google/wiki40b huggingface dataset:
דיולה צילצר

דיולה צילצר (גם: גולה צילצר או ג'ולה צילצר; הונגרית: Zilzer, Gyula; ‏3 בפברואר 1898 בבודפשט - 21 בנובמבר 1969 בניו יורק) היה מאייר וצייר סוציאליסט יהודי-הונגרי, מאמני המאה העשרים באירופה ובארצות הברית שהשתייך לזרם האקספרסיוניסטי המודרני. ב-1933 עבר לארצות הברית ועבד בהוליווד כמעצב בסרטים. רבים מן האיורים שלו מתחילת שנות השלושים מתארים את הזוועות והטרור שליוו את עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה.

1932 – 1898 - אירופה

דיולה צילצר נולד בבודפשט למשפחה יהודית שאחדים מבניה עסקו באמנות, כגון אנטון צילצר, היינאקה צילצר, פרנק פריגייס ואחרים. ב-1919 עבר לגור בטריאסטה שבאיטליה, שם ניהל בית חרושת שפתח עם שותפים. הוא החל לצייר, המיר את דתו לנצרות ב-1920 ובין השנים 1922–1923 למד בבית הספר לאמנות של האנס הופמן במינכן, שם התמחה בהכנת תחריטים וליתוגרפיות (הדפסי אבן). בשנת 1924 חזר להונגריה, התקבל ללימודים באקדמיה המלכותית לאומנויות בבודפשט, אך הודח ממנה בשל "חוסר כישרון". למרות זאת התפרסם כגרפיקאי, כאשר הוציא ב-1924 סדרת ליתוגרפיות בשם "קלידוסקופ" שהודפסה בתשע מהדורות. בעקבות ההצלחה עבר צילצר לצרפת, עבד בעיתון L'humanité ובכתב העת Clarté הקומוניסטיים והתיידד עם יוצרים ואמנים, בהם אנרי ברביוס והנרי מילר. בפריז אייר את יצירותיו של אדגר אלן פו, בהן "החתול השחור" (Chat noir), שיצא לאור ב-1927. ב-1932 הציג בתערוכה באמסטרדם את אוסף הליתוגרפיות שלו בשם 'גז' (GAZ), שבעקבות ההצלחה הוצג גם בתערוכה בארצות הברית. העבודות בתערוכה זו יצאו כאלבום עם ההקדמה של רומן רולן בשלוש שפות (אנגלית, גרמנית וצרפתית), אותו שלח צילצר כמתנה לאלברט איינשטיין כאות הוקרה. מתקופה זו ואילך יצירותיו נושאים אופי אנטי-פשיסטי ומביעים ביקורת על חברה טעונת אלימות ומתחים פוליטיים.

1933-1969 - ארצות הברית

ב-1933 הגיע צילצר לארצות הברית ותוך שנה זכה לאזרחות אמריקאית. בתקופה זו נטל חלק בפרויקט WPA של הממשל האמריקני לאמנים. ב-1939 דיולה צילצר התיישב בהוליווד שם עבד בתעשיית הקולנוע כמתכנן בימות וכמעצב סטים של סרטים עד תחילת שנות ה-50. בנוסף, תכנן והוציא עם שותפים פטנטים שונים, בין השאר ספר-צעצוע לילדים, מכשיר משרדי בשם Visi-Recorder וחניון תת-קרקעי מצויד במקלט. אחרי מלחמת העולם השנייה, צילצר חזר בשל עיסוקיו לאירופה וחי בצרפת ובהונגריה.
ב-1950 חזר לארצות הברית וכעבור ארבע שנים השתקע בניו יורק, שם התמחה בחריטה צבעונית בעץ ובשיטות חדשות להדפסת סטנסיל. ב-1956 נשא לאשה את מרי לבית פוקס ובשנת 1969 נפטר בביתו.
יצירותיו נכללות באוספים הקבועים של מוזיאונים בצרפת, גרמניה, הונגריה, ארצות הברית וברוסיה.
חלק מארכיונו האישי נמצא בארכיון האמנות האמריקאית, שנתרמה על ידי אלמנתו, מרי צילצר ב-1970. חלק אחר של ארכיונו האישי הופקד לצמיתות בספרייה הלאומית של ישראל ב-2002 על ידי השופט העליון יעקב בזק, מנהל עיזבונה של מרי צילצר.
שמואל אשכנזי

שמואל אשכנזי (נולד בי"א בטבת ה'תרפ"ב, 11 בינואר 1922) הוא חוקר ספרות עברית, בלשן, ביבליוגרף, ביבליופיל ואספן ספרים ישראלי. עבד במפעל הביבליוגרפיה העברית שבבית הספרים הלאומי.

ביוגרפיה

נולד בירושלים בשם שמואל דייטש, בנם של ברוך ואסתר דייטש. בילדותו למד בתלמוד תורה וישיבת כולל שומרי החומות, בשכונת בתי אונגרין.
החל משנת 1944, בהיותו בן עשרים ושתיים, החל לפרסם את מאמריו בבמות שונות. כמה מהם עוררו תגובות חריגות (כמו מאמריו "טעויות סופרים" ו"מילונות עברית כיצד?"). על מאמריו חתם בשם אהרן ראקובר [בגימטריא שמואל אשכנזי], על חלק אחר חתם בשם א[שכנזי] בן-עמיהוד[=שמואל], על חלק שמואל אלף, על חלק ש' ירושלמי, ועל חלק גמליאל גרינפלד (חלמיש).
בשנות העשרים המוקדמות לחייו כתב עשרות ערכים באנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל שבעריכת ד"ר מרדכי מרגליות, בכרכים הראשונים של האנציקלופדיה העברית ובשתי אנציקלופדיות נוספות של הוצאת מסדה. בהמשך עסק בעריכת ספרים במוסד הרב קוק, במכון תורה שלמה ובאופן עצמאי. 
החל משנת 1966 ועד פרישתו לגמלאות עבד ב"מפעל הביבליוגרפיה העברית" שבבית הספרים הלאומי בירושלים, ויחד עם הביבליוגרף נפתלי בן מנחם היה ממתווי הדרך של המוסד. אף לאחר שפרש לגמלאות המשיך לפקוד את המקום אחת לשבוע לייעוץ לפונים אליו, בהם בכירים באקדמיה. כמו כן הקדיש מזמנו להשיב לשאלות שהופנו אליו בכתב, ובמשך השנים שיגר כאלפיים מכתבי תשובה.
בשנת 2001 נתמנה כחבר כבוד בחברת "מקיצי נרדמים".
קו מקמהון

קו מקמהון הוא קו גבול מוסכם בין בריטניה וטיבט כחלק מהסכם שימלה משנת 1914. על אף שקיימות השגות על מעמדו החוקי, זהו קו הגבול הרשמי בין סין והודו כיום. קו הגבול היווה את העילה למלחמת הודו-סין בשנת 1962. 
קו הגבול נקרא על שם סר הנרי מקמהון, מזכיר החוץ של הודו הבריטית אשר היה המתווך הראשי בהסכם. הקו משתרע לאורך 890 ק"מ, מבהוטן במערב עד 260 ק"מ מזרחית לעיקול הגדול של נהר בראהמאפוטרה למרגלות רכס ההימלאיה. 
הסכם שימלה ועימו קו מקמהון, נידחו בתחילה על ידי ממשלת הודו, כיוון שלא עמדו בקנה אחד עם הוועידה האנגלו-רוסית של 1907. מסקנות אותה ועידה בוטלו בשנת 1921. בעקבות דחייתה של הודו, הקו נשכח עד שנת 1935 כאשר פורסם ההסכם מחדש בלחץ אולף קארו והמפות שהוצאו לאחר מכן כללו את קו הגבול.
הודו המשיכה להביע דעות חלוקות לגבי קו הגבול. הדלאי לאמה ה-14 הצהיר בשנת 2003 כי האזור בדיון הוא חלק מטיבט, אך ב- 2008 חזר והביע את הכרתו בחוקיות קו מקמהון ובלגיטימיות השליטה ההודית באזור.
סין דוחה את הסכם שימלה ואת קו מקמהון בטענה שממשלת טיבט לא הייתה ממשלה עצמאית, ולכן לא הייתה בעלת סמכות לחתום על הסכמים. 
המפות הסיניות כוללות כ-65,000 קמ"ר מהשטח שמדרום לקו כחלק מהמחוז האוטונומי הטיבטי המוכר על ידי הסינים בשם דרום טיבט. 
כוחות סיניים כבשו את האזור לתקופה קצרה במהלך מלחמת הודו-סין בשנים 1962–1963. 
הממשלה הסינית מכירה בחלק מהקו המקביל לקו השליטה הממשי המהווה את הגבול הסיני עם הודו על פי מסר דיפלומטי ששיגר ראש ממשלת סין העממית, ג'ו אן-לאי, להודו בשנת 1959. 
 
על פי סין, חלקו של קו הגבול שעודנו במחלוקת ושגובל עם ארונאצ'ל פרדש ההודית הוא חלק מהסכם בין סין לבורמה
העמק של הטירנוזאורוס רקס

התוכנית

הורנר מראה מאובנים של עצמות טירנוזאורוס, שנלקחו מתצורת הל קריק שבמונטנה ומציג איך שהם לא עזרו לטירנוזאורוס להתנהל כצייד פעיל: הוא היה בעל זרועות קצרות וגמדיות שלא עזרו לתפוס או להרוג טרף וייתכן שאף נעלמו בתוך רקמות שרירים. הם גם לא יכלו לעזור לבעליהם לקום אם נפל. הרגליים היו בעלות ירך הגדול מהשוקה, דבר שהיה אמור להתרחש להפך כדי לסייע לבעליו לרוץ במהירות, בדומה לטורפים אחרים מהאזור כמו הדיינוניכוס והזאורורניתולסט. הוא היה בעל אזור המיועד לסייע בהרחה הרבה יותר מאשר בראייה ובנוסף הלסתות היו חזקות עם שיניים מוחצות בדומה לצבועים המודרניים ששוברים עצמות, אך בניגוד לטורפים גדולים כמו אריות, להם שיניים הנועדות בעיקר לחיתוך חד.
הורנר מציג את הטירנוזאורוס כיצור איטי שהתבסס על גניבת מזון לטורפים אחרים כמו לרפטורים וייתכן שהיה בעל עור פנים וצוואר חשוף בצבע אדום (בדומה לעוזניית הנגב) והיה שואג ומבריח את הבעלים של הטרף.

ביקורת

על תוכנית זו ועל הורנר נמתחה ביקורת רבה ממדענים אחרים שטענו שהטירנוזאורוס דווקא כן היה צייד פעיל. הם טוענים שאזור הראייה שלו היה גדול מאד, בדומה למיני טורפים אחרים ושהריח היה רק אמצעי עזר למציאת מזון, שעצמות הירך הגדולות לא מונעות מבעליהם להיות מהיר (כך נראות עצמות הסוסיים) ושהלסת החזקה נועדה לנשוך ולהרוג דינוזאורים גדולים ולא לפצח עצמות. גם ההשוואה לצבועים נראית תמוהה מאחר שצבועים הם ציידים לא פחות מאוכלי נבלות. הוכחה נוספת לכך שהטירנוזאורוס היה צייד היא מעצמות טריצרטופס ואדמונטוזאורוס שנמצאו ועליהם סימני נשיכה, אך התברר שפרטים אלה המשיכו לחיות, כך שהטירנוזאורוס לא הרג אותם אך כן ניסה להרוג.
אן פקר

ביוגרפיה

פקר נולדה וגדלה בעיירה מלספורד שבמחוז אוקספורדשייר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בספטמבר 1962 זכתה פקר במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.9 שניות, אחרי פולין (44.5 שניות) ומערב גרמניה (44.6 שניות). נוסף לכך, סיימה במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.4 שניות. במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x110 יארד ובמקום שישי בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 11.91 שניות.

אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פקר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אירופי חדש של 52.20 שניות, אחרי בטי קת'ברט מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 52.01 שניות ואחרי ג'ודי אמור אף היא מאוסטרליה (53.4 שניות). לאחר שזכתה במדליית כסף, היא יצאה לשופינג עם ארוסה רובי ברייטוול שסיים מאוכזב במקום רביעי בריצת 400 מטר (45.7 שניות) עשירית איטי ממדליית ארד שבה זכה אנדז'יי בדנייסקי מפולין (45.6 שניות). היא החליטה לבסוף להשתתף בריצת 800 מטר, בשבילו, ריצה שהתנסתה בה בסך הכל חמש פעמים בעבר, ומעולם לא השתתפה בריצה זו בתחרות בינלאומית. בסופו של דבר, היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 2:01.1 דקות, לפני מריוון דופורר מצרפת (2:01.9 דקות) ומריס צ'מברליין מניו זילנד (2:02.8 דקות). שיפור לשיא העולם בן השנתיים של דיקסי ויליס מאוסטרליה (2:01.2 דקות). הייתה זו מדליית הזהב השנייה בהיסטוריה של בריטניה שבה זוכה אתלטית אישה, לאחר זכייתה 8 ימים קודם לכן של שותפתה לחדר מרי ראנד בקפיצה לרוחק. שיאה העולמי החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי ג'ודי אמור (2:01.0 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים, למרות קריירה ספורטיבית קצרה, היא פרשה מתחרויות. רק כעבור 40 שנה זכתה אתלטית בריטית, קלי הולמס, שוב במדליית זהב בריצת 800 מטר, בניגוד להצלחות של האתלטים הגברים הבריטים בריצה זו.

חייה האישיים

לאחר המשחקים האולימפיים נישאה פקר לברייטוול, זוכה מדליית כסף אולימפית (טוקיו 1964) בריצת שליחים 4x400 מטר ורביעי בריצת 400 מטר. לזוג נולדו שלושה בנים, גרי אף הוא אצן 400 מטר, ואיאן ודייוויד, כדורגלנים במנצ'סטר סיטי.
גנטיקה של תכונות מורכבות

גנטיקה של תכונות מורכבות הוא תחום בגנטיקה העוסק בחיפוש גורמים גנטיים לתכונות מורכבות, או תכונות כמותיות. השיטות המשמשות בתחום זה הן סטטיסטיות.

תכונות מורכבות

תכונות מורכבות הן תכונות גנטיות בעלות דפוסי הורשה מורכבים. בתכונות מורכבות אין התאמה פשוטה בין הגנוטיפ והפנוטיפ. תכונות אלו, בניגוד לתכונות בעלות הורשה מנדליאנית (או מונוגנית; בה התכונה נקבעת על ידי גן יחיד), מושפעות ממספר רב של גנים וכל אחד תורם רק מעט לשונות הביטוי של התכונה. עובדה זו יוצרת קושי בזיהוי הגנים המעורבים. הגנים השונים, האינטראקציה ביניהם, כמו גם השפעת גורמי הסביבה, כל אלו יחדיו יקבעו את ביטוי התכונה. למעשה רוב התכונות הן בעלות הורשה מורכבת, והתכונות המנדליאניות הן מעטות.

גנטיקה של האדם

כשמדובר בחקר הגנטיקה של האדם, המונח "תכונות מורכבות", מוחלף לעיתים בשם "מחלות שכיחות", מאחר שהן אלו העומדות במרכז מחקר מסוג זה. מרבית המחלות הנפוצות, כגון סכיזופרניה, אסתמה, סרטן או סוכרת, הן בעלות דפוסי הורשה מורכבים: כאשר נבחנים הפנוטיפים בשושלת משפחתית שבה מופיעה המחלה, קשה למצוא מודל הורשה ברור המסביר את הופעת הפרטים החולים, כפי שנעשה עבור מחלות מונוגניות. מודלים ברורים כאלו כוללים למשל את מודל ההורשה הדומיננטי, לפיו קיים 50% סיכוי לצאצא חולה כאשר ההורה חולה (והטרוזיגוט, אך זהו המצב בדרך כלל, מאחר שאלל המחלה במקרים אלו נדיר יחסית), או מודל הורשה רצסיבי, לפיו קיים 25% סיכוי לצאצא חולה כאשר שני ההורים נשאים. כמו כן, תכונה מורכבת אינה דיכוטומית, ומחלה כזו יכולה להופיע בצורות שונות, בגיל התפרצות שונה או ברמת חומרה שונה בין פרטים שונים, ועל כן נקראת גם "תכונה כמותית". כשמדובר במחלה מונגנית, הגישה לזיהוי הגן האחראי היא זיהוי מקטעים גנומיים זהים בין פרטים שונים הנושאים את אותה המחלה. שיטות אלו אינן יעילות כשמדובר בתכונות מורכבות, מאחר שהגורם למחלה בכל פרט ופרט יכול להיות שונה.
קיימות שיטות סטטיסטיות שמטרתן להצביע על אזורים בגנום החשודים כגורמי סיכון למחלות. הגישה המקובלת כיום נקראת מבחני אסוציאציה. ההנחה בבסיס גישה זו, היא שקיום מתאם סטטיסטי בין סמן גנטי להופעת מחלה, מצביע על מיקום של גורם מחלה אפשרי.

מבחני case-control

תדירות האלל של סמן מסוים נמדדת בקרב קבוצת חולים (case), ובקרב קבוצת פרטים בריאים המשמשים כביקורת (control). מבחן סטטיסטי לשוויון פרופורציות נערך כדי לקבוע האם יש הבדל מובהק בתדירות האלל בין שתי הקבוצות.

מבחני TDT

במבחני (Transmission Disequilibrium Test) TDT נבדקת ההטיה בתדירות האללים השונים המועברים מהורה לצאצא חולה. בגרסה אחרת של אותו מבחן, מבחני sib-TDT נבדקת ההטיה באללים המשותפים בין אחים חולים.
אנדוקתקציה

אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (באנגלית: Endocathection) הוא מונח בפסיכולוגיה, המתאר הפניית יתר אנרגיה ליבידינלית של אדם (קתקסיס) לפעילותו הפנימית למחשבותיו ולרגשותיו; ניתן להגדיר מונח זה גם כמתאר מצב של נסיגה מהחיים המעשיים והתעסקות בחיים התאורטיים. מונח זה הוא הפכו של המונח אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה.

היסטוריה ואטימולוגיה

את המונח אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה טבע הפסיכולוג האמריקני הנרי אלכסנדר מוריי (1893-1988 Henry Alexander Murray) בספרו "חקירות של אישיות" (Explorations in Personality) שיצא לאור בשנת 1938.
Endo: the cathection of thought or emotion for its own sake. A preoccupation with inner activities: feeling fantasies, generalizations, theoretical reflections, artistic conceptions, religious ideas. Withdrawal from practical life.
המונח נבנה בשפה האנגלית (התחילית: endo + המילה cathexis > cathection) אך האטימולוגיה של המילה היא מיוונית שבה המשמעות המילולית של השם אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (κάθεξις+ ἔνδον) היא אחיזה חיצונית.
אנטיוכוס העשירי

אנטיוכוס העשירי (איוּסֶבֶּס פִילוֹפָּטוֹר) (? - 90 או 83 לפנה"ס?) היה אחד המתמודדים בסכסוך המשפחתי על השלטון בממלכה הסלאוקית בין בני בית סלאוקוס המאוחרים. הוא עלה לשלטון ב-95 לפנה"ס, לאחר שהביס את קרובו סלאוקוס השישי (אפיפאנס) ובכך נקם את מות אביו, אנטיוכוס התשיעי (איוסבס). התארים שבחר לעצמו מעידים רבות על סיפורו: "איוסבס" היה תארו של אביו, ו"פילופטור" פירושו "אוהב-אב"; שניהם נבחרו מתוך כבוד לאביו. לאחר מכן שלט באנטיוכיה וסביבתה, כשהוא נלחם ללא הרף בארבעת אחיו של סלאוקוס השישי, בנבטים ובפרתים.
אין הסכמה כללית באשר לתאריך נפילתו. יוספוס פלאביוס מעריך כי נהרג בסביבות שנת 90 לפנה"ס, בעת מלחמתו בפרתים -- וזוהי אכן התקופה בה עבר השלטון באנטיוכיה לפיליפוס הראשון (פילדלפוס). ההיסטוריון הרומי אפיאנוס לעומת זאת מספר כי אנטיוכוס העשירי הובס כשהמלך הארמני טיגרנס הראשון פלש לסוריה ב-83 לפנה"ס, אולם במקרה זה לא ברור מה קורותיו של אנטיוכוס בפרק שבין השנים הללו.
בנו של אנטיוכוס העשירי, אנטיוכוס השלושה-עשר (אסיאטיקוס) היה מלך-נתין בסוריה לאחר שהגנרל הרומי פומפיוס הביס את טיגרנס.
קילבסה

קילבּסה (פולנית :Kiełbasa, בהיגוי אוקראיני : קוֹלבּסה) היא סוג של נקניק מסורתי פולני, ובפולנית משמש אף המונח לתיאור נקניק בכללותו.
הקילבסה נמכרת בשני סוגים : יבשה ורטובה. המין היבש עמיד לזמן רב יותר, ואת המין הרטוב ניתן לאכול כפי שהוא או מבושל בתוך תבשילים פולניים כבורשט, קפושניאק או ביגוס.
מקור המילה כנראה בניב הטורקי külbastı שמשמעותו קציצה או נתח צלוי.
טירת הציד גלינקה

היסטוריה

הטירה נבנתה בין השנים 1682–1683, בסגנון הבארוק הצרפתי, בתכנונו של האדריכל ההולנדי דיסארט {Charles Philippe Dieussart) עבור פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. בתחילה נעשה בה שימוש כבית חולים צבאי. בשנת 1763 מסר פרידריך השני, מלך פרוסיה, את הטירה לאדם בשם יצחק לוי יואל, תעשיין, אשר עשה בה שימוש כמפעל לשטיחים וטפטים. בשנת 1827 הועברה הטירה לבעלותו של וילהלם פון טורק, עורך דין ומחנך, אשר הפך אותה לבית יתומים. בשנת 1859 החל קרל, נסיך פרוסיה בשיפוץ המבנה בסגנון נאו-בארוק למטרת שימוש על ידי בנו פרידריך קרל, נסיך פרוסיה.
בשנת 1889 הורחב שוב המבנה המרכזי בתכנונו של האדריכל וההיסטוריון אלברט גאייר, ונוסף לו מגדל.
בשנת 1939 עברה הטירה לחזקתה של העיר ברלין, ולאחר מכן נעשה בה שימוש על ידי הצבא הסובייטי, והיא שימשה אף כהוסטל לנוער, ושימושים מזדמנים שונים. בשנים 1963–1964 נערך בטירה שיפוץ נוסף בתכנון האדריכל מקס טאוט. והיא המשיכה לשמש כאכסניה למיזמים ציבוריים שונים. בשנת 2003 עקב חיווט לקוי ואי תקינות מערכות החשמל וכיבוי האש, פרצה שריפה גדולה וגרמה לנזקים חמורים. בשנת 2005 הוחל בשיפוץ המבנה והסתיים בשנת 2012. עלויות השיפוץ, הכוללות את שימור המבנה כפי המקובל בגרמניה, הסתכמו בכ 400,000 €.

טירת קליין גליניקה

טירת גליניקה (בגרמנית: Schloss Glienicke) או טירת הציד של גלינקה ממוקמת במערב האי ואנזה שבמחוז ברלין-פוטסדאם סמוך לגשר גליניקה החוצה את B1, הכביש המרכזי של המחוז.
הטירה בנויה בסגנון קלאסי מאוחר ותוכננה על ידי פרידריך שינקל, בולטים במיוחד שני פסלי אריות זהב בחזית שגם הם עוצבו על ידי שינקל, האריות הם גרסאות של אריות מדיצ'י מוילת מדיצ'י.
הטירה תוכננה בשנת 1826 ונועדה להיות ביתו של קרל, נסיך פרוסיה אך שימשה בסופו של דבר כבית קיץ וכטירת ציד, בארמון נשמרו חפצי אמנות עתיקים שנאספו על ידי קרל במהלך מסעותיו.
הטירה והפארק הוכרזו בשנת 1990 אתר מורשת עולמית של אונסק"ו והם חלק מהארמונות והגנים של פוטסדאם וברלין.
מגדל בריטיש טלקום

מגדל רשות הדואר

הקמת המגדל הייתה יוזמה של רשות הדואר המרכזית (General Post Office) של אנגליה. מטרתו הייתה לשמש לתקשורת במיקרוגל.
המגדל תוכנן על ידי אדריכלים ממשרד המבנים והעבודות הציבוריות, בהם אריק בדפורד (Eric Bedford) ו-ג'. ר. ייטס (G. R. Yeats). 
המגדל בנוי מבטון מצופה זכוכית. צורתו המעוגלת והמוארכת נבחרה בהתאם לדרישות של מגדלי תקשורת - צורה דקה זו מונעת תנודות בעת רוח חזקה (ברוח של 150 קילומטר לשעה ייטה הבניין לא יותר מ-25 סנטימטר).
במבנה תוכננו 16 קומות לציוד אלקטרוני, מעליהן מקטע של 35 מטרים עבור אנטנות, ובראש המגדל שש קומות של חדרים. בניית המגדל החלה ביוני 1961 והסתיימה ב-15 ביולי 1964. הוא החל לפעול ב-8 באוקטובר 1965. עלות הבנייה הגיעה ל-2.5 מיליון ליש"ט. בעת הקמתו היה המבנה הגבוה ביותר בבריטניה.
בראש המבנה אולמות, שבהם היו חנויות מזכרות, מסעדה מסתובבת וחדרי תצפית. אלה נפתחו לציבור ב-16 במאי 1966. המסעדה השלימה סיבוב כל 22 דקות. מנהג נוסף היה מרוץ שנערך מדי שנה במעלה המדרגות מתחתית המבנה עד ראשו.
ב-31 באוקטובר 1971 בוצע פיגוע של ארגון ה-IRA בשירותים שבראש המבנה, ומרפסות התצפית נסגרו משיקולי בטיחות. המסעדה נסגרה בשנת 1980.
בשנת 1980 נבנה בניין מגדל 42, ומגדל רשות הדואר הפך למגדל השני בגובהו בבריטניה.

מגדל בריטיש טלקום כיום

עם הפרדת השירותים השונים שנותנת רשות הדואר בשנת 1981 כהכנה להפרטתם בשנת 1984 שונה שם המגדל, והוא נקרא "מגדל לונדון טלקום" (London Telecom Tower). לאחר שינוי שם החברה שונה שוב שם המגדל לשמו הנוכחי.
מגדל התקשורת נמצא עדיין בשימוש, אף שמרבית ציוד התקשורת המבוסס על מיקרוגל הוחלף בסיבים אופטיים, והמסעדה משמשת לאירועים של בריטיש טלקום (בהם היא אף מסתובבת).
עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נחשב עצם קיומו של המגדל לסודי, והוא לא הופיע במפות רשמיות של לונדון. צילום המגדל נחשב לעבירה על חוק הסודות הרשמיים. קיום המגדל אושר ב-19 בפברואר 1993 על ידי חברת הפרלמנט קייט הואי בנאום שנשאה בפרלמנט, כדוגמה לאי התאמת חוק הסודות הרשמיים למציאות. חברת הפרלמנט הודיעה כי "אני מקווה שאני מוגנת בחסינות פרלמנטרית (בעוברי על החוק) כשאני מודיעה שמגדל בריטיש טלקום אכן קיים, וכתובתו היא רחוב קליבלנד 60, לונדון".
בשנת 2003 הוכרז הבניין כבעל חשיבות ארכיטקטונית. בשל גובהו נחקק חוק מיוחד בפרלמנט, המתיר שינוי בתקנות הבטיחות באש, ומאפשר פינוי המבנה בעת שריפה באמצעות מעליות. זהו המבנה היחיד באנגליה שבו מותר פינוי באמצעות המעליות.
אשת ישעיהו

אֵשֶׁת יְשַׁעְיָהוּ היא דמות מקראית אשר שמה נפקד מהכתובים בתנ"ך. היא מכונה עלמה ונביאה. הכתוב אינו ודאי ויש הסוברים כי היא אשת ישעיהו. אחרים מפרשים כי היא אשת אחז מלך יהודה. היא ילדה לישעיהו שלושה בנים: שאר ישוב, עמנו אל ומהר שלל חש בז. שמות אלה מזכירים לעם ישראל כי ה' הוא זה ששומר עליהם והם נתנו "לְאֹתוֹת וּלְמוֹפְתִים בְּיִשְׂרָאֵל מֵעִם ה' צְבָאוֹת הַשֹּׁכֵן בְּהַר צִיּוֹן"
ישעיהו נותן לאחז מלך יהודה אות, כדי לשכנע אותו בדברי נבואתו שלא יפחד ממלכת ארם וממלכת ישראל:
"לָכֵן יִתֵּן אֲדֹנָי הוּא לָכֶם אוֹת הִנֵּה הָעַלְמָה הָרָה וְיֹלֶדֶת בֵּן וְקָרָאת שְׁמוֹ עִמָּנוּ אֵל". העלמה יולדת לו בן. את השם נותנת האם. הבן מקבל שם סמלי  אשר נותן ביטוי לציפייה מנבואת ישעיהו. כך מפרשים רש"י, אבן עזרא ואחרים. שד"ל מפרש כי 'עלמה' הוא שם לנערה בריאה ומהירה, "בין שתהיה בתולה בין שלא תהיה", בניגוד לאחרים הוא פירש שהעלמות היו נשים בחצר המלך ממעמד נמוך יותר ממעמד המלכות ופלגשי המלך. לשיטתו והכתוב 'עלמה' מכוון ל-'עלמה אחת ידועה ומפורסמת שהייתה לאחז' כלומר אשת המלך אחז. טענה זו לדעת מנחם הרן מיותרת כי לדידו של שד"ל  העלמה יכולה להיות כל אישה או פילגש.
מהמילה "עלמה" המופיעה בפסוק אפשר להבין כי משמעותה אישה נשואה וגם במשמעות נערה שאיננה נשואה. לדעת רש"י העלמה היא אשת ישעיהו היולדת לו את עמנו אל בשנה הרביעית למלכות אחז מלך יהודה: "אשתי הרה השנה הזאת והיא הייתה שנת ד' לאחז".
הכינוי "נביאה" מופיע בהקשר לאשת ישעיהו בספר ישעיהו, פרק ג', פסוק ד'. לדעת מלבי"ם, רש"י ורבים אחרים מתייחס כינוי זה, גם הוא על אשת ישעיהו. כמו כן מצודת ציון מזהה את הנביאה כאשת ישעיהו: "הנביאה - כן תקרא אשת הנביא".
מעורבותן של נשות נביאים בחזון הנבואי מצוי גם אצל נביאים נוספים במקרא. הושע לוקח לו לאישה את גומר בת דבליים במצוות ה', ובמקרה אחר ה' מבשר ליחזקאל על מות אשתו. פרטי חייו האישיים של ישעיהו שזורים בסימן הנבואה ואלה מספרים בגורלו של עם ישראל כולו.
הכתוב בישעיה, ז' מוסר כי מדובר ב'עלמה'. הנערה, אישה  חסרת שם היא זו שיולדת את עמנו אל. בכתוב בפרק ח' נמסר כי היולדת היא נביאה כלומר, אשת ישעיהו, ואף כאן שמה לא נמסר.  היא זו שיולדת את מהר שלל חש בז . שמו של עמנו אל ניתן על ידי ה'עלמה' נותן ביטוי לקיום נבואתו של ישעיהו ואילו שמו של הבן השני מהר שלל חש בז ניתן במצוות האל ויש לראות בכך כביטוי וסימן לנבואה.
ניקוי בהתזה

ניקוי בהתזה היא טכניקה שבה מתיזים בעזרת ציוד ייעודי חומר שוחק באמצעות אוויר דחוס או נוזל (בדרך כלל מים) במהירות גבוהה לעבר משטח אותו רוצים לחספס, לפסל, או לנקות. הסוגים הנפוצים ביותר של מכשירים להתזה נעזרים בגז דחוס, בדרך כלל אוויר דחוס, כדי להוביל את החומר המותז בעוצמה ובמהירות.

סוגי מכשירים להתזה

קיימים שני סוגים עיקריים של שיטות לניקוי בהתזה, מערכות יבשות ומערכות רטובות.

מערכות להתזת גרגרים בעזרת אוויר דחוס

בשיטה זו מתיזים גרגרים של חומר שוחק במהירות גבוהה תוך שימוש בגז דחוס (אוויר בדרך כלל) ככח מניע. שיטה זו מתאימה לניקוי משטחים מוצקים במיוחד כגון אבן או מתכת וכאשר ישנה אפשרות לאיסוף הגרגרים העשויים שבבי זכוכית, מתכת, או שבבים של חומר קרמי.

מערכת התזה פתוחה

הגרגרים מוכנסים לתוך מכל ייעודי המעוצב בצורת משפך ובתחתיתו ברז קוצב חול. לאחר המילוי המכל נאטם ומדחס ממלא אותו באוויר דחוס. מערכת צינורות נוספת מורכבת מתחת למכל ולברז קוצב החול, קולטת את הגרגרים שיוצאים מהמכל במהירות. הגרגרים מואצים דרך צינור לחץ שבקצהו נחיר (דיזה) ומותזים לעבר המשטח. דיזות מיוצרות במגוון צורות וגדלים בהתאם לאופי העבודה הרצוי. הן עשויות בדרך כלל מבורון קרביד.

תא התזה

תאי ניקוי פועלים בשיטת התזה בלחץ במעגל סגור כאשר המערכת כוללת בנוסף למכל החול מערכת מיחזור הכוללת מפוח צנטרפוגלי, שואב אבק צקלוני ומסנן אבק.
תאי ההתזה בנויים מפח מגולוון כאשר לעיתים הצד הפנימי שלהם מצופה ביריעות גומי להגנה. כפפות מגן ארוכות עד הזרוע, עשויות מבד מגופר העמיד בפני שחיקה ממוקמות בחזית התא מתחת לחלון בקרה משוריין המאפשר מבט מקרוב על פעולת ההתזה. מנגנון בטיחות מפסיק מיידית את מערכת ההתזה ברגע שאחת מהדלתות נפתחת.

ניקוי בלחץ מים

בשיטה זו משתמשים בעיקר כאשר רוצים למנוע את החום הנוצר על ידי החיכוך והיא יעילה גם בשימוש על משטחים רכים יחסית.

התזת קרח יבש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בהתזה זו, משתמשים באוויר וקרח יבש. חומר זר שעל פני השטח מוסר על ידי חלקיקי הפחמן הדו-חמצני הקפואים המכים במהירות גבוהה, ועל ידי התכווצות קלה הנגרמת מהקור שמפריעה לקשרים המדבקים. הקרח היבש ממריא, ומותיר לנקות רק את שאריות החומר שהוסר. קרח יבש הוא חומר רך יחסית, כך שנגרמת פחות שחיקה לחומר הבסיס מאשר בהתזת חול.

גרניק

התזת מים על ידי לחץ אוויר משמש בעיקר לרחיצת מכוניות.
ליבי ער

רקע והפקה

את האלבום הפיק גלעד שמואלי. בנוסף לכך, חלק משירי האלבום הופקו על ידי יובל דיין, שמואלי, דודו טסה וכולי. יוסי חרסונסקי סקר את האלבום בחיוב, ואף העניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
השיר "ליבי ער" שתיפקד כשיר הנושא של האלבום הפך ללהיט ארצי, ולאחד מלהיטיה הגדולים ביותר של דיין במצעדי הפזמונים.
בוג'ומבורה

היסטוריה

בוג'ומבורה גדלה מכפר קטן לעיר, החל מהפיכתה למוצב צבאי של מזרח אפריקה הגרמנית ב-1889. אחרי מלחמת העולם הראשונה היא הפכה למרכז האדמיניסטרטיבי של המנדט הבלגי רואנדה-אורונדי. כאשר קיבלה בורונדי עצמאות (ב-1962) הוחלף שם העיר מאוסומבורה לבוג'ומבורה. מאז הייתה בוג'מבורה למרכז מריבות תדירות בין שתי קבוצות האתניות הגדולות של המדינה, עם מיליציות של השבט ההוטו נלחמות נגד הצבא הנשלט בידי שבט הטוטסי.

כלכלה

התעשייה המקומית כוללת מפעלים ליצור בטון, טקסטיל וסבון. בוג'ומבורה היא גם הנמל הראשי של המדינה והמסוף המרכזי למסחר בקפה (התוצרת החקלאית החשובה של המדינה לייצוא), כמו גם של כותנה, עורות ובדיל.

תיירות

התיירות בעיר אינה מפותחת כלל, זאת עקב אי-היציבות ששררה במדינה לאורך שנים. מוקדי המשיכה העיקריים הם חופי האגם וגן חיות קטן ומיושן (Le Musee Vivant) שבו תצוגה של שימפנזים, קרוקודילים, נחשים, דגים ונמר.
העיר משופעת בבניינים שנשמרו מהתקופה הקולוניאלית, מה שהופך אותה לאטרקטיבית ביותר לחובבי אדריכלות. מאות בניינים במרכז העיר הם בסגנון הבינלאומי (באוהאוס) והשתמרו בצורה טובה מאוד.

חינוך

אוניברסיטת בורונדי, האוניברסיטה הציבורית היחידה במדינה, ממוקמת בעיר ביחד עם עוד שתי אוניברסיטאות פרטיות.

תחבורה

בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי בוג'ומבורה ובנוסף יש שירותי מעבורות לעיר קיגומה בטנזניה.
אוליבר! (שיר)

אוליבר! (באנגלית: !Oliver) הוא שיר מתוך המחזמר הבריטי זוכה פרס הטוני "אוליבר!" ומתוך סרט הקולנוע משנת 1968 זוכה פרס האוסקר באותו השם, המבוססים על הרומן "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס. את המחזמר כתב ליונל בארט, והוא הוצג לראשונה בווסט אנד בלונדון בשנת 1960.

רקע

לפני שהשיר מתחיל, היתומים בבית המחסה המנוהל על ידי מר באמבל מתפללים, ומודים לאל על המזון שהם מקבלים - דייסה יומית. עם זאת, אוליבר מבקש עוד דייסה, ובכך מעלה את חמתם של מר באמבל והאלמנה קורני, שחושבים על דרכים שונות להעניש אותו על כפיות הטובה שלו. רגע לפני שהם מוציאים לפועל את העונש, מתעניין מר באמבל לשמו של הילד הקטן. העונש שאוליבר צפוי לקבל, כאמור בשיר, הוא להישלח לתחתית המדרגות ולהיות למאכל של מקקים, או להידחף אל תוך ארובה מלאה בפיח. גם חבר הנאמנים של בית המחסה מביע תדהמה נוכח כפיות הטובה של אוליבר (בהפקה של הווסט אנד הם אף מצטרפים לשירתם של מר באמבל והאלמנה קורני). חבר הנאמנים קובע שהעונש של אוליבר יהיה להיכלא, עד אשר יימכר כשוליה (אם כי מילים אלו נחתכו מגרסת ההפקה שעלתה בברודוויי).