יוהאן גוטליב גולדברג

חייו

גולדברג היה ככל הנראה ממוצא גרמני, ונולד בגדנסק (דנציג) בפולין. לא הרבה ידוע בוודאות על ילדותו, פרט לכך, שכישרונו יוצא הדופן בנגינה עורר את תשומת לבו של הרמן קרל פון קייזרלינג, השגריר הרוסי לסקסוניה, בסביבות 1737. ככל הידוע, למד גולדברג הן אצל יוהאן סבסטיאן באך והן אצל וילהלם פרידמן באך, בנו הבכור של י. ס. באך, אף כי תקופות לימודיו אינן ידועות; ייתכן, שגולדברג למד אצל באך האב כבר בשנת 1737, זמן קצר אחרי שקייזרלינג עמד על כישרונו בדנציג, ואצל באך הבן עשוי היה ללמוד בכל זמן שהוא לפני 1745, הואיל ווילהלם פרידמן באך שהה בדרזדן במשך כל תקופת כהונתו של קייזרלינג שם כשגריר.
החלק המפורסם ביותר בחיי גולדברג הוא הזמן, כנראה בשנת 1741, המופיע בכתבי הביוגרף של יוהאן סבסטיאן באך, יוהאן ניקולאוס פורקל, בקשר לחיבור סדרת הווריאציות של באך כאמצעי מרפא לנדודי השינה של הרוזן קייזרלינג. צ'מבליסט הלשכה החביב על קייזרלינג היה גולדברג בן הארבע-עשרה, שהגיע להישגים טכניים מרשימים כל כך, שכבר בגילו הצעיר היה מסוגל לבצע יצירה יוצאת דופן ברמת הקושי שלה. אין תיעוד לכך, אם הרוזן אכן נרדם בזמן ביצוע היצירה, אבל רשומה עדותו, כי היצירה של באך הייתה אהובה עליו ביותר, וכך כותב פורקל בשנת 1802, ששים שנה לאחר מעשה:
הרוזן קייזרלינג, שהרבה לבקר בלייפציג והביא עמו לשם את גולדברג, שנזכר קודם, במטרה לאפשר לו לקבל הכשרה מוזיקלית אצל באך. הרוזן היה חולני וסבל מנדודי שינה. בזמנים כאלה נדרש גולדברג, שהתגורר עמו בביתו, לבלות את הלילה בחדר הסמוך לחדר השינה של הרוזן, כדי לנגן לפניו כששנתו נודדת... פעם הזכיר הרוזן בנוכחות באך, שהיה רוצה לקבל אי-אילו יצירות מקלדת בשביל גולדברג, שתהיינה נוחות לאוזן ומצהילות לב די הצורך לעודד מעט את רוחו כשנודדת שנתו בלילות. באך סבר, שהדרך הטובה ביותר למלא משאלה זו תהיה באמצעות וריאציות, שבכתיבתן ראה עד אז מטלה כפויית טובה בגלל המסד ההרמוני החוזר על עצמו. אבל היות שבמועד זה כבר היוו כל יצירותיו מופת של אמנות, גם הווריאציות הללו יצאו כך מתחת ידו. אף על פי כן, הוא לא שב לכתוב עוד יצירה מסוג זה. מכאן ואילך, נהג הרוזן לכנותן הווריאציות שלו. הוא מעולם לא נלאה מהן ובמשך זמן רב, פירושם של לילות חסרי שינה היה: ,גולדברג חביבי, נגן-נא לי אחת מן הווריאציות שלי.' אפשר שבאך לא זכה שוב לגמול כזה על שום יצירה אחרת שחיבר. הרוזן העניק לו גביע זהב ממולא ב-100 לואידורים (מטבעות זהב). ועם זאת, אפילו הייתה המתת גדולה אלף מונים, לא היה בכך כדי לבטא נכונה את ערכן האמנותי
מידת הדיוק בסיפור כפי שמביא אותו פורקל הוטלה לא פעם בספק, וייתכן שהביוגרף הנלהב של באך תרם לה מהרהורי לבו. (החוקר פיטר ויליאמס Peter) Williams) מזים את הסיפור, הקושר את היצירה אל גולדברג, ויליאמס טוען, שי. ס. באך כתב את הווריאציות כיצירת תצוגה לווילהלם פרידמן.) כך או כך, גולדברג היה מוכר כנגן וירטואוז בשנים ההן, היה בשירותו של קייזרלינג בזמן האמור, וסביר מאוד ששהה בלייפציג, על יסוד הדמיון בין הקנטטות שחיבר לאלה של באך; על יסוד הדמיון הזה בלבד הניחו חוקרים רבים יחסי מורה ותלמיד בין השניים.
גולדברג נשאר עם הרוזן קייזרלינג עד סביבות 1745 ונעלם מן הרשומות עד סביבות 1750, כשנכלל בקונצרט שמתאר וילהלם פרידמן באך במכתב משנת 1767. בשנת 1751 נשכר גולדברג לשירותו של הרוזן היינריך פון בריהל, ושם נשאר לשארית חייו הקצרים. הוא מת משחפת בגיל 29 ונקבר בדרזדן ב-15 באפריל 1756.

יצירותיו

יצירותיו של גולדברג, אף כי מפורסמות הרבה פחות מיצירתו של באך הנושאת את שמו, שונות מהן מאוד בסגנונן וניכרות בהן השפעותיהם של רוב האופנות המוזיקליות שהיו נפוצות בתקופת מעבר זו בתולדות המוזיקה. יצירותיו המוקדמות דומות לאלה של יוהאן סבסטיאן באך ומרמזות לכך, שייתכן ויש אמת בסיפור על לימודיו אצל המלחין המפורסם; מיצירותיו המאוחרות יותר עולה, שהיה קשוב לטעמים הפופולריים של חצר דרזדן, בייחוד בשימוש שעשה בסגנון הגאלאנט. כמה מיצירותיו האחרונות, בייחוד בקונצ'רטי, עושות שימוש בשפה הרמונית מתוחכמת, קרובה לזו של קרל פיליפ עמנואל באך, ואפשר להניח, שנכתבו לנגנים של היינריך פון בריהל. סינקופות, כרומטיות ומלודיות במנעד רחב מאפיינות את היצירות האחרונות הללו.
מכלול יצירתו כולל קנטטות, שנכתבו כנראה בלייפציג בראשית שנות ה-40' של המאה ה-18; טריו סונאטות; מוזיקה למקלדת, הכוללת 24 פולונזים, לכל אחד מסולמות המז'ור והמינור;קונצ'רטי לצ'מבלו; וקובץ פרלודים כוראליים שאבד.