google/wiki40b huggingface dataset:
גזענות הפוכה

גזענות הפוכה היא מונח המשמש לתיאור גזענות, על ביטוייה השונים כמו אפליה, הכללה ודעות קדומות, כלפי הגזע שמהווה רוב מבחינה אתנית (או כלפי גזע אשר נחשב כיום או בעבר לדומיננטי מבחינה פוליטית כלכלית בחברה) בידי אנשים המשויכים לגזע אשר מהווה מיעוט (או לגזע שנחשב כיום או בעבר למדוכא מבחינה פוליטית כלכלית בחברה) או לעיתים אף בידי אנשים מאותו גזע. לרוב גזענות הפוכה נעשית בעולם המערבי כלפי האדם הלבן בידי האדם השחור, ערבים, אסייתים ובידי בני גזעים אחרים שטוענים לדכוי מתמשך.
מי שמאמין ומתנגד לקיום גזענות מסוג זה טוען כי בחברה קיים מוסר כפול וכי ההגנות החברתיות ששומרות על אדם מגזע מסוים מגזענות אינן שומרות על אדם מגזע אחר, וכי לעיתים אלו המאשימים בגזענות את החברה לוקים בעצמם בגזענות הפוכה.

ביקורת על המונח

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
המונח "גזענות הפוכה" והשימוש בו לתיוג מעשים ואמירות שנוי במחלוקת, הביקורת כלפיו כוללת בין היתר את הטענה כי על מנת להביא לשוויון חברתי השימוש בגזענות הפוכה הוא הכרחי וכן הטענה כי גזענות הפוכה אינה קיימת כי לבני הקבוצות המדוכאות אין את היכולת לממשה בצורה של אפליה וכי גזענות חייבת להיות ממוסדת.
הוקמן

קרטר הול

בימי מצרים העתיקה, הנסיך ח'ופו מנהל מאבק ממושך עם יריבו, הכהן המצרי האת'-סת. הכהן לוכד בסופו של דבר את ח'ופו ואת צ'אי-ארא, והורג אותם בעזרת פגיון שעשוי ממתכת שלילית. כאלפי שנים לאחר מכן, בשנת 1940, רוחו של ח'ופו מתגלגלת אל גופו של ארכאולוג אמריקני בשם קרטר הול, רוחה של צ'אי-ארא מתגלגלת לשיארה סונדרס, והאת'-סת אל המדען אנטון הסטור. לאחר שקרטר נוגע במתכת שבעזרתה נהרג ח'ופו, הוא מקבל את הזכרונות מחייו הקודמים ומגלה כי הסטור הוא גלגולו המחודש של יריבו הוותיק. כאשר הסטור חוטף את שיארה בעזרת השימוש בקסם כדי לפתות אותה למערה, הול נעזר בזכרונותיו כדי לבנות לעצמו חגורה נוגדת כוח כבידה וכן רתמה מכונפת, ובכך הופך לגיבור העל הידוע בשם הוקמן. הוא מציל את שיארה מידיו של אנטון, שנהרג לאחר שהתחשמל למוות, וקרטר ושיארה מתחילים לפתח מערכת יחסים רומנטית ביניהם.
קרטר ושיארה הביאו לעולם בן בשם הקטור הול, שבבגרותו נטל זהויות סודיות כמו חרפושית הכסף ודוקטור פיית. כמו כן, הוא היה חבר בקבוצות גיבורי העל "אינסופיות בע"מ" וחברת הצדק של אמריקה, שם היה חבר לצד אביו.

קאטאר הול

קאטאר הול הוא קצין משטרה חייזרי עטור שבחים בעולם הבית שלו, תאנאגאר. יחוד עם אשתו שייארה, הוא משתמש במתכת האנטי-כבידה השלילית כדי ללחום בפושעים. הזוג נשלח לכדור הארץ של שנת 1961 כדי ללכוד פושע נמלט משנה צורה. בעקבות כך, הם בוחרים להשאר בכדור הארץ, וללמוד יותר על שיטות המשטרה האנושית. השניים אימצו את זהויותיהם של שני אוצרי מוזיאון בשם קרטר ושיארה הול, ופעלו בתור הוקמן השני והוקגירל השנייה (בהמשך הוקוומן).
אם כי נקבע כי קאטאר הול שרד את מאורעות המשבר בעולמות האינסופיים, דמותו אותחלה מחדש מספר שנים לאחר מכן במיני סדרה "עולם הנץ". סדרה באותו שם החלה עם סיומה של המיני סדרה, בכתיבתו של ג'ון אוסטרנדר. קאטאר הול, קצין משטרה צעיר מכוכב הלכת תאנאגאר, מורד במשטר המדכא של עולמו ונשלח לגלות. בהמשך הוא נמלט וחושף את זהותו של שוטר מושחת. בעקבות כך, הוא מוחזר לתפקידו, ויחד עם שותפה חדשה בשם שיארה ת'אל נשלח למשימה בכדור הארץ, שם הוא הופך להוקמן השלישי.

פל אנדר

בשנות ה-80 המאוחרות, המרגל התאנאגארי פל אנדר חי על פני כדור הארץ למשך זמן מה, ומקבל הוראות מהצבא התאנאגארי להסתנן לתוך ליגת הצדק בתור הוקמן השני.

זוריאל

כאשר הכותב גראנט מוריסון החיה מחדש את כותר JLA בשנת 1997, הוא הגדיל את רשימת חבריה. יחד עם הכותב מארק מילר, הוא התעתד ליצור דמות חדשה של הוקמן שאינה קשורה לגלגוליה הקודמים. הוקמן חדש זה היה מלאך נופל בשם זוריאל, שחי בכדור הארץ, והייתה בכוונתו להציג את דמותו בחוברת מספר 6 ביוני 1997. אולם, חברת DC קומיקס מיאנה להשתמש בשמו המסחרי של הוקמן בשל בעיות המשכיות רבות מאז אירועי המשבר.

צ'ארלי פארקר

צ'ארלי פארקר היה במקור חבר הטיטאנים הצעירים בשם "הנשר הזהוב". הוא נחשב למת לאחר התקפה במאורעות "ציד הטיטאנים", אך התגלה בחיים וכיכב לצד קרטר הול בכרך הרביעי של כותרי הוקמן. כאשר קרטר הול מת לכאורה, צ'ארלי פארקר נטל את זהותו והפך להוקמן הרביעי. בנוסף, הוא חשף את עצמו כבנו של קרטר הול, אולם למעשה הוא התגלה כבנו של פל אנדר וכמי שעומד מאחורי צרותיו של קרטר הול וכן היעלמותו. קרטר הול נטל בשנית את זהותו כהוקמן, והאיבה בין שתי הדמויות הוסרה מההמשכיות.
מאז ימי מצרים הוקמן והוקגירל היו בניי זוג. כל עשרות שנים איש הסכינים (nife men) הורג אותם     (עד היום, 206 פעמים), אבל בכל מוות הם מקבלים נשמה של בן אדם ועד שיצליחו להיתעורר ולקום לגילגולם הראשון הם מקבלים את צורתו של בן האדם אשר קיבל את נשמתם.

אזכורים במדיות אחרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
שרולטה שטיינברגר

חייה

שרולטה ויינברגר נולדה ב -12 בספטמבר 1875, בטיסהאוילאק אז בשטח אוסטרו-הונגריה (כיום הכפר וילוק באוקראינה על גבול הונגריה). היא הייתה השביעית בין ילדי המשפחה היהודית האמידה. היא סיימה את בית הספר התיכון באופן פרטי ואת בחינות הבגרות עברה בגימנסיה הקלוויניסטית בקלוז' (כיום ברומניה). על פי ההחלטה משנת 1895 של הקיסר פרנץ יוזף, מלך הונגריה, ניתן היתר על ידי שר החינוך והדתות ההונגרי לאפשר כניסתן של נשים לקורסים הרפואיים, הפילוסופיים והפרמצבטיים באוניברסיטאות בהונגריה. הצו פתח את הדרך גם לשטיינברגר, שהוסמכה ב -3 בנובמבר 1900 כרופאה הראשונה שסיימה את לימודיה באוניברסיטת בודפשט. היא המשיכה את התמחותה בגינקולוגיה בחו"ל.
ב-1902 פרסמה דר' שטיינברגר מאמר בשבועון הרפואי של הונגריה בשם "תולדות הרופאות". בחזרתה הביתה מההתמחות בשווייץ התחילה לעבוד בקליניקת טאופר. הקליניקה, על שם מייסדה, וילמוש טאופר, החלה את פעילותה עוד בשנת 1881. דר' שטיינברגר מונתה בשנת 1928 כראש המחלקה הרפואית בביטוח לאומי בהונגריה (OTI) וכיהנה בתפקיד עד 1944. בשנה זו נאלצה לפרוש בשל החוקים שאסרו העסקת יהודים במוסדות הממשל הממלכתי והעירוני. היא פרשה לביתה ב- Pesthidegkút עד מותה ב-24 בנובמבר 1966.

מלחמת העולם השנייה

ייתכן ושטיינברגר הייתה יכולה לעזוב את הונגריה בשנת 1938, לאחר שהנאצים סיפחו את אוסטריה. המקרה של דר' שטיינברגר שימש דוגמה בארצות הברית לסופרז'יסטית המובילה קארי צ'פמן קאט שביקשה מהממשל להקל על הגירת יהודים לתוך ארצות הברית לאחר עלית היטלר לשלטון בגרמניה. כלת פרס השלום העולמי, רוזיקה שווימר (יהודיה ממוצא הונגרי), פנתה לקאט כדי שתחתום על מכתב התומך ביוג'ניה מלר ובשרולטה שטיינברגר להגר לארצות הברית, אבל קאט סירבה לחתום על המכתב.
ביזינגן

מטבע

למרות שההילך החוקי בביזינגן, בהיותה חלק מגרמניה, הוא האירו, השימוש בפרנק שווייצרי מקובל הרבה יותר. מרבית התושבים עורכים את קניותיהם בשווייץ ולא מעבר לגבול, בגרמניה.

שירותים

עקב מצבה הגאופוליטי הייחודי של העיר קיימות בה כפילויות יוצאות דופן של מערכות השירותים, כמו תחבורה ציבורית, דואר וטלפון. מכתב המיועד לביזינגן יכול שישלח ל"ביזינגן, שווייץ" או ל"ביזינגן, גרמניה", ובשני המקרים יגיע לתעודתו. כמו כן קיימים לביזינגן שני מספרי מיקוד, ושתי קידומות טלפון, גרמנית ושווייצרית. בעת הצורך מוזנקים שירותי החירום (אמבולנסים, כבאות, משטרה) מגרמניה ומשווייץ במקביל (למרות שהשווייצרים מגיעים בדרך כלל ראשונים). ביצוע צו חיפוש בעיר מצריך נוכחות של שוטרים משתי המדינות.

אזרחות

גרמנים המתגוררים בביזינגן מעל עשר שנים מקבלים מעמד של "תושבי ביזינגן ותיקים" (Alt Büsinger) הדומה במידה רבה לאזרחות שווייצרית. בין היתר מקנה המעמד זכות לרכוש נדל"ן בשווייץ (השמורה בדרך כלל לאזרחים שווייצרים בלבד), וכן זכות לעבוד בה.

חינוך

ילדי ביזינגן לומדים בבית ספר יסודי בעיר, ולאחר סיומו זכאים להמשיך את לימודיהם בשווייץ או בגרמניה, לפי בחירתם. כשבעים אחוזים בוחרים ללמוד בשווייץ.

ספורט

קבוצת הכדורגל המקומית, FC Büsingen היא הקבוצה הגרמנית היחידה המשחקת בליגה השווייצרית.

היסטוריית המובלעת

בשנת 1918 התקיים משאל עם בביזינגן בשאלת שייכותה הלאומית של העיר. תשעים ושישה אחוזים מהתושבים בחרו להפוך לחלק משווייץ, אולם הדבר לא התבצע מפני שלא אותר שטח שווייצרי שניתן היה למסור לגרמניה בתמורה. ניסיונות מאוחרים יותר לשנות את שייכותה הלאומית של העיר נדחו על ידי שווייץ.
ב-23 בנובמבר 1964 נחתם הסכם בין גרמניה לשווייץ שנכנס לתוקף באוקטובר 1967 והסדיר את הכללת ביזינגן בתחום המכס של שווייץ וכן את התחומים המועטים בהם החוק השווייצרי ולא הגרמני מוחל על ביזינגן, בהם תקנות הנוגעות לחקלאות, ביקורת בריאותית של מזון והתגוננות לשעת חרום. ההסכם גם הפך את המובלעת הגרמנית וורנהוף (Verenahof), ובה שלושה בתים בלבד ופחות משנים עשר איש, לחלק משווייץ.
שליו סיני

תפוצה

השליו הסיני נפוץ בדרום-מזרח אסיה, בדרום אסיה ובאוסטרליה, כולל: הודו, סרי לנקה, הודו סין, איי הרפובליקה הסינית, חצי האי המלאי, איי אנדמן וניקובר, סומטרה וג'אווה.

בית גידול

השליו הסיני חי על הקרקע באזורים לחים כמו גבולותיהם של אגמים וביצות, וליד שדות אורז אשר הוא אוכל את יבולם. כן ניזון השליו הסיני מחרקים, (כולל טרמיטאים) ורכיכות, אותם הוא הורג טרם אכילתם.

קינון ורבייה

השליו הסיני הוא עוף מונוגמי החי כל חייו עם בן זוג אחד. במהלך עונת הרבייה הזכר שהוא טריטוריאלי ביותר, משמיע 3 שריקות, הראשונה בקול צווחני והשתיים לאחריה בקול רך. בקן הבנוי על הקרקע, ומדופן בקש ועלים, מטילה הנקבה 6–12 ביצים בצבע זית – חום כהה, בעלות קליפה מחוספסת השוקלות כ-4.5 גרם כל אחת. הביצים גדולות מאוד יחסית לגופה של הנקבה המתקשה לכסות אותן בגופה בעת הדגירה. הקן ממוקם מתחת לשיח כדי להגן על האפרוחים, שהם מקבוצת עוזבי קן, מפני טורפים. האפרוחים בוקעים מהביצים לאחר כשבועיים וחצי. הזכר אינו מסייע באימון וגידול האפרוחים, לאחר כחודש האפרוחים מגיעים לבגרות ומתחילים להזדווג בינם לבין עצמם.
ללא גבולות (סדרת טלוויזיה)

עלילה

בריאן פינץ' הוא בחור בן 28 שלא עשה כלום עם חייו, עד שהוא נתקל ב-NZT-48, סם פלא שנותן לו גישה לכל תא עצב במוח שלו. למשך 12 שעות לאחר נטילת הגלולה, הוא הופך להיות האדם החכם בעולם, שמסוגל לזכור כל פרט בחייו בצורה מושלמת, ומשיג את היכולת להשתמש בכל נפלאות המוח האנושי ולנצל 100 אחוז ממנו. לאחר שהסנטור המסתורי אדי מורה מספק לבריאן זריקה כדי לנטרל את תופעות הלוואי הקטלניות של הסם, הוא משתמש ביכולות המשופרות שלו כדי לעזור לסוכנת ה-FBI רבקה האריס.

שידור

הבכורה של הסדרה שודרה בארצות הברית ברשת CBS ב-22 בספטמבר 2015. בקנדה, השידור של הסדרה זהה לזה של ארצות הברית, והיא משודרת ברשת הקנדית Global. הסדרה עלתה לשידור באוסטרליה ברשת Network Ten ב-11 באוקטובר 2015.
שיטת מצליח

שיטת "מצליח" היא ביטוי שגור בסלנג העברי, המתאר ניצול חוסר תשומת לב של הזולת, והפקת תועלת על חשבונו. שְמה מבוסס על בדיחה, המספרת על סועד, המגלה בחשבון המסעדה חיוב בגין מנה בשם "מצליח", שלא זכורה לו. לשאלתו מהי מנה זו, עונה המלצר: "אם הלקוח משלם - זה מצליח".
באִפיונה השלילי והנפוץ יותר, מתקיימת השיטה בין שני גורמים, שיש ביניהם מערכת יחסים עסקית או אחרת. היא בנויה על אי-הגינות ידועה מראש ומוסווית, וכוללת ניסיון לבצע מהלך של גורם אחד המשפיע על הגורם השני. תוצאות המהלך תלויות בגורם השני ובאפשרותו לגלות את הניסיון. עם הגילוי, באה הנסיגה מהמהלך.
חוק הגנת הצרכן קובע בסעיף 13ד1. (א) כי אם נגבה מצרכן סכום עודף בעסקה מתמשכת נוסף על הסכום שהעוסק רשאי לגבות בהתאם לתנאי ההתקשרות ביניהם, ישיב לו העוסק את הסכום העודף בתוספת ריבית והצמדה, תוך 4 ימי עסקים. בנוסף יפצה העוסק את הצרכן ב-16 שקלים חדשים כתשלום בשל הוצאותיו.
פרנסואה אל-חאג'

הגנרל פרנסואה אל-חאג' (בערבית: فرانسوا الحاج, תעתיק מדויק: פראנסוא אלחאג') (28 ביולי 1953 - 12 בדצמבר 2007) היה איש צבא לבנוני נוצרי מארוני אשר נרצח בהתפוצצות מכונית תופת. אל-חאג' נודע כבעל דעות פרו-סוריות ונחשב לאחד ממקורביו של מישל סולימאן נשיא לבנון הנוכחי.

ביוגרפיה

אל-חאג' נולד ב-28 ביולי 1953 בכפר המארוני רמיש אשר בנפת בינת גבייל, מחוז אל-נבטיה שבדרום לבנון. בגיל 19 נרשם לאקדמיה הצבאית של צבא לבנון, סיים את לימודיו באקדמיה בדרגת סגן, והתגייס לצבא הלבנוני. בשנת 2002 קיבל דרגת גנרל.
לאל-חאג' עבר צבאי עשיר בצבא לבנון ובעת הרצחו היה ראש אגף המבצעים בצבא לבנון. הוא פיקד על מספר רב של פעולות הצבא ביניהן על הפעולה במחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד, בו נלחם צבא לבנון במחבלים מוסלמים מארגון הטרור "פתח אל-אסלאם" במשך 106 ימים. בפעולה זו נהרגו 427 איש, 106 מהם חיילי צבא לבנון.
אל-חאג' היה המועמד המוביל להחליף את מישל סולימאן בתפקיד מפקד צבא לבנון (הרמטכ"ל הלבנוני) לאחר שזה נבחר כמועמד פשרה בין הקואליציה והאופוזיציה בלבנון לכהן בתפקיד נשיא לבנון לאחר תום כהונתו של אמיל לחוד ב-23 בנובמבר 2007.
לאל-חאג' תואר ראשון במתמטיקה והוא דיבר ארבע שפות: ערבית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית. היה נשוי ואב לשלושה ילדים.

ההתנקשות בחייו

בבוקר ה-12 בדצמבר 2007 התפוצצה בפרבר הנוצרי בבעבדא שבמזרח ביירות, סמוך לארמון הנשיאות, מכונית תופת. בפיגוע זה נהרגו שישה אנשים ומספר רב נפצעו. בין ההרוגים היה הגנרל אל-חאג', שהפיגוע כוון, ככל הנראה, נגדו. פיצוץ זה אירע כשש שעות לאחר שרימון הלם הושלך בפרבר הנוצרי עין רומאנה.
שום גוף לא קיבל על עצמו את האחריות להתנקשות. המזרחן אייל זיסר טען שהעומדים מאחורי ההתנקשות הם ארגונים תומכי אל-קאעידה, אך לא שלל את האפשרות שסוריה או שליחה, ארגון חזבאללה, הם האחראים. הממשל הסורי גינה את הפיגוע והטיל את האחריות לביצועו על ישראל. סוכנות הידיעות הסורית מסרה כי בשנת 1976 פוצצו גורמים ישראליים את מכוניתו של אל-חאג', לאחר שזה סירב לשתף עמם פעולה. בין השאר, נטען כי הגורמים המתנקשים הם דווקא מהמחנה הנוצרי בלבנון, המתנגדים למישל עאון, בעל בריתו של אל-חאג'.
את ההתנקשות גינו בחריפות גורמים רבים בראשם הקואליציה האנטי סורית והאופוזיציה ברשות חזבאללה. כמו כן, נשמעו גינויים מצד הבית הלבן והממשל האמריקאי, סוריה, גרמניה, צרפת, מזכ"ל האו"ם באן קי מון וסעד חרירי, בנו של ראש הממשלה הסוני לשעבר, אשר התנגד לנוכחות הסורית בלבנון וחוסל גם הוא. חרירי כינה את ההתנקשות "פשע טרוריסטי חדש". בהודעה שפרסם הוא אמר כי "הפיצוץ הנפשע הוא חולייה נוספת בשרשרת של פעולות טרור הפוגעות בלבנון ובמוסדותיה, כשבראשם הצבא".
לאחר ההתנקשות, פנה ראש ממשלת לבנון דאז, פואד סניורה, למזכ"ל האו"ם וביקש עזרה בחקירת ההתנקשות. המזכ"ל העביר את הבקשה למועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
לואיז פלטשר

שנותיה הראשונות

פלטשר נולדה בברמינגהאם שבאלבמה. היא בתם של אסטל קלדוול ורוברט קייפרס פלטשר, אשר היה איש דת אפיסקופלי שהקים יותר מ-40 כנסיות לאנשים חירשים. שני הוריה היו חירשים, ועבדו עם אנשים בעלי לקות בשמיעה. פלטשר ושלושת אחיה נולדו ללא לקות שמיעה. דודתה לימדה אותה לדבר וכן הציגה בפניה את אמנות המשחק. 
פלטשר למדה באוניברסיטת צפון קרולינה ולאחר מכן עברה ללוס אנג'לס שם עבדה כמזכירה ביום ולקחה שיעורי משחק בלילה.

קריירה

את קריירת המשחק שלה החלה פלטשר בהופעות בסדרות טלוויזיה. כאשר נישאה לג'רי ביק, היא לקחה פסק זמן מן הקריירה כדי לגדל את שני ילדיה. בשנת 1974 חזרה לעבוד בסרטים, ושיחקה בסרט "גנבים שכמונו", שבו בעלה השתתף בהפקתו לצד רוברט אלטמן שגם ביים את הסרט. כאשר לשניים היה ריב בפרויקט הבא של אלטמן, "נאשוויל", ליהק אלטמן לתפקיד אותו יצר במקור לפלטשר, את לילי טומלין. בינתיים, הבמאי מילוש פורמן שראה אותה בסרט "גנבים שכמונו", ליהק אותה לתפקיד האחות ראטשד בסרטו "קן הקוקייה", שעליו זכתה בפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי. בנאום הזכייה שלה באוסקר, השתמשה פלטשר בשפת הסימנים כדי להודות להוריה. 
לאחר מכן שחקה בסרטים רבים, בין הבולטים ביניהם הם: "סערת מוחין" משנת 1983 עליו זכתה בפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר, "פרחים בעליית הגג" משנת 1987 עליו הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר ו"משחקי פיתוי" משנת 1999.
היה לה תפקיד חצי קבוע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" בין השנים 1993–1999, והיא הרוויחה שתי מועמדויות לפרס אמי, אחת על הופעת האורח שלה ב"סודות העיר" (1996) והשנייה על הופעתה ב"ג'ואן מארקדיה" (2004).

חייה האישיים

פלטשר נשאה ב-1960 לג'רי ביק, סוכן ספרותי ומפיק, והתגרשה ממנו ב-1977. לזוג שני ילדים, שלמען גידולם לקחה פלטשר פסק זמן בן 11 שנים מן הקריירה שלה.
פסטיבל קולנוע

פסטיבל קולנוע או פסטיבל סרטים הוא אירוע (לרוב אירוע שנתי) אשר במסגרתו מוקרנים מספר סרטי קולנוע בבית קולנוע אחד, או במספר בתי קולנוע הקרובים זה לזה. פסטיבל יכול להתמקד בקבוצה מסוימת של סרטים בעלי מכנה משותף כלשהו. למשל: סרטיו של קולנוען מסוים (במאי או מפיק, למשל), סרטים מסוגה מסוימת, סרטים הדוברים שפה זרה כלשהי ועוד.
בישראל מתקיימים מספר פסטיבלי קולנוע, ביניהם פסטיבל הקולנוע ירושלים, פסטיבל חיפה, פסטיבל קולנוע דרום, דוקאביב ועוד.
טיפוס בולדרינג

בולדרינג (באנגלית: Bouldering) התחיל במקור כטיפוס על סלעים גדולים - בולדרים (boulders). כיום נהוג לייחס את המונח לכל טיפוס בגובה נמוך (עד כשלושים מטרים) כאשר המטפס אינו מאובטח בעזרת חבל. בגלל המגבלות האלו, בטיפוס בולדרינג בדרך כלל עובדים על מספר מצומצם של צעדים או מטפסים בעיקר לצדדים, ולא מעלה כמו בסגנונות אחרים כמו הובלה או Top Rope.
האבטחה בבולדרינג נקראת ספוטינג (spotting), ואינה נעשית בעזרת חבל ועגינות אלא על ידי מאבטח (ספוטר - spotter) ומזרן מיוחד הנקרא קראש-פד (crash-pad) או שניהם. תפקיד המאבטח אינו למנוע את הנפילה או את הפגיעה בקרקע, אלא לכוון את הנפילה כך שהמטפס ינחת על הרגליים ולא על הראש או על הגב. אם יש מזרן, תפקיד הספוטר גדול יותר: לשמור על הראש ועל הגב, להעביר את המזרן כך שבכל רגע הוא יהיה במקום בו הוא אפקטיבי ביותר, לכוון את הנופל כך שייפול על המזרן, ולדאוג שהנופל יישאר על המזרן. למעשה הספוטר מכוון את הנפילה, ומעט בולם אותה כך שהפגיעה בקרקע תהיה חלשה יותר.
קירות טיפוס רבים הם "בולדר" - חלקם גדולים מאד ומציעים מגוון גדול של מסלולים ברמות שונות.
בבולדרים כל הקירות (ובדרך כלל גם התקרה) בנויים כקירות טיפוס ועל רצפתם מזרנים עבים על מנת לרכך את הנפילה. טיפוס בולדרינג מאפשר למטפס לעבוד על טכניקות וצעדים ספציפיים ללא צורך לטפס מסלול שלם, ומכיוון שבדרך כלל האבטחה נעשית בעזרת מזרנים גם אין צורך בבן-זוג - מאבטח, לצורך הטיפוס.
החל מטוקיו 2020 טיפוס הוא ענף אולימפי בו כל ספורטאי מתחרה בבולדרינג, טיפוס בהובלה וכן ספיד קלימינג ומדורג על פי ציון כללי בשלושת תת-הענפים.
סגנון הבולדרינג נפוץ הן בטיפוס קירות והן בטיפוס בטבע.
בשנת 2018, זכה המטפס הישראלי אלכס חזנוב במדליית זהב בטיפוס בולדרינג בסבב גביע העולם (IFSC Climbing Worldcup).
אבו דאבי (אמירות)

אטימולוגיה

״דאבי״ זהו השם בשפה הערבית למין של צבי שהיה בעבר נפוץ באזור זה. המילה ״אבו״ משמעה אביו של דבר מה בערבית. צירופן של שתי מילים אלו יוצר את המשמעות ״אבא של דאבו״, כלומר האבא של הצבאים. נהוג לחשוב כי מקורו של שם זה הוא בכמות הרבה של הצבאים מסוג זה שהיו באזור בעבר, ולסיפור עם שכלל את הש'יח ש'קובוט בין ד'הייב אל נהיין.

היסטוריה

אזור אבו דאבי היה מיושב עוד מימי האלף השלישי לפנה"ס. ההתיישבות הראשונית באבו דאבי  הייתה מבוססת על דיג ונוודות, באופן דומה לשאר לשאר ההתיישבויות העתיקות בתקופה זאת. אופי חיים זה התקיים באבו דובאי עד לאמצע המאה ה-20. בתקופה זו כבר החלה להתבסס תעשייה מקומית. תעשיית הפנינים פרחה והיוותה את רוב הייצוא.
בשנת 1939 כבר הוענקו זכיונות להוצאת נפט מאדמות דאבי, אך תחום זה התפתח רק לאחר עצמאות המדינה בשנת 1971.

פוליטיקה וממשל

אמיר אבו דאבי, ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, מכהן גם כנשיא איחוד האמירויות הערביות. המשטר הוא מונרכיה דתית המתבסס על השריעה. אמנם אין פרלמנט נבחר, אך ישנה מין אספה עממית שמאפשרת לאזרחים מידה מסוימת של חופש ביטוי.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
רוב הכסף של המדינה בא במידה רבה ממכירות נפט. בשנת 2011 התמ"ג המקומי הוערך בכ-806 מיליון דירהם.

גאוגרפיה

גבולות אבו דאבי אינם מוגדרים, והדבר שימש בעבר עילה לסכסוכים עם שכניה, ובייחוד בעניין נאות המדבר בוריימי. רוב שטחה של האמירות לא מיושב ומכוסה חולות. לשטח האמירות נוספים 200 איים שמחוץ לקו החוף שאורכו 700 ק"מ. בשנים האחרונות ישנו ניסיון ליער ולהפוך שטחים חקלאיים. 5% משטח המדינה כיום (2017) הוא מיוער ו-1.2% הוא חקלאי.

דמוגרפיה

אבו דאבי היא האמירות השנייה בגודל אוכלוסייתה אחרי דובאי. ב-2008 התגוררו בה כמיליון וחצי תושבים, שהם כ-31% הם אזרחי איחוד האמירויות הערביות, והם ערבים ילידי-המקום. ב-2011 גרו באמירות למעלה מ-2 מיליון בני אדם, כתוצאה מריבוי טבעי גבוה, הגירה ומתמותה נמוכה.
70.7% מאוכלוסיית המדינה הם גברים ו-60.96% מתגוררים באזורים עירוניים. הגיל הממוצע לנישואין הוא 26.7 לגברים ו-25.7 לנשים. תוחלת החיים עומדת על כ-70 שנים לנשים ו-69 לגברים.

דתות

האסלאם היא הדת הרשמית במדינה, כך על פי הסעיף השביעי לחוקה של איחוד האמירויות הערביות. הממשלה מסבסדת כ-95% מהמסגדים ומעסיקה את האימאמים שלהם, כש-5% המסגדים הנותרים הם פרטיים לגמרי. רבים מהמסגדים באבו דאבי הם מהאסכולה המאלכית או המוואחידון.
בדובאי יש גם בני מיעוטים של דתות אחרות, כשרבים מהם הם העובדים הזרים המתגוררים בה.
ראובן סגל

ראובן סגל (רומניה, 1876 - תל אביב, 9 במאי 1940) היה אח במסדר "הבונים החופשיים", ממייסדי תל אביב, מקים הבית הראשון בתל אביב.

ביוגרפיה

סגל נולד ברומניה, אביו פנחס סגל היה סוחר. המשפחה עלתה לארץ ישראל ב-1882 והאב התבסס כסיטונאי מזון בשוק ביפו. ראובן סגל נשלח ללימודים במקוה ישראל.
גם אשתו, רבקה לבית אשכנזי, ילידת 1880 עלתה לארץ מרומניה עם משפחתה ב-1882. השניים נישאו ב-1902. שלוש שנים לאחר החתונה הפך סגל לבעל העסק של אביו כאשר זה נפטר. לזוג נולדו שלושה ילדים, פנחס, יצחק ומינה, אך יצחק נפטר בצעירותו.
ב-1907 חבר סגל לאגודת אחוזת בית לבניית פרבר עברי מצפון ליפו. סגל זכה בהגרלת המגרשים במגרש ברחוב יהודה הלוי 25 ומיהר לבנות את ביתו עוד לפני שנתן השלטון הטורקי את הרישיונות הדרושים, על ידי תשלום שוחד לבכירים. כך היה ביתו הבית הראשון שנבנה בתל אביב, שמונה חודשים בלבד מיום ההגרלה (ה-11 באפריל 1909). הבית נהרס בינואר 1965 לצורך הקמת מגרש חנייה לבנק הסמוך אליו.
סגל חבר לגיסו יעקב זאב, איש זכרון יעקב בשיווק גבינות ולאחר מלחמת העולם הראשונה, חומרי בנין. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עסק ברכש מצרכי מזון בכפרים הערביים בסביבות טול כרם ובאספקת מוצרים אלה לצבא הגרמני והטורקי.
בשנת 1920 התגרשו בני הזוג סגל וב-1930 נפטרה רבקה.
בשנת 1940 נפטר ראובן סגל עקב סיבוך רפואי ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
ארמון בלוו

היסטוריה

הארמון נבנה בשנת 1786 עבור הנסיך פרדיננד מפרוסיה, אחיו הצעיר של המלך פרידריך השני. הארמון תוכנן על ידי האדריכל פיליפ דניאל באומן כארמון קיץ, ונבנה במקום בו עמד קודם לכם בית אחוזה שנבנה בשנת 1743 על ידי גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף. ארמון בלוו היה המבנה הראשון בגרמניה שנבנה בסגנון נאו קלאסי. 
ב-3 בספטמבר 1870 נחתם בארמון החוזה אשר סיים את מלחמת צרפת פרוסיה.
הארמון שימש כמקום המגורים הרשמי של יורש העצר הגרמני עד שנת 1918. בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש הארמון כמוזיאון לאתנוגרפיה. בתקופת השלטון הנאצי שימש המבנה כבית אירוח רשמי עבור השלטון הנאצי.
מאז שנת 1957 שימש הארמון כמקום מגורים עבור נשיא גרמניה בעת שהותו בברלין (כאשר מקום המגורים הרשמי של הנשיא היה בוילה האמרשמידט בבון). בשנת 1987 שופץ המבנה ולאחר איחוד גרמניה המערבית עם גרמניה המזרחית הפך, בשנת 1994, למקום המגורים הנשיאותי הרשמי. בשנים 2004–2005 נערכו במבנה שיפוצים נוספים ובאותה עת התגורר הנשיא בארמון שארלוטנבורג.
לארמון מבנה מרכזי המעוטר בעמודים קורינתיים, ושני אגפים צידיים ("אגף הנשים" ו"אגף השפרה").
בריכת גלית

בריכת גלית הייתה בריכת שחייה עירונית בשכונת יד אליהו שבתל אביב.

היסטוריה

הבריכה הוקמה ב-1964 סמוך להיכל הספורט יד אליהו, במטרה ליצור במקום קומפלקס ספורט, ונבנתה כבריכה עירונית בצורת האות "ר", במימון עיריית תל אביב. מטרת המתכננים הייתה להקים בריכה שיהיו בה תחרויות שחייה רבות ומשחקי כדורמים. זו הייתה הבריכה הראשונה שהוקם בה יציע צופים, עם מקום למאות צופים. אולם יציע הצופים מוקם בצורה לא טובה, ומי שישב עליו, היה בקצה המסלול ולא לאורכו, ולכן ראה את הפעילות ממרחק של עשרות מטרים, מה שפגם בהנאת הצפייה. בבריכה גם התקיימו קורסי הכשרה לנוער במסגרת מציל חובב.
ב-1965, במסגרת משחקי המכביה השביעית, אירחה הבריכה את תחרויות השחייה, שבהן החל לדרוך כוכבו של צעיר בן 15 מארצות הברית, מארק ספיץ, שזכה בארבע מדליות.
בריכת גלית נחשבה תמיד בריכה חמה. שלא כמו בריכת גורדון, בה היו המים מוחלפים מדי יום במי תהום מלוחים השאובים מעומק 150 מטרים, ובשל כך היו צוננים, המים בבריכת גלית התחממו בשמש הקיץ של תל אביב. לפני תחרויות היו שופכים לבריכה כמויות גדולות של קרח כדי לצנן את המים.
באמצע שנות התשעים אירחה בריכת גלית את תחרות אליפות אירופה לנערות בשחייה אמנותית.
בתחילת שנות ה-2000 החלה הבריכה לאבד את קסמה. בריכות חדשות הוקמו ברחבי העיר וכן מועדוני ספא. תושבי מזרח ודרום תל אביב שהיו לקוחותיה העיקריים הפסיקו לפקוד אותה עקב כך, וגם ניסיון של התקנת מגלשות מים במורד יציע הצופים לשעבר לא הצליח להציל את הבריכה ומ-2005 היא עמדה נטושה עד הריסתה באותה השנה.
ב-20 באוקטובר 2005 נהרסה הבריכה על ידי חברת עזרה וביצרון ובמקומה הוקם ב-2007 פארק ציבורי בשם "פארק גלית".

פארק גלית

פארק גלית נחנך ב-30 באוקטובר 2007 ונכללים בו גינות נוי, פינות משחק, שבילי אופניים וסקייטפארק עשוי בטון, המיועד לסקייטבורדינג וגלגיליות שנחשב לגדול ולמשוכלל ביותר שהוקם בישראל. ב-2009 נחנכו בפארק מגרש חנייה תת-קרקעי, רחבת דשא בשטח של 20 דונם, מגרשי ספורט ומשטחים רטובים למשחקי מים.
את אזור הסקייט פארק תכנן אבי לוזיה. הסקייט פארק עצמו נבנה על יד חברה אמריקאית לבניית סקייט פארקים בשם Grind Line.
סקי בסגנון חופשי

סקי בסגנון חופשי (באנגלית: Freestyle skiing) הוא ענף ספורט חורף הכולל מספר סוגי תחרויות שאינן כלולות בקטגוריות סקי אלפיני.
הפדרציה הבינלאומית לסקי הכירה באופן רשמי בענף ב-1979, הוא נכלל בתחרויות גביע העולם מ-1980 ובאליפות העולם בסקי מ-1986. באולימפיאדת קלגרי (1988) נכלל הענף בתחרות כענף הדגמה ומאולימפיאדת אלברוויל (1992) נכללות תחרויות סקי חופשי כתחרויות רשמיות וכענף ספורט אולימפי במשחקי החורף האולימפיים.
בורובה (פודקרפאטי)

יהודי בורובה

בתחילה השתייכו יהודי הכפר לקהילת ראדומישל ויילקי, ונסתייעו בשירותים שונים בקהילת מיילץ, אך בין מלחמות העולם כיהן ביישוב רב עצמאי, אלעזר רופשיץ (נספה בשואה). השוחט והבודק המקומי שימש גם את יהודי הכפר הסמוך צ'רמין.
בנובמבר 1918 בלמה קבוצת הגנה יהודית ניסיון של איכרי הסביבה לפרוע ביהודי הכפר.
בשנות העשרים והשלושים פעלה בכפר ספרייה יהודית, ובשנת 1932 הוקם במקום קן של תנועת הנוער עקיבא.
עם הכיבוש הגרמני בספטמבר 1939 הוטלו על יהודי היישוב הגבלות תנועה, והם חויבו בענידת סרט עם מגן דוד על זרועם. כמו כן, נלקחו יהודי הכפר לעבודות כפייה, ואולצו להעביר לגרמנים מכסות של תוצרת חקלאית ורכוש.
ביולי 1942 גורשו כל יהודי הכפר לראדומישל ויילקי, ורובם נשלחו להשמדה באקציה שהתקיימה במקום כעבור זמן קצר. היתר הועברו לדמביצה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
שני בתי הכנסת של הכפר נהרסו בתקופת המלחמה.