google/wiki40b huggingface dataset:
אנטואן הובר

קריירת מרוצים

הובר נולד בליון. הוא החל להתחרות בקארטינג בשנת 2004. בשנת 2010 סיים במקום השני בגביע האקדמיה של CIK-FIA. בשנים 2011 ו-2012 התחרה באליפות העולם לנוער מתחת לגיל 18. את שתי התחרויות סיים במקום השלישי.
בשנת 2013 עבר להתחרות במכוניות מושב יחיד והתחרה בפורמולה 4 הצרפתית. בעונתו הראשונה זכה באליפות לאחר שניצח 11 מתוך 21 מרוצים בעונה. שנה לאחר מכן עבר להתחרות עבור קבוצת Tech 1 באירוקאפ פורמולה רנו 2.0. בנוסף התחרה כנהג אורח גם בסבב האלפי של הפורמולה רנו. בעונתו השנייה ב-Tech 1 השיג 2 ניצחונות וחמישה פודיומים נוספים ודורג במקום החמישי. במקביל השתתף בשישה מרוצים בסבב האלפי, מתוכם ניצח ארבעה.
בשנת 2016 עבר להתחרות עבור קבוצת ואן אמרספוט באליפות הפורמולה 3 האירופאית. במהלך העונה השיג ניצחון אחד ובסיומה דורג במקום השמיני. בנובמבר, אותה שנה, לקח חלק במבחנים שערכה קבוצת ART לאחר סיום עונת הפורמולה 3. בפברואר הוחתם על ידי הקבוצה שהתחרתה באליפות ה-GP3. בשנת 2018, עונתו השנייה בתחרות, זכה באליפות.
במאי 2018 הצטרף לאקדמיה של קבוצת רנו. בשנת 2019 הצטרף לקבוצת ארדן באליפות הפורמולה 2 וקיבל גיבוי מלא מרנו. במחצית הראשונה של העונה ניצח 2 מרוצים (מונקו וצרפת) ולאחר שמונה סיבובים דורג במקום השמיני באליפות.

מותו

ב-31 באוגוסט 2019, במהלך מרוץ שהתקיים במסלול ספא בבלגיה, נפגע הוברט בתאונה קשה. במהלך ההקפה השנייה של המרוץ איבד ג'וליאנו אלזי, נהגה של קבוצת טרידנט, את השליטה ברכבו בעקבות תקר בגלגל. הרכב הסתחרר ופגע בקיר השמאלי של המסלול. כתוצאה מהפגיעה התפרקה הכנף האחורית של המכונית. ראלף בשונג, נהגה השני של קבוצת טרידנט, האט על מנת לעקוף את אזור הפגיעה שהיה מלא בשברים שהתפזרו על המסלול. להובר, שהיה צמוד לבשונג מאחור, לא היה שדה ראייה שאיפשר לו לראות את רכבו של אלזי. הוא ניסה לפנות עם מכוניתו לצד ימין על מנת להימנע מפגיעה במכונתו של בשונג, אך פגע עם הגלגל הימני הקדמי בכנף האחורית של בשונג. רכבו פגע במהירות בגדר הימנית של המסלול. כתוצאה מעוצמת הפגיעה הועף הרכב חזרה למסלול, אז פגע בו רכבו של חואן מנואל קוריאה שהגיע מאחור ולא יכול היה להימנע מהפגיעה. שתי המכוניות התהפכו וצמד הנהגים פונה לטיפול רפואי. קוריאה נפצע קשה וסבל משברים ברגליו ופגיעה בגבו. מותו של הובר נקבע זמן קצר לאחר התאונה.
בעקבות התאונה בוטל מרוץ הפורמולה 2 וגם מרוץ הספרינט, שתוכנן להתקיים למחרת. מרוצי הפורמולה 3 והפורמולה 1 נפתחו בדקת דומיה לזכרו של הובר. שארל לקלר, חבר קרוב של הובר, השיג את הניצחון הראשון בקריירה באותו המרוץ והקדיש אותו לזכרו.
גלריה אלפרד

היסטוריה

הגלריה הוקמה בשנת 2005 על ידי 14 אמנים שותפים כעמותה במטרה לאפשר את הצגת יצירותיהם. היא נקראת על שמו של אלפרד הכט (1991-1907), אספן אמנות ובן משפחתה של אחת מחברות הגלריה, ברחוב פלורנטין מס' 13 בתל אביב-יפו.
בתחילת דרכה הגלריה הציגה תערוכות של חברי הקבוצה המקימה בלבד, אולם בהמשך התרחבה פעילות הגלריה ובתערוכותיה שולבו גם יצירותיהם של אמנים מחוץ לקבוצת המייסדים. בשנת 2010 עברה לחללים אחר ברחוב לבונטין מס' 19 (2011-2010) ואחר כך לחלל ברחוב בן עטר מס' 19 (2013-2011). החל משנת 2013 שוכנת הגלריה במבנה בן כ-500 מ"ר ברחוב סמטת שלוש 5. לבד מן הגלריה מכיל המבנה גם חדרי עבודה לאמנים. המבנה משמש גם את "אלפרד - מכון שיתופי לאמנות ולתרבות" שפעילותו עוסקת בהפצת תרבות ואמנות הכוללות סדנאות, הרצאות, ייעוץ לאמנים צעירים ועוד. 
נכון לשנת 2019 בגלריה חברים האמנים יעל בן שלום, דפנה גזית, אפרת גל, דביר כהן-קידר, עדי לוי, נועה ליברמן, מי-רב סוטון, גדעון סמילנסקי, יעל עמית, טליה רז, רותם ריטוב, יואב שביט וליאור שור.
Signed, Sealed, Delivered I'm Yours

"Signed, Sealed, Delivered I'm Yours" (תרגום לעברית: "זהו זה, אני שלך") הוא שיר נשמה של הזמר סטיבי וונדר מאלבום בעל שם זהה. השיר הוקלט עבור חברת מוטאון ויצא כסינגל ביוני 1970. השיר בילה שישה שבועות במקום הראשון במצעד U.S R&B וכן הגיע למקום השלישי במצעד בילבורד הוט 100.
השיר היווה סדרה של התחלות עבור סטיבי וונדר בן ה-20 - זהו הסינגל הראשון שוונדר הפיק בעצמו, המועמדות הראשונה לפרס הגראמי וכן השיר הראשון בליווי להקת הליווי הנשית שלו המורכבת מלינדה טאקר לורנס (חברת הסופרימס) סיירטה רייט (שגם כתבה את השיר) וונטה פילד.
במהלך הופעה ב-2008 בשישי עם ג'ונתן רוס, וונדר זקף את שם השיר ואת הפזמון לאמו לולה שזמזמה את מילים אלו אחרי ששמעה את ניסינותיו של וונדר לחפש מילים למנגנית השיר.

פרסים

בשנת 2009 הנשיא ברק אובמה הזמין את וונדר לקבל את פרס גרשווין לשיר פופולרי על ידי ספריית הקונגרס.

משמעות פוליטית

במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2008, השיר נוגן לעיתים קרובות מיד לאחר נאומיו של אובמה לאורך הקמפיין. וונדר עצמו ביצע את השיר בערב האחרון של הוועידה הלאומית הדמוקרטית של 2008 בדנוור, קולורדו.
בערב הבחירות השיר היה אחד משלושת השירים שחיממו את הקהל לפני נאום הניצחון של אובמה.  כמו כן, השיר נוגן שוב לפני נאום הניצחון של אובמה בבחירות 2012. השיר למעשה היה בשימוש בדומה לאופן שבו השיר Don't Stop ליווה את מסע הבחירות של ביל קלינטון. 
בוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-2016, השיר נוגן לאחר נאומו של אובמה בשלב בו המועמדת הדמוקרטית לנשיאות הילארי קלינטון עלתה לבמה.
שרה קובליוב

ביוגרפיה

קובליוב נולדה חרשת למשפחת חרשים. יש לה שני אחים, אחד גדול ממנה והשני קטן ממנה. מתגוררת בנתניה. בגיל 12 החלה להתאמן באיגרוף תאילנדי, ובמהלך האימונים נחשפה לאמנות הלחימה ג'ו ג'יטסו והחלה להתאמן בה. ב-19 במרץ 2017, בהיותה בת 15 בלבד, השתתפה באליפות העולם בג'ו ג'יטסו עד גיל 21 שנערכה באתונה בקטגוריית משקל 48 ק"ג, וזכתה במדליית כסף. ב-29 באוקטובר 2017, זכתה קובליוב במדליית זהב באליפות אירופה.
אוורה

היסטוריה

אוורה נוסדה לפני כ-1500 שנים. מאז הייתה העיר מעורבת מלחמות רבות, ולפחות חמש פעמים נשרפה העיר כליל. בתקופת מלחמת העולם השנייה ספגה העיר הפצצות כבדות מידי הכוחות הגרמניים.
בימי הביניים נבנתה בעיר קתדרלת אוורה המציגה מספר סגנונות, שהבולט בהן הוא הסגנון הגותי.
סאוור

סאוור (באנגלית: Sour) הוא תערובת מיץ לימון ומי סוכר, אותה מוסיפים במידות משתנות לקוקטיילים מסוימים (נקראים גם קוקטיילי-לימון).
יחסי המרכיבים משתנים בהתאם למידת החמיצות/מתיקות הרצויה. לרוב היחס ינוע בין 1:1 מיץ לימון ומי סוכר (מי-סוכר גם הם מורכבים מיחס של 1:1 מים וסוכר) כאשר מכוונים אל מתיקות, ותגיע עד 3 מנות מיץ-לימון על כל מנת מי-סוכר אשר מכוונים אל סאוור חמוץ במיוחד.
חלק נרחב מן הבארים רוכשים את תערובת הסאוור מוכנה מראש, הדבר חוסך זמן וכסף, אך התוצאה ירודה באיכות ובטעם. ברמנים מהדרים מקפידים להכין את התערובת בעצמם ממיץ לימון סחוט טרי. 
ישנם משקאות אשר לרוב לא יוגדרו כקוקטייל (או סאוור בלבד), המכילים יחס שווה של משקה ושל סאוור. דוגמת מידורי סאוור (המכיל 1.5 מנות מידורי ו-1.5 מנות סאוור), ויסקי סאוור, שנאפס-סאוור.
קוקטיילים מפורסמים המכילים סוואר הם לונג איילנד אייס טי, דאקירי, מרגריטה וקוסמופוליטן.
Come into My World

רקע וכתיבה

בדומה לשיר "Can't Get You Out of My Head", השיר נכתב, הולחן והופק על ידי קתי דניס ורוב דייוויס. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי הכריז כי בבריטניה, נמכר השיר בסדר גודל מצומצם של כ-56,000 עותקים.
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של 35,000 עותקים במדינה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של קיילי מינוג ב-6 באפריל 2010. הקליפ בוים על ידי מישל גונדרי, והקונספט שלו היה הקונספט של השיר "Feel It" של הזמרת-יוצרת השוודית ננה צ'רי.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-18 מיליון צפיות.
רוי מרסדן

ביוגרפיה

מרסדן נולד בשכונת סטפני שבעיר לונדון. למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. ניסיון שלו לאגד את התלמידים לא עלה יפה.

תיאטרון

בשנות השישים המוקדמות, עבד מרסדן עם הלהקה השייקספירית המלכותית והחל לצבור קרדיטים בתיאטרון הכוללים מגוון גדול של תפקידים, החל מאנטון צ'כוב והנריק איבסן ועד אלכסנדר ומפילוב, מחזאי סובייטי בן זמננו. הוא העדיף את התיאטראות הניסיוניים של גלאזגו, אדינבורו, בירמינגהם וקיימברידג' על התיאטרון המסחרי של לונדון.
הופעותיו כללו את התפקידים של קריספן במחזה "The Friends"‏ (1970), קסקה ולוקיליוס ב"יוליוס קיסר" (1972), פול שיפל ב-"Schippel" ‏(1974), היינריך קריי ב-"The Plumber's Progress" ‏(1975). כמו כן גילם את דמות ג'ון לונג סילבר ב"אי המטמון" בתיאטרון מרמייד בלונדון, ואת הנרי היגינס ב"פיגמליון" בתיאטרון אלברי. ב-2008 הופיע מרסדן בשתי הפקות, "Murder on Air" ו-"Happy Jack" בתיאטרון רויאל בווינדזור

קולנוע

בקולנוע השתתף בסרט "The Squeeze" מ-1977, בסרט "הנשר נחת" (1976) בתפקיד קצין נאצי, וב-2005 שיחק בתפקיד אוברון בסרט מבוכים ודרקונים 2.
טיסה נעימה 2

תקציר העלילה

בעתיד הקרוב, הירח כבר מיושב. מעבורת הירח המכונה "מייפלאוור אחת" משוגרת לעבר התחנה שעל הירח, מיוסטון.
ראש צוות הקרקע, המכונה "הסמל" (צ'אק קונורס), לא אוהב את מה שקורה, אבל הוא נכנע למנהלי חברת התעופה. על המעבורת, איליין דיקינסון (ג'ולי האגרטי), משמשת כקצינת מחשב. עבר זמן רב מאז איליין עזבה את טד סטרייקר (רוברט הייז), וכיום היא מאורסת לאחד מאנשי צוות הטיסה, סיימון קורץ (צ'אד אוורט). יחד איתם, צוות הטיסה כולל גם את קפטן קלרנס אובר (פיטר גרייבס), הקצין הראשון דאן (ג'יימס ווטסון) והנווט דייב אונגר (קנט מק'קורד). סטרייקר אושפז בבית חולים פסיכיאטרי, לאחר שבית משפט קבע כי אינו כשיר, בעקבות תביעה שהוגשה לאחר שמעבורת הירח התרסקה במהלך טיסת מבחן בה טד שימש כטייס. סטרייקר סבור כי התביעה נועדה להשתיק אותו, מאחר שהוא יודע שיש בעיות עם מעבורת הירח שגורמות לה להיות לא בטוחה. סטרייקר רדוף על ידי מעשיו בזמן "המלחמה", במיוחד באירועים שהתרחשו על "מאצ'ו גרנדה", שם הוא איבד את כל הטייסת שלו. כאשר סטרייקר מגלה אודות השקת מעבורת הירח המתוכננת, הוא בורח מבית החולים וקונה כרטיס טיסה לירח.
במהלך הטיסה, "מייפלאואר אחת" סובלת מקצר חשמלי, הגורם ל-ROC, מחשב רב עוצמה בעל בינה מלאכותית, לאבד את דעתו ולנווט את המעבורת אל עבר השמש, במקום אל עבר הירח. אונגר ודאן מנסים לבטל את החלטת המחשב, אבל הם נפלטים אל החלל מתוך תא הלחץ. כאשר אובר מנסה לעצור את המחשב, ROC משחרר גז שהורג אותו. קורץ נוטש את איליין ועוזב עם תא המילוט היחיד. פעם נוספת, סטרייקר נקרא להציל את המצב. אולם תחילה, עליו להבין איך לגרום למחשב לוותר על השליטה.
סטיב מק'קרוסקי (לויד ברידג'ס), פקח הטיסה, מגלה כי אחד הנוסעים - ג'ו סאלוצ'י (סוני בונו) - עלה על "מייפלאואר אחת" עם פצצה בתוך המזוודה שלו, כאשר בכוונתו להתאבד באופן כזה שאשתו לא תוכל לגבות כספי ביטוח חיים. סטרייקר מצליח להשיג את הפצצה מסאלוצ'י, ומשתמש בה על מנת לפוצץ את ROC ולהגדיר מחדש את כיוון הטיסה אל יעדה המקורי - הירח. אולם הפיצוץ שהשמיד את המחשב גרם לנזקים נלווים במעבורת, אשר גרמו לה לטוס במסלול שבו יעד הנחיתה הוא בסיס צבאי שעל הירח, במקום בטרמינל אזרחי. מפקד הבסיס הצבאי הוא באק מרדוק (וויליאם שטנר), לשעבר מפקדו של סטרייקר, שכעת רוחש לו בוז בעקבות אירועי "מאצ'ו גרנדה". למרות הזלזול הרב שיש למרדוק כלפי סטרייקר, הוא מסכים לעזור לו, והמעבורת נוחתת בבטחה על הירח. טד ואיליין מאהבים שוב זה בזו, ומתחתנים. אחרי החתונה, סאלוצ'י מסתכל אל תוך תא הטייס ומבקש את התיק שלו בחזרה.

ביקורות ותגובות

בניגוד לקודמו, הסרט טיסה נעימה 2 לא התקבל בצורה חיובית בקרב המבקרים. במגזין "וראייטי" נכתב כי "לא ניתן לומר כי טיסה נעימה 2 הוא טוב יותר או גרוע יותר מקודמו. סרט זה הרבה יותר גרוע, אולם ייתכן והיה נראה מצחיק יותר אלמלא הסרט המקורי". רוג'ר איברט (שיקגו סן טיימס) העניק לסרט שני כוכבים מתוך ארבעה, תוך ציון כי "לא ממש ברור אם זה סרט על חללית. הכול בדיחות, משחקי מילים והפניות".
הסרט זכה לביקורות פושרות ולציון 39% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 18 ביקורות.
לו קידר

לו קידר (1913 - אפריל 2006) הייתה מזכירתה של גולדה מאיר.
דרום אפריקה במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

בשנת 1964 שלחה דרום אפריקה משלחת ראשונה למשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו בטוקיו. המשלחת, שכללה תשעה ספורטאים, קטפה 19 מדליות פאראלימפיות (8 מזהב, 8 מדליות כסף ו-3 ארד) וסיימה שישית בדירוג המדליות הכללי בתחרויות. האתלט דניאל ארסמוס בלט, כשקטף שתי מדליות זהב בזריקת דיסקוס והדיפת כדור ברזל עליהן הוסיף שתי מדליות כסף. 
דרום אפריקה השתתפה לראשונה במשחקי החורף שנערכו בנאגנו שביפן בשנת 1998, ומאז השתתפה בכל אולימפיאדות החורף לנכים שנערכו. דרום אפריקה הייתה למדינה השנייה ששולחת ספורטאים להשתתף במשחקי החורף הפאראלימפיים, אחרי אוגנדה ששלחה משלחת לאולימפיאדת הנכים אורנסקולדויק (1976). בכל התחרויות ייצג את דרום אפריקה רק ספורטאי אחד, ברוס ורנר, שהתחרה במקצועות הסקי האלפיני, אך לא הצליח לזכות במדליה פאראלימפית.
בזיל יוסף

ביוגרפיה

בזיל יוסף נולד בשנת 1936 ביאשי שברומניה. כבר בילדותו החל לצייר וליצור קריקטורות. בתקופת פרעות יאשי הסתתר עם משפחתו במרתף הבית. בשנת 1944 עברה המשפחה לבירה בוקרשט, מחשש לחייהם. לאחר מלחמת העולם השנייה למד אדריכלות בבוקרשט. בשנים אלו החל גם לפרסם קריקטורות בעיתון הרומני "Aurzika", שעורכו הגרפי באותה עת היה אדר דריאן. בשנת 1959 עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה תחילה בקריית בנימין ואחר כך בחולון.
בשנת 1960 התגייס לצה"ל  ושימש כקצין בחטיבת הצנחנים. השתתף כחייל מילואים בקרבות מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים. בשנת 1974 היה שותף בעריכת הספר "הגדוד במלחמת יום הכיפורים" (1974), שעסק בקרבות גדוד 46 של חטיבה 401, שבלמה את המצרים בסיני.
בשנים 1965–1974 היה קריקטוריסט במגזין "העולם הזה", שם פרסם קריקטורות פוליטיות. במקביל פרסם קריקטורות בנושאים תרבותיים בעיתונות הרומנית. משרד העיצוב שהקים, "ביסלה", יצר עבודות לחברות כ"עלית", "תדיראן" ו"קוקה קולה". בשנת 2006 הוציא לאור את הספר "תמונות מצב, ספר מצחיק על אירועים עצובים", ובשנת 2009 את הספר "מבחני תוצאה: כל כך עצוב שזה מצחיק", בהם עבודות בטכניקות של קולאז'.
נפטר ב-17 בספטמבר 2010.
ג'ובנה טריליני

ביוגרפיה

טריליני נולדה ביסי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה טריליני בשתי מדליות זהב, בתחרות רומח אישי, במדליית כסף זכתה וואנג הויפנג מסין ובמדליית ארד זכתה טטיאנה סדובסקאיה מחבר המדינות ובתחרות רומח קבוצתי, במדליית כסף זכתה גרמניה ובמדליית ארד זכתה רומניה.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה טריליני לכבוד לשאת את דגל מדינתה בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית ארד. מדליית ארד בתחרות רומח אישי, במדליית זהב זכתה לורה בדיאה מרומניה ובמדליית כסף זכתה בת ארצה ולנטינה וצאלי. מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי, במדליית כסף זכתה רומניה ובמדליית ארד זכתה גרמניה.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה טריליני בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית ארד. מדליית ארד בתחרות רומח אישי, במדליית זהב זכתה בת ארצה ולנטינה וצאלי ובמדליית כסף זכתה ריטה קוניג מגרמניה. מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי, במדליית כסף זכתה פולין ובמדליית ארד זכתה גרמניה.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה טריליני במדליית כסף בתחרות ברומח אישי, במדליית זהב זכתה ולנטינה וצאלי ובמדליית ארד זכתה סילביה גרוצ'לה מפולין. לא נערכה תחרות ברומח קבוצתי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה טריליני במדליית ארד בתחרות רומח קבוצתי, במדליית זהב זכתה רוסיה ובמדליית כסף זכתה ארצות הברית. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות רומח אישי.
Flexicurity

Flexicurity ("ביטחון גמיש", הלחם של flexibility ו־security) היא מדיניות כלכלית תעסוקתית המשלבת בין תחרותיות וגמישות לבין ביטחון כלכלי לעובדים. משמעות מדיניות זו היא קלות רבה וגמישות באפשרויות העסקה ופיטורין בידי מעסיקים מחד, אך מאידך הענקת הטבות כלכליות מפליגות למובטלים. המונח Flexicurity נטבע על ידי ראש ממשלת דנמרק הסוציאל־דמוקרטי פול נירופ ראסמוסן בשנות התשעים של המאה העשרים.
לפי תפישת ממשלת דנמרק, מדיניות Flexicurity מחוללת "משולש זהב" המורכב מגמישות בשוק העבודה, בשילוב עם ביטוח לאומי וכן מדיניות פעלתנית בשוק העבודה, המגדירה זכויות ומחויבויות למובטלים".

היסטוריה

ניצני מדיניות זו הם בהסכם הידוע כפשרת ספטמבר 1899 של דנמרק (מכונה גם "חוקת שוק העבודה"). המגעים בין המעסיקים לאיגודים מקצועיים הכשירו את הקרקע למדיניות כלכלית של תועלת הדדית (רווחיות וביטחון כלכלי). "חוקה" זו תוקנה ב־1960, וכן שונה שמה ל"ההסכם הבסיסי". הסכם זה הסדיר את חופש ההתאגדות באיגודים מקצועיים וכן את הפררוגטיבה הניהולית, שבכללה זכות המעסיק להעסיק ולפטר עובדים בכל עת. "לכן, חשוב להבין שהמודל הדני לרגולציה בשוק העבודה, ובכלל זה זכות ההתאגדות, מבוסס על עקרונות התנדבותיים; וכן, שחקיקה והתערבות מצד המדינה הן מינימליות. זכות ההתאגדות וההכרה בהתאגדויות בשוק העבודה, שעונות על הכרה הדדית של הצדדים בניגודי האינטרסים.". ההסכמים הדנים התלת־צדדים בין המעסיקים, העובדים והמדינה נתמכים במערכת מורכבת, המאפשרת תגובות פעלתניות של המדינה בשוק העבודה לשם "הפעלת" העובדים.
בשנות התשעים המוקדמות, קובעי מדיניות דנים כוננו מדיניות פיסקלית שנועדה לבלום את מגמת האבטלה, וזאת בנוסף ל"מדינות הפעלתנית הראשונה בשוק העבודה" ב־1994. אף על פי שרבים האמינו כי שיעור האבטלה הטבעי עלה, הממשלה הדנית ביקשה לשפר את המצב באמצעות יישום המדיניות הידועה כיום כ־Flexicurity. השינוי למדיניות Flexicurity התרחש אפוא ברפורמות בשוק העבודה ב־1994 וב־1996, כאשר הצגת הגמישות בשוק העבודה נקשרה בביטחון כלכלי, באמצעות המשך אספקת תוכניות רווחה נדיבות וכן "הפעלות" יזומות של עובדים.

המצב כיום

שיעורי האבטלה הנמוכים בדנמרק (2.8% ב־2008) וכן שיעורי ההדרה של המובטלים הנמוכים, תורמים יחד לצמיחה שעולה על 3%. בעקבות זאת, אימץ האיחוד האירופי את מדיניות ה־Flexicurity כמוטיב מרכזי באסטרטגיית ההעסקה האירופית. בפרט, בהנחיה מס' 21 בהנחיות המשולבות לצמיחה ותעסוקה בין השנים 2005-2008 קורא למדינות החברות "...לקדם גמישות משולבת בביטחון תעסוקתי ולהפחית את פילוח שוק העבודה, מתוך חובת הערכה לתפקידיהם של השותפים החברתיים". בשונה מהצעות חוק צרפתיות שנויות במחלוקת הנוגעות לכוח העבודה הצעיר, מדיניות ה־Flexicurity אינה מפלה לרעה עובדים צעירים, ותחת זאת מעלה ציפיה שוות מכל הדנים: על מובטל מוטלת החובה לחפש תעסוקה או לקבל הכשרה, לשם קבלת ההטבות המלאות למובטלים. מדיניות ה־Flexicurity יושמה במדינות אירופיות נוספות, ביניהן פינלנד ונורווגיה.
הטבות מפליגות ואספקת הכשרה לעובדים הן בבסיסה של מדיניות זו, ולכן היא מחייבת מיסוי גבוה. נכון להיום, המיסים הדנים הם הגבוהים בכל מדינות העולם.
מאי הקטנה

מאי הקטנה (בשוודית: Lilla My) היא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.
מאי הקטנה מופיעה לראשונה בספר "ספר הזכרונות של מומינאבא". 
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, סיון שביט דיבבה את קולה של מאי הקטנה.

אישיות

מאי הקטנה אמיצה, עצמאית שובבה וחסרת פחד, ומשתוקקת להצטרף למומינים בהרפתקאותיהם. לעיתים אף נראה כי יש לה חיבה לאסונות קטנים.
היא אגרסיבית וחצופה, אך יכולה להיות גם שמחה וחברותית. דברים קטנים מרגיזים אותה בקלות, אך היא לעולם לא תעשה דבר מרושע בכוונה תחילה. לעיתים, כשאחרים נוהגים בצורה רגשנית מדי, היא מורידה אותם חזרה לקרקע בעזרת חדות אבחנתה. 
מאי הקטנה תמיד רוצה להחליט דברים למען עצמה. אי-סדר כלל לא מטריד אותה: למעשה, החיים הרבה יותר מרגשים כך.
מאי הקטנה אוהבת לגלות את סודותיהם של אחרים, אך לעולם לא מגלה אותם לאחרים. למרות התנהגותה הפרועה והפזיזה, מאי הקטנה כנה ונאמנה. היא נמצאת בשטח בכל מצב, ומוכנה לכל.
לפי פרשנות מקובלת, אישויותה של מאי משלימה, יחד עם אישיותו של מומינטרול, מעין דיוקן פסיכולוגי של המחברת, טובה ינסון.

מראה חיצוני

מאי נמוכת קומה ובעלת פקעת שיער בצבע אדום-נחושתי. היא לובשת לרוב שמלה אדומה.

משפחת מוצא

מאי הקטנה היא אחת מבני האנוש היחידים המתגוררים בעמק המומינים. מאי הקטנה מתגוררת עם המומינים בבית המומינים למרות שאינה קשורה אליהם בדמה. משפחת המומינים אימצה אותה לקרבה בעודה צעירה מאוד. בימבל היא אחותה ויש לה עוד 10 אחים ואחיות קטנים ממנה (לפי פרק 45 "מומין בונה בית").
בספר "ספר הזכרונות של מומינאבא" (1950) מתגלה כי מאי הקטנה היא למעשה אחותו למחצה של סנופקין.
צבי הירש אורנשטיין

ביוגרפיה

נולד בלבוב שבגליציה לרב מרדכי זאב אורנשטיין, בנו של הרב יעקב משולם אורנשטיין – מגדולי פוסקי ורבני יהדות גליציה בזמנו, ומחבר "ישועות יעקב". אביו כיהן כרבה של פשמישל. למד אצל אביו ואצל הרב שמריה שטיקלר ממוסט ורבנים נוספים. נישא לבת עשירים מסלוצק אך הזוג התגרש לאחר זמן מה, הוא נישא בשנית לשרה עכסה בת ר' יחיאל מיכל בן ציון קריסטינופולר (נפטרה טבת תרנ"א).
בשנותיו הראשונות סירב לקבל תפקידי רבנות, הוא ירש הון רב, רכש אחוזה והתפרנס מדמי השכירות. הוא סבר שרכישת ביטוח רכוש נובעת מחיסרון באמונה ולכן לא ביטח את רכושו. שריפה שכילתה את רכושו כמעט כליל אילצה אותו לחפש משרה רבנית. בשנת ה'תרכ"ג (1863) הדפיס את ספרי "ישועות יעקב" של סבו וצירף להם הערות והשגות משלו, הספר זכה לתפוצה רחבה והקנה לנכד הצעיר שם ברחבי העולם התורני. שנה לאחר מכן חיפשה קהילת בריסק הוותיקה, רב שיחליף את רבה המנוח הרב יעקב מאיר פאדווא, ופנתה בהצעה למינוי אל הרב יוסף שאול נתנזון. האחרון דחה את ההצעה והציע במקומו את הרב צבי הירש אורנשטיין. הוא כיהן ברבנות העיר במשך תשע שנים. בתרל"ג (1873) גורש מבריסק בידי השלטונות הרוסיים בשל היותו נתין זר. הוא נסע לריישא וכיהן ברבנות העיר במשך שנה וחצי.
עם פטירת רבי יוסף שאול נתנזון נפתחה מערכת בחירות סוערת לרבנות העיר לבוב, מרכז יהדות גליציה. הרב אורנשטיין שמלבד קרבת המשפחה שלו לרבני העיר הקודמים, גם שלט בשפה ובספרות הגרמנית והצרפתית, זכה לתמיכת האליטה של הקהילה ולתמיכת החוגים המתקדמים. זו כשלעצמה הייתה סיבה טובה עבור המחנה החסידי להתנגד למינויו ולבחור במועמד אחר, הרב יצחק אהרן איטינגא (אטינגר), שלמרות עושרו היה עממי ואהוב על המעמדות הנמוכים. לאחר מערכת בחירות יצרית ועמוסת כתבי פלסתר הדדיים, ניצח רצ"ה, במה שהגדיר וונדר "ניצחון האריסטוקרטיה על הדמוקרטיה".
לאחר שנבחר, השלימו מתנגדיו עם בחירתו, בעיקר בשל הכבוד הרב שהסב למעמד הרבנות. הוא היה שותף גם בפעילות הציבורית של מוסדות הקהילה וחבר מועצת העיר. התנגד להקמת בית מדרש לרבנים בסגנון מודרני בעיר. היה שותף לתכנון הקמת תנועת מחזיקי הדת של חרדי גליציה, אך בשל נקודות מסוימות שלא התקבלו על דעתו פרש ולא השתתף בכנס היסוד של התנועה.
הוא נפטר בט' בניסן ה'תרמ"ח, 21 במרץ 1888 לאחר מחלה ממושכת ממנה סבל בשנותיו האחרונות.
חתנו הרב אריה לייב ברוידא כיהן אחריו כראב"ד לבוב, והביא לדפוס את ספרו "ברכת רצ"ה" שנה לאחר פטירתו (למברג תרמ"ט) בתוספת הערות והגהות בשם "מלחמות אריה".
זבולון סימן-טוב

זבולון סימן-טוב (בדארי: زیلون سیمنتو‎; נולד ב-1959) הוא סוחר שטיחים יהודי המתגורר בקאבול. הוא מפורסם בשל היותו, ככל הידוע, היהודי האחרון שחי באפגניסטן.

ביוגרפיה

סימן טוב נולד בעיר הראת, שם התקיימה במשך שנים קהילה יהודית ענפה. לאחר שמרבית יהודי אפגניסטן היגרו ממנה, סימן טוב היה לאחד הבודדים שנותרו שם, ובתקופת משטר הטליבאן עבר להתגורר בבירה קאבול. בקאבול גר יהודי בנוסף בשם יצחק לוי. במהלך השנים שררו בין סימן טוב ללוי יחסי עוינות שמקורה במחלוקת על בעלות על ספר תורה עתיק. המחלוקת התגלגלה להאשמות הדדיות בפני הרשויות ובסופה נכלאו סימן-טוב ולוי על ידי הטליבאן. בתקופת מעצרם נבזז בית הכנסת וספר התורה העתיק נגנב. בשנת 2005 מת לוי ומאז סימן-טוב הוא היהודי האחרון במדינה.
לפרנסתו פתח סימן-טוב חנות שטיחים סמוך לביתו, אולם הוא נאלץ לסגור אותה בשנת 2001 לאחר הפלישה האמריקאית לאפגניסטן. הוא מתגורר בצמוד לבית הכנסת היחיד שנותר בקאבול ושומר עליו, ולעיתים מתקבצים שם אזרחים זרים או חיילים יהודים המוצבים במדינה. צורכי הדת שלו נשלחים אליו מידי חג על ידי ארגון יהודי מניו יורק, ובשר כשר הוא שוחט בעצמו לאחר שקיבל אישור מיוחד מרב באוזבקיסטן הסמוכה. הוא מסרב בעיקשות לעזוב את ארצו על אף שמשפחתו הקרובה מתגוררת בישראל.
ארון מתים

ארון מתים הוא תיבה המשמשת להצגה וקבורה או שריפה של גופת אדם מת.

אופי הארון

ארון מתים עשוי להיות קבור באדמה ישירות, או ממוקם ב"כיפת קבורה". ישנן מדינות בהן שיטה אחת נהוגה בבלעדיות. יש מדינות בהן זה תלוי בבית הקברות. גם סוגי ארונות המתים הם תלויי תרבות.
במדינת ישראל קבורה בבתי קברות אזרחיים של החברה קדישא היא בתכריכים, ללא ארון. בבתי קברות צבאיים הקבורה נעשית בארון אחיד, סגור, הנישא עטוף בדגל ישראל. במדינות המחייבות קבורה בארון, חלק מפלגי היהדות האורתודוקסית קוברים בארון מישורי-חלק, עשוי עץ שאסור כי יכיל כל סוג של מתכת או תכשיטים. בתחתית הארון חייבים להיות חורים כי על פי ההלכה היהודית המת צריך להיות מחובר לקרקע. ארונות אלה משתמשים ביתדות עץ במקום במסמרים. 
בחלק מהתרבויות בהן חולפים על פני המת בטרם הקבורה נהוגים ארונות מתים פתוחים. בארצות המערב ארונות כאלו בדרך כלל מרופדים בבד, כך שהמת מוצג כשוכב במיטה, בבגדים מהודרים, וראשו מונח על כרית. גופה המיועדת להצגה בארון פתוח לרוב נחנטת ומאופרת.  
בסין ויפן, ארונות המתים העשויים מעץ ריחני וחסין ריקבון כמו ארז וברוש לדוגמה, הם מבוקשים מאוד. באפריקה ארונות מתים נבנים מאובייקטים רגילים שונים, כמו מכונית או מטוס, בצורות רבות.

שימוש בארון בהפגנות

מפגינים רבים השתמשו בישראל ובעולם בארון מתים סמלי בהפגנות. השימוש בארון מתים סמלי בהפגנות נעשה בישראל, בין השאר, בהפגנות פוליטיות מימין ומשמאל, בהפגנות סטודנטים נגד העלאת שכר הלימוד, בהפגנות עובדים נגד סגירת מפעלים ובהפגנות אחרות בנושאים כלכליים. בנובמבר 1975 נישא ארון מתים לעולם בהפגנה נגד החלטת האו"ם שציונות היא צורה של גזענות.
אגרטל פורטלנד

תיאור

"אגרטל פורטלנד" עשוי מזכוכית בגוון כחול-סגלגל בגובה של 25 ס"מ ובקוטר של 17 ס"מ. על הכד פס עיטורי מתאר דמויות על רקע נוף. הדמויות עשויות כתבליט בולט העשוי מזכוכית לבנה בטכניקה של קמאו (Cameo).

היסטוריה

על פי אגדה רווחת האגרטל התגלה על ידי פבריצ'יו לזארו (Fabrizio Lazzaro) בקברו של הקיסר הרומאי אלכסנדר סוורוס, באזור שנת 1582, אולם אין בידי החוקרים כל הוכחה למקום מציאתו. על פי סגנונו של הכד תוארכה תקופת עשייתו לתקופה שבין שנת 30 ל-20 לפנה"ס. עם זאת, תאוריה שפורסמה בשנת 2003 טוענת כי הכד נוצר רק בתקופת הרנסאנס, במהלך המאה ה-16. טכניקת ניפוח הזכוכית, שבעזרתה נוצר הכד, הומצאה באזור שנת 50 לפנה"ס. מחקרים מודרניים טוענים כי צבעו הלבן של העיטור נוצר על ידי טבילת האגרטל בזכוכית לבנה ושיוף והסרת החלקים הלבנים המיותרים מן האגרטל. על פי ניסיונות העתקה שנוצרו במאה ה-19, הסיקו חוקרים כי ייצורו של הכד ארך כשנתיים לפחות.
התיעוד האפשרי הראשון של האגרטל מופיע במכתב משנת 1601, אותו שלח האסטרונום הצרפתי ניקולאס-קלוד פאברי דה-פירס (Nicolas-Claude Fabri de Peiresc) אל הצייר פטר פאול רובנס ובו מתואר הכד כחלק מן האסוף של הקרדינל האיטלקי פרנצ'סקה מריה דל-מונטה (Francesco Maria Del Monte). עם מותו של הקרדינל נרכש הכד על ידי משפחת ברבריני ונשמר באוספם (ביניהם באוספו של האפיפיור אורבנוס השמיני (Pope Urban VIII), בן המשפחה) במשך כ-150 שנה, עד לרכישתו בשנת 1778 בידי וילאם המילטון (William Hamilton), שגריר בריטניה בנאפולי.
בשנת 1784 נמכר האגרטל לאלמנתו של הדוכס השני של פורטלנד. וילאם קובנדיש-בנטינק (William Cavendish-Bentinck), הדוכס השלישי של פורטלנד, השאיל את האגרטל לאמן הבריטי ג'וזאיה וג'ווד, שהקדיש 4 שנים מחייו כדי ליצור העתק של הכד עשוי מישפה (Jasperware). בשנת 1870 הציג וג'ווד את המהדורה הראשונה של ההעתקים שיצר. התערוכה הייתה פופולרית כל כך שוג'ווד נאלץ להגביל את מספר המבקרים על ידי הדפסת כרטיסים. העתק זכוכית נוסף נוצר על ידי פיליפ פרגנטר (Philip Pargeter), בעקבות תחרות שערך בנג'מין ווארד ריצ'רדסון (Benjamin Ward Richardson), שהפרס הראשון בה עמד על 1,000 פאונד.