google/wiki40b huggingface dataset:
מריה לאסיצקנה

ביוגרפיה

לאסיצקנה (שם נעוריה קוצ'ינה) נולדה ברפובליקת קברדינו-בלקריה שברוסיה. ב-2009 זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה באליפות העולם מתחת לגיל 18 ובמדליית כסף בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער. ב-2010 זכתה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער סינגפור בתוצאה של 1.89 מטר. ב-2011 השתתפה באליפות אירופה באתלטיקה באולם אך לא העפילה לגמר. באותה שנה זכתה במדליית זהב באליפות אירופה מתחת לגיל 20 בתוצאה של 1.95 מטר וב-2012 זכתה במדליית ארד באליפות העולם מתחת לגיל 20.
ב-2013 זכתה במדליית כסף באוניברסיאדת קאזאן בשיא אישי של 1.96 מטר לאחר המנצחת קמילה ליצ'וינקו מפולין שרשמה אותה תוצאה אך עם פחות פסילות. ב-2014 זכתה במשותף עם ליצ'וינקו במדליית זהב באליפות העולם באולם כששתיהן השיגו תוצאה של 2.00 מטר. באוגוסט אותה שנה זכתה במדליית כסף באליפות אירופה כשעברה רף של 1.99 מטר וסיימה לאחר המנצחת רות בייטייה. בתחרותיות ליגת היהלום ניצחה שלוש פעמים וזכתה בתואר הכללי. 
במרץ 2015 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באולם בתוצאה של 1.97 מטר, באוגוסט זכתה במדליית זהב באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בשיא אישי של 2.01 מטר. 
היא לא הורשתה להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשל החלטת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית להשעות את רוסיה מתחרויות בינלאומיות. מאותה סיבה לא הורשתה להשתתף גם באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017. 
באליפות רוסיה באולם שנערכה בפברואר 2017 שיפרה את שיאה האישי ל-2.03 מטר, תוצאה שלא הוכרה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית משום שנקבעה בתקופת השעיית רוסיה. בתחרות ליגת היהלום שנערכה ביוג'ין במאי 2017 ניצחה בתוצאה של 2.03 מטר. ביוני אותה שנה שיפרה את שיאה האישי ל-2.04 מטר. ביולי זכתה בתחרות ליגת היהלום בלוזאן בשיא אישי של 2.06 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה 2017 התחרתה באופן עצמאי לאחר שרוסיה הושעתה מתחרויות בינלאומיות, היא זכתה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 2.03 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 הגנה על תוארה עם תוצאה של 2.01 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.00 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.01 מטר.
ראאד ערפאת

רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

נולד בשנת 1964 בדמשק כבן לזוג ערבים פלסטינים. גדל בשכם ומגיל 14 התנדב בשרותי הכבאים ובשרותי העזרה הראשונה בעיר הזאת. ערפאת התקבל ללימודי רפואה בארצות הברית וביוון אך הוריו העדיפו שילמד ברומניה, ממנה סברו שיהיו יותר סיכויים שישוב הביתה. בשנת 1981 הגיע לרומניה והתגורר תחילה בעיר פיטשט, בה למד את השפה הרומנית.
בהמשך למד רפואה בשנים 1982–1989 במכון (כיום אוניברסיטה) לרפואה ולרוקחות בעיר קלוז'-נפוקה. מאוחר יותר, בשנים 1997-1991 התמחה ברפואת חירום באוניברסיטה לרפואה של טרגו מורש. עשה אחר כך השתלמויות במסגרת הרשות לכבאי האש של פריז, המשמר הלאומי של ארצות הברית ובאמבולנסי האוויר של נורווגיה.

קריירה

אחרי המהפכה הרומנית מ-1989 שקל להתיישב בצרפת אך התשובה לבקשתו התעכבה. בסופו של דבר נשאר ברומניה ועסק בהקמת שרות לרפואת חירום בעיר טרגו מורש, אותו מימן בהתחלה מכספיו. נעזר למחייתו ובתוכניותיו בכסף שירש מאביו. בשנת 1990 נסע לרגנסבורג בגרמניה כדי להביא לרומניה ניידת עזרה ראשונה משומשת עם ערכת הנשמה והחאייה.
בשנת 1991 הקים ד"ר ערפאת את שרות החירום הנייד להחיאה וחילוץ ברמה ארצית, בשיתוף פעולה עם רשות כבאי האש הרומנית ועם רשות כבאי האש של סקוטלנד.
שרות עזרה ראשונה זה התפתח במשך השנים וכלל בשנת 2012 170 צוותים מיומנים, 12 מרכזי הדרכה, ארבעה מסוקים, והפך אחד מהמרכיבים המוצלחים ביותר שבמערכת הבריאות הרומנית, הסובלת מקשיים רבים. ערפאת עצמו עובד בהתנדבות על אחד ממסוקי החילוץ.
החל מיולי 1994 כיהן כמנהל מחלקת רפואת חירום בבית החולים המחוזי בטרגו מורש. בשנת 1998 שקיבל את האזרחות הרומנית.
כמומחה ברפואת חירום פעל ערפאת בארגון הרצאות בינלאומיות בנושא מומחיותו באוסטריה, דנמרק, יוון, הולנד, ניו זילנד, אירלנד, בריטניה, ארצות הבריות וכו'.
הוא נבחר ליושב ראש החברה הרומנית לרפואת חירום

בממשלה

בשלהי שנת 2005 הפרויקט של ערפאת להפעיל את השרות SMURD שהוקם על ידו, כשרות חירום נוסף בכל מחוז של רומניה תורגם לחקיקה.
הוא נתקל בהתנגדות רופא ופוליטיקאי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשם סורין אופרסקו שהציג הצעה חלופית. בהדגישו את המוצא של ערפאת ועל ידי שימושו לגביו בכינוי "האייתולה של רפואת החירום הרומנית", אופרסקו עורר את בקורתה של "המועצה הלאומית למאבק באפליה"
באוגוסט 2007 התמנה ד"ר ראאד ערפאת בתפקיד של תת-מזכיר מדינה לענייני בריאות בממשלתו של קלין פופסקו-טריצ'אנו.
ב-10 בינואר 2012 הופיע ערפאת בתוכנית טלוויזיה ומתח בקורת על הרפורמה במערכת הבריאות ברומניה שכללה הפרטת השרות שהקים והייתה לדבריו עלולה לגרום להריסתו. הנשיא טראיאן בססקו התערב בשידור חי ונזף בערפאת על הבקורת שהשמיע וטען שהוא משקר. בנסיבות אלה התפטר ערפאת מתפקידו. הדבר עורר גל הפגנות סוער. הנשיא בססקו נאלץ לחזור מעמדתו בנימוק שהוטעה לגבי היבטים של הרפורמה המתוכננת והממשלה נדרשה לערוך שינויים בתוכנית. ערפאת הוחזר לתפקידו אולם גל המחאה החברתית המשיך והביא להתפטרות ראש הממשלה אמיל בוק.
ב־7 בנובמבר 2012 הושבע ראאד ערפאת כשר הבריאות בממשלת ויקטור פונטה, במקום השר וסילה צ'פוי שנחשד בשחיתות. בטקס ההשבעה העמיד הנשיא בססקו לרשותו ספרי "ביבליה" נוצרית וקוראן, אך ערפאת נשבע על חוקת רומניה. החזיק את תפקיד שר הבריאות של רומניה כחודש וחצי עד 22 בנובמבר 2012 הוחלף על ידי אאוג'ן ניקולאסקו והוחזר לתפקידו הקודם של תת-מזכיר במשרד הבריאות.
ד"ר ראאד ערפאת אינו נשוי. הוא מדבר פרט לערבית ורומנית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, יוונית ואיטלקית.
זיקי פלדה

זיקי פלדה היה קיבוץ קומוניסטי קצר ימים שהתקיים ליד רחובות בשנים 1949-1951.

היסטוריה

בשנת 1949 הוציא קיבוץ זיקים מתוכו 28 חברים שהזדהו כקומוניסטים. אלו קיבלו מהסוכנות היהודית מחנה מעבר ליד גיבתון, זרנוגה ורחובות ששימש קודם לכן את קיבוץ צאלים בטרם עברו לנגב. הקיבוץ החדש נקרא "זיקי פלדה", על שם הקיבוץ ממנו גורשו בצירוף המילה "פלדה" שסימלה את יוסיף סטלין. "זיקי פלדה" זכתה לחסות מק"י, למרות הביקורת של מק"י על רעיון הקיבוץ, ואנשיה הגיעו בשבתות לחזק את המקום. בתחילת 1950 הצטרפו לקיבוץ כמה מעולי עיראק, יוצאי המפלגה הקומוניסטית העיראקית. ביולי 1950 סולקו עשרה נערים קומוניסטים מגבעת ברנר והועברו לזיקי פלדה.
לקיבוץ הוקצה שטח קטן לצורך גן ירק ובתחילת 1950 הונחו בו צינורות השקאה על ידי הסוכנות. אולם במרץ 1950 הוקצה השטח להסתרות העובדים הלאומית לצורך שיכון ולאחר שנקטפו הירקות הועבר השטח חזרה לסוכנות. לטענת אנשי הקיבוץ, הטענות להקמת שיכון במקום נועדו אך ורק להביא לפינויים מהשטח ולא הייתה כל כוונה להקים במקום שיכון.
הקיבוץ התפרק ככל הנראה בתחילת 1952, אולם חבריה המשיכו להתגורר במקום והוא הוכר כיישוב עד אמצע שנות ה-50. בסוף שנות ה-50 הוא כונה במעריב אזור מגורים ליד רחובות, ובשנות ה-60 מופיע "זיקי פלדה" כשם שכונה בעיר רחובות.
גואלגואיצ'ו

היסטוריה

לפני בואם של הספרדים לאזור היו בו התיישבויות ילידיות. הספרדים התחילו להקים באזור התיישבויות במאה ה-17 והם נלחמו ודחקו את הילידים.
ב-1782 חואן חוסה דה ורטיס אי סלסדו, המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, רצה להגביר את הנוכחות הספרדית באזור, והטיל על תומאס דה רוקמורה לרכז אנשים מכפרים באזור ליישובים גדולים יותר. אחד היישובים שנוסדו על ידי רוקמורה היה סן חוסף דה גואלגואיצ'ו (שם אשר קוצר בהמשך לגואלגואיצ'ו) ב-18 באוקטובר 1783. כעבור זמן קצר רוקמורה ראה שהמיקום המקורי של גואלגואיצ'ו היה מועד לשיטפונות, הוא העביר אותו צפונה.
בעשרות השנים הראשונות לקיומה של ארגנטינה, החל מ-1810, המצב הפוליטי בה לא היה יציב ומספר פעמים צבאות של הצדדים השונים במאבקים הפנימיים עברו בגואלגואיצ'ו. ב-1845 גואלגואיצ'ו נבזזה על ידי חיילים אורוגוואים בפיקודו של ג'וזפה גריבלדי.
ב-4 בנובמבר 1851 מושל פרובינציית אנטרה ריוס חוסטו חוסה דה אורקיסה העניק לגואלגואיצ'ו מעמד של עיר. בשנים שלאחר מכן הייתה הגירה אירופאית גדולה לעיר, והיא המשיכה לגדול במשך שארית המאה ה-19 ובמאה ה-20.
בתחילת המאה ה-21 הייתה תוכנית להקמת מפעל לייצור נייר בפראי בנטוס, עיר אורוגוואית ששוכנת על גדות נהר אורוגוואי ומקושרת לאזור אנטרה ריוס בגשר ליברטדור חנרל סן מרטין. תושבי גואלגואיצ'ו חששו שהמפעל החדש יזהם את הנהר ואת העיר וניסו למנוע את הקמתו, גם על ידי חסימת מעברי הגבול באזור עם אורוגוואי. הדבר הגיע עד לרמה של סכסוך בין אורוגוואי וארגנטינה ואף הגיע לבית הדין הבינלאומי לצדק. הסכסוך הסתיים ב-2010 כאשר נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר ונשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה חתמו על הסכם שקבע שתוקם ועדת תיאום דו-לאומית שתפקח על הנעשה בנהר.

כלכלה

כלכלת גואלגואיצ'ו מתבססת בעיקר על חקלאות, הכוללת בעיקר גידול סויה, תעשייה ותיירות.
ריבוי משימות

ריבוי משימות (באנגלית: Multitasking) הוא היכולת של מחשב לבצע מספר משימות במקביל. במקרה של מחשב עם מעבד יחיד יכולה לרוץ רק משימה אחת בכל פרק זמן נתון, אולם אפשר לקבל הדמיה של הרצת מספר משימות במקביל על ידי מעבר מהיר בין משימות שונות. המעבר הזה נקרא גם שיתוף זמן (באנגלית: time sharing).
המעבר בין הרצת משימות שונות נקרא החלפת הקשר, מכיוון שבו עוברים מהסביבה (ההקשר) של משימה אחת לזו של משימה אחרת. למשימות קוראים (במערכות שונות) תהליכים, תהליכונים, או משימות.

מקדים

ריבוי משימות מקדים (Preemptive Multitasking) הוא המימוש המקובל לריבוי משימות במערכות הפעלה. סדרן מרכזי (בדרך כלל חלק ממערכת ההפעלה) אחראי להקצות את המעבדים לתהליכים. הסדרן יכול להפריע (preempt) לתהליך אם עבר זמנו.

שיתופי

ריבוי משימות שיתופי (Cooperative Multitasking) הוא ריבוי משימות שממומש על ידי התהליכים עצמם ללא כפיה של מערכת ההפעלה או סדרן מרכזי אחר. כאשר תהליך סיים לעבוד עם המעבד הוא קורא לפעולת yield (מאנגלית: ויתור) שמעבירה את הביצוע לתהליך הבא.
המימוש הזה פשוט יותר אולם תהליך סורר אחד יכול לתקוע את כל המערכת. היה בשימוש, לדוגמה, ב-Microsoft Windows 3.x וב-Mac OS.

חלוקת המשאבים

רכיב התוכנה שאחראי על חלוקת הזמן נקרא סדרן תוכניות. חלוקת הזמן לא בהכרח שווה ויכולה להתבסס על היוריסטיקות שונות. היוריסטיקה אפשרית לדוגמה היא לתת העדפה (יותר זמן עיבוד) לתהליכים גדולים יותר.
בעת חלוקת המשאבים יש סכנת הרעבה של תהליכים, כלומר מצב שבו תהליך בעל עדיפות נמוכה לא יקבל את זמן העיבוד/הגישה למשאב הנצרך לו גם לאחר זמן. לשם כך ניתן להשתמש במנגנון "הזדקנות" שבו תהליך שעבר זמן רב מאז שקיבל זמן עיבוד/גישה למשאב יקבל עדיפות גבוהה יותר.
מערכת הבריתות שקדמו למלחמת העולם הראשונה

טרם מלחמת העולם הראשונה התקיימו שתי מערכות בריתות באירופה בין המעצמות שהיוו את התשתית לצדדים הלוחמים במלחמת העולם הראשונה.
הברית המשולשת - הבסיס לברית מעצמות המרכז כללה במקור את האימפריה הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת איטליה. במהלך מלחמת העולם הראשונה סירבה איטליה לקיים את חלקה בברית בשל טענתה כי הברית היא הגנתית וכי גרמניה ואוסטרו-הונגריה הן אלו שפתחו במלחמה; היא נכנסה למלחמה בשנת 1915 לצד מדינות ההסכמה. 
ההסכמה המשולשת - הבסיס לברית מדינות ההסכמה. כללה במקור את צרפת, רוסיה והממלכה המאוחדת. במהלך המלחמה הצטרפו אליה מדינות נוספות, ובהן האימפריה היפנית, בלגיה, סרביה, מונטנגרו, יוון ורומניה.
החטאים

עלילה

הסרט מבוסס על סיפור אמיתי ומתרחש במהלך שנת 1977, היא שנת המהפך בישראל. במרכזו שתי אחיות קרייריסטיות המתגוררות בירושלים ובתל אביב, האחת עיתונאית בוהמיינית והשנייה זמרת ומלחינה של שירים קלאסיים. כמו במדינה כך גם בחיי שתי הגיבורות והוריהן מתחולל מהפך מטלטל, בעקבות סוד נורא שמתגלה לבנות על אירוע שהתרחש בתקופת השואה.
קרב גיאלו

מהלך הקרב

העות'מאנים זרקו למתקפה את הלוחמים מטמשוואר בפיקודו של חוסיין פאשה. הם חצו את הנחל לונה ותקפו חזיתית את הקווים הטרנסילבנים. קובאץ' יצא למתקפת-נגד ודחה אותם חזרה מעבר לנחל, תוך שגרם לטורקים אבידות רבות, לפי עדות כרוניקת קראוס.
בינתיים היניצ'רים והנוצרים הנספחים אליהם, בגיבוי מסיבי של פרשים ניסו לאגף את הטרנסילבנים מימין. ביחידות הוולאכיות השתתף בקרב הקצין המנוסה קונסטנטין קנטמיר, לימים שליט מולדובה.
הסקלרים ואנשי הכומר גאורגה נבהלו ונסוגו. אבל  כשראו את השרתים מאחור, חשבו עצמם מוקפים באויב  והתחילו להלחם בייאוש. רק הכומר וכמה אנשיו ניצלו מן הטבח. קובאץ' ואנשיו שהתקדמו עמוק לתוך עמדות העות'מאנים ראו עצמם מבודדים. באותו רגע הנסיך ראקוצי נכנס אישית לקרב. אבל לרוע מזלו, שכירי החרב מאונוד לא הסתערו אחריו ונסוגו. הנסיך נפצע בראשו ובזמן שחבש את עצמו נפצע עוד שלוש פציעות. כמה משרתים הצליחו להוציאו מן הקרב. בזמן הזה קובאץ' ולוחמיו חוסלו אחרי מאבק עיקש. רוב החיילים הטרנסילבנים נמלטו והעות'מאנים לקחו שלל את שמונת התותחים, את האספקה ואת המשרתים.

מקורות

Jármy József II-ík Rákóczy György Szászfenesi csatája
elsö közlemény.). Erdélyi Múzeum, XIX. évf. 4. sz. (1902) 169–182.
אמיל קואה

אמיל קוּאֶה דה לה שטניירה (בצרפתית: Émile Coué de la Châtaigneraie, נהגה: [emil kue də la ʃɑtɛɲʁɛ]; ‏26 בפברואר 1857 - 2 ביולי 1926) היה רוקח צרפתי שנודע בטיפוליו במחלות נפש.
בעבודתו בטרואה בין השנים 1882—1910 חקר את התופעה הידועה כיום כאפקט פלצבו.
במרפאה שפתח בננסי טיפל במטופליו באמצעות אוטוסוגסטיה והיפנוזה. לפסיכותרפיה שלו נודעה השפעה באירופה למשך זמן קצר בשנות ה-20 של המאה ה-20.
יסודות - המרכז לליבון ענייני תורה ומדינה

יסודות המרכז לליבון ענייני תורה ומדינה  היא עמותה הפועלת להעמקת הדיאלוג בין השפה היהודית והשפה הדמוקרטית במדינת ישראל.
העמותה מתמקדת בזירה החינוכית, מתוך תפיסה כי העמקת הדיון בזהות האזרחית-יהודית של מחנכי ומורי הדור הבא, תצמיח חברה יציבה יותר, ובעלת שורשים עמוקים של זהות משותפת. לצד זאת, העמותה פועלת גם במרחב התקשורתי והרעיוני בישראל. פעילותה של העמותה מסייעת לאנשי חינוך מכל גוני החברה הישראלית, להתמודד עם האתגרים והקונפליקטים שמזמנת המציאות הישראלית המורכבת, מתוך הנחה כי למרות ריבוי השסעים והזהויות, ניתן לכונן מרחב ציבורי משותף, יהודי ודמוקרטי.
העמותה הוקמה בעקבות רצח ראש הממשלה יצחק רבין ז"ל, על ידי קבוצת אנשי חינוך מן החברה הציונית דתית, ובראשם ד"ר שלמה פישר, הרבנית יפה גיסר וד"ר יהודה בן-דור, בוגרי 'מכון מנדל', מתוך הבנה שיש לחזק את יחסה של החברה הציונית-דתית לדמוקרטיה ולערכיה. בשנים האחרונות חברה עמותת יסודות למכללת הרצוג, ופועלת כעמותה רשומה במערכת החינוך הממלכתית דתית, בקרב מנהלים, מורים ובעלי תפקידים נוספים, בבתי הספר, הישיבות והאולפנות. בתשס"ז השתתפו בתוכנית כ-3,000 תלמידים ו-500 מורים
צוות יסודות כולל בתוכו אנשי חינוך בעלי ניסיון בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, בעלי השכלה תורנית וכללית רחבה. בין השאר נכללים בצוות רבנים, דוקטורים, פסיכולוגים ומנחי קבוצות.
חורחה לואיס פינטו

קריירה

פינטו אימן מספר קבוצות בקולומביה משנת 1984 ועד 1996. ב-1996 עבר לאמן את אליאנסה לימה איתה זכה באליפות פרו, 17 שנים לאחר האליפות הקודמת שלהם. בתום העונה חזר לקולומביה ואימן את מיונאריוס. לאחר שנה בקבוצה, שב לאמן את אליאנסה לימה וזכה איתה באליפות נוספת ב-1999. ב-2002 עבר לאמן את אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה וזכה איתה ב-3 אליפויות במשך שתי עונות. 
ב-2004 עבר לאמן את הנבחרת הלאומית של קוסטה ריקה אותה הוביל לרבע גמר קופה אמריקה 2004, מלבד טורניר קופה אמריקה, כשל המאמן ועבר ב-2006 לאמן את קוקוטה דפורטיבו איתה זכה באליפות קולומביה. ב-2007 מונה למאמן הנבחרת הלאומית של קולומביה, מינוי שזכה לביקורת מצד תושבי קולומביה. בתחילה לא הצליח לנצח עם קולומביה ואף הודח בשלב הבתים בקופה אמריקה 2007. אולם תחילת המוקדמות למונדיאל 2010 היה מוצלח עם 10 נקודות מתוך 16. בהמשך כשלה הנבחרת הקולומביאנית להעפיל למונדיאל 2010 כשסיימה במקום השביעי במוקדמות.
ב-2009 חזר לאמן בקוקוטה ולאחר מכן אימן את אל נסיונל מאקוודור ואת דפורטיבו טאצ'ירה מוונצואלה איתה זכה באליפות ונצואלה בשנת 2011.
ב-2011 שב לאמן את נבחרת קוסטה ריקה והעפיל איתה למונדיאל 2014 לאחר שסיים במקום השני במוקדמות המונדיאל. במונדיאל הצליח לעלות מהמקום הראשון בבית שכלל את אנגליה, איטליה ואורוגוואי. בשמינית הגמר הוביל את נבחרתו לניצחון על יוון בפנדלים.
בשנת 2014 מונה למאמן נבחרת הונדורס.
מרקלוס השני

ביוגרפיה

יליד מונטפאנו, הוא היה בנו של ריקרדו קרוויני שהיה גזבר הכנסייה באנקונה. לאביו היה עניין גם באסטרולוגיה ולאחר שגילה שההורוסקופ של מרקלו מנבא לו מעמד גבוה בכנסייה, ייעד אותו לכמורה.
אחרי תקופת לימודים בסיינה, עבר קרוויני לרומא להמשיך את לימודיו. ב-1534 הוא מונה כמזכיר לאפיפיור פאולוס השלישי ( 1534–1549) ושירת כיועץ קרוב לאחיינו של האפיפיור, אלסנדרו פארנזה. בהמשך מינה אותו פאולוס השלישי לבישוף של ניקאסטרו, איטליה ב-1539. קרוויני לא עבר את טקס ההסמכה כבישוף בפעם הזאת. ב-19 בדצמבר 1539, מינה אותו פאולוס השלישי לכומר-קרדינל של כנסיית בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוסלמה (הצלב הקדוש בירושלים), ברומא. בעשור הבא נעשה קרוויני האדמיניסטרטור מטעם הכנסייה של מחוזות הבישוף של רג'ו אמיליה וגוביו. בוועידת טרנטו הוא נבחר לאחד משלושת נשיאי המועצה, ביחד עם הקרדינלים רג'ינלד פול וג'ובאני מריה צ'וצ'י דל מונטה (לימים האפיפיור יוליוס השלישי). הוא המשיך לשרת בתפקיד הזה בשארית כהונתו של פאולוס השלישי, אז הוחלף על מנת לפייס את קיסר האימפריה הרומית הקדושה קארל החמישי. ב-1548 הוא מונה כספרן של הותיקן.
בתשעה באפריל 1555, ביום הרביעי של הקונקלווה אחרי מותו של יוליוס השלישי (1550–1555), נבחר קרוויני לאפיפיור חרף מאמציו של הקיסר קארל החמישי למנוע את בחירתו. האפיפיור החדש שבר את המסורת ובחר לכהן בשמו, כמרקלוס השני. הוא האפיפיור האחרון עד-היום ששם הכהונה שלו תואם את שמו הפרטי בלידה. מרקלוס השני גם הוסמך כבישוף וגם הוכתר כאפיפיור ביום הבא, בטקס שהיה צנוע בגלל קיומו בתקופת הלנט. ההסמכה שלו כבישוף נדרשה שכן למרות שהוא ניהל כמה מחוזות בישופות כבישוף, הוא מעולם לא הוקדש כבישוף לפני כן.
מרקלוס השני רצה לעצב מחדש הרבה מהנהלים הפנימיים של הכנסייה, אך גופו נכנע לעייפות של הקונקלווה, הטקסים המתישים הקשורים במינויו, החרדות מהמשרה שלו, ועומס הפונקציות האפיפיוריות של השבוע הקדוש וחג הפסחא. מהר מאוד חלה מרקלוס, וחרף הטיפול המסור, שכלל עטיפתו בעורות כבשים מהבילים, הוא מת ביום ה-22 לבחירתו.
למרקלוס השני יצא מוניטין של אדם ישר, בעל טקט ויכולת. מאמינים כי המיסה פפה מרצ'לי (שחיבר ג'ובאני פלסטרינה לפני או ב-1565) הולחנה לכבודו. עם תקופת כהונה של 22 ימים, האפיפיור מרקלוס השני מדורג שישי ברשימת 10 האפיפיורים שכיהנו זמן קצר ביותר. יורשו היה האפיפיור פאולוס הרביעי.
המרה פונמית-גרפמית

המרה פונמית-גרפמית היא התהליך הקוגניטיבי הכרוך בהמרת קלט פונולוגי (נשמע) לפלט אורתוגרפי (כתוב).

חשיבות

יכולת המרה פונמית-גרפמית חיונית לצורך השימוש בשפה הכתובה עבור שפות בהן מערכת הכתב מייצגת את צלילי השפה (כמו בשפות המשתמשות בכתב אלפביתי). יכולת זו נדרשת הן לשם ייצוג המילים הדבורות באופן גרפי והן עבור הפענוח של הסימנים הגרפיים לצלילים אותם הם מיצגים בשפה הדבורה.
כשאנו כותבים דבר ששמענו (למשל בזמן הכְתבה), מתרחש במוחנו תהליך מתמיד של קישור בין אופן הגייתן של המילים המוכתבות, הכתיב שלהן ומשמעויותיהן. במינוח בלשני-קוגניטיבי נאמר, שבזמן זה מתחוללים ביחס לכל מורפמה (מילה) תהליכים קוגניטיביים המשדכים בין ייצוגה הפונולוגי (הגייה), ייצוגה האורתוגרפי (כתיב) וערכה הסמנטי (משמעות).
הצורך בהמרה פונמית-גרפמית עבור שימוש בשפה הכתובה הופך אותה לחלק מיכולת האוריינות של האדם. מסיבה זו בכיתות היסוד של בית הספר מוקדש זמן רב לפיתוח יכולת זו בקרב התלמידים.

סוגי המרה פונמית-גרפמית

בבלשנות הקוגניטיבית נהוג לשער שקיימים מספר אופנים שונים שבהם תהליך ההמרה הפונמית-גרפמית מתרחש (ולבחון השערות אלו בניסויים):

המסלול הלקסיקלי

המסלול הלקסיקלי פעיל כשמדובר במילים מוכרות (מילים שכבר מאורכבות בלקסיקון). במהלכו, כל מילה שנקלטה מאותרת בלקסיקון והכתיב שלה נשלף משם: בזכרונו של כותב המילה קיים ייצוג מקובע של הכתיב והוא אינו זקוק לחוקים דקדוקיים כדי לדעת איך לכתוב אותה. מקובל להניח שהמסלול הלקסיקלי תמיד עובר דרך הערך הסמנטי של המילה, כלומר: במשך תהליך ההמרה מההגייה לכתיב תמיד מתרחש שלב ביניים של שיוך הקלט (מה שהוכתב) לערכו הסמנטי (משמעותו). מספר חוקרים מציעים אפשרות של מסלול לקסיקלי פונמי - גרפמי נוסף, אשר בו הקלט הפונולוגי משויך ישירות לייצוג האורתוגרפי בלקסיקון הפלט האורתוגרפי, בלי לעבור דרך השיוך הסמנטי, כלומר: הם מציעים את האפשרות שלעיתים, אם מדובר במילה המוכרת לאדם, הוא עשוי לדעת מה הכתיב של מילה שהוכתבה לו מבלי שהוא יזדקק לשלב של ידיעת משמעות המילה במשך תהליך ההמרה.
המסלול הלקסיקלי לקוי אצל אנשים שיש להם סוג מסוים של דיסגרפיה (המכונה דיסגרפית שטח), סוג מסוים של דיסלקסיה וסוגים שונים של לקויות הקשת האוטיסטית.

המסלול הסב-לקסיקלי

המסלול הסב-לקסיקלי פעיל כשמדובר במילים שאינן מוכרות לכותב (מילים הקיימות בשפה אך חדשות לו או מילות תפל). מילים כאלו אינן מאורכבות בלקסיקון שלו, ולכן אין הוא יכול להשתמש במסלול הלקסיקלי כדי לדעת מה הכתיב שלהן. במהלך המסלול הסב-לקסיקלי משתמש הכותב בחוקי הדקדוק של שפתו, הכוללים מערכות שיטתיות של חוקי התאמה בין פונמות (יחידות הגייה) וגרפמות (יחידות כתיב - אותיות, ניקוד וכדומה). בהתאם לחוקים אלה הוא מרכיב כתיב הנראה לו סביר.
ישנן עדויות לכך, ששני המסלולים יכולים לתפקד באופן עצמאי זה מזה, שכן גם אם אחד המסלולים נפגם (דבר שמוליד סוגים מסוימים של ליקויים לשוניים - ראו דיסגרפיה), המסלול השני עדיין מסוגל לתפקד. עם זאת קיימות גם עדויות לכך, שבין שני המסלולים גם קיימת אינטראקציה.
ניקולאי רוקאבישניקוב

קורות חיים

ניקולאי רוקאבישניקוב נולד בטומסק למשפחת עובדי מערכת הרכבת. לאחר מספר שנים המשפחה עברה למוסקבה בה הוא סיים בית הספר בשנת 1951. באותה שנה הוא התקבל ללימודי הנדסה במכון לפיזיקה הנדסית. לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במחלקת תכנון מס' 1. ניקולאי רוקאבישניקוב עסקה בפרויקטים שקשורים עם שיבוץ מערכות ממוחשבות במערכות טילים.
בשנת 1967 ניקולאי רוקאבישניקוב שובץ ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל. טיסתו הראשונה בוצעה בשנת 1971 על סיפון סויוז 10. בשל התקלה הטיסה התקרצה.
בשנת 1974 רוקאבישניקוב שוגר לחלל בפעם השנייה, בחללית סויוז 16. בהמשך הוא היה חבר הצוות משנה של מספר משימות חלל סובייטיות.
בשנת 1979 רוקאבישניקוב שוגר לחלל בפעם השלישית בחללית סויוז 33 לצד גאורגי איוואנוב. הם היו צריכים לעגון בתחנת החלל סאליוט 6, במהלך תמרון התקרבות במרחק של כ-16 ק"מ מתחנת החלל המנוע הראשי הפסיק לפעול. בהיעדר המנוע הראשי לא היה שום סיכוי להתחבר לתחנת החלל ולא היה ברור האם צוות בכלל תוכל לחזור לכדור הארץ תוך שימוש במנוע רזרבי בלבד. רוקבישניקוב הצליח לנחות את החללית בשלום.
בשנת 1987 ניקולאי רוקאבישניקוב עזב את יחידת הקוסמונאוטים וחזר לעבוד במחלקת תכנון מס' 1.
ניקולאי רוקאבישניקוב נפטר בשנת 2002 מבעיות לב.
לאופולדו גלטיירי

ביוגרפיה

גלטיירי נולד למשפחה ענייה ממוצא איטלקי, בגיל 17 נרשם ללימודי הנדסה אזרחית באקדמיה הצבאית הלאומית של ארגנטינה ועם סיום לימודיו עסק בתפקיד זה בצבא, בשנת 1975 מונה למפקד חיל ההנדסה בצבא, בעת התרחשות ההפיכה הצבאית נגד משטרה של איסבל פרון בשנת 1976 היה מתומכיה הנלהבים, בשנת 1977 קיבל דרגת אלוף ובשנת 1980 מונה למפקד הצבא.
תקופת כהונתו הייתה תקופה של דיכוי נגד מפלגות ואיגודים שהתנגדו לשלטון הצבא, כמו כן התרחשו מקרים של מעצר אזרחים ורציחתם, במרץ 1981 התקבל גלטיירי בארצות הברית וממשלו של רייגן התייחס אליו בחיוב בשל תמיכתו בהם במלחמה הקרה, כראש הצבא תמך בארגוני הקונטראס בניקרגואה, אימן אותם וארגן להם משלוחי נשק ותמיכה כספית, בדצמבר 1981 מונה לנשיא ארגנטינה לאחר שהנשיא המכהן רוברטו אדוארדו ויולה הודח על ידי החונטה, הוא המשיך לכהן במקביל כמפקד הצבא, בתקופת נשיאותו ערך רפורמות פוליטיות והתיר תחת מגבלות ביטוי של ההתנגדות למשטר הצבאי.
באפריל 1982 כבש צבא ארגנטינה את איי פוקלנד שנשלטו אז בידי בריטניה ושהשליטה עליהם הייתה במחלוקת חריפה בין שתי המדינות, רוב מדינות העולם ובהם ארצות הברית גינו את ארגנטינה על הפלישה, בארגנטינה עצמה נערכו הפגנות תמיכה בגלטיירי, ביוני 1982 פתחה בריטניה במבצע צבאי להשבת האיים לידיה וכבשה אותם. מספר ימים לאחר התבוסה של ארגנטינה סולק גלטיירי מהשלטון. כשנה לאחר מכן עם השבת הדמוקרטיה לארגנטינה הואשם בפני בית דין צבאי על הפרת זכויות אדם ועל ניהול כושל של המלחמה בפוקלנד. בשנת 1986 נמצא אשם בעניין המלחמה בפוקלנד וקיבל עונש מאסר ל-12 שנים. בשנת 1988 בעודו מרצה את עונש המאסר נשללו כל דרגתותיו הצבאיות. שנה לאחר מכן קיבל חנינה מהנשיא קרלוס מנם ושוחרר.
ביולי 2002 נפתחה נגדו חקירה בעניין פשעים שביצע בשנות ה-70 המאוחרות נגד אזרחים והוא הושם במעצר בית, באותה שנה התגלתה אצלו סרטן הלבלב וב-12 בינואר 2003 מת מן המחלה בבית חולים בבואנוס איירס.
ראמה העשירי, מלך תאילנד

משפחתו

המלך הוא בנם היחיד של ראמה התשיעי, מלך תאילנד ושל סיריקיט קיטיאקון. הוא נישא בשנת 1977 לבת-דודתו מצד אמו, לזוג נולדה בת אחת ב-1978. אולם בסמוך לנישואיו החל להתרועע עם שחקנית מפורסמת. אשתו החוקית סירבה להתגרש ממנו עד 1993, אז הגיש נגדה תביעת גירושין. במהלך המשפט האשים הנסיך דאז את אשתו כאחראית לכישלון הנישואין, אולם אשתו לא יכלה להגיב לאשמה זו, מפני שהחוק בתאילנד אוסר לפגוע בבית המלוכה. הוא נישא בשנית ב-1994 לפילגשו ואם חמשת ילדיו, אולם נישואים אלו הסתיימו לאחר שנתיים, כשאשתו נמלטה לבריטניה יחד עם בתה כשהוא מאשים אותה בניאוף. הוא חטף את בתו מבריטניה והשיב אותה לתאילנד.
ב-2001 נישא בשלישית לאחת מעובדות הארמון, נישואים אלו נשמרו בסוד עד 2005. מנישואין אלו נולד לו בן נוסף, שהוכתר כנסיך ובעקבותיו הועלתה אשתו לדרגת נסיכה. נישואים אלו הסתיימו ב-2014 בעקבות חשיפת פרשת שחיתות בקרב בני משפחתה של הנסיכה. הנסיכה איבדה את מעמדה המלכותי וקיבלה כפיצוי כ-200 מיליון באט.
ב-1 במאי 2019 נישא בפעם הרביעית לסוטהידה , שהייתה מפקדת המשמר המלכותי של וצ'יראלונגקון בדרגת לוטננט גנרל בשנים שקדמו לחתונה, לאחר מספר שנים של שמועות לא מאושרות על יחסים ביניהם.

דרגות ותפקידים רשמיים

המלך מחזיק בדרגת גנרל בצבא המלכותי של תאילנד, מרשל אוויר ראשי בחיל האוויר המלכותי התאילנדי ובדרגת אדמירל בצי המלכותי התאילנדי. אולם בחלוף השנים הפך תפקידו לבעל משמעות טקסית בלבד, אם כי בעבר שימש כטייס ב-F-16 פייטינג פלקון.
ככל שאביו הזדקן, החל הנסיך להשתתף יותר בטקסים שונים כממלא מקום אביו.
ב-2016 ירש את כס המלכות לאחר מות אביו, ובתום תקופת האבל, ב-4 במאי 2019, הוכתר באופן רשמי כמלך תאילנד.

ביקורת ציבורית

החוק בתאילנד אוסר על השמעת ביקורת על בית המלוכה, והנסיך בכללם. עם זאת, במשך השנים אורח חייו של הנסיך דאז עורר ביקורת ציבורית רבה. ב-2002 המגזין Far Eastern Economic Review‏ (FEER) פרסם תחקיר כי לנסיך ולראש הממשלה התאילנדי באותה העת, תאקסין צ'ינוואט עסקים משותפים. הממשלה הטילה איסור על הפצת המגזין בתאילנד וכתבי המגזין נעצרו. כתבה ב-The Economist באותה השנה בה נכתב כי הנסיך מוערך פחות בקרב אזרחי תאילנד מאשר אביו, גררה אף היא איסור על הפצת העיתון במדינה. ב-2010 התפרסמה כתבה בעיתון שתיארה את הנסיך כ"מתועב ומטיל מורא" וכ"בלתי צפוי עד כדי אקסצנטריות". במסמכים שנחשפו בפרשת קייבלגייט נמסרה הערכה בידי בכיר במשרד החוץ הסינגפורי כי הנסיך מהמר בקביעות.
ב-2009 חשף האתר ויקיליקס וידאו ממסיבת יום הולדת לכלב הפודל המלכותי, פו פו. בווידאו נראית רעייתו של הנסיך כשהיא חשופת חזה. הווידאו פורסם בין השאר בתוכנית טלוויזיה ברשת הטלוויזיה האוסטרלית ABC, המבקרת את התנהלות בית המלוכה התאילנדי.

מלך תאילנד

לאחר מותו של ראמה התשיעי, ב-13 באוקטובר 2016, הודיע מאהה כי יירש את כס המלוכה לאחר תקופת האבל. כחודש וחצי לאחר מכן, ב-29 בנובמבר באותה שנה, הוכר בידי ממשלת תאילנד כמלך, וב-1 בדצמבר 2016 קיבל על עצמו מאהה את תפקיד המלך באופן סופי. הכתרתו הרשמית נערכה ב-4 במאי 2019.