google/wiki40b huggingface dataset:
אלי בזק

ביוגרפיה

נולד בירושלים לשופט יעקב בזק. בצעירותו למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר שבירושלים, לאחר מכן המשיך לישיבת מרכז הרב, שם למד שנים אצל הרב צבי יהודה קוק, ונחשב לאחד מתלמידיו המובהקים המאוחרים. למד גם בכולל של הרב זלמן נחמיה גולדברג. 
שיעוריו עוסקים בעיקר בספר הכוזרי, בכתבי הרב קוק ושיחות בנו, הרב צבי יהודה קוק. מלמד בישיבה הגבוהה באילת, בתלמוד תורה מורשה, ובישיבה הגבוהה בית אל. בשנת תשנ"ה (1995) התחיל ללמד בישיבת דימונה. בשנת תש"ס, עם מעבר הישיבה בדימונה למצפה רמון, עבר לירושלים, אך הוא ממשיך להעביר שיעורים בישיבת מצפה רמון. מלמד בישיבת ההסדר ירוחם מאז שנותיה הראשונות וכן בישיבת הר המור בירושלים. 
בשנת תשס"ג (2003) הקים יחד עם הרב ישעיהו דורון את ישיבת לנתיבות ישראל שברובע הנוצרי בעיר העתיקה. בהמשך התאחדה הישיבה עם ישיבת "חומות ירושלים" בראשות הרב מרדכי נחמני. 
פרסם את הספר "מדבר בצדקה" (אילת, תש"ס) - על השואה במשנתו של הרב צבי יהודה קוק. באייר תש"ע יצא לאור ספר שבו ערוכים שיעוריו על המאמר הראשון בספר הכוזרי, בעריכת הרב אלי פיינסילבר. שיעוריו מופצים מדי שבוע בדואר אלקטרוני, בידי בנו הרב יצחק בזק.

משפחתו

נשוי לבתיה אביב"י, בתו של העיתונאי אריה אביב"י ואחותו של הרב יוסף אביב"י. אחיו הם הרב מאיר בזק, ר"מ בישיבת מעלות והדיין הרב חיים בזק מצפת. אחותו היא תמר בזק-רפפורט, שופטת בבית המשפט המחוזי בירושלים. בן דודו הוא הרב אמנון בזק. בן דוד אחר הוא שי בזק, לשעבר יועץ התקשורת של בנימין נתניהו וקונסול ישראל בפלורידה ובבוסטון.
כיפת הקרח סיפל

מקור השם

שמה של הכיפה ניתן לה על ידי צ'ארלס בנטלי (Charles Bentley) ורוברט תומאס (Robert Thomas), אשר חקרו את תנועת הקרח בכיפה בין השנים 1974–1973. הם קראו לכיפה בשם זה בשל קרבתה לחוף סיפל (הקרוי על שמו של חוקר אנטארקטיקה דוקטור פול אולמן סיפל (Paul Allman Siple)).

פרויקט ליבת הקרח של כיפת סיפל

פרויקט חקר ליבת הקרח של כיפת סיפל נערך על ידי הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית. במסגרת פרויקט זה, בשנת 1999, נקדח והוצא קרח מעומק של 974 מטרים מתחת לשטח הכיפה, קרח שגילו 97,600 שנים. הקרח שהוצע מעיד על שינויים משמעותיים בכמות הפחמן הדו-חמצני בשנים אלה.

לקריאה נוספת

• Jinho Ahn, Edward J. Brook, Siple Dome ice reveals two modes of millennial CO2 change during the last ice age 
• Pavel G. Talalay, Mechanical Ice Drilling Technology, PP 201- 202
גרשון זק

ביוגרפיה

זק נולד בשנת 1909 לרב חיים ז"ק ולעדה לבית קופשטיין באימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) למשפחה בת ארבעה ילדים. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל עם משפחתו.
הוא החל לימודיו בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בירושלים ובמקביל טיפל בהתנדבות בנוער במצוקה. לאחר סיום הכשרתו עבד כמורה ונמנה בשנת 1931 על מייסדי בית החינוך לילדי עובדים שבצפון תל אביב. הוא שימש גם כמנהל המוסד.
בשנת 1943 נמנה עם מייסדי בית הספר התיכון בתל אביב (כיום "עירוני ד'").
בנוסף נבחר זק לוועד הלאומי, היה חבר בלשכת מפא"י והיה ממקימי בית המדרש ע"ש ברל כצנלסון.
בדצמבר 1947 התעורר הצורך בהקמת כוח ימי עברי. דוד בן-גוריון הטיל את המשימה על חבר ארגון ההגנה זק, ויחד עם בכירים נוספים ממטה הארגון החל זק לגבש את המטה הימי. 
ב-17 במרץ 1948 הוקם שירות הים. 
במלחמת העצמאות היה מנהל וראש שירות הים, שהפך בהמשך לחיל הים הישראלי. בעת הקמת החיל פוצל התפקיד: סגן-אלוף פול שולמן החליפו כמפקד חיל הים ועסק אך ורק בפעילות מבצעית וזק נשאר ראש שירות הים שעסק בכל השאר.
באפריל 1949 פרש מהשירות וחזר לעסוק בהוראה וחינוך. מחליפו בשירות הים במשרד הביטחון למשך חודש ימים היה שמעון פרס.
בשנת 1950 ייסד זק את הכפר הירוק. ההשראה לשם הגיעה מתרגום שמו המקורי של בן-גוריון - "גרין" (יידיש: 'ירוק'). חזונו של זק בהקמת כפר הנוער היה מימוש ציונות חלוצית אשר תוביל לשילובם של צעירים עולים בחברה הישראלית.
בשנים 1960-1962 שימש כיו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות שליד משרד החינוך.
ב-1970 היה ממייסדי יד לוי אשכול.
במהלך השנים פרסם עשרות מאמרים בנושאי חינוך, בעיקר בעיתון "דבר" ובכתב העת של הסתדרות המורים בישראל "הד החינוך".
באותה תקופה ייסד את בית הספר לתיאטרון "בית צבי" ברמת גן יחד עם חיים גמזו והשניים מונו גם כמנהלי בית הספר יחד עם השחקן אהרן מסקין.
בשנת תשמ"ו הוענק לו פרס ישראל למפעל חיים בחינוך .
ליד הרפת של הכפר הירוק נוסד מוזיאון הכפר הירוק, שנקרא על שמו.
משה לוריא

הרב רפאל משה לוריא  (תרצ"ז, 1937 - כ"ז בכסלו תש"ע, 14 בדצמבר 2009) היה רב ומקובל ישראלי.

תולדותיו

נולד בטבריה למרדכי יחיאל לוריא, חסיד סלונים. למד בישיבת בית אברהם-סלונים בירושלים.
מגיל שלושים כיהן כראש ישיבת "לפלגות ראובן" בירושלים. אז גם הוציא לאור את סדרות ספריו "אספת שיעורים" ו"אבני שהם" על סוגיות הש"ס.
בסוף שנות ה-80 עזב את ראשות הישיבה לטובת מפעל חייו החדש - העיסוק בתורת הקבלה ובכתבי האר"י הקדוש. הוא הצטרף לישיבת המקובלים "שער השמים" ונעשה לאחד מראשיה, ומסר שם שיעורים למעלה מעשרים שנה. הוציא את סדרת חיבוריו "בית גנזי" הכוללת כחמישים ספרים. 
שיטתו של הרב לוריא היא בשילוב תורת האר"י עם תורת הבעש"ט. חלק מספריו תורגמו לשפות נוספות, ובהן אנגלית, רוסית, וצרפתית.
נפטר מאירוע מוחי ברחבת הכותל המערבי, שם נהג להתפלל מדי בוקר עם הנץ החמה, יחד עם מניין מקובלים.
בין אחיו, הרב ישראל לוריא, מראשי ישיבת בית אברהם, מחבר הספרים "נתיבי ישורון" וחתנו של ה"נתיבות שלום", והרב מאיר לוריא, ראש כולל חלקת יעקב (ברייש) וראש ישיבת באבוב בבני ברק ומחבר הספרים "שערי ריבית", "שערי שבת" ו"שערי דעה".
עץ לימון (סרט)

העלילה

שר הביטחון הישראלי, ישראל נבון (דורון תבורי), עובר לגור על גבול ישראל והגדה המערבית. כאשר מבנה הנמצא בצד הישראלי בסמוך לקו הביטחון. השירות החשאי הישראלי רואה במטע עצי הלימון של סלמה זידאן (היאם עבאס), אלמנה פלסטינית שמשפחתה טיפלה בשטח במשך דורות, איום לשר ואשתו. רשויות הביטחון מציבות עמדת שמירה וגדר תיל מסביב למטע וכן הוראה לעקור את עצי הלימון.
סלמה מרגישה מבודדת מכיוון שבנה עבר להתגורר בוושינגטון ובנותיה נשואות. זקן הכפר, אבו קמאל (מכרם חורי), מייעץ לה להיכנע, אבל היא מחליטה לשכור עורך דין צעיר זיאד דאוד (עלי סלימאן). הם לוקחים את טיעוניהם עד לבית המשפט העליון. מירה נבון (רונה ליפז מיכאל), אשת השר, מזדהה עם סלמה. המקרה מקבל תשומת לב תקשורתית ומירה מעניקה ראיון בחדשות שבעלה מתחרט עליו. מירה מאמינה כי הצבא הישראלי הגיב בחומרה והיא גם שותפה לתחושת הבדידות של סלמה. יחסים סבוכים ולא לגמרי ברורים מתפתחים בין הנשים. כאשר בית המשפט מבטל את הפניה הפלסטינית, מירה עוברת דירה וחומת בטון נבנית בקרקע שבין סלמה ובית שר הביטחון. בסוף הסרט השוט האחרון מראה כי עצי הלימון נכרתו. הסרט צולם בפרדסי קיבוץ ניר אליהו.

קבלת הסרט

הסרט יצא בישראל ב-27 במרץ 2008. וב-17 באפריל 2009 הוא יצא לקהל הבינלאומי בהפצת IFC Films. הסרט התקבל באופן חיובי בעולם. באתר "Rotten Tomatoes" הוענק לו ציון 91, והוא תואר כך:
קולנוע ישראלי חיובי ואישי המציע חזור מאופק ומעורר מחשבה של הבעיות בגדה המערבית.

זכיות בפרסים

בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, זכה ריקליס ב"פרס בחירת הקהל". בפרסי הקולנוע של אסיה פסיפיק, עבאס זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר, וריקליס ועראף זכו בפרס "התסריט הטוב ביותר". עראף וריקליס היו מועמדים לפרס "התסריט הטוב ביותר" בטקס פרסי הקולנוע האירופי, שבו עבאס הייתה מועמדת לפרס "השחקנית הטובה ביותר". 
עבאס זכתה בפרס "השחקנית הטובה ביותר" מבין פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע על שם שייקה אופיר, וכן מטעם הסרט הועמדו: מיגל מרקין עבור העיצוב האמנותי הטוב ביותר, רונה דורון עבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר, טובה אשר עבור העריכה הטובה ביותר, חביב שאדה עבור המוזיקה הטובה ביותר, גיל תורן ואשי מילוא עבור הפסקול הטוב ביותר, וערן ריקליס עבור הבימוי הטוב ביותר.

הצגה

הצגה המבוססת על הסרט, בבימויה של דדי ברון, הועלתה במרץ 2011 בתיאטרון של דיסלדורף. את המוזיקה להצגה כתב עומר קליין.
טרנספט

באדריכלות כנסיות טרנספט, או בעברית: בית הרוחב, הוא מעבר הניצב לספינה הראשית (Nave) בכנסייה או קתדרלה ויוצר עמם צורת צלב. הטרנספט מפריד בין המקדש, האפסידות ובית המקהלה (Choir) לספינה הראשית ולמעברים המכילים מקומות ישיבה או עמידה לקהל. הטרנספט חוצה את המעברים הראשיים במקום המצלב (crossing) ועל ארבעת העמודים המרכזיים אפשר להקים צריח מרכזי, קמרון מפואר וגדול או כיפה.
לבד מן צורת הצלב הסמבולית, אשר משמעותה התעצמה במשך הדורות, משמש הטרנספט כחלל בעל תפקידים פונקציונאליים. בכנסיות בהן נמצא קבר קדוש, כמו כנסיות זיכרון או כנסיות בעלות מזבח מיוחד, מאפשר הטרנספט למאמינים להתקרב אל המונומנט המקודש. בטקסים הדתיים משמש הטרנספט גם כמקום מושבם של הכמרים ושל המקהלה הכנסייתית. מאחר שבדרך כלל המזבח ממוקם במזרח הכנסייה, ואילו הטרנספט משתרע מצפון לדרום, משמשים הקיר הצפוני והדרומי בטרנספט כאמצעי להחדרת אור טבעי לכנסייה.הם מכילים בדרך כלל חלונות מקושטים בויטראז'ים, ולעיתים אף חלון רוזטה המופיע במרכז הקיר.
נדיר למצוא קתדרלות ללא טרנספט אם כי קיימות קתדרלות כאלה. לעיתים הטרנספט כה קצר עד שהוא מכיל רק שתי קפלות, אחת בכל צד. ברוב המקרים הטרנספט מתרחב מעבר לצידי המבנה, יוצר צורה ברורה של צלב. כאשר הטרנספט קצר יותר מהבניין הניצב לו נוצרת צורה הנקראת צלב לטיני. צלב יווני נוצר כאשר אורך כל הזרועות זהה, כלומר אורך הספינה הראשית שווה לאורך הטרנספט. טיפוס זה אופייני בעיקר לכנסיות ביזנטיות. כאשר שתי קצות הטרנספט מסתיימות באפסיס עגול וגם קצה הספינה הראשית מסתיים באפסיס אומרים שלכנסייה יש "מבנה תלתני". במספר קתדרלות אנגליות יש יותר מבית רוחב אחד. לצורת הצלב של תוכנית הכנסייה אין משמעות איקונוגרפית מיוחדת.
כאשר בכנסייה יש רק צד של הטרנספט, זו לרוב תוצאה של הרס בשל שריפה או מלחמה לעיתים גם בשל חוסר במימון להשלים את הבנייה. למשל, בקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג רק המקהלה וחלק מהטרנספט הדרומי הושלמו, עד הבניה מחדש במאה ה-19.
מודול ארטיני

באלגברה מופשטת, מודול ארטיני הוא מודול M המקיים את תנאי השרשרת היורדת (DCC) על תת-המודולים שלו, ביחס לסדר ההכלה. התכונה נקראת על שם אמיל ארטין.

השוואה לתנאי הנותריות

בשונה מחוגים, מודול ארטיני אינו בהכרח נותרי.
מעל חוג קומוטטיבי, כל מודול ארטיני ציקלי הוא גם נותרי, אבל מעל חוגים לא-קומוטטיביים, מודולים ארטיניים ציקליים יכולים להיות מאורך אינסופי (שרשרת הרכב אינסופית).
מודול הוא בעל אורך סופי (כלומר בעל סדרת הרכב סופית) אם ורק אם הוא ארטיני ונותרי.
שיניק ירוסלבל

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1957 בעיר ירוסלבל בשם "חימקי ירוסלבל", שם ששונה בשנת 1960. כבר בשנת 1963 זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה הסובייטית והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הסובייטית הבכירה, בה החזיקה מעמד רק עונה אחת לפני שהורדה לליגת המשנה.  הקבוצה נותרה כ-30 שנים בליגות המשניות בברית המועצות עד שבשנת 1992 התפרקה ברית המועצות והוקמה רוסיה ועמה גם הליגה הרוסית.
עם הקמת הליגה הרוסית, צורפה גם שיניק אליה והחזיקה בה מעמד שנתיים בהן הייתה בתחתית הטבלה וירדה לליגת המשנה הרוסית.
הקבוצה הופיעה לראשונה במפעל אירופי בגביע האינטרטוטו בעונת 1998, אז עברה בסיבוב השני את קבוצת טורון פאלוסאורה הפינית.  בסיבוב השלישי כבר הפסידה הקבוצה לקבוצה הספרדית החזקה ולנסיה.
בשנת 2001, זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה ברוסיה וכבר בעונתה הראשונה בליגה הבכירה, סיימה במקום הרביעי בטבלה. היכולת הטובה של הקבוצה לא הצליחה להגיע לידי ביטוי בשתי העונות שלאחר מכן ולאחר שנאבקה נגד הירידה בעונה הראשונה, בעונה השנייה כבר ירדה לליגת המשנה.
הקבוצה חזרה לאינטרטוטו בעונת 2004, אז עברה בסיבוב השני את קבוצת טפליצה הצ'כית אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת אוניאו דה לייריה הפורטוגלית.
הקבוצה החזיקה מעמד בליגה הבכירה ארבע עונות עד שסיימה בשנת 2006 במקום האחרון בטבלה אך כבר עונה לאחר מכן, עונת 2007 הקבוצה זכתה באליפות ליגת המשנה וחזרה לליגה הבכירה, אך ירדה חזרה לליגת המשנה בעונה שלאחר מכן.
בעונת 2017/2018 העפילה לחצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל. בעונת 2019/2020 העפילה לשמינית גמר הגביע.
אדוארד צ'ארלס הווארד

חייו

נולד בשפילד להנרי הווארד ויוליאנה מולינה, קתולים מדבלין, אירלנד שעברו מסיבות כלכליות לאנגליה זמן קצר לפני לידתו של אדוארד צ'ארלס.
אדוארד צ'ארלס הווארד נישא לאליזבט מייקוק, היו להם שתי בנות ובן.לפי אחד המקורות אשתו הייתה בת של תעשיין סוכר ומכאן הגיע הווארד להתענינותו בתעשייה זו.
חוסה מריה חימנס

דאנוביו

חימנס החל את הקריירה המקצועית שלו בדאנוביו, מליגת העל האורוגוואית. הופעת הבכורה שלו ככדורגלן מקצועי הייתה ב-17 בנובמבר 2012, בגיל 17 בלבד, בהפסד דאנוביו 2-0 לריבר פלייט מונטבידאו. בהמשך העונה השתלב חימנס בהרכב דאנוביו והופיע בסך הכל בעונת 2012/2013 16 הופעות ליגה.

אתלטיקו מדריד

ב-25 באפריל 2013 הודיעה הנהלת אתלטיקו מדריד כי חימנס יצטרף לקבוצה בטרום עונת 2013/2014, בעסקה שמוערכת בכמיליון אירו. חימנס חתם על חוזה ל-5 עונות בקבוצה.
ב-14 בספטמבר הופיע חימנס לראשונה כשחקן אתלטיקו ובלה ליגה, בניצחון הביתי של קבוצתו 2-4 על אלמריה.

נבחרת אורוגוואי

חימנס השתתף עם נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 - 2013, ושיחק בכל משחקי נבחרתו. אורוגוואי סיימה כסגנית, לאחר שהפסידה בגמר 4-1 בבעיטות הכרעה לנבחרת צרפת עד גיל 20.
משחק הבכורה שלו במדי נבחרת אורוגוואי הבוגרת היה ב-10 בספטמבר 2013, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, במשחק נגד קולומביה, בו ניצחה אורוגוואי 0-2.
חימנס זומן לסגל אורוגוואי למונדיאל 2014. בעקבות פציעתו של הקפטן דייגו לוגאנו, שיחק חימנס בניצחונות נבחרתו את אנגליה ואת איטליה.
במונדיאל 2018 כבש חימנס במשחק הראשון של נבחרתו, בניצחון 1-0 על מצרים.
גלקסיית טבעת

גלקסיית טבעת היא גלקסיה עם מראה טבעתי. הטבעת מכילה כוכבים מאסיבים, כחולים וצעירים, כאשר אלה זוהרים מאוד. האזור המרכזי מכיל חומר זוהר יחסית. אסטרונומים מאמינים שגלקסיות טבעת נוצרות כאשר גלקסיה קטנה עוברת דרך מרכזה של גלקסיה גדולה. מכיוון שרוב הגלקסיה מכילה מרחב ריק, ה"התנגשות" רק לעיתים נדירות גורמת להתנגשויות ממשיות בין כוכבים. מכל מקום, ההפרעות בכבידה הנגרמות בעקבות אירוע כזה יכולות לגרום לגל של ייצור כוכבים לנוע דרך גלקסיה גדולה. אובייקט הוג, שהתגלה על ידי ארט הוג ב-1950 הוא דוגמה לגלקסיה מסוג זה.
מאט הארדינג

מתיו "מאט" הארדינג (באנגלית: Matt Harding; נולד ב-27 בספטמבר 1976) הוא מתכנן משחקי מחשב אמריקאי וידוען אינטרנטי הידוע כמאט המרקד (Dancing Matt) בזכות סרטוניו הוויראליים ("?Where the Hell is Matt" – "היכן לעזאזל נמצא מאט?") המציגים אותו רוקד בציוני דרך, רחובות ומיקומים מפורסמים שונים ברחבי העולם, במהלכם הוא ביקר גם בישראל.
הארדינג קיבל מאז כיסוי נרחב של מסעותיו במרכזי הדפסה ושידור בכלי התקשורת והוא נשכר לככב עבור חברת ויזה בקמפיין "Travel Happy".
הארדינג במקור מווסטפורד שבקונטיקט. הוא נכנס לתעשיית משחקי המחשב כשהחל לעבוד בחנות המתמחה בנושא הנקראת "Cutting Edge Entertainment". מאוחר יותר הוא עבד כעורך במגזין המשחקים "GameWeek" בווילטון, ולאחר מכן כמפתח תוכנה בחברת המשחקים Activision בסנטה מוניקה, קליפורניה, ולאחר מכן בבריזביין שבאוסטרליה.

?Where the hell is Matt

הארדינג היה ידוע בפני חבריו כרקדן יוצא דופן. במהלך טיול עם חבריו בווייטנאם כשהם הסריטו אחד את השני במצלמת וידאו, הם הציעו לו להוסיף את הריקוד לקטע הווידאו. קטעים אלו הועלו לאתר האינטרנט של הארדינג במטרה להציגם לחבריו ובני משפחתו. מאוחר יותר, הקליט הארדינג 15 קטעי וידאו בהם הוא רוקד בליווי השיר "Sweet Lullaby" של להקת דיפ פורסט. הווידאו הועבר באמצעות דואר אלקטרוני שבסופו של דבר הפך לוויראלי, עם כ-20,000 כניסות לאתר האינטרנט של הארדינג ביום. הארדינג יצר גרסה נוספת של הווידאו ב-2006 עם סצינות ריקוד נוספות ממסעותיו שלאחר מכן, הנקרא "Dancing 2006". באותו הזמן הארדינג נענה בחיוב להצעת חסות מאת מותג המסטיקים האמריקאי "Stride", המעניק כיסוי חלקי למסעותיו.
הארדינג פרסם את מקבץ הווידאו השלישי שלו ב-20 ביוני 2008 שמורכב ממסעו שארך כ-14 חודשים ב-42 מדינות שונות. קטע זה זכה בלמעלה מ-30 מיליון צפיות באתר YouTube כשהערוץ האישי שלו ממוקם במקום ה-83 מבחינת מספר המנויים באתר, נכון ל-31 במרץ 2009.
תמרוד

תַמַרֻּד (בערבית: تمرد – "מרד", "מרי"), ובהגייה מצרית גם תַמַרּוֹד, היא תנועה שורשית מצרית המתנגדת לנשיא מצרים מוחמד מורסי, ששמה לעצמה מטרה לכפות על מורסי בחירות חוזרות על ידי איסוף של 15 מיליון חתימות עד ה-30 ביוני 2013 (היום בו מורסי הושבע לנשיאות מצרים).
תנועת המרי החלה את דרכה ב-28 באפריל 2013. התנועה הכריזה כי אספה יותר מ-22 מיליון (22,134,460) נכון ל-29 ביוני 2013.
חברי התנועה הצהירו על תמיכה במינוי נשיא בית המשפט העליון החוקתי, מאהר אל-בחיירי, להחליף זמנית את הנשיא מורסי אם זה האחרון יתפטר.
ב-19 באוגוסט 2013 הודיעה תנועת המרי כי בהשראת ההצלחה במצרים היא קוראת למהפכה נגד שלטון חמאס ברצועת עזה תחת השם "המרד נגד העושק בעזה".
הפראים הצעירים

תקציר העלילה

ברחובות הארלם שולטות שתי חבורות של נערי רחוב:"ציפורי הרעם" ("Thunderbirds") האיטלקים ו"הפרשים" ("Horsemen") הפורטוריקאים.
לאור היום רוצחים שלושה נערים מ"ציפורי הרעם" בדקירות סכינים את רוברטו אסקלנטה מחבורת "הפרשים" שהיה עיוור. הם בורחים אך נתפסים על ידי שוטרים ומובאים למעצר.
הרצח מעורר רעש וזעם בכל רחבי ניו יורק התובע המחוזי (אדוארד אנדרוס) ממנה את עוזרו האנק בל (ברט לנקסטר) לתובע במשפט זה. דעת התקשורת והקהל היא שהרוצחים יישפטו וייתלו.
בל גדל גם הוא בשכונה איטלקית והיה נער רחוב אך הצליח להימלט ממציאות זו, אביו שינה את שם המשפחה מבליני לבל כדי שזה יעזור לו בהמשך דרכו במשפטים ובנישואים. אחד הנאשמים הוא דני דיפאצ'י, בנה של מרי דיפאצ'י (שלי וינטרס) שהייתה בעבר חברתו של בל. בל מודיע לתובע המחוזי על כך אבל זה לא חוזר מהחלטתו. הוא מעריך את יושרו של בל ובטוח שיביא להרשעה החשובה לו מאד במרוץ הבחירות למשרת התובע הראשי.
בל נפגש עם מרי דיספאצ'י שמשוכנעת בחפותו של בנה. הוא מתחיל לחקור ביחד עם עוזרו, בלש המשטרה גונדרסון (טלי סוואלס).
תוך החקירה מותקפת אשתו קארין (דינה מריל) וגם בל עצמו מותקף ונפצע קשה על ידי הכנופיות אך ממשיך בחקירה ביחד עם עוזרו. הוא מגלה שהנרצח העיוור לא היה כל כך תמים אלא ממנהיגי כנופיית "הפרשים" והיה סרסור של אחותו שעסקה בזנות. הוא מגלה גם שבנה של מרי לא היה נגוע בשנאת פורטוריקנים ופעם הציל ילד פורטוריקני מחבריו בכנופיה האיטלקית שבקשו להטביעו בבריכה.
הנערים מובאים לבית המשפט המלא בעיתונאים. כולם מצפים מבל שישכנע את חבר המושבעים להרשעה. בל לא מתנהג כתובע סביר, למגינת ליבו של התובע המחוזי. הוא חוקר את הנערים ועדים נוספים ומשכנע את המושבעים שהסיבה שהביאה לאירוע היא התעלמות הרשויות ממצבם.
תוך המשפט מובא דו"ח פתולוגי על הסכינים שנמצאו ומתגלה שעל סכינו של דיפאצ'י לא נמצו סימני דם. בחקירה נשבר דיפאצ'י ומתברר כי הוא לא דקר אלא עשה כאילו כדי להיות כמו חבריו. לבסוף נשפטים חבריו לתקופות מאסר והוא נשפט לשנה בבית סוהר לשיקום צעירים עבריינים.
באנף (אלברטה)

גאוגרפיה

באנף היא עיירת נופש ואחת מיעדי התיירות הידועים והפופולריים ביותר בקנדה. העיר ידועה בנופי ההרים המרהיבים שסביבה, במרחצאות המרפא ובמעיינות החמים שבה (המרחצאות החמים של באנף) והיא יעד של ענפי ספורט כגון טיולי הליכה, רכיבה על אופניים בהרים, טיפוס הרים וסקי.
העיירה מוקפת הרים שהעיקריים בהם הם הר רנדל, הר סאלפר, הר נורקווי והר קסקייד. העיירה סמוכה למפלי בואו, בנקודת המפגש בין נהר בואו ונהר ספריי.

אתרי תיירות עיקריים

העיירה באנף היא אתר התיירות הפופולרי ביותר בקנדה.
בסמוך לעיר מספרי אתרי סקי, שהסמוך בהם הם מדרונות הר נורקווי. בנוסף הבאנף גונדולה היא אתר פופולרי, המאפשרת עלייה לראש הר סאלפר, ומבט מהטיילת בראשו (Banff Skywalk) אל העיר. הטיילת מובילה אל פסגת סאנסון (Sanson Peak) - אתר מורשת לאומי של קנדה.
בנוסף, לרגלי הר סאלפר מצויים מעיינות חמים ומרחצאות פופולריות (Banff Upper Hot Springs).
אגם מינוונקה ממוקם שבסמוך לעיירה, והוא אתר תיירות ומחנאות פופולרי.
הר טאנל הסמוך הוא אתר טיולים פופולרי, ומספר מסלולי הליכה מצויים בו. במדרון ההר מצוי באנף סנטר - מרכז אמנויות, המארח אירועי חוצות, קונצרטים, פסטיבלים (ובהם פסטיבל סרטי ההרים של באנף) ואירועי אופרה ותיאטרון.

היסטוריה

ההתיישבות הראשונה באיזר באנף הייתה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, לאחר שמסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלי נבנתה בעמק נהר בואו. בשנת 1883 שלושה מעובדי הרכבת הקנדית פסיפית גילו את המעיינות החמים בבסיס הר סאלפר (מילולית: "הר הגופרית" - בשל המעיינות). בשנת 1885 הוכרזה סביב המעיינות האתר ההיסטורי הלאומי קייב אנד באסין, והאזור החל להתפתח כאתר תיירות ונופש.
בשנת 1887 אזור היישוב הוכלל בשטח "פארק הרי הרוקי" ששטחו 673 קמ"ר - אזור שעתיד להיות חלק מהפארקים הלאומיים של קנדה.
בשנת 1884 הוענק לאזור השם "באנף" על ידי ג'ורג' סטפן, המנהל של הרכבת קנדית פסיפית, על שם עיר הולדתו - באנף באברדינשייר שבסקוטלנד. הרכבת הקנדית פסיפית, על מנת לעודד נסיעה ברכבות הנוסעים, הקימה מלונות לכל אורך הקווים שלה, ופרסמה את המלון שהקימה מלון באנף ספרינגס (מלון המעיינות החמים באנף) כאתר תיירות בינלאומי.
העיירה באנף התפתחה בסמוך לתחנת הרכבת באנף, כמרכז עבור התיירים המעוניינים לבקר בפארק הלאומי באנף. עד שנת 1990 העיירה נוהלה על ידי שירות הפארקים הלאומיים של קנדה, ובשנת 1990 הפכה למועצה מקומית עצמאית בתוך שטח הפארק.
בין יולי 1915 ליולי 1917 הוקם בהר קאסל בשטח העיירה באנף מחנה מאסר עבור אזרחי מדינות אויב במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1985 הוכרז הפארק הלאומי באנף, וכן העיירה באנף כאתר מורשת עולמית.

מכתש במאדים

בשנת 1976 נקרא מכתש באנף במאדים על שם העיירה באנף.

ספורט

באנף אירחה את משחקי החורף של אולימפיאדת החירשים בשנת 1991.

תחבורה

החל משנת 2008 פועלת בבאנף מערכת תחבורה ציבורית הנקראת "Roam". במערכת שלושה קווים:
• קו 1 - מוביל להר סאלפר
• קו 2 - מוביל להר טאנל
• קו 3 - מוביל מבאנף לעיירה קאנמור הסמוכה
תחנת הרכבת של באנף משרתת קווי רכבות תיירותיים, אך לא רכבות נוסעים רגילות.
בסמוך לעיר מצוי שדה התעופה באנף, המשמש רק לטיסות חירום. נמל התעופה הפעיל הקרוב ביותר לעיר הוא נמל התעופה הבינלאומי קלגרי שבקלגרי.
אלברטופוליס

היסטוריה

אזור אלברטופוליס נרכש על ידי הועדה המלכותית לתערוכה של 1851 באמצעות רווחים שנותרו מהפעלת התערוכה הגדולה של 1851 שנערכה בהייד פארק הסמוך. הוועדה תכננה את הבנייה ואזור וקראה לכביש הראשי החוצה את האזור מצפון לדרום, על שמה של התערוכה - דרך התערוכות. בראש הוועדה פעל הנסיך אלברט בעלה של המלכה ויקטוריה - והאזור החל להיות מכונה "אלברטופוליס" - "עירו של אלברט" - הן כסטירה על פעילותו של הנסיך ולחלופין כאות הוקרה על פעילותו. לאחר מותו של הנסיך פסק השימוש בכינוי והוא נקרא "מרכז דרום קנזינגטון". בשנות ה-60 של המאה ה-20 שבו להשתמש בשם זה - בעיקר בדיונים בדבר שימור אופיו של האזור והבנייה הוויקטוריאנית בו.

תיאור האזור

דרך התערוכות היא הציר המרכזי החוצה את האזור מצפון לדרום. מצפון לדרך ממוקמת אנדרטת אלברט בגני קנזינגטון ולמולה האלברט הול - אולם האירועים המנציח אף הוא את זכרו של הנסיך. לאורכו של ציר זה ממוקמים המוזיאון של האזור.
חסידות סאמבור

חסידות סאמבור היא חסידות קטנה שנוסדה בשנת 1878 בעיר סאמבור (Sambir) בגליציה.

מייסד החסידות

האדמו"ר הראשון של החסידות היה רבי אורי הכהן יאלעס  (ה'תקצ"ג 1833 - ה'תר"ע 1910). 
נולד בעיר קומארנו (נקראה קאמארנא) לרב אפרים צבי שהיה תלמיד השרף מסטרליסק, ונקרא על שמו.
למד אצל בעל "השואל ומשיב" הרב יוסף שאול נתנזון חברו ללימודים היה הרב יצחק יהודה שמלקיש בעל הבית יצחק.
בשנת 1850 נישא, באותה תקופה התקרב לחסידות בעלז ולרבם הרב שלום רוקח מייסד שושלת בעלז, שאמר עליו "אתמול היה לו גילוי אליהו אבל הוא עצמו אינו מודע לכך". נתמנה לרב העיר קומארנו. חתנו היה רבי גדליה מלודמיר.
בשנת ה'תרכ"ד (סביבות 1864) עשרים שנה לאחר פטירת רבי יהודה צבי מסטרטין שהיה ממשיך דרכו של השרף מסטרליסק, נטל על עצמו את עול ההנהגה של החצר החסידית שנותרה בסטרטין. הוא החל בהנהגת החצר החסידית בעיר סאמבור שבגליציה החל משנת ה'תרל"ח (סביבות 1878). אל חצרו שהלכה וגדלה הגיעו גם חסידים שלא השתייכו לחצר זו.
נודע בתרומותיו הרבות לצדקה ופעולות חסד שונות שארגן. כמו כן בחצרו שהו חסידים רבים דרך קבע, כשהוא נוטל על עצמו את פרנסתם.
רבי אורי נפטר בראש חודש אדר שני ה'תר"ע.
מעט מתורתו נדפסה בספר אמרות טהורות (למברג 1910) על ידי אחד מחסידיו.

הדור השני

בניו היו רבי יהודה צבי מסמבור ורבי שלום מסטרי. רבי שלום נקרא על שם רבו הרב שלום רוקח מבעלז.
לאחר פטירת אביו לא רצה בנו, הרב שלום הכהן יאלעס,  ליטול את הנהגת החסידות, אך לאחר הפצרות רבות מאת תלמידיו, ולאחר שרבי מנחם-נחום פרידמן מבויאן הורה לו ליטול על עצמו את הנהגת החסידות, נטל על עצמו את עול ההנהגה, וקבע את מרכז החסידות בעיר סטרי שבמחוז סאמבור, שם שימש ברבנות בחיי אביו.
בשנת ה'תרפ"ה (1925), הודיע לעדת החסידים על כוונתו לעלות לארץ ישראל, במענה לשאלת החסידים, מי ינהיג את הקהילה, ענה ששני בניו ינהלו את ענייני הקהילה. הבכור הרב ישעיה אשר הכהן יטול את תפקיד האדמו"ר וינהיג את הקהילה רוחנית, ואחיו הצעיר הרב אפרים אליעזר יאלעס, יעמוד בראשות הישיבה, ויכהן כרב העיר. לאחר חג הפסח אותה השנה, עלה הרב שלום לארץ ישראל, והגיע לנמל יפו בתחילת חודש אייר, לאחר הגעתו לירושלים, נסע להשתטח על קברו של רבי שמעון בר יוחאי במירון, ולאחר חודשים ספורים חלה ונפטר בירושלים. חתניו היו רבי ישראל אלימלך מזברוב ואחיינו רבי אורי אהרן מלודמיר.

הדור השלישי

רבי ישעיהו אשר (תרנ"ג-ב' בטבת תש"ד) היה חתנו של רבי משה אייכינשטיין מריישא ובזיווג שני של רבי ישראל רוקח מבוריסלב. היה מראשי אגודת ישראל.  חיבר ספר בשם "שמן הראש". נרצח בשואה.
בשנת 1921 היגר האח הצעיר הרב אפרים אליעזר יאלעס לארצות הברית וכיהן כראב"ד פילדלפיה. תורתו נדפסה בספר שמן הראש (סטרי 1921) ובספר שו"ת דברי אפרים אליעזר.
רבי אלעזר בנו של רבי יהודה צבי כיהן בבוקרשט ומשנת תש"ח במונטריאול. היה חתנו של רבי יעקב שמשון מטשכויב. אחריו כיהן בנו רבי יהודה צבי. חתנו היה רבי מנחם מנדל רוקח. 
שני נכדים נוספים של רבי אורי כיהנו באדמו"רות, בני בנו הרב נחום. רבי אליהו כיהן בפשמישל, היה חתנו של דודו רבי שלום ורבי אברהם יעקב כיהן בסמבור ובטורקא. שניהם נרצתו בשואה.

החסידות כיום

בהלווית הרב אפרים אליעזר יאלעס בשנת 1988, הכתירו על פי צוואתו את נכדו הרב אורי גלדצהיילר (בן חתנו הרב יוסף גלדצהיילר) חתן רבי אברהם חיים ראטה משומרי אמונים לאדמו"ר מסאמבור, כהיום הוא מחלק את זמנו בין מונסי לירושלים.
כמו כן מכהן כאדמו"ר מסמבור רבי מרדכי ישראל סמט, צאצא דרך רבי גדליהו מלודמיר חתן רבי אורי.