google/wiki40b huggingface dataset:
הצדקת המאמץ

הצדקת המאמץ או הצדקת ההשקעה (Effort justification) הוא רעיון ופרדיגמה בתחום הפסיכולוגיה החברתית שצמח במסגרת תיאורית הדיסוננס הקוגניטיבי של פסטינגר. הצדקת המאמץ היא הנטייה של אנשים לייחס ערך מוגזם לתוצאות או מטרות שהיו צריכים להשקיע מאמץ להשגתם.

תאוריה ומחקר

תאורית הדיסוננס הקוגניטיבי מסבירה את השינויים בעמדות או אמונות של אנשים כתוצאה מהניסיון להפחית בדיסוננס (אי-הלימה) שנוצר בין תפיסות או קוגניציות סותרות. במקרה של הצדקת המאמץ הדיסוננס הוא בין רמת המאמץ הגבוהה המושקעת בהשגת מטרה או ביצוע משימה (מאמץ רב – "מחיר" גבוה), והרווח הסובייקטיבי מאותו המאמץ (נמוך מהמצופה עבור מאמץ שכזה). בעזרת התאמת העמדה והעלאת הערך הסובייקטיבי של המטרה הדיסוננס הזה נפתר.
אחת הדוגמאות הראשונות והקלאסיות להצדקת המאמץ הוא המחקר של ארונסון ומילס. קבוצת נשים צעירות התנדבו להצטרף לקבוצת דיון בנושא "הפסיכולוגיה של המין". הנבדקות נתבקשו לבצע מבחן קריאה כדי לוודא שאינן מובכות מהדיבור על נושאים הקשורים במין. בתנאי המבוכה הקלה נתבקשו הנבדקות להקריא בקול מספר מילים בעלות אופי מיני (כגון "יצאנית" או "בתולה"). בתנאי המבוכה הרבה נתבקשו הנבדקות להקריא בקול מספר מילים בעלות אופי מיני בוטה (כגון "להזדיין") ושני תיאורים מפורשים של פעילות מינית מתוך רומנים עכשוויים. לאחר מכן הנבדקות האזינו להקלטה של דיון קבוצתי בנושא "התנהגות מינית של חיות" שהיה משעמם ולא מושך. כשנתבקשו הנבדקות לדרג את הקבוצה ואת החברות האחרות בה, לא נמצא הבדל בדירוגים בין קבוצת הבקרה וקבוצת המבוכה הקלה, אך הדירוגים של קבוצת המבוכה הקשה היו גבוהים באופן משמעותי. קבוצה זו שתהליך הקבלה שלה לקבוצה היה קשה יותר (תחת ההנחה שחווית המבוכה היא סוג של מאמץ) העלו את ערכה הסובייקטיבי של קבוצת הדיון כדי לפתור את הדיסוננס.

יישום

התאוריה מיושמת בצורה ברורה באופן שבו טקסי חניכה תובעניים משפיעים על הסולידריות והנאמנות לקבוצה. טקסי החניכה ("זובור"), המקובלים ביחידות צבאיות, קבוצות ספורט ובאחוות הקולג'ים בארצות הברית, כוללים בדרך כלל ביצוע מטלות תובעניות ו/או משפילות ובכך מצריכים (על פי תאוריית דיסוננס קוגניטיבי) את המצטרף החדש להעלות את ערכה הסובייקטיבי של הקבוצה, פעולה אשר תורמת לנאמנות של המצטרף וללכידות של הקבוצה כולה.

תאוריות מתחרות

ביקורות התאוריה טוענות שהיא תלויה בהקשרים חברתיים מורכבים (שרק בעקבותיהם נוצר הדיסוננס), אולם מחקרים מצאו התנהגות דומה של העדפת תוצאה שקדם לה מאמץ רב יותר גם בילדים (שפחות מבינים ופועלים לפי הקשר חברתי) ואפילו ביונים. לטענת החוקרים, ההסבר לתופעה הן בחיות והן בבני אדם הוא אפקט הקונטרסט (Contrast effect). הטענה היא שההעדפה נובעת מהבדלים בפער שבין החיזוק והמצב שקדם לו. כאשר המצב המקדים הוא לא נעים או מאמץ, הפער בינו לבין החיזוק החיובי שאחריו גדול. כאשר המצב המקדים אינו כל כך נורא או המאמץ בו מופחת, גם הפער בינו לבין החיזוק החיובי פחות גדול. החיזוק שיצר פער גדול יותר עם המצב הקודם לו יקבל העדפה כי הוא נחווה כחיובי יותר.
ג'רלד הולטון

קורות חיים

ג'רלד הולטון נולד בברלין למשפחה יהודית. גדל בווינה והיגר עם משפחתו לארצות הברית בשנת 1938.
הולטון קיבל תעודת הנדסת חשמל, מבית הספר לטכנולוגיה באוקספורד, כיום אוניברסיטת אוקספורד (Oxford Brookes University), בשנת 1940.
בשנת 1941 קיבל הולטון תואר B.A מטעם אוניברסיטת ווסליאן, ובשנת 1942 תואר M.A. את תואר הדוקטור שלו קיבל בשנת 1948 באוניברסיטת הרווארד, כתלמידו של פרופסור פרסי ברידג'מן, שהיה חתן פרס נובל לשנת 1946. עיקר תחומי העניין שלו הם ההיסטוריה והפילוסופיה של המדע, פיזיקה של החומר בלחץ גבוה ופיתוח מסלולי קריירה של מדענים צעירים.
הולטון הוא חבר הסגל האקדמי באוניברסיטת הרווארד משנת 1947, ובעל קביעות משנת 1952.
בשנת 1952 פרסם את המבוא למושגים ותאוריות במדעים פיזיקליים ("Introduction to Concepts and Theories in Physical Sciences"), עבודה מכוננת בהתפתחות הוראת הפיזיקה. עבודה זו הביאה לפיתוח פרויקט הפיזיקה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1964, ולפיתוח תוכנית לימודים במימון הקרן הלאומית למדע בארצות הברית לה היה שותף.
הולטון הוא העורך המייסד של כתב העת הרבעוני "דדלוס" (Daedalus), אותו ייסד בשנת 1955, וכן המייסד של כתב העת "מדע, חברה וערכים אנושיים" (Science, Society & Human Values). כמו כן היה חלק מועדת המערכת של כתבי אלברט איינשטיין בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1981 הקרן הלאומית למדעי הרוח בחרה בהולטון לשאת את הרצאת ג'פרסון העשירית, אות הכבוד הגבוה ביותר של הממשל הפרדלי בארצות הברית להישגים במדעי הרוח. הולטון היה המדען הראשון שנבחר לכבוד זה. הרצאתו הייתה בנושא "לאן המדע לוקח אותנו?" 
("?Where is Science Taking Us"). בהרצאתו טען הולטון כי חזונו של תומאס ג'פרסון הרואה את המדע ככוח לשיפור חברתי עדיין מעשי, גם בימים אלו. הולטון הביע את דעתו כי מרכז הכובד של החקירה המדעית שינה את מקומו לקראת מציאת הפתרונות לבעיות החשובות של החברה. והזהיר כי החינוך למדעים חייב להשתפר בצורה דרמטית, אחרת רק ל"אליטה הטכנולוגית" יהיו הכלים לתת חלק בממשל עצמי.
כליאה (פיזיקה)

בכרומודינמיקה קוונטית, כליאה היא התופעה הפיזיקלית לפיה חלקיקים בעלי מטען צבע (קווארקים, אנטי-קווארקים וגלואונים) לעולם לא יופיעו בטבע לבדם, אלא תמיד בקבוצות נייטרליות מבחינת הצבע, כמו האדרונים. "מטען צבע" הוא המטען הרלוונטי לכרומודינמיקה קוונטית (ואין לו קשר לצבע במובנו היום-יומי). 
ההאדרונים הנייטרליים מתחלקים לשני סוגים: מזונים המורכבים מקווארק ואנטי-קווארק בעלי אותו צבע, כך שבסך הכל הם חסרי צבע; ובאריונים המורכבים משלושה קווארקים שכל אחד מהם הוא בעל צבע שונה, כך שאין ייחוד לאף צבע. בהקבלה לצירוף של שלושת צבעי היסוד בטבע, אומרים לעיתים שהבריונים הם "לבנים". 
בהכללה לתורת כיול כללית, כליאה היא מצב בו דרגות החופש באנרגיות נמוכות יהיו סינגלטים של חבורת הכיול, כלומר יהיו אינווריאנטים (לא ישתנו) תחת סימטריית הכיול.
הד (סימון אנטישמי)

(((הד))) (באנגלית: (((Echo)))) היא תופעת אינטרנט אנטישמית שמטרתה להדגיש ולסמן שמות של יהודים או ארגונים בבעלות יהודים על ידי שלושה זוגות סוגריים. מקור התופעה בבלוג של הימין האלטרנטיבי בארצות הברית ושמו The Right Stuff. עורכי הבלוג הסבירו שהסימון נועד לסמל פעולות היסטוריות של יהודים שגרמו לשמות המשפחה שלהם "להדהד לאורך ההיסטוריה".
הסימון (((הד))) אומץ כסטיגמה אינטרנטית על ידי אנטישמים, נאו-נאצים, ולאומנים לבנים כדי לזהות ולסמן אנשים בעלי רקע יהודי כמטרה להטרלה ברשת; לדוגמה, עיתונאים יהודים שהתנגדו למועמדותו של דונלד טראמפ במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016.
דויטשה אופר אם ריין

הדויטשה אוֹפּר אַם רַיין (בגרמנית: Deutsche Oper am Rhein) היא להקת אופרה גרמנית, היושבת דרך קבע בדיסלדורף ובדואיסבורג. לצד האופרה פועלת גם להקת בלט. משנת 2009 מנהלה המוזיקלי הוא אקסל קובר. תזמורת הבית, ה"דיסלדורף סימפוניקר", מנגנת הן רפרטואר אופראי והן סימפוני.
בשנת 1875 נבנה מה שהיה בהמשך לבית האופרה של דיסלדורף. בשנים 1887 עד 1920 התקיים קשר איתן בין בתי האופרה של שתי הערים, אך הוא ניתק ב-1829 ולא חודש עד 1955, עם הקמת הדויטשה אופרה אם ריין.
בית האופרה של דיסלדורף, שנבנה ב-1875, נהרס למעשה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נבנה מחדש ונפתח שוב בשנת 1956, מאז הוא משמש את להקת האופרה באופן קבוע. תיאטר דואיסבורג, שנבנה ב-1912, נהרס כליל ונבנה מחדש ב-1950.
מנכ"ל האופרה הנוכחי הוא כריסטוף מאייר; המנצח הראשי הוא אקסל קובר.
בשנים 2006 ו-2007 עבר בית האופרה של דיסלדורף שיפוץ וארגון מחדש. הצגת האופרה הראשונה בתיאטרון המחודש הייתה לה טרוויאטה, בניצוח ג'ון פיור האמריקאי.
Estoy Aquí

רקע וכתיבה

ברגע שהשיר יצא הוא זכה לביקורות מעולות מצד כל מבקרי המוזיקה אשר שיבחו את הזמרת על הכיוון שאליו בחרה ללכת, לאחר ששני אלבומיה הקודמים; Magia, וPeligro כשלו מבחינה מסחרית, והראשון מביניהם נמכר בסדר גודל של פחות מ-1,200 עותקים.
את השיר כתבה שאקירה ביחד עם לואיס פרננדו אוצ'ואה, שגם הפיק את השיר ביחד איתה.

וידאו קליפ

השיר הוא השיר הראשון בהיסטוריה של הזמרת שזכה לקבל ווידאו קליפ, ולכן כאשר הקליפ צולם הצוות שלה והיא דאגו לכל פרט קטן. הקליפ צולם ונוהל על ידי סימון ברנד.  
בקליפ ניתן לראות אסם ובו ניתן לראות את שאקירה מנגנת בגיטרה, כאשר בחוץ מתחלפות עונות השנה. כל פעם עונה אחרת, כאשר בהתחלה ניתן לראות את הסתיו ואיתו את עלי השלכת שעפים ברוח, ולאחר מכן ניתן לראות את החורף, כשיורד גשם ויש אווירה קרה. 
מונה הצפיות של הקליפ נכון לאוקטובר 2019, עומד על למעלה מ-70 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לשני הנצפה ביותר מן האלבום.
קתרין סורלנד

ביוגרפיה

סורלנד נולדה בסטוונגר, ב-2001 נבחרה למלכת היופי של נורווגיה.
ב-2002 השתתפה בתחרות מיס עולם שנערכה בלונדון והייתה אחת הפייבורטיות של הקהל לזכייה, נבחרה לסגנית השלישית.
בתחרות מיס תבל 2004 היא נבחרה לייצג את מדינתה בפעם השנייה ועלתה לשלב 15 המועמדות הסופיות.
היא הנחתה מספר תוכניות טלוויזיה בטלוויזיה הנורווגית ובין היתר את העונה הראשונה של התוכנית "הטופ מודל הבאה של נורווגיה", "כוכבים שרים"- תוכנית מציאות למפורסמים בנורווגיה המתחרים בשירה ואקסטרים מייקאובר.
כשחקנית היא הופיעה בשלושה סרטים וביניהם בסרט "יוהאן: הילד המשוטט" לצד קריס קריסטופרסון ובמיני סדרה לטלוויזיה.
דוד סולטן

קורות חיים

דוד סולטן נולד בשכונת הליופוליס בקהיר, בן זקונים לאם ויקטוריה ולאב יום-טוב. בגיל 11, בספטמבר 1949, עלה עם הוריו ממצרים לישראל. המשפחה התגוררה בגבעתיים, שם למד בבית הספר היסודי על שם ברל כצנלסון ובבית הספר התיכון על שם דוד קלעי. באוגוסט 1958 התגייס לחיל התותחנים. 
ב-1960 החל לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים תואר ראשון בהיסטוריה של ארצות האסלאם ומדע המדינה ותואר שני בהיסטוריה של ארצות האסלאם ויחסים בינלאומיים. 
נשוי לעדינה ואב למיכל ולענת.

קריירה מקצועית

ב-1963 החל עבודתו במשרד החוץ, לאחר שעבר את בחינות הצוערות. שימש כעובד מחקר בנושאי מזרח תיכון עד ליציאתו לשליחותו הראשונה כמזכיר ראשון בשגרירות בחוף השנהב ב-1972. לאחר מלחמת יום הכיפורים, עם ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם ישראל מצד מדינות אפריקניות ובהן חוף השנהב, עבר ב-1974 לשמש כמזכיר ראשון ולאחר מכן יועץ בשגרירות בהאג. ב-1979 סיים שליחותו בהאג ושב לעבודה במשרד בירושלים, השתתף בקורס הבין שירותי של קהילת המודיעין הישראלית ושימש מנהל מחלקה במרכז למחקר מדיני. ב-1982 יצא כממונה על הנציגות ונציג למוסדות האו"ם בניירובי, קניה. ב-1983 עבר לכהן כציר בשגרירות בקהיר וב-1985 עבר לכהן כקונסול כללי במילאנו, איטליה. החל מ-1987 שימש כמנהל לשכת המנכ"ל במשרד החוץ והחל מ-1989 שימש כסמנכ"ל לענייני מזרח תיכון במשרד. במסגרת תפקיד זה השתתף בשיחות השלום שנפתחו בועידת מדריד, בשיחות שהתקיימו בוושינגטון בעקבותיה ובשיחות הרב-צדדיות שנפתחו במוסקבה. בשנים 1992 עד 1996 שימש כשגריר ישראל במצרים ובשנים 1996 עד 2000 שימש כשגריר ישראל בקנדה. בשנת 2000 היה חבר במשלחת ישראל לעצרת הכללית של האו"ם ונציג בוועדה השלישית לענייני זכויות אדם. בשנים 2001 עד 2003 שימש כשגריר ישראל לטורקיה, עד לפרישתו לגמלאות בשנת 2003. ב-2007 פרסם את ספרו הדן בנורמליזציה ביחסים בין ישראל למצרים "בין קהיר לירושלים: הנורמליזציה בין מדינות ערב וישראל - הדוגמה המצרית" בהוצאת אוניברסיטת תל אביב. באותה שנה פורסם הספר גם בשפה האנגלית וב-2010 פורסם הספר בתרגום לערבית בהוצאה מצרית.

חיים אישיים

דוד נישא לעדינה ב-12 בפברואר 1971. לשניים שתי בנות משותפות ושישה נכדים. הם מתגוררים בירושלים. אחת מבנותיו היא הדיפלומטית הישראלית, ענת סולטן-דדון.
מחלק

במתמטיקה, מספר שלם a הוא מחלק (או גורם) של מספר שלם b אם אפשר לכתוב את b כמכפלה של a במספר שלם אחר. במקרה כזה, השארית בחלוקה של b ב-a היא 0. דוגמה: 5 הוא מחלק של המספר 35, אך לא של המספר 33.
נהוג לסמן את התכונה כך: a|b פירושו "a מחלק את b."
היחס "לחלק את" הוא רפלקסיבי (a|a לכל a), וטרנזיטיבי (אם a|b וגם b|c אז a|c), ולכן הוא מהווה קדם סדר. לעומת זאת היחס אינו אנטי סימטרי (\,5,-5 מחלקים זה את זה). בין המספרים הטבעיים היחס הוא יחס סדר חלקי.
למושג המחלק המשותף המקסימלי של שני מספרים יש חשיבות רבה בתורת המספרים האלמנטרית.
המשפט היסודי של האריתמטיקה, לפיו כל מספר טבעי יכול להיכתב כמכפלה ייחודית של מספרים ראשוניים, פרט לשינוי הסדר של הגורמים, גורם לעניין מוגבר במספרים הראשוניים המחלקים מספר נתון, כלומר בגורמים הראשוניים שלו.

הכללה

כאשר עוסקים בחוג כלשהו, גם כן ניתן לדבר על יחס של חלוקה. נאמר כי איבר \ a הוא מחלק של איבר \ b אם קיים בחוג איבר \ c כך ש-\ b=ac. למשל בחוג הפולינומים במקדמים שלמים, הפולינום \ x+1 מחלק את \ x^3-x, כי \ x^3-x = (x+1)(x^2-x).
מושג המחלק נחוץ לצורך עיסוק בתחומי פריקות יחידה.

מספר המחלקים של מספר שלם

משפט: מספר המחלקים של מספר שלם המיוצג בצורה:
\!\,
{p_1}^{x_1}\cdot{p_2}^{x_2}\cdot{p_3}^{x_3}\cdot...\cdot{p_n}^{x_n}
כאשר המספרים: \!\,
p_1,...,p_n
 ראשוניים, והמספרים: \!\,
x_1,...,x_n
 שלמים, (על פי המשפט היסודי של האריתמטיקה, לכל מספר שלם יש הצגה יחידה כמכפלה של מספרים ראשוניים), הוא:
\ 
(x_1+1)(x_2+1)(x_3+1)\cdot...\cdot(x_n+1)
מכאן, פונקציית המחלקים \ d(n) הסופרת את המחלקים של \ n, היא פונקציה כפלית.
לדוגמה ניקח את המספר 12. ברור כי למספר 12 יש בדיוק שישה מחלקים: 1,2,3,4,6,12

נציג את המספר כמכפלה של ראשוניים: \!\,
2^2\cdot3^1
, על פי המשפט נובע כי למספר 12 יש בדיוק: \!\,
(2+1)\cdot(1+1)=3\cdot2=6
 מחלקים.
הוכחה: כדי להיווכח בנכונות המשפט די לשים לב לכך שכל מחלק של המספר \ {p_1}^{x_1}\cdot{p_2}^{x_2}\cdot{p_3}^{x_3}\cdot...\cdot{p_n}^{x_n}  הוא מהצורה \ {p_1}^{y_1}\cdot{p_2}^{y_2}\cdot{p_3}^{y_3}\cdot...\cdot{p_n}^{y_n}  כאשר \ 0\le y_i\le x_i.
כלומר, לכל וקטור מהצורה \ (y_1,\dots,y_n) עם \ 0\le y_i\le x_i מותאם מחלק אחד ויחיד. מקומבינטוריקה בסיסית מקבלים כי מספר הווקטורים הזה הוא בדיוק \ (x_1+1)(x_2+1)(x_3+1)\cdot...\cdot(x_n+1) , שכן יש לנו \ x_1+1 בחירות אפשריות לקואורדינטה הראשונה, \ x_2+1 בחירות לקואורדינטה השנייה וכן הלאה.
פלייסמייקינג

פלייסמייקינג (מאנגלית: Placemaking) היא גישה בתחום עיצוב עירוני של עירוניות מתחדשת עבור תכנון וניהול של שטח ציבורי פתוח (שצ"פ). על פי רעיון זה אנשי קהילה המתגוררים בסמוך אל שטח ציבורי פתוח כלשהו מנצלים שטח זה מתוך כוונה ליצור מקומות ציבוריים המקדמים תרבות פנאי, אקולוגיה, ספורט, חינוך או חקלאות. רעיון הפליימייקינג נועד בכדי ליצור תהליך של פילוסופיה שעושה שימוש בעקרונות העיצוב העירוני כדי לייצר גם התחדשות עירונית באזורי מצוקה או באזורי תעסוקה בעלי אופן ירוד. בדרך כלל מקומות אלו מתוכננים על ידי עמותות, רשויות מקומיות, או משרדי ממשלה.
בימינו, נישה נוספת של תחום הפלייסמייקינג מתחברת לנושא מעורבות חברתית ובניית קהילות. במובן של "עושים מקום קהילתי" ישנם כלי מנהיגות השתתפותית בעזרתם פועלות קהילות רבות ברחבי הארץ למען המקום שהן גרות בו, ובעקבות כך, מתגבשות ומועצמות. גישה קהילתית זו של פלייסמייקינג מאפשרת התגבשות סביב אזורי מגורים/מסחר/מוסדי ולא בהכרח שצ"פ. בגישה זו השאלות המובילות מתייחסות להhבט האנושי של המקום, לדוגמה, מה הסיפור המקומי? local story making מי אנשים שגרים כאן ומה פוטנציאל החיבורים ביניהם וכדומה, בעוד בתהליך תכנוני, המוטיבציה והשאלות יותר יתייחסו לתוצרים פיזיים בהסתכלות - עיצובית, שימושית, אקולוגית ועוד. []
ההתפוצצויות בגוודלחרה

ההתפוצצויות בגוודלחרה היו אסון שהתרחש בעיר גוודלחרה שבמקסיקו ב-22 באפריל 1992. בנזין שזרם במערכת הביוב של העיר התלקח וחולל שורה של התפוצצויות, שגרמו להרס נרחב ולמותם של כ-200 אנשים. החקירה לאחר האסון העלתה שהבנזין דלף לצנרת הביוב עקב דליפה מצינור תת-קרקעי.

האסון

האסון התרחש ברובע רפורמה שבמרכז גוודלחרה, העיר השנייה בגודלה במקסיקו. ב-19 באפריל החלו תושבים להתלונן על ריח בנזין שבקע מפתחי הביוב באזור, ריח שהלך והחריף. עובדי העירייה בדקו את התלונות ב-21 באפריל - יום שלפני האסון - ומצאו רמות גבוהות של אדי בנזין במערכת הביוב, אך העירייה לא הורתה על פינוי האזור משום שסברה שאין סכנה של התפוצצות.
הבנזין החל להתפוצץ ב-10:05 לפני הצהריים ב-22 באפריל. התחוללו עשר התפוצצויות לפחות בפרק זמן של שעה ועשר דקות על פני שטח של ארבעה קילומטרים מרובעים וחוללו הרס נרחב. מכתשים ובורות נפערו ברחובות ולפחות אלף מבנים נהרסו או נפגעו קשה. כ-200 אנשים נהרגו, כ-500 נפצעו ו-15 אלף נותרו ללא קורת גג. הנזק הכספי עקב ההתפוצצויות הגיע ל-300 מיליון דולר לפחות. בפעולות ההצלה והחילוץ השתתף גם צבא מקסיקו. נשיא מקסיקו קרלוס סלינס הגיע לביקור באזור האסון.

לאחר האסון

חקירת האירוע העלתה שתי סיבות להתרחשותו. ראשית, צינורות מים מברזל מצופה אבץ הונחו קרוב מדי על צינור פלדה שבו הוזרם בנזין. הקרבה ביניהם חוללה תגובה כימית, שהביאה לאיכול של צינור הבנזין ולדליפה של דלק ממנו אל תוך הקרקע וממנה לצינור הביוב הראשי באזור. שנית, התכנון ההנדסי של צינורות הביוב באזור הכיל פגם, שגרם להצטברות אדי הבנזין בתוך המערכת.
במהלך חקירת האסון עצרה המשטרה חשודים רבים. ארבעה מעובדי פמקס (Pemex), חברת הדלק הלאומית של מקסיקו, הועמדו לדין באשמת רשלנות, אך בסופו של דבר הם זוכו. ראש העיר גוודלחרה פרש בסופו של דבר מתפקידו עקב האסון.
פרק בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה שניות מאסון הוקדש לאסון בגוודלחרה.
מאצ'יי לאמפה

קריירה

לאמפה נולד בלודז', פולין וגדל בסטוקהולם, שוודיה. בגיל 14, נבחן בקבוצת הנוער של ריאל מדריד ולאחר שהרשים במחנה אימונים במדיה, הוחתם ל-7 שנים.
בעונת 2001/02, הוקפץ לאמפה לסגל הקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד למספר משחקים ולאחר שלא התאקלם הושאל ליוניברסידאד קומפלוטנסה, מליגת המשנה הספרדית, במטרה לקבל דקות משחק. בסיום העונה, לאמפה נבחר לחמישיית העונה בליגת המשנה לאחר שקלע 10.5 נקודות והוריד כ-4 כדורים חוזרים בממוצע ל-24 משחקים. לאחר שנתיים בספרד, לאמפה החליט להירשם לדראפט ה-NBA של שנת 2003.

קריירה ב-NBA

למרות התחזיות המוקדמות שלפיהן היה אמור להיבחר בסיבוב הראשון, לבסוף נבחר לאמפה על ידי הניו יורק ניקס במקום ה-30 בדראפט ה-NBA של שנת 2003. לאחר מכן, לאמפה השתתף במחנה קדם ה-NBA "הרי הרוקי" בחסות ריבוק, ונבחר לחמישיית המצטיינים במחנה זה לאחר שקלע 17.2 נקודות והוריד 7 כדורים חוזרים ב-32.4 דקות במדי הניקס. לאמפה הועבר לפיניקס סאנס בטרייד ב-5 בינואר 2004, לאחר שבעונתו היחידה עם הניקס מיעט לשחק. לאמפה הפך לשחקן הצעיר ביותר שמופיע במשחק עונה סדירה בהיסטוריית הסאנס.
למרות זאת, לאחר עונה אחת במדיה הועבר שוב בטרייד לניו אורלינס הורנטס. ב-13 בפברואר 2006, הוא הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס תמורת הרכז, מוצ'י נוריס. לאמפה עזב את הקבוצה בתחילת חלון ההעברות של חג המולד בחיפוש אחר קבוצה אירופית.
לאמפה העמיד ממוצעי NBA של 3.4 נקודות, 2.2 כדורים חוזרים וכחצי אסיסט למשחק.

קריירה אירופית

לאמפה חתם במדיה של דינמו סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית. אך חוזהו בקבוצה לא כובד בעקבות פשיטת הרגל של המועדון, בתחילתה של עונת 2006/07. לכן, לאמפה עבר למדי חימקי מוסקבה. בפברואר 2008, זכה בתואר הראשון שלו בקבוצה, לאחר שעזר לקבוצתו לנצח את צסק"א מוסקבה בגביע הרוסי, ונבחר לשחקן המצטיין במשחק הגמר. לאחר הופעה זו בגמר, נחל לאמפה ביחד עם קבוצתו כישלון במשחקי הפלייאוף ברוסיה, והפסידו בחצי הגמר. למרות זאת, לאמפה האריך את חוזהו בקבוצה בשלוש שנים נוספות.
לאחר שנתיים במועדון הרוסי, נאלץ לאמפה יחד עם שחקנים זרים נוספים לעזוב את חימקי בעקבות משבר כלכלי אליו נקלע המועדון. 
ב-2009 לאמפה סיכם אצל מכבי תל אביב לשנתיים בחוזה המוערך בכ-2.1 מיליון דולר, על אף שחימקי העמידה קשיים בהעברתו. בתום מספר חודשים מועט לאמפה שוחרר מהקבוצה וחתם באוניקס קאזאן, איתה זכה באליפות היורוקאפ (יול"ב) לשנת 2010/2011. לאחר שעזב את רוסיה, חתם ב-2011 חוזה לשנתיים בקבוצת קאחה לבורל ויטוריה הספרדית. באוגוסט 2013 חתם בברצלונה הספרדית, בה שיחק שנתיים עד שעבר לבשיקטש. אחרי עונה אחת בבשיקטש עבר לליגת ה-CBA הסינית, לקבוצה מהעיר שנזן. בנובמבר 2017 חתם בצ'ינגדאו איגלס הסינית. לאחר עונה עבר לג'ילין מאותה הליגה.

קריירה בינלאומית

לאמפה שיחק בנבחרות הכדורסל הצעירות של פולין (עד 15, עד 17, עד 19 ועד 21), ובמדיהן זכה במספר תארים אישיים וקבוצתיים, ביניהן סגנות אליפות אירופה עד גיל 15. כיום הוא חבר בסגל נבחרת פולין הבוגרת, ושיחק בה באליפות אירופה בפולין.
משולש שווה-צלעות

בגאומטריה, משולש שווה-צלעות (מש"צ) הוא משולש שכל צלעותיו שוות זו לזו. במשולש כזה גם הזוויות שוות ועל כן כל אחת מהן היא בת 60 מעלות. משולש שווה-צלעות הוא מצולע משוכלל בן שלוש צלעות, ולכן ניתן לכנותו "משולש משוכלל" (אך כינוי זה אינו מקובל).
ז'קט

הז'קט (בעברית: מִקְטורֶן), הוא פריט לבוש נפוץ.
סוגי ז'קט שונים משמשים הן כלבוש רשמי, הן כלבוש מהודר והן כלבוש לצורכי עבודה.

תיאור

הז'קט נלבש על פלג הגוף העליון, ושרווליו ארוכים בדרך כלל. הז'קט הוא פריט לבוש צמוד יחסית ופחות מחמם ממעיל.

מקור השם

מקור השם אינו ברור. לפי אחת הסברות, מקורו בצרפתית עתיקה: jaquette הוא הקטנה של המילה jaque, סוג של טוניקה קצרה. מקור מילה זו הוא, ככל הנראה, בשם הפרטי הנפוץ Jacques, ששימש כשם גנרי לאיכר הצרפתי. אטימולוגיה זו היא הבסיס לתרגום המילה ז'קט לעברית כ"יעקובית".
לפי סברה אחרת, מקורו בספרדית עתיקה; jaco הוא שריון, ובצרפתית של ימי הביניים היה jaque de mailles כינוי למעיל קצר.

הקרקו

הקרקו (באנגלית: Caraco) הוא ז'קט המיועד לנשים, אשר היה נפוץ בעיקר במאות ה-18 וה-19.
אורך הקרקו הוא לרוב עד הירך, הוא פתוח בחלקו הקדמי ובעל שרוולים צמודים באורך שלושה רבעים או שרוולים ארוכים.

הג'רקין

הג'רקין (באנגלית: Jerkin) הוא ז'קט הדוק לפלג הגוף העליון אשר מתאים בעיקר לגברים. בדרך כלל הוא חסר שרוולים ונעשה מעור בצבעים בהירים.
הג'רקין היה נפוץ בקרב גברים במאות ה-16 וה-17. מקור השם "ג'רקין" במילה ההולנדית Jurk, שפירושה "שמלה".

ז'קט בומבר

ז'קט שמקורו בחיל האוויר האמריקאי והפך לאופנתי בשנות ה-70.
בית הכנסת העתיק בפלובדיב

המבנה

המבנה היה דמוי בזיליקה וככל הנראה שימש גם כמרכז כלכלי וארגוני לקהילה. בצמוד אליו הייתה חצר גדולה המוקפת בחומת אבן. המבנה היה דו מפלסי. המפלס התחתון היה קדום יותר ועל חורבותיו הוקם מפלס חדש. אורכו 13.5 מטרים, בעל אולם תווך ברוחב 9 מטרים ומעברים (סיטראות) ברוחב של 2.6 מטרים כל אחד. בית התפילה פנה לכיוון דרום מזרח (ירושלים) והחצר הצמודה למבנה פנתה לכיוון צפון.
רצפת שני המפלסים עשויה פסיפס ובה מוטיבים גאומטריים לצד בעלי חיים כגון ציפורים, אריות ונמרים.
במפלס הקדום יותר שולבו מוטיבים יהודיים כגון מנורת שבעת הקנים ולולב, וכן כתובות ביוונית ביזנטית ובלטינית ובהן בין השאר הקדשה לתורמים לבניית המבנה "יצחק" ו"יוסף". במפלס המאוחר יותר מהמאה ה-5 לא שולבו מוטיבים יהודיים. מקטע מרצפת הפסיפס מוצג במוזיאון הארכאולוגי בפלובדיב.
השרידים ממוקמים בשדרות מריה לואיזה בפלובדיב, סמוך לבזיליקה הגדולה  שאף היא ננטשה בשלהי המאה ה-6, ומתחת למבנה מגורים.
ישראל גולדשטיין

הרב ד"ר ישראל גולדשטיין (באנגלית: Israel Goldstein;‏ 18 ביוני 1896, פילדלפיה – 11 באפריל 1986, ירושלים) היה רב קונסרבטיבי, ממנהיגי הפלג הציוני של יהדות ארצות הברית.

חייו ופועלו

ישראל גולדשטיין נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה בשנת 1896 לדוד ופניה גולדשטיין. התחנך בבתי ספר ציבוריים בעיר, בישיבת "משכן ישראל" ובקולג' גְרֵץ. כמו כן, בילה חלק מילדותו בחדר מסורתי בפאתי ריגה. כבר מגיל צעיר ניכר כעילוי. בשנת 1914 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פנסילבניה, בשנת 1917 תואר שני מאוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1918 הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק, וכיהן שם כרב קונסרבטיבי עד עלייתו לישראל ב-1960. ב-1927 קיבל מבית המדרש תואר דוקטור בלימודים עבריים. בשנת 1946 היה מיוזמי ומייסדי אוניברסיטת ברנדייס בבוסטון, כמוסד אקדמי יהודי איכותי שנועד לשפר את מצב האומה לאחר מלחמת העולם השנייה. ב-1948 שהה בישראל כשנה בתפקידו כגזבר הסוכנות היהודית, ועמד על צורכי היישוב כדי שיוכל להביאם בפני תורמים בארצות הברית, זאת למרות שעד 1948 לא היה מבין התומכים בגיוס כספים מקהילת יהודי ארצות הברית ואף נחשב על ידי דוד בן-גוריון לגורם מעכב. באוגוסט 1949 שב לארצות הברית על רקע חילוקי דעות בינו ובין בן-גוריון; גולדשטיין תבע לצמצם ולהסדיר את גל העלייה ההמונית כדי שיתאים למשאבים המצוצמים של הסוכנות היהודית, ובן-גוריון התנגד לכך. עם זאת, בשהותו בארץ פעל להקמת רשת כפרי הנוער "יסודות" לקליטת נוער מפליטי השואה שעלו במסגרת עליית הנוער.
בנוסף היה חבר בהסתדרות ציוני אמריקה ובמגבית היהודית המאוחדת, נציג הברית העולמית של המפלגה הפרוגרסיבית בסוכנות היהודית וציר מטעמה לקונגרס הציוני ויו"ר קרן היסוד בין השנים 1961–1971.
אשתו, ברטה, הייתה גם היא פעילה בולטת בתחומי זכויות עובדים וזכויות נשים.
על אף שלא שלל את הקיום היהודי בגולה, הטיף לעלייה לישראל, בעיקר של נוער, ואף עלה בעצמו, בצעד יוצא דופן לגבי מנהיג כמותו (רוב ראשי יהדות ארצות הברית, גם הציונים, לא עלו לארץ בעצמם בפועל). ב-1960 עלה לישראל והשתקע בירושלים, ולא זאת בלבד – אף הפך לגורם פעיל בעידוד עלייה בנאומים שנשא ופרסומים שכתב. בין שנת 1961 לשנת 1966 הגיעו לישראל כל שנה כ-3,000 עולים מארצות הברית וקנדה, רבים מהם בעידודו.
בשנת 1976 זכה לאות יקיר ירושלים.
תושתי

תוּשֶתי (בגאורגית: თუშეთი) או טושתיה במקורות רוסיים ואירופאיים, הוא אזור היסטורי-גאוגרפי קטן במזרח גאורגיה. שטחו כולל את נפת אחמטה שבקצה הצפוני של מחוז קאחתי בגאורגיה.

היסטוריה

הראשונים שאכלסו את הפרובינציה היו גאורגים פגנים מפחובי, שמצאו מפלט בהרים הלא מיושבים במהלך המרד שלהם כנגד ניצורם על ידי מיריאן השלישי מלך איבריה בתחילת שנות השלושים של המאה הרביעית. כתוצאה מכך המירו בכוח את דתם לנצרות מפחד מהמלכים הגאורגים. אחרי נפילת הממלכה הגאורגית המאוחדת, הייתה תושתי תחת שליטתם של מלכים קאחיים, במאה ה-15. במאה ה-16, הבאצבים (קרובי משפחה של הצ'צ'נים והאינגושטים), החלו להתיישב ברכס צובה של תושתי. המלך לבן מלך קאחתי (1520-1574) הבטיח להם את עמק האלוואני בתמורה לשירותים צבאיים. הם נקראו בידי גאורגים מקומיים "תושי-צובה" (התושים מצובה), ונטמעו במהירות בגאורגים המקומיים והשתמשו גם בשפה הגאורגית וגם בשפתם המקורית, באצב. כיום שפה זו מדוברת בכפר אלוואני עילית (זמו אלוואני). 
במהלך הפלישה הגרמנית לברית המועצות, מיעוט של מורדים אנטי סובייטים התמקמו באזור זה, בשנים 1942-1943. 
באופן מסורתי, התושים הם רועי צאן. הגאודה (גבינה צהובה) התושית והצמר התושתי האיכותי מפורסמים באיכותם ומיוצאים לרוסיה ולאירופה. גם כיום הצאן והבקר הם הענפים המובילים בכלכלה של הרמה התושית. הרועים המקומיים מעבירים את חודשי הקיץ באזורים הגבוהים של תושתי אבל חיים בכפרים שנמצאים נמוך יותר, "אלוואני עילית" ו"אלוואני תחתית" בחורף. המנהגים והמסורות שלהם דומים לגאורגים החיים באזורים ההרריים של מזרח גאורגיה (כמו החבסורים). 
תושתי הוא אחד האזורים שלא השתנו אקולוגית בקווקז, ואזור פופולרי לטרקים בהרים.