google/wiki40b huggingface dataset:
לה רוזי

לה רוזי (בצרפתית: Institut Le Rosey) הוא בית ספר פרטי ליד העיר רול שבשווייץ, הנחשב לבית הספר היקר ביותר בעולם. בית הספר נוסד בשנת 1880.

אודות

בית הספר הוקם בשנת 1880 על ידי פול-אמיל קרנל (Paul-Émile Carnal), בטירה Château du Rosey מהמאה ה-14.
בבית הספר ישנו חוק שאוסר על יותר מ-10% מהתלמידים לבוא מאותה ארץ מוצא ולכן הרכב התלמידים הוא הטרוגני. כל התלמידים מחויבים ללמוד בעבור הבגרות הצרפתית (baccalauréat) או הבגרות הבינלאומית (International Baccalaureate). בבית הספר לומדים כ-330 בנים ובנות שעליהם ממונים כ-150 חברי צוות.
לבית הספר שני קמפוסים הנמצאים במקומות שונים ברחבי שווייץ. קמפוס ראשי בטירת לה רוזי וקמפוס נוסף לתקופת החורף. נכון לשנת 2011 מחיר שנת לימודים בבית הספר הוא כ-106,000 דולר, בבית הספר נמצא אתר סקי פרטי והוא ידוע בכך שבני מלוכה ועשירי אירופה נוהגים להתחנך בו.
בין הבוגרים המפורסמים של לה רוזי נכללים: ג'וליאן קזבלנקס, אלברט המונד ג'וניור, ג'ון הולט, ז'ו דסאן, טום ארנולד, ריצ'רד הלמס, חוזה פרר, ניקולאס ברגרואין, אלברט השני, מלך בלגיה, רנייה השלישי, נסיך מונקו, חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, מארי שנטל, נסיכת יוון, הנסיך אדוארד, דוכס קנט, גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג, וינסטון צ'רצ'יל (הנכד של ראש הממשלה), פואד השני וניקולס נגרופונטה.
שביל החלב

מערכת השמש

מערכת השמש שבה אנו נמצאים מצויה במרחק כ-26,000 שנות אור ממרכז הגלקסיה, בערך במחצית הדרך בין המרכז לבין שולי הגלקסיה, על ה"זרוע" המורכבת מגז, אבק וכוכבים הקרויה זרוע אוריון. ביחס למימד הצר של הגלקסיה, השמש נמצאת קרוב למישור של הדיסקה. עובדה זו גורמת לכך ששביל החלב, כפי שהוא נראה בשמים, חוצה את כיפת השמים השלמה לשתי כיפות בקירוב זהות.
זמן ההקפה של השמש את מרכז הגלקסיה הוא כ-200 מיליון שנה.

סביבת הגלקסיה

לשביל החלב כ-20 גלקסיות לווייניות המקיפות אותה, כאשר חלק משמעותי מתוכן מקיפות אותה באותו מישור הקפה הניצב למישור הגלקסיה. בין גלקסיות הלוויין המקיפות את שביל החלב במישור זה נמצאות שתי גלקסיות הלוויין הגדולות ענן מגלן הגדול וענן מגלן הקטן, וכן הגלקסיות הננסיות גלקסיית הדובה הקטנה הננסית, גלקסיית אריה הננסית II, גלקסיית דרקון הננסית, גלקסיית תנור הננסית, גלקסיית סקסטנט הננסית וגלקסיית שדרית הננסית. גם גלקסיית פסל הננסית מקיפה את שביל החלב באותו המישור, אך כיוון התנועה שלה הפוך לכיוון של שאר גלקסיות הלוויין שבמישור זה. גלקסיית הלוויין הקרובה ביותר לשביל החלב, גלקסיית קשת האליפסואידית הננסית, וגלקסיית הלוויין הרחוקה ביותר משביל החלב, גלקסיית אריה הננסית I, לא נמצאות במישור זה.
גלקסיית שביל החלב מצויה בקבוצת גלקסיות המכונה "הקבוצה המקומית", שבו נכללת גם גלקסיית אנדרומדה. קבוצה זו היא אחת מאלפי קבוצות וצבירים בצביר-על הבתולה.
בעוד כ-4 מיליארד שנה עתידות אנדרומדה ושביל החלב להיפגש אחת בשנייה, ובתהליך שייקח כשני מילארד שנה נוספות, הן יתמזגו לכדי גלקסיה אחת בעלת ליבה אחת .
גוש טלמונים

גוש טלמונים (גם: גוש דולב-טלמונים) הוא גוש התיישבות הנמצא בשומרון, במערב חבל מועצה אזורית מטה בנימין, ומכיל את ההתנחלויות דולב, נחליאל, טלמון, נריה וכרם רעים ואת המאחזים חרשה, חורש ירון והיישוב זית רענן. הגוש ממוקם כ-3 ק"מ מערבית צפונית לרמאללה, 12 ק"מ מצפון-מזרח למודיעין, וכ-20 ק"מ מצפון לירושלים, באזור צפון-מערב הר יהודה וגובהו נע בין 560 ל-770 מטרים מעל פני הים. עקב מיקומו הגבוה, ניתן לצפות ממנו על רצועת החוף של מדינת ישראל ובתוכה גוש דן.

היסטוריה של גוש טלמונים

הקמת הגוש החלה עם הקמת היישוב דולב בשנת 1983 עם עליית 5 משפחות הראשונות, ואחריהם עוד 12 משפחות שהיוו את הגרעין הראשוני לביסוס ההיאחזות בקרקע.
כשנה לאחר מכן בשנת 1984, עלו לקרקע ראשוני המתיישבים של היישוב נחליאל. בשנת 1989, הוקם היישוב טלמון על ידי מועצת יש"ע במסגרת מבצע "להכניס שמיניה לאש"ף", שמטרתו הייתה להקים 8 יישובים חדשים.
כשנתיים לאחר הקמת טלמון, בשנת 1991 הוקם היישוב נריה (שנקרא תחילה טלמון ב' או טלמון צפון ונחשב פורמלית כחלק מטלמון, ומכאן הכינוי טלמונים), וכ-6 שנים לאחר מכן בשנת 1997 הוקם המאחז חרשה, השייך אף הוא לטלמון.
בסקר של המטה הלאומי בליכוד משנת 2011 כונה האזור בשם "גוש עוטף נתב"ג". לאחר מכן הפך כינוי זה לנפוץ בקרב חברי כנסת ושרים מהצד הימני של המפה הפוליטית, ככל הנראה כדי לקדם שינוי תודעתי ציבורי ביחס לאזור, על ידי הצגת העובדה שניתן מהישובים הנ"ל לצפות על נתב"ג, למרות המרחק האווירי, גוש היישובים הזה רחוק יחסית מנתב"ג (כ-25 ק"מ).

הגישה לירושלים

כביש הגישה המקורי לירושלים עובר דרך הכפרים דיר אבזיע, עין עריק, וביתוניא ומשם לגבעת זאב ולירושלים. בשנת 1996, במסגרת הסכמי אוסלו, הועברה ביתוניא לשליטת הרשות הפלסטינית. בעקבות כך, נסללה דרך העוקפת את ביתוניא, אשר מהווה חלק מכביש 450 שמתחבר לכביש 443. בשנת 2000, פרצה האינתיפאדה השנייה, והכביש נסגר לתנועת ישראלים. כתוצאה מכך, זמן הנסיעה התארך משמעותית (בכשעה וחצי הלוך וחזור) עקב נסיעה בדרכים חלופיות. סגירת הכביש פגעה במרקם חייהם של התושבים. התושבים אף עתרו לבג"ץ, שהורה לנציגי העותרים להציע חלופות ולצה"ל לבחון אותן. קיימת תוכנית לסלילת כביש מגוש דולב טלמונים לכיוון כביש 443.

חינוך

בכל יישוב ישנם מעוני-יום וגני ילדים. הבנים של יישובי הגוש לומדים בבית ספר יסודי ביישוב טלמון ואילו הבנות לומדות בבית ספר יסודי ביישוב דולב. כמו כן, ביישוב נריה קיים תלמוד תורה וגם אולפנה.
בדולב נמצאת אולפנה המיועדת לקלוט בנות ממשפחות מצוקה. הבנות מתחנכות באולפנה, כאשר לכל בת מוצמדת משפחה מלווה העוזרת לה בחיי היום-יום. אולפנת דולב זכתה בשנת 2007 בפרס החינוך הארצי, בזכות הצלחתה לממש הלכה למעשה את חזונה: הוצאת התלמידה ממעגל הרווחה והמצוקה ובניית זהות עצמית יציבה בהמשך דרכה. פרסים דומים הוענקו בשנים 2010 ו-2012.
ביפוביה

ביפוביה היא פחד, רתיעה, ביטול או אפליה נגד ביסקסואלים. רוב צורות ההומופוביה והלסבופוביה משפיעות גם על ביסקסואלים אך ישנם סטראוטיפים ספציפיים לביסקסואליות.

צורות של ביפוביה

חלק מהצורות של ביפוביה קיימות בכלל החברה חלק רק בקרב הקהילה הגאה וחלק רק בקרב הטרוסקסואלים. ביפוביה בקרב הטרוסקסואלים מבטאת סלידה כלפי הסטייה מנורמות המגדר. ביפוביה בקרב הומוסקסואלים ולסביות מזהה ביסקסואלים כמשמרים את זכויות היתר של הציבור ההטרוסקסואלי בעודם נהנים גם מההטבות של שייכות לקהילה הלהט"בית.

מיניות יתר

ישנן מספר תפיסות מחשבתיות ביפוביות שקשורות בתפסיה שהם מיניים יתר על המידה לדוגמה שביסקסואלים הם מופקרים מינית פוליגמים או פוליאמורים. ההנחה בעיקר כלפי נשים ביסקסואליות שהיו מעונינות להשתתף בסקס עם זוג סטרייטים "שלישייה" והצעות חוזרות לכך. העברת מחלות מין ובמיוחד איידס מהקהילה ההומוסקסואלית לציבור ההטרוסקסואלי או לקהילה הלסבית, וכו'. סטראוטיפ נפוץ הוא שביסקסואלים נמשכים לשני המינים, ועל כן מוכנים לקיים יחסי מין ללא אבחנה. לעיתים אף מצוירת הדמות של הביסקסואל כחלק מתאוות כוח וניצול. ייצוג זה מופיע בשלל יצוגים בהן הדמות הרעה משתמשת במיניות ביסקסואלית כחלק מהיכולת לשלוט בשאר הדמויות. לדוגמה מופע הקולנוע של רוקי.
למרות שחלק מהביסקסואלים אכן אינם מונוגמיים או נהנים מפעילויות כגון שלישיות אין אלו מרכיבים של הקהילה והרבה פעמים ההפרזה בשכיחות של התופעות האלו גורמת לדעות קדומות כלפי חברי הקהילה.

אופנת הביסקסואליות

חלק מהביקורת נגד ביסקסואליות מתייחסת לאופנת הביסקסואליות (bisexual chic) שנפוצה בשנות השבעים בקרב גברים, ובשנות התשעים והאלפיים בקרב נשים. מבקרים טוענים שהיקף הביסקסואליות מנופח על ידי בני נוער וצעירים שאינם אלא מחקים סלבריטאים ביסקסואלים, בעיקר מוזיקאים ושחקנים, או שביסקסואליות היא שלב חולף בהתפתחות המינית, בו צעירים מתנסים בחוויות מיניות שלא יחזרו עליהן בבגרותם. לטענת חברי הקהילה התופעה נובעת דווקא משחרור יחסי בקרב בני הנוער ביחס למיניות שלהם כמו גם עליית המודעות לאופצייה להיות ביסקסואל או ביסקסואלית.

נזקי הביפוביה

בין נזקי הביפוביה ניתן למצוא: מתקפות פיזיות והשפלה שמסכנים את חייהם של חברי הקהילה. בריאות לקויה עקב חוסר הנגשת מידע ביחס למחלות מין וגם עקב פגיעה במצב הנפשי הנובעת מחוסר קבלה ותחושה שגם בתוך הציבור הכללי וגם בקהילה הגאה אין לביסקסואלים מקום. כמו כן נמצא שלביסקסואלים יש יחסית הרבה בעיות במציאת עבודה במשרה מלאה, אחוזי דיכאון ואובדנות גבוהים גם יחסית לשאר הקהילה הגאה ובהרבה מקרים ביסקסואלים מרגישים שהם חייבים להישאר בארון.
נועם פייג

ביוגרפיה

פייג הוא בוגר בית הספר לקציני ים עכו (1977). בשנת 1978 התגייס לחיל הים וסיים קורס חובלים. שירת בשייטת ספינות הטילים ופיקד על "אח"י געש", ספינת טילים מדגם סער 3 בשנים 1984 עד 1985 ועל "אח"י עליה" ספינת טילים מדגם סער 4.5. לאחר מכן פיקד על פלגה 916 ופלגת ספינות טילים. ב-1997 מונה למפקד יחידת השליטה הימית ובשנים 1999 עד 2000 פיקד על שייטת ספינות הטילים. בשנים 2000 עד 2004 שירת כראש מספן המודיעין. הוא שימש ראש מספן הים וסגן מפקד חיל הים בתקופת מלחמת לבנון השנייה ולאחר מכן שימש ראש מספן המטה. הוא סיים את תפקידו לאחר מינויו של אלי מרום למפקד החיל. 
לאחר שחרורו הקים את חברת הייעוץ NMC ומשמש מנכ"לה. 
פייג בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
יהודית בירק

ביוגרפיה

יהודית בירק נולדה בשנת 1926 בשם "יהודית גרשטנסקי" בגרייבו (Grajewo) אשר בפולין. הייתה בת יחידה ליצחק גרשטנסקי ולפרידה לבית בורוביץ. אביה היה סוחר. אמה נמנתה בין מקימי מוסדות רשת "תרבות" בעיירה, בהם למדה בירק עד עליית המשפחה לארץ ישראל בשנת 1935. הוריה התיישבו בצפון תל אביב והיא החלה בלימודים בבית החינוך לילדי עובדים. כעבור שנה עברה משפחת גרשטנסקי לבית דירות בבעלות משפחת בירק. את לימודיה התיכוניים היא עשתה ב"בית הספר התיכוני למסחר". בנעוריה עסקה בספורט והייתה חברת קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב.
בתום לימודיה התיכוניים, השתתפה בשנת שירות בקיבוץ אלונים. בשנת 1945 החלה בלימודי ביוכימיה ומיקרוביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עם פרוץ מלחמת השחרור נישאה למאיר בירק, בנם של בעלי הבית בו התגוררה בנעוריה. לימים נולדו לזוג שני בנים, פרופסור אוהד בירק ופרופסור יצחק בירק. לאחר נישואיה התגייסה לצה"ל ושירתה כשנה וחצי בחיל המדע, בו הייתה שותפה לייצור וניסוי בנורי תאורה. 
בשנת 1949 שבה ללימודיה, אותם השלימה כעבור שנה, ולאחריהם החלה בדוקטורט במכון וולקני, תחת הנחייתו של אהרן בונדי. בשנת 1953 הוסמכה בירק לדוקטור והחלה לעבוד בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. בשנת 1955 היא השתלמה באוניברסיטת רטגרס בניו ג'רזי תחת הנחייתו של הפרופסור זלמן וקסמן. שנה אחר כך שבה לישראל, פיתחה את תוכנית הלימודים בביוכימיה ובתזונת בעלי חיים והייתה בין מקימי מחלקת המחקר של הפקולטה לחקלאות. בשנת 1972 הוקם על ידה בית הספר למדעי התזונה.
כחוקרת עמדה מאחורי תגלית מעכב פרוטאזות חדש. בשנת 1962, במהלך שבתון באוניברסיטת ברקלי, היא אפיינה לראשונה את ההורמון ממיס השומנים בטא ליפוטרופין, שהתגלה מאוחר יותר כמשכך כאבים טבעי. בישראל התמקדה עבודתה שנים ארוכות בחקר חלבוני הסויה והתאים הקשורים בהם. מנגנון הפעולה המהווה אב-טיפוס למעכבי פרוטאזות שמצויים בכל זרעי הקטניות נקרא לימים על שמה - Bowman-Birk Inhibitor , והאחרון הפך לנושא מחקרה כמנגנון חיסוני מפני סרטן.
במהלך השנים, שימשה כראש המחלקה לביוכימיה חקלאית, דיקן הפקולטה לחקלאות (1977) ופרו-רקטור האוניברסיטה העברית. כמו כן שימשה כדירקטורית בחברת "טבע", חברת ות"ת, יו"ר הוועדה למינוי פרופסורים במכללות, וחברת חבר הנאמנים במספר אוניברסיטאות ומכללות בארץ ישראל. לאחר פרישתה לגמלאות, שימשה בתפקיד יו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית להנדסה ירושלים וחברת הוועד המנהל של המכללה האקדמית תל אביב יפו.
בירק, שהייתה חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1993, מונתה בשנת 2006 לעמוד בראש ועדת ההיגוי לשימור ולפיתוח אוספי הטבע האוניברסיטאיים למחקר. בשנת 1998 הוענק לה פרס ישראל לחקר החקלאות. כמו כן היא כלת פרס רוטשילד לחקלאות (1977) ובשנת 1978 הוענק לה "אות שנת השלושים לנשים בישראל" מטעם מועצת ארגוני הנשים בישראל. בשנת 1999 הוענק לבירק תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון ובשנת 2000 הוענק לה תואר יקירת העיר רחובות.
בירק נפטרה ב-14 בינואר 2013 ברחובות.
תוספות לספר דניאל

בתרגום השבעים נמצאות מספר תוספות לספר דניאל שאינן נמצאות בנוסח המסורה. תוספות אלו נחשבות ביהדות כחלק מהספרים החיצוניים, למרות שאינן ספר העומד בפני עצמו.

חיבור התוספות

חוקרי ביקורת המקרא סבורים כי ספר דניאל נכתב בחלקו השני בשנת 164 לפנה"ס. תיאודוטיון המתרגם חי בסוף המאה ה-1. לכן סוברים כי התוספות נכתבו במועד לא ידוע בין מועדים אלו.
התוספות נשתמרו דרך תרגום השבעים ותרגום תיאודוטיון ליוונית. יש גם גרסאות המופיעות בספר "דברי הימים" של ירחמיאל בן שלמה והדיעות חלוקות האם מדובר בהשתמרות מקורית של גרסה עברית קדומה או בתרגום מהיוונית. 
באופן כללי, הדעות חלוקות לגבי השפה המקורית בה נכתבו התוספות. לגבי תפילת עזריה ושלושת המלאכים בכבשן טוען החוקר אברהם כהנא שמקורו עברי. לגבי סיפור מעשה שושנה בת חלקיהו, רוב החוקרים סבורים שחובר במקורו ביוונית בגלל שבסיפור יש שני מקרים של לשון נופל על לשון, במיוחד בשמות של העצים בעדות של המעלילים. בל והתנין נכתב במקורו, על פי סברת החוקרים, בארמית או בעברית.
רבי ברכיה

רבותיו

רבו המובהק היה רבי חלבו. משמו ומשם רבו, רבי שמואל בר נחמני, הוא מרבה למסור מאמרים באגדה. כן הוא מוסר ממאמרי הדרשנים המפורסמים: רבי לוי, רבי אבא בר כהנא, רבי יהודה בר סימון ודרשנים מדורות קודמים.

משפחתו

רבי ברכיה מכונה לעיתים "הכהן". שמו של אביו היה רבי חייא ושניהם יחד מסרו דברי אגדה. כן מסר רבי ברכיה מסר בשמו של אביו  אחיו היה האמורא רבי שמואל שמוזכר כמה פעמים בתלמוד הירושלמי בענייני הלכה נכדו, בן בתו, היה רבי חייא.
מודל עוגת הצימוקים

מודל עוגת הצימוקים (נקרא גם "מודל פודינג השזיפים", "מודל מרק האפונים", "מודל החצץ בתבן" או "מודל תומסון") הוא מודל לתיאור האטום, אשר הוצע על ידי הפיזיקאי הבריטי ג'יי. ג'יי. תומסון, מגלה האלקטרון.
לפני גילוי האלקטרון לא היה טעם בהצגת מודל לאטום, שהרי האטום היה נחשב לעצם בלתי פריק שלא מכיל חלקים אחרים. אך עם גילוי האלקטרון בשנת 1897 הסתבר שהאטום הוא ישות מורכבת, ותומסון, מגלה האלקטרון, הציע מודל למבנה האטום לפי התוצאות שנצפו. 
המודל מדמה את האטום לעוגת צימוקים - מטען חשמלי חיובי מרוח בצורה הומוגנית על פני עיקר האטום, שהוא כדור צפיד (כמו במודל של ג'ון דלטון), ועל פני כדור חיובי זה מפוזרים האלקטרונים, שהם חלקיקי מטען שלילי נקודתיים - כמו צימוקים בעוגה. 
המודל קרס בעקבות הניסויים בפיזור חלקיקי אלפא של רתרפורד, שהראו שלא ייתכן שהאטום מורכב מ"מריחה" של מטען חיובי, אלא שהמטען חיובי של האטום מרוכז באזור קטן מאוד בתוך האטום. ניסויים אלו הובילו את רתרפורד להציע את המודל הפלנטרי של האטום.
המודל נקרא על שם פודינג השזיפים, משום שתומסון דימה את פיזור האלקטרונים באטום לפיזור הצימוקים בפודינג שזיפים. פודינג השזיפים הוא מאפה יבש הדומה יותר לעוגה, וזה מקור הבלבול בשם המודל.
תדיאוש קושצ'ושקו

צעירותו ומלחמת העצמאות של ארצות הברית

קושצ'ושקו נולד באיחוד הליטאי-פולני למשפחה אריסטוקרטית ממוצא פולני, באזור השייך כיום לבלארוס. הוא נשלח לאקדמיה צבאית בוורשה, ולמד בצרפת את מקצוע ההנדסה הצבאית. בעודו בצרפת נפגש במהפכנים אמריקאים ובהם בנג'מין פרנקלין; אלו גייסו אותו לטובת האומה האמריקנית הצעירה, שהחלה את המרידה כנגד בריטניה במסגרת מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
קושצ'ושקו מונה לקולונל בצבא המורדים האמריקאים בשנת 1776, ולאחר מכן הועלה לדרגת גנרל. במסגרת זו לחם בהצטיינות בקרב סרטוגה (1777), הנחשב בעיני רבים לנקודת המפנה לטובת ארצות הברית במלחמת העצמאות.

המלחמות בפולין

בשנת 1792 חזר קושצ'ושקו לפולין על מנת להנהיג את צבאה במלחמה להגנת החוקה שנוהלה כנגד הצבאות הרוסיים הפולשים. המלחמה נטתה לרעת פולין, ולאחר תבוסת צבאות פולין חולקה פולין פעם נוספת בין רוסיה, פרוסיה ואוסטריה בשנת 1793. 
קושצ'ושקו נמלט לסקסוניה (מדינה ממדינות גרמניה, שטרם אוחדה), ושב בכוחות מחודשים בשנת 1794, תוך שהוא מכריז על עצמו כ"נאצ'לניק" (מנהיג לאומי) כנגד הכיבוש הרוסי. מרידה זו, שבה גויס אף גדוד פרשים יהודי בראשות הקולונל ברק יוסלביץ', הייתה קצרה ועקובה מדם, ובסיומה נשבה קושצ'ושקו בידי הרוסים.
למזלו של קושצ'ושקו, הצארית יקטרינה השנייה מתה בסמוך לאחר תפיסתו, ובנה פאוול הראשון, אשר שנא את אמו והשתדל להפוך את כל פקודותיה, הורה על שחרור כל האסירים הפוליטיים הפולנים, ובהם קושצ'ושקו.

גלות

קושצ'ושקו בילה את שארית חייו בגלות בארצות הברית ובשווייץ. הוא סירב לפניות נפוליאון להשתתף במלחמותיו ובתמורה להנהיג ממשלת בובות פולנית בדוכסות ורשה. הוא מת בגלות בשווייץ בשנת 1817.

מורשתו של קושצ'ושקו

מלחמתו של קושצ'ושקו לעצמאות ארצות הברית ופולין הפכה אותו לדמות נערצת בשתי האומות, ומקומות רבים נקראים על שמו. הוא נקבר בקריפטה של קתדרלת ואוול בקרקוב, מקום קבורתם של מלכי פולין. בשנות העשרים של המאה ה-19, בקרקוב, נבנה לזכרו תל קושצ'ושקו. מגלה הארצות הפולני פאבל אדמונד סטז'לצקי קרא את ההר הגבוה ביותר ביבשת אוסטרליה על שמו. כן נקראים על שמו העיר קושצ'ושקו במיסיסיפי, מחוז קושצ'ושקו באינדיאנה, שני גשרים במדינת ניו יורק, כביש תדיאוש קושצ'ושקו בלוס אנג'לס וגשר בסן פרנסיסקו
בברית המועצות, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוקמה דיוויזיה פולנית, שנלחמה לצד הצבא האדום - דיוויזיה זו נקראה על שמו של תדיאוש קושצ'ושקו.
TV3 (לטביה)

פופולריות

על פי נתוני קנטאר מדיה, שמודדת את נתוני הצפייה בלטביה, בחודש אוקטובר 2017 היה הערוץ הנצפה ביותר בשוודיה, עם נתח צפייה ממוצע של 11.4%, לעומת 12.2% בחודש ספטמבר אותה שנה.
עצירות

אפידמיולוגיה

העצירות היא הפרעה שכיחה וסובלים ממנה כ-20% מהאוכלוסייה. היא נפוצה יותר בגיל מבוגר, ונפוצה יותר אצל נשים מאשר אצל גברים (פי שניים עד פי שלושה נשים סובלות מעצירות מאשר גברים).

אטימולוגיה (סיבות)

קיימות שתי חלוקות בהגדרת עצירות: עצירות הנובעת מתפקוד ובעיה במעי הגס עצמו, ועצירות שהיא תוצאה של גורם אחר, כגון מחלה, הרגלי חיים, ותרופות.

גורמי סיכון

אנשים שאינם פעילים גופנית (במיוחד כאלו שרתוקים למיטה), כאלו שתזונתם לקויה (אי הקפדה על שתיית נוזלים וצריכת סיבים תזונתיים), ובעלי הרגלי יציאה לקויה (כאלו שדוחים את היציאות שלהם, כאשר הם מרגישים צורך בכך), נמצאים במקום גבוה להיות לוקים בתסמין הזה.

הסכנות שבעצירות

במצב של עצירות, שאריות מזון בלתי מעוכל ופסולת שוהים במערכת העיכול זמן רב לעומת הנורמה. בזמן זה, פועלים עליהם חיידקי המעיים, מפרקים אותם ונוצרים גזים ותוצרי פירוק שאינם רצויים. במידה והעצירות נמשכת, יש ספיגה חוזרת של נוזלים, הצואה מתייבשת ויש סכנה להתפתחות אבני צואה, טחורים, דלקות במעי, פיסורה ואף סוגים מסוימים של סרטן, כל זאת מעבר לתחושה הלא נעימה המלווה את הסובל מעצירות.
זאק סטארקי

חייו האישיים

סטארקי נולד בלונדון, אנגליה למורין וריצ'רד סטארקי ג'וניור (רינגו סטאר). יש לו שני אחים צעירים ממנו. הוריו של סטארקי נפרדו ב-1974, והתגרשו ב-1975. שניהם התחתנו שוב. אמו של סטארקי נפטרה ב-1994 מלוקמיה, למרות שתרם לה מח עצם לצורך השתלה.
סטארקי נישא לשרה ב-22 בינואר 1985. ב-7 בספטמבר 1985, נולדה בתו.

קריירה

סטארקי קיבל את מערכת התופים הראשונה שלו מאביו. בגיל 8, הוא התחיל להתעניין במוזיקה. בגיל 10, הוא התחיל ללמד את עצמו לנגן בתופים, לאחר שקיבל רק שיעור אחד מאביו, שדיווח שלא רצה שבנו ילך בעקבותיו, ותמיד חשב שבנו יהיה עורך דין או רופא, ולא מתופף כמוהו.
בגיל 12, סטארקי כבר הופיע עם להקה בפאב.
בנעוריו, סטארקי היה חבר בלהקת הגראז' רוק "The Next". לאחר מכן עבד עם להקת "Spencer Davis Group". ב-1985, זמן קצר לאחר שהתחתן, הוציא סטארקי גרסה מוזיקלית לספר הרוח בערבי הנחל ביחד עם אדי הארדין.
סטארקי השתתף באלבום האחרון של להקת המי ובמספר הופעות עימם.
ב-2004, הצטרף סטארקי ללהקת אואזיס. במאי 2008 נודע כי סטארקי עוזב את הלהקה לאחר ריב שהתקיים בינו לבין נואל גלאגר. גלאגר אימת את הידיעה, וסיפר שמתופפו של רובי ויליאמס, כריס שארוק יחליף את מקומו של סטארקי.
מנסרה (אופטיקה)

מנסרה ישרת זווית

מנסרה בעלת זוויות 45, 45, 90 מעלות כך שהאור נכנס דרך אחת השוקיים, עובר שיקוף דרך הבסיס ויוצא בהסטה של 90 מעלות.

מנסרת פורו

מנסרה זו דומה למנסרת זווית ישרה אך בה האור נכנס דרך הבסיס, מוחזר דרך שתי השוקיים ויוצא חזרה דרך הבסיס. הפריזמה יוצרת היפוך עם הסטה של 180 מעלות.
מקובל להשתמש גם בזוג מנסרות פורו מאונכות אחת לשנייה. הפריזמות יוצרות היפוך של האור ללא הסטה.

מנסרת דוב

מנסרה בצורת טרפז שהאור נכנס אליה דרך אחת השוקיים מוחזר דרך הבסיס ונשבר חזרה החוצה דרך השוק השנייה. הפריזמה יוצרת שיקוף ללא סטייה של הקרן.

מנסרת גג

פריזמה הדומה בצורתה לפריזמת זווית ישרה אבל בסיסה מורכב משתי פאות מאונכות.

מנסרת פינת קובייה

מנסרה בצורת פינת קובייה. האור נכנס דרך הבסיס, מוחזר דרך שלוש הפיאות הנוספות ויוצא חזרה דרך הבסיס. הפריזמה יוצרת היפוך והסטה של 180 מעלות. המיוחד בפריזמה זו הוא שהיא מחזירה כל קרן בכיוון ממנו הגיעה. ראו גם מחזיר פינתי.

מנסרת יתד

מנסרה בעלת זווית ראש קטנה בעלת זווית הסטה של  כאשר q היא זווית הראש ו-n מקדם השבירה של המנסרה ביחס לאוויר.
שרה קיסנר

שרה קיסנר (נולדה בשנת 1958) היא סופרת חרדית.

ביוגרפיה

נולדה בבני ברק ליצחק וטובה שטיין. אחותה היא הסופרת לאה פריד. שתי האחיות הפיקו כצוות קלטות רבות לילדים המכילות סיפורים ושירים. כמו כן הופיעו במופעים שכללו סיפורים ותיאורי הווי הומוריסטיים מחיי המשפחה החרדית.
קיסנר עורכת את עיתון הילדים של יתד נאמן יתד שלנו, ומפרסמת את סיפוריה בבמות שונות.
נשואה לצבי יהודה קיסנר, מתגוררת ברחובות.
יעקב ראובן נמרוד

ביוגרפיה

נמרוד נולד בעיר בגדאד שבעיראק למשפחה עשירה. לאביו היה מפעל לסבון.
לאביו היו קשרים חברתיים עם בכירים בממשל העיראקי. עם השפעת הנאצים בעיראק ופרוץ הפרהוד ידידו הערבי של האב הודיע לו שלא יוכל להגן עליו ושחייו בסכנה. האב ברח עם משפחתו לטורקיה ומשם עלה לישראל. המשפחה התגוררה בפתח תקווה. אב המשפחה עסק במסחר ירקות ופירות וראובן סייע לאביו בניהול העסק, ובמקביל למד ועסק במסגרות.
נמרוד התגייס לשירות סדיר בצנחנים וקיבל תפקיד מפקד מחלקת תול"ר ללא דרגת קצונה. עם סיום שירותו הסדיר התגייס למשמר הגבול. הוא סיים קורס קצינים בבה"ד 1, קורס מפקדי פלוגות חי"ר וקורס קצינים בכירים של משטרת ישראל. בתפקידו במשמר הגבול פעל לחשיפתן ולחיסולן של חוליות טרור באופן שזיכה אותו בשבחים רבים מאלוף פיקוד המרכז דאז משה לוי.] מילא תפקידי פיקוד על מספר יחידות מג"ב.
מפקד מג"ב, ניצב חיים לוי, יזם את הקמת יחידת הימ"מ, לאחר אישורי ממשלת ישראל, משטרת ישראל והמטכ"ל.
ניצב חיים לוי הטיל על ראובן יעקב נימרוד להקים את הימ"מ, לאמנה ולפקד עליה בליווי שני קצינים מהמטכ"ל. ראובן מילא תפקידי קצין אג"מ במספר יחידות.
בתפקידו האחרון בשירות בתי הסוהר שירת כמפקד גוש צפון בדרגת תת-גונדר.
ספג ביקורת רבה עקב בריחת אסירים דרך מנהרה תת-קרקעית שחפרו.] למרות ניסיונות השר אביגדור קהלני למנוע את פרישתו, החליט לפרוש כאות מחאה על אי קבלת גיבוי מהממונים עליו.]
כיום נאבק במחלת הסרטן.
מרדכי חביב לובמן

מרדכי חביב לובמן (1857–1895), מחלוצי החינוך העברי בארץ ישראל ומייסד בית הספר בראשון לציון, אשר נחשב לבית הספר העברי הראשון בעת החדשה.

ראשית חייו

מרדכי לובמן נולד בי' בטבת ה'תרי"ח (שלהי 1857) בגורקי שבפלך מוהילוב ברוסיה למשפחת סוחרים ופקידים ממשלתיים יהודית מסורתית. לובמן קיבל חינוך מסורתי וכבר בילדותו התגלה כבור סוד וגילה בקיאות בתלמוד ובלימודי העברית. בשנת 1874, בהיותו בן 17, ברוח ההשכלה, פנה ללימודי חול ושפות זרות וסיים את לימודיו בהצטיינות כמודד מוסמך בבית הספר לחקלאות ולמדידה שבעירו. במהלך לימודיו ייסד בית ספר לילדים מעוטי-יכולת בעזרת תרומות מעשירי העיר ואף לימד בו בהתנדבות.
בשנת 1878 נרצח אביו בעת מילוי תפקידו כפקיד ממשלתי בתחנות הרכבת, ולובמן עקר לחרקוב, שם התחתן והתפרנס כמהנדס ומודד מומחה. בשנת 1881 החלו הסופות בנגב, וכמו יהודים רבים נוספים בתקופתו, החל לגלות עניין באגודות חובבי ציון, ובשנת 1884 עלה לארץ ישראל.

בארץ ישראל

בהגיעו לארץ ישראל התיישב תחילה ביהודיה יחד עם בן דודו דב חביב לובמן. ברוח תנועת חובבי ציון, השניים עבדו בחלקה שניתנה מטעם חובבי ציון בחרקוב. שנה מאוחר יותר עבר לראשון לציון שהייתה אז מרכז למשכילי המתיישבים. שם עבד לובמן מטעם פקידות הברון כמודד קרקעות במושבות. בשל השכלתו הרחבה, היהודית והכללית כאחד, פנה אליו פקיד הברון יהושע אוסוביצקי בבקשה להפוך למנהל מוסד תלמוד התורה שהיה קיים בראשון לציון בזמנו ולהפכו לבית ספר עברי.
לובמן הסכים לאתגר ופקידי הברון הקצו לו בניין במושבה לצורך הקמת המוסד החדש - בית הספר העברי הראשון בתבל. בשנתו הראשונה (1886-1887) לימד לובמן לבדו עברית בשיטת התרגום מיידיש. בשנתו השנייה (1887-1888) עבר ללמד עברית בשיטת עברית בעברית וכן חשבון וטבע על בסיס תרגומיו מרוסית לעברית של ספרי הלימוד. באותה שנה הזמין לובמן את דוד יודילוביץ, איש חינוך עברי פעיל באותה התקופה, להצטרף אליו להוראה בבית הספר. יודילוביץ נענה מיד בחיוב והשניים המשיכו יחד בפיתוח בית הספר העברי הראשון בארץ, שלימים נודע כבית ספר חביב, הפעיל עד היום. בתקופה זו אף השתתף בהגהת השיר התקווה לנפתלי הרץ אימבר, בסגנונו ובתוכנו, יחד עם ישראל בלקינד ודוד יודילביץ. בהמשך מונה על ידי פקידות הברון למפקח הראשי על בתי הספר של פתח תקווה, ראשון לציון ועקרון (לימים מזכרת בתיה) וכן עמד בראש אספת המורים (לימים הסתדרות המורים). הוא גם השתתף בכתיבת עיתון הילדים עולם קטן. לובמן שימש בתפקידיו עד מותו משחפת בי"ט בחשון ה'תרנ"ו, והוא בן 38 בלבד.
ראדזימין

תולדות היישוב

ראדזימין הוקמה בידי האציל הפולני ראדזימינסקי במאה ה-15, וזמן לא רב לאחר הקמתה הוענקו לה זכויות עיר. עד סוף המאה ה-18 הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות, ובאמצע המאה ה-17 נפגעה קשות כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. שריפות גדולות שפרצו בעיירה בשנים 1696 ו-1742 בלמו גם הן את התפתחותה.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. מתחילת המאה ה-19 קמו בעיירה מספר מפעלי תעשייה קטנים. באוגוסט 1920, במהלך המלחמה הפולנית סובייטית, נערך בסמוך לעיירה קרב גדול.

יהודי ראדזימין

יהודים ישבו בעיירה מראשיתה, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בתקופה הפרוסית גדל מספר יהודי העיירה, ובשנת 1897 מנו כ-60% מתושביה. במהלך המאה ה-19 החלה לפעול בעיירה שושלת האדמו"רים של חסידות ראדזימין.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.

בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה ובשוד רכושם, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה, והוצאה להורג של 14 מנכבדיה. בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו נצטוו לענוד סרט זרוע, וממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. בתחילת 1941 הובאו לגטו שבעיירה יהודים שגורשו מיישובי הסביבה וממערב פולין, והצפיפות והרעב בו גברו, תוך התפשטות מגיפות קטלניות. בנובמבר 1941 גודר הגטו.
באביב 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים נוספים, ומספר יושביו הגיע לכ-2,800 איש. ב-2 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים, וניסו לרכז את יהודיו. במהלך האקציה התנגדו לגרמנים יהודים רבים, ואלו נרצחו במקום. בעת זו הצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה כ-200 יהודים. כ-70 יהודים שולחו למחנה עבודה ליד ורשה, בו נרצחו כעבור זמן מה.
למחרת, 3 באוקטובר 1942, שולחו אחרוני היהודים מהגטו שבעיירה בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה. אחר היהודים שנמלטו ליערות הסביבה ערכו הגרמנים מצוד, בסיוע פולנים מקומיים, ורק בודדים מתוכם הצליחו לשרוד.