google/wiki40b huggingface dataset:
מייקל מיפסוד

קריירת מועדונים

מיפסוד התחיל את הקריירה שלו בסלימה ונדררס ובעונת 1997/1998 עלה לקבוצה הבוגרת. באותה עונה הבקיע שער אחד ב-6 משחקי ליגה וסיים עם קבוצתו במקום השלישי. בעונת 1998/1999 הפך לשחקן הרכב ראשון בקבוצה. ביולי 1999 מנצ'סטר יונייטד הביעה עניין בשחקן אך בסופו של דבר הוא נשאר במלטה. בעונת 1999/2000 הבקיע 21 שערים ב-28 שערים.
בקיץ 2001 חתם בקייזרסלאוטרן. בקייזרלסאוטרן שיחק בעיקר בקבוצת המילואים וסיים כמלך השערים של הליגה, ובמדי הקבוצה הראשונה הבקיע 2 שערים. בחורף 2004 חזר מיפסוד לסלימה ונדררס וזכה עם המועדון באליפות.
בקיץ 2005, עבר ללילסטרום בנורווגית, בעונת 2006 סיים כמלך השערים של המועדון עם 11 שערים.
ב-10 בינואר 2007 חתם מיפסוד בקובנטרי סיטי מליגת המשנה באנגליה. ב-13 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד קריסטל פאלאס. ב-22 בינואר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד פלימות' ארגייל. ב-26 בספטמבר 2007 מיפסוד הבקיע שני שערים בניצחון 0-2 של קבוצתו נגד מנצ'סטר יונייטד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה האנגלי. ב-12 בנובמבר 2007 מיפסוד קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה אחרי שנתן מרפק לקרל הופקנס במשחק נגד וסט ברומיץ' אלביון. ב-23 באפריל 2008 נבחר מיפסוד לשחקן השני הכי אהוב בסקר שנערך באתר הרשמי של המועדון.
ב-2 בפברואר 2009 הושאל לבארנסלי. ב-10 במרץ 2009, מיפסוד הבקיע את שערו הראשון בתיקו 1-1 נגד ברמינגהאם סיטי. בינואר 2010 הפך לשחקן חופשי ולאחר שלא קיבל הצעות, החליט לחזור למלטה וחתם בוולטה עד לסיום העונה. ב-19 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ולטה בניצחון 0-3 נגד אורמי. את העונה הוא סיים עם 13 שערים ב-12 משחקים. בסיום העונה מיפסוד הפך שוב לשחקן חופשי ולפי דיווחים קיבל הצעות משיקגו פייר, בנפיקה ליסבון, א.א.ק. לרנקה ומועדונים שונים מהסרייה ב'.
במהלך עונת 2010/2011 חתם באורמי. ב-5 ביולי 2011, מיפסוד חזר לוולטה כאשר חתם על חוזה ל-4 שנים. בעונת 2011/2012 זכה עם המועדון באליפות כאשר הוא הבקיע 12 שערים ב-24 הופעות. ב-3 ביולי 2012, הוא הבקיע רביעייה בניצחון 0-8 נגד לוסיטאנוס האנדורית במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-18 בספטמבר 2013, מיפסוד חתם במלבורן הארט האוסטרלית לשנה אחת. מיפסוד הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון במחזור ה-10 בהפסד 2-1 נגד סידני. ב-21 במרץ 2014 שוחרר רשמית מהמועדון בעקבות געגועים למשפחתו. בקיץ 2014 חתם לקדנציה שלישית בסלימה ונדררס.
ב-10 בפברואר 2000 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מלטה נגד אלבניה. ב-27 במרץ 2008, מיפסוד כבש חמישייה בניצחון 1-7 של נבחרתו נגד ליכטנשטיין. ב-3 במרץ 2010, הבקיע את שערו ה-24 בנבחרת בהפסד 2-1 נגד פינלנד ובכך הפך למלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים לאחר ששבר את שיאו של כרמל בוסוטיל. ב-7 ביוני 2013 הבקיע את שער הניצחון בניצחון 0-1 נגד ארמניה. ב-11 באוקטובר 2013, מיפסוד ערך את הופעתו ה-100 בנבחרת במשחק בהפסד 4-1 נגד צ'כיה כאשר מיפסוד הבקיע את השער עבור מלטה.
בקה (קמרון)

גאוגרפיה

בקה ממוקמת כ-251 ק"מ מבירת המחוז גארואה וכ-403 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-150 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה, כ-265 ק"מ מהגבול של קמרון עם צ'אד וכ-215 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית.

תנועה ותחבורה

העיירה ממוקמת על הכביש הלאומי N15A ונמצאת כ-22 ק"מ מהכביש המחוזי P12 וכ-18 ק"מ מהכביש D19.
יעקב שטיינהרדט

ביוגרפיה

שטיינהרדט נולד ב־1887 בז'רקוב (Żerków,‏ Zerkow) שבפרובינציית פוזנן (בגרמנית נקראה פוזן) של פרוסיה, בקיסרות הגרמנית (כיום בפולין). ב-1906 החל ללמוד בבית הספר לאמנות בברלין, ולמד ציור עם לוביס קורינת, ותחריטים עם הרמן שטרוק. בשנים 1908–1910 חי בפריז, והיה מקורב לאמנים אנרי מאטיס ותאופיל סטיינלן. בשנת 1911 היה באיטליה. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא גרמניה, ושירת בחזית המזרחית – בפולין וליטא, ומאוחר יותר במקדוניה. לאחר המלחמה שב לברלין, וב-1922 נשא לאשה את מיני גומפרט. הזוג עלה לארץ ישראל ב-1933, לאחר שסבלו מהצקות המשטרה הגרמנית לאחר עליית הנאצים לשלטון. לאחר שחי תקופה מסוימת בתל אביב עבר שטיינהרדט לירושלים ב-1934 .
בסתיו 1934 פתח שטיינהרדט בית ספר פרטי לאמנות בירושלים. ב־1947 התמנה כפרופסור חבר בבית הספר "בצלאל החדש". בשנת 1953 נתמנה למנהל המוסד וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1957 .
שטיינהרדט נפטר בישראל בשנת 1968, בן 79 במותו, ונקבר בנהריה.

עבודתו האמנותית

שטיינהרדט הוא אחד האמנים החשובים שהביאה ההגירה מגרמניה לארץ ישראל. הוא נטל חלק בתרומת הקהילה היהודית של יוצאי גרמניה לתרבות העולם וארץ ישראל. כבר בגרמניה היה יעקב שטיינהרדט אמן שהגיע לכלל ביטוי אישי באמנות, והיה בין ראשוני האמנים שעבדו בסגנון האקספרסיוניסטי הגרמני. לארץ הביא שטיינהרדט את הסגנון האקספרסיוניסטי הגרמני ואת טכניקת חיתוך העץ .
הצייר הגרמני הנודע לוביס קורינת וכן הצייר הצרפתי אנרי מאטיס, שהיה מזוהה ביותר עם הפוביזם, הכניסו אותו בסוד הטכניקה של הצבע. האמן היהודי הרמן שטרוק העלה אותו מעל כל תלמידיו וחשף לפניו את סודות האומנות הגרפית, בעיקר של התחריט, אולם שטיינהרדט נמשך אל חיתוכי העץ, והתמקד בטכניקה שהתאימה להלך רוחו המתנזר. שטיינהרדט הרבה צייר נושאים יהודיים ותנכיים, הוא חזר למקורות אל ספר הספרים.
בשנת 1912 הקים, יחד עם לודוויג מיידנר (Meidner) וריכרד יאנתור (Janthur) את הקבוצה האקספרסיוניסטית "הפאתטים" (Die Pathetiker). הקבוצה התפרקה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה וגיוסם של חבריה לצבא הגרמני. 
ארץ ישראל, ארץ התנ"ך בה השתקע בשנת 1933, עוררה בו גילויים משפיעים בחייו. חיתוכי העץ התאימו לביטוי רוחניותה של ירושלים, למיצוי נשמתה ולעיצוב ענייה המהלכים בסמטאותיה.
הוא חזר וגילף את דיוקנאות היהודים אשר הכירם בעיירות ליטא אליהם הגיע כחייל בשירות הקיסרות הגרמנית בשלהי מלחמת העולם הראשונה.
שטיינהרדט יצר עולם שלם, עולם מוצף אור מסתורי, ירושלים וסמטאותיה הצרובות שמש וצוננות מצל. ב-1955 היה בן שבעת האמנים הישראלים שעבודותיהם נשלחו על ידי ממשלת ישראל לתערוכה הבינלאומית ה"ביאנאלה" של סן פאולו בברזיל. שם קיבל את הפרס הראשון לאמנות גרפית.
שטיינהרדט השפיע על אמנים ישראלים רבים, בהם יעקב פינס, משה גת, יונה מך ורות במברגר שהם למעשה ממשיכיה של האסכולה האקספרסיוניסטית הגרמנית.

הערכה מחודשת

בשנים האחרונות זוכה שטיינהרדט להערכה מחודשת של עבודותיו. בשנת 1998 הוצגה תערוכה גדולה מעבודותיו במוזיאון הפתוח בתפן שנשאה את השם "בין יעקב לישראל - זהות ומולדת ביצירתו של יעקב שטיינהרט". בשנת 2000 נערכה במוזיאון העירוני של ברלין תערוכה גדולה של רישומיו, בעקבות תרומתם למוזיאון על ידי יוספה בר-און שטיינהרדט, בתו היחידה של האמן. בשנים 2010–2011 הוצגה תערוכה גדולה של הדפסים, רישומים וציורים מעשי-ידיו תחת הכותרת "חלום יעקב: שטיינהרט – הדפסים, רישומים וציורים" במוזיאון ישראל בירושלים, באצירת רונית שורק. בשנת 2011 הוצגה התערוכה "מקורות, עיירה, מולדת" בגלריית מרכז הקצה בנהריה, באצירת יצחק דה לנגה ובסיועה של בת האמן.
בג"ץ שליט

בג"ץ שליט

בנימין שליט (יליד חיפה, 1935), קצין בדרגת רב-סרן, נשא במהלך לימודיו בחו"ל את אן גדס, בת למשפחה לא יהודיה, נכדתו של סר פטריק גדס, שתכנן תוכניות עיר לתל אביב וירושלים. השניים התגוררו בישראל ונולדו להם שני ילדים. בשנת 1968 ביקש שליט לרשום את ילדיו כחסרי דת אבל בעלי לאום יהודי. פקידי משרד הפנים סירבו לעשות זאת, לכן עתר שליט לבג"ץ נגד שר הפנים. רעייתו הצהירה על עצמה שהיא חסרת דת, דבר שהיה נהוג במשפחתה מזה זמן רב.
שליט נימק את עתירתו בכך שהוא מתכוון לחיות בארץ עם משפחתו ולחנך את ילדיו כיהודים. בנימוקים להכרה בילדים כבני הלאום היהודי הובא גם פועלו של הסב, פטריק גדס, שהביא לתיאורה של אן בידי העותר כ"בת לאב סקוטי, ממשפחה ציונית ותיקה".
בג"ץ קיבל את העתירה ברוב של חמישה שופטים לעומת ארבעה, ובפסק דין המשתרע על-פני 132 עמודים קבע שעל משרד הפנים לרשום את הילדים כיהודים.
הנימוק לפסיקה היה שאין לתת פרשנות דתית למושג "יהודי" בסעיף הלאום בחוק שהוא במהותו חילוני. מי שמצהיר שהוא יהודי ואינו בן דת אחרת יירשם כיהודי (בתנאי שההצהרה נאמרה בתום לב).

תיקון חוק השבות

פסיקת בג"ץ עוררה סערה בקרב הציבור היהודי בישראל, ובעקבותיו הוכנס בשנת 1970 התיקון לחוק השבות, הנותן לראשונה הגדרה אזרחית-חוקית (המבוססת על ההלכה היהודית, אך בהבדלים משמעותיים) למושג מי הוא יהודי: "יהודי הוא מי שנולד לאם יהודיה, או נתגייר ואינו בן דת אחרת".

קורות המשפחה לאחר המשפט

בשנת 1972 עתר שליט בשנית לבג"ץ, הפעם בתביעה שירשמו גם את בנו השלישי באופן דומה - כיהודי או כעברי בלאומו. בפעם זו בג"ץ דחה את תביעתו, וזאת לאור השינויים שהוכנסו בחוק השבות ובחוק מרשם האוכלוסין בשנת 1970.
בשנת 1975 עזב שליט את משרתו כפסיכולוג הראשי של חיל הים והיגר מהארץ יחד עם משפחתו לשוודיה, שם עבד כפסיכולוג בצבא השוודי. בשנת 1981 התגרשו בני הזוג ושליט נישא בשוודיה בשנית. שליט נפטר ב-1988 בעת ביקור בבריטניה.
סגני המנהל

תקציר העלילה

סגני המנהל מתמקדת בסגן מנהל בית הספר התיכון "נורת' ג'קסון" ניל גמבי (דני מקברייד), חסר-סבלנות וחסר-נימוסין השואף להתקדם לתפקיד המנהל, עם פרישתו של המנהל הנוכחי. אולם, כאשר פורש המנהל הנוכחי (ביל מארי בהופעת קמאו), נחשף כי הוא איננו סומך לא על גמבי, ולא על סגנו האחר, לי ראסל (וולטון גוגינס) הסוציופת, ששואף אף הוא להיות המנהל, ולכן אינו ממליץ על אף אחד מהם להיות יורשו. במקום זאת, לתפקיד מתמנה ד"ר בלינדה בראון (קימברלי הרברט גרגורי). גמבי חובר ליריבו ראסל, והשניים זוממים יחדיו כיצד להרוס את המוניטין של בראון ולהביא לעזיבתה על מנת לרשת אותה.

הפקה

ב-15 ביוני 2015 דיווח מקומון העיר צ'ארלסטון סיטי שבקרוליינה הדרומית כי סגני המנהל תצולם בשכונת פארק סירקל שבצפון צ'ארלסטון. העיתון הוסיף כי הקומיקאים ויל פרל וביל מארי יעשו הופעות קמאו בסדרה. סצנות המתקיימות בבית הספר צולמו בשטחי בתי הספר התיכון על שם ר' ב' סטול‏ וווסט אשלי.

תגובות

סגני המנהל זכו לביקורות חיוביות מצד המבקרים. על פי Rotten Tomatoes, העונה הראשונה זכתה לדירוג של 64%, המבוסס על 33 חוות דעת, עם ממוצע דירוג של 6/10. על פי דעת הקונצנזוס שפורסמה באתר, "סגני המנהל משעשעת באופן מפתיע ונהנית מהכוכבים המוכשרים שלה, אבל ההומור המרושע שלהם לפעמים מפספס את הנקודה". על פי Metacritic, לתוכנית יש ציון של 56 מתוך 100, המבוסס על 31 מבקרים, המעידים על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".

מדיה ביתית

העונה הראשונה המלאה של סגני המנהל שוחררה למכירה ב-DVD ו-Blu-ray, על ידי Warner Home Video באמצעות המותג HBO Home Entertainment שלה, ב-7 בפברואר 2017.
הפרשים (מחזה)

הפרשים הוא מחזה של המחזאי היווני אריסטופנס שהוצג באתונה במסגרת פסטיבל הדיוניסיה. המחזה שימש כלי לנגח את קליאון - אחד האתונאים החשובים והחזקים ביותר של אותה תקופה. המחזה נכתב כתגובה למעשיו של קליאון שהגיש קודם לכן תביעה נגד אריסטופנס על כך שהוא "מביך את העיר בפני זרים" במחזותיו הקומיים (גם אזרחים זרים הורשו לצפות בקומדיות שהוצגו בפסטיבל).

תקציר העלילה

הדמות המרכזית במחזה הוא "דמוס" (ביוונית: אזרחי המדינה), שאינו חכם במיוחד, ועבדיו ניקיאס ודמוסתנס (שמותיהם של שני מנהיגי הצבא האתונים במהלך המלחמה הפלופונזית). העבדים כועסים על הדרך בו משרתו הראשי של דמוס, פאפלוגוניאן (המגלם למעשה את דמותו של קלאון) מתייחס לשאר העבדים ברשעות רבה, ומחליטים להביא לפיטוריו. העבדים מוצאים את מוכר הנקניקים שמסכים לסייע להם. מוכר הנקניקים מספר לדמוס כי יעשה לעבדיו את כל הדברים הרעים שעשה פפלוגוניאן במצוותו, ואף יותר מכך, ודמוס מסכים לשכור אותו כראש המשרתים. אולם, מוכר הנקניקים רק אמר שיעשה דברים אלה, ובעצם מצליח להביא שלום (המגולם על ידי אישה יפה). עונשו של פפלוגוניאן הוא לקבל את עבודתו הקודמת של מוכר הנקניקים ולמכור נקניקים עשויות מחמורים וכלבים לזונות.
מחזה זה מציג את קלאון בצורה שלילית, אך גם לועג לעם האתונאי ומציג אותו כהפכפך, טיפש, וללא עמוד שידרה. אולם בסוף המחזה שב דמוס לנעוריו, דבר המשקף את התקווה האתונאית שעם סיום המלחמה הפלופונזית ישוב תור הזהב של אתונה.
חטיפות אריאל קסטרו

בין השנים 2002 ל-2013 שלוש נערות צעירות - מישל נייט, אמנדה ברי וג'ורג'ינה "ג'ינה" דחסוס - נחטפו על ידי אריאל קסטרו והוחזקו כשבויות בביתו בקליבלנד אוהיו. ב-6 במאי 2013 ברי הצליחה להימלט מהדירה עם ילדתה בת השש ויצרה קשר עם המשטרה. נייט ודחסוס שוחררו מהדירה על ידי שוטרים וקסטרו נעצר בתוך שעות.
ב-8 במאי 2013 קסטרו הואשם בארבעה אישומי חטיפה ובשלושה אישומי אונס. כחלק מעסקת טיעון הודה באשמה ב-937 סעיפי אונס, חטיפה וניסיון לרצח. הוא נידון למאסר עולם ותוספת של 1,000 שנים בכלא מבלי יכולת לבקש חנינה. כחודש לאחר שהחל לרצות את עונשו התאבד בתאו בכלא.

רקע

אריאל קסטרו נולד ב-11 ביולי 1960, סן חואן שבפוארטו ריקו. הוריו התגרשו כשהיה ילד. זמן קצר לאחר מכן היגר לארצות הברית עם אימו ושלושה קרובי משפחה. בשנת 1979 סיים לימודים בבית ספר תיכון בקליבלנד על שם לינקולן. 
בשנות השמונים פגש את אשתו לעתיד, גרימילדה פיגוארה. הם עברו לבית בה כלא יותר מאוחר את החטופות, בשדרת סיימור 2207, בשנת 1992. מקום מגוריהם היה בית פרטי דו-קומתי בגודל של 130 מטרים רבועים, שכלל ארבעה חדרי שינה, חדר שירותים יחיד וחדר מחסן שבנייתו לא הושלמה בגודל של 71 מטרים רבועים. עם המעבר לדירה זו קסטרו חשף את אופיו האמיתי. שכניהם סיפרו שהוא תקף את פיגוארה, שבר את אפה, צלעותיה וידיה. הוא גם דחף אותה במורד המדרגות ופתח את הגולגולת שלה. בשנת 1993 הוא נעצר בגין אלימות במשפחה, אך חבר המושבעים לא הרשיע אותו. פיגוארה התלוננה על איומים ועל התנהגות אלימה נוספת מצידו והוציאה נגדו צו מניעה. היא נפטרה בשנת 2012 מגידול סרטני במוח. 
לפני מעצרו בגיל 52, קסטרו עבד בתור נהג של אוטבוס בית ספר. הוא פוטר מכיוון ש"הפעיל שיקול דעת לקוי". הוא ביצע פניית פרסה מסוכנת כשהיו תלמידים על האוטובוס, השאיר תלמיד באוטובוס בעודו מבצע קניות, וכן השאיר את הרכב פרוץ בעודו ישן בדירתו. הוא התפרנס משכר שעתי של 18.91 דולרים. בתקופת המעצר דירתו הייתה מעוקלת בגין אי תשלום מיסים על הנכס.

החטיפות

כל אחת מהחטופות נחטפה לאחר שעלתה לטרמפ אותו הציע קסטרו. הוא הסיע כל אחת מהן לדירה, פיתה אותן להיכנס לדירה, הכניס אותך למחסן וקשר אותן. הדירה בשדרת סיימור 2207 בה הוחזקו שבויות, הייתה מרוחקת כ-5 קילומטרים בלבד מהמקום בו אסף אותן לטרמפ.
שכנים וחברים ששהו בבית לאחר החטיפה סיפרו כי קסטרו נהג לנעול דלתות ולמנוע גישה לאזורים מסוימים בבית.

איתורן

שכן שחלף ליד הבית שמע ממנו צעקות. הוא שמע את אמנדה ברי צועקת לעזרה. ברי הייתה כלואה בדרך כלל במרתף, אך היא ניצלה הזדמנות בה קסטרו יצא מן הבית והשאיר דלת פתוחה. דלת הבית עם זאת הייתה נעולה. עובר האורח שחרר את ברי שהזעיקה משטרה.

מישל נייט

מישל נייט (ילידת 23 באפריל 1981) נעלמה ב-23 באוגוסט 2002, לאחר שיצאה מדירה של קרוב משפחה. בעת חטיפה נייט הייתה בת 21. ביום החטיפה היא הייתה אמורה להתייצב בבית המשפט כדי לדון במשמורת על בנה התינוק.
לאחר גילויה ושחרורה של נייט, המשטרה הודתה כי הם הקצו משאבים מעטים כדי לאתרה והסיבה העיקרית לכך הייתה היותה בגירה. נחשד שהיא ברחה בעקבות כעס ומרמור על כך שהייתה צפויה לאבד את המשמורת על בנה. 15 חודשים לאחר חטיפתה, הוא הוסרה ממאגר הנעלמים של קליבלנד ועל כך נמתחה ביקורת.
מירי זמיר

ביוגרפיה

מירי זמיר (זומר) נולדה בחיפה, זמן קצר לאחר שהוריה עלו ארצה מרומניה עם אחיה. לאחר זכייתה בתואר מלכת היופי וסגנית מיס עולם ובמהלך השתתפותה בתחרות הבינלאומית בלונדון הייתה חביבה על הקהל. נישאה פעמיים והתגרשה פעמיים. אם לשני בנים ובת מנישואיה השניים. עברה לגור בתל אביב ועסקה בדוגמנות. ניסתה את כוחה גם במשחק. שיחקה בהצגה "בואינג אקספרס", של אברהם דשא (פשנל) ובסרט "האיש שבא לקחת", עם אסי דיין, זאב רווח ומוני מושונוב, וכן בתפקיד אורח בסדרה הקומית המסעדה הגדולה, כיום עובדת כמורה ללשון בתיכון בהרצליה.
אריה מורגנשטרן

ד"ר אריה מורגנשטרן (נולד בשנת 1937) הוא היסטוריון של תולדות היישוב היהודי בארץ ישראל בעת החדשה, במיוחד של העליות וצמיחת היישוב הישן, במאות ה-18 עד ה-20.

ביוגרפיה

נולד בתל אביב לזכריה ומרים. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים. בהמשך למד לתואר ראשון בסוציולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, תואר שני ותואר דוקטור לתולדות עם ישראל במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
שימש כמנהל התיכון בישיבת בני עקיבא בנתניה. בשנים 1974-1972 שימש כמנהל המחלקה לחינוך ולתרבות תורנית בארצות הברית ובקנדה. 
היה המפקח הראשון על הוראת ההיסטוריה במערכת החינוך הממלכתית-דתית במדינת ישראל בין השנים 1994-1975. במקביל שימש כמרצה בכיר לתולדות עם ישראל במכללת ירושלים ובמכללת אורות ישראל באלקנה. לימד היסטוריה בשלוחת האוניברסיטה העברית ברחובות ובטורו קולג' בירושלים.
היה חוקר בכיר ב"מרכז דינור", המרכז לחקר תולדות ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנים 1999-1982, על בסיס מענקי מחקר מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ו"הקרן לירושלים". משנת 2000 הוא עמית בכיר במרכז שלם ירושלים.

תחומי מחקר

תחומי מחקרו של ד"ר מורגנשטרן הם התנועות המשיחיות בתולדות עם ישראל, והזיקה שבין העם היהודי וארץ ישראל במאות ה-18 וה-19. 
במחקריו, שראו אור במאמרים בכתבי עת ובספרים, מבקש מורגנשטרן להוכיח כי הלאומיות היהודית אינה נטע זר אשר יובא אל היהדות במהלך המאה ה-19, כי אם חלק אינטגרלי של המחשבה הרבנית והקבלית לפחות מאז המאה ה-13; וזאת, בניגוד לדעה רווחת בחלק מההיסטוריוגפיה הישראלית.
על פי תפיסתו, ייסודו של היישוב היהודי החדש בארץ ישראל נובע מהתעוררות משיחית שהחלה בראשית המאה ה-19, ושבעקבותיה עלו אלפי יהודים לארץ ישראל. כתוצאה מתנועת עלייה זו, הפכו היהודים בירושלים ממיעוט נרדף לרוב בקרב תושבי העיר, תוך תקופה של יובל שנים. 
בניגוד להנחה שהייתה מקובלת בספרות המחקר (יש הסוברים, בהשפעתו של פרופ' גרשם שלום), כי בעקבות המשבר המשיחי-השבתאי דעכה הציפיה המשיחית בעם ישראל, ד"ר מורגנשטרן טוען בעקבות מחקריו שהמשבר השבתאי דווקא הגביר ביהדות המסורתית את הציפיות לגאולה.
ציפיות אלו הצמיחו, לטענתו, תנועות עלייה לארץ ישראל ולירושלים, החל מן המאה ה-17 ועד ראשית המאה ה-20. כבעבר, היו הציפיות המשיחיות קשורות בחישובי קיצין, אשר הניעו אלפי יהודים מכל תפוצות ישראל לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בירושלים; זאת בעיקר על בסיס האמונה שבניינה של ירושלים במציאות הריאלית הוא אות וסימן לתחילת הגאולה. ד"ר מורגנשטרן מתרכז במחקריו בעיקר בציפיות המשיחיות שהתחוללו לקראת שנת ת"ק (1740) ושנת ת"ר (1840).
מורגנשטרן התבסס במחקריו גם על חומר ארכיוני שלא היה ידוע במחקר ההיסטורי, עד שלהי המאה ה-20. חומר זה כולל תעודות מארכיונים במזרח אירופה, שנפתחו בעקבות קריסת ברית המועצות, וכן גם בארכיון הפקידים והאמרכלים באמסטרדם, בארכיונים של קהילות ישראל באיטליה, בארכיוני המיסיון האנגליקני באוקספורד ובלונדון, ומקורות שנחשפו בפניו על ידי אספנים פרטיים.
אלקטרוכימיה

אלקטרוכימיה היא ענף בכימיה  אשר עוסק בתגובות הכימיות אשר בהן מתרחש מעבר אלקטרון בין מוליך חשמלי (האלקטרודה) לבין מוליך יוני (אלקטרוליט), דהיינו מדובר בתגובות אשר בהן ישנו מעבר אלקטרון דרך השטח שבין האלקטרודה והמוליך היוני.
אם תגובה כימית נעשית באמצעות הפעלת פוטנציאל חיצוני, או אם נוצר מתח באמצעות תגובה כימית, כפי שקורה בסוללה, הרי שזוהי תגובה אלקטרוכימית.

שימושים

שימוש באלקטרוכימיה בחיי היום יום הוא בעיקר ציפויים לתכשיטים, מכוניות ועוד.
שימוש נוסף הוא הפקת אנרגיה חשמלית מצירוף מבוקר של תגובות חמצון חיזור בסוללות, מצברים ועוד.
ההבדל בין השימושים הוא כתוצאה משינויים בתגובות המתרחשות בתאים האלקטרוכימיים.
תהליכים אלקטרוכימיים נפוצים בתעשייה הם: ליטוש, הגנה מקורוזיה, ציפויים, יצירת שכבות דקות ועוד. שימוש נוסף באלקטרוכימיה הוא ככלי אנליטי לניטור סביבתי של מזהמים בין אם זה בסביבה מימית או באויר. בנוסף לניטור המזהמים, לדוגמה מתכות כבדות, נעשה שימוש נרחב באלקטרוכימיה כדי לנקות את המדיום מהמזהמים בעזרת אלקטרוכימיה ואוסמוזה הפוכה.

תא אלקטרוליטי

תא אלקטרוליטי הוא תא אלקטרוכימי לא ספונטני אשר מתרחשות בו תגובות אלקטרוכימיות לא ספונטניות, כלומר, הכא"מ של התא הוא שלילי.
מכיוון שהתגובות המתרחשות בתא אלקטרוליטי אינן ספונטניות, צריך להשקיע אנרגיה כדי שיפעלו.
השימושים לתאים אלקטרוליטיים הם ציפוי תכשיטים בזהב, אלקטרוליזה (פירוק חומרים בעזרת זרם חשמלי) ועוד.

טכניקות מרכזיות

וולטמטריה ציקלית (מחזורית) - שיטה בה מפעילים מתח הולך וגובר על הנמדד (הדוגמה), עד הגעה לערך מקסימלי, ואז מפעילים מתח הולך ופוחת על הנמדד עד הגעה לערך מינימלי, ושוב מתח הולך וגובר וחוזר חלילה כאשר כל העת נמדד הזרם הזורם בתא. לעיתים נדירות מתחילים את התהליך מהערך המקסימלי או מערך ביניים כלשהו. נהוג להציג את התוצאות כגרף של הזרם כנגד המתח.
במערכות בהם קיים צורון העובר חימצון וצורון העובר חיזור מתקבל גרף שצורתו מזכירה מעט ציפור, כלומר הגרף הוא צורה סגורה בעלת שיא (המכונה "פיק חמצון") ושפל (המכונה "פיק חיזור"). מגרף זה ניתן לחלץ מידע רב כגון פוטנציאלי חימצון וחיזור, קיבול של הנמדד והפיכות ואי הפיכות של התהליכים.
סריקה קווית (Linear sweep voltammetry) - שיטה בה מפעילים על הדגימה מתח הולך וגובר עד הגעה לערך מקסימלי כשכל העת הזרם הזורם בדגימה נמדד. נהוג להציג את התוצאות על גבי גרף של מתח כנגד הזרם. שיטה זו טובה במיוחד במקרים בהם בדיקות אלקטרוכימיות הן אנליזות הורסות, ואז לא ניתן למדוד יותר ממדידה אחת לכל דגימה. בעיקר שיטה זו טובה למדידות קורוזיה שכן בדרך כלל מדובר באנליזה הורסת. מגרף זה ניתן לחלץ מידע רב כגון: פוטנציאל חימצון, מקדם הא-סימטריה, קבוע מעבר אלקטרון וקצב הקורוזיה הספונטנית.
מדידות עכבה חשמלית (Electrochemical Impedance Spectroscopy) - שיטה בה מפעילים מתח חילופין על הדגימה כאשר במהלך המדידה תדירות המתח משתנה ונמדדת העכבה החשמלית, את התוצאות מקובל להציג בשתי דרכים: דיאגרמת ניקוויסט בה מוצגת הכפלת הרכיב המדומה של העכבה במינוס אחד כנגד הרכיב הממשי; ועקומת בודה בה מוצגת הפאזה כנגד התדירות. חילוץ מידע מגרפים אלו מורכב והוא כולל המשגת מעגל חשמלי המגיב למתח חליפין באופן דומה, וייחוס משמעות כימית לכל רכיב. מגרפים אלו ניתן לחלץ מידע כמו:
התנגדות התמיסה, התנגדות האלקטרודות, קיבול האלקטרודות, אחידות המנשק בין האלקטרודות לתמיסה, וספיחה ורלקסציה של יונים על פני השטח.
סמל לה ריוחה

סמל לה ריוחה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית לה ריוחה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב. צד ימין (של הצופה) הוא שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים מעל גשר זהב בעל שלוש קשתות שלבניו מסומנים בשחור, נטוי מעל נהר כסף ובו ארבעה גלים כחולים. עיצוב זה נלקח מהסמל ההיסטורי של העיר לוגרוניו והוא מסמל את הגשר העתיק שלה מהמאה ה-11, שנטוי מעל נהר אברו.
 
בצד שמאל, שדה זהב ובו צלב יעקב הקדוש אדום, שמשני צידיו צדפות לבנות מוקפות באדום, מעל הר ירוק. הצלב מסמל את יעקב הקדוש (בספרדית סנטיאגו) שהוא הקדוש המגן של ספרד. על פי המסורת הנוצרית בספרד, עצמותיו צפו על צדפה עד הגיען לחופי ספרד, שם נקברו בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה. הצליינים העולים לקברו, עוברים בדרך סנטיאגו שעוברת בכל שטחה של לה ריוחה, ממזרח למערב. ההר מסמל את ניצחון הנוצרים על המוסלמים בקרב ליד הר קלאביחו (Clavijo) בשנת 844, במהלך הרקונקיסטה.
סביב שני החלקים, גבול כחול ובו שלושה פרחי חבצלת זהובים, בשתי הפינות העליונות ולמטה באמצע, מוטיב שנלקח גם הוא מסמל לוגרוניו.
מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד.
הסמל עוצב ב-1957 במטרה לשמש כסמל פרובניציית לוגרוניו, ונקבע לבסוף בחוק כסמל לה ריוחה ב-1985.
מרי סטאבין

ביוגרפיה

סטאבין נולדה במחוז ארברו שבשוודיה, ב-1977 זכתה במקום השני בתחרות מיס שוודיה וכשייצגה את שוודיה בתחרות מיס עולם זכתה במקום הראשון.
ב-1983 שיחקה בסרט של ג'יימס בונד אוקטופוסי, וב-1985 בסרט ג'יימס בונד רצח בעיניים.
ב-1988 שיחקה בסרט האיטלקי "Top Line" לצד פרנקו נרו וכיכבה בסרטים נוספים במהלך הקריירה שלה. היא גילמה אשת עסקים איסלנדית בשני פרקים של הסדרה טווין פיקס. היא מתגוררת בבוורלי הילס ולה בת אחת.
ליאת תמרי

קורות חייה

ליאת תמרי נולדה בתל אביב, בהיותה בת שמונה עברה לרמת השרון. הוריה, עליזה ומשה תמרי, גדלו בתל אביב. אביה יליד ישראל ואמה עלתה לישראל בגיל שנתיים, יש לה אחות צעירה ממנה, שרון תמרי, שעוסקת באופנה. ליאת תמרי למדה משחק במגמת תיאטרון בתיכון אלון ברמת השרון, באותה תקופה שיחקה בהצגה "בטון רגוע" שהופיעה בפסטיבל עכו. בצה"ל שירתה כפקידת מבצעים בחיל האוויר. היא בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמת תסריטאות.
היא שיחקה במיני-סדרת הטלוויזיה של גור בנטביץ' "בסימן ונוס". תמרי גילמה את דמותה של אתי נבו, אחותה של שירי נבו (טינקרבל), נרצחת בפרשיית רצח.
תמרי שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של יובל שפרמן "תעשה לי ילד". היא גילמה את דמותה של אסנת, עיתונאית אבודה שפוגשת את רם (גל תורן), סולן בלהקת רוק. אסנת עוזבת את עבודתה בעיתונות הופכת למנהלת הלהקה שעובדת על אלבום הבכורה שלה ונסחפת לתוך מערכת יחסית סוערת והרסנית.
תמרי שיחקה בסדרת הטלוויזיה של עופר ויצמן ואורן שקדי "גירושים נפלאים". היא גילמה את דמותה של עדי ארטיג'יאני, שותפה במשרד לעריכת דין המתמחה בגירושים.
ליאת תמרי שיחקה בסרט הסטודנטים של מיה דרייפוס "שעווה זה כואב". היא גילמה את דמותה של תמי בת ה-18, שעושה שמרטפות על אחותה הקטנה זהר (זהר לוטרינגר) בזמן חופשת הפסח, כשאימן רינה (עירית גדרון) יוצאת מהבית. תמי היא בעל נטיות אובדניות, אבל בסרט היא בתקופה טובה. הסרט השתתף בפסטיבלים רבים וזכה בפרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר בפסטיבל וינה.
היא הייתה עורכת תוכן משנה בערוץ הילדים. כתבה דיאלוגים לסדרות הטלוויזיה "בובות" "האלופה 3", "חשופים", "ילדי ראש הממשלה",
היא הייתה מלהקת, בין השאר לסדרת הטלוויזיה "האקס המיתולוגי". לאחרונה הייתה מלהקת ויועצת תסריט לסרטו של גור בנטביץ' "לרדת מהעץ" (2013).
שיחקה בעונה הרביעית של הבורר (2013) בתפקיד לירון, פסיכיאטרית בבית משוגעים.
תמרי למדה משחק אצל ערן פסח ולמדה קורס משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס.
נפש

ביהדות


למושג נפש התייחסות רחבה ביהדות ברמות שונות, מן האדם ועד לכללות ההויה. ברמה הכללית ביותר מבואר כי לחיות בכללותה יש נפש. נפש זו היא הרצון המניע את כל היש לפעולה מתמדת של התעלות. "מכירים אנו את רצון העולם, המדרגה המתגלה בתור נפש החיים שבהוויה, בתור רצון פועל ושואף, שסעיפיו מתגלים בכל, בדצח"מ, בכל פרטים ופרטי פרטים, ובכללי כללים, הולכים אנו עימו להיקף כללותו, באים אנו לידי החלטה, שמגמה יש לרצון זה להתעלות." (אברהם יצחק הכהן קוק, אורות הקודש כרך ב' שסט, מוסד הרב קוק, תשמ"ה.) בדומה לכך ישנה נפש לכל דומם וחי.

הרמב"ם מייחד לנפש האדם וכוחותיה את הקדמתו למסכת אבות, בה הוא פורט את מרכיבי פעולות הנפש, את דרכי תיקונה, את מטרת הנפש ובמגבלותיה. בין היתר מדגיש הרמב"ם כי על מי שרוצה לתקן את מידות האדם יש ללמוד את תכונות הנפש כמו רופא שבא לרפא את הגוף.
וְאַתָּה יוֹדֵעַ, שֶׁתִּקּוּן הַמִּדּוֹת הִיא: רְפוּאַת הַנֶּפֶשׁ וְכֹחוֹתֶיהָ. וּכְמוֹ שֶׁהָרוֹפֵא אֲשֶׁר יְרַפֵּא הַגּוּפוֹת צָרִיךְ שֶׁיֵּדַע תְּחִלָּה הַגּוּף אֲשֶׁר יִרְפָּאֵהוּ: כֻּלּוֹ וַחֲלָקָיו מָה הֵם, רְצוֹנִי לוֹמַר: גּוּף הָאָדָם; וְצָרִיךְ שֶׁיֵדַע אֵיזֶה דְבָרִים יַחֲלוּהוּ וְיִשְׁמֹר מֵהֶם; וְאֵיזֶה דְבָרִים יַבְרִיאוּהוּ וִיכַוֵּן אֲלֵיהֶם - כֵּן רוֹפֵא הַנֶּפֶשׁ הָרוֹצֶה לְתַקֵּן מִדּוֹת הָאָדָם, צָרִיךְ שֶׁיֵּדַע הַנֶּפֶשׁ וְכֹחוֹתֶיהָ בִּכְלָלָהּ וַחֲלָקֶיהָ, וּמַה יַחֲלֶה אוֹתָהּ וּמַה יַבְרִיאָהּ.
— רבי משה בן מימון, הקדמה למסכת אבות פרק א'.