google/wiki40b huggingface dataset:
אצטדיון פייר מורואה

היסטוריה

ב-1975 ליל התחילה לשחק באצטדיון גרימונפרה-ז'ורי בו תכולה של 21,128 מקומות. באמצע שנות ב-90, הקבוצה החלה לבנות את עצמה כקבוצה מובילה בצרפת אולם אצטדיון גרימונפרה-ז'ורי לא עמד בדרישות אופ"א מה שאילץ את ליל לשחק באצטדיון פליקס בולאר של היריבה לאנס בליגת האלופות בשנת 2001. בהתחלה תוכננה בניית אצטדיון בעיר ליל עצמה אולם הפרויקט בוטל בעקבות קרבת המיקום שנבחר למצודת ליל.
ב-2004 עברה ליל לשחק באצטדיון ליל מטרופול אולם האצטדיון היה קטן יותר מאצטדיון גרימונפרה-ז'ורי וגם לא עמד בדרישות אופ"א. מצב זה אילץ את ליל לשחק בליגת האלופות 2005/6 בסטאד דה פראנס שבפרוורי פריז המרוחק 200 ק"מ מליל. בנוסף למרחק, שני אוהדים נהרגו בתוצאה מפגיעת רכבת בדרכם למשחק נגד ליון, כך שהפתרון הזה לא היה מקובל על ראשי הקבוצה.
בעקבות שינויים מבניים בפריז, ליל והערים השכנות לה הוגדרו כמטרופול כך שב-2006 המטרופול האירופאי של ליל (MEL) שלט על יותר שטחים ויכל למצוא פתרון לבעיית האצטדיון. כך שבדצמבר 2006 יצא מכרז לאצטדיון רב-תכליתי המכיל לפחות 50,000 צופים ויכול לארח גם הופעות וגם משחקי ספורט שונים. למכרז נגשו שלוש חברות Eiffage, Bouygues ו-Vinci. ב-2008 הוכרזה Eiffage כזוכה וניתנו לה 45 חודשים לבניית האצטדיון.
ביולי 2009 ניתנו לחברה כל ההיתרים לבנית האצטדיון. בפברואר 2010 צרפת הודיע על הגשת מועמדות לאירוח טורניר יורו 2016 והאצטדיון החדש של ליל היה חלק מתוכנית האירוח. במרץ 2010 בניית האצטדיון החלה בפועל. בקיץ 2012 האצטדיון היה מוכן, בדיוק בזמן לתחילת עונה 2012/3 בליגה הצרפתית. במועד זה האצטדיון היה השלישי בגודלו בצרפת, לאחר הסטאד דה פראנס וסטאד ולודרום במארסיי.
בתחילה האצטדיון נקרא האצטדיון הגדול של ליל מטרופול אולם ב-21 ביוני 2013 שמו שונה להנצחת ראש עיריית ליל לשעבר וראש ממשלת צרפת לשעבר פייר מורואה שנפטר ב-7 ביוני 2013 ונקרא אצטדיון פייר מורואה.

קונצרטים

האצטדיון יכול לארח גם קונצרטים והופעות של זמרים. האצטדיון אירח מופע של ריהאנה במסגרת Diamonds World Tour ב-2013 מול 27,000 צופים. האצטדיון היה אמור לארח גם את דפש מור אולם מכיוון שהיה קר באצטדיון, הלהקה בטלה את ההופעה.
גם זמרים צרפתים כמו פטריק ברואל (בספטמבר 2014) וג'וני האלידיי (צפוי להופיע באוקטובר 2015), מופיעים באצטדיון מול עשות אלפי צופים.
טולווין

היסטוריה

העיירה הוקמה ב-9 באוקטובר 1972 על ידי מושל הפרובינציה באותו זמן במטרה לפתח את התיירות באזור אגם פגננו
מקור שמה של העיירה הוא בשפתם של בני הסלקנם, שישבו באזור בו נמצאת כיום העיירה. השם מורכב מהמילים "טול" ו"ון" ומשמעותו היא "כמו לב".

כלכלה

כלכלת העיירה מסתמכת בעיקר על תיירות וכמו כן על יערנות וכריית כבול.

תחבורה

העיר נמצאת על מסלול הקטע של כביש הלאומי מספר 3 בטיירה דל פואגו. טולווין הוא היישוב היחיד בקטע הכביש הזה בין אושואיה וריו גראנדה.
הקדרים באים

הקדרים באים הוא משחק ילדים המהווה סוג של תופסת בו מי שנתפס מצטרף לתופסים. נקרא גם בשם מי מפחד מהדוב הגדול.

כללי המשחק

הקדר (השחקן שמתחיל את המשחק כ"תופס ראשון"), נמצא בצד אחד של המגרש וכל האחרים בצד השני. הקדר קורא "הקדרים באים", ומתקדם אל המשתתפים בניסיון לתפוס אותם. לקדר אסור ללכת אחורה אלא רק קדימה ולצדדים. השחקנים האחרים מנסים להתחמק ממנו, (כשגם להם אסור ללכת אחורה, רק קדימה ולצדדים) ולהגיע לצד השני של המגרש, מאחורי הקו שלו, בו לא יוכל לתופסם. הם עשויים לקרוא "אין אנו יראים" או "איש לא ירא" בתגובה לקריאתו. אם הקדר תופס מישהו - הוא מצטרף לקדרים. כאשר הקדר מגיע לקצה הנגדי של המגרש, כל מי שעדיין נשאר צמוד לקצה המגרש מוגדר כנתפס. לאחר מכן נפתח סיבוב נוסף, בכיוון ההפוך. המשחק מסתיים כשהקדרים תפסו את כולם חוץ מאחד, שבסיבוב שלאחר מכן הוא הופך לקדר.
המגרש יכול להיות מגרש מלבני בו משחקים בריצה או בריכת שחייה בה משחקים בשחייה או צלילה.
מודרניזם קטלאני

מודרניזם קטלאני (קרוי גם מודרניסטה) הוא הווריאציה הקטלאנית של סגנון האדריכלות והאמנות פלסטית הנקרא בצרפתית "אר-נובו", בגרמנית "יוגנדסטיל" ובווינה "זצסיון". הריכוז הגדול ביותר של מבנים בסגנון זה נמצא באזור האישמפלה בברצלונה. החוקרים אינם תמימי דעים באשר לתאריכי תחילת הסגנון וסופו, אולם רובם מסכימים כי הוא צמח בשנות השמונים של המאה ה-19 וגווע לפני 1930. הכל מציינים את התערוכה העולמית של ברצלונה (1888) כאירוע שהזניק את הסגנון לתודעה הבינלאומית.

מאפייני הסגנון

הסגנון שואב את השראתו מן הצומח ושם דגש על קווים טבעיים ומעוגלים, על צבעוניות רבה ועל חומרים פשוטים ומקומיים. בחלק מן החומרים נעשה שימוש לא שגרתי, כגון בנייה עירונית אלגנטית בלבנים אדומות שיועדו למבני תעשייה או ציפוי בקרמיקה צבעונית מזוגגת. כן נעשה שימוש ברשתות ברזל ופלדה מצופות בטון, עץ, זכוכית צבעונית ונחושת לצורך עיצוב וקישוט.

רקע

תקופת השקט הפוליטי היחסי שכונתה "אל טורנו פסיפיקו" הביאה לשגשוגו המהיר של מעמד הבורגנות העשירה, במיוחד בברצלונה (בראשם התעשיין העשיר אוסביו דה גואל, פטרונו של האדריכל אנטוני גאודי). עובדה זו, יחד עם המגרשים הגדולים שנוצרו כתוצאה מתכנון רובע אישמפלה, סיפקו עבודה בקנה מידה גדול לאדריכלים. הבורגנים, ובפרט בעלי הבתים הפונים לשדרות הראשיות של הרובע, פסץ' דה גראסיה והדיאגונל, ביקשו להרשים את עמיתיהם בחזיתות מרשימות. עם זאת, היצירתיות האדריכלית שהוגבלה במידת מה בעיצוב החזיתות פרצה בעיצוב מתחמים מוסתרים יותר כארובות שעל הגגות, האורוות והמרתפים, שחלקם משמשים כיום כמוזאונים. במקביל, חיפשה ספרד כאומה להחיות את סגנונה המקורי ה"מורי" באמצעי בנייה חדישים, תוך אימוץ מקומי של רעיונות האדריכלות הנאו-מורית. מתיחת קווים מאפיינים של הסגנון כגון עיטורים מהצומח וצבעניות רבה, תוך החירות שמאפשרים חומרי בנייה מודרניים כבטון, פלדה וזכוכית, הניבו את רעיונות המודרניסטה.
גם עיצוב הפנים הושפע מהסגנון, שנתן אותותיו בעיצוב המדרגות, המעקות, קישוט התקרות ואף הרהיטים.
מקומות קדושים ליהודים בארץ ישראל

בארץ ישראל ישנם אתרים רבים הנחשבים כמקומות קדושים ליהודים. חלק קטן ממקומות אלה נקבע בתקנות שהותקנו מכוח חוק השמירה על המקומות הקדושים ומטופל בהתאם לתקנות אלה. חלק מאתרים אלו מקודש גם לדתות אחרות. הר הבית הוא המקום הקדוש ביותר ליהודים ועל פי ההלכה לקדושתו של הר הבית משמעויות רבות גם כיום. 
מקומות רבים מקודשים בשל האישיות הקבורה בהם, ולעיתים בזיהוי שונה של הקבור במקום. מרבית המקומות הקדושים הם קברי צדיקים הנמצאים בגליל. חלקם מיוחס לתקופת האבות, ומרביתם מתקופת התנאים. המאוחר שבאתרים אלה הוא קבר השל"ה.
כיכר השבת

היסטוריה

כאשר הוקמה הכיכר נקראה בתחילה בשם: כיכר יחזקאל על שם הרחוב הסמוך. שם הכיכר כיום נובע מכך שבשנים שלאחר קום המדינה היו נערכות בה בקביעות הפגנות נגד חילול שבת שלא פעם הסתיימו באלימות. כיום האזור כולו חרדי והכיכר סגורה לתנועת כלי רכב בימי שבת וחגי ישראל.

מבנה הכיכר

הכיכר מוקפת בבנייני מגורים, שבחזית רובם חנויות. 
על הכביש בצומת מסומנים מעברי חצייה, ישרים ואלכסוניים. המעבר להולכי רגל בכל ארבעת מעברי החציה מתנהל בבת אחת. מעברי החציה האלכסונים הם היחידים שקיימים כיום בירושלים לאחר שהמעברים האלכסוניים בצומת האיקסים בוטלו בעת בניית מסילת הרכבת הקלה.

מעמד הצומת בחברה החרדית

הגאוגרפיה של הצומת ומיקומו בלב המע"ר החרדי בירושלים גרמה להיותו מעין כיכר העיר של החברה החרדית בשכונות מאה שערים, גאולה, שכונת הבוכרים והשכונות הסמוכות. נערכו בה גם כינוסים מסוגים שונים, כמו הפגנות וחגיגות קבלת הפנים לרבי מסאטמר וכן לגאב"ד ירושלים הרב יצחק טוביה וייס (בתמוז תשס"ג), או הקפות שניות, כגון ההקפות המרכזיות של אגודת ישראל בעבר, מאז תשמ"ט מתקיימת במקום תהלוכת ל"ג בעומר של חב"ד.
בפינות הכיכר מתנהל מסחר ער.
עקב מרכזיותה בחברה החרדית, נגזר ממנה שמו של אתר האינטרנט כיכר השבת.
נחל אזוב

נַחַל אֵזוֹב הוא נחל אכזב היורד בחיפה מהמורדות המערביים של רכס הכרמל. גיא הנחל מפריד בין שכונת כרמליה מצפון, ושכונת אחוזה מדרום. מצפון לו זורם נחל שיח. לנחל מספר יובלים קצרים. מוצא הנחל מצפונו ובצמוד לפתח הכניסה המערבי של מנהרות הכרמל ולשרידי חורבת קסטרא.
בנחל מסלול טיול מוסדר שתחילתו ברחוב אופקים וסופו במוצא הנחל. הצמחייה בנחל היא של חורש ים תיכוני הכולל עצי אלון מצוי חלקם טבעיים וחלקם נטועים, עצי ער אציל ועצי חרוב מלווים בשיחים שונים כגון רתמה קוצנית, מרווה משולשת ואלת המסטיק. בנוסף צומח במוצא הנחל חלבלוב השיח שהוא צמח נדיר בארץ וצומח רק בנחל אזוב ונחל שיח. במוצא הנחל צומחים פרחי חצב מצוי, נרקיסים, חבצלת קטנת פרחים ועוד.
בסקר ארכאולוגי שנערך בנחל נמצאה על המדרון המשתפל אל יובל הנחל מחצבה קדומה שסביבה חרסים מהתקופה הביזנטית וכן כבשן סיד בקוטר 4.5 מטר.
ביובלו הדרומי של הנחל נבנה בעבר מכון טיהור שפכים שאינו פעיל. במוצא הנחל על הצלע בצידו הצפוני של הואדי הרחב נבנו בעבר מבנים עגולים של אכסניית נוער, המבנים נטושים.
לאורך הגדה הדרומית של הנחל עובר שביל אופניים שהוקם לכבוד אליפות אירופה באופני הרים שנערכה באזור בחודש יולי 2010. מתחת לוואדי עוברת מנהרת הכרמל בקטע שבין הכניסה הדרומית לכניסה בנווה שאנן.
תוכניות בנייה בוואדי של שכונה וכביש, הביאו למאבק ציבורי על שמירת השטחים הירוקים בכרמל. המאבק החל באוקטובר 2011 ונכון לאמצע 2012 עדיין לא הסתיים. במסגרת המאבק שוקם ביחד עם החברה להגנת הטבע שביל הטיול בנחל.
על גבעות שייח' אבריק

על השיר

השיר נכתב בהמשך לבקשתה של ציפורה זייד, אשתו של אלכסנדר זייד, לכבוד טקס הסרת הלוט מפסלו של אלכסנדר זייד, שפיסל דוד פולוס בשייח' אבריק בשנת 1941. 
גם שנתיים לפני כתיבת השיר "על גבעות שייח' אבריק", שיתפו פעולה אלכסנדר פן ומרדכי זעירא וכתבו את "השיר של זייד", במלאת שנה להירצחו של אלכסנדר זייד. ציפורה זייד, שלחה אז את בנם הבכור גיורא ואת בת אחותה למשורר אלכסנדר פן, להאיץ בו שיכתוב את השיר שהבטיח לכתוב שיר לאזכרה. השיר פורסם ב-27 ביוני 1939 בעיתון "דבר". 
על פי עדותה של שרה זעירא, אשתו של מרדכי זעירא, הגיעה ציפורה זייד משייח אבריק לתל אביב לאלכסנדר פן ולמרדכי זעירא, וביקשה מהם שייכתב שיר בלחן במקצב דבקה, אחרת משימת חייה לא תושלם. בתור שי נתנה למשורר ולמלחין פירות, ולפעמים עוגה שאפתה.
על קברו של אלכסנדר פן בבית הקברות קריית שאול נכתבו המילים "אדמה, אדמתי, רחומה עד מותי", השורה הראשונה מתוך השיר.
מנגינת השיר, בקצב הדבקה, מהווה בסיס למספר ריקודי עם. השיר פורסם במספר ספרים, ביניהם הספר "אדמה אדמתי: מבחר שירי ארץ-ישראל", בהוצאת ספרית הפועלים, 1985.

פרשנות

בספרה על הביוגרפיה של אלכסנדר פן כותבת חגית הלפרין:
"מהשיר עולה דמותו של זייד שנרצח בידי פורעים ערבים ביום 10.7.38 על אדמת המולדת שכה אהב. פן מתאר את זייד, שבחר לחיות בשיח'-אברייק חיי עמל, אך לא פחות מזייד - מתאר פן גם את עצמו, את אותו צד שכיסה בעקבות המפנה האידאולוגי. בצד זה בא לידי ביטוי הקשר הפיסי של פן לארץ, קשר אירוטי כמעט, החיפוש אחר הציונות האמיתית, הנלהבת, הכנה, המצרפת מעשה לאמירה" (עמ' 126).
מתן חרמוני כותב על כך במאמרו: 
"קריאה מעט פחות מיתממת בשיר הזה - שהבית הפותח אותו הוא "אדמה אדמתי/ רחומה עד מותי/ רוח רב חרבוניך הרתיח/ ארשתיך לי בדם/ שאדם ונדם/ על גבעות שיח'-אברייק וחרתיה - תגלה את הדיסוננס שנוצר בין פתיחת השיר ("אדמה אדמתי") וסופו ("על גבעות שיח אבריק וחרתיה"), כלומר שמם הערבי של המקומות שמרכיבים את אותה "אדמה אדמתי". מה שנוצר מתוקף קריאה שכזו הוא מעין "שיר מתהפך", שבמקום לקדש את מיתוס השומר על הסוס, אלכסנדר זייד, בא לנתץ אותו, או לפחות לרמז על האפשרות הזאת. אלא שהאפשרות הזו כלל לא קיימת אצל הלפרין: גבעות שייח-אברק וחרתייה של פן דינן ב"צבע החיים" כדין בית אלפא ונהלל של אלתרמן. המרקסיזם של פן והבחירה במק"י ערב הקמת מדינת ישראל היו "ביטוי נוסף למרד שלו, ליצר שקינן בו שלא ללכת בתלם ולא להצטרף לזרם המרכזי" (עמ' 131).

ביצועים

השיר זכה לביצועים מוקלטים רבים, בהם של אסתר עופרים, אילקה רווה, יפה ירקוני, אופירה גלוסקא, אריק איינשטיין, עפרה חזה, יהורם גאון, אברהם פררה, אריק לביא, תיאודור ביקל, חבורת רננים, מקהלת רינת, גלי עטרי (בסגנון דיסקו), גרי אקשטיין, הבחורים מאפיקים וכן הגבעטרון.
איתמר אורבך

ביוגרפיה

גדל בלוד ולמד ב'תיכון לוד' שבעיר. בצעירותו נקשר לרבה של העיר הרב נתן אורטנר. בצבא שימש כחובש קרבי במשך שלוש שנים. לאחר מכן החל ללמוד בישיבת מרכז הרב, שם למד במשך 11 שנה אצל רבותיו הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. בתקופה זו עמד בקשר עם הרב נתן צבי פרידמן.
במשך שנתיים כיהן כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן נקרא לשמש כר"מ בישיבת בית אל, שם לימד 12 שנה. בשנת ה'תשנ"ז נקרא על ידי רבו הרב שפירא לשמש כר"מ בישיבת מרכז הרב, ומאז הוא משמש כר"מ של שיעור ב', ומעביר שיעורים נוספים במחשבת ישראל ובתנ"ך.
שיעוריו מתייחדים בדרך חשיבתו המקורית, ובהרצאת הדברים בצורה מרשימה ולעיתים אף תאטרלית.
משמש כרב היישוב חשמונאים שבבנימין. מרבני תנועת קוממיות, ובעבר בעל טור קבוע בעלון התנועה. העביר שיעורים במכללת אורות ישראל ובמכללת מורשת יעקב ברחובות. היה ממייסדי הגרעין התורני הגדול בישראל בעיר רמלה ועמד בראשו בחודשיו הראשונים.
הוסמך לרבנות ולדיינות בי"ד באלול תשמ"ו על ידי הרב אברהם שפירא וכך כתב: "הנה כבוד ידידי יקירי הרה"ג המובהק איש חמודות מוהר"ר איתמר אורבך שליט"א מכירני בו הרבה שנים שהסתופף בבית מדרשנו הישיבה הק' מרכז הרב פה עיה"ק וכעת הוא מחשובי הר"מים שבישיבה לצעירים שע"י הישיבה ושקד הרבה על תלמודו ומצא כדי מדתו בבקיאות ובחריפות ועלה הרבה במעלות התורה והיראה ודעת ה'... ואמינא ליה יורה יורה ידין ידין".
נשוי לניצה. לזוג עשרה ילדים.

עמדותיו

בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקוראים לסרב פקודה יחד עם רבו הרב אברהם אלקנה שפירא וראה בסירוב ערך תורני ויחד עם זה וכחלק מזה ערך לאומי ודמוקרטי, שהאדם הן כאדם והן כבעל עקרונות אינו טפל למדינה אלא חלק ממנה. הוא נטל חלק פעיל במאבק נגד פינוי היישובים.
הצטרף לעשרות רבנים במחאה על מעצרו של הרב יצחק שפירא ראש ישיבת עוד יוסף חי.
הת'ר וילסון

ביוגרפיה

וילסון נולדה בקין שבמחוז צ'שייר בניו המפשייר ולה שני אחים. אמה הייתה אחות במקצועה, אביה היה טייס בחיל האוויר ובחברת תעופה מסחרית וסבה היה טייס שנלחם בשתי מלחמות העולם.
ב-1978 התקבלה ללימודים באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, במחזור השלישי שאפשר זאת לנשים. ב-1982 סיימה תואר ראשון בהצטיינות. היא זכתה למלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד, בה סיימה תואר שני ב-1984 ותואר שלישי ביחסים בינלאומיים ב-1985. כמו כן הייתה חברה בנבחרת החתירה של האוניברסיטה. עבודת הדוקטורט שלה עסקה במשפט בינלאומי ושימוש בכוח על ידי תנועות שחרור לאומיות. היא שירתה בחיל האוויר כיועצת במפקדת חיל האוויר השלישי באנגליה ובמטה נאט"ו בבלגיה עד ב-1989. 
בתום שירותה בחיל האוויר מונתה לראש תחום מדיניות הביטחון האירופאית ובקרת נשק במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית. ב-1991 סיימה את תפקידה וייסדה את חברת הייעוץ "Keystone International" שעסקה בפיתוח עסקי ושיתופי פעולה בין ארצות הברית לרוסיה. ב-1995 מונתה על ידי מושל ניו מקסיקו גארי ג'ונסון למזכירת המחלקה לענייני ילדים, נוער ומשפחה בקבינט שלו. 
בעקבות מותו בטרם עת של חבר בית הנבחרים מניו מקסיקו סטיבן שיף, שסבל ממחלת הסרטן, נערכו במדינה בחירות מיוחדות להשלמת תקופת כהונתו. וילסון זכתה במועמדות מטעם המפלגה הרפובליקנית וביוני 1998 בבחירות הכלליות בהן גברה על מועמד המפלגה הדמוקרטית פיליפ מאעלוף ועל מועמד מפלגת הירוקים רוברט אנדרסון. היא הייתה בכך האישה השנייה לכהן בקונגרס מטעם ניו מקסיקו והראשונה מהמפלגה הרפובליקנית, כמו כן הייתה האישה הראשונה בקונגרס ששירתה בכוחות המזוינים של ארצות הברית. בנובמבר אותה שנה התמודדה שוב מול מאעלוף בבחירות הכלליות הרגילות, זכתה ברוב של 48% מול 41% ונבחרה לתקופת כהונה מלאה. מאז נבחרה לעוד ארבע כהונות נוספות בבית הנבחרים. בתקופת שירותה בקונגרס כיהנה כחברה בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת המסחר, בוועדת האנרגיה ובוועדה לענייני מודיעין. היא הייתה מהרפובליקנים הבולטים שהתנגדו למבצע כוח מאוחד, ההפצצות האמריקאיות במהלך מלחמת קוסובו. 
ב-2008 התמודדה למושב בסנאט של ארצות הברית בעקבות פרישתו של פיט דומיניסי. וילסון הפסידה בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית לסטיב פירס, שהפסיד בבחירות הכלליות לטום יודול. ב-2012 התמודדה שוב בבחירות לסנאט, היא זכתה במועמדות מפלגה אך הפסידה בבחירות הכלליות לנציג המפלגה הדמוקרטית מרטין היינריך. 
היא כיהנה כחברת דירקטוריון בחברות הציבורית "Peabody Energy", החברה הלא-ממשלתית הגדולה בעולם בתחום כריית הפחם וב-"Raven Industries" העוסקת במוצרי חקלאות מדייקת. בשנים 2009–2015 כיהנה כחברה בוועדה המייעצת למחקר של הסוכנות לביטחון לאומי. כמו כן כיהנה בוועדה המייעצת לקונגרס בנושא הפיקוח על הארגון לביטחון גרעיני.
ביוני 2013 מונתה לנשיאת בית הספר למכרות וטכנולוגיה של דקוטה הדרומית וכיהנה בתפקיד עד מאי 2017. 
בינואר 2017 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי וילסון היא מועמדתו לתפקיד מזכירת מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית, במאי 2017 אישר הסנאט את מועמדותה. בנוסף נקבע שתכהן גם כיועצת הבכירה לענייני החלל.
במרץ 2019 הודיעה על התפטרותה שנכנסה לתוקף במאי אותה שנה. היא עתידה להתמנות לנשיאת אוניברסיטת טקסס באל-פאסו בספטמבר 2019.
וילסון נשואה ואם לשלושה, הבכור בהם מאומץ.
מירזא מוחמד עלי

מירזא מוחמד עלי (פרסית میرزا محمد علي, 1852-1937) היה אחד מבניו של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית. בהאא אללה העניק למירזא מוחמד עלי את התואר "הענף הגדול", אך מינה את בנו האחר עבדול בהאא - אותו כינה "הענף העצום" - ליורשו. בחלוף הזמן תבע לעצמו מירזא מוחמד עלי את תואר מנהיג הדת, והמאבק בין השניים הגיע לשיאו כאשר מירזא מוחמד עלי האשים את עבדול בהאא בבגידה ברשויות העות'מאניות. דבר זה הוביל למעצרם של עבדול בהאא ובני משפחתו.
עם מותו של עבדול בהאא ב-1921, ניסה מירזא מוחמד עלי לתפוס את רסן ההנהגה של התנועה, וב-1922 תפס בכוח את החזקה במקדש בהאא אללה באל-באהג'ה בעכו. מושל עכו מטעם המנדט הבריטי דרש את השבת מפתחות המבנה לרשותו, ואלה נמסרו לו בתחילת 1923. המושל העבירם לשוגי אפנדי, מנהיגה המוכר של הדת לאחר עבדול בהאא. מירזא מוחמד עלי הוקע מהתנועה הבהאית והוכרז ככופר, והוא מת -1937.
המקדש הלבן

המקדש הלבן (בתאית: วัดร่องขุ่น, בתאית צפונית: , תעתיק לעברית: ואט רונג קון) הוא מקדש בודהיסטי אשר שוכן במרחק של כ-13 קילומטרים דרומית לעיר צ'יאנג ראי שבתאילנד.
המקדש תוכנן על ידי האמן התאילנדי צ'אלרמצ'אי קוסיתפיפאט, שרצה ליצור מחווה למלך תאילנד, ראמה התשיעי, ומימן את בנייתו. האמן נולד למשפחה סינו-תאית באזור צ'יאנג ראי. בתחילת דרכו הוא היה צייר ולאחר מכן הפך לאדריכל. צ'אלרמצ'אי מאמין שהמקדש יזכה אותו בחיי נצח, והוא ממשיך לבנות אותו. מימון רב מגיע מכספי תרומות של מיליוני מבקרים, מאמינים ותיירים המשאירים באתר תרומות ומשלמים דמי כניסה אל המקדש. באתר ניתן לקנות "עלי כסף" הנתלים לשם ברכה ומזל על פרגולה ייעודית.

סגנון

מקדש זה מיוחד בצבעו הלבן, אשר מסמל את טוהר הבודהה. המקדש בנוי מתשעה בניינים המעניקים לו חזות יוצאת דופן. עיצובו של המקדש בולט בין המקדשים המוזהבים השכיחים ברחבי תאילנד, והוא מושפע מעלילות מדע בדיוני. על קירותיו של המקדש הלבן משובצות מיליוני מראות קטנות הזוהרות בשמש ומשוות למקדש מראה של ארמון שלג מאגדות דמיוניות. במקדש המרכזי, הבוט, מצויים ציורי קיר מיוחדים וביניהן שובצו דמויות של גיבורי על, כגון סופרמן, וגם דמויות אהודות על ילדים, כמו הארי פוטר והלו קיטי. מטרת הציורים לדמות את האדם המודרני הנוטה לחמדנות ותאווה. מידות רעות עליהן חייב האדם להתגבר לפי הבודהיזם. באותו המקדש הוצבו כמה דמויות יושבות של בודהה ונזיר ידוע, כולם בתנוחת מדיטציה.
בניית המקדש החלה ב-1997 והייתה צפויה להסתיים בשנת 2008. עם זאת, הבנייה לא הסתיימה והעבודה על מתחם המקדש עתידה להסתיים רק בשנת 2070.
בית אתנחתא

אתנחתא הוא מרכז סיוע ודיור זמני לבני נוער בגילאי 13–19, בדרך חברון 106 בשכונת תלפיות בירושלים. מאז הקמתו ב-1997 סייע הבית לאלפי בני נוער בסיכון ובמשבר. אתנחתא הוא מרכז סיוע יחיד וייחודי בירושלים. המקום זמין ופתוח 365 יום בשנה, 24 שעות ביממה.

רקע

אתנחתא מופעלת על ידי עמותת "אותות - דלת לחיים חדשים" (ע"ר), במימון ופיקוח של משרד הרווחה - רשות חסות הנוער, ובשיתוף עם עיריית ירושלים. המקום נועד לספק מחסה זמני לבני נוער מחוסרי קורת גג, מנוחה מהשרדות יום יומית, וניסיון לטיפול קצר טווח במטרה להגיע למקום ארוך טווח.

תהליך הקליטה והשהייה

הבית דוגל בפתיחות מוחלטת, ומאפשר קבלה של כל בן נוער בין הגילאים 13 ל-19 בלא הפנייה או תקופת המתנה, ובלא ביקורת ומבחנים. כל נער מחוסר קורת גג יכול להגיע ולהישאר בבית עד לכשלושה חודשים, זאת ללא אפליה על בסיס דת, מוצא או מין. חלק מתושבי הבית מגיעים עצמאית, וחלקם מופנים על ידי גורמי הרווחה.

שירותי הבית ושגרת החיים בו

נוסף לשירותים בסיסיים כגון מיטה, אוכל, מקלחת וכביסה זוכה הנער לשיחות אישיות עם גורמי טיפול. בכניסתו לבית מגבש כל נער ביחד עם הצוות במקום תוכנית יום המספקת לו שגרת יום בריאה, ומעודדת חזרה לאורח חיים בריא. עיקר הפעילות בבית מופנית לשיקום הנער במהלך שהותו הקצרה, ומציאת פתרון קבוע וארוך טווח בשיתוף עם הנער, משפחתו וגורמי הרווחה השונים.
חלק מהנערים ממשיכים ללמוד בבתי הספר הרגילים וחלק ניכר מן השוהים במקום מופנה אל מרכז "תפנית" - מרכז למידה והעשרה הפועל על פי תוכנית "הילה". המכרז מופעל על ידי אתנחתא, בשיתוף עם "עתיד". בתפנית מתקיים תהליך למידה, המאפשר קבלת תעודה של 10 שנות לימוד, ומתקיימות בו תוכניות העשרה בחודשי הקיץ החופשות והחגים.

סיום השהות

בסיום השהות, ממשיכים בני הנוער אל המקום הקבוע, ארוך הטווח, זאת על פי החלטת גורמי הטיפול ובשיתוף צוות המקום: לפנימיות, הוסטלים ולעיתים אף חזרה הביתה.
מועדון הקריאה של ג'יין אוסטן

תקציר עלילה

מועדון הקריאה הוא יוזמה של ברנדט, גרושה בשנות החמישים לחייה. הרעיון עולה במוחה כשהיא פוגשת את פרודי בפסטיבל סרטי ג'יין אוסטן. פרודי היא צעירה נשואה בת עשרים פלוס, מורה לצרפתית בבית ספר תיכון. הרעיון הוא שהמועדון יכלול ששה חברים שידונו ברומנים של אוסטן, כאשר כל חודש אחד מחברי המועדון מארח את כל הקבוצה. עוד מצטרפים למועדון סילביה, ספרנית בת ארבעים פלוס, אשר לאחרונה נפרדה מבעלה דניאל, עורך דין במקצועו, אחרי עשרים שנות נישואים; בתה של סילביה, אלגרה, לסבית בת עשרים פלוס; ג'וסלין, חברת ילדות של סילביה, רווקה המגדלת כלבים; וגריג, הגבר היחיד בחבורה, חובב מדע בדיוני שנגרר לתוך הקבוצה על ידי ג'וסלין המקווה לשדך אותו לסילביה.
ככל שהזמן חולף מתברר שלכל אחד מחברי המועדון מפתח מאפיינים דומים לדמות המקבילה בספריה של אוסטן, ותגובותיהם לאירועים בחייהם האישיים דומות במידה רבה לתגובות של הדמויות ברומנים.
ברנדט היא דמות אמהית המשתוקקת שכולם יהיו מאושרים בחייהם. סילביה נאחזת באמונה באהבה ובמסירות, בסופו של דבר היא מתפייסת עם בעלה. ג'וסלין מתכחשת לרגשותיה כלפי גריג, בעודה מנסה לשדך אותו לסילביה.על פרודי מוטל נטל כפול, בעלה האדיש וחסר הרגישות ואמא שלה, היפית מזדקנת - תוצר של תרבות הנגד של שנות השישים. פרודי משתדלת נואשות לא להיכנע לפיתויים שמעמיד בפניה טריי, שהוא תלמיד שלה. אלגרה נוטה לפגוש את אהובותיה בפעילויות אתגריות עד כדי סכנת חיים, ומרגישה נבגדת כשהיא מגלה שבת זוגה קורין, בעלת השאיפות הספרותיות, משתמשת בפרטים מחייה שלה כבסיס לסיפורים קצרים שהיא כותבת. גריג נמשך לג'וסלין אבל מתיאש מכיוון שהיא לא מגלה בו עניין, למשל, היא אינה קוראת את הספרים של אורסולה לה גווין שהוא מציע לה בתקווה שימצאו חן בעיניה. יחסו הקומי של גריג לספרים מנוגד ליחס הרציני שמביעות פרודי וג'וסלין.

הפקה

ברצועת בונוס בגרסת ה-DVD של הסרט מסבירה רובין סוויקור, הבמאית והתסריטאית, כיצד כל אחת מהדמויות של חברי המועדון מבוססת על דמות מספריה של אוסטן. ברנדט מייצגת את גברת גרדינר (דודתה של אליזבת) מ"גאווה ודעה קדומה", סילביה מדגימה את דמותה של פאני פרייס ב"מנספילד פארק", ג'וסלין משקפת את הגיבורה ברומן "אמה", פרודי היא כמו אן אליוט ב"הטיית לב", אלגרה דומה מאוד למריאן ב"תבונה ורגישות", וגריג מייצג את כל דמויות הגברים שאינם מובנים כהלכה.
על אף שהעלילה מתרחשת בסקרמנטו הסרט צולם בדרום קליפורניה. בין אתרי הצילומים אפשר למצוא את Encino, לייקווד, לונג ביץ', לוס אנג'לס, נורת' הוליווד, נורת'רידג', סנטה קלריטה, סנטה מוניקה, ואן נויס, ווסטלייק וילג'.
פסקול הסרט כולל את השירים "New Shoes" של פאולו נוטיני, "You're All I Have" מאת סנואו פטרול, "Save Me" של איימי מאן, "So Sorry" מאת Feist ואת "Getting Some Fun Out of Life" של הזמרת מדלן פירו.
הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ואחר כך הסרט הוקרן בארצות הברית בצורה מוגבלת. ב-21 בספטמבר 2007 הוקרן ב-25 אולמות ובשבוע הראשון הרווחים הסתכמו ב-$148,549. ב-5 באוקטובר הופץ הסרט לקהל הרחב, והרווחים באותו סוף שבוע היו $1,343,596.
רשיד א-דין המדאני

רשיד א-דין פזלאללה המדאני (בפרסית: رشیدالدین فضل‌الله همدانی;‏ 1247–1318) הידוע בכינויו רשיד א-דין טביב (رشیدالدین طبیب) היה רופא, מדינאי והיסטוריון פרסי ששירת את השושלת האילח'אנית המונגולית. המדאני נולד וחי כיהודי עד שהמיר את דתו לאסלאם בסביבות גיל שלושים. הוא נחשב לאחד מגדולי ההיסטוריונים והמדינאים הפרסים בימי הביניים.
חיבורו הידוע ביותר הוא ספרו הגדול "ג'אמע א-תוואריח'" (جامع ‌التواریخ; "קובץ הכרוניקות"), העוסק בתולדות העולם ועמיו השונים ומהווה מקור היסטורי ראשון במעלה לתולדות השושלות המונגוליות בימי הביניים.

קורות חיים

רשיד נולד בסביבות שנת 1247 למשפחה יהודית בעיר המדאן. לא רבות ידוע על ילדותו ונעוריו. אביו היה רוקח והוא עצמו קיבל השכלה ברפואה. באחד מתפקידיו הראשונים הוא שירת כרופא בחצרו של השליט אבקא ח'אן  ששלט בשנים 1265-1282. 
בסביבות גיל 30, מסיבות שהיו כנראה הן אישיות והן מקצועיות, רשיד המיר את דתו לאסלאם. כתוצאה מכך בכתבים אילח'אניים התחלף כינויו מ"רשיד א-דוולה" (א-דוולה -"המדינה") ל"רשיד א-דין" (א-דין - "האמונה") וכך קיבל את השם בו הוא מוכר עד היום. יריביו המשיכו להשתמש במוצאו היהודי בשביל לתקוף אותו אף לאחר שהמיר את דתו, וכך נשמר המידע על מוצאו היהודי בטקסטים מהתקופה.
בשנת 1292 התמנה רשיד א-דין לסגן הווזיר הגדול תחת השליט האילח'אני מחמוד ע'אזאן . לאחר נפילתו של הווזיר הגדול שתחתיו עבד, הוא עבר להיות מזוהה עם וזיר אחר בחצר האילח'אנית. למרות שהוא מעולם לא נשא משרת וזיר לבדו, הוא היה דמות רבת-עוצמה בחצר האילח'אנית תחת השליטים האילח'אניים השונים והצליח לשרוד מאבקי כוח פנימיים רבים. הוא נחשב לאחראי הראשי לרפורמות שהונהגו תחת השליט מחמוד גאזאן. בעזרת ההון הרב שלו הוא בנה רבעים חדשים בערים תבריז וסולטאנייה, והיה האחראי לבנייתם של מדרסות, מבני דת צופיים ותחנות דרך לשיירות סוחרים. 
בשנת 1318 הצליחו יריביו של רשיד א-דין לטפול עליו את אשמת ההתנקשות בשליט מוחמד ח'דאבנדה אלג'איתו (محمد خدابنده الجایتو) . בעקבות זאת הוא הוצא להורג באותה שנה ביחד עם בניו.
הגינוי כלפי רשיד א-דין בגין מוצאו היהודי המשיך גם לאחר מותו. כמאה שנה לאחר הוצאתו להורג, המושל המוסלמי של תבריז החליט להוציא את שרידי גופתו של רשיד א-דין מהמאוזוליאום שנבנה עבורו בחייו, והורה להעביר את שרידי גופתו לקבורה בבית קברות יהודי.

כתביו

בדומה למלומדים גדולים אחרים בני זמנו, רשיד א-דין עסק במהלך חייו בתחומים רבים של הידע האנושי, ובהם רפואה, היסטוריה, תאולוגיה, בוטניקה וזואולוגיה. הוא כתב מאמרים וספרים בנושאים שונים, ועשה מאמץ מיוחד לשמר אותם על ידי יצירת העתקים מהם הן בפרסית והן בערבית. 
ספרו החשוב ביותר הוא "ג'אמע א-תוואריח'" (جامع‌التواریخ; "קובץ הכרוניקות") , העוסק בתולדות העולם ועמיו השונים מבריאת העולם ועד ימיו. חשיבותו הגדולה של הספר, שחלקים גדולים ממנו השתמרו עד ימינו, היא כמקור היסטורי לתולדות השושלות המונגוליות בימי הביניים ובמיוחד השושלת האילח'אנית, אותה הכיר רשיד א-דין היטב.