סאות בנד

היסטוריה

עמק סיינט ג'וזף היה מיושב במשך תקופה ארוכה באינדיאנים. אחת מהקבוצות הקדומות ביותר שהתיישבו בשטח שעתיד להפוך לצפון אינדיאנה, היא שבט המיאמי. לאחר מכן, אנשי שבט הפותאווטומי (Potawatomi) הגיעו לאזור, בהשתמשם במזון העשיר ובמקורות הטבעיים הנמצאים לאורך הנהר. הפותאווטומי ישבו באינדיאנה במשך תקופה ארוכה, עד לגרושם בשנות ה-40 של המאה ה-19. אחת מהסיבות העיקריות לפופולריות של האזור של סאות בנד הייתה הקירבה לנהר הקנקקי.
המתיישבים הלבנים הקבועים שהתיישבו לראשונה בסאות בנד, היו סוחרי פרווה שייסדו תחנות מסחר באזור. בשנת 1820, הגיע פייר פריסקוץ נווארה (Pierre Frieschutz Navarre), נציג של חברת הפרווה האמריקנית (AFC) של ג'ון ג'ייקוב אסטור. הוא התיישב ליד דאונטאון סאות בנד של היום. אלקסיס קוקווילרד (Alexis Coquillard), נציג נוסף של ה-AFC, עבר בדרכו בסאות בנד ב-1823, ושב למקום ב-1824 על מנת להקים שם את ביתו. תחנת המסחר הייתה ידועה אז בשם "תחנת סיינט ג'וזף הגדולה". בשנת 1827, ייסד לתרופ מינור טיילור (Lathrop Minor Taylor) תחנת מסחר עבור חברת "סמואל חנה אנד קומפני" (Samuel Hanna and Company). ב-1829 צמחה העיירה, טיילור וקוקווילרד הקימו משרד דואר, וטיילור נתמנה למנהלו. שירות הדואר של ארצות הברית קרא למקום סאותהולד (Southold), מחוז אלן, אינדיאנה. בשנה שלאחר מכן שונה שם המקום לסאות בנד, ככל הנראה כדי למנוע בלבול, כיוון שקהילות נוספות באזור נקראו בשם סאותהולד באותו הזמן.
ב-1831, סאות בנד נקבעה להיות מושב המחוז ואחת מארבע העיירות המקוריות של מחוז סיינט ג'וזף. זמן לא רב לאחר מכן החל התכנון של השטח שעתיד להיות העיר סאות בנד. העיירה נוסדה רשמית ב-1835 וגדלה במהירות.
בין שנות ה-30 לשנות ה-50 של המאה ה-19, התרכזה רוב עבודת הפיתוח של סאות בנד באזור תעשייה שנבנה ומוקם בין שתי התעלות הנמצאות לאורך נהר סיינט ג'וזף החוצה את סאות בנד. מספר סכרים נבנו, וב-4 באוקטובר 1851 הגיע הקטר הראשון לסאות בנד. הדבר הוביל למעבר של עסקים רבים לאזור שבין הנהר לתחנת רכבת. ב-1852 הקים הנרי סטדבייקר (Henry Studebaker) בית מלאכה לעגלות בסאות בנד. חברת סטדבייקר הפכה ליצרנית העגלות הגדולה בעולם, והיחידה מבין יצרניות העגלות שהצליחה בהסבה לתעשיית הרכבים. החברות זינגר (יצרנית מכונות תפירה) ואוליבר (יצרנית ציוד חקלאי) היו בין החברות שעשו את התעשייה לכוח הדוחף בכלכלתה של סאות בנד עד לאמצע המאה ה-20.
גורם נוסף בהתפתחותה של סאות בנד, הוא המיקום על כביש מישיגן, הכביש הראשי ההולך מצפון-לדרום בצפון אינדיאנה במאה ה-19. התפתחות חשובה נוספת התרחשה בשנת 1842, כאשר האב אדוארד סורין ייסד את אוניברסיטת נוטרה דאם צפונית לעיירה. האוניברסיטה נעשתה לגורם עיקרי בכלכל ובתרבות של סאות בנד. בשנת 1865 קיבלה סאות בנד מעמד של עיר, והבחירות הראשונות לראשות העיר התקיימו ב-5 ביוני 1865.
בתי חרושת רבים נוספים נפתחו בסאות בנד בתחילת המאה ה-20, וההתפתחות המהירה הובילה ליצירת מסילה חשמלית בכל האזור, ובשנת 1925 הוקם שירות חשמלית ממרכז העיר סאות בנד ועד למרכז העיר שיקגו.
בשנת 1950, למעלה ממחצית כוח התעסוקה היה במגזר התעשייה. כתוצאה מקשיים כלכליים, סגרה סטדבייקר את מפעלי הרכב שלה בסאות בנד בדצמבר 1963, נרשמה דעיכה כללית בתעשייה בסאות בנד, ובשנת 2000 היה חלקה של התעשייה בכלכלת סאות בנד רק 16%. כתוצאה מפיטורים רבים, הצטמצמה אוכלוסיית העיר בכ-30,000 במהלך תקופה זאת.

גאוגרפיה

סאות בנד ממוקמת במרחק של 8 ק"מ מהגבול עם מדינת מישיגן, ונמצאת במרחק שווה מאילינוי ומאוהיו. המרחק בין סאות בנד לשיקגו הוא 150 ק"מ. הגדה הקרובה ביותר של ימת מישיגן נמצאת במרחק של 32 ק"מ מהעיר.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 108.47 קמ"ר, כאשר השטח היבשתי הוא 107.38 קמ"ר, ואילו השטח הימי הוא 1.09 קמ"ר.
נהר סיינט ג'וזף זורם מהקצה המזרחי של העיר ומתעקל צפונה בקרבת מרכז העיר, משם ממשיך בכיוון צפון-מערב לעבר ימת מישיגן; זהו מקור שמה של העיר, "סאות בנד", על שם עיקול הנהר ("bend" באנגלית משמעו "עיקול").
נוטרה דאם צמודה לסאות בנד מצפון. אזור הדאונטאון של סאות בנד נמצא בצפון-מרכז העיר, לאורך נהר סיינט ג'וזף. האזור הצפון מערבי של העיר כולל מפעלי תעשייה ואת שדה התעופה סאות בנד. העיר מישוואקה צמודה לסאות בנד מדרום.

פארקים ומקומות בילוי

גן החיות פותאווטומי נפתח בשנת 1902, והוא גן החיות הוותיק ביותר במדינה. הוא מכיל למעלה מ-400 בעלי חיים, בשטח של 93,000 מ"ר.
ליד גן החיות פותאווטומי נמצאות חממות פותאווטומי וכן החממות הבוטניות ע"ש אלה מוריס ומיוזל-אליסון (Ella Morris and Muessel-Ellison Botanical Conservatories). חממות פותאווטומי נבנו במקור בשנות ה-20, והחממות הבוטניות נוספו בשנות ה-60. בשנת 2007 היו החממות בסכנת סגירה עקב עלויות תפעוליות גבוהות, אבל גיוס הכספים בקמפיין של החברה הבוטנית של הגדה הדרומית הצליח, והחממות ניצלו מסגירה.
בתוך העיר זורם האפיק המזרחי של נהר סיינט ג'וזף, והוא משמש לשיט ולפעילויות של ספורט מים.