google/wiki40b huggingface dataset:
ג'אקומו בארוצי דה ויניולה

חמשת הסדרים

למרות השגיו בתחומי האדריכלות תהילתו באה לו בזכות חיבור צנוע בשם: "כללים לחמשת הסדרים של האדריכלות" (Regole delli cinque ordini d’architettura), שנדפס לראשונה ברומא, בשנת 1562. מן המהדורה הראשונה (1562) נותר עותק בודד, השמור בספריה הלאומית שבפירנצה. 
זהו ספר של תאוריה אדריכלית, שהיא סוגה ספרותית שהייתה מקובלת במאות החמש-עשרה והשש-עשרה באיטליה, בדומה לספריהם של לאונה בטיסטה אלברטי (1485), סבסטיאנו סרליו (1537) ואנדראה פלדיו (1570). הספר של ויניולה הוא קונטרס המחזיק 32 לוחות, שבו הטקסט המלווה כל שרטוט הוא מינימלי, רשום ככותרת או ככיתובית בין פרטי האיור.
מטרת הספר הייתה לשרת באופן ישיר ומיידי את האדריכל, בעיקר את האדריכל שרצה לבנות ברוח האדריכלות הקלאסית. ניתן בו מילון צורות מפורט, והכוונה מעשית בתחום הפרופורציות האדריכליות, וזאת באמצעות ביצוע מרהיב עין בעזרת תחריטי נחושת ברורים ביותר, שכל הפרטים הנחוצים לו לאדריכל, ובעיקר גודלי החלקים השונים, מבוטאים במספרים הרשומים במקומם המתאים על-גבי הלוח. בכך ניתן לאדריכל המתלמד את כל הדרוש לו כדי להוציא תחת ידו בניין קלאסי. 
בלוח מספר 3, מן המהדורה השנייה ואילך, הציג המחבר, בצורה  סינופטית
, את חמשת הסדרים של האדריכלות הקלאסית: הטוסקאני, הדורי, האיוני, הקורינתי והסדר המשולב, זה בצד זה, על-גבי בסיסי אבן מוגבהים (פדסטלים). לוח זה הפך עם הזמן להיות תווית ההיכר של החיבור ושל ויניולה, וברבות השנים הפך להיות האיור המצוטט ביותר בתחום התאוריה והלימוד האדריכליים. 
ההצגה של תורת הפרופורציות היא ברורה ביותר, מבוססת על מוֹדוּל יחיד (רדיוס העמוד בבסיסו), ועל יחסים הניתנים במספרים טבעיים קטנים. הם גם מתאימים בדיוק למתואר ולרשום בשרטוטים. דבר זה עשה את החיבור לכלי-עזר שימושי ביותר לאדריכל, עובדה שתרמה יותר מכל לתפוצתו הגדולה.
לעומת אנדראה פלאדיו, שהיה לאדריכל תקופת הרנסאנס הנחקר ביותר בעת החדשה, כעדות הביבליוגרפיה העצומה הקיימת אודות מפעל חייו, כך היה ויניולה, באמצעות ספרו, לאדריכל הנלמד ביותר של כל הזמנים, על ידי אדריכלים, כעדות למספר העצום של מהדורות לו זכה החיבור (למעלה מחמש מאות מהדורות עד לשנת 1974). רק עם ירידת קרנה של מורשת האדריכלות הקלאסית, שנדחקה הצידה עם כניסת המודרניזם, ירדה במחצית המאה התשע-עשרה גם הפופולריות של הספר.
תרגום לעברית של ספרו נעשה בידי רוני רייך בהוצאת דביר 2001.
השריר מרים השכם

תיאור

תחילתו של השריר מרים השכם בגבשושיות האחוריות של הזיזים הרוחביים של החוליות הצוואריות הראשונה עד הרביעית (C1-C4).
השריר נאחז בחלקו העליון של הגבול השדרתי של עצם השכם.

עצבוב

השריר מרים השכם מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי החמישי (C5) דרך עצב השכם הגבי (Nervus dorsalis scapulae) ועל ידי עצבי הצוואר (C3, C4).
טום דונילון

צעירותו והשכלה

דונילון נולד בפרובידנס, רוד איילנד. אביו היגר לארצות הברית מאירלנד וכך עשו גם הסבא והסבתא שלו מצד אִמוֹ. דונילון סיים את התואר הראשון שלו באוניברסיטה הקתולית של אמריקה (The Catholic University of America) ב-1977, ותואר J.D. במשפטים סיים באוניברסיטת וירג'יניה ב-1985. הוא מילא תפקיד במערכת העיתון של ה-Virginia Law Review.

המגזר הפרטי

דונילון עבד כסגן נשיא בכיר למשפט ולמדיניות בפאני מאי, חברת מימון המשכנתאות הפועלת בחסות ממשל ארצות הברית, כלוביסט רשום, בין השנים 1999–2005.
קודם למינויו לממשל אובמה, היה דונילון שותף במשרד עורכי הדין הוושינגטוני O'Melveny & Myers, שם ייעץ לחברות ולמועצות המנהלים שלהן, ביחס למגוון של עניינים רגישים בתחומי ממשל, מדיניות ועניינים רגולטוריים ומשפטיים.

עבודה פוליטית וממשלתית

דונילון עבד כיועץ לביטחון לאומי לנושאים ציבוריים ושירת כראש הסגל של מזכיר מחלקת המדינה של ארצות הברית, וורן כריסטופר, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
על אף העובדה שהוא חף מכל ניסיון צבאי ועבד כלוביסט, היה דונילון "מעורב בצורה אינטימית בנושאי מדיניות חוץ חשובים רבים כולל המשא ומתן להשגת הסכם השלום שסיים את מלחמת בוסניה והמגעים להרחבת נאט"ו". דונילון היה אחת הדמויות הבולטות בגיבוש האסטרטגיה האמריקאית ביחס לאפגניסטן והדיונים הקשורים לכך, בספרו של בוב וודוורד "Obama's Wars" מ-2010.
הגנרל ג'ונס השמיץ באחת ההזדמנויות את דונילון בכך שביקר אותו על היעדר הניסיון שלו בתחומי מדיניות חוץ ואמר לו שכתוצאה מכך: "אין לך כל אמינות בצבא", על פי ספרו של וודוורד, "Obama's Wars". ג'ונס טען שדונילון נכשל בהתנהלותו מול הצוות שלו במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית בהציגו "מעט מדי רגש לאנשים שעובדים שם יום ולילה". דונילון ביקר באפגניסטן במהלך ביקורו הלילי בן שש השעות של הנשיא אובמה במדינה.

חיים אישיים

דונילון הוא אחיו של מייק דונילון, עורך דין ויועץ פוליטי המייעץ לסגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן. רעייתו, קתרין מ. ראסל, היא ראש הצוות של ג'יל ביידן, אשתו של סגן הנשיא.
כל העיר כולה כארבע אמות

כל העיר כולה כארבע אמות הוא כלל בהלכות עירוב תחומין האומר כי דינה של שטח עיר לעניין תחום שבת, מחושב כשטח של ארבע אמות בלבד, מותר ללכת את כל העיר בחופשיות ואין היא עולה לחשבון אלפיים האמה המותרים ללכת לפי כלל תחום שבת, ולכן אם שבת אדם (או הניח עירוב) בבין השמשות לדוגמה במרחק של אלף אמה מהעיר מותר לו ללכת אלף אמה, את כל העיר, ועוד אלף אמות.

במשנה

הכלל שנוי במחלוקת בין רבי עקיבא לשאר החכמים במשנה:
אנשי עיר גדולה מהלכין את כל עיר קטנה ואנשי עיר קטנה מהלכין את כל עיר גדולה, כיצד מי שהיה בעיר גדולה ונתן את עירובו בעיר קטנה בעיר קטנה ונתן את עירובו בעיר גדולה מהלך את כולה וחוצה לה אלפים אמה, רבי עקיבא אומר אין לו אלא ממקום עירובו אלפים אמה אמר להן רבי עקיבא אי אתם מודים לי בנותן עירובו במערה שאין לו אלא ממקום עירובו אלפים אמה, אמרו לו אימתי בזמן שאין בה דיורין אבל יש בה דיורין מהלך את כולה וחוצה לה אלפים אמה
.
אף רבי עקיבא מודה, שלמרות שכאשר מניחים את העירוב בעיר, לפי שיטתו תחום שבת הוא אלפים אמה ממקום העירוב ולא מהשטח שבו הונח העירוב, אם העירוב נעשה על ידי שביתה במקום (שהייה במקום בערב שבת בין השמשות) ולא על ידי פת, נחשב כל המקום כארבע אמות וניתן להלך ארבע אמות מחוץ למחיצותיו החיצוניות. הרשב"א מביא בהקשר זה מחלוקת בין רבי יהודה לרבי מאיר האם עיקר עירוב תחומין שתיקנו חז"ל הוא ברגל (שביתה במקום) או בהנחת פת, ומסביר כי כלל זה תקף לפי שיטת רבי יהודה שאומר שעיקר עירוב ברגל ולכן לשביתה במקום ישנה חשיבות הלכתית גדולה יותר מאשר הנחת פת במקום.

מחלוקת האמוראים

נחלקו האמוראים בגדר וטעם הלכה זו לפי טעם החכמים: לפי שמואל מעלתה של העיר היא דווקא כשהיא מיושבת, וכאמור לפי פשטות לשון המשנה "...אימתי בזמן שאין בה דיורין אבל יש בה דיורין" אך אם אין בעיר אנשים שמתגוררים בה אלא העיר חריבה מתושביה, אין לה מעלה זו שכל העיר נחשבת כארבעה אמות. לעומת זאת, רבי אלעזר תלמידו חלוק עליו והוא פוסק שפירוש המילים "אין בה דיורין" היא שהעיר אינה ראויה לדירה מכיוון שנפלו מחיצותיה, אך ברור לפי שיטה זשו שאם העיר קיימת ומחיצותיה עומדות היא נחשבת לעיר, ולא ייתכן שהיא תחשב לעיר רק אם יש בה תושבים.
להלכה נחלקו הפוסקים הרשב"א כותב בשם הראב"ד שההלכה היא כשמואל שהוא היה רבו של רבי אלעזר וגם פשטות לשון המשנה היא כדבריו, וכן פוסק הרשב"א עצמו, אך הוא מביא אחרים הפוסקים כשיטת רבי אלעזר וזאת על פי הכלל "הלכה כדברי המיקל בעירוב", וכן נפסק ברמב"ם, בסמ"ג, ובטור והשולחן ערוך.
היו שניסו לערער על ההלכה במעט לכל הפחות לחומרא ולהחמיר מספק כמו רבי עקיבא, כך למשל כאשר מר יהודה ראה את בני העיר מברכתא כאשר הם מכניסים את עירובם בבית כנסת שהיה מחוץ לעיר מברכתא, הוא אמר להם שכדאי להעמיק את העירוב בסוף בית המדרש כדי ששיעור אלפים האמה יגדל ממקום העירוב, אך רבא שהה במקום ומחה בתוקף על דבריו של מר יהודה, באמרו לו בחריפות "חולק על דברי חכמים אתה! אין אנו פוסקים כרבי עקיבא ואף אין חוששים לדבריו!", את פסקו ביסס על הכלל הידוע "הלכה כדברי המיקל בעירוב".
מרכז השופט חיים כהן להגנה משפטית על זכויות אדם

מרכז השופט חיים כהן להגנה משפטית על זכויות אדם הוא עמותה העוסקת במתן עזרה משפטית לאוכלוסיות חלשות. מטרתו העיקרית של המרכז היא להעניק הגנה משפטית לפרטים ולקבוצות אשר זכויות יסוד שלהם מקופחות, תוך פגיעה בלתי נמנעת בכבודם. המרכז נטל על עצמו ליישם, הלכה למעשה, את משנתו של השופט חיים (הרמן) כהן ולעסוק במחויבות לתיקי זכויות אדם וזכויות חברתיות, בהתאם להשקפת העולם אשר סימלה את דרכו האישית ופועלו המקצועי של השופט חיים כהן.  
מרכז השופט חיים כהן הוקם, בין היתר על ידי עו"ד יורי גיא-רון, עו"ד אורנה לין, עו"ד רחל בן ארי ועו"ד אדם פיש, מתוך תפישה חברתית של עורכי הדין החברים בו, הרואים עצמם מחויבים למתן תרומה מקצועית לקהילה. הפעילות המשפטית במרכז נעשית באופן מובנה, תוך הקצאה קבועה שנתית של משאבים כספיים וכוח אדם מקצועי.   
בראשית הדרך, בשנים 2002 – 2003, התבצעה פעילות הפרו בונו המשפטית על ידי מחלקת הפרו בונו במשרד "אדם" עורכי דין. החל משנת 2004, עת התעצמה והורחבה הפעילות ואומצה על ידי משרדי עורכי דין נוספים, עברה הפעילות המשפטית להתנהל באמצעות עמותת מרכז השופט חיים כהן להגנה משפטית על זכויות אדם, תחת ריכוזה של עו"ד שלי דביר, המנהלת את המרכז משנת 2004. 
נכון לשנת 2007, מונה המרכז כ-150 עורכי דין מתנדבים. משרדי עורכי הדין, באמצעותם פועל המרכז באופן שוטף, הם משרדי עורכי דין מסחריים בפריסה גאוגרפית רחבה, אשר נוטלים על עצמם תיקים לייצוג משפטי, לפי תחומי התמחות משפטית ומיקום גאוגרפי של הפונים. 
המרכז עובד בתיאום עם עשרות גופים, ארגונים וולונטריים ועמותות, אשר מפנים לטיפולו תיקים שונים בתחום עיסוקם. הפונים שמופנים למרכז, מקבלים ליווי משפטי שוטף על ידי עורכי הדין המתנדבים בו, הכולל ייצוג בערכאות משפטיות.
חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין

חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין, תשס"ו-2006 אושר בכנסת השש עשרה ב-21 בדצמבר 2005 ונכנס לתוקף ב-1 באוקטובר 2006. מטרת החוק מוצגת בסעיף 1 שלו: "מטרתו של חוק זה להגן על הציבור מפני ביצוע עבירות מין על ידי ביצוע הערכות מסוכנות לגבי עברייני מין בשלבים השונים של ההליך המשפטי, וכן ביצוע פיקוח ומעקב ושיקום מונע לעבריינים כאמור, והכל לשם מניעת ביצוע עבירות מין חוזרות."
סוזן קולינס (פוליטיקאית)

ביוגרפיה

קולינס נולדה וגדלה בקריבו שבמיין, אחת משישה ילדים של דונלד ופטרישיה קולינס. משפחתה מפעילה עסק בתחום העץ מזה חמישה דורות שנוסד ב-1844. היא סיימה תואר ראשון בהצטיינות בלימודי ממשל מאוניברסיטת סיינט לורנס שבניו יורק.
מיד בתום לימודיה, התקבלה ב-1974 לעבודה כעוזרת של ויליאם כהן, בעת שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית וליוותה אותו גם בעת כהונתו בסנאט, עד 1987. לאחר מכן מונתה לנציבת המחלקה לרגולציה פיננסית בקבינט של מושל מיין ג'ורג' מק'קרנן. ב-1992 מונתה על ידי ממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש למנהלת שלוחת ניו המפשייר של הסוכנות הפדרלית לעסקים קטנים ובינוניים, היא כיהנה בתפקיד מספר חודשים עד תחילת כהונתו של ביל קלינטון כנשיא. היא חזרה למיין ומונתה לסגנית גזבר המדינה. ב-1994 התמודדה בבחירות לתפקיד מושל מיין, היא ניצחה בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית והייתה בכך לאישה הראשונה בתולדות מיין שמועמדת למשרד המושל מטעם המפלגות הגדולות. בבחירות הכלליות סיימה שלישית אחרי אנגוס קינג העצמאי שנבחר למושל ואחרי נציג המפלגה הדמוקרטית.
ב-1996 נבחרה לראשונה לכהונה בסנאט של ארצות הברית. מאז זכתה עוד שלוש פעמים בבחירות, ב-2002, 2008 וב-2014. בכל מערכת בחירות הגדילה את שיעורי התמיכה בה, וב-2014 זכתה לרוב של 68.4%.
ב-2002 מונתה ליושבת ראש הוועדה לביטחון המולדת וענייני הממשל. ב-2004 כתבה יחד עם ג'ו ליברמן את החוק לרפורמה בשירותי המודיעין ולמניעת טרור. החוק אותו הגישה קולינס עבר ברוב גדול בשני בתי הקונגרס ונחתם על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. במסגרת החוק נוצרה פונקציית מנהל המודיעין הלאומי ותחתיו הוקם המרכז הלאומי למלחמה בטרור, ניתנו סמכויות (והוטלו חובות ביצוע) לסוכנויות ומשרדי ממשלה בתחום המלחמה בטרור. ב-2010 פעלה למען ביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר של הכוחות המזוינים של ארצות הברית וזאת בניגוד למרבית עמיתיה למפלגה הרפובליקנית. ב-2015 מונתה ליו"ר הוועדה המיוחדת הקבועה לענייני הזדקנות.
באוגוסט 2016 הודיעה קולינס כי לא תוכל לתמוך במועמד מפלגתה לנשיאות, דונלד טראמפ.
קולינס נישאה לתומאס דפרון באוגוסט 2012. דפרון היה זה ששכר אותה לעבודה במשרדו של ויליאם כהן והיה המנטור שלה לאורך השנים.
לואי הרביעי, מלך צרפת

חייו

לואי נולד בעיר לאן שבצפון צרפת לשארל השלישי "התם" מלך פרנקיה המערבית, מאשתו אדוויג, בתו של אדוארד הזקן מלך אנגליה. היה בן שלוש שנים בלבד כאשר אמו לקחה אותו לאנגליה, אחרי שאביו נכלא ב-923, ומכאן כינויו "מעבר לים". ב-936, אחרי מותו של ראול מלך פרנקיה המערבית, נקרא על ידי האצילים לחזור לצרפת ולרשת את הכתר.
סמכותו של המלך לואי הרביעי הייתה מוגבלת לעיר לאן וסביבותיה ולמספר מקומות אחרים בצפון צרפת, אך לא הייתה לו כל סמכות מדרום לנהר לואר. למרות שלואי הרביעי הוכר כמלך על ידי האצילים הפיאודליים, רוזן פריז איג הגדול שלט בעיר ובסביבותיה ובמחוז בורגונדיה.
ב-939 נאבק באוטו הראשון, מלך גרמניה וקיסר האימפריה הרומית הקדושה, על השליטה במחוז לורן, אך לבסוף נשא לאישה את גרברג, אחותו של הקיסר, שילדה לו שני בנים ובת. המלך לואי הרביעי נפל מסוסו ומת ב-954. הוא נקבר בכנסיית סן רמי שבעיר ריימס. בנו בכורו לותר ירש את כתר ממלכת פרנקיה המערבית.
עלי מונטר

עלי אל-מונטר היא גבעה בגובה 90 מטר מעל פני הים המתנשאת מדרום מזרח לעיר עזה. כיום האזור מיושב והוא אחת משכונות העיר. בעבר, ניטשו קרבות קשים על השליטה בגבעה אשר שלטה בתצפית ובאש על עזה. במיוחד התפרסמו הקרבות בין הצבא הבריטי והצבא העות'מאני במהלך מלחמת העולם הראשונה והקרב בין צה"ל והצבא המצרי במלחמת ששת הימים. הגבעה נקבעה ב-1922 כנקודת המוצא ברשת ישראל הישנה וקיבלה את הערך 100000x100000. כיום ניתנת הגבעה לזיהוי מרחוק בזכות בריכת מים הניצבת בסמוך לפסגתה. 
מקור שם הגבעה בא כנראה מפירוש המילה מונטר בארמית - צופה, שומר, כפי שנקראים מספר הרים נוספים באזורנו. הטענה היא כי הגבעה שימשה כעמדת תצפית קדמית במטרה להתריע מפני אויב המתקרב לעיר וכך קיבלה את שמה. סברה אחרת מניחה כי הגבעה נקראת על שם השייח הקבור במקום ואשר קברו היווה מקום עלייה לרגל . סברה אחרת היא כי מקור השם הוא בקדוש הנוצרי מונטריוס שהיה איש דת שפעל להפצת הנצרות בשלהי המאה החמישית לספירה, אולם סברה זו נדחית על ידי העזתים אשר גורסים כי זו סברה אוריינטליסטית. על פי אחת המסורות זהו המקום אליו נשא על גבו שמשון הגיבור את שערי עזה.

מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים הותקפה הגבעה על ידי עוצבת מילואים של צה"ל שכללה את  חטיבה 11 (מילואים), גדוד שריון מילואים מוקטן וגדוד 202 של חטיבת הצנחנים. על העוצבה פיקד אלוף-משנה יהודה רשף והיא הייתה חלק מאוגדה 84 בפיקוד ישראל טל שהייתה אחראית על כיבוש רצועת עזה וצפון סיני. מולה עמדה הדיוויזיה ה-20 (הפלסטינית) של הצבא המצרי.
כוחות שיצאו מאזור קיבוץ נחל עוז בבוקר ה-5 ביוני 1967 הצליחו להשתלט על מספר מוצבי משנה ממזרח לגבעה. המאמץ העיקרי לכיבוש הגבעה הגיע מדרום. כח השריון וגדוד 202 בפיקודו של צבי בר נכנסו לרצועת עזה, יחד עם כוחות אחרים של האוגדה, בכביש המוביל לחן יונס. משם פנו צפונה לכיוון עזה. בצומת המצוי מדרום לעזה נתקל הכוח הישראלי במוצב פלוגתי. פלוגת החוד של גדוד הצנחנים נשארה להלחם מול המוצב בצומת בעוד שעיקר הכח המשיך צפונה. כח משנה, אליו הצטרף מפקד העוצבה, יהודה רשף, כבש מוצב משנה מדרום לעלי מונטר והכוח שנותר מגדוד הצנחנים הצליח לכבוש בשעה 18:00 את גבעת עלי מונטר מכיוון מערב, לאחר שבמשך כל הקרב היה תחת ירי מרגמות. בקרב על כיבוש המוצב שבצומת נהרג מפקד הפלוגה וסגנו השלים את כיבוש המוצב והמשיך עם הפלוגה צפונה במטרה לחבור אל הכוח העיקרי. מארב מצרי, שהתארגן לאחר שכוחות צה"ל כבר עברו בציר, פגע בכוח הסמ"פ. המארב הורכב מטנקים ותול"רים ופגע בזחל"מים עליהם נע הכוח. בין הנפגעים היו גם סגן מפקד הפלוגה ושני מפקדי המחלקות שנהרגו בשלב מוקדם של הלחימה. את חילוץ הפצועים וההגנה על הכח ארגן אחד מסמלי המחלקות . רק בבוקר שלמחרת הצליחו כוחות של צה"ל לחבור אל שרידי הפלוגה ולחלץ אותם.
אוכלי זרעים

אוכלי זרעים (granivory) הם בעלי חיים אוכלי צמחים הניזונים בעיקר מזרעי צמחים שונים. מיני חיות רבות מתבססות על זרעים ורבים מהם הורגים את הזרע באכילתם אותו (בניגוד לחיות שנושאים את הזרעים בקיבתם ומפרישים אותו שיצמח בצואתם הרחק מצמח האם). גם רוב האנשים מתבססים על מאכלים הכוללים זרעים במצבים אלה או אחרים (למשל החיטה, האורז והתירס).
אוכלי הזרעים מחולקים ל־2 סוגים: מפזרי הזרעים ומאחסני הזרעים. הראשונים אוכלים בצורה מפוזרת ואינם שומרים את הזרעים במקומות מחבוא, לעיתים הם גם אוכלים את הזרע על המקום. לעומתם המאחסנים מטמינים את זרעיהם במחסן ויכולים להיזון ממנו בעתות רעב. אצל כמה מינים ישנם כמה מזווים בהם הם מחביאים את הזרעים.
לאורך השנים מגוון צמחים פיתחו פתרונות המגוננים על זרעיהם להיאכל: שריונות, קוצים וענפים גבוהים. צמחים אחרים פיתחו ארס ורעלים או תרכובות כימיות שונות (כמו טאנין ואלקלואיד). צמחים אחרים פיתחו שיטה אחרת - פיזור מאות זרעים, כך שה"טורפים" שלהם לא יצליחו לאכול את כולם. למעשה מינים הקוברים את הזרעים של הצמחים הללו עוזרים להם לשרוד טוב יותר מאחר שהם כבר קבורים באדמה טובה ורוב אוכלי הזרעים, כולל בעליהם, לא ימצאו אותם. בשיטה זו עובד הבלוט של עצי האלון המשתמשים במיני סנאים, עורבנים ואפילו נקרים להחביא אותם.
אוכלי הזרעים כוללים מינים רבים בעולם החי: חסרי חוליות רבים כמו נמלים, זחלים וחדקוניתיים ומרבי רגליים. עופות רבים כמו אורגיים, פרושיים ובעיקר צלוב מקור מצוי, תוכיים, יוניים, עגוריים, תרנגולים ואווזאים. מבין היונקים ישנם את הסנאיים, האגוטיים, הנברניים, החולדה והעכבר, את קופי הסאקי, האואקרי, הקפוצ'ין, המקוק, הקולובוס והשימפנזה. מספר פרסתנים כמו השפניים, האיילוניים, מיני איילים והחזיריים.
התנ"ך (סרט)

עלילה

הסרט מתאר חמישה סיפורים עיקריים לפי הסדר הכרונולוגי שלהם: בריאת העולם, אדם וחוה, קין והבל, תיבת נח וסיפורו של אברהם. ישנם גם שני סיפורים קצרים: מגדל בבל ומהפכת סדום ועמורה. הסיפורים משתנים במידה רבה בטון. סיפורו של אברהם נוגה ומכובד, בעוד שהסיפור על נח מתמקד באהבתו לכל בעלי החיים - צמחוניים, טורפים ואוכלי כול, וההרמוניה בה הוא חי עימם.
במקור, הסרט היה אמור להיות הראשון בסדרת סרטים ש"יכסו" את כל סיפורי התנ"ך, אבל שאר סרטי ההמשך מעולם לא צולמו.
היינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ

ביוגרפיה

היינריך נולד ב-28 במרץ 1846 בעיר גרייץ, להיינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ ולקרולינה, נסיכת הסן-הומבורג, בתם של גוסטב, רוזן הסן-הומבורג ולואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו. בשנת 1859 מת אביו היינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ, והיינריך ירש את נחלותיו ותאריו. מכיוון שהיה קטין שלטה אמו קרולינה, נסיכת הסן-הומבורג כעוצרת הנסיכות עד לבגרותו. אמו, שהייתה בתו של גנרל אוסטרי ואשתו של קצין אוסטרי, שנאה את פרוסיה, ובשל כך הצטרפה במלחמת אוסטריה-פרוסיה לצד אוסטריה. עד מהרה נכבשה נסיכות רויס-גרייץ על ידי הצבא הפרוסי, ונשארה תחת כוחות כיבוש עד לאחר תשלום של 100,000 טאלרים.
ב-28 במרץ 1867 נטל היינריך את מושכות השלטון לידיו, ומיד לאחר מכן העניק לנסיכות את החוקה הראשונה שלה. כמו הוריו נשאר היינריך אנטי פרוסי כל ימיו, ודחה שוב ושוב את הצעדים הפרוסיים כקולטורקמפף ונישואים אזרחיים. היינריך, כמו גם נתיניו ברויס, סירב לקבל את העובדה שלקיסרי גרמניה מבית הוהנצולרן יש עדיפות על פני בתי מלוכה אחרים, וכשנשאל על יחסיו עם הקיסר, היה היינריך פשוט משיב כי הם "הם בעלי ברית להגנה משותפת של הפדרציה הגרמנית". היינריך לא פספס שום הזדמנות להראות את סלידתו מהקיסר, וסירב לאפשר את הקמתו של כל זכר לקיסר וילהלם הראשון, סבו האהוב של וילהלם השני. היינריך גם סירב להתיר הפגנת אבל, רשמית או פרטית, בעת מותם של הקיסרים וילהלם הראשון ופרידריך השלישי, ואף אסר על כל חגיגה של ימי השנה לניצחונות הגרמנים בשנת 1870. על אף שנאתו הגדולה לפרוסיה, היה היינריך מפקד הגדוד השני ברגימנט הרגלים ה-96 (תורינגיה ה-7, החזיק בדרגת גנרל חיל הרגלים בצבא הפרוסי, ואף עוטר בעיטור מסדר העיט השחור בשנת 1892.
היינריך היה עשיר מאוד, שכן חלקו הגדול של השטח ששלט בו היה רכושו הפרטי. בסוף שלטונו, התגוררו ברויס-גרייץ פחות מ-70,000 אנשים, והיא השתרעה על שטח של 122 קילומטרים רבועים. ב-19 באפריל 1902 מת היינריך בגרייץ, ובנו היינריך העשרים וארבעה, נסיך רויס גרייץ עלה לשלטון במקומו.
זורבה היווני (סרט)

תקציר העלילה

איש אנגלי חסר תכלית בחייו מגלה שיש לו ירושה קטנה באי יווני. מציאות חייו העגומה מופרעת כאשר הוא פוגש את זורבה, אדם יווני בגיל העמידה עם תשוקה אמיתית לחיים. במהלך שהייתו ביוון וגילוי הנאותיה הגשמיות, האורח האנגלי משנה את השקפתו על החיים.
מאיר מייקין

פרופסור מאיר מייקין (1919 - אוקטובר 2005) היה רופא ישראלי, מראשוני האורתופדים בישראל והמנהל הראשון של המחלקה האורתופדית בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.

ביוגרפיה

מייקין נולד בבריטניה, והחל בלימודי רפואה בגיל 16. בגיל 22 הוסמך כרופא, ושירת כרופא בצבא בריטניה במלחמת העולם השנייה. הוא השתתף במערכה בנורמנדי ובשחרור מחנה ברגן-בלזן. עוטר באותות הצטיינות של ארצו ושל צרפת. בשלהי שירותו הצבאי נישא מייקין ללילי אהובה פריד, ונולדו להם שלושה ילדים.
מייקין עלה לארץ ישראל ב-1946. הוא עבד במחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה הר הצופים, ושהה בו גם בעת המצור על ההר במלחמת העצמאות. הוא יצא להשתלמות באורתופדיה באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית וב-1955 שב לישראל והקים את המחלקה לאורתופדיה בבית החולים הדסה (לימים בית החולים הדסה עין כרם). הוא ניהל את המחלקה עד ליציאתו לפנסיה בשנת 1984.
מייקין גילה עניין בשיקום ילדים עם מוגבלויות, ובשנת 1959 מונה במקביל לתפקידו כמנהל מחלקה גם כמנהל הרפואי של בית החולים אלי"ן. 
מייקין היה מהמובילים בטיפול בנפגעי מחלת הפוליו, שהכתה בישראל בשנות החמישים. היה מחלוצי הטיפול בעיוותים בעמוד השדרה, במיוחד בילדים. פרסם כמאה מאמרים מדעיים, העמיד תלמידים רבים (שכמה מהם ניהלו לימים בעצמם מחלקות אורתופדיות) וכיהן כיושב ראש איגוד הכירורגים בישראל. הישגיו זכו להכרה בינלאומית. בין השאר הוזמן לאיראן בימי שלטון השאה כדי לנתח שם אישים רמי מעלה.
שלמה אקשטיין

ביוגרפיה

נולד ב-1929 בויסבאדן שבגרמניה, למרקוס ואוגוסטה אקשטיין, לפני מלחמת העולם השנייה עלתה משפחתו לארץ, בשנת תש"ו היגרו הוריו למקסיקו, שם היה מדריך בתנועת בני עקיבא, ב-1957 קיבל רישיון בכלכלה, מהאוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו, מקסיקו סיטי. את תואר הד"ר עשה בהרווארד ב-1964.
ב-1960 עלה ארצה וב-1961 הקים את המחלקה לכלכלה בבר-אילן, ועמד בראשה עד 1965. בשנת 1972 עמד בראש צוות של הבנק העולמי לבחינת רפורמות אגרריות באמריקה הלטינית. שימש כיו"ר הוועדה הציבורית שבחנה את פרויקט תעלת הימים בין הים התיכון לים המלח, חבר המועצה להשכלה גבוהה, בין השנים 1976–1978, וחבר המועצה הלאומית למחקר ופיתוח בין השנים 1984–1989.
ב-1978 התמנה לרקטור האוניברסיטה והחזיק בתפקיד זה עד 1982. שימש בתור יו"ר ועדת ההוצאה לאור של האוניברסיטה, וב-1992 התמנה לנשיא האוניברסיטה. כיום הוא אחד מחברי ההנהלה של קרן שניצר, משמש כיו"ר המרכז הפסיכו-חינוכי "רטורנו", העוסק במניעה וטיפול בבעיות התמכרויות לסמים אלכוהול והימורים. ב-2007 זכה בתואר יקיר העיר רחובות. ב-2015 קיבל מהאוניברסיטה את "אות יקיר ברוקדייל"
נשוי ללאה לבית צולמן, ולהם שלושה ילדים.
בנו הוא הרב איתן אקשטיין מנכ"ל עמותת רטורנו.
ארינחשאים

אנטומיה ומחזור חיים

זבובי נחש מתאפיינים בפרוטורקס מוארך אך אין שינוי של הרגליים הקדמיות. בעלי עיניים גדולות ומורכבות. למינים אחדים אף יש אוסלים. הנקבות בדרך כלל בעלות צינור הטלה ארוך, בו הן משתמשות על מנת להטיל את ביציהן בתוך סדקים או קליפות עץ רקוב. מבנה הכנפיים דומה למבנה כנפי הזבוב המצוי עם דפוס ורידים פרימיטיבי.

הזחלים

לזחלים ראש גדול עם לסתות חזקות. הראש והחלק הראשון (סגמנט) קשה ואילו שאר הגוף הוא רך ובשרני. יש להם שלושה זוגות של רגליים, אך עם זאת על מנת לנוע ולהתקדם על משטחים אנכיים קיים אזור דביק על בטנם, העוזר להצמד אל משטחים.
ביזנטיון

ביזנטיון (ביוונית: Βυζάντιον, ההגייה ביוונית מודרנית: "ויזאנדיון", בלטינית נכתב השם: Byzantium. לעיתים מוזכרת בשם ביזנץ) הייתה עיר בעת העתיקה אשר שכנה במיקום אסטרטגי בפתח מצר הבוספורוס, והתפרנסה במשך הדורות מהסחר בין הים השחור והים התיכון ומדיג.

היסטוריה

ביזנטיון נוסדה על ידי מתיישבים יוונים מן העיר מגארה סביב 657 לפנה"ס. לפי מסורת עתיקה היא נקראה על שם מנהיגם של המתיישבים, ביזאס. בשנים 478 - 512 לפנה"ס נשלטה ביזנטיון בידי ממלכת פרס, ומאוחר יותר הצטרפה לליגה האטית-דלית כבת חסותה של אתונה. פעמיים מרדה בה, בשנת 440 לפנה"ס ובשנים 408 - 411 לפנה"ס, אך שתי המרידות דוכאו. בשנת 405 לפנה"ס נכבשה על ידי ספרטה, אך חזרה לידי אתונה בשנת 390 לפנה"ס. היא הצליחה לעמוד במצור שהטיל עליה פיליפוס מלך מוקדון בשנים 339-340 לפנה"ס, אך מספר שנים לאחר מכן הכירה בשלטון בנו, אלכסנדר הגדול, עליה. 
בזמן מלחמות הדיאדוכים שבה וקיבלה את עצמאותה. בשנת 279 לפנה"ס תקפו את ביזנטיון שבטי הסקיתים והטילו עליה מס כבד, שכדי לממנו גבתה דמי מעבר מכל ספינה השטה במצר הבוספורוס. דמי מעבר אלו עוררו מלחמה בין ביזנטיון לרודוס וביתיניה, שתקפוה על מנת להכריחה להפסיק את גביית המיסים מאוניותיהן וגם הצליחו בכך. 
במאה ה-2 לפנה"ס הייתה ביזנטיון בת בריתה של רומא, ומאוחר יותר שילמה לה מיסים. 
על פי המסורת הנוצרית, אנדראס הקדוש מינה בשנת 38 את איסטכיס לבישוף הראשון של ביזנטיון וזה הבסיס לפטריארכיה של קונסטנטינופול.
הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס צר על העיר בשנים 196-193 לספירה והרס אותה, כנקמה על שתמכה ביריבו פסקניוס ניגר. מאוחר יותר שוקמה והורחבה ביזנטיון על ידי הקיסר הרומי קונסטנטינוס שחנך אותה מחדש ב-330 כבירתה החדשה של האימפריה הרומית והסב את שמה לקונסטנטינופול. 
מאז חלוקת האימפריה הרומית ב-395 שימשה במשך אלף שנה בירתה הבלתי מעורערת של האימפריה הרומית המזרחית. אימפריה זו מכונה על ידי היסטוריונים מודרניים האימפריה הביזנטית על שם שמה המקורי של העיר. כיום נקרא שמה איסטנבול, הגדולה בערי טורקיה.
היא רוקדת

כתיבת השיר

בשנת 1988 בחרה הטלוויזיה הישראלית בירדנה ארזי לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון שנערכה באותה שנה בדבלין בירת אירלנד.
קדמו לבחירה בארזי השתתפותה כנציגת ישראל באירוויזיון 1976 כחלק משלישיית שוקולד מנטה מסטיק, הנחיית אירוויזיון 1979 שנערך בבנייני האומה בירושלים, זכייתה במקום השני בתחרויות קדם אירוויזיון 1982 וקדם אירוויזיון 1983 ובמקום השלישי בתחרות קדם אירוויזיון 1985 והנחיית קדם אירוויזיון 1987. בנוסף התבקשה ארזי לייצג את ישראל בתחרות אירוויזיון 1984 אך השתתפותה בוטלה כיוון שהתחרות נערכה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
נוסף על כל אלה, הייתה ארזי הזמרת הבולטת בישראל באותה שנה, נבחרה בפעם השלישית כזמרת השנה ב-1987 וזכתה להצלחה גדולה באלבומה נשמה צוענית שמכר 150 אלף עותקים. בסקר שנערך על ידי התוכנית "כל צבעי הרשת" של קול ישראל לרגל חגיגות ה-40 לישראל נבחרה ארזי כזמרת האהובה בישראל.
לרגל התחרות התבקשה ארזי להציג ארבעה שירים ומתוכם יבחר הקהל את השיר הזוכה. הייתה זו הפעם הראשונה בה ערכה הטלוויזיה קדם אירוויזיון בהשתתפות זמרת אחת בלבד.
"היא רוקדת" היה אחד משני שירים שכתב לתחרות אהוד מנור ועל פי ראיונות שהעניקה לימים, היה זה השיר המועדף על ארזי לזכייה בתחרות. אך טעם הקהל היה שונה, והשיר הגיע למקום השני עם 40 נקודות לעומת "בן אדם" שהגיע למקום הראשון עם 48 נקודות.
באלבום היידיש שלו "ציגיינער נשמה", המתבסס בעיקר על גרסאות יידיש לשיריה הצועניים של ארזי, הקליט הזמר והשחקן יוני אילת גרסת יידיש לשיר זה ("ווען זי טאנצט").

מצעד הפזמונים השנתי

השיר הוצג במצעד הפזמונים רק ב-21 ביוני 1988, כשלושה חודשים לאחר שהשתתף בתחרות קדם אירוויזיון 1988. למרות זאת זכה להצלחה ונשאר במצעדים עשרה שבועות ומהם שבועיים בפסגה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי 1988 הגיע השיר למקום השמיני. אחד מתוך ארבעה שירים של ארזי בעשירייה הראשונה במצעד. ארזי נבחרה כזמרת השנה בפעם הרביעית.