תרבות פולסם

תרבות פולסם (באנגלית: Folsom culture או גם Folsom tradition וגם Folsom Complex), המכונה על שם המקום בו נתגלתה לראשונה, באתר ליד היישוב פולסם בניו מקסיקו, היא תרבות פרהיסטורית מוקדמת של פלאו-אינדיאנים באמריקה הצפונית. תחום התפוצה של תרבות זו השתרע מצפון מקסיקו של ימינו, על פני דרום-מערב ארצות הברית, המישורים הגדולים, ומזרחית לנהר המיסיסיפי במדינות ארצות הברית מיזורי ואילינוי ועד הימות הגדולות. הריכוז הגדול ביותר של ממצאים ארכאולוגיים נתגלה בערבה הגבוהה (High Prairie), מזרחית להרי הרוקי. תקופת התרבות מוערכת באמצעות תיארוך פחמן-14 מ-10,800 עד 10,150 שנים לפני זמננו, והיא באה אחרי תרבות קלוביס. אחרי תקופת תרבות פולסם חלו התפתחות תרבותיות מקוטעות עד שנת 8,000 לפנה"ס, תחילתה של התקופה הארכאית באמריקה הצפונית. הכלים האופייניים לתרבות פולסם, כלי אבן מצור או חלמיש, שלהבם הדו-פני סותת על ידי שיברור – הקשה עדינה ומחושבת על הקצה. לכלי אבן אלו יש צורה אופיינית והם מכונים באנגלית "חודי פולסם" (Folsom point). בנוסף הילידים עשו שימוש בנתזים כלהבים, כמגרדות, מחטים ומרצעים. האתרים הטיפוסים היו אתרי הציד (באנגלית Kill sites – אתרי ההריגה) ואתרי הכריה של אבן באיכות גבוהה.

אורח חיים

לאחר ההכחדה של בעלי החיים הגדולים של סוף עידן הקרח באמריקה הצפונית, שהתרחשה בתקופת תרבות קלוביס, היה הביזון האמריקאי חיית הציד החשובה ביותר. בחלק מאתרי הציד נתגלו שלדים של עד 50 ביזונים. ציידים-לקטים בקבוצות קטנות ומשפחות קרובות ניזונו מהביזון, ופרוותו, עורו, גידיו, עצמותיו ושערותיו היוו מקור לביגוד וכלים. בנוסף לביזון צדו בני תרבות זו בעלי חיים נוספים: אייל פרדי לבן-זנב, אנטילוקפרה אמריקנית, כבש גדול-קרניים ובעלי חיים קטנים יותר דוגמת ארנבות, אבל גם זוחלים ועופות, וליקטו פירות וזרעים של צמחי בר. הילידים עברו מרחקים גדולים – כלי אבן רבים נתגלו במרחקים שבין 200 ל-400 קילומטרים מהמחצבה שממנו כרו את החומר ליצירתם.
באתרי תרבות פולסום נתגלו ממצאים שהם בין העתיקים ביותר של פולחנים דתיים ואמנות באמריקה הצפונית. התושבים השתמשו בצבע האוכרה מהמטיט מרוסק על מנת לפזר על קרקעית מבנים עגולים ששימשו ככל הנראה כמבני מגורים. אותו חומר שימוש ליצירת קו זיגזג שצויר על גולגולת ביזון.

גילוי

המחקר על יישוב יבשת אמריקה החל עם גילויה של תרבות פולסם. ב-1908 סקר ג'ורג' מקג'נקין (George McJunkin), בוקר אפרו-אמריקאי, את אדמות החווה שבה עבד כמפקח סמוך לפולסם בניו מקסיקו לאחר שיטפון וגילה שלד של ביזון ובו נעוץ חוד אבן. הוא ניסה לעניין ארכאולוגים בנושא ללא הצלחה במשך כמה שנים, אבל רק לאחר ששלח ממצאים ב-1918 למוזיאון לתולדות הטבע של קולורדו, כיום המוזיאון לטבע ומדע של דנוור (Denver Museum of Nature & Science), החל העניין המדעי במקום. המוזיאון שלח את הפלאנטולוג הרולד קוק (Harold Cook) שערך חפירה ניסיונית. החפירות הארכאולוגיות המשמעותיות במקום, שכונה מאז אתר פולסם, החלו ב-1925 כשבראשות משלחת החופרים עמד ג'סי פיגינס (Jesse Dade Figgins), מנהל המוזיאון. הוא נעזר בייעוץ של הפלאנטולוג ברנום בראון והארכאולוג אלפרד קידר (Alfred Vincent Kidder). הם הגיעו למסקנה כי השלד הוא של מין של ביזון (Bison antiquus) שנכחד לפני 10,000 שנים בסוף עידן הקרח. תיארוך זה קבע את הדוקטרינה המובילה כיום על יישוב אמריקה הצפונית, על כך שבשלהי עידן הקרח האחרון עברו מתיישבים מאסיה לאמריקה דרך גשר היבשה בין סיביר לאלסקה המכונה ברינגיה. התיארוך אומת אחר כך באמצעות תיארוך פחמן-14.
אתרים חשובים נוספים של תרבות פולסם הם אתר לידנמאייר (Lindenmeier Site) בצפון מדינת קולורדו שבו נערכו חפירות החל מ-1935, אם כי הממצאים פורסמו רק בשנות ה-70 של המאה ה-20, ואתר הנסון (Hanson Site) בוויומינג, שהיה לא רק אתר ציד, אלא גם אתר מגורים.