google/wiki40b huggingface dataset:
דוד לייב שוורץ

דוד לייב שוורץ (נפטר בט"ז בכסלו תשנ"ט 1998) היה גבאי צדקה מפורסם בבני ברק.

הולדתו

נולד בהונגריה לרב אשר שוורץ, מחבר הספר "מנחת אשר". עבר את שנות השואה ולאחריה עלה לישראל. במשך שנים למד בישיבת גאוני וולוז'ין בתל אביב בראשות הרב שמעון לנגבורט. התיישב בשיכון ויז'ניץ בבני ברק והשתייך לחסידות ויז'ניץ.

עבודתו כגבאי צדקה

נהג לאסוף כספי צדקה באופן קבוע עבור משפחות עניות. הנזקקים קיבלו מידו את הכסף באופן חשאי.
פרסומו בא לידי ביטוי בתשובה של הרב חיים קנייבסקי: "בדרך כלל גבאי צדקה לוקחים אחוזים לעצמם וזה לא לשם מצוה, אבל מי שאינו נוטל לעצמו כלום צריך לקום בפניו. היה גבאי צדקה רבי דוד לייב שוורץ זצ"ל, ידעתי שאינו נוטל לעצמו כלום ותמיד הייתי קם בפניו".
נהג להתפלל מדי בוקר כותיקין בשטיבלאך בית הלל בשיכון ויז'ניץ. במשך שעות היום הסתובב בגוש דן ואסף צדקה. לשם כך הגיע בקביעות לחתונות ולהלוויות, כשהוא מכריז "צדקה תציל ממוות". בהלוויות גדולות סייעו לו מתנדבים שנשאו דליי מטבעות, שכבר לא יכול היה לסחוב בעצמו. באחת השנים נגנב מביתו ביום הכיפורים הכסף שאסף קודם לכן, שמנה עשרות אלפי דולרים.
שוורץ נהג לסובב בין שולחנות בחתונות ולקרוא: "וויא מיין געלט?" (ביידיש: היכן כספי?). כאשר צעיר העניק לו מטבע לצדקה, נהג לאחל לו: "זאלסט וואקסן א גרויסע חאניוק" (ביידיש: שתצמח ל"ירא שמים ותמים" גדול).

חייו הפרטיים

היה ידוע בחייו הסגפניים. גר בדירת חדר דלה. פעמים רבות נרדם על ספסלי בית המדרש "בית הלל" לאחר שלמד בספרי קודש.
שוורץ היה נשוי ואשתו נפטרה כמה שנים לפניו. לזוג לא היו ילדים. לאחר פטירתו הוקמה על שמו קופת הצדקה "ידי רבי דוד לייב".
מיוריצה

מִיוֹריצָה (רומנית: Mioriţa) היא בלדה עממית רומנית. הבלדה נאספה ממקורות עממיים על ידי וסילה אלכסנדרי ואלקו רוסו באמצע המאה ה-19. וסילה אלכסנדרי פרסם עיבוד של הבלדה ובהמשך פורסמו גרסאות שונות שלה.
המילה "מיוריצה" נגזרה מהמילה הרומנית "מיוֹארה" (mioară), שמשמעותה כבשה צעירה שגילה בין שנה לשנתיים ועוד לא המליטה. "מיוריצה" היא צורה של שם חיבה.

תוכן הבלדה

באחו רחב ידיים נפגשים שלושה רועים המובילים צאן, האחד הונגרי, השני בן מולדובה והשלישי ממחוז ורנצ'אה. שני רועים, ה"הונגרי" (ungurean - הכוונה לרומני טרנסילבני) ובן מחוז ורנצ'אה, מקנאים בבן מולדובה על איכות כבשיו וכלביו וקושרים קשר להרוג אותו. טליה (כבשה צעירה) ששמעה את השיחה, מדוכאת מאוד, לא אוכלת ופועה ללא הפסק. היא מספרת על הקשר לרועה ומציעה לו לשמור לידו את הכלב האמיץ ביותר, כי בקרוב יבואו השניים להרוג אותו. הרועה נותן הנחיות לטליה מה לעשות, אם וכאשר יהרגו אותו. הרועה מבקש מהטליה שתבקש מרוצחיו שיקברו אותו בקרבת מכלאת הצאן, כדי להיות קרוב לכבשיו ולשמוע את כלביו. הוא מבקש שעל קברו יניחו חלילי רועים שונים, מעץ ומעצם, כדי שהרוח הנושבת בהם תנגן וכך יתאספו הכבשים ויבכו אותו. מהטליה הוא מבקש שלא תספר לכבשים על הירצחו, אלא תגיד שהתחתן עם נסיכה בנסיבות נפלאות, חתונה בה השתתפו השמש והירח, ההרים והברושים, הציפורים והכוכבים. הנחיה מיוחדת מקבלת הטליה מה לספר אם תבוא אישה זקנה לשאול עליו - במקרה זה אמורה הטליה להגיד שהתחתן, אך לא להוסיף את הנסיבות הנפלאות ואת המשתתפים.
הבלדה מבטאת את הקשר בין הרועה לצאן שלו ומשום כך אופיינית לעם הרומני שזה היה עיסוקו העיקרי בתקופת התהוותו. היא נחשבת ליצירת מופת של הפולקלור הרומני. מיוריצה קוטלג ב-1940 על ידי ההיסטוריון הספרותי ג'אורג'ה קלינסקו כאחד מארבעת  המיתוסים היסודיים של הספרות הרומנית.
לבלדה כמה גרסאות. באחת מהן, שנאספה ב-1926 במחוז ורנצ'אה, הרועה השלישי שקושר את הקשר עם ה"הונגרי" (הטרנסילבני) נגד המולדבי, הוא יהודי. נוסח זה צונזר בתקופה הקומוניסטית.
ריצ'רד רוג'רס (מלחין)

ראשית דרכו

רוג'רס נולד למשפחה יהודית אמידה ברובע קווינס בניו יורק. אביו היה רופא, ששינה את שם משפחתו מאברהמס לרוג'רס על מנת שיישמע אמריקאי יותר. משפחתו ביקרה עמו באופרטות ומחזות זמר וכך נחשף לתרבות ובידור ניו-יורקיים מגיל צעיר. הוא למד נגינה בפסנתר החל מגיל שש והלחין שירים כבר כנער. החל מ-1919 למד באוניברסיטת קולומביה, שם פגש באוסקר המרשטיין ולורנץ הארט, אשר למדו בשנה מתקדמת יותר באותה אוניברסיטה. בשנת 1921 עבר ללמוד ב"מכון למוזיקה אמנותית" (שלימים נקרא בית הספר ג'וליארד).

לאחר מותו של המרשטיין

לאחר מותו של המרשטיין ב-1960 כתב רוג'רס מילים ולחן למחזה "ללא מיתרים" (No Strings) שזכה לשני פרסי טוני. לאחר מכן שיתף פעולה עם התמלילן, תלמידו של המרשטיין, סטיבן סונדהיים ואחרים.
הוא נפטר בן 77, לאחר ששרד את מחלת סרטן הלסת, התקף לב וניתוח להסרת מיתרי הקול (laryngectomy).

חייו האישיים

רוג'רס נשא לאשה את דורותי בל פיינר בשנת 1930, בתם מרי היא סופרת ילדים.
סימון אלפסי (כדורגלן)

ביוגרפיה

אלפסי נולד בירושלים, ובשנים שקדמו להקמת בית"ר ירושלים שיחק בקבוצת בית"ר ימין משה. בשנת 1942 הצליח דוד הורן, מי שנמנה עם מייסדי הקבוצה, לאחד אותה עם קבוצת בית"ר ניל"י משכונת יגיע-כפיים, הנקראת היום שכונת אחווה (גאולה).
אלפסי נחשב לשחקן וירטואוז ולאחד החלוצים הבכירים בארץ ישראל בתקופתו. לאחר ביצועים מרשימים בבית"ר ירושלים בין השנים 1942–1945 ביקשה ממנו בית"ר תל אביב, שנחשבה לקבוצה חזקה בשנות הארבעים, לחזק אותה במשחקיה הבינלאומיים. ב-6 במאי 1945 ניצחה בית"ר תל אביב 2-4 את היידוק ספליט, ואלפסי כבש את השער השלישי.
ב-29 בנובמבר 1947 כבש אלפסי 6 שערים בניצחון 1-8 על קבוצת דגל ציון, והוא שיאן השערים למשחק אחד בקבוצת בית"ר ירושלים.
בעונת 1952/1953 עבר לשחק בהפועל חיפה, אך לאחר עונה אחת החליט לחזור כשחקן-מאמן לבית"ר ירושלים, והוביל אותה בעונת 1953/1954, לראשונה בתולדותיה, לליגה הבכירה דאז ליגה א', בעזרתו של לוניה דבורין ששימש עוזר מאמן ואף לקח את שרביט האימון במשחקים האחרונים של העונה, כיוון שאלפסי ששימש גם כשחקן ביקש ממנו לאמן את הקבוצה במשחקיה האחרונים על מנת שיוכל להתרכז במשחק.
בשנת 1948 היה אלפסי לשחקן הראשון מקבוצת בית"ר ירושלים שזומן לסגל נבחרת ישראל אך לא הספיק לרשום הופעת בכורה.
מנחם בגין אמר עליו בשנת 1955: "שער אחד של אלפסי שווה כמה נאומים שלי".
בשנת 1956, כשהוא בגיל 33, סיים את קריירת המשחק שלו ותלה את הנעליים. לאחר מכן המשיך לאמן את בית"ר ירושלים במשך מס' עונות ולאורך 2 קדנציות. לאחר פיטוריו באוקטובר 1961 בשל תוצאות חלשות של הקבוצה, סיים את דרכו בעולם הכדורגל.
אלפסי נפטר בקיבוץ רמת השופט בשנת 2004, בגיל 81, והותיר אחריו משפחה ענפה בירושלים.
קן בניסטר

קנת' בניסטר (באנגלית: Ken Bannister; נולד ב-1 באפריל 1960) הוא כדורסלן אמריקאי, ידוע בכינוי "החיה" בשל התנהגותו האגרסיבית במגרש, שכללה שבירת לוחות הסלים בהטבעות. בישראל הוא שיחק בקבוצת הפועל חולון. בניסטר שיחק בעמדת הפורוורד, גובהו הוא 2.10 מטרים.
בניסטר נולד בבולטימור, מרילנד, שיחק בליגת המכללות בקולג' סיינט אוגוסטין. בשנת 1984 נבחר בדראפט ה-NBA בסיבוב השביעי (156 בסה"כ) על ידי קבוצת הניו יורק ניקס. ב-NBA שיחק חמש עונות, כאשר בעונת השיא (1986), הופיע ב-70 משחקי ליגה במדי הניקס וקלע 8.6 נקודות למשחק.
בשנת 1987 הגיע בניסטר לישראל ועורר סביבו סערה תקשורתית והד גדול, משום שהיה מראשוני השחקנים שהגיעו לישראל מליגת ה-NBA, אולם הפועל חולון בתקופתו לא זכתה באליפות. בשנת 1988 שב בניסטר ל-NBA ושיחק עד שנת 1991 בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס.
גאומטריה היפרבולית

ישרים

לישרים יחידים בגאומטריה היפרבולית יש בדיוק אותן תכונות כמו קווים ישרים בגאומטריה אוקלידית. לדוגמה, שתי נקודות מגדירות ישר היפרבולי יחיד, וניתן להמשיך את הישרים (לשני הכיוונים) במידה אינסופית.
לזוג ישרים נחתכים יש בדיוק אותן תכונות כמו לזוג ישרים נחתכים בגאומטריה אוקלידית. למשל, שני ישרים לעולם לא נחתכים ביותר מנקודה אחת, הזוויות הקודקודיות שנוצרות בנקודת החיתוך שוות, וכמו כן זוויות צמודות הן משלימות ל-180 מעלות.
כאשר מוסיפים ישר שלישי אז התכונות של ישרים היפרבוליים נחתכים הופכות שונות מאלו של ישרים נחתכים בגאומטריה אוקלידית. לדוגמה, בהינתן 2 ישרים נחתכים ישנם אינסוף ישרים היפרבוליים שאינם חותכים את אף אחד מצמד הישרים הנתונים.
כל התכונות הללו אינן תלויות במודל של המישור ההיפרבולי בו משתמשים, אף על פי שהישרים עשויים להיראות שונים ביותר במודלים שונים.

משולשים

בשונה ממשולשים אוקלידיים, בהם הזוויות תמיד נסכמות ל-π רדיאנים (180 מעלות), בגאומטריה היפרבולית סכום הזוויות של משולש היפרבולי תמיד קטן מ-π רדיאנים. את ההבדל מכנים מגרעת זוויתית. 
השטח של משולש היפרבולי ניתן על ידי מכפלת המגרעת הזוויתית שלו (ברדיאנים) ב-R² (כאן R הוא רדיוס העקמומיות המתאים למישור ההיפרבולי הנידון). כתוצאה ישירה, לכל המשולשים ההיפרבוליים יש שטח שקטן או שווה ל-R²π. השטח של משולש אידיאלי (משולש שכל צלעותיו אסימפטוטיות זו לזו) שבו כל הזוויות הן 0° שווה לחסם העליון הזה. בכך נעוץ אחד ההבדלים המהותיים בין הגאומטריה ההיפרבולית לאוקלידית - לגאומטריה היפרבולית יש קנה מידה אבסולוטי טבעי; קיים קשר בין תוצאות מדידות של מרחק לתוצאות מדידת זוויות. 
בדומה לגאומטריה כדורית או אליפטית, בגאומטריה היפרבולית אם שני משולשים דומים אז הם בהכרח חופפים.

עקביות הגאומטריה ההיפרבולית

הדרך הטובה ביותר להשתכנע שהתורה החדשה עקבית (כלומר, שאין בה סתירות) היא לבנות מודל שלה במסגרת תאוריה אחרת, מקובלת יותר. פירושו של דבר, שבמסגרת התאוריה הוותיקה, בוחרים קבוצה שתייצג את המישור ההיפרבולי, ומאפיינים את הנקודות ואת הקווים הישרים במישור זה. כל שנדרש מן המודל הוא שהקווים והנקודות שלו יקיימו את האקסיומות של התורה החדשה. אם קיים מודל כזה, אז העקביות של התאוריה החדשה נובעת מזו של התאוריה הישנה. 
באופן צפוי (אך אירוני), המודלים המקובלים לגאומטריה ההיפרבולית הם במסגרת הגאומטריה האוקלידית. יש להבין, שקיומם של מודלים כאלה מוכיח כי אם הגאומטריה האוקלידית עקבית, הרי שבהכרח תכונה זו חלה גם על הגאומטריה ההיפרבולית. זו כשלעצמה הוכחה שאקסיומת המקבילים (האוקלידית) בלתי תלויה באקסיומות הגאומטריות האחרות (העקביות של הגאומטריה האוקלידית עצמה נשענת על העקביות של תורת הקבוצות, דרך המודל הסטנדרטי של המרחב האוקלידי).
מפרץ סן אנטוניו

מפרץ סן אנטוניו (באנגלית: San Antonio Bay) הוא מפרץ לחוף מפרץ מקסיקו במדינת טקסס שבארצות הברית. המפרץ ממוקם במפגש שפכי הנהרות סן אנטוניו ונהר גוודלופה.
המפרץ ממוקם 89 ק"מ מהעיר קורפוס כריסטי ו-209 ק"מ מהעיר סן אנטוניו. האי מאטאגורדה מפריד בין מפרץ מקסיקו למפרץ סן אנטוניו.
הסכם קראיובה

הסכם קראיובה נחתם ב-7 בספטמבר 1940 בעיר קראיובה, ברומניה, בין בולגריה ובין רומניה.
בהסכם קראיובה, שהוכתב לרומניה על ידי גרמניה הנאצית, הועבר חלק מחבל דוברוג'ה, שכונה ברומניה בשם "הקדרילטר", לשלטון בולגריה. שינוי זה ביטל למעשה את תוצאות הסכם בוקרשט (1913) שנחתם בסיום מלחמת הבלקן השנייה. על פי אותו הסכם בוצעו חילופי אוכלוסייה שמהלכם עברו כ-80,000 רומנים וארומנים מה"קדרילטר" (דרום דוברוג'ה), שהועבר לידי בולגריה, לצפון דוברוג'ה, שנשארה רומנית וכ-65,000 בולגרים ועימם כאלף יהודים עברו מצפון דוברוג'ה אל דרומה והיו לנתינים בולגרים.
המעניש: אזור מלחמה

תקציב וביקורות

תקציב הסרט נאמד בכ-35 מיליון דולר, אך בשל אופיו האלים כשל לעמוד ברף ההכנסות. בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט זכה להכנסות של 4 מיליון דולר בלבד. סכום הכנסותיו הכולל נאמד בכ-8,050,977 מיליון דולר בארצות הברית, ו-2,049,059 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט קיבל ביקורות שליליות ממבקרי קולנוע. אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 26 מתוך 100 בהתבסס על 99 ביקורות (27 מתוכן "טריות" ו-74 מתוכן "רקובות"), בציינו כי "הסרט מחזיר מחדש את סרטי הפעולה האלימים למדי ועתירי הדיאלוגים של שנות ה-80, ונדמה כי עבר עליו הכלח". מבקר הקולנוע רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס העניק לסרט שני כוכבים מתוך ארבעה וציין כי "אפשר היה לסמוך על סרט איום שייעשה בצורה גרועה. לא עוד. 'המעניש: אזור מלחמה' הוא אחד מהסרטים הגרועים שנעשו היטב אותם ראיתי". עוד הוא ציין כי המגרעה היחידה של הסרט היא שהוא מעורר פלצות. לעומת זאת, היו אחרים אשר הביאו בחשבון את הנאמנות למקור וציינו כי מדובר בסרט המעניש הטוב ביותר עד כה, בו כמות האקשן היא מספקת בהחלט והסיפור הוא בסגנון אפל שקרוב למקור. אדוארד פורטר מסאנדיי טיימס הבריטי העניק לסרט שלושה מתוך חמישה כוכבים, בציינו כי "בעוד הסרט זכה במידרוג 18 בשל האלימות שבו, הוא סיפור קלאסי מהנה ביותר בכל המובנים האחרים - קרבות ירי מוגזמים, נבלים מפלצתיים ומטורפים, שותף מגמגם וכיוצא בזה. ביקורת נוספת מציינת כי זוהי "מעשיית הקומיקס הנאמנה מאוד למארוול - עקובה מדם, רצינית, רבת עצמה, אפלה ופסיכוטית להפליא".
קיימת התייחסות גם לכך שהביקורת הנוקבת של מבקרי הקולנוע נבעה אולי מהשוואה לסרט קומיקס נוסף שיצא אותה שנה, "האביר האפל". מתיו קונוויי העניק לסרט 3.5 כוכבים מתוך חמישה ומציין בביקורת שלו כי "'המעניש: אזור מלחמה' הוא אנטיתזה לאביר האפל בכל צורה. בעוד 'האביר האפל' היה סרט עגמומי, אינטליגנטי ואולי אף יומרני שמתרחש בעולם מציאותי, 'אזור מלחמה' הוא מותחן פשע רועש, עקוב מדם וזול, בו משולבים הומור שחור ותנוחות אקשן מוגזמות, ואשר מתרחש בעיר מוזנחת ומוצפת אורות ניאון שאינה דומה לעולם אותו אנו מכירים".
גרין לנטרן

אתחול מחודש

חברת DC הריצה מחדש את כותרי גרין לנטרן החל מספטמבר 2011 כחלק מאתחול נרחב של כותרי החברה. בסדרה זו מככבים ג'ורדן וסינסטרו כפקחים ירוקים, לאחר שזה האחרון נבחר במפתיע לענוד מחדש את טבעת הכוח הירוקה בסוף אירועי "מלחמת הפקחים הירוקים". בנוסף לסדרה הראשית, גרדנר וסטוארט מככבים ב-Green Lantern Corps, וריינר מככב בסדרה חדשה בשם Green Lantern: The New Guardians ("השומרים החדשים").

ג'סיקה קרוז

ג'סיקה קרוז הוזכרה לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.5 #20 בתור הגרין לנטרן הנשית הראשונה של כדור הארץ. קרוז היא אמריקנית ממוצא לטיני שנבחרה בעל כורחה לשמש כמארחת החדשה לטבעת וולטהום אחרי גסיסתה של טבעת הכוח. ליגת הצדק וסיימון באז עוזרים לה להבין את כוחותיה המקוללים, ומאוחר יותר היא נבחרת להפוך לגרין לנטרן ולהוביל יחד עם סיימון באז את ההרצה המחודשת של חברת DC, "לידה מחדש".
ורגיליוס

חיים

ורגיליוס נולד בכפר אנדס (Andes) שבצפון איטליה, ליד מנטואה. הוא למד בתחילה בקרמונה ובמילאנו. מניחים כי היה ממוצא קלטי. הוא נסע לרומא ללמוד רטוריקה, רפואה ואסטרונומיה, מקצועות שאותם זנח מאוחר יותר לטובת הפילוסופיה.

כתבים מוקדמים

בשנת 52 לפנה"ס, כשלמד ברומא מפי הפילוסוף היווני האפיקוראי סירון, החל ורגיליוס לכתוב שירה. קבוצה של שירים קטנים המיוחסת לורגיליוס הצעיר קיימת. אחד מהם, ה"קטלפון", מורכבת מארבעה עשר שירים קטנים, שחלקם אולי של ורגיליוס, ופואמה נרטיבית אחרת, ששמה "קולקס" ("היתוש"), יוחסה לורגיליוס כבר במאה ה-1 לספירה. 
ב־42 לפנה"ס, לאחר ההפסד של ברוטוס וקסיוס, רוצחיו של יוליוס קיסר, חיילים יושבו על אדמות מופקעות, וגם אחוזתו של ורגיליוס ליד מנטואה הופקעה. אך ה"אקלוגה" הראשונה, שנכתבה בערך ב־42 לפנה"ס, מעידה כי אוגוסטוס השיב לו את אחוזתו, שכן הוא מספר כיצד "טיטירוס" קיבל חזרה את אדמתו בעזרת התערבותו של אוקטביאנוס, ומקובל כי טיטריוס הוא ורגיליוס עצמו. ורגיליוס נעשה לחלק מחוג המאסנים, תומכיו של אוקטביאנוס, שניסו להשיג לו תמיכה בקרב בני האצולה הרומאית, על ידי כך שהראו כי סופרים ויוצרים ידועים אחרים הם לצידו. לאחר שסיים את ה"אקלוגות", כתב ורגיליוס בשנים 37-29 לפנה"ס את ה"גאורגיקה" ("עבודת האדמה"), שנכתבה לכבודו של מאיקנאס. אך אוקטביאנוס, שניצח את מרקוס אנטוניוס בקרב אקטיום ב־31 לפנה"ס ושקיבל את התואר "אוגוסטוס" מהסנאט הרומי, לחץ על ורגיליוס לכתוב אפוס המפאר את שלטונו.

התייחסות לארץ ישראל

ב"גאורגיקה" נמצאת ההתייחסות היחידה בחיבוריו של ורגיליוס לארץ יהודה, כאשר את דקליה המפורסמים בתקופת בית שני הוא מכנה "דקלי אדום". זאת הדוגמה הראשונה בשירה הלטינית להחלפה בין יהודה ואדום, שבתקופה מאוחרת יותר ניתן למצוא יותר מקרים שלה.

משמעויות סודיות בוורגיליוס

בימי הביניים, נחשב ורגיליוס למבשר של הנצרות, בגלל הפסוקים באקלוגה הרביעית המתייחסים להולדתו של ילד, שחשבו כי הם מנבאים את הולדתו של ישו. השיר הזה כנראה מתייחס להריונה של אשתו של אוגוסטוס, סקריבוניה, שבסופו של דבר ילדה בת.
בימי הביניים זוהתה דמותו של ורגיליוס עם מיסטיקה, מעשי כישוף וקסם וכתבי היד של האינאס שימשו לקריאת גורלות וקמעות שונים, שבהם בחרו שורה באופן אקראי וניסו למצוא בה משמעות מעשית עכשווית. אפילו במיתוס וולשי, תאלייסין, האלה קרידוון קוראת מ"ספרו של פרילט", הוא ורגיליוס. 
הפרופסור ז'אן-ייבה מלברו הציע כי ורגיליוס כתב את האינאיס בשני רבדים - הרובד הראשון והשטחי נועד לקהל הרומאי הרחב ולצורכיו של אוגוסטוס, ואילו הרובד השני והעמוק יותר, שאף אחד לא הבחין בו לפני מלברו עצמו, שיקף את דעתו האמיתית של ורגיליוס ואת מה שבאמת קרה בהיסטוריה. מלברו חושב כי אוגוסטוס רצח את ורגיליוס כאשר הוא סיים את האפוס. רעיונותיו של מלברו לא נתקבלו במחקר.

דעות מאוחרות על ורגיליוס

גם כאשר העולם הרומאי התמוטט, אנשי ספרות עדיין הודו כי ורגיליוס ה"מנוצר" הוא משורר אמן, גם אם הם לא קראו אותו. גרגוריוס מטור קרא את ורגיליוס וכמה משוררים לטיניים אחרים, אך הוא מזהיר אותנו ש"אל לנו להתייחס לאגדות המשקרות שלהם, פן נדון למוות נצחי". 
בתקופת הרנסאנס התגלו מחדש כתביו של ורגיליוס והוא נחשב לאחד מהמשוררים הרומים הגדולים ביותר. דנטה אליגיירי נתן לורגיליוס את משימת הדרכתו בתופת (inferno) ב"קומדיה האלוהית" והנרי פרסל כתב מוזיקה לאופרה המפורסמת "דידו ואניאס" (1689) בהשראת הספר השישי של האינאס. הליברטו לאופרה זו הוא מאת נחום טייט.
יוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן

ביוגרפיה

יוהאן גאורג נולד ב-31 ביולי 1932 בזיגמרינגן, והיה בנם של פרידריך, נסיך הוהנצולרן ומרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה, בתם של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ולואיזה, ארכידוכסית אוסטריה.
יוהאן גיאורג נפגש עם הנסיכה בירגיטה משוודיה, אחותו של מלך שוודיה הנוכחי קרל השישה עשר גוסטב בשנת 1959 במסיבת קוקטייל בעת ביקור חברים וקרובים בגרמניה.
ב-15 בדצמבר 1960, האירוסין שלהם הוכרזו על ידי הארמון המלכותי בסטוקהולם. טקס הנישואין האזרחי התקיים בארמון המלכותי בסטוקהולם ב-25 במאי 1961, והחתונה הדתית בכנסיית סאנקט יוהאן בארמון משפחת זיגמרינגן ב-30 במאי 1961.
יוהאן גאורג ובירגיטה נפרדו בשנת 1990, אם כי הם נשארו נשואים כחוק והשתתפו באירועים המשפחתיים המלכותיים יחד, כולל החתונה בשנת 2010 של ויקטוריה, נסיכת שוודיה. הם חגגו את חתונת הזהב שלהם בשנת 2011.
יוהאן גיאורג חי בגרינוואלד, מינכן והיה מומחה לאמנות.
בין השנים 1992 ל-1998 כיהן כמנכ"ל אוסף התמונות של מדינת בוואריה, והיה גם מנהל קרן ההיפו-קונסטהאל של קרן התרבות ההיפוטית.
הוא כיהן כחבר במועצה המייעצת - אירופה בבית המכירות הבינלאומי כריסטי'ס.
בשל היותו פטרון של האמנויות, יום ההולדת ה-75 שלו נחגג עם קונצרט מיוחד במינכן.
ב-2 במרץ 2016 מת יוהאן גאורג בביתו במינכן, והוא בן 84 שנים.
נוינקירכן

היסטוריה

את ראשית הנוכחות האנושית באזור ניתן לייחס לשנת 700 לפנה"ס לערך. חלקה העתיק ביותר של העיר הוא הכפר ויבלסקירכן (Wiebelskirchen) שמצפון למרכז העיר. שמו של הכפר מוזכר לראשונה בשנת 765. השם נוינקירכן מוזכר לראשונה ב-1281.
נוינקירכן השתייכה לנסיכות נסאו-סארברוקן (Nassau-Saarbrücken) שהקימה שתי מצודות בסמוך, שלא קיימות היום אך את שרידיהן של אחת מהן ניתן לראות באחד הפארקים בעיר.
המשורר הידוע יוהאן וולפגנג פון גתה ביקר בעיר ותיאר את המצודה ואת מפעלי הפלדה. בשנת 1922 קיבלה נוינקירכן מעמד של עיר.
ב-10 בפברואר 1933 גרם פיצוץ של מכל דלק במפעל ברזל למותם של 68 איש ולפציעתם של 190. נזק נגרם לחלק משטח המפעל וכן הכה חלק מאזור המגורים ובית הספר שבסמוך. שיקום האזור נמשך תשעה חודשים. האירוע זכה לתשומת לב בתקשורת העולמית.
קיומם של מפעלי ברזל במרכז העיר הפך אותה למטרה להפצצות האוויריות של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. ב-1945 החריבה הפצצה אווירית כשלושה רבעים משטח מרכז העיר. עקב כך, ניתן עד היום למצוא בנוינקירכן נפלי פצצות.
מנהיג גרמניה המזרחית,  אריך הונקר היה יליד העיר וב-1987 הוא ביקר בה.

כלכלה

עדויות על כריית פחם במקום קיימות עוד משנת 700 לפנה"ס. במהלך ההיסטוריה בוצעו פעולתו כריית פחם עד לשנת 1968. ב-1593 הוקם במקום מפעל ייצור הברזל הראשון בעמק הנהר בליס. המשפחה שהשפיעה רבות על גורלה של העיר היא משפחת פון שטום-הלברג (von Stumm-Halberg), שהחל משנת 1806 נמצאת בבעלותה רוב תעשיית הברזל המקומית ולפיכך היא בעלת השפעה מרובה על הפוליטיקה המקומית. 
עקב שקיעתם של ענפי כריית הפחם והברזל, התמודדה הכלכלה המקומית עם קשיים מחמירים והולכים. עם סגירת מכרה הפחם האחרון ב-1968 וסגירת החלק העיקרי של תשלובת ייצור הברזל ב-1982, זינקה רמת האבטלה בעיר בצורה דרמטית.
במקביל, הפכה נוינקירכן למרכז מסחרי, תהליך שהחל עם בנייתו של מרכז קניות במקום בו נצבו בעבר מפעלי הברזל. שרידיהם של מפעלי הברזל לשעבר שלא נהרסו, עוברים תהליכי שימור. כיום הם משמשים כאתרי זיכרון לעבר התעשייתי שלהם, חלקם משמשים כפאבים, כמועדונים, כבית קולנוע, כסניף הראשון בגרמניה של רשת המסעדות הוטרס וכאולפני הרדיו של רשת המזון המהיר מקדונלד'ס.
ויליאם פיל

סר ויליאם פיל (באנגלית: Sir William Peel; בסינית: 貝璐; ‏ 27 בפברואר 1875 - 24 בפברואר 1945) היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן כמושל הונג קונג.

קורות חיים

פיל נולד בהקסהאם, בנורת'אמברלנד שבאנגליה, והיה בנו של הכומר וו. אי. פיל (W. E. Peel). פיל התחנך במכללת המלכה שבאוניברסיטת קיימברידג'.
הצטרף לשירות הקולוניאלי הבריטי בשנת 1897. זמן קצר לאחר קבלתו לשירות מונה למנהל המחוז של ניבונג טבאל בשנת 1898. שנה לאחר מכן מונה למנה מחוז בוקיט מרטאג'אם וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1901. בשנת 1902 נשלח לסינגפור וב-1905 שב לפנאנג על מנת לשרת כשופט שלום במושבה. בשנת 1908 מונה לתפקיד מבקר המושבה של פנאנג, והמשיך לכהן בתפקידים שונים בחצי האי המלאי. בשנת 1918 מונה למפקח העירוני של סינגפור. ב-1919 מונה לאחראי על התעסוקה בחצי האי המלאי ובמושבות המצרים. 
ב-9 במאי 1930 מונה למושל הונג קונג. במהלך כהונתו כמושל נוסד קו התעופה בין סין לבין הונג קונג. כמו כן בתקופה זו נבנתה בקתת פאנלינג - בית הנופש של המושל בפאנלינג שבטריטוריות החדשות.
כיהן כמושל עד חודש מאי 1935.
פיל נפטר ב-24 בפברואר 1945 בלונדון.

משפחתו

פיל נשא לאישה את ויולט מרי דרייק (Violet Mary Drake) ולזוג נולדו שני בנים.

מורשתו

על שמו של פיל קרויים מספר רחוב בהונג קונג ושדרה בפנאנג, וכן שדרה בקואלה לומפור.
סאטיר

הסאטירים, (Satyrs ביוונית: Σάτυροι, Satyroi) במיתולוגיה היוונית, היו בריות שמחציתן אדם ומחציתן תיש. נהוג לתארן כבעלי פרסות עז ורגליים שעירות וכן בעלי זוג קרניים הבולטות מקודקודם וזקן תיש. הם חבריי לוויה של דיוניסוס, אל היין. לעיתים הם מתוארים כיצורי יער המתהוללים בקרחות היער עם נימפות ובאקכות ולעיתים מתוארים כשוכני השממה. 
לעיתים מתורגם שמם בעברית לשעירים והמיתולוגיה הרומית מכנה יצורים דומים בשם פָאוּנִים. לסאטירים היה תיאבון מיני גדול וכן כוח פיזי גדול, לכן הרבו לאנוס נימפות ובנות תמותה.
המיתוס על אורפיאוס ואורידיקה החל בגלל סאטיר, שרדף אחרי אורידיקה ביער בניסיון לאנוס אותה, ובעת מנוסתה היא לא שמה לב ודרכה על נחש, שהכיש אותה וכך מתה והגיעה לשאול.
"פאן", אל הפרא במיתולוגיה היוונית, היה בן דמותם של הסאטירים, אשר אהב לנגן בחליל. קולות נגינתו בלילה היו מעוררים לעיתים חרדה בכפרים ומכאן מקור המילה פאניקה.
השם "סאטירה" איננו נגזר מן השם "סאטיר", שכן שינויים וטעויות דקדוקיות טישטשו את מקורה של המילה "סאטירה" מהשפה הלטינית (Satura), ועל כן טעות אטימולוגית נפוצה היא לקשר בין סאטיר לסאטירה.
האל פאן מוזכר בספרים כגון סדרת ספרי פרסי ג'קסון וסדרת ההמשך "גיבורי האולימפוס" שכתב ריק ריירדן.

זנים

סאטיר האי, אשר על פי פאוסניאס היה גזע פראי של יצורים אדומי שיער, דמויי סאטיר משרשרת של איים בודדים.
סאטיר הלובי, שלפי פליניוס הזקן חי בלוב ודמה לבני אדם עם אוזניים ארוכות ומחודדות בעלי זנבות סוסים.
בסטיארי מזכירים גם כמה סוגים של סאטירים, לפעמים משווים אותם לקופים.

ייצוג בתרבות המודרנית

הסאטירים מופיעים בסדרת ספרי הילדים הפופולריים "דברי ימי נרניה" מאת ק.ס. לואיס, בה הם מכונים פאונים.
בסרט "הכישרון של מר ריפלי", דיקי גרינליף גולם על ידי ג'וד לאו אשר קיבל השראה מדמות הסאטיר.
סאטיר מופיע כמוזיקאי של קסרקסס בסרט 300.
סאטיר קטן מופיע בסדרה "גרוויטי פולס" בפרק "The Last Mabelcorn".
סאטירים מופיעים בסרט פנטסיה במהלך רצף "הפסטורליה הסימפונית".
בסדרת הספרים "פרסי ג'קסון והאולימפיים" מאת ריק ריירדן מופיע סאטיר בשם גרובר אנדרווד כאחד גיבורי המפתח של הסדרה. בניגוד לתיאורים היווניים והרומיים של סאטירים, גרובר אנדרווד הוא דמות חכמה שמשמשת כחברו הטוב ביותר ומנחה את דמותו של פרסי ג'קסון.
Face.com

היסטוריה

חברת פייס.קום הוקמה בשנת 2007 על ידי גיל הירש (CEO), יניב טייגמן (CTO), מוטי שניברג (יו"ר) ואדן שוחט. השקיעו בה יניב גולן מקרן לול ונצ'רס, יריב גילת, אדן שוחט ומוטי שנייברג מקרן גידור, שהשקיעו בחברה כמיליון דולר בסך הכל.
בשנותיה הראשונות עסקה החברה בפיתוח טכנולוגיית זיהוי פנים ייחודית שהתבססה על כלי ממשק API שאפשר לגופי צד שלישי, (לרב תוכניתנים) להשתמש בטכנולוגיה זו לשימושים שונים כגון אפליקציות שהם מפתחים, שירותים שונים או צרכים מסחריים תמורת דמי רישיון.
במרץ 2009 פייס.קום השיקה את אפליקציית photo finder אשר אפשרה למשתמשי פייסבוק לחפש תמונות בהן הם מופיעים אשר הועלו על ידי משתמשים אחרים. 
בנובמבר 2009 השיקה אפליקציה בשם Photo Tagger ברשת החברתית פייסבוק. האפליקציה איפשרה לכל משתמש לתייג את התמונות של חבריהם בפייסבוק באופן אוטומטי.
מאז פייס.קום יצאה מפייסבוק והחלה לעבור לתחומים נוספים, כגון הסלולר, בו שיתפה פעולה עם קומברס.
בספטמבר 2010 חברת יאנדקס הרוסית וקרן רודיום של דניאל רקנאטי השקיעו יחד 4.3 מיליון דולר בחברת פייס.קום.
בשנת 2010 פייסבוק רכשה רישיון לשימוש בטכנולוגיה של Face.com כדי להציע למשתמשיה תיוג אוטומטי של חברים המופיעים בתמונות שהעלו.
באפריל 2012 שדרגה את ממשק ה-API שלה והוסיפה לתוכו גם אפשרות לזיהוי מין המצולם וגילו.
במאי 2012 השיקה אפליקציית האייפון klik המאפשרת תיוג פנים תוך כדי צילום והעלאתו לרשתות החברתיות.
ביוני 2012 החברה נרכשה על ידי פייסבוק בסכום שהוערך בכ-100 מיליון דולר. גם הוערך שמייסדי פייס.קום קיבלו כ-5 מיליון דולר כל אחד.
בעקבות הרכישה חמישה מתוך עשרת עובדי החברה בישראל עברו למשרד המשני של פייס.קום בקליפורניה והשאר פוטרו. זו הייתה הרכישה השנייה שפייסבוק ביצעה בישראל, לאחר סנפטו.
לאחר הרכישה, קרן החזית האלקטרונית ופעילים למען פרטיות ברשת פרסמו מכתב בו הם מביעים את דאגתם מרכישה זו. בהמשך, הסנאטור אל פרנקן ערך שימוע מיוחד בסנאט האמריקאי בנושא טכנולוגיית זיהוי הפנים של פייסבוק ולהשלכותיה של רכישה זו.
ביולי 2012 פייסבוק סגרה את פייס.קום ועובדיה עברו למשרדי פייסבוק.
גאורגי אטנסוב

ראשית חייו והקריירה הפוליטית

אטנסוב נולד בכפר פרבוסלאבן שבמחוז פלובדיב וב-1947 הצטרף לארגון הנוער של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית. ב-1956 הצטרף כחבר מן המניין למפלגה הקומוניסטית ובמקביל רכש תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת סופיה. בין 1965 ל-1968 עמד בראש ארגון הנוער הקומוניסטי, ב-1966 נבחר לפרלמנט הבולגרי ובהמשך צורף לוועד המרכזי של המפלגה שבו כיהן עד 1977, כמזכירן של מספר ועדות מִשְנה.

הקריירה הפוליטית

בין 1977 ל-1984 כיהן אטנסוב כמזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ומ-1981 גם כסגנו של טודור ז'יבקוב שכיהן כיושב ראש מועצת המדינה. במרץ 1986 החליף את גרישה פיליפוב בתפקיד ראש ממשלת בולגריה, כאשר פיליפוב ממשיך לכהן כשר לתכנון כלכלי בממשלתו. ב-10 בנובמבר 1989 נטל חלק פעיל במהלכים שהובילו להדחתו של טודור ז'יבקוב מתפקידו ובהמשך לסילוקו מהמפלגה. לאחר הדחתו של ז'יבקוב החל אטנסוב להגמיש את מדיניות הפנים בנושא זכויות האזרח בבולגריה. ב-3 בפברואר 1990 הודיע אטנסוב על התפטרותו וב-8 בפברואר מונה במקומו אנדריי לוקאנוב.

לאחר תום הקריירה

בנובמבר 1992 נעצר אטנסוב, נשפט בעוון ניצול לרעה של כספי ציבור ונידון ל-10 שנות מאסר. ב-1994 חנן אותו נשיא בולגריה ז'ליו ז'לב על רקע מצבו הבריאותי. אטנסוב שוחרר מהכלא ופרש לחיים פרטיים.