google/wiki40b huggingface dataset:
לילה אבו לוע'וד

ביוגרפיה

לילה אבו לוע'וד היא בתם של חוקר מדעי המדינה הפלסטיני-אמריקאי איבראהים אבו לוע'וד והחוקרת הסוציולוגית האמריקאית ממוצא יהודי ג'אנט ליפמן אבו לוע'וד ונשואה לטימותי מיטשל, חוקר מדעי המדינה ופרופסור להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת קולומביה, ניו-יורק.
היא בוגרת מכללת קרלטון (Carleton College) בשנת 1974, וקיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1984. מכללת קרלטון העניקה לה תואר דוקטור כבוד בשנת 2006.

מחקרים ופעילות אקדמאית

אבו לוע'וד לימדה במכללת ויליאמס, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת ניו-יורק. היא נודעה לראשונה בשל מחקרה על שבט בדוי בשם "בני עלי" במצרים. העבודה שלה הייתה אתנוגרפית והתמקדה בשלושה מישורים עיקריים: מערכת היחסים בין צורות תרבותיות ועוצמה, הפוליטיקה של ידע וייצוג, והדינמיקה של מין ושאלת זכויות נשים במזרח התיכון. הספר הראשון שלה "רגשות סמויים" (Veiled Sentiments) שיצא בשנת 1986, עוסק בפוליטיקה של רגש וביטוי תרבותי בקהילה בדואית במצרים. הוא ידוע בעיקר בשל טענותיה על מורכבותה של התרבות. מאמר מתוך הספר קיבל את פרס סטירלינג (Sterling Award) לתרומות לאנתרופולוגיה הפסיכולוגית.
הספר השני שלה, "כתיבת עולמות נשים" (Writing Women's Worlds) המבוסס על עבודת שטח באותה קהילה הוגדר כאתנוגרפיה פמיניסטית. היא משתמשת בסיפוריו של הפרט כדי להפוך לוויכוח "כתיבה נגד התרבות". ספרה זה קיבל את פרס ויקטור טרנר ( Victor Turner Award). האתנוגרפיה השלישית שלה "דרמות של לאומיות: הפוליטיקה של טלוויזיה במצרים" (Dramas of Nationhood: The Politics of Television in Egypt), שיצא בשנת 2004, היא אתנוגרפיה תקשורת שתורמת למחקר אנתרופולוגי של עמים ולאומיות. הוא בוחן את המתחים בין הפערים החברתיים שמטרידים עמים וצורות התרבות, כמו אופרת סבון בטלוויזיה, שמנסה לטפל בהם.
בשנת 2001, היא העבירה את סדרת הרצאות על לואיס הנרי מורגן באוניברסיטת רוצ'סטר (University of Rochester) שבמדינת ניו יורק, שנחשבה על ידי רבים כסדרת ההרצאות השנתית החשובה ביותר בתחום האנתרופולוגיה. בשנת 2007 קיבלה מענק מטעם קרנגי (Carnegie) לחקור את הנושא: "האם יש לנשים מוסלמיות זכויות? האתיקה והפוליטיקה של זכויות נשים מוסלמיות בשדה בינלאומי". היא קיבלה השראה לעסוק במחקר זה, לאחר כתיבת מאמר שכותרתו "האם נשים מוסלמיות צריכות שמירה או הצלה? היא קיבלה מלגות מחקר שונות בין היתר מהקרן הלאומית למדעי הרוח, קרן ג'ון סיימון גוגנהיים , קרן פולברייט, קרן מלון  ועוד.

האם נשים מוסלמיות צריכות שיצילו אותן?

מחקריה של אבו לוע'וד עוסקים בדימוי של נשים מוסלמיות בתרבות המערבית אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001. היא מעלה שאלות בנוגע להנחה כי המערבית כי צריך להציל נשים מוסלמיות. היא טוענת שנשים מוסלמיות, כמו נשים מדתות ורקעים אחרים, צריך לראות בהקשרים ההיסטוריים, החברתיים ואידאולוגיים שלהן. יתר על כן, "הצלת" נשים מוסלמיות מתכתבת עם רעיונות גזעניים אשר רואים בחברות מוסלמיות חברות ברבריות. לטענתה של אבו לוע'וד, דת היא לא הגורם העיקרי באי-שוויון הגלובלי אבל בשילוב עוני, פגיעה מצד השלטונות ומתחים עולמיים, הפגיעות של נשים גוברת. אבו לוע'וד טוענת כאישה החיה במערב, שהיא מרגישה באי-נחת בגלל המבט המערבי המתייחס בעליונות מוחלטת כלפי נשים בעלות צבע שונה ונשים רעולות פנים ושהיא מעריכה שאנשים רוצים להבין אותה יותר, אבל היא חסרת סובלנות להכללה בקשר לנשים מוסלמיות.
קיראון

קיראון היא שכונה בקריית אונו, שהוקמה בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. 
קיראון הוקמה על ידי חברת "קיראון" בה היו שותפים חברת יאמיקו של משקיעים מדרום אמריקה והבנק לסחר חוץ של משקיעים משווייץ. בשנת 1967 רכשה חברת כלל את חלקה של חברת יאמיקו בחברת קיראון.
השכונה הוקמה על שטח של 1400 דונם שנחכרו ממינהל מקרקעי ישראל. השכונה תוכננה לכלל כ-2000 דירות בבניינים של 4-5 קומות. עד נובמבר 1963 נמכרו בשכונה כ-750 דירות. באוגוסט 1964 נמכרו כבר 1300 דירות ו-100 משפחות ראשונות נכנסו להתגורר בשכונה. 320 דירות ב-11 בניינים בשכונה נכללו בשכונה לשיכון אנשי צבא קבע בשכונה.  
באפריל 1966 עברה המשפחה האלף לשכונה. 
בשנת 1971 פלשו חסרי דיור מקריית אונו לדירות בקיראון שנבנו עבור עולים חדשים.
חנניה בר

ביוגרפיה

בר נולד בהר הצופים, ירושלים. לאחר שירותו הצבאי, החל לעבוד באולפני הרצליה. ב-1967 התקבל ללימודים בלונדון פילם סקול (London Film School). במהלך לימודיו החל לצלם סרטים עבור הטלוויזיה הישראלית והמשיך בכך בתחילת שנות ה-70. במקביל צלם סרטים דוקומנטריים. ב-1976 צילם את סרטו העלילתי הראשון, "מסע אלונקות", בבימויו של יהודה ג'אד נאמן (ששיתוף הפעולה עמו נמשך). בשנת 1977 זכה בתואר הצלם הטוב ביותר בתחרות הסרט הישראלי הקצר והצילום הטוב ביותר על פנטסיה על נושא רומנטי. ב-1977 נסע להשתלמות מקצועית בארצות הברית, ונשאר שם תשע-עשרה שנים.
מאז חזרתו לישראל בשנת 1996 הוא משלב את עבודתו כצלם עם הפקה ובימוי. הסרט הדוקומנטרי "היו ויהיו" בבימויו, על נושא היחסים של ישראל עם גרמניה של היום, הוקרן בפסטיבל הקולנוע היהודי בירושלים.
במהלך עבודתו כצלם בארצות הברית קיבל שני פרסי דיי טיים אמי (1984 ו-1991). לצד הפקות הוליוודיות יקרות, פיתח בר יחסי עבודה הדוקים עם הבמאי האמריקני העצמאי הנרי ג'גלום, עבורו צילם 12 סרטים עלילתיים. בישראל זכה בר שלוש פעמים בפרס הצלם הטוב ביותר: בתחרות הסרט הקצר על הסרטים הדוקומנטריים "ירושלים באמנות" (במאי - מיכאל לב-טוב) ו"אפטר" (במאי - רנן שור) וכן פרס הצלם הטוב ביותר לסרט עלילתי "פנטזיה על נושא רומנטי" (במאי - ויטק טראץ', תסריט - חנוך לוין).
בר נשוי לשולי בר ולהם שתי בנות.
דקר המכמורת

מאפיינים

תחום תפוצתו בדרום הים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי לאורך מערב חופי אפריקה ועד דרום אנגולה, חי בעומקים 20 עד 200 מטר. אורכו הממוצע 60 ס"מ ובאורך מרבי 120 ס"מ, ככל הידוע מגיע למשקל מרבי של 25 ק"ג. כל דגי דקר המכמורת מתבגרים כנקבות, ומאוחר יותר חלקם ישנו את מינם לזכרים בתהליך הנקרא דיכוגמיה. ניתן להבדיל בינו לבין דקר אלכסנדרוני בהיעדר פסים כהים על מכסה הזימים המשולשים בצורתם. דייגים באזורינו מכנים אותו בשם העממי לוקוס לבן מאחר שהוא בהיר יותר למראה מסוגי הדקר בים התיכון של ישראל.
כהתנהגות טיפוסית לסוגי הדקר הם חיים בכוכים ומשוטטים במהלך היום. בוגרים נמצאים בסביבה סלעית או בקרקעית בבוצת חול, צעירים נמצאים בלגונות חוף או בשפכי נהרות. באזור הים התיכון נקבות יגיעו לבגרות מינית בגיל 5 עד 7 שנים, בערך במשקל 4 ק"ג ובאורך של בין 50 ל 60 ס"מ. בדרך כלל הנקבות יחליפו את מינם לזכרים בהגיעם למשקל 9 ק"ג, אולם ישנם זכרים קטנים יותר (3 עד 5 ק"ג). בניסויים שנעשו בשבי הנקבות יצרו בין 750,000 ל-1,200,000 ביצים כש- 80% מהם היו מופרות. גילו של דג המכמורת שנתפס בתוניס בשנת 1983 במשקל 25 ק"ג ובאורך 115 ס"מ הוערך ב-17 שנה.
ניתוח מספר פרטים של דקר המכמורת ממימי מערב אפריקה מעלה כי תזונתו כוללת דגים (58%), חסילוני גמל שלמה (21%), סרטנים (10%) ודיונונים ותמנונאים (סילוניות) 10%. באזור סנגל הגירתו העונתית של הדג מושפעת מעליית מי העומק.
הדג מבוקש ביותר בשוקי מערב אפריקה ואף בישראל על אף מחירו הגבוה יחסית. לפי הערכות איגוד הIUCN, משנת 1971 ועד 1999 חלה ירידה באזורים מסוימים של בן 80% ל-90% באוכלוסייה בשל דיג יתר, הדג נלכד במגוון ציוד וסגנונות דיג, כולל דייג מכמורת תעשייתי אולם שיטת דיג זו אחראית ל 27% מהלכידות. נעשו ניסויים מוצלחים להכניס את הדג לחקלאות ימית, וארגון IUCN מדווח על ניסויים מוצלחים במיוחד עם הדג בישראל.
פרנצ'סקו אייץ

חייו

אייץ נולד למשפחה דלת-אמצעים יחסית מוונציה. אביו היה ממוצא צרפתי ואילו אמו, קיארה טורצ'לה, הייתה ילידת מוראנו. הילד פרנצ'סקו, הצעיר בחמישה בנים, גדל אצל אחות אמו, שנישאה לג'ובאני בינאסקו, בעל אוניות אמיד ואספן אמנות. מילדות גילה פרנצ'סקו נטייה לציור, ועל כן מסר אותו דודו להתמחות כשוליה אצל רסטורטור תמונות. בהמשך היה לתלמידו של הצייר פרנצ'סקו מאג'וטו, שאצלו למד במשך שלוש שנים. הוא התקבל לקורס הציור של האקדמיה החדשה לאמנויות בשנת 1806, שם למד אצל טאודורו מטאיני. בשנת 1809 זכה בתחרות של האקדמיה לאמנות של ונציה, שהעניקה לו מלגת לימודים לשנה אחת באקדמיה די סן לוקה ברומא. הוא נשאר ברומא עד 1814, אז עבר לנאפולי, שם הזמין אצלו יואכים מוראט ציור גדול שיתאר את אוליסס בחצר אלקינוס. באמצע שנות ה-30' של המאה ה-19 היה מבקר קבוע במפגשי הטרקלין בבית הרוזנת קלרה מאפאי (שאת דיוקנה צייר למען בעלה, הלבריתן אנדראה מאפאי). ב-1850, כשהתמנה למנהל האקדמיה של בררה בעיר, עדיין שהה במילאנו.
פרנצ'סקו אייץ האריך ימים והיה צייר פורה. בין ציוריו רבים הנושאים ההיסטוריים, שהיו לרוחם הפטריוטית של נותני חסותו. אחרים משקפים את נטייתו לסגנון נאו-קלאסי בנושאים נשגבים, אם מכתבי הקודש ואם מן הספרות הקלאסית. כמו כן, צייר סצינות מתוך הצגות תיאטרון בתקופתו. לעומת זאת, במכלול ציוריו בולטות בהיעדרן מחיצות-נוי לקישוט מזבח כנסייה. עם זאת, אחרי שכיבושי נפוליאון חיללו כנסיות ומנזרים רבים בצפון איטליה, לא חסרו בחבל ארץ זה יצירות אמנות דתיות, שהועברו למוזיאונים או רוכזו במוסדות הדת הפעילים ששרדו לפליטה.
קוראדו ריצ'י מתאר את אייץ כצייר שהחל את דרכו כ"קלאסיציסט" אך התפתח לסגנון של "מהומה רגשית".
אח"י אילת (סער 2)

חימוש עיקרי

שנות ה-70: מערכת בקרת אש גבריאל, 5 טילי גבריאל. 2 תותחי 40 מ"מ L70 תוצרת ברדה, שני מקלעי 0.5, רקטות מוץ. סונאר בקוער הספינה ופצצות עומק נגד צוללות.
שנות השמונים: מערכת טילי הרפון 4 טילי הרפון, תותח 40 מ"מ ברדה, נוסף סונאר עומק משתנה וטורפדו נגד צוללות דגם 44 תוצרת ארצות הברית.
שרווד אנדרסון

שנים ראשונות

אנדרסון נולד בקמדן, אוהיו, והיה הילד השלישי בין שבעה אחים. בעיות משפחתיות כגון אלכוהוליזם ומצוקה כלכלית הביאו את אנדרסון לנטוש את בית-הספר בגיל 14 ולעבוד בעבודות מזדמנות.
הוא עבר לשיקגו בעקבות אחיו ועבד בעבודות כפיים. ב-1898 גויס לצבא ארצות הברית והוצב בקובה בזמן מלחמת ארצות הברית-ספרד, אולם לא השתתף בקרבות. ב-1900 השתחרר והחל את לימודיו באוניברסיטת ויטנסברג בספרינגפילד, אוהיו. לאחר הלימודים מצא עבודה ככתב בעיתון בשיקגו. ב-1904 נשא לאישה את קורנליה ליין, בת למשפחה מבוססת. 
הזוג התגורר בקליבלנד והוליד 3 ילדים. בזמן זה פיתח אנדרסון עסק להזמנות-דואר. בנובמבר 1912 נעלם אנדרסון למשך ארבעה ימים, בסופם חזר וסיפר כי עבר התמוטטות עצבים. הוא תיאר זאת כ"בריחה מהקיום החומרני שלי". לימים זכה להערצת עמיתיו על מאורע זה.
ב-1914 התגרש ונשא את טנסי מיטצ'ל. באותה שנה יצא לאור ספרו הראשון, "בנה של ווינדי מקפרסון."
שנה לאחר מכן החל את כתיבת מחרוזת הסיפורים שעתידה להיות עבודתו המפורסמת ביותר, "וינסבורג, אוהיו" (Winesburg, Ohio), שראתה אור בשלמותה ב-1919.

וינסבורג, אוהיו

על-אף שכתב מספר רומנים, בהם ראה את עבודתו המשמעותית יותר, נודעו סיפוריו הקצרים לתהילה. במחרוזת אודות הטיפוסים המאכלסים עיירה קטנה ונידחת בדרום-מזרח אוהיו בשם וינסבורג, היטיב לתאר דמויות שוליים כפריות, לעיתים נבערות, לרוב כושלות, וכמעט תמיד כמהות ליחס אנושי חם, שבדרך-כלל אינו בנמצא. אנדרסון אינו נופל לרומנטיזציה ועומד על האכזריות והייאוש שבחיי הספר האמריקאי של סוף המאה ה-19. גיבוריו, אם אמנם גיבורים הם, שקועים בחלומות וביחסי אי-הבנה עם הבריות הסובבות אותם.
ניתן לשייך את אנדרסון לזרם המודרניזם, שזיעזע את יסודות הכתיבה הוויקטוריאנית המקובלת. כתיבתו השפיעה על רבים, ביניהם ט.ס. אליוט, ארנסט המינגוויי, תומאס וולף, ג'ון סטיינבק, ויליאם סארויאן, ואף עמוס עוז.
בספרו סיפור על אהבה וחושך, מעיד עוז כי קובץ סיפוריו של אנדרסון חוללו מפנה בהשקפה הספרותית שלו וחילצו אותו ממלכוד בו היה נתון: "במרכז כל אחד מן הסיפורים עניינים ובני אדם שהייתי בטוח כי הם נמצאים הרבה מתחת לכבודה של הספרות מתחת לסף הקבלה המינימלי שלה", כותב עוז (עמ' 545).
הספר 'וינסבורג, אוהיו', יצא לאור בעברית בשנת 1959 בהוצאת עם עובד, בתרגום אהרון אמיר. מהדורה מחודשת יצאה לאור בשנת 2010 בהוצאת פן - ידיעות ספרים, בתרגום רחל פן.

תקופת הרומנים

מ-1920 החל אנדרסון לפרסם רומנים באופן קבוע. ב-1924 עבר לניו אורלינס ואירח בביתו סופרים רבים ועודד את כתיבתם, ביניהם ויליאם פוקנר, קארל סנדבורג, אדמונד ווילסון ועוד. ספרו "נישואין רבים" ("Many Marriges") שראה אור ב-1923 הוכתר על ידי פ.ס. פיצג'רלד כרומן הטוב ביותר שלו. נאמן לרומן שכתב, התגרש אנדרסון ונשא לאישה שלישית את אליזבת פראל, ממנה התגרש ונשא בסוף שנות ה-20 את אלינור קופנהאבר, איתה יצא למסעות רבים. הוא הקדיש לה את הרומן "מעבר לתשוקה" שראה אור ב-1932 ככלל, נחשבת יצירתו המוקדמת של אנדרסון כפורצת דרך ומלאה חיוניות, כאשר הספרים האחרונים שיקפו ירידה ברורה. אנדרסון נפטר מצפקת בפנמה, לאחר שבלע בטעות קיסם שיניים. בן 64 במותו.
סך-הכל פרסם אנדרסון 13 ספרים.
כותרת (אדריכלות)

כותרת (יוונית Κιονόκρανο; לטינית Capitellum - מ-Caput, ראש) היא חלקו העליון ביותר של עמוד או פילסטר, והיא מקשרת ביניהם לבין חלק הבניין אותו הם נושאים. בדרך כלל יהיה קצה הכותרת העליון רחב מבסיסה, כדי להגדיל את שטח התמיכה של העמוד בפרט המבנה שבו הוא תומך. בנוסף, בדרך כלל מתרגמת הכותרת את חתך העמוד העגול, לאבקוס רבוע. 
רוב הכותרות משתייכות לאחד משלושת הסדרים הקלאסיים: הסדר הדורי, האיוני והקורינתי, או להסדר המשולב המאוחר יותר.
Maya

היסטוריה

מאיה במקור נוצרה כמוצר אנימציה תחת פיתוח של חברת Alias Research והתבססה על קוד מתוכנות כגון  The Advanced Visualizer, The Advanced Visualizer, Alias Sketch.
אולפני ההנפשה של וולט דיסני שיתפו פעולה עם פיתוח מאיה במהלך הפקת הסרט דינוזאור. דיסני ביקשה שממשק המשתמש של היישום יהיה ניתן להתאמה אישית. תכונה זו של מאיה היא בין הסיבות לפופולריות שלה בתעשייה.
לאחר שרכשה Silicon Graphics את Alias Research ואת Wavefront Technologies, הטכנולוגיה שהייתה בתהליכי פיתוח אצל Wavefront Technologies מוזגה לתוך מאיה. הרכישה בוצעה כתגובה לרכישה של Softimage על ידי מיקרוסופט. לאחר הרכישות והמיזוג נקראה חברת הבת החדשה "Alias|Wavefront".
בתחילת הפיתוח מאיה השתמשה בTCL כשפת תסריט, במטרה למנף את הדמיון שלה לשפת מעטפת הפקודה של יוניקס. לאחר המיזוג עם Wavefront, נבחרה Sophia, שפת התסריט של התוכנה של Wavefront, להוות בסיס ליצירת MEL- השפה המוטבעת (embedded) של מאיה.
מאיה 1.0 שוחררה בפברואר 1998. בעקבות סדרה של רכישות, מאיה נמכרה לחברת Autodesk ב-2005. בעקבות רכישת החברה נקראת התוכנה  Autodesk Maya. עם זאת מאיה ממשיך לשמש כשם העיקרי של המוצר.

שימוש בתעשייה

מאיה שימשה ליצירת גרפיקה בסרטי קולנוע רבים כולל: נערה עם קעקוע דרקון, אווטאר, הוגו ורנגו.
כמו כן נעשה שימוש במאיה לשם יצירת אפקטים ויזואליים בתוכניות טלוויזיה, למשל: משחקי הכס, המתים המהלכים, עד עצם היום הזה, בונז ואימפריית הפשע.
מאיה משמשת ליצירת אפקטים ויזואליים גם במשחקי מחשב, למשל במשחק  Halo 4.
בסארט עבדורחימי

קריירה

עבדורחימי גדל בקרואטיה והחל לשחק במחלקת הנוער של NK זאגרב. ב-14 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של NK זאגרב, במשחק הדרבי מול דינמו זאגרב במסגרת ליגת העל הקרואטית. בעונת 2012/2013 כבש 12 שערים והיה מלך השערים של הקבוצה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגת המשנה.
ב-16 בספטמבר 2013 הגיע עבדורחימי לישראל, ולמחרת חתם לעונת השאלה אחת בקבוצת הפועל תל אביב. בתחילת דרכו בקבוצה סבל מפציעה, ואת הופעת הבכורה שלו בהפועל תל אביב ערך ב-21 בדצמבר 2013, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–4 לבני סכנין עם פתיחת הסיבוב השני של ליגת העל. ב-26 בינואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–1 על בית"ר ירושלים. בסך הכל בעונת 2013/2014 כבש ארבעה שערים ב-20 משחקים, ובסופה שוחרר מהמועדון.
לקראת עונת 2014/2015 חתם עבדורחימי בקבוצת לוקרן מליגת העל הבלגית. בעונתו הראשונה במועדון כבש חמישה שערים ב-23 הופעות בליגה. בעונתו השנייה שותף בתשעה משחקי ליגה, ובמרץ 2016 הושאל לאסטנה מליגת העל הקזחית. כעבור ארבעה חודשים הושאל לסרזו אוסקה מליגת העל היפנית. בפברואר 2017 חתם עבדורחימי בקבוצת שקנדייה מליגת העל המקדונית, במדיה שיחק שנה.
ב-30 בינואר 2018 חתם עבדורחימי בפרטיזן טיראנה האלבנית, במדיה כבש שני שערים ב-13 הופעות ליגה, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. בספטמבר 2018 חתם בקבוצת הרמנשטאט מליגת העל הרומנית, אך במדיה ערך ארבע הופעות ליגה בלבד. בספטמבר 2019 חתם בקבוצת בראבו מליגת העל הסלובנית.

נבחרת לאומית

בצעירותו שיחק עבדורחימי בנבחרת הנוער של קרואטיה, אך בסופו של דבר החליט לייצג את נבחרת מקדוניה הצפונית. ב-26 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 0–2 לקמרון במשחק ידידות. ב-9 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בדקה ה-92 בניצחון 3–2 נגד לוקסמבורג במסגרת מוקדמות יורו 2016.
PNG

PNG (ראשי תיבות: Portable Network Graphics, בתרגום לעברית: "גרפיקה ניידת לרשת") הוא פורמט תמונה דיגיטלית המשתמש בדחיסה ללא איבוד נתונים. יוצרי הפורמט קבעו שיש לבטא אותו "פינג", אך בפועל קוראים את ראשי התיבות לאותיותיהן בדרך כלל, קרוב לוודאי כדי למנוע בלבול עם כלי הרשת ping. סיומת קובצי התמונה בפורמט PNG היא png לרוב, ומציין ה-MIME של הפורמט הוא image/png.

גושים בתוך הקובץ

אחרי הפתיח באים חלקים של הקובץ בגושים (chunks). אלה מכילים את התמונה עצמה ומידע עליה, שחלק ממנו הכרחי לתצוגת התמונה וחלק נועד רק לשפר אותה. הראשונים הם הגושים ההכרחיים (critical) והאחרונים גושי העזר (ancillary). החלוקה לגושים נקבעה כדי לאפשר את הרחבת הפורמט בלי לשבור את התאימות לאחור.
לפני כל גוש יש ארבעה בתים המציינים את אורך הנתונים אשר בו (כלומר ללא שם הגוש וה-CRC). אחריהם בא שם הגוש, המורכב מארבע אותיות. בשם זה יש הבחנה בין אותיות גדולות לבין קטנות. אם הראשונה גדולה, הגוש הכרחי, ואם קטנה אז הוא גוש עזר. אם השנייה גדולה, הגוש הוא חלק מתקן ציבורי, ואם קטנה אז הוא גוש פרטי. האות הרביעית נוגעת לגושים שהעורך אינו מכיר אותם: אם היא קטנה, מותר לעורך להעתיק אותו בכל מקרה, ואם היא גדולה אז מותר להעתיק אותו רק אם לא שונו הגושים ההכרחיים של הקובץ.
אחרי שם הגוש באים הנתונים של הגוש עצמו. אחרי כל גוש בא CRC (סכום בדיקה של סיביות) של שם הגוש והמידע (ללא האורך) באורך 4 בתים, שתפקידו לוודא שלא היו שגיאות בהורדת הקובץ.

שקיפות

פורמט PNG מאפשר הן שקיפות בינארית, כלומר צבע אחד שקוף לגמרי (כמו ב-GIF), והן שקיפות משתנה (צבעים רבים בדרגות שקיפות שונות), בכל סוגי הצבעים. השקיפות המשתנה, הקרויה גם אלפא, מצוינת בתמונה עם מפתח צבעים באמצעות גוש tRNS, ובתמונות גוני אפור ו-RGB - באמצעות ערוץ נפרד.

דחיסה

PNG משתמש בשיטת דחיסה ללא איבוד נתונים בשם DEFLATE, החופשית מפטנטים. בנוסף, לפני דחיסת מפת הסיביות, מקודד ה-PNG מנתח את התמונה כדי להשביח את הדחיסה, באמצעות שיטת סינון המנבאת את ערכי הפיקסלים על פי הקודמים להם. בכך דומה פורמט PNG לפורמט FLAC לדחיסת שמע ללא איבוד נתונים. השימוש בסינון מאפשר דחיסה של פיקסלים דומים גם אנכית ולא רק אופקית.

סירוג

אפשר להשתמש בסירוג (interlacing) כדי לסייע לבעלי קצב הורדה איטי. הסירוג של PNG, באלגוריתם Adam7, מקודד חלקים מהתמונה, ודבר זה מאפשר ראיית תצוגה מקדימה שלה לפני ירידתה בשלמותה. הסירוג של PNG יותר מתוחכם מזה של GIF. השימוש בסירוג מגדיל את הקובץ במקצת, אך התוספת עשויה להשתלם במקרה של תמונות קריטיות (כמו תמונות המשמשות לניווט באתר אינטרנט).

הנפשה

יוצרי PNG קבעו שהפורמט לא יכיל הנפשה (שלא כמו GIF). הם החליטו לכלול את ההנפשה בפורמט אחר, דומה ל-PNG, בשם MNG. פורמט זה לא זוכה לשימוש רב.

תמיכה מצד עורכי תמונה

מבין עורכי התמונה יש שהוסיפו תמיכה ב-PNG כלאחר-יד, כביכול, וכאלה שערוכים יותר להתמודד עם תכונות הפורמט. למשל תוכנת הצייר של חלונות XP אינה תומכת כלל בשקיפות, ומייצאת ל-PNG בפורמט RGB של 24 ביטים (סיביות) בלבד. לעומתה, GIMP תומכת בשקיפות ובייצוא של כל עומקי הסיביות פרט לאלה המשתמשים ב-16 סיביות לדגימה (למשל RGB ב-48 סיביות לפיקסל). חלק מעורכי התמונה אינם מיישמים את רמת הדחיסה המיטבית לתמונות PNG, ואין בנמצא שום עורך תמונה שיודע לכתוב את כל סוגי הגושים (כמו iTXt - נכון לשנת 2006, הדרך היחידה לכתוב גוש iTXt היא באמצעות תוכנת שורת הפקודה pngcrush).
מנזר סנט אנטוניו

היסטוריה

המבנה נבנה בשנת 1936 עבור משמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית על פי תוכנית של האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי על מנת לשמש כבית ספר נוצרי לבנות. בית הספר פעל במבנה ונקרא בשם "קולג'יו סנט אנטוניו" (Collegio St. Antonio).
בשל היות הנזירות איטלקיות, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה והצטרפות איטליה לגרמניה הנאצית בשנת 1939, הפקיעו שלטונות המנדט הבריטי את המבנה. בין השנים 1939- 1948 פעל בקומה העליונה של המבנה בית דין צבאי בריטי. על מנת להגן על המבנה מפני המחתרות (ההגנה, האצ"ל והלח"י) נאטמו חלונות המבנה, והוקמו סביבו מבני שמירה. 
לאחר מלחמת העצמאות שימש המבנה (בדומה למבנה טרה סנטה) את האוניברסיטה העברית.
כיום משמש המבנה בחלקו כמנזר ובחלקו כמשרדי האוניברסיטה העברית.

תיאור המבנה

חזית המבנה קעורה, ופונה לכיוון צפון מערב. שלושת אגפי המבנה הנמצאים מאחוריו יוצרים את צורת האות "ש". בחזית המבנה גמלון ובמרכזו חלון בצורת צלב. למבנה גג רעפים וחזית עמודים סימטרית היוצרת מראה של מבנה שלטוני. מעל דלת הכניסה למבנה קשת. מבנה זה נבנה בסמוך לבניית בניין טרה סנטה, ולו אותו סגנון, ואולם בעוד שלמבנה טרה סנטה חזית קמורה, למבנה זה חזית קעורה.
בוחוס ג'וג'וסיאן

ביוגרפיה

ג'וג'וסיאן נולד בדמשק למשפחה ממוצא ארמני אשר מקורה במארש (כיום קהרמאנמרש). בזמן רצח העם הארמני ברחה המשפחה לדיר א-זור שבצפון מזרח סוריה, ומשם הגיעה לדמשק. לארץ ישראל הגיע ג'וג'וסיאן ביחד עם לוחמי הפלמ"ח לאחר ליל הגשרים.
לפני מלחמת העצמאות גרה המשפחה ביאזור (כיום אזור), שם הקימה בית מלאכה לנעליים, ובמהלך המלחמה עברה למנזר ניקולאס הקדוש ביפו, כשהמצב התייצב חזרה המשפחה לפרדס שלה ביאזור ופתחה מחדש את בית המלאכה, ולאחר מכן עבר ג'וג'וסיאן לעבודה במכונאות ברחוב סלמה.
המאמן ג'רי בית הלוי צרף את ג'וג'וסיאן לסגל מכבי יפו, והוא שיחק כמגן ובהמשך כחלוץ. ב-1957 צורף לסגל נבחרת ישראל, והיה בן המיעוטים הראשון אשר שיחק בשורותיה. במשחק הבכורה שלו בנבחרת, אשר נערך ב-8 באוקטובר 1957, כבש צמד שערים בהפסד 4–5 לצרפת. בסך הכל ערך 5 הופעות במדי הנבחרת, כולל משחק אחד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958. ב-1966 פרש ג'וג'וסיאן ממשחק פעיל ולמשך תקופה קצרה אימן את קבוצת הנוער מכבי יפו.
ג'וג'וסיאן נשוי לאסטריג, לזוג שני בנים ובת, תשעה נכדים ונין.
עזוז

היסטוריה

היישוב נוסד כהיאחזות נח"ל, הראשונה שעלתה במסגרת מבצע ההאחזויות באזור ניצנה, ב-19 במרץ 1956 ונקרא בשנות החמישים והשישים, "בארותיים (בנגב)" תרגום שמו הערבי של המקום, "בירין" - שתי בארות, הנקראות היום "באר משה" ו"באר אהרון". ההחלטה על הקמת ההיאחזות נתקבלה בתחילת 1956, לאחר שבמבצע הר געש בנובמבר 1955 סולק הצבא המצרי מהאזור המפורז של פתחת ניצנה. ההאחזויות נועדו לחזק את הנוכחות הצבאית באזור ולקבוע עובדות מבחינה מדינית. בתחילה, הממשלה החליטה בהשפעת משה שרת שלא להקים מבנים בהיאחזות, מחשש שצעד כזה יתפרש כהפרה של כללי האזור המפורז בהסכמי שביתת הנשק. גרעיני הנח"ל שהחזיקו במקום והתחלפו כל חצי שנה, התלבשו כאזרחים אך תפקדו כחיילים לשמירה על הגבול. בחלק מהזמן שהו במקום חיילים דתיים. מעבר לתפקידי השמירה, עסקו החיילים בגידול בעלי חיים, כמו רעיית צאן, ובטיפוח גן ירק קטן. בתחילת שנות ה-60 עסק הקרן הקיימת בניסיון למצוא גידולים שיתאימו לאזור. נעשה ניסיון לגדל אגבות. בשנת 1962 הוחל בנטיעת שקדים במקום על כ-150 דונם, תוך ניסוי שיטות השקיה קדומות המבוססות על מי שטפונות. הניסוי הוכתר בהצלחה, אולם הופסק בשל תחלופה תכופה של גרעיני נח"ל שלא היטיבה עם טיפוח המטע. 
ב-9 בנובמבר 1965 הומרה ההיאחזות במחנה צבאי של יחידה דרוזית. אחרי מלחמת ששת הימים, כשהגבול נדד הרחק מערבה, ננטש המחנה. 
בשנת 1985 לאחר פינוי סיני וסימון הגבול עם מצרים כפועל יוצא מהסכם השלום בין ישראל למצרים, יושב המקום מחדש ונקרא עזוז.
סביב לבארות מצויה חורשת אקליפטוסים עבותים ועצי אשל. החורשה ניטעה בשנת 1916, במלחמת העולם הראשונה, על ידי "קבוצת נוטעים", צעירים עבריים, בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל, בראשות מנהל בית הספר, אליהו קראוזה. ההתגייסות לנטיעת עצים בבירין ובמקומות אחרים בגבול המדבר, שיחררה את הצעירים מחובת השירות בצבא העות'מאני.
צחי פרבר

ביוגרפיה

צחי פרבר נולד בישראל בשנת 1963, וגדל בראשון לציון.
בוגר המחלקה לעיצוב גרפי (תקשורת חזותית היום) ב'בצלאל' בשנת 1993. פרויקט הגמר שלו שעסק באיורים גרוטסקיים של דמויות פוליטיות, נרכש זמן קצר לאחר מכן על ידי חברת ההפקה 'מימד', והיווה את הבסיס לעונה הראשונה של "החרצופים", תוכנית סאטירה פוליטית ישראלית שגיבוריה היו בובות, אשר שודרה בערוץ 2.
החל משנת 1998 הוא מרצה במחלקה לאמנויות המסך ב'בצלאל', אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, והחל משנת 2010 הוא גם מרצה במחלקה לתרבות חזותית וחומרית במוסד. כמו כן לימד ומלמד במוסדות אקדמיים נוספים ובמכללות רבות. בשנת 2008 החל לאצור תערוכות במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון. 
הוא עוסק באיור ספרי ילדים ובכתיבה המאופיינת במוטיב הילדות החוזר ומופיע בה בצורה משמעותית. בשנים האחרונות הוא עבד על נובלה גרפית המבוססת על יומנו של סבו המנוח.
רטריבר חלק-שיער

רטריבר חלק-השיער (אנגלית: Flat-Coated Retriever) הוא זן של כלב המאופיין בפרווה שחורה, חלקה ומבריקה. 
רטריבר חלק-השיער הוא כלב ציד פופולרי ומצטיין בתערוכות. משלהי המאה ה-20 עלתה קרנו ככלב שעשועים. מוצא הגזע במערב אירופה, במיוחד מאזורי אנגליה ודנמרק. כלבים מגזע זה מתאפיינים בתכונות כמו אנרגטיות, עצמאות, אומץ, חוסר אגרסיביות, חביבות, חברותיות, אדיבות ועוד. בשל תכונותיהם אלו, כלבים מגזע זה מתאימים לתפקידי חילוץ, הצלה, הנחיית עיוורים, וכן משמשים ככלבי ציד וככלבי משפחה. גובהו הממוצע של גזע זה נע בין 56–61 ס"מ, ומשקלו עשוי לנדוד בין 25–40 ק"ג.
בית הכנסת הגדול (קטוביץ)

היסטוריה

התוכניות להקים בית כנסת חדש בקטוביץ הופיעו סביב שנת 1890, כאשר בית הכנסת הישן של קטוביץ הפך לקטן מדי למתפללים המקומיים. הבנייה החלה בשנת 1896 והאדריכל הממונה היה מקס גרונפלד (Max Grünfeld), בנו של איגנץ גרונפלד (Ignatz Grünfeld), שתכנן את בית הכנסת הישן. בית הכנסת נפתח ב-12 באוקטובר 1900.
בית הכנסת הועלה באש על ידי נאצים ב-5 בספטמבר 1939, למחרת היום בו השתלטו על העיר במהלך המערכה בפולין. ההצתה נעשתה תחת אמתלה של סילוק צלפים המתחבאים בבניין. האש החריבה את הבניין לחלוטין וחורבותיו הוסרו מהמקום. לאחר המלחמה השטח הריק כוסה בחלקו בבניינים. לאחר המלחמה, לא היה ביכולתם של היהודים המעטים ששרדו את השואה לאסוף מספיק משאבים ותמיכה לבנות מחדש את בית הכנסת. כיום, במקום בו עמד בית הכנסת, ישנה כיכר ("כיכר בית הכנסת"), בין הרחובות המקבילים "Mickiewicza" (בתקופה הגרמנית נקרא "August Schneider") ו-"P. Skargi". בשנת 1988 הוקמה אנדרטה בכיכר, המוקדשת לתושבים היהודים של העיר שנרצחו במהלך מלחמת העולם השנייה.