google/wiki40b huggingface dataset:
תחרות הערבזיון

היסטוריה

התוכנית החלה את שידוריה בשנת 2000 כשברשות השידור-הטלוויזיה בערבית הרגישו שיש צורך להראות את החלק המוזיקלי של המגזר הערבי. ואז החליטה רשות השידור להגיש הצעה לחברות ההפקה במגזר הערבי להפקת התחרות.
עם עליית ההצעה הגישה חברת אקסטא טופ את מועמדותה להפקת ארבע תוכנית קדם ותוכנית הגמר, ומאז החברה היא שמפיקה את התוכנית עבור ערוץ 33.

אופי התחרות

בכל פעם נרשמים לתחרות 100 בחורים ובחורות; בהמשך, הם נבחנים בבוחני מוזיקה, ונבחרים 11 מתמודדים שישירו בערבזיון, ורק אחד מהם יזכה בתואר "כוכב הערבזיון".
האופי של הערבזיון הוא כמו האופי בקדם-אירוויזיון אשר משודר בערוץ הראשון, אך מעמדו של הזוכה שונה. הזוכה בערבזיון יטוס למרוקו לפסטיבל זמר גדול שייערך שם.

שידורים בהפרדה גבוהה HD

החל משנת 2011 הערבזיון משודר באיכות HD (איכות שידור בהפרדה גבוהה). התחרות משודרת בערוץ 33 וגם בערוץ ה-HD של הערוץ הראשון, באפיק 511. זו הפעם הראשונה שתוכנית מהפקת ערוץ 33 בערבית משודרת באיכות HD.
מקרון 1

יצירת הסדרה

הסדרה הייתה במקורה הכלאה בין שתי סדרות אנימה יפניות - "גושוֹגוּן" (יפנית: 戦国魔神ゴーショーグン) אשר נוצרה ב-1981, ו-"אקו דאי סקוסן סרונגל" (יפנית: 亜空大作戦スラングル) אשר נוצרה ב-1983. הזכויות לשתי הסדרות נרכשו על ידי חיים סבן, ובעקבות כך נערכו מחדש ואוחדו במטרה להתאימן לקהל המערבי. בסדרה המשולבת הופקו כ-26 פרקים. פסקול הסדרה הופק על ידי חיים סבן ושוקי לוי. את שיר הפתיחה בדיבוב לעברית ביצעו מוטי דיכנה וסימה עמיאל. את הפקת הגרסה העברית ביצעו סרטי רז בע"מ.

תקציר העלילה

בתחילת המאה ה-21, נוחת בסיביר מטאור. אביו של דני חוקר את המטאור ומגלה כי יש לו תכונות של טלפורטציה וכי הוא קשור לידע ולכוח של היקום כולו. הוא וד"ר שרן בונים את בסיס מקרון 1 - ספינה ענקית המסוגלת לבצע טלמעתק ולהגיע לכל מקום בעולם ואת הרובוט מקסטר 1. בתחילת המאה ה-26 טייס הניסוי דייוויד גלן מכדור הארץ מבצע ניסיון "טלמעתק" בחלליתו. הניסיון נכשל ודייוויד גלן מוצא את עצמו ביקום מקביל. היקום המקביל סובל ממלחמה מתמשכת שעורר ארגון גריפ המונהג בידי חשבז העושה שימוש במחשב העל "אוריון". ניסיון הטלמעתק גורם לקרע במרקם החלל ומאפשר לחשבז להגיע אל כדור הארץ. ארגון גריפ מנסה להשיג את טכנולוגיית הטלמעתק ואביו של דני מתאבד כדי למנוע זאת. דני שהתייתם זה מכבר מאימו נותר לבדו וד"ר שרן לוקח אותו תחת חסותו. חשבז מנצל את ההזדמנות כדי לנסות להשתלט עליו, אך נתקל בהתנגדות מצד ד"ר שרן וצוות הטייסים שלו: סקוט, נלי וג'ייסון הנמצאים בבסיס מקרון. הצוות נלחם בכוחותיו של חשבז על ידי רובוט לוחם ענק בשם "מקסטר 1", בעזרתו של דני, בנו הגאון של בונה בסיס מקרון.

מדיות שונות

ב-1987 כתבה הסופרת נירה רוסו ספר לילדים ולנוער הנקרא "מקרון 1 נגד חשבז והשלדונים" בהוצאת במודן הוצאה לאור.
נשר (מטוס)

היסטוריה

ב-3 ביוני 1967, ימים אחדים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים הכריז נשיא צרפת, שארל דה גול, על אמברגו על יצוא נשק לישראל. תוצאה עיקרית של אמברגו זה הייתה מניעת העברתם לישראל של 50 מטוסים מדגם מיראז' 5 שהוזמנו על ידי חיל האוויר ושישראל הייתה שותפה לפיתוחו.
מדינת ישראל הצליחה להשיג מודיעין טכנולוגי אודות תוכניות המיראז' 5 והחלה לייצר בתעשייה האווירית העתק שלו שזכה לשם "נשר" והיה מטוס הקרב הראשון שיוצר בישראל. הסיפור המלא מאחורי פרשה זו לא נודע עד היום, אך פרשנים סבורים כי מרסל דאסו ("בלוך" לשעבר) עצמו (שהיה יהודי ניצול השואה) סייע לכך, תוך עצימת עין מצד הממשל הצרפתי. בתעשייה האווירית נודע הפרויקט בשם הקוד "אגף להב", ובראשו עמד משה קרת. פורסם כי מהנדס שווייצרי, אלפרד פראונקנכט גנב 10 טונות שרטוטים שהכילו את מרבית שרטוטי המטוס בהיותו עובד בכיר בחברת "סנקמה" השווייצרית יצרנית המנוע "אטאר 9" למיראז'. הוא ישב במאסר 18 חודשים בגין חלקו בפרשה. בשנת 1969 הוחל בהקמת קו היצור של מטוסי המיראז' 5. רוב הציוד לקו היצור הגיע בתור חלקי חילוף, עליהם לא חל האמברגו. מדובר בחלקים של כ-50 מטוסי מיראז 5 דו-מושבי.
ה"נשר" כולל כמה התקנים אלקטרוניים מתוצרת ישראל, מושב מפלט "0-0" מתוצרת מרטין בייקר והתקנים לנשיאת חימוש מגוון יותר, כטיל אוויר-אוויר הישראלי שפריר 2 וטיל אוויר-אוויר AIM-9D סיידוויינדר. מכל דלק נוסף של 500 ליטר איפשר ל"נשר" שהייה ממושכת יותר באוויר וטווח פעולה ארוך יותר מאלה של קודמו, מיראז' 3, אך עשה אותו כבד יותר. 
הנשר שירת בחיל האוויר החל משנת 1972, ועד מלחמת יום הכיפורים הצטיידו בו ארבע טייסות: 101, 113, 117 ו-144. ב-8 בינואר 1973 זכה המטוס להפלה ראשונה של שני מטוסי מיג 21 סוריים, באמצעות טילי AIM-9D. המטוס זכה להצלחה רבה במלחמת יום הכיפורים: באמצעותו הופלו 111 מטוסי אויב במלחמה (ו-115 הפלות לאורך כל תקופת השירות), לעומת אובדן 5 מטוסים (3 הופלו).
בקיץ 1976 הועברו כל מטוסי ה"נשר" שנותרו לטייסת 253, וב-1978 החלו לצאת בהדרגה מהשירות בחיל האוויר הישראלי. 
בסה"כ נבנו 61 מטוסי נשר, מתוכם 10 דו-מושביים. 39 מאלו שופצו ונמכרו לחיל האוויר הארגנטינאי בשנים 1978–1982, שם כונו "Dagger" (פגיון) ונטלו חלק במלחמת פוקלנד, שבה הופלו 11 מהם. המטוסים הנותרים שודרגו לגרסה שנקראה Finger והמשיכו לשרת בחיל האוויר הארגנטינאי.
על בסיס ה"נשר" פותח בישראל מטוס ה"כפיר". מבנהו האווירודינמי והמכני אופייני ל"הוריו" - המיראז' והנשר, אולם גופו גדול יותר ומאפשר את הנעתו במנוע אמריקאי מתקדם מדגם J79 של ג'נרל אלקטריק, שנבנה ברישיון בישראל.
באפין (אי)

גאוגרפיה

העיר איקאלואיט, עיר הבירה של טריטוריית נונאווט ממוקמת בחופו הדרום מזרחי של האי. עד 1987 נקראה העיר בשם פרובישר ביי, כשמו של המפרץ שלחופו היא יושבת (מפרץ פרובישר). מדרום לאי משתרע מצר הדסון שמפריד אותו מקוויבק ומהיבשת. ממזרח לאי נמצאים מפרץ באפין ומצר דייוויס שמעבר להם נמצאת גרינלנד. גופי המים-אגן פוקס (Foxe Basin), מפרץ בות'יה (Gulf of Boothia) ומצר לנקסטר (Lancaster Sound) מפרידים את האי משאר הארכיפלג מצפון וממערב. הרי באפין נמתחים לאורך החוף הצפון-מזרחי של האי, והם מהווים חלק מרכס הקורדילרה הארקטית. הפסגה הגבוהה ביותר באי היא הר אודין (Mount Odin) שגובהה הוא 2,143 מטרים. פסגה נוספת היא הר אסגרד (Mount Asgard) שממוקמת בשטח הפארק הלאומי אויוטוק (Auyuittuq National Park) וגובהה 2,011 מטרים. בחלק הדרום-מרכזי של האי נמצאים שני אגמים גדולים: אגם נטילינג (Nettilling Lake) ששטחו הוא 5,066 קמ"ר ואגם אמג'ואק (Amadjuak Lake) הנמצא דרומה יותר. כיפת הקרח בארנס (Barnes Ice Cap) היא החלק המרכזי באי, אך מאז תחילת שנות ה-60 נראה כי כיפת קרח זו נמצאת בנסיגה.

אוכלוסייה ומנהל

מבחינה מנהלתית האי באפין מהווה חלק ממחוז קיקיקטאלוק (Qikiqtaaluk) שבטריטוריית נונאווט. רוב 11,000 התושבים מתגוררים בעיר איקאלואיט, שבה למעלה מ-6000 תושבים. ערים נוספות על האי הן פנגנירטונג (Pangnirtung) ופונד אינלט (Pond Inlet) שבכל אחת מהן מתגוררים יותר מאלף איש. ביתר יישובי האי מתגוררות קהילות קטנות יותר (פחות מאלף תושבים בכל אחד).

אקלים

האי באפין, כמו רובה של קנדה המזרחית, נמצא בנתיב זרימת האוויר הצפוני, ומזג האוויר קר מאוד במשך כל השנה. החורף ארוך מאוד, קר וערפילי, והקיץ מעונן. הפשרת האביב מגיעה מאוחר יחסית לאורך הגאוגרפי: בסביבות תחילת יוני באיקאלואיט שבדרום-מזרחו של האי, ובאמצע יולי בחופיו הצפוניים. שלג, לעיתים כבד, יורד משך כל השנה, אולם הוא פחות נפוץ ביולי ובתחילת אוגוסט. הטמפרטורה השנתית הממוצעת באיקאלואיט היא −8.5 °C (לשם ההשוואה ברייקיאוויק בירת איסלנד שנמצאת על אותו קו רוחב הטמפרטורה הממוצעת היא 5 °C). ים קרח מקיף את האי במשך מרבית השנה. עד לאחרונה הוא היה נסוג לחלוטין מהחופים הצפוניים רק בתקופות קצרות ובלתי צפויות באוגוסט. כיום הים נקי לחלוטין מקרח באזור איקאלואיט מאמצע או סוף חודש יוני עד לסוף חודש ספטמבר. רובו של האי באפין נמצא מצפון לחוג הארקטי. בכל היישובים הנמצאים מצפון לפנגנירטונג (Pangnirtung) מתרחשת התופעה של שמש חצות בקיץ ולילות קוטב בחורף. לדוגמה ביישוב המזרחי קלייד ריוור (Clyde River) השמש זורחת ברציפות במשך חודשיים וחצי מה-14 במאי עד ה-28 ביולי. בנוסף, לאורך תקופה ארוכה, בין ה-26 באפריל ועד ה-16 באוגוסט, החלק החשוך של היממה הוא למעשה דמדומים ולא חושך של ממש. בחורף השמש שוקעת ב-22 בנובמבר ולא זורחת עד ה-19 בינואר.
כבש (מישור משופע)

כֶּבֶשׁ או רמפה (מאנגלית: Ramp) הוא מדרון משופע המשמש כאמצעי מעבר ממפלס אחד למשנהו.
בניגוד למדרגות, אמצעי זה שמיש לאנשים הדוחפים עגלות ורוכבים על כלי תחבורה קלים כמו אופניים. כאשר הכבש עומד בדרישות מסוימות, הוא נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים.
כבש שאינו נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים עשוי לתפוס שטח רצפה דומה לזה של גרם מדרגות או להשתלב בקלות בגרם מדרגות כזה. אולם כבש נגישות חייב להיות בשיפוע מרבי של שמונה מעלות, ולכן הוא מתפרש על שטח רצפה גדול בהרבה מזה של גרם מדרגות. מעבר לכך, כבש כזה צריך להיות רחב דיו עבור כיסאות גלגלים, ואם הוא ארוך, הוא חייב לכלול מקומות בהם שני משתמשי כיסאות גלגלים יכולים לחלוף זה על פני זה ולשלב בתוכו משטחים ישרים בהם משתמשי כיסא גלגלים ידני יכולים לנוח.
בשל שטח הרצפה הגדול שתופס כבש הנגישות, בתוך בניינים ובמקומות רבים מחוצה להם אין לו מקום, ובמקומו מותקנים מעלית או מעלון. חסרונם של אלו על פני כבש הוא הצורך שלהם בתחזוקה שוטפת ואי-יכולתם לעבוד בהפסקות חשמל, ובחלק מהמקרים גם בשעות חירום.
יהושע פולק

ביוגרפיה

נולד באוראדיה רומניה למשפחה שהשתייכה לחסידות ויז'ניץ. בשנת 1961 עלתה משפחתו לישראל. למד בישיבת פוניבז' לצעירים ובישיבת כנסת חזקיהו. 
התחתן בשנת תשל"א (1971). בשנת 1981 התמנה לממלא מקום ראש המועצה הדתית בירושלים וכיהן בה עד 2002. לאורך השנים השתייך פוליטית לסיעת שלומי אמונים שבתוך מפלגת אגודת ישראל.
בשנת 2003 הוצב במקום השני ברשימת יהדות התורה למועצת עיריית ירושלים. כיהן כסגן ראש העיר תחת אורי לופוליאנסקי, כיו"ר הוועדה לתכנון ובנייה בעיר. במקביל כיהן גם כגזבר עיריית ביתר עילית, תפקיד שבו כיהן עד שנת 2013.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה שובץ במקום ה-8, הלא-ריאלי, ברשימת יהדות התורה לכנסת. בעקבות התפטרותו של יעקב כהן ביולי 2008 במסגרת הסכם רוטציה ופטירתו של אברהם רביץ ב-26 בינואר 2009, נכנס פולק לכנסת, כשבועיים לפני הבחירות לכנסת השמונה עשרה. בתקופה קצרה זו הוא היה חבר בסיעת אגודת ישראל, שנוצרה בדצמבר 2008 עם פיצול סיעת יהדות התורה למרכיביה.
בבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2008 לא נכלל פולק ברשימת המועמדים למועצת העירייה. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה והתשע עשרה שובץ פולק במקום ה-11, הלא-ריאלי, ברשימת יהדות התורה לכנסת.
לקראת הבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2013 פרש פולק מסיעת שלומי אמונים והצטרף למפלגת בני תורה. הוא מונה מטעמה לחבר במועצה הדתית בירושלים ב-2014].
עמותת אלשוג'עאן לסוכרת נעורים

תחומי הפעילות של עמותת אלשוג'עאן

‏1. "מרפאות מתוקות" ביקורים בבתי חולים- במרפאות לסוכרת נעורים: ליווי הסוכרתיים במרפאות לסוכרת בבתי חולים – נציג סוכרתי מלווה את הסוכרתיים במרפאות הסוכרת בבתי חולים ועוקב אחרי הבדיקות שלהם.
‏2. מפגשי גיבוש ותמיכה‎ ‎לילדים ולהורים: מפגשי תמיכה והעלאת מודעות לסוכרתיים והוריהם- קבוצות תמיכה למשפחות שמתקשות לקבל את מחלת הסוכרת בתוך המשפחה מסיבות של בושה וחוסר מודעות.
‏3.‏ העלאת המודעות וקידום הבריאות: פרויקט שוטף למתן הרצאות בבתי ספר ובמוסדות ‏תרבותיים וחברתיים אחרים. המטרה היא העלאת המודעות של החברה עבור מתן הרצאות ‏בנושא סוכרת בכלל, סוכרת נעורים בפרט.
‏4. קייטנת הסוכר מתוק: קייטנה שנתית אשר תוקם למשך שבוע בחופשת הקיץ. מה שמאפיין את ‏הקייטנה הזאת שכל הילדים והמדריכים הם סוכרתיים "שוג'עאן", כולם עושים בדיקות סוכר ‏ומזריקים אינסולין ביחד.
‏5. המשטרה הסוכרתית: יחידה מובחרת המורכבת מארבעה שוטרים ושוטרות סוכרתיים. ‏יחידה זאת נקראת בשם "יחידת 7.3" לעקוב אחרי רמות הסוכר של הסוכרתיים.
‏6. כנס אלשוג'עאן לסוכרת נעורים: הכנס השנתי אשר יוקם בחודש המודעות הבינלאומי לסוכרת (חודש נובמבר) בהשתתפות כ -1000 אנשים מרחבי ארץ (80% משפחות סוכרתיים).
‏7. קבוצת כדורגל של אלשוג'עאן: העמותה דואגת לבריאותם של הילדים הסוכרתיים לכן היא מעודדת אותם לעשות ספורט ולא רק, אלא מאפשרת להם זאת. חשוב לציין שספורט =שליש מהטיפול של הסוכרתיים.
‏8. פעילויות מקומיות: העמותה פועלת ברחבי הארץ, ונותנת שירותים וכלים לקבלת הסוכרת ‏ולחיות חיים איכותיים, להיות מודעים לזכויות שלהם, להשתלב בחברה כדי לחיות חיים ‏איכותיים ומאוזנים.
‏9. פעילויות בינלאומיות: בנוסף לכל הפעילויות שהעמותה מקיימת בארץ, היא גם פועלת במדינות נוספות; בירדן ובגרמניה, לשם העלאת המודעות אצל הסוכרתיים וכן כדי לתת שירותים לסוכרתיים ברחבי העולם.
10. צמיד בכל יד: מוצר בלעדי לעמותת אלשוג'עאן, הנמכר באלפי יחידות ברחבי הארץ, לפיתוח ‏הפרויקטים של העמותה. הצמיד הוא מחזיר אור המפיץ תקווה לכל מי שלובש הצמיד ביד שלו.‏‎ ‎חורטים על הצמיד לוגו העמותה והמשפט "‏BE BRAVE‏, ‏NEVER GIVE UP".
ארתור גילברט

סר ארתור גילברט (באנגלית: Arthur Gilbert;‏ 1913 – 2001) היה מיליונר ופילנתרופ בריטי-אמריקאי ממוצא יהודי. תרומת אוסף האמנות שלו נחשבת לתרומה האמנות הבודדת הגדולה ביותר בעולם.

ביוגרפיה

גילברט נולד בלונדון בשנת 1913 בשם ארתור ברנשטיין, להוריו בלה ואליעזר ברנשטיין. גדל בשכונת גולדרס גרין בצפון לונדון, שבה הייתה אוכלוסייה יהודית גדולה. 
בשנת 1934 נישא לרוזלינד גילברט, מעצבת אופנה, ואימץ לעצמו את שם משפחתה. השניים הקימו עסק משגשג של שמלות ערב, ובתוך חמש-עשרה שנים צברו הון רב. בשנת 1949 עברה משפחת גילברט להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, בה נכנס גילברט לעסקי הנדל"ן והגדיל את ממונו. 
נפטר בשנת 2001 בקליפורניה, ארצות הברית.

פעילות פילנתרופית

לאחר שעבר לארצות הברית פנה גילברט לעסוק באספנות ונדבנות, והחל להעניק כספים לגופים ציבוריים שונים בארצות-הברית ובישראל. בין השאר, הקים את מרכז המוזיקה בלוס אנג'לס; כיהן כיו"ר הקרן של הטכניון האמריקאי; ובנה יחד עם רעייתו מעונות לסטודנטים לזכר הספורטאים הישראלים שנרצחו באולימפיאדת מינכן בשנת 1972. בשנותיו המאוחרות היה גילברט מעורב בהקמת הבניין לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית בירושלים.
גולת הכותרת של פעילותו הפילונטרופית הייתה הענקת אוסף חפצי הזהב והכסף שלו, שהוערך ביותר ממאתיים מיליון דולר, כמתנת המילניום לבריטניה. אוסף זה של אמנות דקורטיבית נקרא אוסף גילברט, הוא נחשב לגדול ביותר בעולם ומוצג בבית סומרסט בלונדון. על מעשהו זה קיבל גילברט מידי מלכת בריטניה את התואר "סר".
רבי שמעון חסידא

רבי שמעון חסידא היה אמורא בדור השני. אמרותיו נמסרו על ידי חכמים בבליים וארצישראליים, ועל כן יש שאמרו כי לא ניתן לקבוע האם היה בבלי או ארצישראלי, ויש שקבעו כי מקומו היה בארץ ישראל. התלמיד העיקרי שמסר שמועות משמו היה רב חנא בר ביזנא. 
קיימת מסורת, אשר הובאה בספר "שבילי דירושלים" מאת רבי יצחק חילו, שקברו מצוי במערה במרכז העיר סח'נין (לצד רבי יהושע דסכנין), וכך נוקטת כיום עמותת "אהלי צדיקים", אשר מציינת את יום העלייה לקברו בא' בתשרי.
ארנסט גרינפלד

הגנת גרינפלד

במהלך תחרות באד פיסטיאן 1922 הציג גרינפלד את התרומה החשובה ביותר שלו לתיאורית הפתיחות - הגנת גרינפלד. הוא נקט בפתיחה זו מול פרידריך זמיש בסיבוב השביעי; המשחק הסתיים בתיקו לאחר 22 מסעים. מאוחר יותר באותה שנה השתמש בפתיחה בהצלחה מול אלכסנדר אלכין בתחרות וינה. עם זאת, גרינפלד לא השתמש בפתיחה לעיתים קרובות.

מלחמת העולם השנייה ואחריה

בחודש מאי 1943 סיים גרינפלד במקום השני בתחרות פוזן (ניצח: פאול קרס), וניצח בתחרות וינה בדצמבר 1943.
לאחר המלחמה חלק את המקום 3–4 בתחרות וינה 1951 (תחרות לזכרו של קרל שלכטר, ניצח: משה צ'רניאק). גרינפלד קיבל דרגת רב אמן בשנת 1950. לקראת סוף שנות ה-50' מיעט לשחק והתרכז בספריית השחמט העניפה שמילאה את כל חדר המגורים בדירתו, בה חיו גם אשתו ובתו.
הוא מת מעודף משקל באפריל 1962.

סגנון משחקו

גרינפלד בנה את סגנונו על פי משחקיו של עקיבא רובינשטיין ופתח אך ורק ברגלי המלכה 1. ד4, בטענה שהוא לא עושה שגיאות במסעי הפתיחה. סגנונו שנמנע מהסתעפויות מסובכות ביחד עם נטייתו לסיים בתיקו את משחקיו לא היה מספיק טוב כדי להטריד את טובי השחמטאים בעולם. גרינפלד ייזכר בעיקר בשל יכולותיו ההגנתיות ויכולתו המעולה בשלב הפתיחה.

כתביו

גרינפלד כתב מאמרים רבים לבטאוני שחמט בכל רחבי אירופה. עוד לפני שמלאו לו 20 כתב מאמרים על הפתיחה הספרדית לבטאון המקומי בווינה, Wiener Schachzeitung, ובמהלך 40 השנים הבאות הוא כתב מאמרים רבים על תיאורית הפתיחות שהתפרסמו בעיקר בגרמניה, בבלגיה ובברית המועצות. גרינפלד התלוצץ כי הוא מעדיף לכתוב לשוק הבולגרי, משום ששם קיבל את התשלום במזון, ולא בכסף.
גרינפלד פרסם מספר ספרים שנמכרו היטב וכן תרם לספר התחרות של טפליצ'ה בשנת 1922. כמו כן כתב ספר על גמביט המלכה הנדחה (1924) וספר כללי על הפתיחות בשנת 1953.
אגדות המחר

עונה 1

אדון הזמן ריפ האנטר ערק משורות ארגון "אדוני הזמן" אחרי מות משפחתו בידי הכובש ונדל סאבאג'. בניסיון לעצור את סאבאג' ולהציל את משפחתו, נסע האנטר לעבר וגייס צוות הכולל את ריי פאלמר/אטום, שרה לאנס/הקנרית הלבנה, הצמד ד"ר מרטין שטיין וג'פרסון "ג'קס" ג'קסון ההופכים לגיבור-העל פיירסטורם, מיק רורי/גל חום, לאונרד סנארט/קפטן קור, קנדה סונדרס/הוקגירל וקרטר הול/הוקמן.
אדוני הזמן מגבים את פעילויותיו של סאבאג', משום שהוא ימנע פלישת חוצנים בעתיד, ולכן ריפ והצוות נאבקים לבדם בסאבאג'.
בסוף העונה, אדוני הזמן מושמדים והצוות הורג את סאבאג'. הוקגירל והוקמן עוזבים את הצוות.

עונה 2

חברת הצדק של אמריקה מצטרפת לאגדות, יחד עם ד"ר נייט הייווד (מיסטר סטיל), ואמאיה ג'יווה (ויקסן). הם נלחמים בדמיאן דארק, איאוברד תון ומלקולם מרלין כדי למנוע מהם להשיג את מה שנקרא "חנית הגורל". בסופו של מאבק השלושה מצליחים להניח את ידם על החנית ולשנות את המציאות כרצונם. אך לבסוף האגדות מתעשתים וחוזרים בזמן ונפגשים עם דמויותיהם הצעירות, במהלך שמצליח לשחזר את השינויים שנעשו על ידי ליגיון האבדון. אך כתוצאה מכך, קו הזמן נשבר והיקום מתמלא בסטיות שנקראות "אנכרוניזם".

עונה 3

5 דקות אחרי שהצוות נוחת בחזרה ב2016, ריפ מגיעה עם "לשכת הזמן", ארגון שהוא הקים ב5 השנים האחרונות. כמה חודשים מאוחר יותר, מיק פוגש את יוליוס קיסר בארובה, והאגדות מבינים שזאת ההזדמנות שלהם לחזור לחיי ההרפתקאות כנוסעים בזמן. הם גונבים את הוויב ריידר מלישכת הזמן ומחזירים את יוליוס. הם משכנעים את ריפ לתת להם לשמור את הוויב ריידר, ומנסים לתקן את הבעיות שנוצרו מאחר והם "שברו את הזמן" במקביל ללשכת הזמן.
עמק האושר

עונה 1

קתרין קייווד (שרה לנקשייר) היא סמלת משטרה בעלת רצון ברזל, במערב יורקשייר, אשר עדיין מתמודדת עם ההתאבדות של בתה, בקי, שמונה שנים קודם לכן. קייווד היא כעת גרושה מבעלה וחיה עם אחותה קלייר (שיבון פינרן), אלכוהוליסטית ומכורה להרואין בגמילה, שעוזרת לגדל את ריאן (ריס קונה), בנה הצעיר של בקי, שנולד כתוצאה מאונס שעברה. בעלה לשעבר של קתרין, וכן בנם הבוגר, דניאל, אינם רוצים כל קשר עם ריאן. קתרין שומעת שטומי לי רויס (ג'יימס נורטון), האיש שאנס את בקי באכזריות ודחף אותה להתאבד, שוחרר מן הכלא אחרי שישב שמונה שנים על סחר בסמים. קתרין נהיית אובססיבית למצוא את רויס, והיא לא מודעת לכך שהוא מעורב בחטיפה של אן גלאגר (צ'ארלי מרפי), מזימה שרקח קווין ותריל (סטיב פמברטון), ובוצע על ידי אשלי קאוגיל (ג'ו ארמסטרונג). דברים מתדרדרים במהירות כאשר החוטפים מנסים לשמור בסוד את החטיפה, על אף שקתרין עלתה עליהם.

עונה 2

שמונה חודשים לאחר אירועי העונה הראשונה, קתרין חוזרת לעבודה, וזוכה במדליה המשטרתית של המלכה לגבורה (QPM), על שהצילה את אן גלאגר מידי טומי לי רויס, אשר כעת מרצה מאסר עולם בכלא. אך כשאמו של רויס נרצחת, קתרין מוצאת את עצמה מעורבת במחרוזת של רציחות. בזמן שהיא מנסה להוכיח את חפותה, מוטלת עליה חקירת סחר בבני אדם שמקושרת לרציחות הסדרתיות. בינתיים, הקצינים הבכירים רפ"ק אנדי שפרד (וינסנט פרנקלין) ומפקחת ג'ודי שקלטון (קתרין קלי) מתחילים לחשוד שהקורבן הרביעית של הרוצח הסדרתי, ויקטוריה פלמינג (אמיליה Bullmore), למעשה נרצחה על ידי מישהו אחר. בהדרגה, החקירה שלהם מתחילה להוביל אותם לרוצחה של ויקטוריה, בלש המשטרה ג'ון ודסוורת (קווין דויל), אותו פלמינג סחטה. נכדה של קתרין, ריאן, מפתח ידידות עם עוזרת ההוראה החדשה בבית ספרו, גב' וילנד (שירלי הנדרסון), אשר בסתר מעריצה-מאוהבת ברויס. רויס, אשר בית המשפט אסר עליו לקיים כל קשר עם ריאן, מנצל את וילנד כדי לבנות מערכת יחסים עם ריאן ולנקום בקתרין. 

ביקורת 

הפרק הראשון ששודר ב-29 באפריל 2014 זכה ב-8.64 מיליון צופים, והיה התוכנית השנייה הנצפית ביותר של השבוע ב-BBC One. התוכנית זכתה בקהל צופים ממוצע של 8.21 מיליון צופים במשך שישה פרקים, ובנוסף 8.1 מיליון בקשות לתוכנית ב- BBC iPlayer.  Radio Times כינה את "עמק האושר" "להיט מפה לאוזן" אשר "בהתמדה הפך להצלחה מחוץ לקהל הרגיל של הערוץ והזמן" של התוכנית.
חוות הדעת בתקשורת היו חיוביות באופן גורף. התוכנית קיבלה דירוג של 100% בביקורת המבקרים ב-Rotten Tomatoes. עם זאת, מספר מבקרים מתחו ביקורת על התכנים הגרפיים, במיוחד ב"פרק 3" ו"פרק 4".
בתגובה לביקורת, יוצרת וכותבת הסדרה, ויינרייט, הגנה על "עמק האושר" כ"דרמה איכותית וכתובה היטב", ואמרה שעל פי כמויות הדוא"ל והפניות במדיה החברתית, "אני לא חושבת שמישהו מבקש ממני להתנצל". בראיון, ויינרייט אמרה שרמת האלימות נשקלה בזהירות ונעשתה באופן אחראי, תוך כדי הצגת תהליכי הנזק הנפשי והפיזי שנגרם לקתרין.
אך רוב המבקרים שיבחו את הסדרה. ויקי פרוסט "הגרדיאן" כתבה: "להתעכב על האלימות בדרמת החטיפה מחטיא את המטרה. התוכנית כתובה באופן יפהפה על ידי סאלי ויינרייט, ומשוקחת באופן מדהים על ידי שרה לנקשייר—ביניהן, הן יצרו משהו שבאמת אין להחמיצו." ג'רארד אודונובן כתב ב"דיילי טלגרף" ש"עמק האושר" "מורכבת, מרתקת, כתובה ומשוחקת בצורה מבריקה ", ושזו "אחת הצפיות הטובות ביותר של 2014."

מדיה ביתית

העונה הראשונה של "עמק האושר" יצאה ב-DVD ב-16 ביוני 2014. כל ששת הפרקים של הסדרה יצאו גם ב-iTunes. העונה השנייה יצאה ב-2016.
ב-20 באוגוסט 2014, הסדרה יצאה בנטפליקס בקנדה וארצות הברית. ב-2016 יצאה הסדרה בנטפליקס בבריטניה, ומשודרת בשידורים חוזרים בערוץ W.
המשחקים הפרנקופוניים

המשחקים הפרנקופוניים (Jeux de la Francophonie) הם תחרויות משולבות של ספורט ואמנות, הנערכות מדי ארבע שנים בהשתתפות ספורטאים ונציגים מן המדינות החברות בארגון לה פרנקופוני, אשר הצרפתית משמשת להן כשפה מדוברת.
ההחלטה על ייסוד המשחקים התקבלה בשנת 1987. המשחקים נערכו לראשונה במרוקו בשנת 1989.
ארז'ה

ילדותו וצעירות

ז'ורז' פרוספר רמי נולד ב-1907 כבנם של אלקסיס רמי, עובד בבית מלאכה לטקסטיל וממוצא ואלוני, ושל אליזבט לבית דיפור, תופרת ממוצא פלמי. האב היה בנה של אישה בשם לאוני דווין (Dewigne) שילדה אותו ואת אחיו התאום מקשר עם גבר שנשאר לא ידוע. ההשערה המקובלת היא שהסב הביולוגי היה אלקסיס קוזמנס (Coismans), נגר מבריסל שהתייצב לרשום את הילדים בעיריית אנדרלכט וששמו זהה לשמו של אחד הילדים, אביו של ארז'ה. שמועות אחרות ייחסו את הילדים לאציל, גסטון, רוזן ד'אראמבו דה דודזלה (Errembault de Dudzeele), שבמשק משפחתו הועסקה סבתו של ארז'ה. בסופו של דבר הסבתה לאוני התחתנה עם פועל דפוס בשם ז'ורז' רמי שהסכים לאמץ את הילדים.
ז'ורז' גדל באווירה קתולית שמרנית מאוד. את ארבע שנות בית הספר היסודי העביר הילד בשנות מלחמת העולם הראשונה כשבריסל נכבשה על ידי הגרמנים. כילד מחונן בציור, נהג באותם הימים לצייר בשוליים של דפי ספרי הלימוד דמויות של חיילים גרמנים. זה לא הפריע לו להיות גם תלמיד מצטיין.
בשנת 1920, בהמלצת המעסיק של אביו, עבר ז'ורז' ללמוד בבית הספר הקתולי "סן בוניפאס" שבו כל יום לימודים התחיל עם התפילה והסגל כולו היה מורכב מכמרים. ההשפעה הדתית התחזקה גם כשהילד הצטרף לאיגוד הצופים של בלגיה, שלבש גם הוא צביון קתולי. הפעילות בצופים איפשרה לו לצאת תכופות למחנות קיץ בארצות שונות באירופה וליהנות ממסעות רבים. טיולים אלה וגם המשמעת של הצופים השפיעו לימים על עבודתו.
דבורייה

היסטוריה

היישוב נמצא באזור העיר המקראית דָּבְרַת, הנזכרת מספר פעמים בתנ"ך, התקיימה כיישוב יהודי גם בתקופת בית שני וככל הנראה משמר את שמה. יש המניחים כי מקור השם דבורייה מהמילה הכנענית "דבר" שפירושה מקום לרעיית הצאן, ואכן שם זה מתאים לכפר דבורייה העשיר במקומות מרעה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר כ-200 נפשות, כולם מוסלמים, בבתים רעועים מופרדים בסמטאות צרות ובמערות. במפקד האוכלוסין של שנת 1922 נמנו בכפר 602 נפשות. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 747 נפשות, ב-170 בתים מיושבים, כולם מוסלמים למעט 15 גברים וארבע נשים שככל הנראה התגוררו במנזר על הר תבור שתושביו נמנו עם תושבי דבורייה. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמד מספר תושבי הכפר בכ-1290 נפש ושטחו נרשם כ-18,185 דונם, מתוכם 4,241 דונם של אדמה ציבורית ו-571 דונם אדמה בבעלות יהודית.
היישוב הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1961.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בדבורייה 10,154 תושבים (מקום 160 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.1%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לדבורייה דירוג של 3 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 66.7%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 6,531 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
לוטם (יישוב)

חינוך

בלוטם קיימות מספר מסגרות חינוכיות מגיל 0-6: פעוטון, גנים ושירותי צהרון.

מסלולי טיול בקרבת היישוב

בסמוך ליישוב נמצאים שני מסלולים שבהם אפשר לטייל- נחל צלמון שנמצא כ-8.7 קילומטר מן היישוב ונחל כמון שנמצא במרחק 5.2 קילומטר מהיישוב.
חפת

חֵפֶת הוא שמו של קצה השרוול (שלרוב מגולגל כלפי מעלה) בבגדים בעלי שרוול ארוך. כפתורי חפתים הם תכשיט הנענד על חפת של חולצה מכופתרת ומשמש להצרת פתח השרוול, כמעין כפתור. כפתורי החפתים נענדים על חפתים ייעודיים, שלהם חורים לכפתורים בשני צדי השרוול אך ללא כפתור. כפתור החפת אינו מחובר לדש השרוול, אלא נפרד ממנו.
השער החדש

שמות השער

השער נקרא "השער החדש" מכיוון שהוא החדש בין שערי העיר העתיקה. הוא נפרץ בחומה בשנת 1889, לפי בקשת כמרים נוצרים ובהשתדלות השגריר הצרפתי בקושטא, כדי להקל על הקשר בין המנזרים הנמצאים באזור זה משני צדי החומה.
בערבית נקרא השער "אלבאב אלג'דיד" (השער החדש) וגם "באב עבד אלחמיד", על שם הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני, שהסכים לפריצת השער.
הליכה על חבל

הליכה על חבל היא מיומנות הדורשת שיווי משקל וריכוז רבים. ההליכה מתבצעת לרוב ברגליים יחפות או בנעלי בד רכות.