי כשבה בעת עבד במשרה משרדית. בשנת 1895 סייע להקים את בית הספר לכלכלה של לונדון (London School of Economics) בעזרת עיזבון שהושאר לטובת החברה הפביאנית על ידי תורם. הוא מונה לפרופסור למינהל ציבורי בשנת 1912 ושירת בתפקיד במשך חמש-עשרה שנה. בשנת 1892 נישא וב לביאטריס פוטר, אשר עימה חלק השקפות ואמונות. הונה של ביאטריס איפשר לווב לעזוב את עבודתו המשרדית ולהתרכז בפעילויות אחרות. השניים היו חברים במפלגת הלייבור והיו פעילים פוליטית. ב-1917 ניסח וב את סעיף 4 של חוקת הלייבור, שאומץ על ידי המפלגה ב-1918. סידני הפך לחבר פרלמנט מטעם מחוז סיהאם בשנת 1922. הזוג נהג לארח את ארוחות מועדון ה-Coefficients, אשר משך אליו את הפוליטיקאים וההוגים הבולטים של התקופה.
בשנת 1929 קיבל את התואר ברון פספילד ושירת כשר בממשלה (הוא היה גם שר המושבות וגם השר לענייני הדומיניון), תחת ראש הממשלה רמזי מקדונלד. בשנת 1930 פרש מהמשרד לענייני הדומיניון בשל בריאותו הלקויה. באותה שנה גם פרסם את הספר הלבן. חיים ויצמן סיפר בעדותו בפני ועדת פיל כי בשנת 1930 אמר לו וב "כלום אינך מבין שאין בארץ ישראל מקום אפילו לחתול נוסף".
בני הזוג וב תמכו בברית המועצות עד מותם. ספרם "The Truth About Soviet Russia" פורסם בשנת 1942. 
הזוג וב מופיע באופן סאטירי בספרו של ה. ג'. ולס "The New Machiavelli", כזוג קצר רואי, בורגני ומניפולטיבי. ולס מהתל בספר באופן דומה גם בחברה הפביאנית.
יוסף ביגון

הרב יוסף ביגון (תרס"א, 1901 – תמוז תש"ב, 1942) היה איש תנועת המוסר ואיש חינוך יהודי ליטאי שפעל בפולין. כיהן כמשגיח בישיבת עץ חיים בהיידה שבבלגיה. נספה בשואה.

תולדותיו

נולד בויסוקי שבליטא הפולנית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה למד בישיבת רמיילס שבווילנה, בשנות ה-20 למד בישיבת גרודנה ובישיבת מיר, והיה מתלמידי המשגיח הרב ירוחם ליבוביץ.
בשנות ה-30 עבר להתגורר בוורשה והיה פעיל מאוד בתחום החינוך היהודי והתורני בעיר. במשך תקופה התגורר בקרקוב, ואף בה המשיך בפעילותו החינוכית והמוסרית.
בקרקוב לימדה אשתו, חנה לבית גרוספלד, בסמינר למורות "בית יעקב". וגם הוא היה פעיל בסמינר הזה, וברשת החינוך של "בית יעקב" בפולין כולה.
היה בקשר קרוב עם האדמו"ר רבי משה'ניו פרידמן מבויאן-קראקא. באותה תקופה העלה על הכתב, ביידיש, תוכנית הצלה רוחנית חינוכית לנוער היהודי בזמננו והפיץ אותה במטרה לעודד נדיבים יהודים בארצות הברית לממנה. לימים היא יצאה כחיבור בעברית, תחת השם "עינא פקיחא" - "הבו גודל", בעריכתו ותרגומו של תלמידו אליהו כי טוב.
ראש ישיבת עץ חיים בהיידה שבבלגיה, הרב שרגא פייבל שפירא, הזמינו לכהן כמשגיח בישיבתו. במשך תקופה הוא שהה בישיבה ומסר שיחות מוסר לתלמידים.
היה בקי בתורת הרמח"ל. בשנת 1934 ההדיר והוציא לאור את ספרו של הרמח"ל "דרך השם", והוסיף עליו את פירושו "אור הדרך" וכן "שבילי הדרך" – מקבילות משאר ספרי הרמח"ל. בשנת 1936 הוציא לאור את "ילקוט ידיעות האמת" בשני חלקים, הכוללים כמה מספרי הרמח"ל.
נספה במחנה ההשמדה אושוויץ, בתחילת חודש תמוז תש"ב (1942).
דקסיה

דקסיה (בלועזית: Dexia, מכונה לעיתים גם קבוצת דקסיה) הוא תאגיד בלגי-צרפתי, המתמחה במימון ציבורי ועוסק בעיקר בבנקאות ובביטוח. הקונצרן הבנקאי קם ב-1996 כמיזוג של החברות הבלגיות Crédit Communal de Belgique/Gemeentekrediet van België (נוסדה ב-1860) ו-Crédit Local de France הצרפתית (שנוסדה ב-1987). קבוצת דקסיה הוקמה כחברה עם רישום עסקי כפול אך ב-1999 השתלטה הישות הבלגית על זו הצרפתית, ונהפכה לחברה אחת. דקסיה נסחרת במדדים BEL20 (יורונקס בבורסה של בריסל), CAC 40 בבורסת פריז ו-LuxX בבורסה של לוקסמבורג. מטה החברה ממוקם בבריסל. 
מאז אוקטובר 2008 50% מן הבעלות בבנק הוא בידי ממשלות בלגיה וצרפת, לאחר שאלו (יחד עם ממשלת לוקסמבורג) השקיעו כספים לסייע לבנק, שנקלע לקשיים שאיימו למוטטו, כחלק מן המשבר הכלכלי העולמי (2008). דווח, כי ממשלות צרפת ובלגיה השקיעו כל אחת כ-3 מיליארד אירו בהצלת הבנק, וכי ממשלת לוקסמבורג השקיעה כ-367 מיליון אירו.
לקבוצת דקסיה חברת בת בישראל, בנק דקסיה ישראל. בעלות דקסיה בבנק דקסיה ישראל היא 65%.

הפסדים

בפברואר 2009 הבנק הכריז על הפסדים בסך 3.3 מיליארד אירו נטו (בקירוב 4.2 מיליארד דולר) עבור שנת 2008. הדו"ח השנתי של דקסיה לשנת 2008 מציין, בין היתר, הפסדים בסך 1.6 מיליארד אירו ממכירת חברת הבת FSA, הפסדים בסך 600 מיליון אירו מניירות ערך והפסדים בסך 800 מיליון אירו משותפים לעסקאות (כגון ליהמן ברדרס, בנקים איסלנדים, ווושינגון מיוטואל). לפי ספק הנתונים הפיננסיים בלומברג, הפסיד דקסיה 78 מיליון אירו בשל הונאות פונזי שביצע ברנרד מיידוף.

2011

דקסיה ולה בנק פוסטל (La Banque Postale), חברת הבת הבנקאית של שירות הדואר הצרפתי, הגיעו להסכם בינואר 2011 לגבי עסקת חילופי מזומנים המשלבת אג"ח מגובות בשווי 3 מיליארד אירו. עסקה שהוצגה כהשקעה בתנאי שוק עבור לה בנק פוסטל, וכמקור נזילות נוסף עבור דקסיה. באותה העת, החלו להישמע שמועות לגבי חילוקי דעות בצמרת דקסיה בין הדירקטוריון הבלגי והמנכ"ל הצרפתי, פייר מריאני, בנוגע להשקעות הגרעוניות שביצע הבנק, בעיקר על ידי החטיבה הצרפתית של דקסיה, ומאידך לגבי המשאבים הנזילים של הבנק שנמצאו בעיקר דווקא בחטיבה הבלגית של דקסיה. דקסיה דיווח על הפסדים בסך 4 מיליארד אירו עבור הרבעון השני, הגדולים ביותר בהיסטוריה של הבנק, לאחר שפרסם את היקף מעורבותו בחוב של יוון. 
ב- 4 באוקטובר 2011 מניות הבנק נפלו ב-22% עד לרמה של 1.01 אירו בבריסל, מה שחתך את שווי השוק הכולל של הבנק ל-1.96 מיליארד אירו. בשלב זה, החלו דיונים על פירוק אפשרי של הבנק, וב- 10 באוקטובר אותה השנה הוכרז אכן שהזרוע הבלגית של הבנק תירכש עבור 4 מיליארד אירו על ידי הממשלה הפדרלית הבלגית. כמו כן, מספר יחידות של הבנק כגון DenizBank והבנק הקמעונאי של לוקסמבורג יוצאו למכירה. חלק מהפעילות הצרפתית של הבנק סביר כי תירכש על ידי הבנקים הצרפתים Caisse des dépôts et consignations ולה בנק פוסטל. יתר הנכסים הבעייתיים יותר, לרבות תיק אג"ח בסך 95 מיליארד אירו, יישארו במבנה תאגידי שיקבל ערבויות מימון עד לשיעור של 90 מיליארד אירו בחסות ממשלות בלגיה (60.5%), צרפת (36.5%) ולוקסמבורג (3%).
עידית שכטר פייל

פעילות למען האישה

שכטר-פייל מנהלת פרויקטים בעמותת יד לאישה. במסגרת זו יזמה את אשת המדבר, מסע ספורטיבי במדבר שהכנסותיו קודש לפעילות העמותה למען נשים עגונות.
שכטר פייל יזמה את המיצג כלוב העגונות, שהתקיים בכיכר הבימה בתל אביב ובגן הוורדים שמול הכנסת בירושלים. במסגרת המיצג אישה עגונה או מסורבת גט ישובה בכלוב מתכת. המיצג בא להאיר את מצבן העגום של עגונות, שהתרתן אסורה על פי גישת הרבנים בשל סירוב הבעל לחתום על גט, מצב שלא כלול במושג המקורי של עגינות ומקורו בהרחבת המושג על ידי רבנים במהלך השנים.

ביוגרפיה

שירתה כמורה חיילת בבית ספר שדה שער הגיא.
למדה לתואר בוגרת באנתרופולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיימה תואר שני בלימודי ארץ ישראל ויהדות במכון שכטר.
נשואה לבעז פייל.
היינריך החמישים ואחד, נסיך רויס-אברסדורף

ביוגרפיה

היינריך נולד ב-16 במאי 1761 בזאלבורג-אברסדורף שהשתייכה לרוזנות רויס-אברסדורף, להיינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף ולקרולינה ארנסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג, בתם של גאורג אוגוסט, רוזן ארבאך-שנברג ופרדיננדה הנרייטה, רוזנת שטולברג-גדרן.
בשנת 1779 מת אביו, והיינריך ירש את נחלותיו ותאריו. ב-9 באפריל 1806 שודרגה הרוזנות למעמד של נסיכות, ובשנת 1807 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין. בשנת 1815 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין. ב-10 ביולי 1822 מת היינריך, ובנו היינריך השבעים ושניים, נסיך רויס-אברסדורף ירש את נחלותיו ותאריו.
בפטיסטריום

באדריכלות כנסייתית, בפטיסטריום (בלטינית: baptisterium) הוא מבנה המיועד לקיום טקסי הטבלה בנצרות. צורתו האופיינית של המבנה (צורה מעגלית או צורת מצולע - לרוב מתומן) התפתחה עקב שימושו של המבנה ובנייתו סביב אגן הטבלה מרכזי. הבפטיסטריום יכול להיות חלק ממבנה של כנסייה או קתדרלה, או מבנה נפרד הנבנה סמוך אליהם.
הפאר של מבנים אלה שנבנו באירופה בימי הביניים ותקופת הרנסאנס מראה את חשיבות טקס ההטבלה בנצרות הקתולית.

היסטוריה

המבנה הראשון שנבנה במטרה לשמש כבפטיסטריום הוא הבפטיסטריום של הלטראנו בארמון הלטראנו שברומא. מבנה זה היה מתומן, והיווה השראה למבנים מאוחרים יותר שנבנו. במרכז המבנה היה אגן ההטבלה, בו טבלו המוטבלים שלוש פעמים. שלוש מדרגות הובילו מרצפת המבנה אל רצפת אגן ההטבלה. מבני אגן ההטבלה עוטרו לרוב באיורים או פסיפסים המתארים את חייו של יוחנן המטביל.
הבפטיסטריום של ארמון הלטרן ניזון מאגם תת-קרקעי סמוך, ושימש את האפיפיור. בהשפעת מבנה זה נבנו בפטיסטריומים רבים בשלהי האימפריה הרומית וראשית ימי הביניים באתר מעיינות טבעיים (שהיו לרוב אתרי פולחן פגניים, ושימוש זה אפשר ניצול של "קדושת" האגם בקרב תושבי המקום מחד, ו"חיסולו" של אתר פגני מתחרה מאידך).
בשלהי האימפריה הרומית, טקסי הטבילה נערכו בנוכחות קהל רב אשר נדרש להיטבל לאחר התנצרותם - וזאת בשל הנוהג לערוך את הטבילה שלוש פעמים בשנה בלבד, בנוכחות הבישוף. רק במאה ה-9 התרבו טקסי טבילת תינוקות (לעומת טקסי הבוגרים) ופחת מספר הבפטיסטריומים שנבנו.
בתקופה שבין אירוע טבילה אחד למשנהו, נהגו לחתום את דלתות המבנה בחותם הבישוף, וכך לפקח על הטקסים שנערכו (ואשר לרוב נדרש תשלום עבורם).
חלק מהבפטיסטריומים נבנו בחלוקה לאגף גברים ואגף נשים.
בניגוד לכנסיות בה נערכו טקסי קבורה, מועצת אוקסר אסרה בשנת 578 על קבורה בתוך בפטסטריומים, אף שבפועל נערכו קבורות כאלה - ארכיבישופים רבים מקנטרברי נקברו בבפטיסטריום שבעיר.
ביצת עין

ביצת עין (נקראת גם ביצה עין, עין וביצייה) מאכל של ביצה מטוגנת בה החלמון נשאר שלם ואינו מעורבב עם החלבון. שמה נובע מהמראה דמוי עין, כשהחלמון מדומה לאישון והחלבון לקשתית.
הטיגון מבוצע במחבת משומנת, וניתן להשתמש גם במחבת טפלון ללא שימון. כשהמחבת חמה מאוד שופכים לתוכה את הביצה. ניתן לשבור את הביצה ישירות אל המחבת או אל תוך קערה וממנה להחליקה למחבת. בדרך כלל ממליחים את הביצה, יש המוסיפים גם פלפל שחור. ניתן לטגן את הביצה מצד אחד או להפכה לאחר טיגון צידה התחתון, כדי שתהיה מטוגנת משני צידיה. ניתן גם לטגן מצד אחד תוך כיסוי המחבת בעת הטיגון, דבר שיגרום לחלמון להתגבש.
השם 'עין' הוא שיבוש שמגיע מגרמנית, שם נקראת ביצה 'Ei'. המילה נשמעת כמו המילה האנגלית Eye, שמשמעה 'עין', ולכן היא תורגמה כך לעברית.

ביצה בקן

ביצה בקן היא ביצת עין המוחלקת אל תוך חור עגול בפרוסת לחם, בעוד פרוסת הלחם מיטגנת במחבת. אם החור מרובע המאכל מכונה "ביצה מרובעת". זהו מאכל ילדים אהוב בישראל ובמדינות דוברות אנגלית. ניתן להכינו גם עם שתי פרוסות לחם המונחות זו על זו עם חור במרכזן, אליו מוחלקות שתי ביצים.

ביצת עין ובריאות

בהכנת ביצת עין בה החלמון נשאר נוזלי קיימת סכנת סלמונלה. משרד הבריאות הישראלי מנחה מוסדות אשפוז לטגן ביצת עין במשך 2 - 3 דקות מכל צד או 4 דקות בכלי מכוסה. בשנת 2006, עקב התפרצות שפעת העופות נמסרה הנחיה ברוח זו באמצעי התקשורת לכלל הציבור. גם לתינוקות ולנשים הרות מומלץ לא לאכול ביצי עין עם חלמון נוזלי.
בחלק ממדינות ארצות הברית, למשל מישיגן, מסעדות המגישות ביצים חייבות להציג אזהרה לציבור לגבי אכילת ביצים שאינן מבושלות דיין. גם במדינות שאינן מחויבות בכך, ישנן מסעדות המוסיפות אזהרה כזו לתפריטיהן.
אורי קובו

ביוגרפיה

בנם של גיל וליאורה קובו. 
משנת 2013 קובו משחק בליגה הלאומית בשורות מועדון הפועל פתח תקווה. 
קובו מתגורר בירושלים והוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה. יש לו שני אחים.