google/wiki40b huggingface dataset:
מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה

היסטוריה

המוזיאון נבנה בעקבות חוק שעבר בקונגרס האמריקאי פה אחד בשנת 1980, אשר נדחף על ידי ועדה שמונתה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר. הוא נפתח לציבור באפריל 1993, לאחר שהנשיא ביל קלינטון וניצול השואה אלי ויזל הדליקו את הלהבה הנצחית באולם הזיכרון של המוזיאון במהלך טקס הקדשה קודר.
הרחוב שבו ממוקם המוזיאון קרוי על שם ראול ולנברג, הדיפלומט השוודי שהציל 100,000 יהודים בהונגריה במהלך מלחמת העולם השנייה.
המימון לפעילות המוזיאון מגיע בעיקר ממקורות פרטיים ומבמאי הסרטים היהודי סטיבן ספילברג. חלק מהמימון מגיע מממשלת ארצות הברית.
המתקנים במקום מכילים מספר תערוכות, יצירות אמנות, פרסומים וחפצים הקשורים בשואה. המוזיאון אוסף ומשמר עדויות מהשואה, מפיץ חומר חינוכי ומייצר תוכניות עבור הציבור. במוזיאון נערכים טקסי אזכרה שנתיים לזכר השואה. המוזיאון מוציא לאור את אנציקלופדיה של המחנות והגטאות. המוזיאון כולל תערוכה קבועה של ציירת ישראלית-אמריקאית אילנה רביב.
תערוכה קבועה במוזיאון היא היסטוריה כרונולוגית של השואה. היא מתחילה ב-1933, עם עליית היטלר לשלטון ומסתיימת בשחרור מחנות הריכוז והקמת מדינת ישראל. התערוכה מתפרשת על פני שלוש קומות וסוקרת שנים שונות. הקומה הרביעית (תחילת התערוכה) סוקרת את השנים 1933–1940 ומתמקדת בהרחקת היהודים מהחברה וברצף האירועים שהוביל למלחמת העולם השנייה עד לפלישת גרמניה לפולין. הקומה השלישית סוקרת את השנים 1940 עד 1945 ומתמקדת במחנות הריכוז, במרכזי ההשמדה ובגטאות. הקומה השנייה מתמקדת בהתנגדות לנאצים, בהצלה, בשחרור ובשנים שלאחר המלחמה. בסוף התערוכה מוצג סרט מחזורי המציג עדות של ניצולי השואה.
בנוסף, המוזיאון מכיל את משרדי ועדת המצפון, צוות חשיבה הממומן על ידי הממשלה וגורמים פרטיים, החוקר רצח עם במקומות שונים בעולם. הגוף היה המוביל בידע אודות רצח העם בדארפור שבסודאן וכן בנוגע לאזור הלום הקרבות של צ'צ'ניה ורוסיה, אזור שעשוי לפי הוועדה להוליד פשעי רצח עם. אולם, הוועדה אינה בעלת סמכות לקבוע מדיניות ומשרתת כגוף מייעץ בלבד לממשלת ארצות הברית ולמדינות אחרות המבקשות את שירותיה.
ב-10 ביוני 2009 פתח אנטישמי אמריקאי בירי בתוך המוזיאון, ורצח את אחד המאבטחים.

מגדל החיים

במוזיאון השואה הוקם מגדל החיים (Tower of Faces), מגדל זה הוא בן שלושה מפלסים. הוא כולל אלפי צילומים של יהודים מלפני מלחמת העולם השנייה, מהשנים 1890–1941, מתוך אוסף יפה אליאך של צילומים מעיירת מגוריה, איישישוק, היום בליטא.
אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו

אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו (ברומנית: Ovid S. Crohmălniceanu‏; 16 באוגוסט 1921 - 27  באפריל 2000), שם העט של המבקר הספרותי וההיסטוריון של הספרות, העורך והפרופסור האוניברסיטאי היהודי רומני שנולד בשם מויסה כהן.

קורות חיים

מויסה נולד בגאלאץ, רומניה לאסתר ולאזְר כהן. הוא התחיל את לימודיו במכון הפוליטכני של גאלאץ, אך נאלץ לקטוע אותם ב-1940, בגלל החקיקה האנטישמית. אחרי מלחמת העולם השנייה המשיך את לימודיו, בשנים 1944 - 1947, באוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט והוסמך בתחום הבנייה. את פרסומיו התחיל כבר ב-1944, בכתב העת Ecoul (ההד) ובשנים 1947 - 1951 היה עורך בכתב העת Contemporanul (בן זמננו). הוא עבד גם ב-Editura Didactică şi Pedagogică (ההוצאה הדידקטית והפדגוגית) והיה עורך בכתבי העת Viaţa Românească (החיים הרומניים) והעיתון הספרותי, שם היה גם סגן מנהל בשנים 1963 - 1966. מ-1966 היה פרופסור בפקולטה לספרות, באוניברסיטת בוקרשט.
ב-1992 היגר מרומניה לגרמניה, יחד עם רעייתו ושם הלך לעולמו בברלין, בשנת 2000.
קרוחמלניצ'אנו היה מיודד עם פאול צלאן ומהאחרונים שראו אותו בחיים וגם כתבו על כך.
עמנואל, נסיך הכתר של זאלם-זאלם

ביוגרפיה

עמנואל נולד במינסטר ב-30 בנובמבר 1871, לאלפרד, נסיך זאלם-זאלם השביעי ולרוזה, רוזנת ליצוב, בתם של פרנץ, רוזן ליצוב והנרייטה סימור.
ב-10 במאי 1902 התחתן עמנואל עם מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי, ממנה נולדו לו 5 ילדים.
עמנואל שירת בצבא הפרוסי, והיה קצין בחיל המשמר. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת עמנואל בארמיית הדרום, תחת פיקודו של פליקס פון בותמר. במהלך מתקפת ברוסילוב נפגע עמנואל מרסיסים בראשו, ולמחרת ב-19 באוגוסט 1916 הוא מת מפצעיו בבית חולים צבאי בפינסק.
פייר פובי דה שאבאן

אודות

הוא נולד כפייר-ססיל פובי דה שאבאן, בעיר אמיין שבצפון צרפת. אביו היה מהנדס מכרות, וצאצא למשפחת אצולה מבורגונדי. פייר למד באמיין ואחר כך בתיכון יוקרתי בפריז ובבית הספר להנדסה האקול פוליטכניק. הוא תכנן ללמוד כמו אביו הנדסה, אולם מחלה קשה שיבשה את לימודיו. הוא נסע לאיטליה, שם נחשף לרעיונות חדשים וכשחזר לפריז בשנת 1844 החליט כי בכוונתו להיות צייר. הוא למד אצל אז'ן דלקרואה, תומאס קוטור ואצל הנרי שפר (Henry Scheffer).
במונמארטר ניהל רומן עם אחת מהדוגמניות שלו, סוזאן ואלאדון, אשר הפכה להיות ציירת מפורסמת בזכות עצמה. היא נשוי לדוגמנית המודל מריה קנטקוזינו.
בשנת 1890 היה ממייסדי האגודה הלאומית לאמנות יפה בצרפת ושימש כנשיאה משנת 1891. 
נפטר בפריז באוקטובר בשנת 1898. במותו נחשב לאחד מהציירים הגדולים ביותר של זמנו.
החל משנת 1928 מוענק לזכרו פרס לאמן (Prix Puvis de Chavannes).

יצירתו

דה שוואן נחשב לצייר סימבוליסט ולא נהה אחר הזרמים האימפרסיוניסטים והריאליסטים שהחלו להיות מקובלים בתקופתו. יחד עם זאת פעל כצייר עצמאי ולא היה משויך בזמנו לזרם או קבוצת אמנים מסוימת.
הוא הכין מספר ציור קיר, אשר מוצגים כיום בעיירת פריז, בסורבון, ובפנתאון של פריז, וכן בספריה הציבורית בבוסטון.
יצירתו מוערכת על ידי הציירים מתנועת הנאבי, במיוחד מוריס דניס, וכן זכה להערכה ממשוררים סימבוליסטים כמו סטפן מלארמה ואלפרד ז'ארי. בנוסף, יצירתו המוקדמת של פבלו פיקאסו הושפע מעבודותיו של דה שאבאן.
איזבלה וידוביץ'

ביוגרפיה

איזבלה וידוביץ' נולדה בשיקגו שבאילינוי. אמה אליזבתה היא יוצרת, שחקנית וסופרת.
איזבלה החלה להופיע כבר בגיל 7 בהפקות התיאטרון של מרי פופינס, קאמפ רוק ואנני. לאחר מכן היא עברה אל הקולנוע וסדרות הטלוויזיה בשנת 2011.

קריירה

בשנת 2011 שיחקה בתפקידי אורח בסדרות "מחשבות פליליות", "קונאן" ו-"לגדל את הופ". ושיחקה בסרט הטלוויזיה "מעט במשותף".
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד אורח בסדרות "החוק של הארייט", "ערים כל הלילה", וגילמה את הילדה רובין פטרסון בסדרה "סיפורים לפני המוות" אשר שודרה בניקלודיאון. כמו כן, שיחקה בסרט הקולנוע "תמצא אותי", ובסרטי הטלוויזיה "אח קטן", "עזרה לחגים", ו-"מלאכים של החג".
בשנת 2013 שיחקה בסרט האקשן "בחזית" את בתו של ג'ייסון סטיית'האם, ושיחקה בסרט הטלוויזיה "זומבילנד" שביים אלי קרייג. 
בשנת 2014 גילמה את שרלוט בסדרת המדע הבדיוני של The CW "המאה" למשך 2 פרקים. והתארחה בסדרה "בונז". שיחקה בתפקיד משני בסיטקום "רווק פלוס ילד" של רשת NBC. בשנת 2015 שיחקה גם בעונתה השנייה. באותה שנה שיחקה במיני סדרה "Halo: The Fall of Reach" שמבוסס על נובלה באותו שם שחיבר אריק נילונד. וכן, החלה לגלם את דמותה של טיילור שאו בסדרת הדרמה "משפחת פוסטר" החל מהעונה השלישית עד לעונה החמישית ב-2018. 
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "סופרגירל" בתור קארה הצעירה. שיחקה בסרט הקולנוע "פלא" את דמותה של ויה פולמן, אחותו של אוגי. 
בשנת 2018 שיחקה בעונה הרביעית של הסדרה "איי זומבי" בתפקיד איזבל.
בשנת 2019 עומדת לשחק בתפקיד ראשי בסדרה "ורוניקה מארס" שתעלה בעונה רביעית מאוחרת ברשת הולו.
מדריך למיניות

היסטוריה

מדריכי המיניות העתיקים ביותר מקורם באסיה, העתיק שבהם הוא "מדריכי המיניות" הסיני, שנכתב על ידי הקיסר הואנג טי (2697-2598 לפנה"ס). 
קאמה סוטרה, שמועד כתיבתו המשוער הוא המאה הראשונה עד המאה השישית לספירה, רכש מוניטין כמדריך מיניות, אף שרק חלק קטן ממנו עוסק בכך.
בתחילת המאה הראשונה פרסם המשורר הרומי אובידיוס שלושה ספרים בשם אמנות האהבה (Ars Amatoria). נושאה המרכזי של היצירה, הכתובה בחרוזים, הוא אמנות הפיתוי. שני הכרכים הראשונים, שנכתבו בעבור גברים, עוסקים ב"כיבוש לבבות הנשים" וב"שמירה על אהובתך לצדך", בהתאמה. השלישי, הפונה לנשים ומורה להן כיצד למשוך גברים, נכתב בתקופה מאוחרת יותר. 
במאה ה-16 פורסם בערבית ספרו של עומר נפסאווי, "הגן המבושם". במאה ה-19 תורגם הספר לאנגלית. 
בתרבות המערב הייתה במשך שנים רבות הסתייגות מפרסומם של מדריכי מיניות, חרף פרסומם בתרבויות אחרות. בשלהי המאה ה-19 פרסמה אידה קראדוק מדריכים אחדים העוסקים במיניות האדם. ספריה, The Wedding Night ("ליל החתונה") ו-Right Marital Living ("חיי נישואים נכונים") הוכרזו כספרי תועבה, והיא נדונה למאסר. במשפטה האחרון אסר השופט על חבר המושבעים לקרוא את ספרה, שבגינו הועמדה לדין, משום שלדבריו הכיל "תועבה, זימה ולכלוך". היא נדונה לחמש שנות מאסר, והעדיפה להתאבד, בהיותה בת 45. 
בשנת 1918 יצא לאור ספרה של מארי סטופס Married Love, שנחשב לפורץ דרך. 
במהלך החצי השני של המאה העשרים נכתבו והתפרסמו מדריכי מיניות רבים במדינות המערב, שהפכו לרבי מכר. זאת לאחר שבמשך עשורים רבים השיחה והקריאה בנושא נחשבו לטאבו בתרבות המערבית. רב המכר הבולט הראשון מבין מדריכי המיניות של המאה העשרים היה ספרו של ד"ר דייוויד רובן, Everything You Always Wanted to Know About Sex (But Were Afraid to Ask), שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1969. בתחילת שנות השבעים יצא לאור ספרו של ד"ר אלכס קומפורט The Joy of Sex, שזכה אף הוא להצלחה רבה.

מדריכי "איך באים ילדים לעולם?"

קטגוריה נפרדת כוללת מדריכי מיניות לילדים, הבאים לתת תשובה לשאלה "איך באים ילדים לעולם?", ואינם מסתפקים באגדה על החסידה. מהם המתחילים בשלב שבו העובר כבר נמצא ברחם אמו, ומהם המרחיבים ומתארים, במידה זו או אחרת, את שקדם לתחילת ההיריון.
יוהנס אקארד

חייו

יוהאן אקארד נולד במילהאוזן, תורינגיה, גרמניה. בגיל שמונה-עשרה נסע למינכן והיה שם לתלמידו של אורלנדו לאסוס. בחברתו, כך סבורים, ביקר בפריז, אבל בשנת 1574 היה שוב במילהאוזן, שם התגורר במשך ארבע שנים וערך, יחד עם יוהאן פון בורגק, מורו הראשון, קובץ של שירי קודש בשם "קרפונדיה סאקרה הלמבולדי" (1577). זמן קצר אחר כך השיג מינוי כמוזיקאי בביתו של יאקוב פוגר, בנקאי מאאוגסבורג.
בשנת 1583 התמנה לעוזר מנצח ובשנת 1599 למנצח בקניגסברג אצל גאורג פרידריך מרגראבה מברנדנבורג-אנסבאך, האדמיניסטרטור של פרוסיה. בשנת 1608 זימן אותו הנסיך-הבוחר יואכים פרידריך לברלין כמנצח ראשי, אבל במשרה זו כיהן רק שלוש שנים, עד מותו בקניגסברג בשנת 1611.
כל יצירותיו של אקארד ווקאליות - שירים, קנטטות וכוראלים לארבעה או חמישה קולות ולעיתים אפילו שבעה, שמונה ועד תשעה קולות. המבנה הפוליפוני שלהם הוא מעשה אמנות מפליא ועדיין מעורר את התפעלות המוזיקאים. עם זאת, יצירותיו חדורות רגש דתי אמיתי. המוזיקה שלו למילים של מרטין לותר, Ein feste Burg ist unser Gott ("מבצר עוז הוא אלוהינו") עודנה מקובלת על הגרמנים כהמנון הלאומי המייצג שלהם.
אקארד והאסכולה שלו קשורים לאין הפרד עם תולדות הרפורמציה. רבים מקבצי השירים של אקארד אבדו.

לקריאה נוספת

ברון ק. ג. א. פון וינטרפלד, "השירה הכנסייתית האוונגלית" Baron K. G. A. von Winterfeld, Der Evangelische Kirchengesang (1843).
האצטדיון האייקוני לוסייל

מבנה

מבנה האצטדיון מתוכנן להיות עגול כמעט לגמרי, והוא יחולק לשתי טבעות מושבים, בתכולה כוללת של 86,250 מושבים. האצטדיון יוקף מבחוץ בבריכת השתקפות, שמעליה יעברו שישה גשרים. את התעלה והאצטדיון יקיפו מגרשי חנייה ורחבה להולכי רגל שמובילה למערך בניינים המשמשים את האצטדיון, שיכלול בתוכו בית מלון ואת משרדי האצטדיון. גג האצטדיון יהיה בעל צורת אוכף, ובעל יכולת לפתיחה וסגירה מלאה בהתאם לתנאי האקלים. העבודות להקמת האצטדיון החלו באפריל 2017.
לאחר גביע העולם מספר מקומות הישיבה באצטדיון יוקטן לכ-20,000 מושבים.
כיכר הרפובליקה

כיכר הרפובליקה (בצרפתית: Place de la République) היא כיכר עירונית בפריז שבצרפת, בגבול הרובע השלישי, העשירי והאחד עשר של פריז. הכיכר נקראת על שם הרפובליקה הצרפתית, ובמרכזה עומד פסל גדול המוקדש למריאן.

היסטוריה

הכיכר נמצאת במקום שבו עמד מבצר הטמפל, מצודה גדולה על חומת שארל החמישי. בכיכר הוקמה בשנת 1811 מזרקה בשם "Château-d'Eau" ("טירת המים") שתוכננה בידי המעצב פייר סימון גיראר. הכיכר כפי שנראית היום קיבלה את צורתה בזמן הקיסרות השנייה כחלק מתוכנית אוסמן להתחדשות פריז בידי הברון ז'ורז'-אז'ן אוסמן. רוב התיאטראות שבשדרות דו-טמפל נהרסו בתוכנית זו.
האדריכל של פריז, גבריאל דוויו, הוסיף לכיכר מזרקה שנייה המקושטת באריות.
בשנת 1879, בתחרות לעיצוב פסל גדול שיוקדש לרפובליקה השלישית שרק הוכרזה, זכו "האחים מוריס" ועיצבו פסל מתאים לכיכר. שני טקסים לחנוכת הפסל התקיימו במקום, הראשון ב-14 ביולי 1880 עם גרסה של הפסל מגבס, והשני ב-14 ביולי 1883 עם גרסה סופית מברונזה שניצבת בכיכר עד היום. הפסל הוא של הדמות האלגורית המסמלת את הרפובליקה הצרפתית, מריאן.
מועדון ה-30

מועדון ה-30 או פורום G30 הוא ארגון בינלאומי של כלכלנים ואקדמאים בכירים הפועל במתכונת של צוות חשיבה. מטרת הפורום היא העמקת ההבנה של נושאים כלכליים ופיננסיים ובחינת ההשפעה של החלטות בנושאים האלו על הסקטורים הציבורי והפרטי.
שדה הקרח ואפטה

גאוגרפיה

שדה הקרח ממוקם בחלקו בשטח הפארק הלאומי באנף ובחלקו בשטח הפארק הלאומי יוהו. קרחונים רבים יוצאים משדה הקרח ובהם: ולטשר, בואו, וקרחון פיטו. מימי הקרחון הנמסים מזינים את הנהרות קיקינג הורס ובואו, וכן נחלים קטנים רבים ואגמים רבים.
שדה הקרח ואפטה הוא שדה הקרח הנחקר ביותר בהרי הרוקי בקנדה. מן המחקרים ניתן לראות את התכווצות שדה הקרח, והקרחונים סביבו, בייחוד קרחון פיטו (שהתקצר וכן אבן מעוביו).
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שטחו של שדה הקרח היה כ-80 קמ"ר.

ניתן להגיע לשדה הקרח בטיפוס הן בחודשי הקיץ והן בחודשי החורף. מטיילים נוהגים לחצות את שדה הקרח, ולשלב את מסלול החציה עם חציית שדה הקרח ואפוטיק הנמצא מדרום לו.

מקור השם

שם שדה הקרח "ואפטה" הוא בשפת הקרי ומשמעו "מים זורמים", וזאת בהתייחס למפלי טאקאקו שמקור מימיהם בשדה הקרח.
שטח פנים סגולי

שטח פנים סגולי הוא שטח פנים ליחידת מסה, או ליחידת נפח, של חומר. המונח משמש בעיקר לתיאור אבקות וחומרים ספוגיים. שטח הפנים הסגולי של חומר קובע עד כמה החומר חשוף לסביבתו, ולכן קובע עד כמה החומר יגיב עם גזים או נוזלים עימם הוא בא במגע. לדוגמה, חומר עם שטח פנים סגולי גבוה יספח אליו בקלות מים או חמצן. חומר שבבסיסו הוא דליק, יהיה דליק בהרבה עם שטח פנים גבוה.
עבור חומר עם חלקיקים בצורה כלשהי קבועה, שטח הפנים הסגולי גדל ביחס הופכי לגודל החלקיקים. לדוגמה אם החומר מורכב מחלקיקים כדוריים זהים, הקטנת הרדיוס פי שניים תגדיל את שטח הפנים הסגולי פי שניים.

שיטות מדידה

קיימות מספר שיטות מדידה לשטח פנים סגולי, אולם לא קיימת שיטה ישירה המתאימה לכל חומר.

ספיחת חנקן

אחת השיטות הנפוצות מסתמכת על ספיחת גז חנקן, תוך שימוש בחומר שהינו נקי מחנקן והנחה של כמות החנקן ליחידת שטח הנספחת לחומר.
מחם

פתרון להשבתה פתאומית של מחם

פעולת המחם מווסתת על ידי תרמוסטט אשר מונע קצרים  חשמליים במכשיר. עקב נוכחות מים במכשיר ומיקומו בסביבה לחה (כגון מטבח), עלול המחם לסבול מרגישות לתקלות. עקב כך בכל מחם קיים תרמוסטט אשר ביכולתו להשבית את המכשיר. לרוב ימוקם כפתור התרמוסטט בתחתית המכשיר. התקלה הנפוצה ביותר במיחמים היא קפיצת התרמוסטט, אשר ניתנת לתיקון פשוט בעזרת החזרת הזיז הקטן למקומו. יש לציין שלא בכל מחם קיים תרמוסטט בעל זיז פלסטיק.
טעות נפוצה נוספת היא הדלקת המחם ללא מים. פעולה זו עלולה לגרום לתקלה חמורה במכשיר, ואף להריסתו. זאת מפני שהמחם בנוי כך שהוא "מזהה" מתי המים רותחים ולכן יכול להפסיק את פעולת גוף החימום. ללא מים עלול גוף החימום לשרוף את המחם ולהשביתו כליל.
אברהם הלקין

פרופ' אברהם שלמה הלקין (Abraham S. Halkin;‏ 12 ביוני 1903,‏ פלך מוגילב, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – 9 במרץ 1990, י"ב באדר תש"ן, ירושלים) היה היסטוריון יהודי אמריקאי וישראלי, חוקר תולדות יהדות ספרד בימי הביניים.

קורות חיים

נולד להלל הלקין בפלך מוגילב (רוסיה הלבנה), בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. בשנת 1914, בעודו נער, היגר עם משפחתו לארצות הברית. התחנך בבית ספר ציבורי בניו יורק, ולאחר מכן למד לתואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטת קולומביה.
נישא לשולמית, בתו של מאיר בר-אילן. התגורר בניו יורק.
בשנת 1930 החל ללמד בבית המדרש לרבנים באמריקה, והיה חבר סגל בו עד לפרישתו לגמלאות ב-1977. היה מופקד על הקתדרה על-שם סטיוארט רוזנברג (Stuart E. Rosenberg). בנוסף, בין השנים 1938–1970, היה פרופסור ללימודים עבריים בסיטי קולג' של ניו יורק. עם פרישתו ב-1977 עלה לישראל.
הלקין חקר את תולדותיהם ופועלם של חכמי ספרד בימי הביניים ובראשם הרמב"ם. ערך, תרגם וההדיר את ספריהם של המשוררים והפילוסופים משה אבן עזרא ויוסף אבן עקנין. במחקריו התייחס זם לנושא השומרונים, בין היתר למקור תרי"ג מצוות אצל אהרן בן מניר בהקשר לרמב"ם.
השתתף בכתיבת ערכים באנציקלופדיה העברית בתחום התמחותו, ובין השאר כתב את הערך על משפחת אבן תיבון. סייע לגיסו פרופ' שאול ליברמן בתרגום המילים הערביות בפירושו לתוספתא, והוא אף מודה לו על כך.
הלקין מת בירושלים כתוצאה מדלקת ריאות, בגיל 86.
אחיו הוא הסופר והחוקר שמעון הלקין. להלקין שני ילדים: בת, מרים, ובן, הסופר והמתרגם הלל הלקין.
החזית הבלארוסית השלישית

היסטוריה

ב-24 באפריל 1944 שונה שמה של החזית המערבית לחזית הבלארוסית השלישית, ולמפקדה מונה איוואן צ'רניאחובסקי.
החזית השתתפה במבצע בגרטיון ובקרב על ממל, ובחורף 1945 השתתפה בקרבות בפרוסיה המזרחית שבמהלכם נהרג איוואן צ'רניאחובסקי, והוחלף על ידי אלכסנדר ואסילבסקי.
ב-15 באוגוסט 1945, הפכה החזית לפיקוד בלארוס.
רועי קליין

חייו ומותו

רועי קליין גדל ברעננה ולמד בבית הספר היסודי יבנה, בחטיבת הביניים של ישיבת בני עקיבא ובבית הספר התיכון אמי"ת גוש דן, ולאחר מכן במכינה הקדם צבאית "בני דוד" שבעלי. למד הנדסת תעשייה וניהול במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון וסיים בהצטיינות. נישא לשרה, ולזוג נולדו שני ילדים, גר עם משפחתו בשכונת היובל שבעלי.
בשנת 1993 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים והתקבל לפלוגת העורב החטיבתית. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. במהלך המסלול הוקמה יחידת אגוז והצוות בו שירת הועבר אליה והשלים בה את מסלול הלוחם. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד צוות ביחידה. קליין השתחרר מצה"ל ופנה ללימודים בבית המדרש לבוגרי צבא בעלי והמשיך בלימודים אקדמיים באריאל. בהמשך שב לשירות קבע ושימש כמפקד פלוגה ביחידת אגוז. בשנת 2001 קיבל ציון לשבח מאלוף פיקוד המרכז על תפקודו במארב ליד שכם שבו הרג הכוח שבפיקודו חמישה מחבלים פלסטינים. לאחר מכן מונה לתפקיד סמג"ד של גדוד 51 מחטיבת גולני.
בתפקיד זה לחם קליין במלחמת לבנון השנייה. במהלך הקרב בבינת ג'בייל נזרק רימון יד לעבר הכוח שעליו פיקד. קליין זינק על הרימון, עצר בגופו את הפיצוץ ונהרג. במעשהו הציל את חיי יתר החיילים ששהו בסמוך. חייליו סיפרו כי בעודו גוסס מפצעיו, דיווח בקשר על מותו, זעק "שמע ישראל" ומסר לסרן איתמר כץ, אשר לקח את הפיקוד על הכוח, את מכשיר הקשר המוצפן ("ורד הרים") שברשותו. בעקבות מעשיו הוענק לו עיטור העוז. העיטור הוענק ב-2 בספטמבר 2007 בטקס בהיכל התרבות בתל אביב. את האות קיבלו בשמו אביו ואלמנתו של קליין.
רועי קליין התגורר בשכונת היובל בעלי, שבשנת 2009 הורה בג"ץ למנהל האזרחי לבחון מחדש את מעמדה בעקבות חשד לזכות פלסטינית באדמות עליהן נבנתה. נסיבות מותו, כמו גם נסיבות מותו של תושב השכונה רס"ן אלירז פרץ, שימשו במאבק ציבורי שהתנהל למניעת הריסת בתי האלמנות והיתומים. ב-2011 התחייב ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו שבתיהם לא יהרסו, והמנהל האזרחי החליט להותיר את השכונה על כנה.
באפריל 2016 אלמנתו שרה קליין, נישאה לרב יגאל לוינשטיין, שהיה מורה שלו.
מבצע פתית זהב

מבצע פתית זהב (באנגלית: Operation Goldflake) היה השם שניתן למבצע העברת הגיס הקנדי ה-1 מחזית איטליה אל חזית מערב אירופה באביב 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה.

רקע

הארמייה הקנדית הראשונה הוקמה בבריטניה ב-1942, לאחר שכוחות קנדיים רבים הגיעו אליה. הגיס הקנדי ה-1 הופרד מהארמייה ביולי 1943. הוא לחם באיטליה עם הארמייה השמינית הבריטית מאז פלישת בעלות הברית אליה בספטמבר 1943. יתר כוחות הארמייה, שהורכבו בעיקר מהגיס הקנדי ה-2 לחמו בצפון מערב אירופה ממועד הפלישה לנורמנדי ואילך. בתחילת 1945 הוחלט להעביר מהזירה האיטלקית לזירת צפון מערב אירופה את הגיס ה-1 וכן את הדיוויזיה הבריטית ה-5, ולצרף את הגיס ה-1 אל הארמייה הקנדית הראשונה.

המבצע

העברת הכוחות החלה בשלהי פברואר 1945. פעולות תכנון וארגון מרובות נדרשו שכן היחידות שנועדו להעברה היו פזורות באיטליה. היחידות הפליגו מנמלי ליבורנו ונאפולי אל נמל מרסיי שבצרפת, הפלגה שארכה כיומיים. לאחר מכן נעו היחידות בדרך היבשה צפונה לאורך מרחק של כ-1,100 קילומטר, במסע שארך כחמישה ימים. בכל יום יצאו לדרכם מאיטליה לצרפת כ-3,700 חיילים, 40 טנקים ו-650 כלי רכב אחרים. בסך הכל הועברו במהלך המבצע לצפון מערב אירופה למעלה מ-60 אלף חיילים. המבצע הסתיים בסוף חודש אפריל.
מבצע ההעברה היה חייב להיערך בחשאיות ותוך פעולות הסוואה והטעייה, על מנת למנוע ככל האפשר מן הכוחות הגרמנים בחזית האיטלקית לעמוד על יציאת הכוחות המועברים ממנה וכדי להפחית את הסכנה שהשיירות הנעות אל הנמלים והמפליגות בים התיכון יותקפו. מבצע הטעייה בשם פן-נייף (Penknife) הופעל במקביל להעברה. יחידה קנדית מיוחדת הוקמה לצורך ניהול ההטעייה. אנשיה נעו באזורים שבהם היו הקנדים אמורים להימצא באיטליה ותלו שלטי כיוון מדומים של יחידות. בסיסי נופש ובתי חולים קנדיים באיטליה המשיכו לפעול. ביטאון הכוחות הקנדים באירופה, The Maple Leaf, הוסיף להתפרסם ברומא עד מחצית חודש מרץ. חיל הקשר המלכותי הקנדי המשיך לקיים באיטליה שידורי רדיו מדומים סדירים. הצלחת ההונאה שבשידורים אלו השתקפה בין היתר בעובדה שהגרמנים הוסיפו לנסות לשבש אותם.
מסמכים גרמנים שנתפסו לאחר המלחמה לימדו כי פעולות ההסוואה וההטעיה נחלו הצלחה. במפות הגרמניות סומנו היחידות הקנדיות כשוהות ברחבי איטליה עד שלהי חודש מרץ. רק במחצית חודש אפריל נעלמו סימוני היחידות הקנדיות מהמפות הגרמניות של החזית האיטלקית. ב-3 באפריל דיווח עיתונאי קנדי כי הכוחות הקנדיים באירופה התאחדו. פיקוד בעלות הברית התיר לפרסם הודעה רשמית על כך רק ב-20 באפריל. הצנזורה התירה לפרסם את הידיעה לציבור הקנדי רק ב-23 באפריל.
הגיס הקנדי ה-1 השתתף בשחרור הולנד באביב 1945. ב-6 במאי קיבל מפקדו, גנרל צ'ארלס פולקס, את כניעת הכוחות הגרמנים בהולנד.
בדיקת ABR

בדיקת ABR (באנגלית: Auditory Brainstem Response audiometry; בעברית: רישום פוטנציאלים מעוררים מעצב השמע וגזע המח), היא בדיקה להערכת פעילות מערכת השמיעה על ידי מדידת אותות חשמליים בגזע המוח כתגובה לגירוי קול. הרישום מתבצע בעזרת אלקטרודות חיצוניות המודבקות למצח ולתנוך אוזן הנבדקים. מתקבל גרף של כמה גלים. הגל הראשון מקורו בעצב השמע, והגלים הנוספים מקורם בנקודות שונות בגזע המוח. מעבר להופעת הגלים נבדק גם חביון הגלים (הזמן עד להופעת הגל) וזמן המעבר בגזע המוח בשתי האוזניים.
מכיוון שהבדיקה אינה דורשת שיתוף פעולה של הנבדקים היא יעילה במיוחד לאבחון בעיות שמיעה כבר בשלבים המוקדמים של התפתחות תינוקות. לעיתים, הבדיקה נעשית תחת סדציה (טשטוש).
קיימת מחלוקת בספרות מי הם החוקרים אשר פיתחו את שיטת הבדיקה. צוות אחד מארצות הברית, בראשות ג'וואט ווילסטון, בשנת 1971, אשר קרא לבדיקה BERA, או צוות שני מהאוניברסיטה העברית, בראשותו של פרופ' חיים סומר, אשר קרא לבדיקה ABR.
מלבד השימוש בבדיקת ABR לצורך אבחנה שמיעתית, היא עוזרת באבחנת מצבים נוירולוגים שונים (כגון גידולים) וכן לקביעת מוות מוחי.
ביל הקטן

עלילה

בכל פרק, ביל הקטן חוקר את חיי היומיום באמצעות הדמיון שלו ובסוף כל פרק הוא מספר לצופים מה הוא למד באותו היום.
טל רז (איש עסקים)

טל רז (נולד ב-15 בנובמבר 1961 בבת ים) הוא מנהל הכספים של קבוצת "שיכון ובינוי".

ביוגרפיה

טל רז נולד בבת ים לעזריאל וברוריה פרץ. כשהיה בן 12 עברה המשפחה להתגורר ברעננה. את לימודי התיכון עשה בתיכון אוסטרובסקי בעיר. בשנת 1979 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל ובחיל רפואה.
שהה 10 שנים בארצות הברית, במהלכן קיבל תואר ראשון בחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY). חזר לישראל ועבד במשרד רואי החשבון "דלויט". עבר לחברת הזנק בתחום הבינה המלאכותית.
בין השנים 1997-2002 שימש סמנכ"ל כספים ולאחר מכן מנכ"ל ונשיא של חברת האחזקות "אלביט". בניהולו השקיעה החברה בחברות ההזנק פיץ' והיינקס, שמכירתן הניבה לחברה רווחים גדולים, ונמנתה עם מייסדי חברת פרטנר תקשורת, שבה כיהן כדירקטור. עם המיזוג של אלביט ואלרון מונה לסמנכ"ל הכספים של אלרון (2002-2005). עם רכישת "סלקום" על ידי IDB מונה לסמנכ"ל הכספים של "סלקום" (2005-2009). לאחר מכן מונה למנכ"ל בית ההשקעות "כלל פיננסים" (2009-2011). בשנת 2011 מונה למנכ"ל "מעריב החזקות".
בשנת 2013 מונה רז ל-CFO, מנהל הכספים הראשי של קבוצת הנדל"ן, התשתיות האנרגיה המתחדשת והמים הגלובלית "שיכון ובינוי". 
טל בזוגיות ואב לחמישה ילדים.
הר הטייסים

גלעד לחללי חיל האוויר

בראש ההר נמצא גלעד לחללי חיל האוויר הישראלי והמקום הוא אתר ההנצחה המרכזי של חיל האוויר. הגלעד הוקם מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות. הוא בנוי מאבן ירושלמית ובחלקו העליון מנוע מטוס הרוס עם מדחף מעוקם. שרידים אלו הם של מטוס תובלה קל חד מנועי מסוג "נורסמן" שהתפוצץ והתרסק על פסגת דיר עמר, היום הר איתנים הסמוך, ב-10 במאי 1948. המטוס נשלח למשימת הפצצה מן האוויר כסיוע אווירי בכיבוש הכפר בית מחסיר (היום בית מאיר) על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח. הלחימה הייתה במסגרת מבצע מכבי לכיבוש פרוזדור ירושלים. מטוס הנורסמן נשא פצצה ניסיונית חדשה – חבית נפץ במשקל 200 קילוגרמים. צוות המטוס כלל את שני הטייסים יריב שיינבוים ודניאל בוקשטיין, את האלחוטן/צלם אווירי שלמה כהן ושלושה מומחי חימוש, שלמה רוטשטיין, יצחק שקלנביץ וצבי שוסטרמן - כולם נהרגו. נסיבות נפילתו של המטוס עלומות עד עצם היום הזה; שברי המטוס נמצאו בנחל כסלון הסמוך רק לאחר כיבוש האזור ופריצת הדרך לירושלים בספטמבר 1948. עצמותיהם של הנופלים, שנטמנו על ידי הערבים בבאר בכפר הסמוך, לוקטו והובאו לקבורה בקבר אחים בקריית ענבים. מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות הועברו מנוע המטוס ומדחפו לראש ההר ונקבעו כגלעד. אנדרטה נוספת לצוות מטוס זה ועליה חלק ממנוע המטוס נמצאת במושב גבעת יערים הסמוך.
החל משנות ה-50 הפך הגלעד למקום התכנסות לאנשי חיל האוויר ולמשפחות השכולות לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. בשנת 1999 הוקמו בחורשה סמוך לגלעד עמודי זיכרון בהם מונצחים שמות חללי חיל האוויר מהקמתו ועד היום. 
מדי שנה במהלך יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מתכנסים בהר הטייסים נציגי פיקוד החיל, נספחי חילות האוויר הזרים והמשפחות השכולות, לטקס הזיכרון המרכזי של החיל. בטקס זה מתקיים מנהג ייחודי כאשר בו ברגע שנשמעת הצפירה בשעה 11:00 בבוקר, חולף מעל ההר מבנה של מטוסים או מסוקים, כאשר אחד מהרביעייה נפרד מחבריו והשלושה ממשיכים ב"מבנה חסר" לציון זכרם של הנופלים. בנוסף, בסופו של שלב ה״מכין״ בקורס הטיס, עולים פרחי הטיס החדשים במסע לפסגת ההר ושם מתקיים טקס לציון סוף השלב.