google/wiki40b huggingface dataset:
מיכאל סימון

ד"ר מיכאל (פריץ) סימון (19 בספטמבר 1901 - 1 באוקטובר 1976) היה ראש הטקס הראשון במדינת ישראל ומראשוני משרד החוץ הישראלי בין השנים 1948–1968.
משנת 1957 כיהן סימון כקונסול כללי בקנדה, ושגריר בפרו, אוסטריה ובוליביה.

גרמניה

סימון נולד בברלין בירת הקיסרות הגרמנית לאפרים גוטהולד סימון וססיליה לבית ליפמן, דור חמישי לרבי עקיבא איגר (הראשון) מהלברשטאדט. הוא גדל כבן למשפחה יהודית מתבוללת וכפטריוט גרמני. אחיו היו עקיבא ארנסט סימון, לימים חתן פרס ישראל בחינוך, והנס סימון. סימון היה פעיל ציוני בגרמניה.
בשנת 1918 סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה, ולמד באוניברסיטת הומבולדט של ברלין ואוניברסיטת גתה בפרנקפורט וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת טיבינגן על מחקרו בנושא "החינוך הגופני כגורם בחינוך הלאומי". בתקופת לימודיו באוניברסיטה נחשף לתנועה הציונית, הצטרף לאיגוד הסטודנטים הציונים בגרמניה, ונכלל בין חברי הנשיאות של האיגוד.
סימון היה פעיל בתנועת הספורט היהודית ונמנה עם חברי אגודת החתירה "עברייה".

ארץ ישראל

סימון עלה לארץ ישראל ב-1924. בתחילה שימש כמורה בבית הספר הריאלי בחיפה. בהמשך עבר לירושלים ועבד כמזכיר לגרמנית בהנהלה הציונית. כיהן במספר תפקידים בסוכנות היהודית, בהם מזכירו של דוד בן-גוריון, מזכירו של משה שרתוק, ונציג הסוכנות במצרים. 
סימון היה פעיל בארגון ההגנה מ-1929 בהיותו ממגיני רחביה. במהומות בין השנים 1936–1939 היה מפקד המקום.
בין השנים 1928–1934 עבד סימון בהוצאה לאור של "העיתון הרשמי של ממשלת פלשתינה (א"י)" שהוציאה לאור ממשלת המנדט.
עם הקמת המדינה מונה על ידי שר החוץ שרתוק לעמוד בראש מחלקת הטקס במשרד החוץ. בתפקידו זה היה סימון אחראי על קביעה ועיצוב כללי הטקס במדינת ישראל. בין השאר היה סימון אחראי על טקס העלאת עצמותיו וטקס קבורתו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל באוגוסט 1949, וכן על טקס השבעת הנשיא הראשון חיים ויצמן בפברואר 1949.
סימון פרסם לאורך השנים כמאה מאמרים בנושאי חינוך, היסטוריה, וכן על תולדות החינוך הגופני בעיתונות היומית והמקצועית בישראל, בעברית ובגרמנית. כתב מספר ערכים באנציקלופדיה העברית, ובהם הערך "דגל".
סימון נפטר בשנת 1976 ונקבר בירושלים.

משפחתו

סימון היה נשוי לחרמונה, בתו של האגרונום חיים מרגליות קלווריסקי. לזוג נולדו 2 ילדים.
וולאס קרותרס

ביוגרפיה

קרותרס נולד בברלינגטון, איווה וכבר כילד היה משקיע שעות רבות בביצוע ניסויים. בספטמבר 1915 החל ללמוד בקולג' טרקיו במיזורי. הוא החל את הקריירה המחקרית שלו ב-1924 כחבר פקולטה באוניברסיטת אילינוי. ב-1926 עבר לאוניברסיטת הרווארד וב-1928 החל לעבוד בדופונט ומונה לראש חטיבת הכימיה האורגנית בחברה. קבוצת המחקר של קרותרס ביצעה מחקר על פולימרים ובאפריל 1930 יצרה את הנאופרן, הגומי הסינתטי הראשון, ואת הפוליאסטר הראשון. בשנת 1934 הצליח ליצור סיבים של פוליאמיד, שנמצאו בעלי חוזק גבוה מזה של משי, ועמידים בשחיקה ובפני חומרים כימיים רבים. בשנת 1935 חברת דופונט רשמה פטנט על הפולימר החדש ועל תהליך ייצורו, ונתנה לו את השם המסחרי "ניילון", אשר גרם למהפכה בתעשיית הסיבים הסינתטיים. אף על פי שיצירת הניילון הייתה תוצאה של מאמץ קבוצתי, תפקידו של קרותרס בכך היה קריטי, ובשל כך המצאת הניילון נזקפת לזכותו.
קרותרס נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, והיה מועמד לפרס נובל.
קרותרס, שייתכן כי סבל מהפרעה דו-קוטבית, התאבד ב-1937 בשתיית ציאניד מהול במיץ לימון. הוא מת כשנתיים לפני השקתו המסחרית של סיב הניילון. קרותרס היה נשוי ואב לבת, אך מעולם לא זכה להכירה משום שנפטר כאשר אשתו הייתה רק בחודש השני להריונה.
הביוגרפיה של קרותרס נכתבה על ידי מאט הרמס, שעבד עמו במחלקת המחקר המרכזית של דופונט.
פרדוקס הביצה והתרנגולת

פרדוקס הביצה והתרנגולת, הוא פרדוקס נושן בעל משמעות מטאפורית: השאלה העומדת בבסיסו היא "מה הייתה קודם; הביצה או התרנגולת?". לשאלה זו היבטים אבולוציוניים, לוגיים ותאולוגיים כאחד.

התפישה האבולוציונית

התפישה האבולוציונית יוצאת כנגד ההנחה "כל ביצה של תרנגולת (ממנה בוקעת תרנגולת) הוטלה על ידי תרנגולת". לפי התפישה האבולוציונית, התרנגולת התפתחה מיצורים אחרים על ידי שורה של מוטציות גנטיות. באיזשהו שלב, קרתה המוטציה שבעקבותיה נוצרה התרנגולת כפי שהיא מוכרת היום, ומתוך ביצה שהוטלה על ידי משהו שאינו תרנגולת בקעה תרנגולת. אין זהות בין "ביצה של תרנגולת" בשני המובנים: ביצה שבקעה ממנה תרנגולת וביצה שהטילה תרנגולת. במובן מסוים, קושיית הביצה והתרנגולת היא מקרה פרטי של פרדוקס הערימה.
אם בשאלה "מה הייתה קודם" הכוונה ב"ביצה" היא לביצה שממנה בקעה תרנגולת אז לפי תורת האבולוציה הביצה קדמה, ואם הכוונה לביצה שאותה הטילה תרנגולת - התרנגולת קדמה. מאוחר יותר בהיסטוריה כבר לא היה הבדל בין שני המובנים של ביצה, ומכאן צמח הבלבול. כל זאת מבלי להתייחס לביצים שהטילו בעלי חיים אחרים (כגון הדינוזאורים) שקדמו לתרנגולת בהרבה.
בשנת 1990 אותר קן גדול ובו שרידים של 12 ביצים מאובנות השייכות לדינוזאור, אך בניגוד לשאר הביצים שהטילו הדינוזאורים - צורתן דומה לביצי תרנגולת, בעלות חלק עליון מחודד. רק בשנת 2008 שויכו הביצים לדינוזאור מסוג תרופוד, הנחשב לאב הקדום של העופות, ובכך נוצר הקשר האבולוציוני בין ביצת הדינוזאור לתרנגולת. חוקרים מתייחסים לגילוי זה כפריצת דרך בהבנת התהליך האבולוציוני שהביא להיווצרות הביצה, ובפרט מוכיח מבחינתם את הטענה כי הביצה קדמה לתרנגולת.

היישוב התאולוגי

על פי רוב הדתות, העולם נברא בנקודת זמן מסוימת וכלל מרכיבים הקיימים בעולם גם היום. בשלב מסוים נבראו בעולם התרנגולות. בכתבי הקודש לא מפורט תהליך בריאת התרנגולות. ייתכן שהאל, בניגוד לגרסה הסינתזיונית, ברא תרנגולת ללא קיומה של אף ביצה לפניה - יש מאין. תרנגולת זו, שקדמה לכל ביצה ממנה הגיעו צאצאיה.
בתורה מתוארת בריאת החיות. מפשטות סיפור הבריאה בו מוזכרות חיות ועופות בוגרים, עולה כי בעלי החיים נבראו בוגרים, ולכן התרנגולת קדמה לביצה. בדגש לגבי העופות שהמקרא מתאר איך שהמים השריצו נפש חיה, ועוף שמעופף על הארץ, לפיכך יוצא שהתרנגולת קדמה לביצה, שכן היא נבראה עם התכונות המאפשרות לה להתרבות, כמו שנאמר "והעוף ירב בארץ". 
על פי גישה אחת, ניתן לפרש את סיפור הבריאה בצורה סמלית, כך שימי הבריאה מתארים זמן ארוך יותר. על פי גישה זו, הפרדוקס ייושב כמתואר בפסקה הקודמת והמסקנה תהיה שהביצה ממנה בקעה תרנגולת נבראה לפני התרנגולת והביצה אותה מטילה התרנגולת נוצרה לאחר התרנגולת.
פיליפס אידווו

ביוגרפיה

אידווו נולד להורים ניגרים ברובע האקני שבלונדון. בבית הספר הוא גילה את כישרונו בכדורסל ובפוטבול, אולם תחום הספורט שבו הצליח בצעירותו יותר מכול היה אתלטיקה. בשנת 1997 זכה באליפות אנגליה לבתי ספר במקצה הקפיצה המשולשת ובאליפות איגוד האתלטיקה החובבני, וכן הגיע למקום רביעי באליפות אירופה לנוער.
בשנת 2000 סיים במקום שישי באולימפיאדת סידני ובשנה שלאחר מכן סיים במקום תשיעי באליפות העולם באדמונטון. במדליה הראשונה שלו בתחרות מסדר גודל עולמי זכה במשחקי חבר העמים הבריטי ב-2002, שם זכה במדליית כסף וקבע שיא אישי של 17.68 מ'. באותה שנה סיים במקום חמישי באליפות אירופה.
בשנת 2003 נפצע אידווו בברכו, פציעה אשר הצריכה ניתוח ואשר השביתה אותו למשך כל העונה. שאיפתו לחזור לכושר לקראת אולימפיאדת אתונה לא התממשה, כאשר פסל בשלוש קפיצותיו בגמר באותה אולימפיאדה.
במרץ 2006 זכה אידווו במדליית הזהב במשחקי חבר העמים במלבורן, אולם מאוחר יותר באותה שנה סיים רק במקום החמישי באליפות אירופה בבירמינגהאם. בשנת 2007, בהיעדרו של האלוף האולימפי כריסטיאן אולסון משוודיה, זכה אידווו באליפות אירופה באתלטיקה באולם בבירמינגהאם, תוך שהוא קובע שיא אליפות חדש של 17.56 מ'. ביוני אותה שנה זכה בתחרות ליגת הזהב באוסלו, ובחודש שלאחר מכן כבר נמנה עם שלושת קופצי המשולשת הטובים בעולם.

אלוף עולם באולם

ב-9 במרץ 2008 זכה אידווו בתואר העולמי הראשון שלו, אליפות העולם באתלטיקה באולם, אשר התקיימה באותה שנה בוולנסיה. באליפות זו שבר את השיא הבריטי ואת שיא חבר העמים בקפיצה משולשת באולם של ג'ונתן אדוארדס. למרות הצלחתו באליפות העולם באולם ובמשחקי חבר העמים, בחר אידווו להחליף את מאמנו ועבר להתאמן תחת אסטון מור. באולימפיאדת בייג'ינג זכה אידווו במדליית הכסף בקופצו 17.62 מטר, 5 ס"מ פחות מתוצאתו של נלסון אבורה מפורטוגל.

אלוף עולם

בתחילת עונת האתלטיקה של 2009 סבל אידווו שנית מפציעה בברכו ולא היה באפשרותו להגן על תוארו באליפות אירופה באולם. ברם, באוגוסט של אותה שנה באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה הוא זכה במדליית זהב תוך שהוא קובע שיא אישי חדש של 17.73 מטר, לפני נלסון אבורה (17.55 מטר) ואלקסי קופיו מקובה (17.36 מטר). באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2010 זכה במדליית זהב בשיא אישי חדש של 17.81 מטר. 
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית, בשנת 2011 זכה אידווו במדליית כסף בתוצאה של 17.77 מטר, אחרי כריסטיאן טיילור מארצות הברית (17.96 מטר) ולפני ויל קליי, אף הוא מארצות הברית (17.50 מטר). באותה שנה מונה לחבר מסדר האימפריה הבריטית על תרומתו לאתלטיקה.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים אידווו במקום 14 בתוצאה של 16.53 מטר ולא הצליח להעפיל לשלב הגמר.

חייו האישיים

אידווו ידוע בשל אופיו האקסצנטרי. הוא מחליף תדיר את צבע שיערו, בעל פירסינג במקומות שונים בפניו וצוחק צחוק מתפרץ בולט. יש לו חברה בשם קרליטה ושני ילדים.
צ'אלנג'ר 1

רקע

טנק המערכה הבריטי של שנות השישים, הצ'יפטיין, נבנה כדי להגן על מערב אירופה מטורי השריון הסובייטיים. למרות זאת, הודות ליתרונות במיגון וכח אש, השאה האיראני החליט לצייד את צבאו בצ'יפטיין. ואכן בשנות השבעים כבר היו מאות צ'יפטינים בשרות איראן, והאיראנים רצו עוד. יצרנית הצ'יפטיין, ויקרס, נענתה לדרישה ופיתחה את ה"שיר 1" וה"שיר 2" ("שיר" משמעו "אריה" בפרסית). ה"שיר 1" היה צ'יפטיין עם מנוע משופר ותיבת הילוכים אוטומאטית. ה"שיר 2" לעומת זאת היה עיצוב מתקדם בהרבה. בסופו של דבר, בעקבות קריסת משטר השאה, לא הגיע אף אחד מהטנקים האלה לאיראן. ה"שיר 1" שיוצרו הגיעו לירדן, וה"שיר 2" נכנסו לאחר שיפורים לשירות בריטי.

צ'אלנג'ר

הבריטים קראו לטנק החדש שלהם צ'אלנג'ר. השיפור העיקרי על פני הצ'יפטיין היה במיגון. שריון הפלדה ההומגנית הוחלף בסוג חדש של שריון- צ'ובהם.
צ'ובהם הוא שריון מורכב מודרני, העשוי ממתכות, חומרים קרמיים ואחרים. הצ'ובהם מאפשר מיגון טוב בהרבה משל הפלדה, ואופן הנחת הלוחות נותן לטנק צורה זוויתית שניתן לזהות בקלות. השיפור החשוב הנוסף היה החלפת מערכת המתלים, שאיפשרה עלייה במהירות ובעבירות. החסרון העיקרי היה במערכת בקרת האש, שלא הייתה שוות ערך לזו של שאר הטנקים המובילים בעולם. חסרונה העיקרי היה באיטיות ההפעלה ובכוונות גרועות. זאת אחת הסיבות שהצ'אלנג'ר 1 שרת תקופה קצרה יחסית בצבא הבריטי, ואחרוני הטנקים יצאו משירות הבריטים ב-1999.

מלחמת המפרץ

180 טנקי צ'אלנג'ר בריטיים נפרסו בערב הסעודית על מנת להשתתף במלחמת המפרץ הראשונה. הטנקים השתתפו בקרבות ויוחסו להם 300 השמדות של טנקים עיראקים, ללא אבדה אחת. כמו כן ידוע על השמדת טנק שבוצעה מטווח רחוק במיוחד – 3.2 קילומטר.

ייצוא לירדן

כפי שנאמר, ב-1999 הבריטים החליפו את טנקי הצ'אלנג'ר 1 בטנקי צ'אלנג'ר 2 החדישים. הבריטים חיפשו קונים לטנקים שיצאו משירות, בעיקר במזרח התיכון. החלטת הירדנים לקנות כמעט 300 טנקי צ'אלנג'ר 1 לא הייתה מפתיעה, בהתחשב בכך שצבא ירדן הפעיל גם את הצנטוריון והצ'יפטיין. הטנקים נכנסו לשירות בירדן תחת השם "אל חוסיין" כאשר ראשוני הטנקים הגיעו ב-1999 והאחרונים הגיעו כנראה ב-2002. הטנקים החליפו את הצנטוריונים המתיישנים של הירדנים, והם מהווים עליית מדרגה בכח השריון הירדני.
9K32 סטרלה-2

התפתחות הטיל

בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה פיתחה ברית המועצות טילי נ"מ גדולים וכבדים כנגד מפציצים גרעיניים. לאחר מלחמת קוריאה הבינו הסובייטים שעידן המלחמות הקונבנצינליות לא תם ושיש להשקיע גם בפיתוח מערכות נ"מ שיגנו על הכוחות המתמרנים. כתוצאה מכך החלו בפיתוח של מספר מערכות נ"מ שנתנו מענה לצורך זה. התוכנית הייתה לשלב חמש מערכות שונות המכסות את כל תחומי גובה הטיסה ומיועדות לרמות לחימה שונות, מרמת הגדוד ועד רמת החזית כולה.
המערכת שיועדה לרמת הגדוד הייתה טילי סטרלה-1 וסטרלה-2, כאשר שני הטילים נועדו להיות טילים משוגרי כתף. בסופו של דבר היה הסטרלה-1 כבד מדי והוחלט להרכיבו על גבי פלטפורמה ממונעת, שתפעל לצד תותחי השילקה. הסטרלה-2 אכן שימש כטיל כתף.
הפיתוח החל בשנת 1959 בחברת "טורופוב OKB" (לימים "קולומנה") כאשר פרטי המתחרה האמריקאי, ה"רדאיי" היו ידועים למפתחים וככל הנראה פיתוח הסטרלה-2 הושפע ממנו רבות. עם זאת לא הצליחו המהנדסים לבנות ראש-ביות דומה ל"רדאיי" ונאלצו לפתח ראש פשוט יותר.
גרסה ראשונה הוצגה כבר בשנת 1966, אך הגרסה הסופית של הסטרלה-2 נכנסה לבסוף לשירות רק בשנת 1968, חמש שנים לאחר המתוכנן.
בשנת 1970 נכנסה לשירות גרסה משופרת של הטיל שסימונה 9M32M, ולאחר מכן גרסה נוספת המהווה שיפור ניכר, שסימונה הוא סטרלה-3 וסימון הטיל שלה הוא 9M36. טיל זה סומן בנאט"ו SA-14.
לטיל גם גרסה ימית המסומנת בנאט"ו כ-SA-N-5.
מספר הטילים שיוצרו במהלך השנים מוערך בכ-50,000.

בישראל

כל המדינות המקיפות את מדינת ישראל מחזיקות בטיל. הטיל הופעל במלחמת ההתשה במצרים על ידי הסובייטים והמצרים. הכינוי העברי שלו היה "זרת" ובמצרים הוא כונה "חיה".
במלחמת יום הכיפורים הופעל הטיל בצורה מוצלחת ביותר לדידם של צבאות ערב. תוכנית ההפעלה הייתה כי כאשר מנמיך מטוס חיל האוויר טוס כדי להתחמק מטילים גדולים יותר, תוקפים אותו תותחי הנ"מ המתנייעים וטילי הסטרלה שהיו משוגרים על ידי חיילים רגלים שהחזיקו בטיל בתוך מסגרות הגדודים והחטיבות הערביות. הטיל המשיך להיות בשימוש כוחות הצבא הסורי גם במבצע שלום הגליל.
גם ארגון ה"חזבאללה" עשה שימוש בטילי "סטרלה".
ב- 6 במאי 2001 לכד חיל הים הישראלי את ספינת הנשק "סנטוריני" שהייתה אמורה להעביר את מטענה לרצועת עזה. על סיפון הספינה נמצאו 4 טילי "סטרלה".
ב-28 בנובמבר 2002 ניסו מחבלים להפיל מטוס נוסעים ישראלי של חברת ארקיע כאשר המריא משדה התעופה במומבסה. המחבלים שיגרו לעבר המטוס שני טילי "סטרלה", אך הטילים החטיאו.
במהלך השנים הוברחו לרצועת עזה טילי "סטרלה". באוקטובר 2012 נעשה שימוש בטיל מסוג זה נגד כלי טיס של חיל האוויר הישראלי, אז החטיא הטיל שנורה מרצועת עזה את מטרתו. במבצע צוק איתן בעזה ביולי 2014 השתמשו פעילי החמאס בטילים מסוג זה נגד מסוקים ומטוסים של חיל האוויר אך כל הטילים החטיאו את מטרתם.
במערכת הביטחון הישראלית קיים חשש שטילי סטרלה יוברחו מרצועת עזה לשומרון, ומשם יוכלו לפגוע במטוסי נוסעים בנתב"ג.
האמברסונים המופלאים

העלילה

הסרט מספר את קורותיהם של האמברסונים, משפחה בת המעמד העליון המתגוררת באינדיאנפוליס. יום אחד, מושפלת אם המשפחה בפומבי על ידי מאהבה, הממציא יוג'ין מורגן (ג'וזף קוטן). היא שמה קץ למערכת היחסים ביניהם ומחליטה להינשא לוילבור מינאפר השטחי (דונלד דילווי). אנשים בעיר משוכנעים כי לא ייתכן שאיזבל מאוהבת בוילבור. יש לה בן אחד, ג'ורג מינאפר (טים הולט), אותו היא מפנקת. כשג'ורג' גדל, כמהים רבים בעיר שיגיע היום שבו הילד היהיר והלא בוגר של אמא "יבוא על עונשו".
מאוחר יותר, כששב ג'ורג' מן הקולג', מכינים לכבודו אימו וסבו (ריצ'רד בנט) קבלת פנים חגיגית. בין האורחים ניתן למצוא את יוג'ין המזדקן, שהוא כיום יצרן מכוניות משגשג. הוא מביא עמו את ביתו לוסי (אם בקסטר). ג'ורג' נמשך מיד ללוסי אולם הוא מתעב את יוג'ין, במיוחד לאחר שהוא לומד מדודו ג'ק אמברסון (ריי קולינס) ומדודתו פאני (אגנס מורהד) שיוג'ין ואיזבל אימו היו בעבר זוג.
לאחר מותו של וילבור מינאפר מחליט יוג'ין לבקש את ידה של איזבל האלמנה. הפעם הזו היא נענית להצעה, אולם ג'ורג' באנוכיותו משפיע על אימו להשיב את פניו של יוג'ין ריקם. גישתו הזחוחה של ג'ורג' מובילה לטרגדיה עבור כולם ולבסוף הוא בא על עונשו.

ההפקה

אורכו של הסרט לאחר העריכה המקורית היה 135 דקות. ולס חש כי יש לקצר אותו לאחר שזכה לתגובות מעורבות מצד הקהל בהצגה מוקדמת. עורכו של הסרט רוברט וייס הסיר ממנו דקות אחדות. הסרט הועמד להקרנה מוקדמת בשנית, אולם לא חל שיפור בתגובת הקהל. כתוצאה מכך מחקה RKO ארבעים דקות נוספות וצילמו מחדש את קטע הסיום. הם החליפו את גירסתו המקורית של ולס בסיום שמח יותר, שדמה לזה של טארקינגטון. ולס לא אישר את הקיצוץ, אולם מכיוון שהוא עבד סימולטנית על פרויקט אחר של RKO בברזיל, כשל לבסוף ניסיונו להגן על גירסתו המקורית. פירוט ריבו של ולס על העריכה מפורט בסרט התעודי משנת 1993 It's All True.
הקטעים שהוצאו מהסרט הושמדו מאוחר יותר, על מנת לפנות חלל בארכיון. העתק של העריכה הגסה נשלח לוולס בברזיל. העותק נחשב כאבוד יחד עם עותקים מהטרום בכורה. רוברט וייס טוען שהמקור לא היה טוב יותר מהגרסה הערוכה. 
האמברסונים המופלאים הוא אחד הסרטים המוקדמים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע שבו מוקראים כל הקרדיטים על ידי קול בלתי נראה. הקרדיט היחידי שנראה על המסך הוא הלוגו של RKO, הכיתוב "A mercury Production by Orson Welles" ולבסוף כותרת הסרט "האמברסונים המופלאים", כל אלו נראים ממש בתחילת הסרט. בסיום הסרט מכריז קולו של ולס את כל הקרדיטים העיקריים. כל שחקן בסרט מופיע כשוולס משמיע את שמו. בעודו קורא כל קרדיט טכני נראית מכונה כמבצעת תפקיד זה, כלומר ברגע שוולס מודיע "צליל הוקלט בידי", מגיחה קונסולה להקלטת צליל למסך. קטעים ראויים לציון הנעדרים מהקרדיטים הם "מוזיקה בידי ברנרד הרמן". הרמן התנגד בחריפות שהמנגינה שלו תיערך והקטעים שהלחין הוחלפו בידי מוזיקה מאת רוי ווב, לכן הוא דרש ששמו יוסר מן הקרדיטים.
צוות אוויר (סדרת טלוויזיה)

תקציר עלילת הסדרה 

"בחורה מאחורי הגה המטוס — מה כבר יכול להיות יותר גרוע?", חשב לעצמו הטייס אלכסיי קולאגין, עד שפחדיו התממשו. פולינה אובצ'קינה היא בוגרת בית הספר לטייס, היא חכמה, יפה ועקשנית ומאלצת אותו לעבור מהטסת מטוסי מטען, להטסת מטוסי נוסעים אזרחיים בחברת התעופה "תענוג אוויר" (ברוסית: Восторг Авиа), בעוד היא משמשת כטייסת משנה; בשביל פולינה, קולאגין הוא ההזדמנות האחרונה שלה לשכלל את כל מה שלמדה בתאוריה ובסימולציות הטיסה, זאת משום שטייסי חברת התעופה "תענוג אוויר" לא מוכנים לחלוק את המטוס שלהם עם אשת מקצוע בעקבים גבוהים.
ובזמן שפולינה מנסה להתיידד עם השותף החדש, קולאגין קושר מזימות כיצד להיפטר ממנה ולחזור לטיסות המטען שלו.
גופרית שש פלואורידית

ישומים

בכל שנה מיוצרים מעל 10,000 טון SF6, מהם כ-8,000 טון משמשים למשימות בידוד חשמלי בתעשיית החשמל. שימושים נוספים הם כגז אינרטי ביציקות מגנזיום וכמילוי לחלונות זכוכית כפולה.

תווך דיאלקטרי

SF6 משמש בתעשיית החשמל כתווך דיאלקטרי גזי עבור מפסקי זרם במתח גבוה, מיתוג ומכשירים חשמליים אחרים. SF6 בלחץ 5-6 בר משמש כמבודד במסדרים חשמליים מבודדי גז (GIS) ומאפשר הקטנה משמעותית של גודל הציוד, עקב ההתנגדות הגבוהה יחסית לזו של מבודדים אחרים (אוויר, חנקן, שמן). 
ציוד חשמלי מבודד גז עמיד יותר להשפעות זיהום ואקלים, וכן אמין יותר בפעולה ארוכת הטווח בשל סביבת ההפעלה המבוקרת שלו. חשיפה לקשת חשמלית אמנם מפרקת את מולקולות ה-SF6, אך רוב מוצרי הפירוק נוטים ליצור מחדש במהירות את ה-SF6 בתהליך של "ריפוי עצמי". יחד עם זאת, תוצר לוואי של התגובה בעת קשת חשמלית הוא S₂F₁₀, גז רעיל מאוד, עם רעילות דומה לפוסגן. 
בגז נעשה שימוש גם לבידוד באספקת מתח גבוה של מאיצי החלקיקים, כגון במחולל ואן-דה-גראף ופלטרון, וכן במיקרוסקופ אלקטרונים במתח גבוה.

שימוש רפואי

SF6 משמש כטמפונדה או לסתימת חור ברשתית העין במקרה של ניתוק רשתית. הגז לא זז בחלל העין, מכפיל את נפחו תוך 36 שעות, ונספג כולו בדם תוך 10-14 ימים.
SF6 משמש גם כחומר ניגוד לאולטרה סאונד לצורך הדמיה של כלי דם. מיקרו-בועיות של הגז בתוך נוזל מוזרקות לדם ובכך מבליטות את כלי הדם לאולטרה סאונד. טכניקה זו משמשת בעיקר לזיהוי כלי דם בגידולים.
צבי אלימלך שפירא

הולדתו

נולד ביאבורניק שבגליציה. אביו, רבי פסח לנגזם, היה מלמד תינוקות. צאצא של רבי שמשון מאוסטרופולי שנהרג בגזרות ת"ח ת"ט. אמו, איטה, הייתה אחייניתם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי משולם זושא מאניפולי. לפניו נולדו להוריו מספר ילדים, שנפטרו בילדותם. מסופר כי בניסיון למנוע גם את מותו של הרך העתידי, התייעצה אמו עם דודה, רבי אלימלך מליז'נסק. ר' אלימלך הבטיח לאחיניתו שייוולד לה בן זכר שיחיה ויאיר את העולם בתורתו הקדושה, והורה לה לתת לילד את שמו (כלומר אלימלך) כסגולה לאריכות ימים. מאחר שביהדות האשכנזית לא מקובל לתת לאדם שם של אדם חי, הוסיפו הוריו לשמו של התינוק את השם צבי (הרש). רבי אלימלך אמר שהדבר פגע בחצי ממעלתו של התינוק כי צבי אינו מלך, ולכן יהיה חצי מלך (השם אלימלך היה נקרא בפי היהודים מלך).
יש הטוענים שהחליף את שם משפחתו מלנגזם לשפירא על מנת להתחמק משרות צבאי. היה נשוי לחנה מינדל בתו של הרב שמואל מינדל מציטש.

פעולתו

מתלמידי החוזה מלובלין ורבי מנחם מנדל מרימנוב, ואחריהם המגיד רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ ורבי אברהם יהושע השל מאפטא (מחבר ה"אוהב ישראל"). קשרים קרובים היו לו עם תלמידי בית-מדרשו של החוזה מלובלין ובראשם רבי נפתלי צבי מרופשיץ ורבי צבי הירש מזידיטשוב.
שימש ברבנותן של דינוב (שם היה מרכז חצרו) רוביטש, סטריז'וב, האליטש , ומונקאץ שאז הייתה חלק מהונגריה. פעל רבות להפצת תורת הקבלה ונלחם בחריפות נגד המשכילים.
בזמן כהונתו במונקאץ אסר על פיטום אווזים משום צער בעלי חיים, ולכן עורר עליו את חמתם של פרנסי העיר ונאלץ לעזוב את מונקאץ ולחזור לדינוב. נהג לחתום על מכתביו בחתימה "האוהב הנאמן לכל ישראל, דורש טוב לעמו".
נפטר בדינוב בי"ח בטבת תר"א (11 בינואר 1841) בגיל 58, והשאיר שלשה בנים ושלוש בנות. בנו רבי דוד (1804 - 1874), מילא את מקומו כאדמו"ר בדינוב.

צאצאיו ומורשתו

ממנו יצאה שושלת דינוב, שהתפצלה למספר חצרות, בהן חסידות מונקאטש וחסידות בלאז'וב הקיימות עד היום.
רבים מצאצאיו כיהנו כרבנים וכאדמו"רים.
היקום האלגנטי

תוכן

הספר מתחיל בסקירה קצרה של הפיזיקה הקלאסית, ומתמקד בקונפליקטים המרכזיים בה. גרין קובע קשר תולדי בין תורת המיתרים כאמצעי לשילוב העולם ההסתברותי של המודל הסטנדרטי של פיזיקת חלקיקים, והדטרמיניזם של מכניקה קלאסית של העולם המאקרוסקופי. גרין דן בבעיה המהותית של הפיזיקה המודרנית: איחוד של תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין ומכניקת הקוונטים. גרין טוען שתורת המיתרים היא הפתרון לסתירה בין שתי התאוריות. לעיתים קרובות גרין משתמש באנלוגיות וניסויי מחשבה כדי לאפשר להדיוט להשלים עם התאוריה שיש לה פוטנציאל ליצור תאוריה מאוחדת של הפיזיקה.
חמש דקות של גן עדן

עלילה

הסרט נפתח בלורגאן שבצפון אירלנד בשנת 1975 בתקופת הצרות. בצפון אירלנד שוררת מתיחות רבה, כאשר הצבא הרפובליקני האירי שם לו למטרה את נאמני הכתר הבריטי אשר מבצעים פעולות נקם כנגד קתולים אותם הם מזהים כרפובליקנים מיליטנטיים. אליסטר ליטל, צעיר פרוטסטנטי בן 17, אשר מנהיג תא בכוח המתנדבים מאלסטר, משתוקק להיות פעיל בעימותים. הוא וחבורתו מקבלים אור ירוק להרוג אדם קתולי צעיר בשם ג'יימס גריפין, כתגמול ואזהרה לאחרים. כאשר הפעולה יוצאת לדרך הם מגיעים במכונית גנובה אל היעד, וג'ו גריפין - אחיו הצעיר בן השמונה שמשחק בכדור על המדרכה - צופה באימה כיצד אחיו נהרג. אליסטר הולך לכלא למשך 12 שנים, בעוד משפחת גריפין מתפרקת כולה, אמו של ג'ו מאשימה אותו על כך שעמד מן הצד ולא עשה דבר להגנת אחיו.
בשנת 2005 שלושים ושלוש שנים לאחר הרצח, הסכם שלום נחתם בצפון אירלנד, אליסטר ליטל וג'ו גריפין בדרך להיפגש, מול המצלמה של תוכנית בטלוויזיה, במטרה להתפייס. אליסטר ליטל ריצה את עונשו, ובכלא אף הפך לפעיל פיוס ומטיף לשלום ודו קיום, אבל ג'ו גריפין לא מגיע לפגישה במטרה ללחוץ יד. ללא ידיעת צוות ההפקה, הוא מתכוון לרצוח את רוצח אחיו במהלך הפגישה המצולמת, על מנת לזכות בחמש דקות של גן עדן. עם זאת, הוא הופך להיות רגשי ממש לפני הפגישה ודורש להסיר את המצלמות, דבר המאיים להכשיל את הפרויקט.
לאחר מכן, אליסטר ליטל מסכים להיפגש עם גריפין בבית הישן של האחרון. גריפין מנסה לדקור את ליטל וקופץ עליו מאחור. ליטל מתמודד עם גריפין, ושניהם נופלים דרך החלון, ובסופו של דבר הם שוכבים יחד על המדרכה בחוץ. השניים נפצעים.
זמן קצר לאחר מכן, גריפין משתתף בקבוצת תמיכה. הוא חולק עם הקבוצה את רצונו להיות אבא טוב לבנותיו והוא בוכה. בסופו של דבר, הוא מתקשר לליטל להודיע לו, "אנחנו סיימנו".

ההשראה לסרט

הסיפור המתואר בסרט הוא סיפור שהתרחש במציאות וכל פרטיו מדויקים אך הפגישה הדמיונית לא התרחשה מעולם, בביקורו בישראל התראיין אליסטר ליטל (הפעיל כיום למען השלום וסיום סכסוכים מקומיים) לעיתונות הישראלית וסיפר:"במציאות עדיין לא נפגשנו - אני לא חושב שאנחנו מוכנים לזה. אבל כן נוצר בינינו קשר דרך היברט. אני הייתי יושב עם אתו ארבע או חמש שעות ומספר, ואז הוא היה הולך אל ג'ו ונותן לו לקרוא את זה. אני מצדי הייתי מקבל את מה שהוא סיפר. זה נמשך שנתיים. אבל בנוסף לזה הייתי שומע, בפעם הראשונה, מה הוא חושב על החוויות שלי מאז הרצח, והוא היה שומע מה אני חושב על החיים שלו. חשוב לציין ששנינו הסכמנו שאין כאן עניין של מחילה ושל פיוס. אבל היה שינוי, ואני חושב שזה היה שינוי חיובי".
איגוד המתכננים בישראל

איגוד המתכננים בישראל הוא ארגון המייצג את אנשי המקצוע העוסקים בתכנון ערים, אזורים וסביבה בישראל. 

איגוד המתכננים בישראל נוסד בשנת 1965 תחת השם: האיגוד לתכנון סביבתי בישראל והוא מייצג ומאחד את העוסקים בתכנון ערים, אזורים וסביבה בישראל, מהמגזר הציבורי, הפרטי והאקדמי. איגוד המתכננים הוא אחד מהארגונים המקצועיים בתחום התכנון והבנייה המוכרים על ידי משרד הפנים ובחקיקה והוא בין הגופים הממליצים על נציגים למוסדות התכנון, המועצה הארצית, ועדות התכנון המחוזיות, המקומיות והנושאיות. באיגוד חברים מתכנני ערים ואזורים, גאוגרפים, אדריכלים, כלכלנים, משפטנים, סוציולוגים, מומחים למדיניות ציבורית, סטטיסטיקאים ועוד. מטרת האיגוד היא לייצג מבחינה מקצועית את ציבור המתכננים בישראל ולהפיץ את הידע המקצועי בתחום.
הפעילות השוטפת של האיגוד כוללת ערבי ומפגשי עיון ודיון, כנס שנתי מקצועי וסיורים מקצועיים לחברי האיגוד. החברים מקבלים מידע שוטף באמצעות הניוזלטר השבועי "מה בתכנון". בין השאר מתקבל ומופץ מידע גם על פעילויות בחו"ל ומידע מאיגודים מקצועיים אחרים עימם משתף איגוד המתכננים פעולה ובהם: עמותת האדריכלים, ארגון אדריכלי הנוף, האיגוד הישראלי למדעי האזור, מרכז השל, האגודה הגאוגרפית הישראלית והאיגוד הבינלאומי לתכנון ערים ואזורים (ISOCARP) בו איגוד המתכננים רשום כחבר מן המניין. לאיגוד אתר אינטרנט בו קיים פנקס המתכננים, הכולל מידע על החברים. 
בנוסף מייצג איגוד המתכננים את ציבור המתכננים בדיונים על הרפורמה בתכנון ומתערב במכרזים ובחוקים אשר עלולים לפגוע באיכות התכנון, או בזכויות המתכנן.

המבנה הארגוני

את ענייני האיגוד מנהל ועד נבחר. לצד הוועד פועלות מספר ועדות: ועדת קבלה, ועדת ביקורת, בית דין. כיום בראש האיגוד עומד האדריכל עמוס ברנדייס, ובתפקיד סגן היו"ר משמשים אדריכלית עדנה לרמן ומתכנן גיא קב-ונקי.

פעילויות קיימות ומתוכננות

הפעילויות השוטפות של האיגוד כוללות ערבי ומפגשי עיון ודיון, כנס מקצועי שנתי המקתיים באחת מהאוניברסיטאות וכן סיורים מקצועיים לחברי האיגוד. בין השאר מתקבל ומופץ מידע גם מאיגודים מקצועיים אחרים עמם אנו משתפים פעולה וביניהם: עמותת האדריכלים, מרכז השל, האגודה הגאוגרפית הישראלית, וגם האיגוד הבינלאומי לתכנון ערים ואזורים (ISOCARP) - בה איגוד המתכננים בישראל רשום כחבר מן המניין. בנוסף מוציא הארגון את ביטאון "תכנון" מדי שנה.

אמנת המתכננים

לאיגוד המתכננים אמנה המתחייבת לחברה ולקהילה, לצמיחה ולשגשוג, למקום ולמרחב הציבורי, לסביבה ולבריאות הציבור, למגוון תרבותי ולהתחדשות, לניידות יעילה, למחוביות לעיר ולשטחים הפתוחים, לתכנון בר-קיימא, למסגרות החוק ולאיכות השלטון, לשיתוף הציבור, למקצועיות רב-תחומית ולאתיקה וכן לאיכות.

הרפורמה בארגון

כיום הארגון פועל בתור ארגון מתנדבים ובשנת 2018 הוצעה לראשונה רפורמה בכדיי להפוך את האירגון לאיגוד מקצועי זאת למרות שעדיין אין בארץ מספיק בתי ספר ללמוד המקצוע והשתלמות מקצועית מספקת לעומת מדינות אחרות.