google/wiki40b huggingface dataset:
מריה קז'ימייז'ה

חייה

מארי קזימיר לואיז דה לה גראנז' ד'ארקין נולדה בנוור שבצרפת והגיעה לפולין בגיל חמש כבת לוויה למארי לואיז גונזאגה, מלכת פולין הצרפתיה במוצאה, שישבה על כס המלוכה משנת 1645 עד 1672 כרעיה לשני מלכים פולניים - ולדיסלב הרביעי ואזה ובהמשך אחיו, יאן השני קז'ימייז', מלך פולין. בחצר המלכות פגשה מארי את יאן סובייסקי, שהגיע לשם בשנת 1656. היא נישאה לפני כן, בשנת 1658, ליאן זאמויסקי, אך הוא מת בשנת 1665 והאלמנה מריה קז'ימייז'ה נישאה לסובייסקי ב-14 ביולי אותה שנה. לזוג נולדו ארבעה-עשר ילדים, אבל רק ארבעה מהם הגיעו לבגרות - יאקוב, אלכסנדר, קונסטנטי וטרזה (שהייתה בהמשך לרעייתו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ולאמו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. 
יאן סובייסקי נבחר למלך פולין, לא בלי השפעת אשתו. כמלכת פולין, תמכה מריה קז'ימייז'ה בהצעת הברית בין פולין לצרפת, ובה בעת חתרה להשיג חסדים למשפחתה ממלך צרפת לואי הארבעה-עשר.
הזוג המלכותי התפרסם במכתבי האהבה שהוחלפו ביניהם, רובם בשנים 1665 ל-1683, כאשר הפרידו ביניהם מסעותיו הצבאיים של יאן השלישי סובייסקי או מסעותיה של מריה לפריז. המכתבים שופכים אור לא רק על הרגשות האותנטיים של הזוג המאוהב, אלא גם על השקפותיהם על הבעיות והקשיים של תקופתם, כמו גם על דעותיהם בעניינים ארציים של ניהול בית המלוכה והחלטות זוטא של חיי היום-יום שקיבל המלך, במקרים רבים לאחר התייעצות עם אשתו. למכתבים אלה, שיצאו לאור זמן רב אחרי מות השניים, אפשר לייחס את הפופולריות שזכה לה שם החיבה שנתן המלך למלכה, "מרישנקה". זה השם שדבק בה בפולין ובשם זה מרבים להזכירה שם. מריה קז'ימייז'ה הייתה אישה קשה, יהירה ומרוכזת בעצמה. עם כל אהבתם, הרבו המלך והמלכה במריבות, ולאחר מות המלך, מיהר בנם לשלח את אמו לגלות מכובדת ברומא, שם ציפתה להתקבל באותה מידה של כבוד ויקר שזכתה לה כריסטינה, מלכת שוודיה, פטרונית אמנות ידועת שם וממייסדות האקדמיה של ארקדיה, שהלכה לעולמה לפני בואה לרומא. אלא שמריה קז'ימייז'ה לא ניחנה בסגולותיה של המלכה כריסטינה, לא באצילותה, לא בתבונתה ולא באינטלקט שלה. 
היא סברה, שתמיכתה המסורה בקתוליות אל מול הטורקים תקנה לה קבלת פנים נלהבת מצד הכנסייה ברומא, אלא שגם כאן גברה עליה המלכה השוודית, שהמרתה מן הפרוטסטנטיות השוודית לקתוליות רוממה את מעמדה פי כמה בעיני הוותיקן. אף על פי כן, גם מריה קז'ימייז'ה התקבלה בעין יפה וביצרה את מעמדה כפטרונית מוזיקה, שפרשה את חסותה בעיקר על דומניקו סקרלטי. בתפקידו כמאסטרו די קאפלה בחצרה חיבר והפיק עמה שבע אופרות, בבחינת המשך לאופרות שחיבר אביו, אלסנדרו, בחצר כריסטינה, מלכת שוודיה.
נמר סרי-לנקה

מאפיינים

תת-מין זה קטן מעט מהנמר ההודי ומגיע למשקל ממוצע של 30 ק"ג ולאורך 110-150 ס"מ. הזכרים יותר גדולים וגם יותר תוקפניים מהנקבות. הראש שלהם יותר כהה עם אוזניים יותר מוארכות והם מעט יותר כהים בפרוותם משאר הנמרים.
הם חיים בטבע רק בסרי לנקה וחיים ביערות גשם, יער שפילה וסביבה הררית עד גובה 2,000 מטר מעל הקרקע. הם נפוצים בעיקר בפארק הלאומי יאלה , שבדרומה של סרי לנקה.
הנמרים הם טורפי העל היבשתיים של סרי לנקה שבה אין טיגריסים, אריות דהולים או זאבים. אלו ציידי מארב המתגנבים אל טרפם מבין הצמחייה, מזנקים לעבר צווארו ומפילים אותו במהירות. הטרף העיקרי שלהם הוא אייל נקוד, אייל סמבר, מונטיאק מצוי, חזירי בר וקופים, אך גם מינים קטנים יותר של יונקים, עופות וזוחלים. הוא מספיק חזק כדי להתגבר על תאו המים המבוית המצוי ברחבי סרי לנקה.
נמרים אלה ניצודו כמויות עד שהגיעו לסכנת הכחדה.
חשבונית שכיר

שירות חשבונית שכיר הוא שירות שבו אדם, שאינו מעוניין להירשם ברשויות המס כעצמאי, מציג עצמו, בפיקציה רישומית, כשכיר של חברה המוציאה חשבונית מס על השירות שסיפק אותו אדם, ומשלמת לאדם משכורת, לאחר ניכוי המיסים ממנה. במקום קשר ישיר בין נותן השירות למקבל השירות, נוסף במסגרת זו גורם נוסף, שאינו תורם דבר לביצוע השירות, ובא לפתור בעיה פורמלית, שספק אם היא קיימת וספק האם הוא פותר אותה. תמורת השירות של הוצאת חשבונית גובה החברה עמלה, כ-5% בדרך כלל.
השירות הוכרז והועלה לראשונה בשנת 1992, ובשנת 1995, לאחר שלוש שנות התנסות בפועל, נפתח כשירות ארצי על ידי חברת "החשבונית של השכיר בע"מ", שהוקמה לשם מתן שירות זה. במשך השנים נפתחו עוד לשכות שירות מסוג הזה, על ידי חברות ועוסקים פרטיים.
השירות בא לשחרר את העובד מהביורוקרטיה הכרוכה בהוצאת חשבונית מס (רישום במשרדי מס הכנסה, מע"מ והמוסד לביטוח לאומי, ניהול פנקסים, הגשת דו"חות). כיוון שבמסגרתו נוסף מעסיק (מוציא החשבונית), השירות מצריך מתן מענה לשלל שאלות בתחום דיני העבודה. 
המוסד לביטוח לאומי מתנגד לפעילות זו, שבה הוא רואה התחזות של עצמאי לשכיר, והגיש למשתמשי השירות תביעות לתשלום דמי ביטוח לאומי כעצמאיים. בית הדין האזורי לעבודה תמך בגישתו של המוסד לביטוח לאומי, ודחה בקשה של חברות חשבונית למתן פסק דין הצהרתי כנגד המוסד לביטוח לאומי, אשר יצהיר כי בין החברות לבין המשתמשים בשירותיהן התקיימו יחסי עובד-מעביד. על פסק דין זה הוגש ערעור לבית הדין הארצי לעבודה, אך הערעור נדחה.
רשות המיסים מתנגדת אף היא לפעילות זו, בנימוק שהוצאת חשבונית עבור עבודה או שירות שבוצעו על ידי אחר או ניכוי תשומותיו של אחר מהוות עבירת מס. בפסק דין של בית המשפט המחוזי בתל אביב נפסק שחברות המספקות שירות זה ומנהליהן אשמים בעבירות על חוק מס ערך מוסף, ועל המנהלים נגזרו עונשי מאסר וקנסות. בקשת רשות ערעור על הרשעות אלה ועל חומרת העונש נדחתה בבית המשפט העליון.
בעקבות זאת נסגרו רבות מלשכות השירות שכבר נפתחו, ומספר הלשכות החדשות שנפתחות הוא קטן. בשנת 2017 נותרו אך מעט ספקי שירות ידועים ומוכרים של שירות "חשבונית שכיר".
Love Me Harder

רקע והוצאה

השיר יצא לאור כסינגל ב-30 בספטמבר שבוע לאחר צאת אלבומה השני של גרנדה וזכה לביקורות חיוביות כאשר מבקרים משבחים את שיתוף הפעולה המפתיע בין השניים וחלקם אף הוסיפו שהוא השיר הטוב והבוגר ביותר באלבום של גרנדה.
הופעת הבכורה של השניים עם השיר הייתה בפרק הבכורה של העונה ה-40 של סטרדיי נייט לייב והם הופיע עם השיר גם בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית של אותה שנה.
השיר זכה להצלחה גדולה ברדיו האמריקאי והגיע למקום ראשון במצעד שירי הרדיו של בילבורד והיה השיר הראשון של שני הזמרים שמגיע למקום ראשון במצעד שירי הרדיו.
ב-3 בנובמבר יצא הקליפ לשיר שזכה להצלחה וצבר למעלה מ-500 מיליון צפיות, הקליפ נחשב ליותר בוגר מהקליפים הקודמים של גרנדה והוא היה חלק משינוי התדמית של גרנדה באותה תקופה. קךיפ השיר בוים על ידי חנה לוקס דייוויס.
בית הכנסת ברחוב הגדוש ד'יולה בבודפשט

תולדות בית הכנסת

בשנת 1911 הקהילה האורתודוקסית של האזור שכרה חנות בבניין מגורים, ברחוב שנקרא אז צ'אקי (Csáky utcá), ובה הקימה את בית הכנסת. בהמשך נרכש הבניין כולו ובשנת 1927 הרחיבו את בית הכנסת על פי תוכניותיו של האדריכל היהודי ליפוט באומהורן שהתמחה בתכנון בתי כנסת. 
התוכנית המקורית הייתה להקים בניין גדול וייצוגי בדומה לבתי הכנסת שנבנו בסוף המאה ה-19 ב"תור הזהב" של יהדות הונגריה. בית כנסת שיהיה תואם את הקהילה היהודית הגדולה של  האזור, קהילה שמנתה כ-40000 אלף נפש. אולם, אולי בעקבות השינוי לרעה שחל במצבה של יהדות הונגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוחלט להסתפק בהרחבת בית הכנסת בבניין הקיים. בניין פחות "מנקר עיניים" המשתלב במרקם העירוני. 
הרחבה נוספת נעשתה בשנות הששים של המאה-20.
בתחילת שנות ה-2000 נעשה שיפוץ יסודי. בין השאר תוקנה הכיפה, והוחלפו הרצפות.

מבנה ועיצוב

בית הכנסת בנוי בשורה אחת עם בתי המגורים ברחוב. חזית הבניין היא בסגנון האקלקטי והחצר הייתה בסגנון הנאו-רנסאנס. הארכיטקט באומהורן הביא לאיזון ביניהם בסגנון הזצסיון. ראויה לציון הכיפה הצבעונית של האולם הגדול (שהיווה בעבר את חצר הבניין) העשויה מפלדה וזכוכית.
לבית הכנסת שלושה אולמות. האולם הגדול שבו כ-900 מקומות ישיבה, אולם זה משמש לתפילות בחגים. האולם הקטן יותר משמש לתפילות ביתר ימי השנה. האולם השלישי שימש לאירועי תרבות.

הקהילה

בית הכנסת משרת את יהודי רובע 13 ורובע 5, שמתגוררים בהם כ-10000 יהודים. בית הכנסת משמש גם כמרכז קהילתי ליהודי הסביבה. בין השאר פועל בו, מאז 1991, מועדון יום לקשישים.
קרן השקעות סקיי

היסטוריה

קרן סקיי הוקמה בשנת 2005 על ידי צבי יוכמן וניר דגן. לפני הקמת הקרן, השניים היו שותפים במשרד סוארי-יוכמן, אותו הקים צבי יוכמן יחד עם פרופסור יצחק סוארי ב-1989.
הקרן הראשונה של סקיי, שהוקמה ב־2005, גייסה 120 מיליון דולר. הקרן השנייה הוקמה ב־2011 בגיוס של 150 מיליון דולר.
בינואר 2017 גייסה לקרן השלישית סכום של 200 מיליון דולר.
הקרן מתמחה ברכישת שליטה בחברות ישראליות בוגרות, תוך מעורבות משמעותית בתהליך יצירת הערך בחברות לאורך שנים עד למכירתן. תחומי השקעות הקרן הם מגוונים וכוללים תעשייה, מסחר, שירותים, תקשורת ועוד.
בין המימושים הבולטים שקרן סקיי רשמה נמנים ברק נטוויז'ן, אי.די.בי תיירות, נטלי סקיולייף, שנמכרה לתאגיד הסיני הבינלאומי סנפאואר וספקטרוניקס, שנמכרה לאמרסון האמריקאית.
אריאל אפרים אשבל

אריאל אפרים אשבל (נולד ב-31 במאי 1982 בתל אביב) הוא במאי תיאטרון עצמאי ישראלי.
אשבל הוא בוגר מגמת התיאטרון של תיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב (2000), בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים (2006) ואוניברסיטת תל אביב, בה למד לתואר ראשון בפילוסופיה והיסטוריה (2010). ביים בפסטיבלי עכו את ההצגות "הדיבוק – בין שני עולמות" (2000), "קוראז'" (2001), "גרעינים" (זוכת הפרס הראשון 2003), "מלתעות" (2006) ו"GIANT" (בשיתוף איזבל לואיס, 2012). יזם ואצר בתיאטרון תמונע את האירועים "קרב-רב", "כלבלב" (2005) ו"עור לבן מסכות שחורות" (2007). 
בנוסף לעבודתו כבמאי, אשבל מעצב תאורה למופעי תיאטרון, מחול ומוזיקה. אשבל שיתף פעולה בין היתר עם הכוריאוגרפים רונית זיו, שרון צוקרמן וענת דניאלי, להקת המחול "מוזע", להקות הרוק "הבילויים" ו"דפנה והעוגיות", עם המוזיקאים/פרפורמרים מאיה דוניץ, יוני סילבר, מיכל אופנהיים-לנדאו וכן עם מקהלת גבעול ואנסמבל "רפלקס" של המלחינה קרן רוזנבאום. הופיע בעבודותיהן של הכוריאוגרפיות ענבל בן זקן (תיאטרון תמונע 2002) ואסנת קלנר ("גוונים במחול" 2003). 
שימש בין היתר דרמטורג בעבודתו של הכוריאוגרף ברק מרשל "מונגר" (2008) ובמאי שותף בעבודתו של האמן הבינתחומי דניאל לנדאו "One Dimensional man". בשנים 2000-2003 היה תאורן הבית של תיאטרון תמונע, לקח חלק בסדנאות "תמונע" בהנחיית נאוה צוקרמן והיה חבר בוועדה האמנותית של התיאטרון. בין השנים 2008-2010 ניהל אמנותית לצד צוקרמן את פסטיבל המחול השנתי "אינטימדאנס".
זכה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל בשנים 2003/4, 2004/5, 2005/6 ו-2007/8, במענק היצירה ליוצר מבטיח מטעם הקרן בשיתוף תיאטרון תמונע בשנת 2003, בפרס ראש עיריית ירושלים ותיאטרון הזירה הבין-תחומית לשנת 2006, מלגת קרן "מורשה" בשנת 2007, והשתתף בתוכנית האירוח לבמאים צעירים מטעם מכון גתה וארגון התיאטרון הבינ"ל ב-2011.
אשבל הוא בנו של הפובליציסט ישעיהו אשבל ואחיה של השחקנית רותם אבוהב. משנת 2011 הוא מתגורר בברלין, גרמניה עם בן-זוגו, השחקן והפרפורמר יאן-סבסטיאן שובה. השניים נישאו בעיריית ניו יורק באוגוסט 2011.
מערת הנביאים

מערת הנביאים היא מערת קבורה מהתקופה הביזנטית על הר הזיתים, מדרום לכביש המוביל אל מלון שבע הקשתות, אשר מסורות קדומות ייחסו אותה כמערת קברם של הנביאים חגי, זכריה ומלאכי, שלושה נביאי המקרא האחרונים.

תיאור המערה

המערה נמצאת באחוזה השייכת לכנסייה הרוסית הפרבוסלבית, והיא מוחזקת כיום על ידי משפחה מקומית המתגוררת במקום. הגישה למערה היא דרך מדרגות חצובות בסלע המובילות אל חדר עגול, שבתקרתו הגבוהה פתח תאורה. מחדר זה יוצאות שתי מנהרות היוצרות כל אחת חצי עיגול, זה מלפנים לזה. בדופן המעגל החיצוני חצובים 26 כוכים, בהם הוטמנו ארונות קבורה (סרקופגים). בצמוד למעגל החיצוני נחצבו גם שני חדרונים קטנים, ובהם כוכי קבורה נוספים. במערה מספר כתובות ביוונית, שבאחת מהם נאמר "פה שוכב אנאמוס מפלירה, היה שמח בחלקך אותריוס. אין אדם בן אלמוות".

מחקר ומסורות

הקבר נחקר על ידי הארכאולוג הצרפתי, שארל קלרמון-גנו, שגילה בה מספר כתובות בעברית ויוונית. הארכאולוגים סבורים כי המערה שימשה מקום קבורה לעולי-רגל נוצריים בני המאה הרביעית-חמישית לספירה שבאו לירושלים ומתו בה. דעה זו הועלתה לראשונה על ידי שארל קלרמון-גנו, בין היתר בשל הכתובות היווניות שנכתבו על גבי מערת הקבורה. 
המסורות היהודיות על המערה הן מסוף ימי הביניים. העדויות הראשונות מפי נוסעים מייחסות את המערה לחגי בלבד, כך בתיאורו של רבי עובדיה מברטנורה, משולם מוולטרה ועוד. בתיאורים מאוחרים יותר נוסף למערה גם מלאכי, ובהמשך גם זכריה.
מסורת נוצרים מזהה את הנביאים כאלו המוזכרים בברית החדשה: "אוי לכם סופרים ופרושים חנפים, כי בניתם אתם את קברי הנביאים, ותפארו את קבורות הצדיקים" (בשורה על-פי מתי כ"ג, 29).

היסטוריה

בשנת 1882 רכש הארכימנדריט הרוסי אנטונין קאפוסטין את המערה מאיכר ערבי. הקהילה היהודית הפעילה לחצים שהעסקה לא תאושר, והשלטונות סירבו לאשר את העסקה בטענה שהמערה הייתה הקדש של היהודים ושימש אתר עלייה לרגל ותפילה של היהודים. אולם הרוכשים המשיכו להחזיק במערה, תוך שהארכימנדריט הרוסי הבטיח לאליעזר בן יהודה שלא יוצבו במערה צלבים. באוגוסט 1884 נתפרסם שהשולטן סירב לאשר את העסקה. 
בתחילת 1890 שוב רכשו הרוסים את המערה ואת השדות שסביבו ושוב דרשו היהודים לבטל את העסקה. במרץ 1890 פסק בית הדין השרעי כי העסקה בין הכנסייה הרוסית לבין המוכר תקפה, אך שהמערה אינה בכלל המכירה והיא שייכת ליהודים ועל בעלי השדה מסביב לתת ליהודים דרך אל המערה. בהמשך קיבל הארכימנדריט רשות לבנות סביב המערה גדר תוך שהתחייב שהמקום יהיה פתוח כל הזמן. אולם בשנת 1892 נתנה לרוסים הזכות לשים דלתות על פתח המערה. תחילה עמד הפחה של ירושלים לצד היהודים ואף הרס את הדלתות שהוצבו, אולם ביולי 1892 הגיעה פקודת השולטן שאפשר את הקמת הדלתות. הכנסייה התחייבה שלא לשים במערה סמלים נוצריים, ושהמקום יהיה פתוח לתפילה לבני כל הדתות. ההבטחה קוימה בצורה חלקית בלבד, שכן המערה פתוחה אמנם לכל מבקר, אך הוצבו בה מספר איקונות.
בשנת 1926 ציין פנחס גרייבסקי: "גם קברי חגי זכריה ומלאכי ... נפלו בידי נכרים ודלתותיהם סגורות בפנינו". בשנת 1943 כתב גבריאל צפרוני בעיתון הבוקר: "השטח סגור ומסוגר וכל הרוצה להיכנס לתוכו עליו לעלות למנזר הרוסי וכומר פרובסלבי ארוך שיער וענוד חרוזי עץ מפותחי צלבים ידריך את הבא למקום זה". לאחר מלחמת ששת הימים, בנובמבר 1967, הודיעו מנהלי הכנסייה על פתיחת המערה לביקורי יהודים.
מצב רוח

יחס לרגש ואופי

ההבדל בין מצב רוח לרגש הוא שמצב רוח הוא פחות ספציפי מרגש, פחות עוצמתי, ולרוב לא נגרם באופן ישיר על ידי גירוי או אירוע מסוים אחד. מצב רוח עשוי להימשך מספר שעות או ימים, בעוד רגש ספציפי וברור כגון פחד או הפתעה נמשך לרוב מספר שניות או דקות. 
מצב רוח נבדל גם ממזג או תכונות אישיות ואופי של האדם, שנמשכים זמן רב ואף קבועים יחסית לאורך זמן. עם זאת, תכונות כגון אופטימיות או פסימיות יכולות לגרום לנטייה של האדם למצב רוח מסוים, אשר ילך ויתעצם עקב יצירת נטאי מחשבתי.

השפעה על התפקוד

מצב הרוח יכול להשפיע על התנהגות והתפקוד של האדם.
במחקרים נמצא קשר בין מצב רוח חיובי לבין יכולת למידה, זיכרון, יצירתיות, שיפוט חברתי ועוד.
מצב הרוח יכול להשפיע על התגובה של האדם לכל גירוי חדש.

שיפור מצב הרוח

רבים מנסים לווסת את מצב רוחם ולשפר אותו. לאורך השנים נערכו מחקרים לגבי דרכים שונות באמצעותן מנסים אנשים לשפר את מצב רוחם, כגון פעילות גופנית, אכילה, שימוש בחומרים כגון סמים או אלכוהול, ועוד.
חשיפה לבעל חיים ידידותי מעודדת את השחרור של אנדורפינים המעוררים הרגשה טובה ומשפרים את מצב הרוח של האדם.
מצבי רוח שהם בעלי דפוס בעייתי לאורך זמן רב, כגון דיכאון או מאניה, נחשבים הפרעות מצב רוח. הפרעות אלו ניתנות לטיפול תרופתי או פסיכולוגי או בשילוב שניהם, בהתאם לאבחנה.
הקונגרס הציוני העולמי השישי

הקונגרס הציוני השישי התקיים בבזל ב-23–28 באוגוסט 1903. בקונגרס השתתפו כ-600 צירים, ובראשו ישב מנהיג התנועה הציונית ד"ר בנימין זאב הרצל. נודע כ"קונגרס אוגנדה".

מהלך הקונגרס

מלבד הצירים המשתתפים (אחד מהם הלך ברגל 42 יום מבולגריה), נכחו בקונגרס גם משקיפים רבים, ביניהם גם מרגלים רוסים וטורקים. אף אחד מהצירים לא ידע עד אז על הצעת אוגנדה.
במרכזו של הקונגרס עמד הפולמוס ודיונים סוערים ונוקבים על תוכנית אוגנדה, שהוצעה על ידי ממשלת בריטניה להרצל, ליישוב יהודים באוגנדה (כיום שטח בקניה) על ידי התנועה הציונית. לבסוף הועמדה הצעת החלטה מתונה. הוחלט כי תשלח לאוגנדה משלחת חקר לבדיקת אפשרויות ההתיישבות בה. הרצל הסביר כי תמיכתו בתוכנית אוגנדה היא בעקבות פרעות קישינב, רדיפות היהודים במרוקו ותנועת הגירה-בריחה של המוני יהודים ממזרח אירופה לארצות מערב אירופה ואמריקה. הרצל עמד על הצורך במקלט טריטוריאלי מידי, ולו ארעי, למיליוני יהודי אירופה, שלהם חזה עתיד נורא. הוא הסביר לבאי הקונגרס, צירים, אורחים ועיתונאים, כי לא נמצא פתרון מדיני, חרף המאמצים הגדולים של הנהגת התנועה הציונית, למיליוני העם היהודי למוד הסבל והרדיפות האנטישמיות, כשבעה מיליון נפשות, לפי האומדנים, בארצות מזרח ומרכז אירופה, והם "משוללי-זכויות, ששוב התחילו רועדים מפחד". 295 הצירים שתמכו בהחלטה (ה"טריטוריאליסטים") היו בדרך כלל חברי התנועה הציונית ממרכז אירופה, ובהם מקס נורדאו, שראה בתוכנית "מקלט לילה" ליהדות אירופה. ו-178 שהתנגדו לה מקרב הצירים ממזרח אירופה, ובהם ד"ר יחיאל צ'לנוב, ד"ר יעקב ברנשטיין-כהן. 132 צירים נמנעו. במהלך ההצבעה יצאו מאולם הקונגרס בכאב לבם שבעה צירי הציונות הרוסית החברים בוועד הפועל הגדול של הקונגרס: צ'לנוב, ברנשטיין-כהן, פרופ' צבי בלקובסקי, ד"ר צבי ברוק, י"ל גולדברג, זאב טיומקין וד"ר ו' יעקובסון. הקונגרס השישי נקרא לימים "קונגרס הדמעות", על שם הסערה הרגשית העצומה שעוררה ההצעה.לאון טרוצקי, שישב ביציע העיתונות, צפה התמוטטות קרובה של התנועה הציונית. "אומרי הלאו" התכנסו לישיבה סגורה באולם אחר, שנמשכה עד מאוחר בלילה, לאחר נעילת המליאה. לדברי יעקב דה האז, אנשים ישבו "על הרצפה, מתאבלים בנוסח המסורתי על חורבן ירושלים". הרצל שמע על הישיבה ההפגנתית וחזר מבית המלון אל הקונגרס. הוא דפק על הדלת הנעולה וביקש להיכנס. אחד הנוכחים בחדר צעק לעברו: "בוגד". נערכה הצבעה והוחלט להניח לו להיכנס. הוא ניגש לדוכן הנואמים וניסה לשכנע את המתנגדים. בשעה 2:00 בלילה החליטו המשתתפים לחזור למקומותיהם בישיבת הבוקר של הקונגרס.
הרצל הבין את ההתנגדות הגדולה שקמה לתוכנית אוגנדה בקרב התנועה הציונית, וסיים את דבריו בנאומו האחרון בקונגרס (והאחרון בחייו; נפטר כשנה אחריו) בהכריזו מתוך ספר תהילים, פרק קל"ז, פסוק ה': "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".
בקונגרס נמסרו דינים וחשבונות על מכירת מניות של הבנק הציוני אוצר התיישבות היהודים.
חמי יואב

חמֵי יואב הוא אתר מרחצאות תרמו-מינרליים, עשירים בגופרית ובמינרלים אחרים בעלי סגולות מרפא. המים נובעים מעומק של כ-1,500 מטרים בבטן האדמה אל בריכות בטמפרטורה של 37 עד 39 מעלות צלזיוס, בזרימה מתמדת.
אתר חמי יואב נמצא מול מצודת יואב באזור שפלת יהודה, סמוך לכביש 35, בין קריית גת לאשקלון. הוא נפתח למבקרים בסוף שנות ה-80 של המאה העשרים ונמצא מאז בקו התפתחות והרחבה. 
האתר נמצא בבעלות קיבוץ שדה יואב. הוא התגלה בחיפוש אחר נפט שנערך בשנות ה-50, אולם רק בשנות ה-80 התברר כי ניתן להשתמש במי האתר לצורכי חקלאות. בעקבות השימוש במים, התגלו תכונותיהם הייחודיות בתחום הבריאות.
גאיוס סאלוסטיוס קריספוס

גאיוס סאלוסטיוס קריספוס (בלטינית: Gaius Sallustius Crispus;‏ 86 לפנה"ס - 35 לפנה"ס) היה מדינאי והיסטוריון רומאי. ידוע בעיקר בשל חיבורו על קשר קאטילינה ועל מלחמת יוגורתא.

חייו

סאלוסטיוס נולד למשפחה ממוצא פלבאי, בעיר אמיטרנום. בשנת 52 לפנה"ס כיהן כטריבון. בתקופת כהונתו היה ממתנגדי קיקרו. בשנת 50 לפנה"ס הודח מהסנאט בשל האשמות של ביזוי המעמד בהתנהגות הוללת ונהנתנית. יש חוקרים הסבורים שהסיבה האמיתית להדחתו הייתה היותו פופולרי.
במהלך מלחמת האזרחים הרומית צידד ביוליוס קיסר, וכתגמול מונה למושל הפרובינקיה של אפריקה. סאלוסטיוס התעשר כתוצאה מכהונה זו, כנראה בשל עושק תושבי הפרובינקיה. עם חזרתו לרומא בנה לעצמו סאלוסטיוס אחוזה מפוארת, שאליה פרש מהחיים הפוליטיים והחל לכתוב היסטוריה.
סאלוסטיוס נחשב לאחד מגדולי ההיסטוריונים הרומים, שהשפיע בין השאר על היסטוריונים אחרים כגון טקיטוס. חיבוריו שנשתמרו הם: "קשר קאטילינה" (Coniuratio Catilinae), "מלחמת יוגורתא" (Bellum Jugurthinum) וקטעים מ"דברי הימים" (Historiae).
סלט יווני

סלט יווני (ביוונית: Χωριάτικη, תעתיק: "חוריאטיקי" - מונח ביוונית שמשמעותו "סלט כפרי" או "סלט כפריים") הוא סלט שמקורו ביוון.
הסלט כולל ירקות הנפוצים ביוון (ובהם: עגבניות, מלפפונים, בצלים ופלפלים) בחיתוך גס, וקובייה או פיסות של גבינת פטה (שמשמעות שמה ״פרוסה״) וזיתים.
הסלט מתובל בשמן זית, חומץ בן יין ואורגנו מיובש. באיים הדודקאנסיים נהוג להוסיף צלפים כבושים.
הסלט נפוץ מאוד ביוון, ולאחרונה גם ביתר ארצות אירופה, בישראל ואף בארצות הברית. בארצות שונות מוסיפים לעיתים לסלט רכיבים נוספים, כגון חסה וקרוטונים, שאינם כלולים בגרסה היוונית המקורית.
בניגוד לגרסאות האורבניות של הסלט, החוריאטיקי היווני מבוסס על פשטות, גדולתו במוצרי יסוד משובחים. החתיכות גדולות, גסות וכל מהותו פשטות. הוא אינו נחשב למנה בפני עצמו, אלא מלווה בדרך כלל מנות עקריות אחרות במטבח היווני, ומוגש כמנת פתיחה לצד לחם. הסלט מתובל בעדינות בגלל כמות הנתרן הרבה שבזיתים ובגבינת הפטה, כך ששמן הזית הוא רכיב התיבול העקרי.
השלכה (כלכלה)

השלכה, הוא מונח כלכלי המציין תאוריה שנוסחה לראשונה על ידי פרידריך פון ויזר, הקובעת כי מחירי גורמי הייצור (פקטורי ייצור) נקבעים על פי מחירי התפוקה. קביעה זו הפוכה לקביעת הכלכלנים הקלאסיים כמו אדם סמית ודייוויד ריקרדו (ראו גם: תאוריית הערך של העבודה). 
תאוריית ההשלכה של ויזר נוגעת לדיון בטיבו של ערך כלכלי. כלכלנים מאסכולת התועלת השולית כמו קרל מנגר והאסכולה האוסטרית טענו כי ערך כלכלי אינו נקבע על פי גורמי הייצור שהיו שותפים ביצירת המוצר. אלא, על פי השימוש המוערך ביותר שהמוצר האחרון יכול לשמש לו או התועלת השולית של המוצר המוגמר. 
על פי תאוריית הערך השולי, קל להבין כיצד ערכם של מוצרים מסדר נמוך (מוצרי צריכה) מבוסס על הערכת הרוכש המשתמש בהם. ערכם של מוצרים מסדר גבוה (מוצרים המשמשים בייצור מוצרים אחרים) ניתן להיקש על פי הערך השולי המשתרשר ממוצרים מסדר נמוך וקשה מאוד לחשבו. לכן, פיתח ויזר את הרעיון שלפיו מוצרים מסדר גבוה גם הם מוערכים על פי ערך שולי ישיר— זה של הצרכנים שלהם, יצרנים המשתמשים במוצרים מסדר גבוה כדי ליצור מוצרים מסדר נמוך.
לוסי סטנטון

ביוגרפיה

לוסי סטנטון נולדה חופשיה מעבדות, בתם היחידה של מרגרט וסמואל סטנטון. אביה, שהיה ספר, מת כאשר הייתה בת 18 חודשים ואמה התחתנה בשנית עם ג'ון בראון, משחרר העבדים המפורסם שפעל באזור קליבלנד, אוהיו במסגרת מסילת הרכבת המחתרתית. סטנטון צוטטה כמי שסיפרה על ג'ון בראון, שהיה מסתיר לפחות 13 עבדים נמלטים בביתם הפרטי בכל רגע נתון.

השכלה

אביה החורג של סטנטון, ג'ון בראון, פעל רבות גם למען השכלה עבור אפרו-אמריקאים ושלח את סטנטון ללמוד בקליבלנד פרי סקול, בית הספר החופשי של קליבלנד. בשנת 1846 נרשמה סטנטון ללימודים באוברלין קולג' והשלימה תואר בתחום הספרות במסגרת התוכנית 'לימודי הגברות'. סטנטון המוערכת זומנה לשאת את נאום הבוגרים בשנת לימודיה והיא כתבה את 'תחינה למען המדוכאים', טקסט שכלל התייחסות מקיפה לתחושת פעילה למען השחרור מן העבדות, זאת על אף שנולדה חופשית. נאומה נישא כתגובה לחוק העבד הנמלט 1850, שעמד להיכנס לתוקף. היא קראה לנוכחים, במיוחד לנשים שביניהם, לדמות את עצמם במצב של העבדים, להצטרף לפעילות למען שחרור העבדים ולהביא לביטול העבדות בארצות הברית. נאומה של סטנטון התקבל היטב, הודפס ופורסם במגזינים ועיתוני התקופה.

אקטיביזם

סטנטון עבדה כספרנית ועורכת משנה של העיתון האפרו-אמריקאי הראשון בקליבלנד, שנערך על ידי בעלה, ויליאם ה. דיי. בעותק המגזין הראשון שיצא לאור ב-9 באפריל 1853, סטנטון הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שפרסמה סיפור עלילתי בשם 'צ'ארלס וקלרה הייס'. 
בתם של סטנטון ודיי, פלורנס דיי, נולדה בשנת 1858. זמן לא רב לאחר מכן, דיי עזב לאנגליה וב-1872 הזוג התגרש. סטנטון עזבה את עבודת הספרנות והעריכה והחלה לעבוד כתופרת בקליבלנד. בתקופה הזו הצטרפה לפעילות בארגון סיוע בקליבלנד וב 1866 נשלחה לג'ורג'יה ולמיסיסיפי כדי ללמד ולהדריך עבדים ששוחררו. במיסיסיפי פגשה סטנטון את לוי סשיינס ונישאה לו. בני הזוג עברו למדינת טנסי, שם המשיכה סטנטון בעבודה אקטיביסטית בארגונים למען זכויות נשים אפרו-אמריקאיות. בשנת 1900, אחרי מות אמה, עברה סטנטון לגור בלוס אנג'לס וב-1904 ייסדה את ארגון 'המועדון התעשייתי' למענן של מאות נשים אפרו-אמריקאיות שהיגרו לעיר בחיפושן אחר עבודה בתעשייה.
סטנטון מתה בלוס אנג'לס ב-18 בפברואר 1910.