סטירקוזאורוס

גודל

סטריקוזאורוס היה דינוזאור בינוני בגודלו: אורכו היה כ-5.5 מטרים (18 רגל) ומשקלו 2.7–3 טונות (2,700–3,000 קילוגרם), הוא התנשא לגובה של 1.8–2 מטרים (5.9–6.6 רגל) באגן הירכיים, אך כשהרים את ראשו התנשא מעל גובה של שחקן כדורסל ממוצע. לשם השוואה, גודלו היה כגודל קרנף מודרני, ואילו גודל הצרטופסיים הגדולים ביותר (כגון טריצרטופס) היה כשל פיל סוואנה אפריקני (אורך של 8–9 מטרים ומשקל של למעלה מ-6 טון).

הקרניים והעטרה

לסטירקוזאורוס הייתה קרן בודדת על האף. קרן זו הייתה ישרה ועבה. אורכה היה 50–55 סנטימטרים (20–22 אינץ'). למבה עצמו העריך על סמך קרן אף שבורה שאורכה המרבי היה 57 סנטימטרים (1.87 רגל), אך ייתכן שהקרן התעגלה בגובה נמוך יותר. קרן האף של סטריקוזאורוס הייתה אחת הגדולות והמרשימות בקרב הצרטופסיים. אם אכן היא הייתה ישרה ומחודדת בקצה (ולא מעוקלת כמו אצל אייניוזאורוס ומינים מסוימים של צנטרוזאורוס) היא כנראה הוותה נשק מרתיע וקטלני נגד טורפים.
החלק המרשים ביותר של הגולגולת היה העטרה עטורת הזיזים/דוקרנים. הרכב הדוקרנים והבליטות החדות השתנה בין הפרטים (שונות ביולוגית תוך-מינית) אך בדרך כלל היה בתצורה הבאה: מראש ה-parietal, החלק האמצעי של העטרה, בלטו שני דוקרנים ארוכים, שאורכם היה כ-40–50 סנטימטרים (1.3–1.6 רגל), ושני דוקרנים קצרים שהתעקלו קדימה אל כיוון העטרה. בכל צד של העטרה, מעצם ה-squamosal, בלטו 2–3 דוקרנים מעוקלים במקצת שפנו החוצה. בחלק התחתון של העטרה בלטו בליטות עטרה קצרות ומשולשיות. 
כמו כמעט כל הצרטופסיים, בעטרה של הסטריקוזאורוס היו שני חללים גדולים בעצם, המכונים "חלונות", fenestrae. חורים אלו נועדו להקל את משקל העטרה אך בכך מנעו ממנה לתפקד כמגן יעיל לצוואר. העטרה הייתה מכוסה בעור וקשקשים, שהיו ככל הנראה בעלי תבניות צבעוניות, וביחד עם מופע הדוקרנים המרשים, שימשה בעיקר לתצוגה. כנראה היה לה שימוש מרכזי בחיזור וייתכן שגם בהרתעת טורפים.

הפה

חלקו הקדמי של הראש היה צר ועמוק. פיו של סטריקוזאורוס היה מצויד במקור דמויי-תוכי שהורכב מכיסוי קרני על עצם ה-rostral, שהייתה ייחודית לצרטופסים. בירכתי פיו נמצאו סוללות שיניים שחתכו את המזון שקטף לחתיכות קטנות, לפני העיכול בקיבה.

הגוף

כמו כל הצרטופסיים, הסטירקוזאורוס הלך על ארבע רגליים. ברגליו האחוריות היו 4 אצבעות מכוסות במעין פרסות וברגליו הקדמיות היו 5 אצבעות, מהן רק 3 מכוסות בפרסות והשאר מנוונות. היציבה שלו הייתה יחסית זקופה, כאשר רגליו האחוריות היו זקופות ואילו רגליו הקדמיות היו מכופפות במקצת, בעמדת ביניים בין זקיפות מוחלטת לפיסוק לצדדים כמו בלטאות. מבחינה זו, סטריקוזאורוס הלך כמו קרנף.
הזנב היה קצר יחסית. העור היה מכוסה בקשקשים, כמו של תנין. הפלאונטולוגים הסיקו זאת על סמך טביעות עור מאובנות של צנטרוזאורוס וטריצרטופס, מינים הקרובים לסטריקוזאורוס.

גילוי ומינים

המאובנים הראשונים של סטירקוזאורוס נתגלו באלברטה שבקנדה על ידי צ'ארלס מורטרם שטרנברג באזור שכיום ידוע כהפארק הפרובינציאלי דינוזאור, ותואר מדעית על ידי לורנס לם (, נכתב לעיתים קרובות כלמבה או למב) ב-1913. הוא טבע את שם הסוג והמין: Styracosaurus albertensis, "לטאה קוצנית מאלברטה". צוות של מוזיאון אונטריו המלכותי שב למחצבה בה נמצאו השרידים המקומיים ומצאו את הלסת התחתונה ואת רוב השלד. לפי מאובנים אלו העריך הצוות את אורכו ב-5.5–5.8 מטרים (18–19 רגל) והתנשא לגובה של 1.65 מטרים (5.4 רגל) באגן הירכיים. מאפיין לא רגיל של הגולגולת שנמצאה הוא חפיפה בין שני הדוקרנים בצד השמאלי של העטרה, ככל הנראה כתוצאה משבר. החלק הסימטרי מצד ימין לא נמצא, ולכן הצורה התקינה של חלק זה איננה ידועה בוודאות.
ב-1915, ברנום בראון וצוותו, שעבדו בעבור המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק, גילו ואספו שלד כמעט שלם וגולגולת חלקית מהפארק הפרובינציאלי דינוזאור ליד סטיבוויל שבאלברטה. בראון ואריך מארן שלייקייר בחנו את המאובנים והשוו אותם לאלו של סטריקוזאורוס אלברטאנסיס עקב דמיונם וקרבתם במקום ובשכבה הגאולוגית. הם קבעו שהם דומים מספיק להיות שייכים לאותו סוג אך שונים מספיק כדי להיות מוגדר כמין חדש. הוא פרסם מאמר מדעי ובו הגדיר מין חדש Styracosaurus parksi. בין ההבדלים שציינו בראון ושלייקייר היו עצם לחי שונה וחוליות זנב קטנות יותר. לסטירקוזאורוס פרקסי הייתה לסת חסונה יותר, עצם שיניים קצרה יותר והעטרה הייתה שונה בצורתה. עם זאת, הגולגולת שעליה הסתמכו עברה שחזור שכלל את הוספת החלקים החסרים בגבס ובמאמר המקורי לא הופיע איור של הגולגולת. בחינה מאוחרת של הממצאים קבעה שאין מדובר במין חדש, המין סטירקוזאורוס פרקסי בוטל ושויך לסטירקוזאורוס אלברטאנסיס וכיום נחשב לסינונים של האחרון. בקיץ 2006 דארן טנקה ממוזיאון טירל המלכותי איתר את האתר בו נחפר סטירקוזאורוס פרקסי, ומצא בשטח חלק מהגולגולת שהחופרים שכחו בטעות. גם כעת מתבצעות חפירות באתר בתקווה למצוא מאובנים נוספים שיעזרו להכריע סופית האם סטירקוזאורוס פרקסי הוא בעצם סטירקוזאורוס אלברטאנסיס או שמדובר במין נפרד. בסמוך לשם נמצא מצע מאובנים, שזכה לשם "מצע 42", ובו מאובנים רבים של עצמות צרטופסיים, כולל שברי גולגולות רבים.
ב-1930 תיאר צ'ארלס גילמור מין נוסף: Styracosaurus ovatus, מתצורת שתי התרופות  במונטנה. חומר המאובנים היה חלקי למדי והחלק שנשתמר הכי טוב היה חלק מעצם ה-parietal של העטרה. אך חלק זה היה חשוב מאוד שכן בניגוד לשני הדוקרנים הגדולים שבולטים מאמצע העטרה ומתרחקים זה מזה כפי שהיה בסטירקוזאורוס אלברטאנסיס, כאן הדוקרנים דווקא נטו זה אל זה, פנימה, ונפגשו בקצותיהם. ייתכן שגם היו שני זוגות של דוקרנים צדדיים במקום שלושה. הדוקרנים קצרים יותר מאלה של סטירקוזאורוס אלברטאנסיס, כאשר הדוקרן ארוך ביותר מגיע לאורך של 295 מילימטרים (11.6 אינץ'). ב-2010 צוות פלאונטולוגים בראשות ריאן, הולמס וראסל, בחן מאובן זה ואישרר שמדובר במין נפרד. מאוחר יותר באותה שנה, מקדונלנד וג'ון ר. הורנר הרחיקו לכת אף יותר וקבעו שמדובר גם בסוג נפרד, לו הם קראו רובאוזאורוס - Robeosaurus ovatus.
במרוצת השנים חוקרים "נתגלו" עוד מינים של סטירקוזאורוס, אך בחינה של הממצאים שייכה אותם לסוגים אחרים.

בתרבות הפופולרית

הסטירקוזאורוס מופיע במספר סרטים והוא בולט עם עטרתו הגדולה והקוצנית. ישנם גם ציורים חשובים המראים את הסטירקוזאורוס בקרב נגד דספלטוזאורוס או טורפים אחרים ממשפחת הטירנוזאוריים.
נקבת סטירקוזאורוס מופיעה בסרט דינוזאור כשהיא הולכת בסוף העדר.
בסרט הדינוזאור הטוב מופיע סטירקוזאורוס מוזר האוסף על קרניו אוסף של יצורים כדי שיגנו עליו.
סטירקוזאורוס מופיע גם בספר "פארק היורה" אך לא נראה בסרטים.