יוסף אליהו הנקין

תולדות חייו

נולד בקלימוביץ' שבפלך מוהילב (בבלארוס של היום), לאב שהיה ראש ישיבה. עד בר המצווה למד בקלימוביץ' ובעיירה הסמוכה קריטשוב אצל רב העיירה וחותנו לעתיד, חסיד חב"ד הרב יהודה לייב קריינדל. לאחר מכן למד שנה אחת בעיירה קרליץ. בגיל 16, בשנת תרנ"ז (1897), נסע לעיירה סלוצק ונעשה לאחד מראשוני התלמידים בישיבת סלוצק, שהוקמה באותה שנה על ידי הרב איסר זלמן מלצר ו-14 תלמידים שהגיעו איתו מישיבת סלובודקה.
לאחר שש שנות לימוד בסלוצק, שבהן הפך לתלמידו המובהק של הרב מלצר, הוסמך לרבנות על ידיו וכן על ידי הרידב"ז, הרב ברוך בער לייבוביץ שהיה אז רבה של הלוסק הסמוכה, והרב יחיאל מיכל הלוי אפשטין, בעל 'ערוך השלחן'.

רבנותו בגאורגיה

בשנת תרס"ג (1903), בגיל 22, נשא לאשה את פרידה רבקה, בתו של הרב יהודה לייב קריינדל מקריטשוב. לאחר שנה חזר לסלוצק, ובשנת תרס"ה (1904) נתמנה לרב באוני שבגאורגיה, בברכת הרב חיים סולובייצ'יק ובהשתדלותו של 'הרב מטעם' באוּנִי, דוד באזוב, שהכיר במהלך שהייתו בסלוצק. הוא שימש שם כארבע שנים כרב וראש ישיבה. לאחר מכן עבר לצחינוואלי, שם היה ר"מ בישיבתו של הרב אברהם חוולס, ובשנת תר"ע (1910) עבר לכהן כרב העיירה קולאשי, למשך שלוש שנים. לאחר שהשלטונות סירבו לאפשר לו להמשיך לגור שם, עבר לאחלציחה בה כיהן כרב, אך לאחר שממשל המחוז לא אישר את כהונתו עבר שוב לכותאיסי בה שימש מספר חודשים כר"מ. ובסוף שנת תרע"ג חזר לרוסיה הלבנה.
בתשע שנותיו בגאורגיה התמחה הרב הנקין במנהגי יהודי המקום, בפרט בנושאי גיטין וקידושין, ולשם כך עמד בקשר מכתבים עם רבנים ממזרח אירופה ומארץ ישראל, בהם הרב מלכיאל צבי הלוי טננבוים, הרב חיים סולובייצ'יק, הרב יוסף רוזין ואחרים. התפרסם במיוחד ויכוח שניהל עם אחד ממנהיגי היהדות המקומית, הרב מיכאל אליאשווילי, אודות מתנות שהיה נהוג שהחתן נותן לכלה בעת השידוך, אשר הרב הנקין טען שיש בהם קידושין. מכתביו ומאמריו מתקופה זו, שהתפרסמו במשך השנים בבמות שונות, מהווים מקור חשוב לתיאור חיי ומנהגי היהודים בגאורגיה אז.

רבנותו בסמאליאן

בחורף תרע"ד (1914), נתמנה בהשתדלותו של הרב מלצר לראש ישיבה בסטויפץ. באותה שנה הגיע לעיירה זו גם הרב אברהם ישעיה קרליץ ("החזון איש") כדי להחליף את רב העיר, הרב יואל סורוצקין, שאולץ על ידי השלטונות לעזוב את המקום, ובמשך כחצי שנה שהו הרב הנקין וה'חזון איש' זה לצד זה ואף למדו יחד.
לקראת סוף תרע"ד עבר לשמש כר"מ בישיבת שקלוב, בראשה עמד רב העיר הרב  מאיר שוורץ, ולאחר זמן קצר נתמנה לכהן כרב העיירה החב"דית סמאליאן, תפקיד שאליו נבחר על ידי רבה הקודם של העיירה, הרב יחזקאל אברמסקי. בתפקיד זה שימש הרב הנקין כשמונה שנים.
אשתו הראשונה, שממנה נולדו ששת ילדיו, נפטרה באלול תר"פ. בסיוון תרפ"א הוא התחתן שנית עם חיה חנה קוזאקוב.
לאחר קשיים ולחצים מצד השלטון הקומוניסטי, היגר עם משפחתו לארצות הברית בשנת תרפ"ג (1923) והתיישב ב'איסט סייד' של ניו יורק, שם התמנה לרב בית כנסת. בשנת תרפ"ה (1925) הוציא לאור את ספרו הראשון, פירושי איברא.

"עזרת תורה"

בסוף שנת תרפ"ה נתמנה למנהל ארגון "עזרת תורה" שעל יד "אגודת הרבנים", שהוקם בתרע"ה (1915) עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ועסק במתן תמיכה כלכלית לתלמידי חכמים נזקקים ופליטים. בתפקיד זה עמד הרב הנקין עד סוף ימיו, לאורך 48 שנים, ותחת ניהולו חולקו מיליוני דולרים לרבבות לומדי תורה (פרטים ומוסדות), בעיקר בארצות הברית וארץ ישראל.
תקופת הניהול של הרב הנקין כללה את שנות התבססות השלטון הקומוניסטי ברוסיה תחת הנהגת יוסיף סטלין (שנות ה-20), שנות המשבר הכלכלי הגדול בארצות הברית ובעולם (שנות ה-30), שנות מלחמת העולם השנייה והשואה (שנות ה-40) ושנות מדיניות הקיצוב ("תקופת הצנע") בארץ ישראל לאחר הקמת המדינה (שנות ה-50). בשנות השואה חילקה "עזרת תורה" לתלמידי חכמים כ-1,300,000 $, ובשנים הראשונות לקיום מדינת ישראל היא חילקה למעלה מ-1,500,000 $.
לאחר התייצבות המציאות הכלכלית בעולם המערבי, הוביל הרב הנקין את "עזרת תורה" לפרויקטים נוספים, ובראשם הקמת שיכונים בארץ ישראל עם מאות יחידות דיור מוזלות המיועדות לאברכים צעירים. שיכון אחד נבנה בבני ברק, ושניים נוספים בירושלים. זאת לצד המשך התמיכה המסורתית: בשנת תשל"ג (1973), שנת חייו האחרונה של הרב הנקין, נאמד מספר משפחות תלמידי החכמים שנתמכו מן הארגון בשבעת אלפים. שכרו של הרב הנקין בארגון היה נמוך מאוד והנאמנים היו מכריחים אותו להעלות את משכורתו.

הנצחתו

לאחר פטירתו נבנה בשכונת סנהדריה המורחבת שבירושלים בית כנסת הנקרא על שמו.