נעמי סימן טוב

ביוגרפיה

נעמי סימן-טוב נולדה בשנת 1952 בבולגריה. כשנה לאחר מכן, עלתה עם משפחתה לישראל ומאז, גדלה ברמת-גן. בשנות ה-70 למדה אמנות כשנה במכון אבני וכשנתיים פילוסופיה וספרות באוניברסיטה העברית. בסוף שנות ה-70 החלה ללמוד אמנות במדרשה לאמנות.
עוד מראשית שנות השמונים עסקה סימן טוב בנושאים מגדריים והשתמשה ביצירתה במלאכות כמו רקמה, אריגה ובמוטיבים דקורטיביים של אמנות עממית כדרך לעיסוק בשאלות הנוגעות לשפה נשית מול אמנות וחקר תולדות האמנות המאמצות נקודת מבט גברית. בקטלוג לתערוכה "אחותי- אמניות מזרחיות בישראל" כתבו האוצרות שולה קשת וריטה מנדס-פלור כי "סימן טוב עוסקת ב'אמנות נמוכה' בשפה עכשווית. היא מציירת מרקמי אריגים ודגמים של מרבדים אורנמנטליים, וכך מביאה אל קדמת הבמה אמנויות שנעשו באופן מסורתי על ידי נשים ואשר הודרו מן התחום המכונה 'תולדות האמנות'. סימן-טוב שוזרת בדימויים אלו טקסטים השופכים אור על הגזענות הסמויה הקיימת בישראל בפרט ובמערב בכלל, ובכך מעצימה את ביקורתה על התרבות המערבית".
בנוסף לפעילותה כאמנית פרסמה סימן-טוב בקורות אמנות בעיתונים כ“העיר" ובין השנים 1999–2002 ערכה את כתב העת "המדרשה". סימן טוב לימדה ומלמדת במוסדות אקדמיים שונים. ביניהם, המדרשה לאמנות ואוניברסיטת בן-גוריון. סימן טוב מתגוררת בתל אביב.

פעילות אמנותית

עבודותיה המוקדמות מראשית שנות השמונים, היו מיצבים בטכניקה מעורבת עליהם כותבת פנינה בסכס: "במיצבים הראשונים של נעמי סימן טוב… נשאלה ונענתה שאלת אופן הייצוג… מתוך אי הממשות של המוצג המוחשי נרמז הפנטום של האידיאליזם, השאיפה למילוי עתידי של כל החסרים, אלה ואחרים". בשנת 1981 הציגה תערוכה בגלריה "שנער" בתל אביב עליה כתב אדם ברוך בידיעות אחרונות: "נעמי סימן מציגה פיסול וציור הנוגעים במוקדים אחדים ובתחומי חוויה אחדים. היא בנתה מעין טוטם עם מעין רגלי פיל העשוי מחומרים "עניים" וקלים, ועם זאת מוענקת לו תחושת כובד. פיסול המורכב משולחן הפוך ומפה… התרשמתי שהמתיחות כאן היא בין חומר הנוטה לקיטש לבין שינוי זהותם ותפקודם של חפצים או מציאויות יומיומיות. בעבודה מושקעת יצריות חזקה למדי, ויד טובה לחומרים".
בתערוכה שהציגה בגלריה "רדיוס" בתל אביב בשנת 1983 הציגה פסלים ועבודות בטושים על בריסטולים צבעוניים הנתפסים כמצע ילדותי או כזה הקשור לבתי-ספר וודאי לא כמצע ציורי. סורין הלר כתב על תערוכתה זו: "כבר באותן עבודות ניתן להצביע על המרכיבים אשר יאפיינו את עבודותיה המאוחרות: העבודה על כל משטח הציור, הימנעות מיצירת חלל אשלייתי, חזרה על דימוי עד להפיכתו לדגם, משחק בין צורות פיגורטיביות לבין צורות דקורטיביות, בין צורה מעוצבת לבין צורה מקושקשת, ושיבוץ של טקסט בתוך הציור". בה בעת הופיעו בעבודות אלה כמה תכנים שהתפתחו מאוחר יותר בעבודות על השמיכות וב"אריגות".

ציורים על שמיכות

במחצית השנייה של שנות השמונים הציגה סימן טוב סדרה של חמישה-עשר ציורי שמיכות, ציורים גדולים בהם מצע הציור הוא שמיכות אקרילן.
פנינה בסכס כתבה על ציורי השמיכות: "מעצם השמיכות, שהן מוצר מסחרי עם גרפיקה משלו ותכונות חומריות וצבעוניות משלו, שיש להן חלק נכבד, אולי דומיננטי, גם במוצר הסופי, יש בציורים אלה תערובת מיוחדת של פאר ודלות… אפשר לראות בשמיכה-כמצע-הציור דרך מילוט מיידית מן הדיקט-כמצע-הציור, של תלמידי המדרשה, דרך לבריחה (מטונימית) ממקום שנחשב נעים ומסוכן לאמנית צעירה בוגרת המדרשה… הציור על שמיכה, שהוא למעשה 'שלילת הדיקט' לצורך ההכרחי של היבדלות מהורים-מורים ושל שלילת בד קנווס מתוח כהמשך למרד הדור הקודם, הוא גם ציור על מצע כמעט בלתי אפשרי לצבעי שמן". רפי לביא כתב בקורת בעיתון העיר על אותן עבודות: "נעמי סימן טוב עובדת על שמיכות. היא מתייחסת הן לחומר של המצע והן לאופי השמיכתי שלו. לעיתים כאילו מסתדרים ציוריה עם הרקע, משתלבים בו טכנית ומשמעותית כך שה'כאילו' הופך לאמירה. במקרים אחרים היא כופה את הציור ה'ציורי' על מצע בלתי מתאים, והכפיה כשלעצמה מהווה כוח. בעבודותיה יש משהו ייחודי ומקורי ולא במובן של גימיק או פלקט".

גן עדן או מיטות ומזרנים

"גן עדן או מיטות ומזרנים" היא תערוכה שהציגה סימן טוב בשנת 1999 בסדנאות האמנים בתל אביב, ומאוחר יותר באותה שנה, בגלריה בארי שבקיבוץ בארי.
טלי תמיר כתבה לגבי תערוכה זו כי: "התערוכה האחרונה של נעמי סימן טוב בגלריה של סדנאות האמנים מביאה לשיא אבסורדי את נטייתה לציור שקדני התובע עמלנות אין-קץ: על-גבי פורמט גדול מעט מגודל מיטה או מזרן זוגיים (2.5 מ'/ 1.40 מ')! היא מתעקשת לצייר במכחולים דקיקים מערכות מורכבות של דגמים אורנמנטאליים, מועתקות מדגמי אריגים, סדינים או שטיחים. סימן טוב בוחרת בפורמט 'גברי' מובהק, בסדר-גודל של קומפוזיציות 'חובקות-כל' של ג'קסון פולוק,  אך במקום לפרוץ בכוראוגרפיה ארוטית, ולמלא את ההבטחה העולה מהכותרת - 'גן-עדן או מיטות ומזרנים' היא מבליעה עצמה בעבודת-נמלים מיניאטורית, עתירת-חריצות, מהוגנת ומעוררת-כבוד, שאין לה ולא-כלום מטעם גן-עדן…".
דנה גילרמן כתבה על התערוכה בביקורת בעיתון הארץ: "סימן טוב, שהסתגרה הרבה מאד זמן במרתף הסטודיו שלה כדי להתמסר טוטאלית למלאכת אריגת הציור, סימן טוב סיזיפית ואובססיבית ברמה פתולוגית, מציגה אופציה ציורית… מורכבת תובענית ומטרידה ועם זאת מהורהרת, נינוחה, אופטימית ומעט מנחמת. סימן טוב ציירה בעבר על שמיכות שנראו גם כיריעות אוהל, דימוי לנדודים (בפראפראזה מוזרה ומשעשעת לביוגרפיה האמנותית של יוזף בויס, העלו אותה הוריה מבולגריה, כשהייתה בת שלשה חודשים, עטופה היטב-היטב בשמיכות צמר עבות כמו הייתה עוד מזוודה)."