אברהם הירשזון

ביוגרפיה

הירשזון נולד ב-1941 בתל מונד. סבו, הרב דוד הירשזון, עלה בשנת 1934 לארץ ישראל מצ'רנוביץ', שהייתה שייכת אז לרומניה, ורכש חלקת אדמה בתל מונד. 
שימש מזכ"ל הנוער הלאומי בשנים 1970–1992. בשנת 1981 נבחר לכנסת העשירית ברשימת הליכוד. התפטר לאחר חצי שנה כשהצטרף להסתדרות העובדים הלאומית. בשנת 1987 יזם וניהל את פרויקט "חידון הגבורה היהודית", מפעל זיכרון לאומי להנצחת הגיבורים היהודיים בתקופת השואה. בכנסת השלוש עשרה נבחר שוב ברשימת הליכוד והמשיך לכהן גם בכנסות הבאות.
בשנים 1992–1996 היה חבר ועדת החינוך והתרבות, חבר ועדת הכספים, יושב ראש תת-הוועדה לענייני רשויות מקומיות, חבר הוועדה לביקורת המדינה, יושב ראש תת-הוועדה לביקורת המדינה, יושב ראש תת-הוועדה לביקורת המדינה בנושא זכויות קורבנות השואה, יושב ראש השדולה הירוקה בכנסת, ראש לובי תל אביב.
בשנת 1995 החל לכהן כיו"ר הסתדרות העובדים הלאומית. יזם ועמד בראש "מצעד החיים" לשליחת בני נוער יהודיים לסיורים במחנות ההשמדה בפולין, ויושב-ראש קופת חולים לאומית.
בשנים 1996–1999 היה חבר ועדת העבודה והרווחה, חבר ועדת הכספים, חבר ועדת הכלכלה, יושב ראש השדולה הירוקה בכנסת, יושב ראש ועדת הכנסת להשבת הרכוש היהודי. בשנים 1999–2003 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת, חבר ועדת הכלכלה, חבר בוועדת הכספים, חבר בוועדת הכנסת, חבר בוועדת החקירה למשק המים, יושב ראש הוועדה להשבת הרכוש היהודי. בכנסת ה-16 התמנה ליו"ר ועדת הכספים.
בין 2003 עד תחילת 2005 כיהן כיו"ר ועדת הכספים וב-10 בינואר 2005 החליף את גדעון עזרא בתפקיד שר התיירות, ובתחילת 2006 כיהן בנוסף כשר התקשורת.
עם הקמתה של מפלגת קדימה בסוף נובמבר 2005, פרש מהליכוד, הצטרף למפלגה החדשה, ונבחר מטעמה לכנסת ה-17.
במהלך כהונתו כשר התיירות עודד והשפיע על מדיניות שמים פתוחים אותה ניסה ליישם, והצליח במספר מקרים.] בנוסף לחץ בעיקר על חברות טיסה זרות שיחזרו לטוס לישראל, חלקן לראשונה וחלקן לאחר שהפסיקו בשנת 2000 עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, והצליח בכך.] ניסה לעודד מספר פרויקטים תיירותיים, כקזינו באילת ומרכז אוונגליסטים על שפת הכנרת, אשר יישומם נכשל.
הביא לפרסום לראשונה של חוברת זכויות ניצולי השואה (כארבעים שנה לאחר הפעלת חוק נכי רדיפות הנאצים). זכה בעתירה לבג"ץ נגד שר האוצר שהביאה לתיקון משמעותי בגובה קצבת הנכות המשולמת לניצולים. עתירה זו מהווה נדבך חשוב במסקנות הוועדה לזכויות ניצולי השואה בראשות השופטת בדימוס דליה דורנר.
הביא לתיקון אפליה של נכי רדיפות הנאצים שהיו בגרמניה "ביום הקובע" (1.1.1947) ותיקן עוול של עשרות שנים בעניין זה. היה שותף למאבק הבינלאומי בבנקים השווייצרים, שהביא לגילוי חשבונות רדומים והשבת נכסים ליורשי הנספים. כמו כן היה חבר בוועדה הבינלאומית ההומניטרית לסיוע לניצולי שואה נזקקים, שחילקה כספים לכשלוש מאות אלף ניצולי שואה נזקקים ברחבי העולם מקרן מיוחדת שהוקמה על ידי השווייצרים.
היה שותף להקמת ועדת ג'נרלי למבוטחי חברת הביטוח ג'נרלי מתקופת השואה, וכן הנציבות הבינלאומית לתביעות ביטוח מתקופת השואה (ICHEIC).

הרשעתו בפלילים

ב-20 במרץ 2007 נחקר הירשזון במשטרת ישראל. לאחר החקירה נטען בעיתונות כי עלו נגדו חשדות הקשורים לקבלה שלא כדין של כספים במסגרת פעילותו בהסתדרות העובדים הלאומית ובעמותת ניל"י הקשורה אליה, מתן הלוואה לאיש ציבור בכיר, וקבלת ההחזר בהמחאות דחויות שלא נגבו, שימוש שלא כדין בכספים ובמשאבים הקשורים במצעד החיים, והעסקת עובד זר ללא היתר. הירשזון הכחיש את כלל הפרסומים, ועל אף זאת השעה עצמו מהתפקיד ב-22 באפריל ל-3 חודשים. מאז כיהן כשר בלי תיק, עד התפטרותו מהממשלה ב-1 ביולי 2007. ב-4 ביוני 2008 הוגש נגדו כתב אישום בבית המשפט המחוזי בתל אביב באשמת הלבנת הון, רישום כוזב במסמכי תאגיד, גניבה, קבלת דבר במרמה והפרת אמונים. בכתב האישום נטען שהירשזון גנב ארבעה מיליון שקלים מכספי הסתדרות העובדים הלאומית, שאת רובם נטל לעצמו. ב-8 ביוני 2009 הרשיע אותו בית המשפט בשישה סעיפים ובהם קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים בתאגיד, הלבנת הון ורישום כוזב במסמכי תאגיד. ב-24 ביוני נגזר דינו לעונש מאסר בפועל של חמש שנים וחמישה חודשים, מאסר על תנאי של שנה וקנס של 450,000 ש"ח. הירשזון הגיש ערעור לבית המשפט העליון, אך ערעורו נדחה. ב-1 בספטמבר 2009 נכנס לכלא חרמון לרצות את עונשו. לאחר ניכוי שליש מתקופת המאסר שנקבעה לו, שוחרר מכלאו ב-16 בינואר 2013.
הירשזון השיב להסתדרות העובדים הלאומית את הכספים שלקח ממנה, אך פקיד השומה קבע להירשזון שומה לשנים 2000–2005, בה בכל שנת מס התווספה להכנסתו חמישית מסכום הגניבה – כהכנסה מעסק, החייבת במס. בנוסף נקבע כי בהיותו עסק, היה על הירשזון לנהל פנקסים, ומשלא עשה כן הוטלה עליו תוספת מס. הירשזון ערער לבית המשפט המחוזי על החלטת פקיד השומה, וטען כי במהלך שנת 2009 השיב סך כולל של 1,730,000 ש"ח, ויש לאפשר לו לנכות סכום זה כהוצאה בייצור הכנסתו בשנים שבהן נזקפו להכנסתו סכומי הגניבה, וציין כי בשנה שבה השיב את הכספים אין לו כל מקורות הכנסה מהם יוכל לנכות את כספי ההשבה באותה שנה. בית המשפט המחוזי דחה את הערעור וקבע כי אין מקום להתחשבות באי-קיומם של מקורות הכנסה למערער בשנת ההשבה שמהם יוכל לנכות את סכום ההשבה כהוצאה. עם זאת קיבל בית המשפט את ערעורו של הירשזון בעניין החובה לנהל פנקסים ביחס לכספי המעילה, וביטל את הקנס שהוטל עליו בגין אי-ניהול פנקסים. הירשזון ערער לבית המשפט העליון, ושם נפסק, בפסק דין הירשזון-דמארי, שיש להתיר קיזוז מההכנסה בשנים הנ"ל של חצי מסכום ההשבה. פקיד השומה ביקש דיון נוסף בפסק דין זה, ובדיון הנוסף נקבע שאין להתיר קיזוז כלשהו של כספי הגניבה מול כספי ההשבה.

משפחתו

הירשזון אלמן, אב לשלושה בנים. בנו הבכור עופר הירשזון הוא איש עסקים הפעיל בשוק ההון.