נרדפי החוק

הפקה

נרדפי החוק הוא סרטו השלישי של ג'ארמוש, והוא הראשון שצולם לאחר פריצתו לתודעת הקהל עם "זרים" שצולם כשנתיים קודם לכן, וזכה בפרס "מצלמת הזהב" בפסטיבל קאן. ג'ארמוש עמד אז בחזית תנועת "הקולנוע האמריקני העצמאי", חבורה של במאים צעירים שניסו ליצור קולנוע מחוץ למסגרת האולפנים הגדולים, על מנת לשמור על עצמאותם האמנותית, ועל דרכם הייחודית. תקציבו הכולל של הסרט היה כמליון ומאה אלף דולר.
לאחד משלושת התפקידים הראשיים בסרט גויס השחקן הראשי ב"זרים", מוזיקאי הג'אז ג'ון לורי, וכן גויס מוזיקאי נוסף, טום וייטס. מולם צוות רוברטו בניני שעל אף שהייתה מאחוריו קריירה מצליחה ביותר באיטליה כשחקן ובמאי, היה כמעט בלתי ידוע מחוץ לארצו. עמו הגיעה אשתו ניקולטה בראסקי. לורי ווייטס, בעלי מבנה פיזי רזה וגבוה, שיחקו דמויות מופנמות ושתקניות, לעומת בניני הגוץ, בעל האנרגיות המתפרצות, שאינו מסוגל להפסיק לדבר. בסרט מופיעים מספר שחקנים נוספים, ביניהם ניתן למצוא בתפקידים קטנים את אלן ברקין, ואת במאי סרטי האימה הזולים ג'וי ניוטון הוק.
וייטס עמד אז בשיאו המוזיקלי, לאחר הקלטת שניים מן הטובים שבאלבומיו "Swordfishtrombones" ‏(1983) ו"Rain Dogs" ‏(1985). אלבומים אלו, בעלי האווירה הקברטית העגומה, והמורכבות המוזיקלית, תאמו את רוח הסרט. שני שירים מ"Rain Dogs" הופיעו בפסקול הסרט ("Jockey Full of Bourbon" ו-"Tango Till They're Sore"). ג'ון לורי, שהיה אחראי אף למוזיקת הרקע לסרט "זרים", תרם את מוזיקת הרקע לסרט, שהוקלטה בסגנונו הג'אזי. שיר נוסף בפסקול שרה זמרת הרית'ם אנד בלוז השחורה אירמה תומאס.
חלק ניכר מהצלחת הסרט יש לזקוף לזכות הסינמטוגרפיה. היה זה שיתוף הפעולה הראשון של ג'ארמוש עם הצלם רובי מילר שהיה ידוע עד אז בשל שיתוף הפעולה שלו עם הבמאי וים ונדרס, שעבודתו מהווה מקור השפעה ידוע על ג'ארמוש. הדרך האיטית והמהורהרת, בה סקרה מצלמתו את נופי ניו אורלינס ואזור הביצות של לואיזיאנה, במשחקי אור וצל, יצרה את האסתטיקה המיוחדת של הסרט. הצלחה זו הייתה תחילה של שיתוף פעולה פורה בין ג'ארמוש ומילר שנמשך במספר סרטים נוספים במשך העשור שלאחר מכן.

עלילה

הסרט מתחיל בניו אורלינס, ומתאר את נפילתם של שדר הרדיו הכושל זאק (וייטס), והסרסור ג'ק (לורי). זאק מאבד את עבודתו ואת חברתו, וברגע של שכרות מסכים להסיע מכונית שאינה שלו מצידה האחד של ניו אורלינס לצידה השני. כאשר עוצרת אותו המשטרה מסתבר כי בתא המטען של המכונית יש גופה. ג'ק מתפתה להגיע לחדר חשוך במלון, בו שוכבת נערה. הוא מנסה לשכנע אותה להצטרף לחבורת הפרוצות שהוא משמש כסרסור שלהן, אך כאשר המשטרה פורצת לחדר והאור נדלק, מסתבר שהמדובר בילדה. שניהם נשלחים אל הכלא, ומוצאים את עצמם באותו התא.
אל התא מגיע בוב (בניני) תייר איטלקי שאינו דובר אנגלית. בניגוד לזאק ולג'ק, שנמצאים בכלא בגין עבירות שלא ביצעו, בוב רצח אדם באולם ביליארד. ג'ק וזאק אינם סובלים זה את זה, ועד מהרה מגיעים לעימות פיסי אלים, שלאחריו הם נמנעים מלדבר זה עם זה. אך בוב הוא בעל דחף בלתי פוסק לדבר, על אף שידיעתו בשפה האנגלית מסתכמת במשפט "I scream, you scream, we all scream, for ice-cream". אישיותו המתפרצת, ודיבורו הבלתי פוסק, מצליחים להשלים בין ג'ק וזאק. השלושה מנצלים הזדמנות לבריחה, ונמלטים לאזור הביצות של לואיזיאנה.
השלושה אובדים בין הביצות, והאיבה בין ג'ק וזאק כמעט שגורמת לכך שכל איש יפנה לדרכו. אך בוב מצליח להביא את החבורה למקום מבטחים, ולספק להם מזון. הם מגיעים לבית בודד במעבה היער, בו שוכנת ניקולטה, איטלקיה נאה, המתאהבת מיד בבוב. בוב מחליט להשאר עם ניקולטה, בעוד שג'ק וזאק יוצאים איש לדרכו. הסרט מסתיים בפרידתם במזלג דרכים. כאשר כל אחד מהם פונה לזרוע אחרת של התפצלות הדרכים, נראה כי הפכו לידידים.

הצלחת הסרט בביקורת ובקופות

הסרט התקבל בדרך כלל בביקורות חיוביות, שהשוו אותו להצלחתו הקודמת של ג'ארמוש, "זרים", ובדרך כלל קבעו כי הסרט מצליח לשחזר את ההצלחה של קודמו. אופיינית היא ביקורתו של המבקר רוג'ר איברט שכתב: "נרדפי החוק הוא סרט על ויסקי זול וקפה שחור, אנשים שיכורים בלילה, שאיבדו את עבודתם, והסבל שניתן לסבול מנערות המבטיחות לך בילוי נעים," וסיכם במילים -"הסרט הוא סרט מקורי מהסוג שאתה מתרגל אליו תוך כדי צפייה. אולי הוא מעט ארוך, ואולי הוא תלוי במקור ההשראה שלו - שלושת החריגים החברתיים והאנשים המוזרים שהם פוגשים במסעם, במקום שיהיה לו נושא אמיתי משלו. אין לו את השלמות רבת ההשראה של 'זרים', בו כל תמונה נראית בלתי נמנעת. אך זהו סרט טוב, וככל שאתם יודעים יותר על קולנוע, סביר יותר שתאהבו אותו".
הסרט הצליח להחזיר את ההשקעה בו, ובארצות הברית הכניס כמיליון וחצי דולר, מעט מעל תקציבו. הסרט סווג בארצות הברית כסרט מסוג "R", כאשר צופים מתחת לגיל 17 לא יכלו לצפות בו אלא בלוויית מבוגר, וזאת בשל לשונו הבוטה, וסצינות עירום המופיעות בו.
הסרט זכה להצלחה רבה מחוץ לארצות הברית. הוא זכה בפרסים בפסטיבלי קולנוע בנורווגיה בדנמרק ובאיטליה כמו גם למועמדות יוקרתית לפרס "דקל הזהב" בפסטיבל קאן. בישראל זכה הסרט להצלחה קופתית ניכרת.