google/wiki40b huggingface dataset:
מקוק רזוס

מאפיינים

גובהם הממוצע של זכרים בוגרים הוא כ-53 ס"מ ומשקלם הממוצע 7.7 ק"ג. הנקבות קטנות יותר, גובהן הממוצע 47 ס"מ ומשקלן 5.3 ק"ג. מקוק זה הוא חום או אפור, פניו ורודים ולרוב אין עליהם פרווה. אורך זנבו בינוני ועשוי לנוע בין 20.7 ל-22.9 ס"מ. אורך חייו יכול להגיע עד 25 שנה.
הוא אוכל צמחים בעיקר וניזון מעלים, מחטי אורן, שורשים ולעיתים גם מחרקים וחיות קטנות.
מקוק רזוס סתגלני יחסית למקום המחיה, ומסוגל לחיות הן במישורים והן בהרים עד לגובה של 3,000 מטר, ובתנאי אקלים שונים מאקלים חם ויבש המצוי במדבריות ועד לאקלים קר שבו הטמפרטורה עשויה לרדת אל מתחת ל-0 מעלות צלזיוס. הם עשויים לעבור מאזורים כפריים לאזורים עירוניים, ולהסתמך על מזון שניתן להם מהאדם או מזון שהם מוצאים באשפה. מקוקי רזוס אחראיים לנזק רב הנגרם ליבול באזורים שונים בהודו. מאחר שהם נחשבים לחיה קדושה בעיני ההינדים לא ננקטים לרוב מאמצים להגנה על היבול מפניהם.
כקופי מקוק אחרים הם חיים בקבוצות היכולות לכלול עד 180 פרטים, אך גודלה הממוצע של קבוצה יהיה לרוב כ-20 פרטים. הנקבות עשויות לעלות על כמות הזכרים ביחס של 4:1. לקבוצות עשוי להיות אזור קבוע שבו הם ישנים, אולם הן לא טריטוריאליות, ומרחב של קבוצה אחת עשוי לחפוף מרחב של קבוצה אחרת. קופי מקוק ידועים כקולניים, וכאשר יגלו מזון הם עשויים להודיע על כך בקולות לשאר הקבוצה.
מחזור הווסת של הנקבות הוא כל כ-28 יום. הזדווגותם לא מוגבלת לעונה מסוימת. ההיריון נמשך 135-194 יום ובסופו מומלט לרוב צאצא יחיד במשקל של בין 400 ל-500 גרם. האם מניקה את הצאצא במשך כשנה. נקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שלוש. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בערך גיל ארבע, ולרוב עוזבים אז את הקבוצה שבה נולדו. משך חייו של זכר בשבייה 15-20 שנה, ושל נקבות 20-25. בטבע לרוב אין הם עוברים את גיל 15.
הודות לקלות היחסית של גידולו של מקוק רזוס בשבייה נעשה בו שימוש נרחב במסגרת מחקרים רפואיים וביולוגיים. משמו נגזר גורם רזוס (Rhesus factor) הידוע גם כפקטור RH, שהוא אחד המרכיבים בדם שעל פיו ניתן להגדיר סוג דם. במקוק רזוס נעשה שימוש גם במסגרת הניסוי המפורסם של הארי הארלו, אם המגבת ואם התיל.
במהלך שנות החמישים והשישים של המאה ה-20 צבא ארצות הברית, חיל האוויר האמריקני ונאס"א שיגרו קופי רזוס לחלל החיצון. גם ברית המועצות שיגרה לחלל קופי רזוס במסגרת תוכנית ביוקוסמוס.
בינואר 2000 היה מקוק רזוס הפרימט הראשון ששובט, עם לידתה של טטרה. בינואר 2001 נולד ANDi, קוף רזוס שעבר תהליך של הנדסה גנטית, והיה הפרימט הטרנסגני הראשון. ANDi נשא שני גנים זרים שמקורם ממדוזות. 
ב-2007 הסתיים תהליך ריצוף הגנום של מקוק רזוס, שהיה הפרימט הלא-אנושי השני שהגנום שלו רוצף. המחקר הראה כי האדם ומקוקי רזוס חולקים 93% מרצף ה-DNA שלהם, ובעלי אב קדמון משותף מלפני כ-25 מיליון שנה.
ברוזה במברג

היסטוריה

המועדון נוסד ב-1955 והשתתף ברציפות בליגה הראשונה בגרמניה החל מעונת 1971/1972. הקבוצה זכתה בתשע אליפויות בשנים 2005, 2007, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2016 ו-2017. ובשישה גביעי גרמניה בשנים 1992, 2010, 2011, 2012, 2017 ו-2019.
היריבות העיקריות שלה בליגה הגרמנית הן: סקיליינרס פרנקפורט ואלבה ברלין. במסגרת התחרויות האירופיות, הקבוצה העפילה לשלב ה"טופ 16" של היורוליג בעונת 2005/2006 ובעונת 2007/2008 השתתפה אך לא עברה את שלב הבתים הראשון.
ברוזה במברג השתתפה ביורוליג בעונת 2013/2014, וסיימה במקום החמישי בשלב הבתים עם מאזן של 3 ניצחונות ו-7 הפסדים. לפני עונת 2016/2017 צורפה באמברג ליורוליג במתכונתה החדשה, כאלופת גרמניה. בעונה שלאחר מכן זכתה שוב באליפות והבטיחה את מקומה במפעל גם לעונת 2017/2018.
שלום מאיר ולך

ביוגרפיה

ולך נולד בישראל למשפחה ששורשיה בחסידות ויז'ניץ, וגדל בדרום תל אביב. למד בישיבת סלבודקה בבני ברק. אחר נישואיו למד בכולל אברכים, ובד בבד עסק בכתיבה. בשנת 1985 הצטרף לצוות ההקמה של העיתון יתד נאמן והיה עורכו של המוסף התורני. כעבור זמן פרש מן העיתון והחל בכתיבה ספרותית-תורנית ענפה.
הרב ולך מקיף בספריו את שלושת החוגים המרכזיים ביהדות החרדית - ליטאים, חסידים ועדות המזרח. רבים מספריו עוסקים ברבני עדות המזרח. בשנת 1993 הוציא את סדרת "שערי ארמון" - משלים לימים הנוראים ולהגדה של פסח מגדולי רבני המזרח. בשנת 1995 הוציא את הסדרה "אבותינו סיפרו לנו" - סיפורים ומשלים ממורשת יהדות המזרח על סליחות ועל הגדה של פסח. בשנת 2007 יצא כרך נוסף בסדרה, על זמירות שבת וברכת המזון. 
רוב ספריו יוצאים בהוצאת "תבונה".

מעיין השבוע, מעיין המועד, מעיין האמונה

במשך שנים ערך הרב ולך את העלון השבועי של תנועת אל המעיין של מפלגת ש"ס - "מעיין השבוע". את אוסף מאמריו הוא קיבץ לסדרת ספרי "מעיין השבוע" על התורה. כמו כן הוציא את סדרת "מעיין המועד" על מועדי השנה, ואת סדרת "מעיין האמונה", המכילה מאמרים ורעיונות בנושא האמונה ומשולבים בה סיפורים מגדולי הדורות, רבים מהם מרבני יהדות המזרח.

הגדות של פסח

הרב ולך מכונה "בעל ההגדות", בשל מספרן הרב של ההגדות של פסח שהוציא. מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא מוציא כמעט מדי שנה הגדה של פסח נוספת הכוללת לקט פירושים וביאורים על סדר ההגדה מאת אחד הרבנים, עם סיפורים אודותיו. בין השאר הוציא הגדות של הגר"א מווילנא, הבעל שם טוב ותלמידיו, החתם סופר, רבי חיים פלאג'י, החיד"א, הבן איש חי, הרש"ר הירש, רבי יהושע לייב דיסקין, אדמו"רי רוז'ין, אדמו"רי חסידות קוצק פשיסחא וגור, וגדולי הרבנים הליטאים בדורות האחרונים: החפץ חיים, הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב יעקב ישראל קנייבסקי והרב יוסף שלום אלישיב. 
חלק מן ההגדות תורגמו לאנגלית.

ביוגרפיות

הרב ולך כתב מספר ביוגרפיות על רבנים ואישים תורניים. כמה מספרי הביוגרפיה הפכו לרב-מכר, ובהם "אנא עבדא" - על הרב שמואל צבי קובלסקי ו"מעילו של שמואל" - על הרב שמואל אהרן יודלביץ. כמו כן פרסם ביוגרפיות על רבי יהושע לייב דיסקין, האדמו"ר מאוז'רוב והרב בן ציון אבא שאול.

ספרות ילדים ונוער

הרב ולך הוא גם סופר ילדים ונוער פורה. על ספריו לילדים ונוער הוא חותם בשם העט מ. ברעם (מאיר בר עליזה ומרדכי, שמות הוריו). רוב ספריו הם עיבוד של מאורעות היסטוריים המוגשים בהשקפה תורנית.

רב ומרצה

הרב ולך מכהן כרב קהילת ובית הכנסת "שיכון ג' המרכזי - נוסח ספרד". הוא משמש כמרצה, בין השאר ב"בית המורה" בבני ברק.
ג'ימי מוראלס

קורות חיים

נולד כאחד מארבעת הילדיה של משפחת פועלים ענייה ונוצרית אוונגליסטית בגואטמלה סיטי.
הוא בנם של חוסה אוורארדו מוראלס אורייאנה ושל סליטה ארנסטינה קבררה אסוודו. האב נהרג בתאונה כשהבן היה בן 6. בילדותו למד מוראלס ב"מכון האוונגלי של אמריקה הלטינית" IEAL וסיים עם תעודת ראיית חשבון. אחר כך למד לתואר ראשון במנהל עסקים
בפקולטה למדעי הכלכלה של אוניברסיטת סן קרלוס דה גואטמלה.
כמו כן למד הוראת תאולוגיה בסמינר תאולוגי בפטיסטי. בהמשך למד לימודים אסטרטגיים בתחום הביטחון באוניברסיטת מריאנו גאלווס, סיים תואר שני ודוקטורט בביטחון אסטרטגי בפקולטה למדעי משפט וחברה של אוניברסיטת סן קרלוס, ועוד תואר שני בניהול אמצעי תקשורת באוניברסיטה הפנאמריקנית של גואטמלה ובאוניברסיטת מריאנו גאלווס.
מוראלס עבד זמן מה כמרצה בפקולטה למדעי הכלכלה ובפקולטה למדעי התקשורת של אוניברסיטת סן קרלוס.
פרסומו בא לו כקומיקאי עטור תהילה בסדרת הטלוויזיה "Moralejas", בה כיכב כל שבוע למשך 15 שנה לצד אחיו סמי.
מוראלס נשוי להילדה פטריסיה מארוקין ואב לארבעה ילדים.
בשנת 2011 נכנס מוראלס למערכת הפוליטית כשהתמודד לראשות עיר, וב-2013 הצטרף ל"חזית ההתלכדות הלאומית" (Frente de Convergencia Nacional או FCN), בעלת מצע שמרני-לאומי, מטעמה התמודד בבחירות 2015 לנשיאות שנערכו על רקע פרישת ראשי הממשל הקודם, הנשיא אוטו פרס מולינה וסגניתו רוקסנה בלדטי בשל פרשיית שחיתות, זאת לאחר שמוראלס ניהל קמפיין נגד השחיתות השלטונית במדינה.
בסיבוב הראשון של הבחירות שנערך ב-6 בספטמבר 2015 הוביל מוראלס על פני יריביו, וקיבל 24.14% מקולות הבוחרים. מאחר שאף לא אחד מבין המועמדים לנשיאות הצליח לגייס 50% כנדרש. בסיבוב השני, שנערך ב-25 באוקטובר, זכה ב-73% מהקולות, וגבר על סנדרה טורס , רעייתו לשעבר של נשיא המדינה לשעבר אלווארו קולום.
בדצמבר 2017 הייתה גוואטמלה בראשותו, המדינה השנייה בעולם אחרי ארצות הברית, שהחליטה להעביר את שגרירותה בישראל, מתל אביב לירושלים. לגואטמלה הייתה בעבר שגרירות בירושלים שנסגרה בשנות ה-1980.
לודוויג פיליפסון

ד"ר יהודה לודוויג פיליפסון (פיליפזון; בגרמנית: Ludwig Philippson;‏ 28 בדצמבר 1811 - 29 בדצמבר 1889) היה רב רפורמי, מייסד העיתון Allgemeine Zeitung des Judentums‏ (A.Z.J; "אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס", 'עיתונה הכללי של היהדות' (=יהדות גרמניה)) ועורכו, מתרגם התנ"ך לגרמנית, פובליציסט ומחבר ספרי הגות דתית ורומנים היסטוריים.
לודוויג פיליפסון היה בנו של משה פיליפסון ואביהם של אלפרד פיליפסון, פרנץ פיליפסון ומרטין פיליפסון, ואחיו של פבוס פיליפסון.
ב-1842 העלה לודוויג פיליפסון ממנהיגיה של יהדות גרמניה את הרעיון להקמתו של בית חולים יהודי, בירושלים, אך הדבר לא יצא לפועל.
בזמן מהפכת 1848 כתב פיליפסון בעיתונו בהתרגשות: "לא עוד נראה את עצמנו כיוצאי דופן. אנו חלק מייעודה של המולדת... הננו גרמנים וכל רצוננו להיות גרמנים! אחת משאלתנו למולדת גרמנית! אנו ישראלים רק בדתנו".
יוסף אביב"י

יוסף אביב"י (נולד בשנת 1951) הוא ביבליוגרף וחוקר קבלה ביד יצחק בן צבי בירושלים.

תולדותיו ומשנתו

נולד בירושלים לסופר-עיתונאי אריה אביב"י (ראשי התיבות: אריה בן יוסף ובתיה יוזוק). למד בצעירותו בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הר עציון, ולאחר נישואיו החל לעסוק בספרות הקבלה. ספרו הראשון (שפורסם במהדורה מצומצמת בשנת 1977) היה "על סגנונות הקדש בתורה", ובו הוא מציג הסבר שיטתי לשינויי הסגנונות הספרותיים במקרא על פי תורת הקבלה. עבודתו מבוססת על ההנחה כי כל "מקור" במקרא הוא ספירה מסוימת בעולם האצילות.
בשנים הבאות פרסם אביב"י מספר מאמרים קצרים בנושאי קבלה וביבליוגרפיה של כתבי קבלת האר"י. בספרו "בנין אריאל" פרש אביב"י את סדר ההשתלשלות של כתיבת חיבורי האר"י והעתקתם, ומתוך כך עמד על סדרם וטיבם. הוא חלק על הנחת היסוד המקובלת בין לומדי הקבלה בדרכה של קבלת הרש"ש התופסת את דברי האר"י באופן אחדותי. לדעת אביב"י סדר הלימוד בכתבי האר"י צריך לפתוח בפירוש ספרא דצניעותא, שאותו כתב האר"י בעצמו, ולסיים בדרוש אדם קדמון, שאותו השמיע האר"י לתלמידיו סמוך לפטירתו. כך לומדים תחילה על עולם האצילות ורק לבסוף על הצמצום.
בשנת תשס"ח (2008) יצא לאור במכון בן צבי ספרו "קבלת האר"י". בספר זה מתוארים כל החיבורים שכתבו האר"י ותלמידיו, עריכותיהם והעתקותיהם במשך מאתיים שנה. מסקנתו של אביב"י היא כי האר"י לימד את מהלך ההאצלה בשתי בחינות שונות: המשכת שפע החיות וגילוי אור העצמוּת. כל אחת משתי הבחינות מתארת את מהלך ההאצלה כולו מראשו לסופו. בנוסף לשתי בחינות אלו, טוען אביב"י כי יש עוד בחינה נוספת, נסתרת, אולם הוא לא מפרט אותה בספרו.
אביב"י עסק גם בכתבי רמח"ל. במאמרים ובחיבור "המסבות המתהפכות" (נדפס בסוף ספר זהר רמח"ל שהוציא) טען אביב"י שכתבים אלו מחולקים לשתי קבוצות: בראשונה פירש רמח"ל את קבלת האר"י על פי דרך הגמול, ובשנייה פירשה על פי דרך הייחוד. שתי הדרכים האמורות מבוארות באריכות בכתבי הרמח"ל. אביב"י פרסם מכתבי-יד מספר חיבורים. הבולט שבהם הוא שריד מ"זוהר תניינא" של רמח"ל שהתגלה בספריית שוקן של בית המדרש לרבנים.
אביב"י איננו מעביר שיעורים. אף על פי שאיננו בעל תואר אקדמי כלשהו, זוכים ספריו להערכה גם באקדמיה. במאמרו "היסטוריה צורך גבוה", שפורסם ב"ספר היובל" לרב מרדכי ברויאר, מאמר העוסק בקבלת הראי"ה קוק, הוא חולק על מספר חוקרי קבלה.
ספריו ומאמריו של אביב"י עוררו ביקורת בחוגים חרדיים ליטאיים אשר ראו בהם ערעור על דרך הלימוד המסורתית. בשנת 1985 פרסם הרב חיים פרידלנדר, חוקר הרמח"ל ומנהל הרוחני של ישיבת פוניבז', מאמר החולק על החלוקה של אביב"י את כתבי הרמח"ל לשתי קבוצות. בשנת 1995 כתב הרב ישראל אליהו וינטרוב ביומון הליטאי "יתד נאמן" כי בספריו מתגלה נימה מזלזלת בחכמים כמו ברבי חיים ויטל. הופצו נגדו פשקווילים בריכוזים חרדיים. בתגובה קצרה שפרסם אביב"י ב"יתד נאמן" הוא ענה למבקריו.
המקובל הרב יעקב משה הלל, ראש ישיבת אהבת שלום, הוציא לאור בשנת 1992 את ספרו "כתבוני לדורות" המפרט את השתלשלות כתיבות חיבורי האר"י. באחד ממאמריו פרסם אביב"י הערת שוליים שבה טען כי ספר זה העתיק באופן שיטתי מספרו "בנין אריאל".
אחותו בתיה נשואה לרב אליהו בזק. מתגורר בשכונת שערי חסד בירושלים.
רכס דאסקי

מקור השם

שמו של הרכס (שנקרא אז "הרי דאסקי" - "Dusky Mountains") ניתן לו על ידי המשלחת לחקר קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את האזור בין השנים 1956–1958. הרכס ניקרא בשם זה, בשל ציבעו הכהה, שנגרם בשל העדר שלג וקרח על מדרונותיו החשופים. 
שם הרכס שונה לשמו הנוכחי ("רכס דסקי") בעקבות מיפוי שנערך על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (מיפוי באמצעות סקרים על הקרקע וצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית) בין השנים 1960–1962.
טרילוגיית הננסים

העלילה

הסדרה מספרת את סיפורם של ה"נומים", חייזרים קטנים דמויי אדם שנתקעו לפני שנים בכדור הארץ.

ננסי המשאית

הסיפור מתחיל בסיפורו של מאסקלין, נום שגר ליד כביש ראשי ועקב הרחבת הכביש מחליט להתגנב למשאית כדי לחפש מקום אחר לגור בו. המשאית מגיעה לחנות כלבו בשם "האחים ארנולד" שם חיה קהילת נומים המסרבת להכיר שיש עולם מחוץ לחנות ומתייחסים לבעל החנות כאל. כשמאסקלין מגיע לחנות ה"דבר", מכשיר אלקטרוני שהנומים לא ידעו מהו (מכיוון שהוא נדלק רק בקרבת חשמל) מדבר אליהם ומסביר להם כי הנומים חיו בכוכב אחר ואחת מהחלליות שלהם התרסקה על הכוכב ו"שחללית האם" כנראה עדיין מחכה לשובם ושהוא בעצם חלק מהחללית שהתרסקה. מאסקלין מגלה שהחנות מיועדת להריסה ומארגן תוכנית הצלה לכל תושבי החנות. מאסקלין מציע לגנוב אחת מהמשאיות. לבסוף הנומים מצליחים לגנוב משאית ולהסיע אותה. הספר מסתיים כשהם נתקעים ובורחים מהמשאית.

ננסי המכרות

הסיפור ממשיך מסוף הספר הקודם. הנומים ברחו מהמשאית וגילו שהגיעו למכרה נטוש. הנומים מארגנים את המכרה וחיים בו. הנומים מוצאים עיתון בו מסופר שריצ'רד, נכדו של ארנולד (בעל החנות מהספר הקודם) ימריא במעבורת חלל. אנאגלו, מאסקלין וגארדר מחליטים להגיע למעבורת עם ה"דבר" כדי שיוכל לתקשר עם "חללית האם" ומתחילים במסעם (סיפורם המלא מופיע בספר "ננסי הכנפיים"). הנומים שנותרו במכרה מגלים שבני האדם מעוניינים לפתוח את המכרה מחדש. שאר הספר מספר על ניסיונותיהם של הנומים למנוע מבני האדם לפתוח מחדש את המכרה. לבסוף כשהם מבינים שהמצב אבוד הם מנסים את עצת אחד הנומים, בשם דורכאס המיודד עם דחפור JCB המכונה בפיו ג'קוב. בדומה לספר הראשון הנומים מצליחים להסיע את הדחפור למרחק קצר בזמן שניידות משטרה רודפות אחריהם. הספר מסתיים כשהנומים נתקעים וחללית מגיעה מעליהם.

ננסי הכנפיים

בספר מתואר מסעם של אנאגלו, מאסקלין וגארדר בעקבות ריצ'רד, אסטרונאוט העומד להמריא במעבורת חלל. ה"דבר" הסביר לנומים שאם יעלה על המעבורת יוכל להזעיק את "ספינת האם".
הסיפור מתחיל כשאנאגלו, מאסקלין וגארדר נמצאים בשדה התעופה שבו ריצ'רד ימריא לפלורידה. הנומים מצליחים להתגנב למטוס קונקורד ולהיכנס לתיק של ריצ'רד. בפלורידה הם פוגשים שבט של נומים המאמינים שהאל NASA ברא את העולם וכעת נשאר לו לברוא רק את העננים (ובכך מסבירים את פליטת העשן בשיגור המעבורות). לאנאגלו, מאסקלין וגארדר מצטרף פיון, בנה של מנהיגת השבט. ארבעתם עפים על גבי אווזים ומגיעים לבסיס השיגור שם ה"דבר" מעתיק את התוכנה שלו למחשב במעבורת. לאחר זמן מה מגיעה החללית המקורית של הנומים לכדור הארץ, ושלושתם עולים עליה וממריאים למכרה ומגיעים בדיוק כשהנומים נאלצים לצאת מג'קוב (הדחפור מהספר הקודם) ומצבם אבוד. הסיפור נגמר כשהנומים מחליטים לחיות בספינה כי היא מזכירה להם את החנות (-"כמו בחנות - החוץ נשאר בחוץ").
פיוטר הגדול (סיירת מערכה)

סיירת המערכה האטומית פיוטר הגדול (ברוסית: Пётр Великий) היא ספינת הדגל של הצי הצפוני, מדגם סיירות המערכה מסדרת קירוב והיא היחידה מסוג זה שעודנה בשירות מבצעי.

רקע

סיירת המערכה פיוטר הגדול (שעד התפרקות ברית המועצות נקראה "יורי אנדרופוב") נבנתה החל משנת 1986, אלא שבעקבות עיכובים ובעיות שונות היא לא הוכנסה לשירות הצי הרוסי לפני 1996. זוהי סיירת מערכה אטומית וספינת טילים כבדה מהדור השלישי של פרויקט 1144 ("אורלאן") ובשנת 2011 נחשבה לספינה הגדולה ביותר בעולם שאינה נושאת מטוסים.
הספינה נבנתה במספנות המפעל הבלטי והורדה למים באפריל 1989. על פי צו של נשיא רוסיה דאז, בוריס ילצין, משנת 1992 הספינה שינתה שמה מ"יורי אנדרופוב" לשמה הנוכחי, על שם קיסר רוסיה, פיוטר הגדול. החל משנת 1998 נמצאת בשירות פעיל ובהרכב האוניות של הצי הרוסי.
צוות הספינה מונה 1,035 חיילים.

היסטוריה

הספינה נמסרה לידי הצי הרוסי במרץ 1998 לאחר שהוענק לה השם "פיוטר הגדול". הספינה הייתה הספינה הרוסית הראשונה שהגיעה בליל שבין ה-12 ל-13 באוגוסט 2000 לסייע באסון טביעת הצוללת הרוסית קורסק.
הסיירת השתתפה במאבק העולמי בשוד הימי שלחופי סומליה. באוקטובר 2008 היא עברה דרך מפרץ גיברלטר בדרכה לים התיכון.
בדצמבר 2008 נטלה חלק בתרגיל צבאי משותף עם חיל הים של ונצואלה בים הקאריבי. בפברואר 2009 הספינה החרימה 3 אוניות של שודדי ים סומליים.
במארס 2010 נטלה חלק בניסויים לשייט ליעדים מרוחקים, בין האוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס ההודי.
ב-28 ביולי 2012 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניק לצוות הסיירת את אות מסדר נחימוב כהערכה על פועלם.
ב-17 באוקטובר 2016 נצפתה הסיירת סמוך לחופי נורווגיה כשהיא מלווה את נושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב וספינות נוספות בדרכן למערכה בסוריה.
שיטות הנעה של חללית

מערכות הנעה במסע בין כוכבי לכת שונים ובין מערכות שמש

גם חלליות המתוכננות לביצוע מסעות חלל ארוכים צריכות כוח הנעה. חלליות אלו צריכות להשתגר אל מחוץ לאטמוספירה של כדור הארץ, כפי שעושים בשיגור לוויינים אשר נשארים במסלול הקפה סביבו. 
למסע בין-כוכבי לכת, חללית חייבת להשתמש במנועיה כדי לעזוב את מסלולו של כדור הארץ. לאחר שעשתה זאת, היא חייבת לעשות בדרך כלשהי את דרכה ליעדה. החלליות הבין-כוכביות בימינו עושות זאת עם סדרה של כוונונים מסלוליים קצרי זמן. בין כוונונים אלו, החללית פשוט נופלת בחופשיות לכיוון מסלולה. הדלק היעיל הפשוט ביותר משמעותו היא לנוע ממסלול מעגלי אחד לאחר עם מעבר המסלול של הוהמן (Hohmann transfer orbit): החללית מתחילה במסלול מעגלי בערך סביב השמש. משך זמן קצר של דחיפה בכיוון של התנועה מאיץ או מאט את החללית למסלול אליפטי סביב השמש שמשיק למסלולה הקודם וגם למסלול של היעד שלה. החללית נופלת בחופשיות לכיוון המסלול האליפטי הזה עד שהיא מגיעה ליעדה, שם משך זמן קצר של דחיפה מאיץ או מאט אותה כדי להתאים אותה למסלול של יעדה. שיטות מיוחדות כמו בלימת אוויר (aerobraking) משמשות לעיתים בכוונוני המסלול האחרונים.
למסע בין-כוכבי, היינו, בין מערכות שמש, כמה שיטות הנעה של חלליות כמו מפרשים סולארים מספקות כוח דחף נמוך מאוד, אך בלתי נדלה; רכב בין כוכבי שמשתמש באחת משיטות אלו ילך לאורך מסלול שונה במקצת; או ידחוף בקביעות נגד כיוון התנועה שלו על מנת להפחית את מרחקו מהשמש או לדחוף בקביעות בכיוון התנועה שלו כדי להגדיל את מרחקו מהשמש. יש לציין שמסע בין-כוכבי כזה טרם בוצע, עם זאת, שיטת המפרש הסולארי כן נבדקה, הוּכחה, ונמצאה עובדת.

הנעת לוויין בחלל

כאשר לווין במסלול הרצוי הוא צריך מערכת בקרת מיקום כדי לבצע תיקוני מסלול: הלוויינים מושפעים מחיכוך עם האטמוספירה (שהיא דלילה מאוד בגובה הזה), כך שכדי שישארו זמן רב במסלול הם צריכים מערכת דחיפה שתפעל מדי פעם ותבצע תיקונים קטנים (מנוע דחף קטן). לוויינים צריכים לפעמים לעבור ממסלול אחד למסלול אחר מפעם לפעם (למשל תיקון מסלול), וגם כאשר לווין מאבד את יכולתו להסדיר את מסלולו, זמן השימוש בו נגמר, וגם זה דורש כוח הנעה. מערכות ההנעה הללו יוצרות דחף קטן והן שונות מאוד מההנעה בזמן השיגור.
מצוקי אסטרו

גילוי הצוקים

הצוקים מופו לראשונה במסגרת סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1955, והם הנקודה הדרומית ביותר שמופתה במסגרת הסקר.

מקור השם

שמם של הצוקים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. 
מקור השם של הצוקים הוא בעובדה שבראש הצוקים בוצע ניווט אסטרונומי, שהיווה נקודת ייחוס ואפשר את מיפוי האזור.

לקריאה נוספת

• NATIONAL GEOSPATIAL-INTELLIGENCE AGENCY, SAILING DIRECTIONS Antarctica, P 107
420 (קנאביס)

420, 4:20 או 4/20 (מבוטא: פור-טוונטי; מאנגלית: four-twenty; "ארבע-עשרים") הוא קוד-ביטוי המתייחס לצריכת קנאביס ובמשתמע, כדרך להזדהות עם תרבות הקנאביס. מועדים בהתבסס על המספר 420 כוללים עישון קנאביס בסביבות השעה 4:20 אחה"צ (16:20 בישראל), כמו גם עישון וחגיגת קנאביס בתאריך ה-20 באפריל (4/20 בצורה האמריקאית; אפריל 20).
קרגוייבץ

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה בימי הביניים ומתקשרת ליישוב הכללי שהוקם בעוד שהעיר הוזכרה לראשונה בטורקית ב-1476. למעלה מ-200 ממצאים שבשומדיה מוכיחים כי התיישבו באזור לפני 40.000 שנה בתקופת הפאללותים. ההיסטוריה של העיר משוחזרת לפני והרבה יותר מאשר עיר בירה של סרביה, בלגרד.
העיר עברה הרבה תהפוכות ומערבלות. קודם מוזכרת אצל הטורקים במאה ה-15 ומתוארת ככפר בשם Kragujevdza . היא עברה מספר מקרים וחמור מהם היה באירועי אוקטובר בזמן מלחמת העולם השנייה כאשר הנאצים הרגו בין 2,000 ל-7,000 גברים וכמה תלמידים מ-19 באוקטובר עד 21 באוקטובר 1941 כתוצאה מהתקפה של הפרטיזנים על חיילים גרמניים. בין ההרוגים הויו תלמידים שנלקחו משיעוריהם בכיתה והוצאו להורג. מצבת זיכרון בעיר מסמלת את ההרג של התלמידים. הזוועה הביאה לכתיבת שיר אשר נקרא "Krvava bajka" - משל דמים שנכתב בידי דסנקה מקסימוביץ', משוררת מפורסמת מיוגוסלביה לשעבר.
העיר ממוקמת בצומת דרכים. בגלל מיקומה היא נכבשה ונהרסה פעמים רבות ואבדה אזרחים רבים במלחמות בהיסטוריה. העיר החלה לשגשג אחרי עצמאותה של סרביה מידי הטורקים ב-1818 כאשר הנסיך מילוש אוברנוביץ' הכריז על העיר כעיר הבירה החדשה של סרביה. החוקה הראשונה של סרביה נכתבה ופורסמה כאן ב-1835. החוק הראשון של מכונת הדפוס הוצא בקרגוייבץ ב-1870. הער הייתה משגשגת מפותחת מודרנית וחופשית בזכויותייה הפוליטיות וסימלה ערים אירופאיות רבות.
חוץ מהיותה עיר בירה פוליטית היא הייתה עיר תרבות וחינוך. מוסדות חינוך רבים הוקמו כאן בין השאר בה"ס המשני הראשון הוקם כאן "הגימנסייה", בית המרקחת הראשון, ובית הדפוס הראשון הוקמו כאן. העיר הייתה ביתם של הרבה אנשי חנוך עולמיים, פרופסוריים, אקדמאיים מדעניים ומדינאיים ואמנים.
אך הכול הפך ליותר משוכלל ב-1851. כאשר בקרגוייבץ נוסדה קנון שהתחילה בסדר כלכלי חדש. התעשייה העיקרית הייתה התחמושת והנשק במאה ה-19 וה-20. העיר הפכה לאחת הערים הגדולות בסרביה ב-1886 אשר מייצאות כאשר חוברה לה מסילת הברזל בין בלגרד-ניש.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הפכה העיר שוב לבירתה של סרביה (1914-1919) ומקום מושבם של מוסדות רשמיים כגון המטה הכללי של צבא סרביה ובית המשפט העליון. במהלך המלחמה איבדה העיר כ-15 אחוז מתושבייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ספגה העיר אבידות קשות. ב-21 באוקטובר 1941 לעיר קרתה הטרגדיה הכי קשה מפשעי המלחמה בין 2.300 תושבים ל-7.000 נרצחו.
לאחר המלחמה העיר שבה לעבודתה והייתה מערי התעשייה החשובות. רבים ממוצרי הייצוא היו מכוניות, צמיגים וכלי רכב תעשייתים, כותנה, טקסטיל וכולי והמעסיק הגדול של העיר יה מפעל הזסטבה אשר העסיק אלפים. העיר סבלה קשות בתקופת כהונתו של סלובודן מילושביץ' והכול נהרס אחרי ההפצצות של נאט"ו ב-1999. למרות הסכם אשר עלול להחתם בין יצרנית המכוניות פיאט העיר עדיין סובלת מאבטלה קשה.
מאז 1976 לעיר ישנה אוניברסיטה, אוניברסיטת קרגוייבץ אשר כוללת בית ספר לרפואה, הנדסה, משפטים, כלכלה, אמנות, פסיכולוגיה, מדעי הטבע ומתמטיקה.

בניינים ואתרים

הארכטקטורה אשר ישנה בעיר היא מעניינת המבחינה בין 2 תקופות -מסורת טורקית אשר נעלמה לה בימים האלה והמודל הווינאי מתקופת המאה ה-19. העיר משוקפת גם כן באופי מודרני ראשונה בבטון שנבנה לאחר מלחמת העולם ה-2 ושנית במשרדים החדשים אשר אנשי עסקים מנסים לשדר היבט ארכיטקטי מודרני.

מנהל

העיר קרגוייבץ מחולקת ל חמישה רבעים שהם אירודרום, פיברה, סטנובו, סטארי גרד וסטרגרי.

ספורט

בעיר קיימת קבוצת כדורסל, רדניצ'קי קרגוייבץ, המתמודדת בסופרליגה הבכירה ובמסגרת הליגה האדריאטית.
LM5

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי טימבלנד, לואי בל, ג'נה אנדרוס, מגאן קוטון, ג'ון היל, כריס לוקו, סטיב מאק, מאט רד ומפיקים מוזיקליים נוספים. אתר האינטרנט מטקריטיק העניק לאלבום ציון של 69 מתוך 100. אתר המוזיקה AllMusic, העניק כלפי האלבום ביקורת חיובית.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

קידום

כדי לקדם את האלבום, ליטל מיקס יצאו ב-1 בספטמבר 2019, לסיבוב ההופעות השישי שלהם, "LM5: The Tour".
ג'ק ריינור

ביוגרפיה

ריינור נולד בלונגמונט, קולורדו וגדל בכפר וולימונט שבמחוז וויקלוו, אירלנד. בנה של טרה א'וגריידי, פעילת זכויות אדם אירית. יש לו אח ואחות צעירים ממנו. למד משחק בתיכון "קולג' בלוודיר" שבדבלין.

קריירה

ריינור פרץ לתודעה באירלנד בשנת 2012 בדרמה "מה שריצ'רד עשה" בתפקיד האתלט הצעיר ריצ'רד קרלסן עליו זכה בפרס האקדמיה האירית.
בשנת 2014 התגלה ריינור לראשונה לעולם ולהוליווד בסרט הפעולה של מייקל ביי "רובוטריקים 4: עידן ההכחדה", בסרט שיחק בתפקיד נהג המרוצים הצעיר שיין דייסון.

חיים אישיים

ב-2014 התארס לדוגמנית האירית מדליין מולקווין בטקס שנערך בהונג קונג.
ריינור ואשתו מתגוררים בין היתר בדטרויט, לוס אנג'לס ובאירלנד.