google/wiki40b huggingface dataset:
ריקודים עם כלבים

ריקודים עם כלבים (באנגלית: Musical canine freestyle או Dogdancing) הוא ספורט כלבני מודרני המשלב אימוני משמעת, טריקים, וריקוד המאפשר קיומה של אינטראקציה יצירתית בין הכלבים והבעלים שלהם. זהו ספורט תחרותי במספר מדינות ברחבי העולם.

היסטוריה

הספורט החל להתפתח במספר מקומות ברחבי העולם בסביבות שנת 1989, כאשר תוך 3 שנים החלו מופעים להדגמת ה"רגלי" לצלילי מוזיקה בארצות הברית, קנדה, אנגליה והולנד.

טכניקה

השלב הראשון הוא ללמד את הכלב לעבוד מכל צדדי הנוהג, ולא רק מצד שמאל כפי שנהוג בתחרויות משמעת. הנוהג מחלק את הריקוד לחלקים קצרים הכוללים מספר טריקים בודדים בכל חלק, ובהדרגה משלב את כל החלקים ליצירת ריקוד שלם.
ישנם שני סוגים עיקריים לריקודים עם כלבים:
רגלי למוזיקה על הכלב להיות באחד ממצבי ה"רגלי" השונים בזמן שהנוהג נע לצלילי המוזיקה. על הכלב והנוהג להישאר קרובים זה לזה לכל אורך הרוטינה, תוך כדי תנועה קדימה, אחורה, לצדדים או באלכסונים. בחלק מהארגונים אסור לבצע תנועות אשר אינן "רגלי" (למשל קפיצות, גלגולים, מעבר בין רגלי הנוהג וכדומה).
ריקודים בסגנון חופשי על הכלב לבצע טריקים ותרגילים שונים ומגוונים. ניתן לשלב קטעי "רגלי" יחד עם תנועות נוספות, למשל סללום בין רגלי הנוהג, שליחת הכלב למרחק, תנועות מתואמות של הנוהג והכלב כאשר הם במרחק זה מזה, כמו גם טריקים דרמטיים יותר כדוגמת קפיצות, גלגולים או סיבובים. טריק נפוץ בסוף ריקוד הוא קפיצה של הכלב לידי הנוהג, או מעל גבו.

תחרויות

ישנם מספר ארגונים המארגנים תחרויות. למשל WCFO - World Canine Freestyle Organization, MDSA - Musical Dog Sport Association, וכן ארגונים שונים במדינות שונות.
חוקי התחרויות שונים מארגון לארגון וממדינה למדינה, אך רובם מבוססים על ניקוד ליכולת טכנית ויכולת אומנותית. אסור להשתמש בעזרי אילוף, חטיפים או צעצועים בזמן התחרות, מלבד בחלק ממקצי המתחילים. ניתן להתחרות כצוות נוהג-כלב בודד, כזוג צוותי נוהג-כלב או כקבוצה הכוללת מספר צוותי נוהג-כלב. ברוב המקרים עם כל נוהג מתחרה כלב בודד, אך ישנם ארגונים בהם יש מקצים לנוהג אחד עם זוג כלבים. בחלק מהארגונים ובחלק מהמקצים מותר להשתמש באביזרים שונים בזמן הריקוד.
בכל המקצים, על הריקוד להתאים למוזיקה. המוזיקה משפיעה על כל חלק מהריקוד, החל מהתלבושת של הנוהג וכלה בכוריאוגרפיה של התנועות. ריקוד שלא נע בקצב המוזיקה לא יקבל ניקוד גבוה.

בישראל

נכון להיום (2014) אין בישראל תחרויות בענף ספורט זה, אבל התקיימו מספר סדנאות.
יוסף קוסונוגי

יוסף קוֹסוֹנוֹגי (2 באפריל 1908 – 10 במרץ 1981) היה צייר ישראלי. הצטיין בעיקר באקוורלים.
חתן פרס דיזנגוף לציור פעמיים (1944 ו-1954).

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
קוסונגי נולד ב-1908 לאברהם, מסגר במקצועו, ולבתיה לבית ווייסמן בבודפשט בירת הונגריה.
בגיל 12 לערך, התחיל לצייר. עם סיום לימודיו התיכוניים יצא לברלין, שם למד מכונאות, וגם נגינה בכינור.
במקביל, לקח שיעורים באקדמיה לציור במשך ארבע שנים. 
הוא המשיך להתגורר בעיר עד עלותו לארץ ישראל דרך צרפת בשנת 1926.
בארץ החל לעבוד בבנין בתל אביב ובמשך שלוש שנים עבד כמכונאי ונהג טרקטור בפרדסי מושב גן חיים.
כעבור זמן זה עבר להתגורר בירושלים והשתתף בתערוכה ראשונה במגדל דוד.
בשנת 1929 הצטרף לקבוצת ציירים בשם "מסד" שעליה נמנו אביגדור סטימצקי, אהרן אבני, מרדכי לבנון, ישראל פלדי, צבי שור ואריה ארוך והציג בתל אביב ביחד עמם. קוסונוגי התגורר בתל אביב, בסמוך לכפר סומייל, אותו אף צייר בשנת 1930.
הוא ערך סיורים לימודיים בצרפת, הולנד, איטליה וספרד. בשנים 1949–1952 צייר תמונות מנוף עין כרם.
באירוע חנוכת מוזיאון תל אביב הציג שתי תמונות. בנוסף, הציג בחיפה ובית האמנים בירושלים ופריז, סאו פאולו, אמסטרדם, קנדה שווייץ ודרום אפריקה. הוא השתתף גם בתערוכת העשור ב-1958.
קוסונוגי פרסם מאמרים בירחון לאמנות ולספרות "גזית".
ב-1956 עבר לגור ברובע האמנים בצפת ופתח שם גלריה ליצירותיו.
היה נשוי לתמר לבית וילקֶר ואב לשניים.
יוסף קוסונוגי נפטר ב-1981 ונקבר לצד אשתו (נפטרה בנובמבר 1979) בבית העלמין קריית שאול.
יצירותיו נמצאות במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון חיפה ובמוזיאונים בטוקיו, מונטריאול ואחרים.
הו שולי

חיים וקריירה

הו שולי נולדה בבייג'ינג, היא נצר לשושלת של עתונאים ידועים: סבה, Hu Zhongchi, היה מתרגם מפורסם ועורך של העתון Hu Zhongchi ואחיו Hu Yuzhi ‏(1896–1986), "תמך בשלב מוקדם ברפורמה בשפות, בשימוש באספרנטו ובריאליזם בספרות", והיה עורך ומוציא לאור.

אמה, Hu Lingsheng, שימשה כעורכת בכירה בעתון Workers' Daily. אביה, Cao Qifeng, החזיק בעמדת ביניים באיגוד מקצועי.
מהפכת התרבות בסין חוללה זעזועים משפחתה (אמה הושמה במעצר בית). הו הצטרפה למשמרות האדומים, סיירה ברחבי המדינה וניסתה לרכוש השכלה כמיטב יכולתה. 

כעבור שנתיים היא הצטרפה לצבא השחרור העממי, וכשחודשו הלימודים בקולג' ב-1978, היא זכתה להיכנס לאוניברסיטה העממית של סין (הקרויה גם אוניברסיטת רנמין), שבה קיבלה תואר ראשון בעתונאות ב-1982. לפני עבודתה ב-Caijing, עבדה כעוזרת עורך, כתבת ועורכת בינלאומית של העתון Workers' Daily, העתון השני בתפוצתו בסין. היא הצטרפה ל-China Business Times ב-1992 כעורכת בינלאומית ונהפכה לכתבת הראשית ב-1995.
הו שולי כתבה כמה ספרים, בכללם: New Financial Time‏, Reform Bears No Romance ו-The Scenes Behind American Newspapers. השבועון ביזנסוויק כלל אותה ברשימת: "כוכבי אסיה: 50 המנהיגים שבחזית השינוי."

ב-2006, כינה אותה Financial Times "אחת מהפרשנים המשפיעים ביותר באסיה" והוול סטריט ז'ורנל כלל אותה ברשימת "עשר הנשים שיש לעקוב אחריהן" באסיה.
היא זכתה בפרס העתונאי הבינלאומי של השנה ב-2003 מידי המגזין World Press Review ‏

ובפרס לואיס ליונס למצפון ויושרה בעתונאות ב-2007 מידי קרן ניימן באוניברסיטת הרווארד.
כתב העת האמריקני Foreign Policy כלל אותה ברשימת מאה האינטלקטואלים הציבוריים המשפיעים ביותר בעולם במאי 2008,
בנובמבר 2009 התפטרה הו שולי מCaijing, ביחד עם 90 אחוזים מעתונאי המגזין,

הדבר קרה שבועות אחדים אחרי התפטרותם של Daphne Wu Chuanhui ושבעים עובדים במחלקה העסקית.

דיאן ואקה מWomen's Voices for Change אמרה על המקרה, תוך שהיא מצטטת את הבלוגר הסיני Hecaitou: "הלהב שלה נוטף דם, ובגדיה מדיפים ריח של אבק שריפה."
הגיליון הראשון של Century Weekly כחלק מתאגיד התקשורת Caixin ראה אור ב-4 בינואר 2010.
קלר לכמן

קלֶר לַכמן (Claire Lachmann;‏ 17 באוקטובר 1904, האג, הולנד – אוגוסט 1991, חיפה) הייתה היסטוריונית של האמנות, מבקרת אמנות ועיתונאית ישראלית.

ביוגרפיה

לכמן נולדה בשם קלר אוּלמן (Ullmann) במשפחה גרמנית בהאג שבהולנד, ובה גדלה.
בשנים 1924–1930 למדה תולדות האמנות באוניברסיטת פרייבורג ובאוניברסיטת המבורג, שם למדה אצל ארווין פָּנוֹפסקי (Panofsky) ופריץ זַקסל (Saxl) (חברי "אסכולת המבורג" בתולדות האמנות). ב-1930 קיבלה תואר דוקטור בהמבורג. הדיסרטציה, בהנחייתו של זקסל, הייתה "ההיסטוריה של האנשים הראשונים באמנות של המאות ה-1 עד ה-13" (Die Geschichte der ersten Menschen in der Kunst des 1.-13. Jahrhunderts; היא לא התפרסמה כספר בגין הגירתה).
בתמיכתו של אבי ורבורג נכנסה לכמן ב-1928 לעבוד במכון לתולדות האמנות בהמבורג. שימשה מרצה למבוגרים.
בשנת 1926 נישאה לד"ר היינץ (חנוך) לכמן, רופא שיניים. הייתה אם לשניים: גבי (נולד ב-1932), ובת, גילה (נולדה ב-1944).
ב-1934, על רקע עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, היגרה עם בעלה ללונדון, ומשם עלו לארץ ישראל והתיישבו בחיפה.
בארץ שימשה כתבת אמנות עבור היומון "דבר", עיתון הנשים "דבר הפועלת", וכתבה על תיאטרון ואמנות בכתב העת לתיאטרון "במה". כן שימשה בוחנת חפצי אמנות עבור ממשלת ישראל.
סלים אל-חוס

השכלה

לאל-חוס תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות ודוקטורט בעסקים וכלכלה מאוניברסיטת אינדיאנה.

הקריירה הפוליטית

אל-חוס, מוסלמי סוני, היה ראש ממשלת לבנון שלוש פעמים. תקופת כהונתו הראשונה הייתה בשנים 1976–1980, במהלך השנים ראשונות של מלחמת האזרחים. תקופת כהונתו השנייה, מעוררת המחלוקת, הייתה בשנים 1987–1990. תקופת כהונתו השלישית הייתה מדצמבר 1998 עד אוקטובר 2000. בשתי תקופות הכהונה האחרונות שלו החזיק אל-חוס גם בתיק החוץ.
לאחר שאיבד את כיסאו בפרלמנט לטובת מועמד אנונימי יחסית בבחירות של שנת 2000, התפטר אל-חוס מראשות הממשלה והכריז על תום הקריירה הפוליטית שלו. במרץ 2005 הועלה שמו כמועמד לראשות הממשלה, בעקבות התפטרותו של עומאר כראמה, אך דווח כי אל-חוס דחה את ההצעה מסיבות בריאות, וכראמה מונה מחדש לתפקיד.
אל-חוס מזוהה כגורם פרו-סורי מובהק בלבנון ומרבה לאזכר בהתבטאויותיו את השתייכותו למחנה הלאומי הערבי ואת תמיכתו בסוריה ובחזבאללה. הוא הקים תנועה פוליטית בשם "הדרך השלישית" שלא זכתה להצלחה רבה בלבנון. למרות ההערכה שהוא זוכה לה בציבור הסוני, הוא איננו נחשב גורם חזק עוד בזירה הלבנונית כפי שהיה בעבר. 
אל-חוס חבר בוועידה האנטי-אימפריאליסטית "ציר לשלום" (Axis for Peace).

תקופת כהונתו השנייה

מינואר 1988 ועד ספטמבר החרים אל-חוס את ישיבות הקבינט של ממשלתו, במחאה על מדיניותו של הנשיא אמין ג'ומאייל. ב-22 בספטמבר סירב לקבל את פיטוריו (ומינויו של הגנרל מישל עאון המארוני במקומו). המשבר הואץ בשל כשלונה של האספה הלאומית לבחור נשיא חדש (משרה שיועדה לפי האמנה הלאומית למרוני). חוקת לבנון קובעת שבמקרים כאלו ימנה הנשיא היוצא את ראש הממשלה להיות נשיא זמני, ובחירתו של ג'ומאייל בעאון התנגשה עם הנוהג שמקורו בהסכמה הלאומית למנות ראש ממשלה מוסלמי סוני. כתוצאה מכך התקיימו שתי ממשלות במקביל: ממשלתו של עאון בארמון הנשיאות בבעבדה וממשלתו של אל-חוס במערב ביירות (שהיא אזור מוסלמי).
לבנון נותרה ללא נשיא ועם שתי ממשלות יריבות. ממשלתו של אל-חוס נהנתה משני יתרונות: תמיכה סורית והכרה בינלאומית (למרות שמינויו של עאון היה תקף). במהלך אותה תקופה כיהן אל-חוס גם כנשיא לבנון בפועל עד 5 בנובמבר 1989, אז נכנס לתפקיד רנה מעווד, אך הלה נרצח לאחר שבעה-עשר יום בלבד. אל-חוס קיבל את תפקיד הנשיא בפועל ליומיים נוספים, עד שנבחר אליאס הראווי.
העימות בין הממשלות הפך אלים עם סירובו של עאון לקבל את הנוכחות הצבאית הסורית בלבנון. בשנת 1990 תמה מלחמת האזרחים ועאון נכנע ויצא לגלות בצרפת. גם אל-חוס התפטר ובמקומו נכנס לתפקיד עומאר כראמה.
גילי חיימוביץ' (משוררת)

גילי חיימוביץ' (נולדה ב-1974) היא משוררת, מתרגמת, עיתונאית ומטפלת באמנויות ישראלית.

ביוגרפיה

חיימוביץ' נולדה בירושלים, והיא בוגרת קמרה אובסקורה במגמת קולנוע ובית הספר לטיפול בשילוב אמנויות: International School for Interdisciplinary Studies. את דרכה ככותבת התחילה בעיתון העיר כעיתונאית ובעלת טור לענייני תרבות. לאחר מכן כתבה ביקורות תרבות וספרות בעיתוני רשת מעריב. כיום היא עובדת בעיקר כמתרגמת, מנחה קבוצות ויחידים בכתיבה ומטפלת באמנויות תוך דגש על כתיבה ככלי טיפולי.
חיימוביץ' פרסמה שישה ספרי שירה בעברית, בנוסף לשני קונטרסי שירה שלה באנגלית ותרגומים. ושיריה גם התפרסמו בכתבי עת ועיתונים רכים כגון: הליקון, המוסך, הארץ, עתון 77, שבו, עמדה, מטעם ועוד. קונטרס משיריה בשם Living on a Blank Page, התפרסם בשפה האנגלית ויצא בשתי מהדורות, השנייה כוללת מספר שירים נוספים ועבודות צילום של חיימוביץ'. בנוסף, שירים רבים שלה מתפרסמים תדיר בכתבי עת שונים בעולם. כמו כן ביימה סרט קצר בשם "מילון למי שאין בו צורך".
זכתה בפרס "המחברת הזרה הטובה ביותר בתחרות בינלאומית באיטליה ב-2019, במינק אומנית מצטיינת ממשרד התרבות ועוד.
ב-2018 יצא ספר השירה שתרגמה ובחרה מיצירתו של המשורר האסטוני מטורה, "והקו הופך לצל", הוצאת עיתון 77.
תרגומי השירה שלה התפרסמו בכתבי עת כגון "עתון 77", "מאזנים", "הליקון", "שבו" ו"מקף". בין היתר תרגמה את המשוררות פיונה סמפסון ודרה ברנאט מאנגלית ונורית זרחי ויחזקאל נפשי מעברית לאנגלית.
שיריה אף כלולים באנתולוגיות למיניהן כגון "השירים הכי יפים בעברית" בעריכת מנחם בן, הוצאת ידיעות אחרונות, "מלכה עירומה - שירת מחאה נשית", בעריכת דורית וייסמן ועוד.
חוזה טרטו

חוזה טרטו' (אנגלית: Treaty of Tartu, רוסית: Тартуские Mирные Договоры, אסטונית: Tartu Rahu, פינית: Tarton Rauha) היה סדרה של הסכמים בין רוסיה הסובייטית ובין פינלנד ואסטוניה הצעירות, אשר היו עד פברואר 1917 בשליטת האימפריה הרוסית ואחר כך בשליטת הרפובליקה הרוסית (4 במרץ 1917 — 7 בנובמבר 1917). הם נידונו ונחתמו בעיר טרטו שבאסטוניה בשנת 1920 אחרי תום מלחמות האזרחים ברוסיה ובפינלנד וסיום מלחמת השחרור באסטוניה. ההסכמים נגעו בנושאים אשר כללו את עצמאותן של פינלנד ואסטוניה והגבולות של המדינות האלה עם רוסיה.

ההסכמים

ההסכם הרוסי-אסטוני - נחתם ב-2 בפברואר 1920 אחרי מלחמת השחרור האסטונית. תנאי ההסכם נידונו בין אדולף יופה, מן הצד הרוסי, לבין יאן פוסקה (Jaan Poska)  מן הצד האסטוני וקבעו שלאסטוניה תינתן עצמאות מלאה מרוסיה. על-פי ההסכם, רוסיה ויתרה לטובת אסטוניה על אזור פצ'ורי (כיום במחוז פסקוב של רוסיה) ועל השטחים בגדה המזרחית של הנהר נרבה, כולל העיר איוונגורוד (כיום במחוז לנינגרד של רוסיה). כמו כן, הועברו לאסטוניה כ-11.6 טון זהב במסגרת חלוקת הזהב של האימפריה הרוסית. 
ההסכם הרוסי-פיני - נחתם ב-14 באוקטובר 1920 אחרי משא ומתן שנמשך ארבעה חודשים. על-פי ההסכם, הגבול בין רוסיה לבין פינלנד היה זהה לגבול הישן עם הדוכסות הגדולה של פינלנד, למעט אזור פטסאמו (Петсамо, בפינית Petsamo) בעל הנמל נטול הקרח לחוף אוקיינוס הקרח הצפוני שנמסר לפינלנד ואילו מזרח קרליה שנמסר לרוסיה. כמו כן, פינלנד פירקה את כל המתקנים הצבאיים שלה בים הבלטי והרוסים איפשרו מסחר חופשי בין ימת לדוגה למפרץ הפיני. מבחינת פינלנד הייתה זו מסגרת חוקית לביטול הסכם פרדריקסהאמן משנת 1809 שבמסגרתו סופחה פינלנד לרוסיה.

אחרית דבר

על-פי הסכם מולוטוב-ריבנטרופ, שנחתם בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית ב-23 באוגוסט 1939, אסטוניה, לטביה, ליטא ומזרח-פולין נכבשו על ידי ברית המועצות וגרמניה קיבלה את רוב פולין (כיום בבלארוס ובאוקראינה).
אריה לוי (חוקר)

אריה לוי (Arieh Lewy;‏ 1923 - פברואר 2006) היה פרופסור לחינוך באוניברסיטת תל אביב, מומחה לבניית והערכת תוכניות לימודים. חתן פרס ישראל לחינוך לשנת תשנ"ח.

ביוגרפיה

לוי נולד במאד שבהונגריה להורים אורתודוקסים ולמד בבית ספר עממי כללי, לצד לימודי אחר הצהריים בחדר. בסיום לימודיו יצא ללמוד שנתיים בישיבה במישקולץ. בהיותו בן 14 עבר לבודפשט ולמד בה בגימנסיה יהודית, לקראת לימודים בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1944 סיים לימודיו בהצטיינות. בתקופה זו היה חבר תנועת "הנוער הציוני" ועם פלישת גרמניה הנאצית למדינה עסק בפעולות המחתרתיות  של התנועה. בתום המלחמה ליווה קבוצת ילדים יתומים לדברצן ועמד בראש בית ילדים במקום ("בית הילדים ע"ש אבא ברדיצ'ב") עד סוף 1948, משך כארבע שנים. בדברצן סיים ב-1948 לימודי תואר ראשון בחינוך ופילוסופיה.
בשנת 1949 עלה לישראל עם רעייתו. בתם נותרה בחסות בני משפחה עד שהתאפשרה עלייתה. לוי החל לעבוד כמנהל בית הספר בתחומי כפר הנוער ניצנים לילדים פליטי השואה. בשנת 1959 השלים לימודי תואר שני בחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן יצא ללימודי דוקטורט באוניברסיטת שיקגו, בהנחיית בן בלום, והתמחה בתחום הערכת תוכניות לימודים. בשובו לישראל היה שותף בהקמת המרכז לתוכניות לימודים והיה בו יועץ מדעי. באוניברסיטת תל אביב הצטרף לסגל ההוראה והתקדם לדרגת פרופסור. מחקריו עסקו בבניית תוכניות לימודים ובתחום ההערכה בחינוך.
לוי נודע כמומחה בינלאומי בתחום הערכה בחינוך. בשנת תשנ"ח הוענק לו פרס ישראל לחינוך.

ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
רמה של שדה

בתורת השדות, הרמה של שדה F, המסומנת s(F), היא המספר הקטן ביותר \ell כך ש--1 הוא סכום של \ell ריבועים. לפי משפט ארטין-שרייר, שדה הוא ניתן לסידור אם ורק אם הרמה שלו אינסופית. חישוב הרמה של שדה הוא בדרך כלל בעיה אריתמטית קשה.

הגדרה

יהי \mathbb{F} שדה. האורך של כל a \in \mathbb{F} הוא המספר המינימלי \ell עבורו a הוא סכום של \ell ריבועים. אם אין מספר כזה, נאמר שהאורך הוא אינסופי. הרמה של השדה היא האורך של -1, ומסמנים אותה s(\mathbb{F})
אלברט פיסטר הוכיח שהרמה של שדה היא או אינסוף או חזקה של 2. לכל חזקת 2 אכן קיים שדה שזו הרמה שלו, לפי המשפט הבא של פיסטר:
משפט (Pfister): שדה הפונקציות הרציונליות של היריעה הפרויקטיבית האלגברית הנתונה על ידי המשוואה x_0^2+...+x_{2n}^2=0 הוא מרמה s(\mathbb{F})=2^n.
שדות מסוג זה היו הדוגמאות הראשונות לשדות מרמה שגדולה מ-4, ובמובן מסוים הם השדות היחידים מרמה גדולה מ-4 הידועים עד היום.
סיטרואן טראקסיון אוואנט

סיטרואן טראקסיון אוואנט בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי

הממשל הבריטי השתמש בטראקסיון אוואנט כרכב שרד ושרות לקציני הצבא, לקציני המשטרה, ולפקידיו הממשלתיים  ששירתו בארץ-ישראל.
מעלית הזכוכית

מעלית הזכוכית הוא כינוי לטענה בדבר תופעה החברתית של קידומם המהיר של גברים במקצועות הנחשבים לנשיים. תופעה זו סמויה ולעיתים בלתי נראית, שכן אין מדובר במדיניות מוצהרת של הפליה. ניתן לאמוד אותה בהשוואה בין אחוז הגברים שעוסקים במקצוע לבין שיעורם בעמדות הבכירות. 
זהו מושג משלים לתקרת הזכוכית - המתאר את החסמים שעומדים בפני קידומן של נשים.

מאפייני מעלית הזכוכית

חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה בישראל וחוקים דומים במדינות נוספות, אוסרים על הפליה מחמת מינו של עובד, על כן לכאורה גברים ונשים הם בעלי סיכויים שווים להגיע לעמדות ניהול ולתפקידים בכירים. בפועל, שיעורם של גברים בעמדות ניהוליות ובכירות גבוה בהשוואה לנשים, וקידומם מהיר יותר. כשדפוס זה מתקיים במקצועות שנחשבים באופן מסורתי לנשיים (כגון עבודה סוציאלית, חינוך וסיעוד) הוא מכונה "מעלית הזכוכית".

האם אכן קיימת מעלית זכוכית?

הטענה על קיומה של 'מעלית זכוכית' אינה מוסכמת. במחקר שנעשה על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נמצא כי בין נשים וגברים בעלי מאפייני תעסוקה דומים (סוג המקצוע, היקף משרה וכדומה) נשים מקודמות בצורה מובהקת יותר מאשר גברים, וקידומן אינו מופרע בצורה מובהקת ממספר ילדים גבוה לעומת קידום גברים שנפגע במצב דומה. המצב שבו נשים מקודמות יותר מגברים אך יחד עם זאת נמצאות פחות בעמדות בכירות הוא דוגמה לפרדוקס סימפסון, ונגרם כתוצאה מהייצוג הנמוך של נשים בקבוצות המתאפיינות בשיעורי קידום גבוהים ומהיקפי שעות העבודה של הנשים.
תן לזמן ללכת

משתתפים באלבום

עיבודים והפקה מוזיקלית: ננסי ברנדס (מלבד: "רומנסרו תל אביב" - רוני וייס ו-"למה אל" - אורי קריב).
שטפאן פוריש

שטפאן פוריש (ברומנית: Ștefan Foriș;‏ 9 במאי 1892 - קיץ 1946) היה פעיל קומוניסטי בהונגריה וברומניה, עיתונאי ועורך עיתונים, מנהיג המפלגה הקומוניסטית הרומנית בשנים 1940 - 1944, שהודח בטענות שווא ומאוחר יותר נרצח על ידי חברי המפלגה.

ביוגרפיה

פוריש נולד בשם אישטוואן פוריש, בכפר טרלוגן, באזור ברשוב, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, להוריו István Fóris ו-Anna Kocsis. ההורים היו מבוססים היטב והיו בעליו של מפעל לבנים ורעפים. פוריש סיים בית ספר יסודי בטרלוגן, תיכון מסחרי בברשוב ואת הפקולטה למתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת בודפשט. הוא לחם במסגרת הצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה בדרגת סגן והמשיך במסגרת צבא הונגריה נגד רומניה. ב-1919 חזר לברשוב, בעת הזאת ברומניה, וב-1920 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הרומנית ובהמשך הצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית. פוריש דיבר הונגרית, רומנית, גרמנית וצרפתית וב-1923 עבר לבוקרשט שם עבד כעיתונאי וערך שני כתבי עת שמאלניים.
המפלגה הקומוניסטית נאסרה ברומניה ב-1924 וב-1927 נעצר פוריש ופתח בשביתת רעב שנמשכה 27 ימים עד ששוחרר בערבות משפחתו עד לפתיחתו משפטו בקלוז'. פוריש ברח לברית המועצות ובמשפט, ב-1928, נידון בהיעדרו לעשר שנות מאסר.
פוריש חי זמן מה במוסקבה ולאחר מכן עבר לברלין ולווינה. ב-1930 חזר לרומניה וריצה חלק מעונש המאסר בכליאה בין השנים 1931 - 1935. ב-1940, בתקופה בה חלק ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הרומנית היו בגלות מחוץ לרומניה ואחרים נכלאו, החליטו במוסקבה למנות את פוריש החופשי כמנהיג המפלגה הקומוניסטית ברומניה.
פוריש היה סטליניסט מסור ודקדקן מאוד במילוי תפקידו, תוך מילוי ההוראות שקיבל ממוסקבה. עם פתיחת המלחמה בין רומניה ובין ברית המועצות נותק פוריש ממנחיו ולא ידע מה לעשות. במהרה הסתכסך עם הקומוניסטים הרומנים הכלואים וגם עם חלק מהקומוניסטים הלא כלואים וסביבו היו רק חמישה תומכים, שקודמו על ידו לעמדות הבכירות, פילגשו העתידה להיות אשתו, ויקטוריה סרבו, חברו, רמוס קופלר ועוד שלושה צעירים.
במפלגה החלו לחשוד שפוריש הוא מלשין של סקוריטטה ואשם במעצרם וכליאתם של יוסיף קישינבסקי וקומוניסטים נוספים. לאחר שלוקרציו פטרשקנו ובהמשך גם אמיל בודנראש השתתפו במגעים חשאיים לתפיסת השלטון ברומניה, התחילו לדון גם בצורך לסלק את פוריש מתפקידו ולהחליפו. הנהגת הקומוניסטים הכלואים יזמה את הדחת פוריש ופטרשקנו ובודנראש, שיצאו לחופשי, השיגו את הסכמת הקומוניסטים החופשיים - עם הקומוניסטים הגולים לא היה קשר.
בודנראש נסע לטרגו ז'יו, שם היה גאורגיו-דז' כלוא, והשניים הצליחו להיפגש בבית החולים המקומי, שם תכננו את צעדיהם. בודנראש הגיע לפוריש עם מכתב מזויף, שהגיע כביכול ממוסקבה, ובו נדרש פוריש למסור את הנהגת המפלגה, את הכספים, הקודים וכתובות הבתים הבטוחים. בנוסף למכתב בודנראש נשא גם פטיש בחגורתו ואקדח בידו. פוריש נבהל, ציית, מסר כל מה שנדרש והובל למעצר חברים לבית בטוח שלא הכיר. חברי המפלגה בחרו במקומו בגאורגיו-דז'.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 שוחרר פוריש והתחתן עם סרבו, אך כעבור זמן מה שוב עצרו אותו חבריו מהמפלגה והחזיקו בו במעצר חברים עד קיץ 1946. בקיץ 1946 הוצע לחסל אותו ומנהיגי המפלגה, כולל גאורגיו-דז', תאוהרי ג'אורג'סקו ואנה פאוקר נתנו הסכמתם לכך, אז הוא נלקח בכוח למרתף מסוים, שם גאורגה פינטיליה הכה בראשו במוט ברזל עד שמת וקבר אותו במקום. גאורגיו-דז' דווח על השלמת המשימה והזמין את הרוצח לארוחה. אשתו נעצרה ונשפטה למאסר ארוך. גופת אמו בת ה-70 נמצאה ערומה באחד הנחלים, אך נקבע שמתה מוות טבעי.

הרהביליטציה

לאחר מותו של גאורגיו-דז', ב-1968, המקרה נחקר ביסודיות ונקבע שפוריש לא נמצא אשם באף אחד מהחשדות, אך הדחתו הייתה מוצדקת. אשתו שוחררה וטוהרה מכל אשמה.
יינלונג

תיאור

יינלונג היה דינוזאור קטן באורך 1.2 מטר ומשקל 15 ק"ג. רגליו האחוריות היו ארוכות ומוצקות ואילו גפיו הקדמיות היו רזות וקצרות יותר ובנות 3 אצבעות כל אחת. דבר זה מעיד שככל הנראה הלך על שתי רגליו האחוריות בלבד, כמו אורניתופודים קטנים אחרים.
אף על פי שחסר עטרה, מעידים סימנים בגולגולת שאכן מדובר בבן תת-סדרת הצרטופסים: עצם ה-Rostral היוצרת מעין מקור בחזית הפה, "מדף" עצם בירכתי הגולגולת ובליטות מחודדות בעצמות ה-Jugal.
היינלונג היה צמחוני ואכל צמחייה נמוכה וקשה. במספר פרטים של יינלונג נמצאו חלוקי קיבה (גסטרוליתים) ששימשו אותו לטחינת חומר צמחי קשה אותו אכל.

גילוי

היינלונג נתגלה ב-2004 על ידי קבוצה משותפת של פלאונטולוגים אמריקאים וסיניים בהם שו שינג (Xu Xing), קתרין פורסטר ומו ג'יניו. הוא תואר וסווג במאמר מדעי ב-2006. פירוש השם Yinlong הוא בסינית מנדרינית "דרקון נסתר" ( 隱 = יין = נסתר, 龍 = לונג = דרקון) כרמיזה לסרט הקולנוע "נמר, דרקון" (ששמו באנגלית הוא Crouching Tiger, Hidden Dragon), שחלקים ממנו צולמו במחוז האוטונומי הסיני שינג'יאנג בסמוך למקום בו נתגלה. שם המין Y. downsi הוא על שם ויליאם רנדל דאונס השלישי שהיה שותף למשלחות פלאונטולוגיות לסין ומת שנה לפני גילויו של יינלונג.
המאובנים של יינלונג שנתגלו כוללים גולגולות ושלדים רבים. הפרט הראשון שנתגלה (ב-2004) נשתמר בצורה טובה ביותר וכלל שלד של מבוגר עם גולגולת שלמה שמורה היטב. הוא התגלה בשכבה המתוארכת למלם (היורה המאוחרת) של תצורת שישוגו שבפרובנציית שינג'יאנג. גיל השכבה שבה נתגלה מתוארך לגיל האוקספורדי, 161.2-155.7 מיליון שנה לפני זמננו. כל שאר הצרטופסים ידועים רק מהקרטיקון.
רכס בייר

מקור השם

מקור שמו של ההר במדרונותיו החשופים מעצים.
קלייר הולמן

חיים אישיים

הולמן הייתה נשואה לבמאי הווארד דייוויס. הם התחתנו באפריל 2005 בסטרטון והיו נשואים עד למותו באוקטובר 2016. יש לה ילדים ונכדים חורגים מנישואיו הראשונים של בעלה.
Power (שיר)

רקע

Power הוקלט בהוואי, וסט אמר כי השיר כולל אלמנטים משני סינגלים קודמים שלו, Amazing ו-Jesus Walks. השיר היה אמור להשתחרר כהורדה דיגיטלית בתחילת חודש יוני 2010, אך מסיבה לא ידועה הוא נדחה. ב-28 במאי גרסה לא גמורה של הסינגל הראשון מתוך האלבום הודלפה לאינטרנט. Power שוחרר ב-iTunes ב-30 ביוני 2010 להורדה דיגיטלית, אך עם עטיפה שונה שנוצרה גם היא על ידי הצייר ג'ורג' קונדו שצייר את עטיפת הסינגל העכשווית. קונדו צייר גם את העטיפה לאלבומו של וסט, My Beautiful Dark Twisted Fantasy, ואת העטיפה האלטרנטיבית לסינגל השני של וסט מתוך האלבום, Runaway. השיר מכר בשבוע הראשון לצאתו מעל ל-6,000 הורדות דיגיטליות חוקיות בבריטניה כשהגיע למקום ה-36 במצעד המכירות במדינה. בארצות הברית הסינגל הופיע בבכורה שלו במקום ה-22 במצעד הבילבורד הוט 100, כך גם במצעד "שירי הראפ" של הבילבורד. לשיר יצא רמיקס רשמי באוגוסט 2010 שהופק על ידי סוויז ביטז ומתארח בו הראפר ג'יי זי, עם קולות רקע של סוויז ביטז. השיר קיבל לרוב ביקורות חיוביות, והמבקר ג'ון דולן ממגזין הרולינג סטון אמר כי הוא "הסינגל הטוב ביותר של וסט מאז Stronger".

קליפ

הניו יורק טיימס הראה תצוגה מקדימה של הקליפ, שהופק על ידי יוצר הסרטים האיטלקי מרקו ברמבילה. עם כניסת הווידאו מופיע דיוקן ראשו של וסט בוהה במצלמה באינטנסיביות עם עיניים מוארות, כשהוא לובש שרשרת גדולה מזהב בצורה נמוכה, עם תליון גדול של הורוס. ככל שהמוזיקה ממשיכה המצלמה מתרחקת וחושפת את וסט עומד בסוף מסדרון של עמודים חומים, כשהוא מוקף בדמויות נשיות לבושות חלקית; חלק כרוע לפניו וחלק מהדמויות הפוכות, כששתיים מהן שופכות מים אשר זורמים למעלה. ארבע מהדמויות בעלות קרניים. חרב דמוקלס תלויה מעל ראשו של וסט, בזמן שדמויות שונות מופיעות כשהן מוכנות להכות בו עם להבים. הדמויות השונות בקליפ מוצגות בתנוחות דומות ל"מז'ור ארקנה" ו"מינור ארקנה", שבקלפי הטארוט של ז'אן בפטיסטה אלייט.
ביריה

היסטוריה

יישוב יהודי בשם ביריא התקיים בתקופת הבית השני, וגדל עקב חורבן צפת הבצורה על ידי הרומאים. אחרי חורבן העיר עברו חשובי צפת אל ביריא, ובתוכם משמרת יקים ממשמרות הכהונה.] בביריא גרו התנא רבי אלעזר איש ביריא והאמוראים אבא ביראה, רבי ירמיה ביראה ועולא ביראה.  ביישוב קבר המיוחס לבניהו בן יהוידע שהיה מגיבורי דוד.
עדויות מאוחרות יותר מספרות על יישוב יהודי שהתקיים במקום בין המאה ה-12 למאה ה-16. במאה ה-16 התגורר בביריה רבי יוסף קארו וכתב בו את חיבורו "שולחן ערוך". היישוב היהודי במקום חרב ככל הנראה בתחילת המאה ה-17.
עד 1948 התקיים בסמוך כפר ערבי בשם "ביריא". בסמוך ליישוב מצויה מצודת ביריה בה אירעו האירועים המכונים העלייה לביריה שהיוו אבן דרך במאבק בשלטונות המנדט הבריטי לקראת הקמת מדינת ישראל.

היישוב כיום

המשפחות ביישוב עוסקות בעיקר במקצועות חופשיים. ילדי היישוב לומדים בבתי ספר בצפת.
הור ההר

הֹר הָהָר - החלק ההררי של ההר, הוא שם מקום הנזכר בספר במדבר כמקום קבורת אהרן הכהן. הור ההר היה אחת מתחנות בני ישראל בעת נדודיהם במדבר לאחר יציאת מצרים.
המקום מתואר בפירוש רש"י לתורה כ"הר על גבי הר כתפוח קטן על גבי תפוח גדול".

מיתת אהרן

בהור ההר מת אהרן כפי המתואר בחומש במדבר:
"וַיִּסְעוּ מִקָּדֵשׁ וַיָּבֹאוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל כָּל הָעֵדָה הֹר הָהָר. וַיֹּאמֶר ה' אֶל מֹשֶׁה וְאֶל אַהֲרֹן בְּהֹר הָהָר עַל גְּבוּל אֶרֶץ אֱדוֹם לֵאמֹר. יֵאָסֵף אַהֲרֹן אֶל עַמָּיו כִּי לֹא יָבֹא אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נָתַתִּי לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל עַל אֲשֶׁר מְרִיתֶם אֶת פִּי לְמֵי מְרִיבָה. קַח אֶת אַהֲרֹן וְאֶת אֶלְעָזָר בְּנוֹ וְהַעַל אֹתָם הֹר הָהָר. וְהַפְשֵׁט אֶת אַהֲרֹן אֶת בְּגָדָיו וְהִלְבַּשְׁתָּם אֶת אֶלְעָזָר בְּנוֹ וְאַהֲרֹן יֵאָסֵף וּמֵת שָׁם. וַיַּעַשׂ מֹשֶׁה כַּאֲשֶׁר צִוָּה ה' וַיַּעֲלוּ אֶל הֹר הָהָר לְעֵינֵי כָּל הָעֵדָה. וַיַּפְשֵׁט מֹשֶׁה אֶת אַהֲרֹן אֶת בְּגָדָיו וַיַּלְבֵּשׁ אֹתָם אֶת אֶלְעָזָר בְּנוֹ וַיָּמָת אַהֲרֹן שָׁם בְּרֹאשׁ הָהָר וַיֵּרֶד מֹשֶׁה וְאֶלְעָזָר מִן הָהָר."