google/wiki40b huggingface dataset:
הורגן

היסטוריה

העדויות הקדומות ביותר להתיישבות באזור זה הן מהתקופה הנאוליתית (3500-3900 לפנה"ס). שם המקום נודע בהקשר לתרבות הורגן (Horgner Kultur), הקרויה על שם התיישבות נאוליתית מתקופה זו באזור העיירה; תרבות הורגן התמחתה בקדרות שהתאפיינה בהקבלות לתרבות ה-Seine-Oise-Marne של צפון צרפת, כפי שנראה על פי כלי חרס שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום (בשנים 1987-1990).
כמו כן נמצאו בהורגן שרידים לשני קברים קלטיים מן המאה השנייה לספירה.
הורגן נזכרת לראשונה בכתבים בשם "Horga", החל מן המאה העשירית לספירה, מ-1 במרץ בשנת 952, בתקופת אוטו הראשון (הגדול), הקיסר הראשון של האימפריה הרומית הקדושה.
בתקופת ימי הביניים צמחה הורגן כמרכז מסחר וחקלאות, ובשל עושרה גבולותיה התרחבו וסופחו לה שטחים נרחבים.
מאז התקופה הרומית, מ-1230, ובמשך כ-600 שנים, עבר באזור זה נתיב הסחר הבינלאומי שבין גרמניה לאיטליה. עם הגעת הסחורות לציריך הן היו מושטות על האגם ומועמסות על גבי פרדות בנמל הורגן, ומשם עברו לאורך הדרך עד לצוג. הסחורות החשובות ביותר שהועברו בתקופה זו היו יין, שהובא מדרום לצפון, ומלח, שהועבר מצפון לדרום; המלח באותה תקופה היה בעל חשיבות רבה - שימש כחומר משמר עבור בשר גבינה ודגים, וכן שימש כאמצעי התשלום (זלץ = Salarium, שממנו נובעת המילה "משכורת" באנגלית ובשפות אחרות). בנוסף הועברו דרך נמל הורגן סחורות כגון משי, קטיפה, צמר, פשתן, אורז, חיטה, שיבולת שועל, גבינה ושמן.
המצב השתנה בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-19, עם פריסת הרכבת על פני כל אירופה.
עד שנת 1773 נכללו בשטחה של הורגן גם הערים אוברייבן והירזל, אך הן הופרדו לערים עצמאיות בשנה זו. יער סיהל (Sihlwald) הסמוך הפך לחלק מהעיר ציריך בשנת 1803. עם זאת, מועצת העיר הורגן סירבה להכיר בכך רשמית, עד שנת 1877.

אתרים

על גדות אגם ציריך שוכן נמל הורגן. על גדות האגם שוכן גם מוזיאון הורגן, המתאר את ההיסטוריה של העיר.
בהורגן מוצב פסלו של דני קרוון "ככר הכפר" (1995).

דמוגרפיה

נכון לדצמבר 2009, אוכלוסיית הורגן מונה 18,562 תושבים ב-7,850 משקי בית. 27.1% מכלל האוכלוסייה הם זרים, כלומר, שאינם בעלי דרכון שווייצרי. על פי נתונים משנת 2008, התפלגות האוכלוסייה לפי מין הייתה 49% גברים ו-51% נשים.
נכון לשנת 2000, רוב האוכלוסייה, 79.9%, דוברת גרמנית, 6% דוברי איטלקית, 2.8% דוברי אלבנית וכ-11% דוברי שפות אחרות.
על פי התפלגות הגילאים של האוכלוסייה, 15.3% נמצאים מתחת לגיל 14, 4.9% בני 15-19 שנים, 62.5% בגילאים 20-64 שנים, ו-17.3% מן האוכלוסייה מעל גיל 64. כ-73% מהאוכלוסייה (בין גילאי 25-64) הם בוגרי מוסדות חינוך על תיכוני (שאינו חובה), או בעלי השכלה נוספת גבוהה יותר. שיעור האבטלה בהורגן עומד על 2.7%.
מגוון התושבים בהורגן יוצר מארג רחב של דתות. כ-77% מן התושבים מגדירים עצמם השייכים לפלגים השונים בנצרות (קתולים, רפורמים, מתודיסטים, אוונגליסטים ועוד). כ-7% מוסלמים (רובם ממוצא אלבני) וכ-16% בני דתות אחרות או שאינם משייכים עצמם לאף דת.

תחבורה

הורגן ממוקמת ממזרח לכביש המהיר A3, על צומת דרכים המובילות מערבה בכיוון צוג (Zug) ולוצרן.
את אגם ציריך חוצה לרוחבו קו מעבורות שבקצהו המזרחי העיירה מיילן (Meilen) ובקצהו המערבי הורגן.
בהורגן שתי תחנות רכבת מרכזיות, הממוקמות על ציר מסילות הרכבת מציריך: האחת על גדות אגם ציריך בכיוון דרום והשנייה במעלה ההר בכיוון דרום מערב לצוג וללוצרן.
צ'ן שואי-ביאן

ביוגרפיה

צ'ן התמודד לנשיאות טאיוואן מ'המפלגה הדמוקרטית המתקדמת' (PPD) הפועלת לעצמאות טיוואן, וניצחונו שם קץ ליותר מחמישים שנה שבהן שלטה מפלגת הקוומינטנג ברפובליקה הסינית.
צ'ן כיהן כראש עיריית טאיפיי, בירת טאיוואן, בין השנים 1994 ל-1998. נבחר לראשונה לנשיאות טאיוואן ב-2000, ובשנית ב-2004. יממה לפני הבחירות לנשיאות ב-2004 נפצע צ'ן בבטנו בניסיון התנקשות בעת תהלוכת בחירות.
בבחירות לבית הנבחרים הטאיוואני שנערכו ב-2008 הובסה מפלגתו על ידי מפלגת הקוומינטנג, והוא פינה את מקומו בהנהגת המפלגה לפרנק הסייה, שהובס בבחירות לנשיאות שנערכו מאוחר יותר באותה שנה למועמד בקוומינטנג, מא יינג-ג'יו.
לאחר תום כהונתו הואשם ונשפט בעבירות הלבנת כספים ובמעילה שביצע בתקופת נשיאותו. אישומים עלו גם נגד אשתו, בנו וכלתו. לטענתו, החקירה נגדו נבעה ממניעים פוליטיים. בספטמבר 2009 נגזר דינו למאסר עולם, עונש דומה קיבלה גם אשתו ועל שניהם הוטל קנס של 500 מיליון דולר טאיוואני חדש.

חייו הפרטיים

בניגוד לרוב רובם של הפוליטיקאים בטאיוואן, בא צ'ן ממשפחת איכרים לא אמידה. הוא נולד למשפחת חוכרי קרקע לשימוש חקלאי, במחוז טאינאן (Tainan County) בטאיוואן בשנות ה-40 המאוחרות, אולם תעודת הלידה הרשמית שלו הוצאה ב-18 בפברואר 1951, בגלל שהוא נולד חולה ורגיש ולא היה ברור אם ישרוד את שנות ינקותו.
ביוני 1969 החל צ'ן את לימודיו באוניברסיטה הלאומית של טאיוואן. בתחילה, הוא למד מנהל עסקים, אך הוא עבר ללימודי משפטים בשנתו הראשונה ונעשה לעורך דין. צ'ן סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה, מעל כל בני מחזורו, והוא נעשה לעורך הדין הצעיר ביותר בטאיוואן עם סיום לימודיו בשנת 1974.
בשנת 1975 נישא צ'ן להו שו-צ'ן, בתו של רופא. בתם של השניים היא רופאת שיניים, ובנם סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
חור (דמות מקראית)

בתנ"ך, חוּר הוא בן שבט יהודה, בנם של כלב בן חצרון ואפרת: "וַיִּקַּח לוֹ כָלֵב אֶת אֶפְרָת, וַתֵּלֶד לוֹ אֶת חוּר" (ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק י"ט).
לפי המדרש, חור היה בנם של מרים הנביאה וכלב בן יפונה (על פי פירוש רש"י (ספר שמות, פרק י"ז, פסוק י'). לפי יוסף בן מתתיהו חור היה בעלה של מרים, אחות משה.
בספר שמות מסופר שבמלחמת עמלק תמך חור בידי משה יחד עם אהרן, ויחד עם אהרן הנהיג את העם בעליית משה להר סיני. לפי המדרש נהרג כאשר סירב להכין לעם את עגל הזהב.
נכדו היה בצלאל, בונה המשכן: "וְחוּר הוֹלִיד אֶת אוּרִי, וְאוּרִי הוֹלִיד אֶת בְּצַלְאֵל" (ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק כ').
ים לאזארב

היסטוריה

שמו של ים לאזארב ניתן לו בשנת 1962 על ידי המשלחת האנטארקטית הסובייטית. הים נקרא על שמו של האדמירל הרוסי מיכאיל לאזארב שהפליג סביב אנטארקטיקה יחד עם פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בשנת 1820.  
מאחר שהצעת השם לארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי לא אושרה, שם זה אינו מופיע באטלסים  ומפות מערביות (אמריקאיות ובריטיות), אך מופיע באטלסים ומפות סובייטיים ורוסיים. 
עומקו הממוצע של הים 3,000 מטרים מתחת לפני הים. העומק המרבי 4,500 מטרים מתחת לפני הים.

לקריאה נוספת

• Hinz, K., Neben, S., Gouseva, Y.B. et al., A Compilation of Geophysical Data from the Lazarev Sea and the Riiser-Larsen Sea, Antarctica,  Mar Geophys Res (2004) 25: 233. https://doi.org/10.1007/s11001-005-1319-y
דם תיאטרלי

דם תיאטרלי או דם במה הוא כל חומר שיכול לשמש כתחליף לדם לצרכים קולנועיים או תיאטרליים. לדוגמה, בתעשיית האפקטים המיוחדים, כאשר במאי צריך לדמות שחקן שנפגע מירי או חתך למשל, ניתן להשתמש במגוון חומרים שישמשו להצגת דם כביכול אמיתי בעיני הצופה. החומר הנפוץ ביותר בו עושים שימוש כדם מלאכותי הוא צבע מאכל אדום, בדרך כלל בתוך בלונים קטנים שמתפוצצים בעת הצורך ומתיזים את הדם לפי דרישת הבמאי. אלפרד היצ'קוק השתמש בסרטו פסיכו בסירופ שוקולד כתחליף לדם (השיטה הצליחה מפני שהסרט צולם בשחור-ולבן). שימושים אחרים בדם תיאטרלי הם בתחפושות ובזיהוי פלילי לצורך סרולוגיה משפטית וחקר כתמי דם.
קיימות סיבות רבות לשימוש בדם תיאטרלי ולא בדם אמיתי, בין היתר סיבות מוסריות, היגייניות וחוסר רצון לפגוע ברגשות השחקנים.
אין לבלבל בין דם תיאטרלי לבין תחליפי דם אחרים שמטרתם להחליף ביולוגית את תפקידו של הדם בגוף, ולא לצרכים ויזואליים.
עופר ריחני

ביוגרפיה

ריחני נולד בתל אביב וגדל בבת ים. השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "חשמונאים" בבת ים במגמה עיונית. את שירותו הצבאי סיים בשנת 1980 כמפקד צוות ביחידת לוחמה אלקטרונית. 
שיחק בעברו בקבוצות הילדים, הנערים והנוער של הפועל תל אביב בכדורגל, ובין השנים 1981–1982 בקבוצת הבוגרים של בני יהודה תל אביב. 
בין השנים 1982–1987 עבד בתפקיד יועץ השקעות בבנק הבינלאומי הראשון ומשנת 1987 ועד 1992 היה בעל עסק עצמאי בתחום הבוטניקה והצומח.

חיים אישיים

בשנת 1982 נשא לאישה את אירית ועבר להתגורר עמה במזכרת בתיה. לזוג נולדו שלושה ילדים – רועי, שני וקריסטין. באוגוסט 2014 חזר ריחני להתגורר בתל אביב לאחר שנפרד מאשתו.

ספריו

בשנת 2006 יצא לאור בהוצאת קווים ספרו הראשון – "מלחמת העולם השנייה: הכרוניקה". ספר זה מתאר את מהלכי המלחמה בחזיתות השונות בו זמנית באופן כרונולוגי. מתועדים בו כשלוש מאות אירועים שונים שהתרחשו בשנות המלחמה 1939–1945, ומידע רב על האישים הבולטים במלחמה, מבנה הצבאות ומהלך הקרבות. ספר זה מוכר על ידי משרד החינוך כחומר עזר לבגרות] והפך לרב-מכר.]
בשנת 2011 יצא לאור בהוצאת קינג ספרו השני של ריחני – "מלחמת העולם השנייה: קרבות המפנה". בספר זה מתוארים מהלכי שלושת קרבות המפנה במלחמת שהתחוללו בשנים 1942–1943: קרב מידווי באוקיינוס השקט, קרב אל-עלמיין במדבר המערבי וקרב סטלינגרד. גם ספר זה הפך לרב מכר.]
בשנת 2017 יצא לאור בהוצאת סטימצקי ספר שירה פרי עטו של ריחני בשם "אש אהובתי". 
בשנת 2018 יצאו לאור שני ספרים נוספים של ריחני, בהוצאת סטימצקי - "מנהיגי ציר הרשע", על שלושת הרודנים אדולף היטלר, יוזף סטלין ובניטו מוסוליני;  ו"המהפכנים הגדולים בהיסטוריה": סיפור חייהם ומותם של שלושת המהפכנים ולדימיר לנין, פידל קסטרו וצ'ה גווארה.
ספרו השישי, "שואה - הכרוניקה", עתיד לראות אור גם הוא בשנת 2018.
גאורג לשניצר

גאורג לשניצר (1885-1951) היה פסל וארכיטקט ישראלי, יליד פולין.

ביוגרפיה

לשניצר נולד בעיר טארנוביץ שבפולין בשנת 1885. הוא היגר לגרמניה והתחנך בברלין. הוא למד אדריכלות ופיסול באקדמיה לאמנות בברלין ועיצב כמה פרוטומות (פסלי ראש) כמו של השחקן ואגנר וקאינץ ושל הצייר לוביס קורינת (Corinth).
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ללא משפחתו והתיישב בתל אביב. למחייתו עבד כארכיטקט ועיצב את בית הקולנוע "הדר" בפתח תקווה ואת קולנוע אסתר בתל אביב. יצירותיו כללו דיוקנאות ריאליסטים של אנשי היישוב כגון ז'בוטינסקי, חיים ארלוזורוב ואחרים.
שלמה הירשל

רבי שלמה הירשל ברלינר (באנגלית: Solomon Hirschell; י"ט בשבט ה'תקכ"ב, 12 בפברואר 1762 - כ"ז בחשוון ה'תר"ג, 31 באוקטובר 1842) היה הרב הראשי הראשון של בריטניה הגדולה.

ביוגרפיה

נולד לרב צבי הירש לוין שכיהן כרבה של לונדון וערים אחרות. בצעירותו כיהן כרבה של פרנצלאו ובשנת ה'תקס"ב (1802) התמנה כרבה של בריטניה הגדולה, משרה בה כיהן במשך ארבעים שנה עד פטירתו בכ"ז בחשוון ה'תר"ג, 31 באוקטובר 1842. הוא כיהן גם כרבה של הקהילה האשכנזית בלונדון והיה מראשי הלוחמים ברפורמים בבריטניה; חרם שהטיל בקיץ 1841, שנה לפני פטירתו, על ראשי ההנהגה הרפורמית במטרה לבלום את התנועה, נכשל, לאחר שיורשו הרב נתן מרקוס אדלר לא הצליח לאכוף אותו בשנים שלאחר פטירתו.
ספרייתו שהייתה עשירה בכתבי יד, נקנתה לאחר פטירתו מיורשיו בידי הקהילה בלונדון.
דידי (חברה)

היסטוריה

החברה הוקמה כמיזוג של חברת Didi Dache עם Kuadi Dache. לפני המיזוג שתי החברות יחד חלשו על נתח שוק גדול במיוחד וזה עוד גדל לאחר המיזוג. 
ביוני 2015 פרסמה חברת התקשורת הסינית Caixin כי בשוק הרכבים להשכרה חלשה דידי קואיידי על 80.2% מהשוק. עד ספטמבר 2015 כבר החזיקה ב-80% מהשוק לרכבים פרטיים ו-99% למוניות וסיפקה את השירות בכמעט 200 ערים שונות.
באוקטובר 2015 פורסם כי דידי קואיידי גייסה הון מצטבר של כ-4 מיליארד דולר ושיא גיוסים בסבב אחד של 2 מיליארד, עם קבוצות משקיעים בולטות בענף הטכנולוגיה כמו "Temasek Holdings", קבוצת עליבאבא, ו-Tencent. סבב הגיוסים העמיד את שווי החברה המוערך על כ-15 מיליארד דולר. החברה משקיעה בחברות מקומיות בתחום הנסיעות על מנת להתרחב בשוק העולמי, כשב-2015 השקיעה החברה באפליקציות Grab ממלזיה וב-Ola מהודו ו-Lyft וב-2017 השקיעה באפליקציית 99 מברזיל, Taxify מאסטוניה ו-Careem מדובאי.
ביוני 2016, השלימה החברה סבב גיוס מוגדל של 7.3 מיליארד דולר מאפל, עליבאבא וחברות נוספות ושוויה כמעט הוכפל לרמה של 28 מיליארד דולר.
באוגוסט 2016 רכשה את הפעילות של אובר בסין ושוויה הוערך בעקבות זאת בכ-35 מיליארד דולר.
דיינאליט

הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הדיינאליט היא Fe²⁺₄Be₃(SiO₄)₃S
הדיינאליט יוצר תמיסה מוצקה עם ג'נהלוויט (Zn₄Be₃(SiO₄)₃S) ועם הלוויט (Mn₄Be₃(SiO₄)₃S).
הדיינאליט מתגבש במערכת האיזומטרית, חבורת סימטריות נקודתית הקסטטרהדרלית (), וחבורת סימטריות מרחבית P43n. הפרמטר של תא היחידה הוא: Å‏a=820-823‏.

תכונות פיזיקליות

הגבישים של הדיינאליט אוקטהדרליים או דודקהדרליים עד 10 ס"מ. אם כי בדרך כלל המינרל מופיע בטבע כמסה חסרת צורה. לדיינאליט יש פצילות גרועה בכיוונים {111} ו־{111}. הקשיות של המינרל בינונית, 6-5.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.36 גרם לסמ"ק.

תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא איזוטרופי. מקדם שבירה של הדיינאליט הוא:n=1.753-1.771 ‏. גבישי הדיינאליט שקופים למחצה. צבעם צהוב, ורוד, חום אדמדם ואדום. בשקף מנוסר הדיינאליט הוא חסר צבע. הברק של הדיינאליט הוא זגוגי או שמנוני.

גילוי ומקור השם

הדיינאליט נתגלה ב-1866 במחצבות הגרניט של העיירה רוקפורט (Rockport) במחוז אסקס (Essex) במדינת מסצ'וסטס בארצות הברית וקרוי על שם הגאולוג והזואולוג האמריקני ג'יימס דווייט דיינה (1895-1813).

מקור ותפוצה

הדיינאליט הוא מינרל נדיר המצוי בסלעי גרניט בפגמטיטים המכילים בדיל (בחברת אלביט קסיטריט פיריט ומוסקוביט) בסלעי סקארן (סלע מותמר בהתמרת מגע בחברת מגנטיט גארנט ואוריט) ובמשקעים הידרותרמיים (בחברת ארסנופיריט, קוורץ וכלוריט).
העובדה שבטבע לא מצוי דיינאליט טהור, והוא מצוי תמיד בתמיסה מוצקה עם הלוויט או ג'נהלוויט, כאשר התערובת העשירה ביותר מכילה לא יותר מ-86% של Fe²⁺, כמו גם העובדה שהחוקרים התקשו לייצר דיינאליט בתנאי מעבדה, גררה את המסקנה שדיינאליט טהור אינו יציב. אך המחקר של חסן וגרונדי (ראו לקריאה נוספת) הוכיח כי המינרל הטהור יציב.
מקומות בהם ניתן למצוא דיינאליט כוללים את מחצבות הגרניט של העיירה רוקפורט (Rockport) במחוז אסקס (Essex) במדינת מסצ'וסטס (המקום בו נתגלה לראשונה) והר מואט (Moat Mountain) במחוז קרול (Carroll ) בארצות הברית; הר נידלפוינט (Needlepoint Mountain) בקולומביה הבריטית והאי ואלרוס (Walrus Island) מפרץ ג'יימס בקוויבק שבקנדה; ברדרות (Redruth) בקורנוול שבאנגליה; במכרה קארה (Kara) בטסמניה שבאוסטרליה; ובמכרה מיהארה במחוז הירושימה שביפן.
תפארת ירושלים

חברת תפארת ירושלים הוא ארגון שהוקם בירושלים בראשית שנת 1873. הארגון היה משותף לספרדים ולאשכנזים כאחד, ובין מטרותיו היו סיוע לעניים מקופחי ה"חלוקה" של הפרושים, בני היישוב הישן, וקידום והפצת ההשכלה בקרב בני ירושלים.
החברה הוקמה בכ"ד בכסלו תרל"ה, וחודש לאחר מכן פורסם דבר קיומה, וכן מטרת ותקנות החברה, מעל גבי עיתון החבצלת. מקימי החברה היו ישראל דב פרומקין (עורך החבצלת), חיים פרס, אברהם זוסמן, מיכל הכהן, בן ציון שלעז, אליעזר מוולאזין ואחרים. סקירה של פעולות החברה הופיעה דרך קבע מעל דפי עיתון החבצלת.
כחלק מפעילות החברה לקידום ההשכלה והתרבות בקרב בני ירושלים, הקימה החברה בשנת 1875 ספרייה בירושלים, עם החזון לעשותה ספריית העם היהודי. הספרייה נקראה בשם "בית אוסף ספרים אשר למונטיפיורי", והיא הנציחה את דמותו של משה מונטיפיורי שסייע ליושבי ירושלים היהודים, ואף תרם לספרייה. הספרייה לא האריכה ימים, זאת משום שבני היישוב הישן עד מהרה פעלו לסגירתה, בתואנה כי היא מחזיקה "ספרי מינות", והספרייה נסגרה.
אקאטי

מכרה היהלומים אקאטי (Ekati) הוא מכרה היהלומים הראשון בקנדה, הממוקם כמאה ק"מ מדרום לחוג הקוטב הצפוני וכ-300 ק"מ צפונית לילונייף, עיר המכרות. המכרה התגלה ב-1989 על ידי שני גאולוגים, צ'ארלס פיפקה וסטיוארד בלוסון, והוא מורכב מחמש הארובות הרווחיות הראשונות שהתגלו במדינה - פנדה (Panda), קואלה (Koala), פוקס (Fox), מיזרי (Misery) וסייבל (Sable).
כיום 80% ממכרה אקאטי שייכים לענקית היהלומים BHP Billiton, כאשר 20% הנותרים מתחלקים בין שני הגאולוגים שגילו את המכרה. לאחר פיתוח הנכס, החלה BHP לשווק ב-1998 בעיקר יהלומי גלם מפנדה, הארובה המניבה ביותר אשר מפיקה יהלומים שבחלקם מוגדרים כאיכותיים ביותר. היקף המכירות השנתי של היהלומים מאקאטי מסתכם ב-3% מבחינת משקל וב-6% מבחינת ערך מסך המכירות השנתי של יהלומי גלם.
קמרין מנהיים

ביוגרפיה

מנהיים נולדה בעיירה קלאדוול שבניו ג'רזי וגדלה בעיר פאוריה שבמדינת אילינוי. נולדה בשם דברה פרנסיס מנהיים למשפחה יהודייה, אמה סילביה הייתה מורה ואביה ג'רום היה פרופסור למתמטיקה.
מנהיים היא בעלת שני תארים אקדמיים, אחד מ"אוניברסיטת קליפורניה, סנטה קרוז" והשני מבית ספר למשחק שב"אוניברסיטת ניו יורק".

קריירת משחק

התחילה את דרכה בסרטו של אלן פארקר "הדרך לוולוויל" ובקומדיה הגאה "ג'פרי".
ב-1998 שיחקה בתפקיד קולנועי משמעותי ראשון בקומדיה "רומי ומישל – פגישת מחזור", ביחד עם פיליפ סימור הופמן בקומדיה השחורה "אושר" ובסרטו השני של מ. נייט שאמלאן "ער לחלוטין".
בשנת 2000 הופיעה בסדרת הפנטזיה המצליחה "הממלכה העשירית" בתפקיד שלגייה.
ב-2002 שיחקה בדרמת הפשע הטלוויזיונית של הHBO "פרויקט לארמי".
ב-2003 השתתפה בתפקיד קטן בפרודיה "מת לצעוק 3".
ב-2005 השתתפה במותחן האימה "מים אפלים" ובדרמה "חיים בלתי גמורים".
ב-2007 שיחקה בסרטו של אנתוני הופקינס "סליפסטרים".
התפרסמה גם בזכות הופעותייה בסדרת המתח "הלוחשת לרוחות", שם שיחקה בתפקיד דיליה בנקס חברתה של גיבורת הסדרה מלינדה גורדון (ג'ניפר לאב יואיט) שמתקשרת עם רוחות. השתתפה בסדרה החוק של הארייט בעונה הראשונה במספר פרקים שם שיחקה כתובעת פלילית עם השחקנית קתי בייטס.
באוגוסט 2016 שיחקה בסרט המתח "זר דופק בדלת" (Return to Sender) לצד רוזמונד פייק וראיין פיליפה.

חיים אישיים

מנהיים היא אם חד הורית לילד שנולד לה בשנת 2001.
היא פעילה חברתית ופועלת נמרצות לטובת פמיניזם ולקבלת אנשים שמנים ולהט"ב.
מנהיים סיפרה על חייה האישיים והמקצועיים, עם הקשיים שנאלצה להתמודד בדרך להצלחה בספרה "אני שמנה, אז מה!" שיצא לאור בשנת 2000.
רחל טבת-ויזל

חיים אישיים

טבת-ויזל נשואה ואם לשלושה. מתגוררת בשוהם.
משה שורין

הרב משה שורין (מישורית; א' באב ה'תר"ן, 18 ביולי 1890 - ז' בתשרי ה'תש"ב, 28 בספטמבר 1941) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי.

קורות חיים

נולד בטורצ'ין שבפלך ווהלין שבאימפריה הרוסית לטובה ברכה ולרב יוסף אריה שורין. למד בישיבות ליטא: אצל רבי חיים סולובייצ'יק בבריסק, בישיבת מיר ובישיבת נובהרדוק. בגיל 21 נישא לרות דווידוביץ, בתו של הרב משה אהרן דוידוביץ מריטובה.
אחרי נישואיו למד הוראה ונסמך לרבנות בידי רבני קובנה וסלובודקה: רבי אברהם דובער כהנא שפירא, רבי משה מרדכי אפשטיין, ורבי ברוך דב ליבוביץ שכיהן אז בראשות ישיבת כנסת בית יצחק בסלובודקה. הוא קיבל משרת רבנות ראשונה בעיירה נאווראן, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר אל ריטובה להתגורר סמוך לחותנו, והקים בה ישיבה שבראשה עמד במשך 12 שנים.
ב-1928 היגר זמנית לארצות הברית כשהוא משאיר בינתיים בליטא את כל משפחתו. הוא התקבל כרב בעיר קיימברידג' שבמסצ'וסטס וכיהן במשרה זו שבע שנים. במהלכן השלים את השכלתו הכללית, עבר את בחינות הבגרות ולמד שנתיים באוניברסיטת הרווארד. במהלך לימודיו באוניברסיטה העביר בהתנדבות הרצאות שבועיות על ענייני פרשיות השבוע לסטודנטים יהודים שרצו בכך. לאחר שבע שנים (1935) עבר לניו יורק כשקיבל משרת רבנות בבית הכנסת "עין יעקב" ברובע הברונקס.
באותה שנה, עלה לארץ ישראל והביא אליו את משפחתו מליטא, הם התיישבו בירושלים, ולאחר זמן מה עקרו לפתח תקווה בה קיבל משרת ניהול בישיבה המקומית. ב-1937 חזר לארצות הברית ומשפחתו הצטרפה אליו כעבור שנתיים ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בסוף ימיו כיהן כרב בית הכנסת של אנשי סלוצק בניו יורק, עד לפטירתו בז' בתשרי ה'תש"ב, 28 בספטמבר 1941.
כדורי האבן בקוסטה ריקה

כדורי האבן בקוסטה ריקה הם כשלוש מאות כדורי אבן חצובים, שהתגלו לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בקוסטה ריקה. קוטרן של האבנים נע בין כמה עשרות סנטימטרים ל-2 מטרים, כאשר הגדולות שביניהן שוקלות עד 16 טונות. רוב הכדורים נחצבו מאבן גרנודיוריט, הקרובה לגרניט. מעריכים שהכדורים נוצרו בתקופה שבין שנת 200 לפני הספירה והכיבוש הספרדי במאה ה-16. מטרת יצירתם אינה ידועה בוודאות.

גילוי

הכדורים התגלו במהלך חיפוש של חברת הפירות המאוחדת (United Fruit Company) אחר אתרים חלופיים למטעי בננה, באזור הפסיפי (המערבי) של קוסטה ריקה ב-isla del cano, בעקבות מחלה שתקפה את מטעי החברה באזור הקריבי.
הכדורים התגלו כאשר עובדים הכשירו קרקעות לנטיעה. כאשר התברר שהכדורים הם מלאכת אדם, החלו העובדים לאספם ולרכזם בעזרת בולדוזרים. בעקבות אמונה עממית, שהתגלתה ככוזבת, שהכדורים מכילים זהב, החלו בשלב מסוים העובדים לקדוח בכמה מן הכדורים חורים ולפוצץ בהם מקלות דינמיט, ששימשו אותם לפוצץ גזעים ושורשים בשטח. כדורים אחדים הושמדו בצורה זאת עד שהרשויות המקומיות התערבו. כיום שוחזרו חלק מהכדורים המפוצצים וניתן לראותם במוזיאון הלאומי בבירת קוסטה ריקה, סן חוסה.

אמונות עממיות

חוסר הוודאות בנוגע למקורם ומטרתם של הכדורים מהווים כר פורה לצמיחתם של אמונות עממיות לגביהם. יש טוענים כי מקורם של הכדורים בעיר האבודה אטלנטיס, בעוד שאחרים טוענים שהכדורים נוצרו על ידי הטבע. אמונות מקומיות טוענות כי ליוצרי הכדורים היה שיקוי מיוחד שריכך את האבנים, בנוסף יש המאמינים כי בלבם של הכדורים שוכן פול קפה יחיד.
בניגוד לדעה הרווחת, הכדורים אינם מושלמים מבחינה גאומטרית. מדידות לייזר שנערכו על ידי חוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה הראו כי הכדורים הם בקירוב 96% מהמעגל המושלם.
העיר באפור

העיר באפור הוא שיר שכתבה והלחינה נעמי שמר ובוצע על ידי שלישיית גשר הירקון בשנת 1966 כחלק מתקליטה השני "התוכנית החדשה".

היצירה

את השיר כתבה שמר בתקופה שבה התגוררה בפריז, הושפעה מהמוזיקה הצרפתית של אותה תקופה, ואף תרגמה מספר שירים.
מלכתחילה נכתב השיר כגרסה עברית של השיר Elle était si jolie (היא הייתה כה יפה) של אלן ברייר (Alain Barrière) שייצג את צרפת באירוויזיון 1963, אך בדיעבד נעמי שמר נמלכה בדעתה, הלחינה את השיר בעצמה, ושלחה אותו לבני אמדורסקי עבור שלישיית גשר הירקון.
העיר באפור היא פריז, והשיר מתאר את הסתיו הפריזאי כפי שהוא הצטייר בעיניה, בדומה לשיר לכבודך שאף אותו כתבה עבור שלישיית גשר הירקון. 
"העיר באפור" מושפע מ"עיר לבנה", שיר שכתבה נעמי שמר על תל אביב כמה שנים קודם לכן, ב-1958; בכל אחד מהם היא "צובעת" עיר בצבע משלה. הקשר ניכר גם בשורות הסיום של "העיר באפור":
אֲשִׁיבֵךְ עַל כְּנַף נֶשֶׁר
וְעַל גַּב עֲנָנִים
אֶל עִירֵךְ שֶׁחִכְּתָה לָךְ
בְּבָתִּים לְבָנִים.
— העיר באפור - נעמי שמר
השיר המקורי של אלן ברייר זכה לגרסה עברית משלו – "בנתיב מעורפל" (מילים: אברהם לוי) בביצועו של דקלון – ואפשר ללא כל קושי להחליף בין הלחנים והמילים של השירים השונים.
לשכת החקירות הממלכתית (אוקראינה)

לשכת החקירות הלאומית

ניסיון ראשון להקים לשכה לאומית לחקירות עלה כבר ב-1997 כשהכוונה הייתה לאחד את המינהל הראשי למלחמה בפשע המאורגן של משרד הפנים האוקראיני והמינהל הראשי למלחמה בשחיתות של שירות הביטחון האוקראיני ללשכת חקירות לאומית שתעסוק בתחומים אלה. התנגדות מצד גורמים פרלמנטריים השאירה את הארגון קיים על הנייר בלבד ורק צו נשיאותי משנת 2005 הפך את הארגון לעובדה קיימת.
הארגון נעזר רבות במשאבי שירות הביטחון האוקראיני ונחשב לארגון מודיעין פלילי הנאבק בשחיתות ובפשע המאורגן. כפוף לפרקליטות המדינה ולמשרד המשפטים האוקראיני.

לשכת החקירות הממלכתית

בשנת 2015 נחקק חוק להקמת לשכת החקירות הממלכתית (באוקראינית: Державне бюро розслідувань), שנחתם ואושר על ידי הנשיא פטרו פורושנקו בשנת 2016.
בשנת 2017 נקבע כי הגוף החדש יפעל באופן עצמאי ממשרד המשפטים וממשרד התובע הכללי, בהתאם לחקיקה שאושרה בראדה העליונה ב-16 בנובמבר 2017 נבחר רומן טרובה, התובע העירוני של לבוב, לכהן כמנהל הלשכה.
צילה אלעזר

ביוגרפיה

אלעזר נולדה וגדלה בתל אביב, וגרה בה עד היום. שירתה במוסד, שם הכירה את בן-זוגה, ולאחר נישואים פרשה משירות. את דרכה כמתרגמת החלה באמצע שנות השבעים, ומאז ועד היום תרגמה מאות ספרים, וכמו כן סרטים וסדרות טלוויזיה.
אלעזר היא בעלת תואר מוסמך בהיסטוריה של עם ישראל מטעם אוניברסיטת תל אביב. בשנת תשע"ה (2015) זכתה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית בתחום תרגום ספרות יפה לעברית.
אלעזר היא אמם של הסופרת והמתרגמת דנה אלעזר-הלוי ושל היסטוריון המדע ד"ר מיכאל אלעזר.
תובע (משפט פלילי)

תובע או קטגור, בהקשר של המשפט הפלילי, הוא בא כוח המאשימה במשפט הפלילי.
מקור השם הוא מן המילה היוונית העתיקה: κατηγορ, ואף ביוונית המודרנית מכונה עורך הדין התובע: κατήγορος.
במשפט הישראלי יכול התובע להיות עורך דין, לרוב איש פרקליטות המדינה, או יחידת התביעות של משטרת ישראל. בכתבי אישום המוגשים בשל עבירות על חוק התכנון והבנייה או חוק רישוי עסקים, חוקי איכות הסביבה וכיוצא בזה, המוגשים, אם על ידי רשות מקומית או על ידי רשות מרשויות הממשלה - משרד ממשלתי או רשות ממשלתית, יכול התובע להיות עורך דין פרטי, המקבל לשם כך הסמכה מהיועץ המשפטי לממשלה.
כאשר מוגשת קובלנה פלילית, יכול התובע להיות אף אדם פרטי, או עורך דין פרטי, המייצג את הקובל.

ביהדות

חז"ל המשילו את העבירה לקטגור ואת המצוות לסנגור. ובכך הסבירו את הסיבה שהכהן גדול ביום הכיפורים כאשר הוא נכנס לקודש הקודשים, אין הוא לובש את בגדי כהן גדול כי אם בגדי לבן: היות שיום הכיפורים נועד לכפר על חטא העגל, שנעשה מזהב, אין ראוי שייעשה הקטגור - סנגור. ולכן לובש הכהן הגדול את בגדי הלבן.
האקדח מת מצחוק ½2: ריחו של הפחד

תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
פרנק מגלה כי קוונטין הפסברג מעורב בתוכנית זדונית לחטוף את ד"ר אלברט מיינהיימר, מדען בכיר אותו מינה הנשיא כדי שיגבש מדיניות אנרגיה חדשה לארצות הברית. הפסברג מתכנן לחטוף את מיינהיימר ולהחליפו בכפיל אשר יתמוך במדיניות האנרגיה אותה יכתיבו חברות האנרגיה.

ביקורות ותגובות

הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר, ולציון 57% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 35 ביקורות.
חיל הים האיראני

היסטוריה

הצי האיראני הקיסרי נהרס כמעט לחלוטין במהלך הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, במלחמת העולם השנייה. השאה החדש, מוחמד רזא שאה פהלווי, שאף להפוך את הצי שלו לאחד הציים המתקדמים בעולם. לשם כך הזמין ארבע משחתות מארצות הברית, וכן שמונה פריגטות מדגם Kortenaer. עם פרוץ המהפכה האיראנית, בשנת 1979, בוטל החוזה על מכירת המשחתות, בעוד בניית הפריגטות טרם החלה. השאה גם ייבא עבור ציו כמה אלפי מסוקים חדישים, כאשר נשאל פעם מדוע הוא זקוק לכל כך הרבה מסוקים, הוא השיב שהוא עושה זאת כהגנה מפני ברית המועצות. אולם מרבית הצי נהרס במהלך המהפכה האיראנית, וחלקו האחר במהלך מלחמת איראן-עיראק. שלוש פריגטות מסדרת Alvand, נרכשו בבריטניה לפני המהפכה, והפגינו ביצועים מעולים מול הצי העיראקי. אולם במהלך אותה מלחמה, כאשר ספינה אמריקאית נפגעה מאש איראנית, יזם הצי האמריקאי ב-18 באפריל 1988, את "מבצע גמל שלמה" (Operation Praying Mantis), במהלכו הוכח שהצי האיראני לא בנוי להתמודד עם צי מודרני.
בשנים שלאחר מכן, בעקבות הטלת האמברגו על איראן, נאלצה איראן למצוא מקורות חלופיים לקניית נשק וציוד. ביניהן ברית המועצות, קוריאה הצפונית והרפובליקה העממית של סין. וכן הקימה תעשייה צבאית ימית מקומית. חיל הצוללות של איראן, נחשב למפותח יחסית לשאר הצי, והוא כולל בין היתר 3 צוללות קילו (תוצרת רוסית), ועוד מספר צוללות מייצור עצמי שהן מעין שדרוג של צוללות סובייטיות מיושנות. כמו כן, מייצרת איראן סדרת צוללות ננסיות מדגם "גדיר". כיום יש בשירות הצי האיראני לפחות 14 צוללות מדגם זה. בנוסף על כך כולל הצי האיראני ספינות טילים, שולות מוקשים ועשרות ספינות סיור. על חלק ניכר מהסירות הותקנו משגרי רקטות והן מהוות איום רציני על ציר הנפט שבמפרץ והכלכלה העולמית (במהלך שנות השמונים האיראנים ממשו את האיומים שלהם כשסירות מהירות ירו רקטות על מכליות נפט). הצי האיראני מפעיל 20 ספינות נחיתה, וכולל בין היתר קומנדו ימי המכונה Takavaran.