google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי מונקו–שווייץ

סקירה כללית

על פי משרד החוץ השווייצרי היחסים בין מונקו לשווייץ הם "ידידותיים, ומעולים. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים כגון לחימה בעברייני צווארון לבן, לה פרנקופוני, ספורט ושמירה על סביבה בת קיימא".
נסיכות מונקו פתחה את שגרירותה בברן ב-1959. הביקור הרשמי הראשון בשווייץ של משפחת גרימלדי נערך ב-1960 כאשר רנייה השלישי, נסיך מונקו, הגיע אל שווייץ.
מאז 2006 השגרירות הצרפתית בפריז אמונה גם על מונקו. היחסים בין שתי המדינות מתנהלים בעיקר בארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ולה פרנקופוני. הביקור הרשמי האחרון של אלבר השני, נסיך מונקו בשווייץ היה במאי 2007. הוא ביקר בשווייץ באופן לא רשמי בשנת 2010 במהלך ועידת הפרנקופוני השנתית.
על פי המפקד המונגאסקי בשנת 2016, חיו 1,211 שווייצרים במונקו. יחד עם הצרפתים, האיטלקים, והבריטים - בני הלאום השווייצרי מהווים מיעוט גדול במונקו. היחסים הקונסולריים בין שתי המדינות מנוהלים על ידי השגרירות השווייצרית במרסיי שנועדה למונקו בלבד. מונקו מנהלת שיתופי פעולה עם שווייץ גם בתחום החינוך בעקבות הסכם מיוחד שנחתם בין שתי המדינות.
שולמית הרטל

השיטה

ברשת ברזל מעצבים את מעטפת הפסל שהיא בו זמנית גם הקונסטרוקציה הנותנת חוזק לפסל וגם הפסל עצמו. אחת המכשלות בפיסול היא מכשלת הכובד של הפסל, בשיטה זו מתייחסים לקליפה בלבד. הפסל חלול והוא קל יחסית גם כשהוא מצופה בטון או חומר אחר. 
הרשת היא רשת ברזל צפופה וגמישה שארוגה שתי וערב. 
רשת הברזל היא שלד חיצוני כמו למשל אצל סרטן. לרוב היצורים שלד פנימי, לפרוקי הרגליים שלד חיצוני.
נפטרה בתל אביב ב-16 בנובמבר 2013.
גראמן

היסטוריה

לירוי גראמן ואחרים עבדו עבור לואנינג איירקראפט אינג'ינירינג קורפורשיין בשנות העשרים, אך כאשר זו נרכשה על ידי קיסטון איירקראפט קורפורשיין ופעילותה עברה מניו יורק לפנסלווניה, הקימו גראמן ושותפיו (אדמונד ווארד פור, ויליאם שוונדלר, ג'ייק סווירבול וקלינט טואל) חברה משלהם במפעל ישן של קוקס-קלמין איירקראפט, בבולדווין, לונג איילנד, ניו יורק.
החברה נרשמה כעסק ב-5 בדצמבר 1929, ופתחה את שעריה ב-2 בינואר 1930. בתחילת דרכה עסקה בריתוך צינורות אלומיניום עבור שלדי משאיות, ובניסיון לזכות במכרזים של הצי האמריקני. גראמן תכננה את המטוס האמפיבי הפרקטי הראשון עם כן נסע מתקפל עבור הצי, דבר שהכניס את גראמן לתוך שוק התעופה. כלי הטיס הראשון של גראמן נבנה גם הוא עבור הצי, ה-FF-1, מטוס דו-כנפי עם כן-נסע מתקפל. בהמשך פיתחה מספר עיצובי מטוסים מוצלחים אחרים. כשהחברה גדלה, היא עברה לוואלי סטרים, ובהמשך לפארמינגדל, ולבסוף ביית'פייג', כולן ממוקמות בלונג איילנד. מוצריה של גראמן נחשבו לכה אמינים עד שהחברה כונתה לעיתים "גראמן איירון וורקס" ("Grumman Iron Works") ("גראמן חרושת ברזל").
במהלך מלחמת העולם השנייה, זכתה החברה להכרה על מטוסי הקרב F4F ויילדקט ו-F6F הלקט, ובשל מפציץ הטורפדו TBF אוונג'ר. מטוס הסילון הראשון של גראמן, ה-F9F פאנת'ר, הפך למבצעי ב-1949, אך ההצלחה הגדולה של החברה לאחר המלחמה הגיעה בשנות השישים עם ה-A-6 אינטרודר ובשנות השבעים עם ה-F-14 טומקט.
גראמן הייתה גם הקבלנית הראשית של מודול הירח של חללית אפולו שהנחיתה אדם על הירח במסגרת תוכנית אפולו. הם זכו במכרז ב-7 בנובמבר 1962, ובנו בסך-הכל 13 מודולי ירח. כשהתקרבה תוכנית אפולו לקיצה, הייתה גראמן אחת המתחרות העקריות במכרז לתכנון ובנייה של מעבורת החלל, אך הפסידה לרוקוול.
ב-1969, שינתה החברה את שמה ל"גראמן איירוספייס קורפוריישן", וב-1978 מכרה את חטיבת גראמן-אמריקן לגאלפסטרים איירוספייס. סיומה של המלחמה הקרה בתחילת שנות התשעים והצורך הפוחת בהוצאות ביטחון שבא בעקבותיו, הובילו לגל של מיזוגים של חברות חברות תעופה וחלל. ב-1994 התמזגה החברה עם נורת'רופ ליצירת נורת'רופ גראמן.
בו לארסון

קריירת מועדונים

לארסון החל את קריירת הבוגרים בשנת 1962 במאלמו מליגת העל השוודית, שהפכה להיות המועדון המזוהה עמו ביותר. בעונת 1964 הוכתר לארסון לראשונה כמלך השערים של הליגה השוודית עם 17 הבקעות. בשנת 1965 זכה לארסון באליפות שוודיה עם מאלמו בעונת שיא אישית, בה הבקיע 28 שערים והוכתר שוב כמלך השערים, ונבחר בפעם הראשונה ככדורגלן השנה בשוודיה. אליפות זו הייתה התואר היחיד של לארסון בקבוצה לפני שסיים את הקדנציה הראשונה במאלמו עם 67 הבקעות ב-86 משחקים והחל לשחק בשטוטגרט מהבונדסליגה. 
בעונתו הראשונה בשטוטגרט, 1966/67, הבקיע לארסון שבעה שערי ליגה, ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם הורסט קופל והרטמוט וייס. בעונתו השנייה בקבוצה הבקיע חמישה שערים. בעונה השלישית של לארסון בשטוטגרט, הוא הבקיע תשעה שערים, וסייע לשטוטגרט לסיים במקום החמישי בבונדסליגה, תוך שיתוף פעולה עם הצרפתי ז'ילבר גרס והחלוץ הגרמני מנפרד ויידמן. בתום עונה זו, עזב לארסון את שטוטגרט וחזר למאלמו, לאחר שהבקיע 21 שערים ב-88 הופעות ליגה, לא לפני שנבחר כאתלט השנה של העיר שטוטגרט לשנת 1969. נטען כי סיבת העזיבה של לארסון היא העובדה שאשתו אניטה לא הסתגלה לחיים בגרמניה, ורצתה לחזור לשוודיה.
הקדנציה השנייה של לארסון במאלמו ארכה עשר עונות, והייתה רוויה בתארים מקומיים ואישיים. בשנת 1970, בעונת החזרה שלו לקבוצה, זכה באליפות, והוכתר בפעם השלישית כמלך השערים של הליגה השוודית, עם 16 הבקעות. לארסון הגן עם מאלמו על תואר האליפות גם בשנת 1971. בשנת 1973 זכה לארסון בגביע השוודי הראשון מתוך שלושה ברצף, ונבחר בפעם השנייה ככדורגלן השנה בשוודיה, והיה השחקן הראשון לזכות בתואר זה פעמיים. בשנים 1974 ו-1975 זכה לארסון בדאבלים עם מאלמו, והוסיף אליפות בשנת 1977 וגביע שוודי רביעי ב-1978. בשנת 1979 עזב לארסון את מאלמו לאחר שבקדנציה השנייה בקבוצה הבקיע 52 שערי ליגה ב-222 הופעות, ונחשב עד היום כגדול הכדורגלנים של מאלמו בכל הזמנים, וכחבר כבוד במועדון, ובהיכל התהילה של הכדורגל השוודי. 
בשנת 1980 ערך לארסון מספר הופעות במועדון השוודי טרלבורגס, ואחר כך פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

לארסון ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת שוודיה בשנת 1964, ושיחק בנבחרת במשך 14 שנים. לארסון פתח בשלושת משחקיה של שוודיה שהודחה בשלב הבתים במונדיאל 1970. במונדיאל 1974 שימש לארסון קפטן בנבחרת שוודיה, ופתח בשני משחקים בשלב הבתים הראשון אותו צלחה שוודיה, ובשני משחקים בשלב הבתים השני, ממנו הודחה הנבחרת השוודית. במשחק בו הפסידה שוודיה לנבחרת גרמניה המערבית בשלב הבתים השני, נפצע לארסון והוחלף כבר בדקה ה-32. במונדיאל 1978 לארסון פתח בשלושת משחקיה של נבחרת שוודיה, שהודחה בתום שלב הבתים. לאחר מונדיאל זה, פרש לארסון מהנבחרת, לאחר שערך 70 הופעות והבקיע 17 שערים.
מאמנו של לארסון בנבחרת שוודיה, גאורג אריקסון, אמר על לארסון כי כל בניית סגל לטורניר גדול מתחילה בלארסון, ואחר כך יש לבחור את השחקנים האחרים. לארסון נחשב לאחד הכדורגלנים הרב-גוניים ביותר בתולדות הכדורגל השוודי, יחד עם נילס לידהולם, משום שהוא יכול לשחק כמעט בכל עמדה במגרש, ואכן היה משחק הן בעמדות הקישור השונות והן כחלוץ.

חיים אישיים

לארסון מתגורר במאלמו שבשוודיה. בספטמבר 2007 יצא ספר ביוגרפי שנקרא "בוסה לארסון", שנכתב על ידי ג'וני אמבריוס ביחד עם לארסון. ספר זה מתאר את חייו של לארסון, עם התמקדות בתקופתו ככדורגלן. לאחר יציאת הספר, נתן לארסון את הסכמתו שיוקם פסל לכבודו באצטדיון סוודבנק החדש שנחנך במאלמו.
באטריצ'ה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות

ביוגרפיה

באטריצ'ה נולדה ב-16 ביוני 1950 בסן-רפאל, ואר, לפרדיננדו, דוכס קסטרו ושנטאל דה שברון-וילט, בתם של שארל אלבר, רוזן שברון-וילט ולואיז פרומנטין דה סן-שארל. ב-19 בדצמבר 1978 התחתנה באטריצ'ה עם הנסיך שארל בונפרטה, ונולדו להם שני ילדים, אולם בשנת 1989 התגרשו השניים.
בשנת 1997 מת חמיה לשעבר לואי, נסיך נפוליאון, ובצוואתו הוא כתב שבנה ז'אן-כריסטוף, נסיך נפוליאון יירש את תאריו, אולם בעלה לשעבר התנגד לכך. בשנת 2008 מת אביה, ואחיה קרלו, דוכס קסטרו ירש את תאריו.
פלג המנחה

פְּלַג המנחה (מארמית. בתרגום חופשי לעברית: מחצית המנחה) הוא נקודת האמצע שבין מנחה קטנה לסוף היום. מונח זמן זה משמש בהלכה היהודית. שימושים מרכזיים בימינו הם להגדרת זמנה של תפילת מנחה ולהגדרת זמן הדלקת נרות חנוכה.
שעת פלג המנחה מוגדרת בשעון של שעות זמניות, כשעה העשירית ועוד שלושת רבעי השעה, או שעה ורבע לפני הלילה.
היום נחלק לשתים עשרה שעות זמניות. מחלקים את אורך היום - מעלות השחר ועד לצאת הכוכבים, ויש אומרים מהנץ החמה ועד לשקיעת החמה - לשנים עשר חלקים, וכל חלק השנים עשר מן היום נקרא שעה זמנית. זמנה של מנחה קטנה מתחיל מתשע וחצי שעות זמניות מתחילת היום ומסתיים בסוף השעה השתים עשרה. נמצא שיש שתים וחצי שעות זמניות מתחילת זמן מנחה קטנה עד סוף היום. פלג המנחה הוא מחצית מאותו הזמן, כלומר: שעה ורבע לאחר תחילת זמן מנחה קטנה ולפני סוף היום.

חישוב הזמן

היום ההלכתי מחולק ל-12 חלקים שווים, וכל חלק כזה נקרא "שעה זמנית". פלג בארמית משמעו חלק, ובהקשר כאן, חצי. חצי, או אמצע זמן המנחה הוא אמצע הזמן שבין שעת מנחה קטנה, שהוא זמן הקרבת קרבן התמיד 
בבית המקדש ובין סוף היום. זמנה של מנחה קטנה הוא שעה 9 וחצי ביום, ולכך יש להוסיף חצי של  (ההפרש עד סוף היום) כלומר השעה העשירית ועוד שלושת רבעי השעה.
בגמרא אנחנו רואים חילוק בין פלג המנחה קמא (הראשון, מ-  ועד ) לבין פלג המנחה בתרא (אחרון, בין  ללילה).
סלים ברכאת

סלים ברכאת (בערבית: سليم بركات) נולד ב-1951 הוא סופר מתרגם ומשורר כורדי-סורי. ספריו תורגמו לשפות רבות, בכללן עברית.
ברכאת נולד ב-1951 בסוריה בחבל הארץ הכורדי בצפון סוריה בעיר קמישלי, בגיל 19 עזב את עירו ועבר לדמשק כדי ללמוד באוניברסיטת דמשק ספרות ערבית, אך כעבור שנה עזב את סוריה לביירות, שם החל בקריירה ספרותית שכללה פרסום חמישה ספרי שירה ועבודה כעורך בכיר בכתב העת הפלסטיני אל כרמל. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 עזב את ביירות והמשיך לעבוד כעורך באל כרמל בניקוסיה שבקפריסין, בתקופה זו כתב את ספריו החשובים ובהם ספרו חכמי האפלה שתורגם לעברית. בשנת 1999 עבר הסופר להתגורר בשוודיה, שם הוא מתגורר עד היום. ברכאת כותב את יצירותיו בשפה הערבית ונחשב לחדשן ומודרני מבחינת סגנון. הוא מזכיר בכתיבתו את הריאליזם הפנטסטי המקובל בספרות הדרום אמריקאית. בנוסף ניתן לראות בכתיבתו השפעה ניכרת של נאו-קלאסיציזם. הסופר מרבה לתאר בספריו פולקלור של העם הכורדי אליו הוא משתייך.
מיי דזה

חייו

אביו שימש מושל מחוז צֶ'נְגְיָאנְג, ובעקבותיו קיבל גם מיי דזה תפקיד שלבסוף הביא לכך שקיבל את העותק של הקלאסיקה של המסמכים שפרסם את שמו. בהמשך שימש כמפקד צבאי, כפקיד מנהל אזרחי וכמושל. בתפקידו זה עסק גם בבלימת הצבאות המורדים שהביאו לבסוף לאסון יונגג'יה ולנפילת שושלת ג'ין המאוחדת, ובשל כך נעצר על ידי המדינאי וָאנְג דָאו, אם כי בדרך שוחרר על ידי אנשיו של המושל טָאו קָאן. אחיו הצעיר של מיי דזה, מֵיי טָאו, שירת בצבאו של וָאנְג דָאו.

רקע על הקלאסיקה של המסמכים

הקלאסיקה של המסמכים, אוסף של מסמכים שנכתבו בתקופת שושלת ג'ואו, היא אחת מחמש הקלאסיקות של הקונפוציאניזם. רוב העותקים של הספר נהרסו ב213 לפנה"ס, כאשר הקיסר הראשון הורה על שריפת ספרים בקנה מידה נרחב. המלומד פֿוּ שֶׁנְג החביא עותק בתוך קיר ומאוחר יותר שיחזר 29 פרקים מתוכו, אשר חולקו מחדש במאה הראשונה לכדי 33 פרקים. פרקים אלו נודעו בתור "הטקסט החדש" של הקלאסיקה של המסמכים. בתחילת שושלת האן המערבית התגלה עותק נוסף מוחבא בקירות האחוזה של קונפוציוס, ובו שישה עשר פרקים נוספים שלא הופיעו בגרסה של פֿוּ שֶׁנְג. המלומד קוֹנְג אָנְגְווֹ ערך את הטקסט שנמצא והוסיף פרשנות. גרסה זו נקראה "גירסת הטקסט הישן" של הקלאסיקה של המסמכים, אולם גרסה זו אבדה במהלך שושלת האן המזרחית (25-220 לספירה).

ה"גילוי מחדש" של הטקסט הישן של הקלאסיקה של המסמכים

לאחר שאסון דונְגְגְ'יָה הביא לסופה של שושלת ג'ין המערבית ב-311 לספירה, החצר הקיסרית של ג'ין ברחה לכיוון דרום-מזרח, אל גְ'ייֵנְקָאנְג. הקיסר יְוֵּ'אן, ראשון קיסרי ג'ין המזרחית, ביקש מהציבור להגיש לחצר הקיסר ספרים על מנת לחדש את הספרייה הקיסרית שנהרסה במהלך המלחמה. מֵיי דְזֶה הגיש לקיסר עותק של הטקסט הישן של הקלאסיקה של המסמכים אשר "נתגלה מחדש", ביחד עם הקדמה שלכאורה נכתבה בידי קוֹנְג. מֵיי דְזֶה הסביר כי רכש את הטקסט מאדם בשם דְזָאנְג צָאו (臧曹), אשר בעצמו השיג אותם מלְיָאנְג לְיוֹ (), בן-דוד של הרופא המלומד הידוע חְוָאנְגְפֿוּ מִי, וכי הוא הציל אותם מהשמדה במלחמה שחיסלה את ג'ין המערבית. גם דְזָאנְג צָאו וגם לְיָאנְג לְיוֹ כבר לא היו בין החיים כאשר הגיש את הספר, וכך קיבלה החצר הקיסרית של ג'ין את הגרסה כאותנטית, והיא נפוצה ברחבי האימפריה.
גירסת קלאסיקת המסמכים של מֵיי דְזֶה כוללת את הטקסט החדש של פֿוּ שֶׁנְג על 33 פרקיו, בתוספת 25 פרקים נוספים שהיו קיימים לכאורה בטקסט הישן האבוד של קוֹנְג אָנְגְווֹ, ובסך הכל 58 פרקים.

מורשת

הטקסט הישן של הקלאסיקה של המסמכים שהגיש מֵיי דְזֶה הפך לרב השפעה. במאה השביעית, בתחילת שושלת טאנג, המלומד קוֹנְג יִינְגְדָה פיקד על פרויקט "משמעות נכונה לחמש הקלאסיקות" (五經正義), דרכה הפך הטקסט הישן של מֵיי דְזֶה לגרסה הרשמית של הקלאסיקה הקונפוציאנית, והפרשנות "משמעות נכונה לקלאסיקה של המסמכים", כנראה פרי עטו של קונג, נעשתה לפרשנות הרשמית של הקלאסיקה. למרות שבמהלך השנים מלומדים רבים העלו ספקות לגבי האותנטיות של גירסתו של מֵיי, היא המשיכה להחזיק במעמדה הרשמי והייתה הגרסה המשפיעה ביותר של הקלאסיקה של המסמכים במשך יותר מאלף שנים, עד לזמנה של שושלת צ'ינג, אז הקדיש המלומד יֵן זְ'ווֹצ'וּ' את רוב חייו ללמידת הקלאסיקה, והוכיח בצורה חד משמעית כי גירסתו של מֵיי דְזֶה היא זיוף. ניתוח של פיסות הבמבוק של צינגחווה שנתגלו במאה ה21 מחזק את מסקנותיו של יֵן שכבר הפכו לדעה הרווחת.
הקיקלופ

הקיקלופ הוא מחזה סאטירי שנכתב על ידי אוריפידס במאה ה-5 לפני הספירה לכבוד פסטיבל דיוניסיה באתונה של אותה שנה.

רקע

פסטיבל דיוניסיה היה פסטיבל דתי גדול שנערך באתונה העתיקה לכבוד האל דיוניסוס. במסגרת הפסטיבל הייתה נערכת תחרות מחזות בין המחזאים שחיו באותה תקופה באתונה. במאה ה-5 לפני הספירה, היה זה אוריפידס שהציג את המחזה הסאטירי שלו 'הקיקלופ'.
'הקיקלופ' היווה דמות מרכזית במיתולוגיה היוונית בעיקר בסיפור האודיסאה, בו אודיסיאוס חוזר במסע של עשר שנים לאחר מלחמת טרויה חזרה לביתו. 
המחזה של אוריפידס הוא נקודת-הסתכלות שונה מהסיפור המקורי לכאורה, שהיה מסופר באודיסיאה. אוריפידס שילב בסיפור את הסטיר שהוא דמות מיתולוגית המורכבת מחצי-אדם וחצי-תיש, אותה הוא משחרר מידו של הקיקלופ על ידי אודיסיאוס

העלילה

בדרכו חזרה מטרויה נקלע אודיסיאוס עם עמיתיו אל מערת הקיקלופ פוליפמוס. לאחר שהקיקלופ צולה ואוכל צמד יוונים, מחליט אודיסיאוס להשקות את הקיקלופ ביין, ולפגוע בו. לאחר שאודיסאוס נעלם מהאי, הקיקלופ וסילנוס יושבים לשתות יחד. כשהקיקלופ משתכר הוא מספר שהוא רואה את האלים וקורא לסילנוס בוגד. הקיקלופ חוטף את סילנוס למערה שלו, כשהוא יוצר רושם שבכוונתו לבצע בו מעשים בעלי אופי מיני. אודיסאוס מחליט לפעול שוב. הוא ואנשיו שורפים את עינו של הקיקלופ. הסטירים (העבדים של הקיקלופ) משתחררים.
כשהגיעו לאי אודיאוס סיפר לקיקלופ ששמו "שום-אדם", כך שכשהקיקלופ צרח מי האחראי לפגיעה בו, היה זה כאילו אומר "שום-אדם לא פגע בי". אודיסיאוס עושה טעות ומגלה לקיקלופ את שמו האמיתי בעת בריחתו, ככל-הנראה מתוך רצון לפאר את עצמו. למרות שהצליח לברוח מהקיקלופ, במהלך מסעו בהמשך נתקל אודיסאוס בבעיות רבות הקשורות לפגיעתו בקיקלופ, שכן אביו של הקיקלופ הוא פוסידון אל הים.
קריוובס באסקט

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2000 והחלה לשחק בליגה האזורית. בעונת 2002/03 זכתה באליפות הליגה השנייה, אך ויתרה על השתתפות בליגה הבכירה עקב בעיות תקציביות. בסיום עונת 2003/04 העפילה הקבוצה לסופרליגה. בעונת 2008/09 הייתה שותפה להקמת ליגה אוקראינית בכירה נפרדת, בסיום אותה עונה זכתה באליפות הליגה האוקראינית, עם המאמן זבזדן מיטרוביץ'. בעונת 2009/10, לאחר איחוד הליגות הבכירות של אוקראינה, חזרה הקבוצה לשחק בסופרליגה.
פרנסיסקו דה אויואה

פרנסיסקו דה אויואה (בספרדית: Francisco de Ulloa; מת ב-1540) היה חוקר ארצות ספרדי שחקר את החוף המערבי של מקסיקו של ימינו על פי מינוי של הרנאן קורטס. מייחסים לדוחות ממסעותיו לאורך חצי האי באחה קליפורניה השפעה על הנצחת הטעות הקרטוגרפית מהמאה ה-17 בדבר קיומו של האי קליפורניה.

מסעותיו

לא ידוע האם אויואה ליווה את קורטס במסעו הראשון לספרד החדשה. על פי התיאור של ברנל דיאס דל קאסטיו (Bernal Díaz del Castillo), הוא הגיע למקסיקו מאוחר יותר כשהעביר מכתבים לקורטס מאשתו. על פי חלק מההיסטוריונים המוקדמים היה לאויואה חלק חשוב בהכנעת הבירה האצטקית טנוצ'טיטלאן באמצעות הכוח הימי.
ב-1539 יצא אויואה למסע שמומן מכיסו הפרטי של קורטס בשלוש ספינות קטנות, כשהוא מפליג מאקפולקו צפונה במטרה לחקור את האוקיינוס השקט, ולחפש את מצר אניאן (Estrecho de Anián) המיתולוגי שכביכול הוביל למפרץ סנט לורנס, תוך הוכחת קיומו של המעבר הצפון-מערבי. המשלחת הפליגה ב-8 ביוני צפונה לאורך החוף והגיעה למפרץ קליפורניה לאחר שישה שבועות. אויואה כינה את המפרץ "ים קורטס" (Mar de Cortés) לכבוד פטרונו. כאשר אחת מספינותיו, ה"סנטו תומאס" (Santo Tomás), אבדה בסופה עצר אויואה את המסע על מנת לתקן את שתי הספינות האחרות, ואז המשיך את מסעו ב-12 בספטמבר והגיע בסופו של דבר לראש המפרץ.
מכיוון שנכשל בגילוי מצר אניאן, פנה אויואה דרומה והפליג לאורך החוף המזרחי של חצי האי באחה קליפורניה ונחת במפרץ לה פאס. לאחר שהצטייד באספקה של עצים ומים הפליג אויואה דרומה עד הקצה של חצי האי. הוא סובב את הכף הדרומי תוך התגברות על קשיים רבים והפליג לאורך קו החוף צפונה לאורך החוף המערבי של האוקיינוס השקט.
ספינותיו הקטנות התקשו להתקדם משום שנתקלו ברוחות העזות ובים סוער, ובסופו של דבר הוא נאלץ לחזור לספרד החדשה. המשלחת הגיעה עד קו הרוחב 28° צפון, בסמוך לאי סדרוס (Isla de Cedros).
על אף שגילה חצי אי השתמשו בדוחות ממסעותיו על מנת לשרטט מפות המתארות את קליפורניה כאי. לדבריו של דיאס דל קאסטיו נרצח אויואה בדקירות סכין ב-1540. על פי דיווחים אחרים אבדו ספינותיו ה"סנטה אגואדה" (Santa Agueda) וה"טרינידד" (Trinidad) בלא עקבות במסע חזרה מבאחה קליפורניה.
סולימאן סיסה

קורות חיים

סולימאן נולד בבמקו וגדל במשפחה מוסלמית. הוא למד בתיכון בדקר, וחזר למאלי בשנת 1960 לאחר שזו זכתה בעצמאותה.
הקריירה שלו החלה כעוזר מקרין לסרט דוקומנטרי על מעצרו של פטריס לומומבה. דבר זה עורר את רצונו ליצור סרטים משלו, והוא קיבל מלגה לבית הספר לקולנוע וטלוויזיה של מוסקבה.
בשנת 1970, סולימאן חזר למאלי והצטרף למשרד ההסברה כצלם, שם הפיק סרטי תעודה וסרטים קצרים. שנתיים לאחר מכן, הוא הוציא את הסרט הראשון באורך בינוני "Cinq jours d’une vie" (בתרגום חופשי לעברית "חמישה ימים בחיים") אשר מספר את סיפור של נער צעיר אשר נושר מבית הספר והופך לגנב קטנוני בשביל לחיות ברחוב. סרט זה הופיע לראשונה בפסטיבל הסרטים קרתגו.
בשנת 1974 סולימאן הפיק את סרטו הראשון באורך מלא "Den muso" (בתרגום חופשי לעברית "הנערה"), אשר מספר את סיפורה של נערה אילמת צעירה שנאנסה, נכנסה להריון ונדחתה על ידי משפחה ואביו של הילד. הסרט צונזר על ידי שר התרבות של מאלי, וסולימאן נעצר ונכלא, כשהסיבה הרשמית היא בשל קבלת מימון צרפתי לסרט.
ארבע שנים לאחר מכן, סולימאן הפיק את הסרט "Baara" (בתרגום חופשי לעברית "עבודה"), שקיבל פרס בשנת 1979. בשנת 1982, הוא הפיק את "Finyé" (בתרגום חופשי לעברית "רוח"), המספר על בני נוער שמורדים נגד הממסד. סרט זה זיכה אותו בפרס נוסף בשנת 1983.
בין השנים 1984 ל-1987 הוא הפיק את הסרט "Yeelen" (בתרגום חופשי לעברית "אור"), סרט על גיל העמידה שזכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 1995 הוא הפיק את הסרט "Waati" (בתרגום חופשי לעברית "זמן") שהתחרה על פרס דקל הזהב בשנת 1995.
סולימאן הוא נשיא "UCHICAGO", איחוד יוצרי ויזמי הקולנוע והאמנות של מערב אפריקה.
אלגברה דיפרנציאלית

במתמטיקה, חוג דיפרנציאלי, שדה דיפרנציאלי ואלגברה דיפרנציאלית הם חוגים, שדות ואלגבראות המצוידים בגזירה, שהיא פעולה אונארית שהיא ליניארית ומקיימת את כלל לייבניץ. דוגמה טבעית לשדה דיפרנציאלי הוא שדה הפונקציות הרציונליות  במשתנה אחד מעל , כאשר הגזירה היא פעולת הנגזרת ביחס למשתנה t.

שדות דיפרנציאלים

באופן דומה, אם F הוא שדה וd היא גזירה, מכנים את הזוג  - שדה דיפרנציאלי. ניתן להוכיח בעזרת כלל לייבניץ כי הזהות המוכרת  מתקיימת בכל שדה דיפרנציאלי.
אוסף האיברים בF שנגזרתם היא אפס:  הוא שדה המכונה שדה הקבועים של F.
כימרה

במיתולוגיה היוונית, הכימרה או החימרה (ביוונית: Χιμαιρα; בלטינית: Chimæra) היא מפלצת בעלת ראש של אריה, גוף של עז וזנב של נחש. תיאורים אחרים מתארים את הכימרה כבעלת שלושה ראשים: ראש של אריה, ראש של עז וראש של דרקון. אולם, כל תאוריה של המפלצת מסכימים שהיא נשפה אש מאחד או יותר מראשיה.
על פי סיפורי המיתולוגיה, הכימרה הייתה הצאצאית של טייפון ואכידנה, ואימם – ביחד עם אחיה הכלב הדו-ראשי אורתוס – של הספינקס ושל האריה מנמאה. עם זאת, סיפורי מיתולוגיה אחרים קובעים שהספינקס והאריה מנמאה היו הצאצאים של טיפון ואכידנה, ולא של כימרה ואורתוס.

הכימרה נהרגה בסופו של דבר בידי הלוחם היווני בלרופון, שנעזר בפגסוס, הסוס המכונף. באיליאדה מסופר כי איאובוטס מלך ליקיה הטיל על בלורופון את המשימה כדי להביא למותו אך הגיבור עמד במשימה. 
גזר מיד עליו, וישחית ראשית כל את הכימרה,
את האיומה. בת אלים ולא מבנות אדם הייתה,
ראשה ראש לביאה, אחורי דרקון לה, ובאמצע היא עיזה,
ולהב כי יצא מפיה, ואכל נוראות את סביבו.
היכה הלז המפלצת, כי בטח במופתי האלים
— הומרוס, איליאדה, ספר שישי 179–183, תרגום טשרניחובסקי
גם בנושא מותה של הכימרה אין אחידות בין הסיפורים. לפי מספר גרסאות, בלרופון רק שיסע את הכימרה עם חניתו, אך לפי גרסאות אחרות, הוא התקין על חניתו גוש של עופרת, שהותך בשל נשימת האש של המפלצת,והביא לסתימת גרונה, לחניקתה ולמותה.
זנזורי

העלילה

הסדרה עוסקת בפיני זנזורי בן ה-40 המתגורר ביבנה עם אשתו חני ושני ילדיו. זנזורי הוא האזרח הישראלי הממוצע, בעל עבודה ממוצעת שחוזר הביתה ומעביר את ערביו מול הטלוויזיה ואת ימי שישי בתור לתחנת הדלק, כדי לקבל את העיתון בחינם.
ביום הולדתו ה-40, חייו של זנזורי משתנים כשאביו מגיע אליו עם שתי בשורות: הראשונה, כל הגברים במשפחתו מתים בשנה ה-40 לחייהם. כאשר שואל פיני מדוע אביו עוד נותר בחיים בגיל 75, הוא מבשר לו שהוא (פיני) מאומץ. בתהליך השלמה עם השנה האחרונה לחייו, מחליט זנזורי להגשים את כל החלומות והפנטזיות שלו, החל מלרוץ עירום במגרש כדורגל ועד לישיבה בכלא.
טמפרטורת פלאנק

טמפרטורת פלאנק, המהווה את אחת היחידות הבסיסיות במערכת יחידות פלאנק, היא הטמפרטורה הגבוהה ביותר הניתנת למדידה. בקוסמולוגיה מקובל להתייחס לטמפרטורת פלאנק כאל ציון דרך בהתקררות היקום לאחר המפץ הגדול. לא ניתן לשחזר את מצבו של היקום קודם לרגע שבו הטמפרטורה ירדה עד כדי טמפרטורת פלאנק.

הערך

ערכה של טמפרטורת פלאנק ביחידות קלווין, הוא:

טמפרטורת פלאנק גדולה ב-25 סדרי גודל מטמפרטורת ליבת השמש וב-23 סדרי גודל מהטמפרטורה הגבוהה ביותר שהושגה בניסוי על פני כדור הארץ (2 מיליארד קלווין ב-Z machine).

הקשר לאורך פלאנק

כל גוף פולט קרינה בהתאם לטמפרטורה שלו. קרינה זו קרויה קרינת גוף שחור. חוק וין מאפשר לחשב את אורך הגל המרכזי של הקרינה, ועבור גוף שחומם לטמפרטורת פלאנק, ערכו של אורך הגל המרכזי הוא:
 מסמל את אורך פלאנק, שהוא האורך הקצר ביותר הניתן למדידה.  הוא קבוע חסר ממדים שערכו קרוב ל-4.96, ולכן אורך הגל האופייני הוא מסדר גודל של אורך פלאנק, כלומר טמפרטורה גבוהה יותר מטמפרטורת פלאנק תייצר קרינה שאורך הגל שלה קצר יותר מאורך פלאנק ולכן לא ניתן יהיה למדוד אותה.
ניקולאי ז'וקובסקי

חייו

ניקולאי ז'וקובסקי נולד בכפר במחוז ולדימיר למשפחת מהנדס שעבד במערכת מסילות רכבת הרוסית. בשנת 1858 הוא התחיל את לימודיו בגימנסיה במוסקבה. ז'וקובסקי רצה כאביו להיות מהנדס רכבות, אך לאור כך שעלות הלימודים באוניברסיטת מוסקבה הייתה נמוכה בהרבה הוא התקבל לאוניברסיטה. בשנת 1868, לאחר סיום האוניברסיטה, הוא ניסה בפעם נוספת להתקבל למכון ללימודי רכבת אך ללא הצלחה.
בשנת 1870 ז'וקובסקי התחיל לעבוד כמורה לפיזיקה בבית הספר לבנות. בשנת 1871 הוא סיים לימודי תואר שני והתחיל ללמד באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בשנת 1882 ז'וקובסקי סיים את עבודת הדוקטורט והתחיל ללמד באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1886 הוא קודם לדרגת פרופסור.
מתחילת שנות ה-90 ז'וקובסקי החל במחקרים בתחום התעופה. בשנת 1891 הוא פרסם עבודה על מעוף הציפורים. בהמשך הוא חקר את זווית ההתקפה. בשנים 1897-1898 ז'וקובסקי חקר תקלות במערכת אספקת המים של מוסקבה ופיתח נוסחאות של הלם מים.
בשנת 1904 ז'וקובסקי פיתח נוסחאות לחישוב כוח עילוי שנמצאות בשימוש עד היום.
בשנת 1905 ז'וקובסקי נבחר ליושב ראש של החברה המתמטיקאית המוסקבאית.
בשנת 1908 ז'וקובסקי יסד באוניברסיטה הטכנית של מוסקבה חוג תעופה בו למדו חלוצי תעופה רוסית כולל אנדריי טופולב. 
בשנת 1918 בהתאם להמלצותיו הוקם המכון האווירוהידרודינמי המרכזי במוסקבה שהפך למכון מחקר תעופה ואווירודינמיקה המשמעותי בברית המועצות, המכון פעיל גם היום ונקרא על שמו של ז'וקובסקי. בשנת 1920 ולדימיר לנין חתם על צו לפי החלה חלוקת "פרס ז'וקובסקי" עבור עבודות מחקר בתחום התעופה.
ז'וקובסקי נפטר בשנת 1921 ונטמן בשטח מנזר דונסקוי במוסקבה.
בשנת 1950 צולם סרט על חייו ובמקום הולדתו פועל מוזיאון לזכרו.