google/wiki40b huggingface dataset:
לייטנינג הופקינס

ביוגרפיה

כאשר נולד סם הופקינס ב-1912, בסנטרוויל, טקסס, הוא היה מוקף בצלילי וניחוחות הבלוז. בגיל 8, הוא פיתח הבנה עמוקה יותר של המוזיקה לאחר מפגש מכונן עם זמר ונגן הבלוז הידוע בליינד למון ג'פרסון. לדבריו, בעקבות מפגש זה הרגיש שהבלוז זורם בדמו והחל ללמוד אצל בן דודו המבוגר ממנו, זמר הבלוז אלגר "טקסס" אלכסנדר. הופקינס החל ללוות מדי פעם את בליינד למון ג'פרסון במפגשים בכנסייה. במהלך שנות ה-30, התקדמותו המוזיקלית נקטעה, לאחר שנכלא בכלא המחוזי של יוסטון, בשל עבירה לא ידועה. בסוף שנות ה-30, עבר ליוסטון עם בן דודו אלכסנדר בניסיון להיכנס אל סצנת המוזיקה המקומית, אך ללא הצלחה. בתחילת שנות ה-40, חזר לסנטרוויל ועבד בחווה חקלאית.
ב-1946, הופקינס קיבל הזדמנות כאשר התגלה על ידי מגלת הכשרונות לולה אן קולום. היא שכנעה אותו לעבור ללוס אנג'לס ושידכה בינו לבין הפסנתרן וילסון סמית'. השניים הקליטו 12 קטעים, כולל אחד משיריו המפורסמים, "Katie Mae", תחת הלייבל אלאדין. אנשי חברת התקליטים העניקו לסם את הכינוי "לייטנינג" (ברק) ולווילסון "ט'אנדר" (רעם).
ב-1947, חזר לייטנינג ליוסטון והחל לנגן בלייבל גולד סטאר רקורדס. במהלך שנים אלה ועד לשנות ה-50 מיעט להופיע מחוץ לטקסס אך מעריכים כי הקליט בין 800 ל-1000 שירים במהלך הקריירה שלו.
עד לאמצע שנות ה-50, רכש לעצמו עדת מעריצים, בעיקר אפרו-אמריקאים וחובבי בלוז שגילו את איכויותיו המוזיקליות.
ב-1959 לייטנינג הופקינס הוצג לקהל מעורב על ידי הפולקלוריסט, מק מקורמיק, בתחילה ביוסטון ולאחר מכן בקליפורניה. הופקינס הופיע לראשונה בקארנגי הול, באוקטובר 1960 כשהוא מופיע לצד ג'ואן באאז ופיט סיגר. בשנים הבאות זכה להכרה ולהצלחה.
במהלך שנות ה-60 ואל תוך ה-70 הוציא לייטנינג הופקינס אלבום או שניים כל שנה ויצא להופיע בעיקר במועדוני ופסטיבלי פולק שונים. 
הופקינס נפטר ב-1982, בגיל 69, כתוצאה מסרטן הושט.
ג'וליאן מקמהון

שנותיו הראשונות

מקמהון נולד בסידני לויליאם מקמהון, חבר פרלמנט וראש ממשלת אוסטרליה לשעבר. ולסוניה מקמהון, מרפאה בעיסוק לשעבר ואייקון אופנה. מקמהון הוא הילד השני בין שתי אחיות. מקמהון למד בבית ספר פרטי ואת לימודיו האקדמאיים למד באוניברסיטת סידני. לאחר זמן קצר פרש מלימודיו והחל בקריירת דוגמנות מצליחה. עד מהרה התפרסם כדוגמן מצליח בבירות אופנה מסביב לעולם כמו מילאנו, לונדון, ניו יורק, רומא ופריז.

קריירה

בנוסף לקריירת הדוגמנות שלו שכללה פרסומת לחברת לוי שטראוס ושות', החל מקמהון לשחק באופרת הסבון האוסטרלית קרוב רחוק. לאחר הצלחתו בסדרה עבר מקמהון לארצות הברית ושם החל ללמוד שיעורים קולים כדי להיפטר ממבטאו האוסטרלי. לאחר מכן השתתף בקליפים לשירים "This Is It" ו"his Is The Way" של הזמרת דני מינוג, אשר לה יינשא מאוחר יותר.
תפקידו הראשון של מקמהון בטלוויזיה האמריקאית היה באופרת הסבון עולם אחר, שם שיחק בין השנים 1993–1995. בשנת 2000 שיחק בסרט מרדף החלומות לצידו של השחקן ג'ף דניאלס. בשנים 1996 עד 2000 שיחק בסדרה "Profiler" של רשת NBC. בעקבות הופעתו בסדרה הזו הצטרף מקמהון לצוות השחקנים בסדרה המצליחה מכושפות של רשת The WB. בשנת 2003 החל מקמהון לשחק בתפקיד ראשי בסדרה ניפ/טאק. בשנת 2005 היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על משחקו בסדרה. באותה שנה גילם מקמהון את דמותו של דוקטור דום בסרט ארבעת המופלאים ובסרט ההמשך שיצא בשנת 2007 ונקרא ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף. באותה שנה שיחק לצידה של השחקנית סנדרה בולוק בסרט תחושה מוקדמת. בשנת 2010 יצא הסרט פנים בהמון בכיכובם של מקמהון והשחקנית מילה יובוביץ'.

חיים אישיים

בשנת 1994 נישא מקמהון לשחקנית והזמרת דני מינוג. השניים התגרשו לאחר כשנה. בשנת 1999 נישא לדוגמנית ברוק בארנס. שנה לאחר מכן נולדה לזוג ילדה - מדיסון אליזבת' מקמהון. שנה לאחר מכן השניים התגרשו.
דייוויד צ'ייס

קורות חיים

צ'ייס נולד למשפחה ממוצא איטלקי במאונט ורנון. צ'ייס גדל בניו ג'רזי. בילדותו התעניין תחילה במוזיקת רוק ואף היה מתופף במספר להקות חובבניות, לפני שפנה ללימודי קולנוע באוניברסיטת סטנפורד. לאחר סיום לימודיו החל לעסוק כתסריטאי בסרטי וסדרות אימה. ב-1976 נשכר כתסריטאי וכמפיק סדרת המתח הבלשית The Rockford Files. ב-1980 זכה צ'ייס לראשונה בפרס אמי על התסריט עבור סרט הטלוויזיה "Off the Minnesota Strip", אשר עסק בנערה הבורחת מביתה במינסוטה. בתחילת שנות ה-90 החל צ'ייס להפיק את הסדרה "חשיפה לצפון". כאשר זו ירדה מהמסך ב-1996 נעלם אף צ'ייס מעולם הבידור וחזר שוב רק כעבור שלוש שנים ככותב ומפיק "הסופרנוס", אשר הביאה אותו לגדולתו הנוכחית. ב-2012 יצא סרטו הראשון של צ'ייס, וזכה להקרנה ראשונה בפסטיבל הסרטים של ניו יורק באוקטובר. הסרט מבוסס על ילדותו ומספר על להקת רוק בשנות השישים. ג'יימס גנדולפיני ששיחק את טוני סופרנו בסדרה "הסופרנוס", משחק בסרט.
סבנה לה מאר

היסטוריה

ב-1780 נחרבה העיירה לחלוטין על ידי סופה טרופית ולאחריה היא נבנתה מחדש, שכן הנמל היה נקודה חשובה על קווי הסחר הטרנסאטלנטיים של הסוכר, עבדים וסחורות נוספות.
לאחר שבריטניה ביטלה את העבדות ב-1833 ולפני שהעבדות בוטלה בארצות הברית ב-1865, היו נציגי השלטונות של בריטניה בקריביים עוצרים את הספינות האמריקאיות ובודקים אם ברצונם של העבדים השחורים שהיו עליהן להישאר במושבות הבריטיות ולזכות בחרותם, או לשוב לארצות הברית ולהישאר שם כעבדים. בשני מקרים כאלה שאירעו ב-1835 בברמודה ובאיי בהאמה ב-1842, זכו יותר מ-200 עבדים בחירותם.
לפחות במקרה אחד שאירע בג'מייקה הייתה מעורבות של תושבים מקומיים בהשגת חירותם של העבדים. ב-20 ביולי 1855 עלו תושבי סבנה לה מאר על הספינה האמריקאית, "יאנג אמריקה" שעגנה בעיר. הם קיבלו את המידע שטבח האנייה, אדם בשם אנדרסון, היה עבד נמלט שעלה לאנייה עם ניירות מזויפים, והצליחו להורידו לחוף, שם הוא זכה בחירותו. הרשויות בג'מייקה לא התערבו במקרה, אך קונסול ארצות הברית התלונן על כך בפני ממשלת האי. כמו כן הוא פרסם כמה ימים לאחר מכן מכתב בניו יורק טיימס המזהיר את בעלי הספינות שלא יכללו שחורים בצוותי ספינותיהם המפליגות לג'מייקה, שכן בכך הם הסתכנו בלאבד אותם.

בתרבות הפופולרית

שמה של סבנה לה מאר מוזכר בשירו של בוב דילן "שרה".
נתן גשטטנר

תולדותיו

נולד בעיירה גיור (ראאב) שבהונגריה לעמרם גשטטנר, מצאצאי החתם סופר והרב מאיר איזנשטט בעל פנים מאירות. בשנת תרצ"ג (1933) עברה משפחתו לנייפעסט. באלול ת"ש (1940) בגיל שמונה וחצי החל ללמוד בישיבתו של רבי בנימין ברגר בעיר. באלול תש"ב הלך ללמוד בישיבתו של רבי יוסף גרינוולד בפאפא, שם למד עד תחילת תש"ד. לאחר השואה, שבה איבד את הוריו, למד בישיבתו של רבי משה ניישלאס בעיירה סרדהלי. בשנת תש"ז (1947) למד בישיבת מתיבתא בלונדון. לאחר מכן למד שנתיים באנטוורפן אצל רבו האדמו"ר מפאפא.
בשלהי שנת תש"ט (1949) עלה לישראל. למד כשנה וחצי בישיבת בעלזא בירושלים. נישא לאטל, בתו של הרב מאיר חיים אונגר. במשך מספר שנים היה ר"מ בישיבת ערלוי בירושלים.
באלול תשכ"ה (1965) התמנה כרב שיכון אגודת ישראל בבני ברק. במרכז השכונה ייסד את ישיבת "פנים מאירות" (על שם זקנו) ועמד בראשה. במשך עשרות שנים כיהן כחבר הבד"ץ של הרב שמואל וואזנר.
פרסם ספרים תורניים רבים, בראשם "להורות נתן" בהלכה ו"נתן פריו" על מסכתות התלמוד. הוציא כמה מספרי אבות משפחתו בתוספת ביאורים וחידושים.
אברהם שלום פרידברג

אברהם שלום פְרִידברג (בכתיב היידי שנהג בזמנו: פריעדבערג, לעיתים נכתב פרידבערג; נודע בשם העט הר שלום (שהוא תרגום שם משפחתו) או בראשי התיבות הַ"ש; 6 בנובמבר 1838, גרודנו – 21 במרץ 1902, י"א באדר ב' תרס"ב, ורשה) היה סופר עברי, מחבר "זכרונות לבית דוד", עורך כתבי העת העבריים "הצפירה", "המליץ", האלמנך "לוח אחיאסף" והאנציקלופדיה העברית "האשכול".

ביוגרפיה

אברהם שלום פרידברג נולד בעיר גרודנו שברוסיה (בתחום המושב היהודי; כיום הורדנה, בבלארוס) בשנת 1838. בגיל 13 היה לשוליית שען. כעבור שלוש שנים, בשנת 1854, עבר לעיר ברסט ליטובסק (בריסק), ולאחר מכן המשיך לדרום רוסיה וחי שנתיים בקישינב. 
ב-1858 שב לעיר הולדתו גרודנו, השתלם בגרמנית וברוסית ושימש כמורה אצל משפחות אמידות. בהמשך שלח ידו במסחר, עד שבשנים 1881–1882 התרושש (ובאותה תקופה, בעקבות פרעות "הסופות בנגב" בדרום-מערב רוסיה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, הצטרף ל"חיבת ציון"). אז הקדיש עצמו לעבודה ספרותית. ב-1883 התמנה לעורך משותף של עיתון "המליץ" בסנקט פטרבורג; ב-1886 קיבל משרה דומה ב"הצפירה", והשתקע בוורשה. ב-1888 התמנה לעורך האנציקלופדיה העברית הכללית "האשכול" (שהייתה אחד הניסיונות הראשונים להוצאתה לאור של אנציקלופדיה כזו; אחרי שישה כרכים הופסקה הוצאתה). באותה שנה התמנה לצנזור ממשלתי על כתבים עבריים בוורשה, והחזיק במשרה זו עד 1891.
פרידברג פרסם כמה ספרים, עיבודים ותרגומים.
יצירתו העיקרית היא "זכרונות לבית דוד" – שלושה כרכים שראו אור בין השנים 1893–1895, ובהם סדרה של נובלות וסיפורים קצרים המהווים תרגום ועיבוד לחיבורו בגרמנית של צבי הרמן רקנדורף, "מסתרי היהודים" (Geheimnisse der Juden). עלילות הסיפורים לקוחות ממסורת האגדה היהודית, מסיפורי המקרא ועד לימי הביניים.
זמן קצר לפני מותו התפרסם ספר ללימוד עברית שחיבר, בשם "שפה לנאמנים" ("ללמוד שפת עבר על טהרת הקדש").
אברהם שלום פרידברג נפטר ב-1902 בוורשה בתום מחלה קצרה, לאחר שהלך ונחלש בעקבות התקף שעבר כשנתיים קודם לכן. בן 63 במותו. נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה. בהלווייתו השתתפו אלפים; לפני הארון הלכו תלמידי בית הספר של י' מייזלֶר, שם עבד כמורה עברי.
פרידברג היה אב לארבעה בנים ובת. בתו ברטה פרידברג, שנודעה יותר בשם העט איזבלה גרינֶבסקאיה (Гриневская), הייתה סופרת ואשתו הראשונה של הסופר מרדכי ספקטור.
ארכיונו של פרידברג, הכולל התכתבות אליו וממנו וכן מעט רשימות וטיוטות שונות מפרי עטו, שמור בספרייה הלאומית (נתרם לספרייה באוגוסט 1941 על ידי יורשיו דרך חברת דורשי האוניברסיטה העברית בוורשה).
דייטון

היסטוריה

דייטון נוסדה ב-1 באפריל 1796, עוד לפני שאוהיו הייתה לאחת ממדינות ארצות הברית בשנת 1803, על ידי 12 מתיישבים שכונו חבורת תומפסון. ב-1797 נסלל כביש שחיבר את דייטון לסינסינטי והביא לגידול האוכלוסייה בעיירה. בשנת 1805 הוכרה דייטון כעיר ובאותה שנה גם ניתן לה שמה, על שמו של ג'ונתן דייטון, הבעלים של אדמת המקום ומהחותמים על חוקת ארצות הברית.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 נפתחה 'תעלת מיאמי ואירי' שחיברה את נהר אוהיו עם ימת אירי ואת דייטון דרך נהר מיאמי הגדול. בשנת 1913 עלה על גדותיו נהר מיאמי והציף את רוב העיר. הדבר השפיע רבות על אופן ההתיישבות בעיר ועודד אנשים רבים להקים את ביתם בפרברים הרחק ממרכז דייטון והנהר, בגובה רב יותר.
בשנת 1995 נחתם בבסיס 'רייט' שליד דייטון, הסכם דייטון שסיים את המלחמה ביוגוסלביה.

גאוגרפיה

דייטון ממוקמת בדרום מערב מדינת אוהיו, על גדות נהר מיאמי הגדול. העיר שוכנת צפונית לסינסינטי, דרומית לטולדו ודרומית-מערבית לקולומבוס.
העיר שוכנת על שטח של 146.7 ק"מ רבועים.
בניגוד לערים רבות שהוקמו באותה תקופה במרכז ארצות הברית, הרחובות של דייטון הם רחבים וארוכים. הסיבה לכך היא שדייטון הייתה עיר חשובה לימאים, מה שגרם לתנועה רחבה של סוסים עם כרכרות ולפעמים כרכרות כפולות ומשולשות (סוס עם מספר כרכרות המחוברות אחת מאחורי השנייה, כמו רכבת), ועל מנת שיתאפשר להם לפנות בנוחות נבנו במיוחד רחובות רחבים. סיבה נוספת היא שחלק מהרחובות כיום היו בעבר תעלות שמולאו בעפר.

אורגון

רובע אורוגון הוא רובע שנבנה בין השנים 1830- 1910. בשנת 1974 הוכרז כאזור המיועד לשימור. רחובות ובתים רבים שומרו ושופצו וכיום הם מהווים את הפינה ההיסטורית של העיר.

דייטון ויו

רובע דייטון ויו (Dayton View) הוא רובע שנבנה בין השנים 1880- 1930 לאחר שנוסד כחווה שנבנתה בשנת 1830. בעל החווה, ג'יימס אוליבר ארנולד, החל לפתח את האזור למגורים ותוך זמן קצר הצטרפו אליו מתיישבים שבנו את אחת השכונות היפות והמגוונות בעיר. הבניה באזור היא בסגנונות שונים המאופיינים לתקופות בהן נבנו הבתים. בשנת 1980 הוכרזה כשכונה המיועדת לשימור.

גרפטון היל

גרפטון היל הוא רובע ליד דייטון ויו ויש המחשיבים אותו בטעות לחלק מדיטון ויו. הרובע הוקם בסוף המאה ה-19, כאשר החלה נהירה גדולה של תושבים ממרכז דייטון לפרברים, צפונית לנהר מיאמי.
בשנת 1919 נבנה ברובע 'מוזיאון דייטון'. בשנת 1930 עבר לבניין אחר בשכונה.
השכונה נחשבה לשכונת יוקרתית. הפופולריות שלה החלה לצנוח בשנות ה-50 של המאה ה-20.

וובסטר סטיישן

וובסטר סטיישן הוא אזור תעשייה שהוסב לאזור מגורים בשנים האחרונות. האזור, שצמוד לרובע 'אורוגון' היה שומם עד שנת 1943. באותה שנה נרכש על ידי קבוצת משקיעים שהקימו בו מפעל שימורים. עם השנים נבנו סביב המפעל יותר ויותר מבני תעשייה וכך גדל אזור התעשייה. בעקבות סגירת מפעלים רבים (חלקם נסגרו בגלל קשיים כלכלים, חלקם האחר עבר לאזורי תעשייה חדשים יותר שנבנו בעיר וסביבותיה) גדל מספר הבניינים הנטושים והזנחה ניכרה ברובע. בשנים האחרונות החליטה עיריית דייטון לחדש את האזור והחל פרויקט גדול של לופטים בכל רחבי השכונה שימשוך בעיקר אוכלוסייה צעירה.

האופמן

רובע האופמן נבנה במהלך השנים 1860-1900. הוא אחד מעשרת הרבעים ההיסטוריים של דייטון.

תחבורה

'נמל התעופה הבינלאומי על שם ג'יימס מ. קוקס' הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם 14 ק"מ מדייטון, בעיירה 'ונטליה'. נמל התעופה שייך לעריית דייטון ומופעל על ידה. הוא הוקם בשנת 1936 וקרוי על שמו של 'ג'יימס מ. קוקס' שהיה מושל של מדינת אוהיו ומייסד עיתון 'דיילי דייטון ניוז'.
הבלתי נראים

תיאור הסרט

הנערים והנערות היהודים (המופיעים בעצמם בראיונות): סיומה שונהאוס לוי (מגולם בשחזור על ידי מקס מאוף), האני לוי (מגולמת בשחזור על ידי אליס דווייר), רות אהרנט גומפל (מגולמת בשחזור על ידי רובי פי) ואוייגן פריד (מגולם על ידי אהרון אלטראסר). הסרט עוקב אחרי הגיבורים ומתאר את הסתתרים מגלי המעצרים של היהודים בברלין. שונהאוס, שהיה מעצב גרפי, זייף תעודות עבור יהודים שהסתתרו והציל את חייהם של רבי. האני צבעה את שערה לשיער בלונדיני והסתתרה אצל נשים שונות, אויגן חי עם מספר משפחות גרמניות שעם אחת מהן מפיץ כרוזים נגד המשטר הנאצי, רות גומפל מסווה עצמה בתור אלמנת מלחמה ביחד עם בת דודתה ושתיהן עובדות בבית של קצין נאצי המסתיר אותן.  הסרט מסתיים עם כיבוש העיר ברלין על ידי הצבא האדום (כאשר על מספר הניצולים לשכנע קצין בצבא האדום שהם אינם גרמנים).

הפקת הסרט

התסריט של הסרט נכתב על ידי קלאוס רפלה על בסיס הראיונות שעשה. הסרט צולם בין ה-30 במרץ ל-4 במאי 2016 בברלין, בנורדריין-וסטפאליה, ובסקסוניה התחתונה.
המאה ה-16 לפנה"ס

ערים חדשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תגליות והמצאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
עדי חבשוש

ביוגרפיה

חבשוש נולדה וגדלה בפתח תקווה. למדה בתיכון ברנר פתח תקווה בעיר. שירתה בצה"ל כאפסנאית טכנית. לאחר שחרורה עבדה בצוות בידור באילת. למדה במשך שלוש שנים בבית הספר לביטוי בימתי "הדרך" ובמקביל למדה משחק מול מצלמה אצל המורה רות דייכס.
בשנת 2011 גילמה את סימה הספרית בקומדיה "הפנטזיה הגדולה של סימיקו הקטן".
בשנת 2014 הופיעה חבשוש בסרט זוכה 6 פרסי אופיר של טליה לביא "אפס ביחסי אנוש", שבו גילמה את דמותה של החיילת שירה.
בשנת 2016 הופיעה בתפקיד אורח בסדרות "צומת מילר" (בערוץ 2, קשת) ו"תאג"ד" (ב-yes). וכן, החלה לככב בסדרה של גורי אלפי "האחיות המוצלחות שלי" ב-yes, בתפקיד ליזו מלכה. שיחקה גם בסדרה "תאג"ד" בתפקיד הקצינה אושר, אשר רימתה חיילים דתיים בבסיס כשטענה בפניהם שנכנסה מהם להריון, במטרה לסחוט מהם כסף.
בשנת 2017 הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "לצבי יש בעיה" (בערוץ 2, רשת), ו"בתולות" (ב-HOT3). חבשוש משתתפת בתוכניתו של גורי אלפי, "היום בלילה עם גורי אלפי", ובה, בין היתר, הציגה חיקוי של הזמר בן-אל תבורי.
באותה השנה הופיעה בשלוש פרסומות לתמי 4 בתפקיד "סיגל הצמאה" כשלצידה הופיעה בפרסומת השנייה "מיכל הקטנה".
בחנוכה 2017 הופיעה בסטורי של פסטיגל.
בשנים 2018–2019 השתתפה בעונות 1–3 של סדרת הנעורים "כפולה" בתור "נמסיס" (אסותא\אלימור אלימלך דינר).
ב-2018 שיחקה בעונה השנייה של "צומת מילר" בתפקיד רותם, בתו של עופר הסוכן של אדיר מילר. בנוסף, משתתפת בתוכנית "הכל הולך" ברשת 13.
בחנוכה 2018 עדי הופיעה בשנית בפסטיגל.
ב-2019 החלה לשחק בסדרה "גיבור אמיתי" ב-yes.
בוגנוויליה

בוגונווילה ומחלת שושנת יריחו

זבובון החול הוא הגורם המעביר את מחלת שושנת יריחו. מחקרים שנעשו בשנים האחרונות מראים כי צמח הבוגנוויליה מזן בוגונווילה חלקה (Bougainvillea glabra) עשוי להגן מפני זבובון החול. במהלך מעקב אחרי הרגלי תזונתו של זבובון החול, נתגלה כי הצמח רעיל לזבובונים וכי תוחלת החיים של זבובונים שאכלו מצמח זה נתקצרה באופן ניכר ולעיתים הוביל למותם בטרם עת ובטרם יוכלו להפיץ את המחלה.
גאי גבריאל קיי

קורות חיים

נולד בוייבורן סאסקצ'ואן וגדל בוויניפג בירת פרובינציית מניטובה. כסטודנט באוניברסיטת מניטובה, קאי יצר קשר עם כריסטופר טולקין, דרך קשרים משפחתיים - אשתו השנייה של כריסטופר, הייתה קנדית וקרובת משפחה של קיי. כאשר טולקין הזדקק לעזרה בעריכת עבודת אביו שלא יצאה לאור, הוא יצר קשר עם קיי, שלבסוף עבר לאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1974 כדי לעבוד עם טולקין על עריכת "הסילמריליון" . גאי לא מוכן לדבר המון על התהליך והיחסים עם כריסטופר, אולם מציין שהסיבות שטולקין בחר בו הן ההעדפה שלא להעזר באקדמאי, אלא בקרוב משפחה. גאי הצהיר שהעבודה על ה"סילמריליון"  הייתה מלמדת ומאירת עיניים עבורו, ככותב, שלמד שמלאכת הכתיבה לא מתחילה מגרסה סופית ומצויינת, אלא כרוכה בהרבה עבודת שכתוב, עריכה, מחיקה והוספה.
בתום השנה של קיי באוקספורד, הוא חזר לקנדה ב-1976 על מנת לסיים תואר במשפטים באוניברסיטת טורונטו, והחל להתעניין בכתיבת ספרים בדיוניים. הוא נעשה לכותב הראשי ולאחד המפיקים של סדרת רדיו קנדית, "מאזני הצדק".

ב-1984 יצא לאור ספר הפנטזיה הראשון שלו, "עץ הקיץ", שהיה הספר הראשון בטרילוגיה "מארג פיונאבאר".

קיי הגיע לישראל בשנת 2004 והיה אורח הכבוד של פסטיבל אייקון של אותה השנה.
תוקף

תוקף הוא מונח בשיטות מחקר, המסמל את המידה שבה כלי מדידה פורמלי מודד את מה שהוא נועד למדוד במסגרת המחקר, וכן המידה שבה המסקנות והפעולות הננקטות על סמך ההערכה אכן מתאימות ומדויקות. בהתאם לכך, התקפות היא השיקול החשוב ביותר בפיתוח ובשימוש של כלי מדידה או הערכה. זאת במיוחד עבור מקרים שבהם היא משמשת לצורך קבלת החלטות חשובות.
התוקף נמדד לצד המהימנות של המחקר.

תהליך התיקוף

התיקוף הוא תהליך של בניית טיעון מדעי מבוסס, התומך בפרשנות הנתונים המופקים באמצעות כלי המדידה ובפעולות המוצעות בהתבסס עליהם. בנוסף, תהליך התיקוף שולל את כל ההסברים החלופיים והמשתנים המתערבים שיכולים להתקבל על הדעת. משום שתהליך התיקוף נעשה עבור ההיסקים והפעולות המבוססות על הנתונים ולא על כלי המדידה עצמם, יש לתקף כל סוג של שימוש אשר רוצים לעשות בכלי הערכה נתון. כלומר, גם אם נמצא שכלי מסוים תקף עבור מטרה מסוימת אין זה מבטיח שהוא יהיה תקף למטרות אחרות שעבורן ניתן לעשות בו שימוש.
לצורך יצירת התיקוף יש לקבוע באופן ברור את ההיסקים שמעוניינים בהם והפעולות שמבקשים לבצע על סמך הנתונים שיופקו מהכלי. בנוסף, יש לבנות מסגרת תאורטית ברורה שתשמש לקביעת הנחות היסוד או לניסוח השערות.

הקשר בין תוקף למהימנות

המשמעות של כלי מחקר אשר אינו מהימן, היא שהוא אינו מודד תכונה יציבה. על מנת שכלי ימדוד את מה שהוא אמור למדוד, עליו למדוד תכונה יציבה. מכאן נובע כי מהימנות מהווה תנאי הכרחי לתוקף. עם זאת, אם מבחן הוא מהימן, תוצאותיו לא בהכרח גם תקפות. ייתכן למשל כי כלי ימדוד תכונה יציבה אך היא אינה התכונה המבוקשת.
נחל קנה (מדבר יהודה)

נַחַל קָנֶה (בערבית: ואדי אלעֻ'וֵיר שמשמעותו העמק הקטן), זורם בשוליים המזרחיים של צפון מדבר יהודה. שמו של הנחל ניתן לו על שם צמחי קנה מצוי הצומחים סביב עינות קנה בסמוך לשפך הנחל.
הנחל מתחיל כ-3.5 ק"מ מצפון-מערב למצוקי דרגות והוא יורד לכיוון מצוק ההעתקים, בדרכו עובר ומתחתר בסלע הקירטון הרך ובסלעי הגיר והדולומיט של המצוק, ונשפך לים המלח.
באזור המעבר בין רמת מדבר יהודה ומצוק העתקים, עובר בנחל שביל המחבר את מצוקי דרגות עם השביל הקדום שבין בקעת הורקניה וחורבת קומראן.
מוריץ לייטנר

קריירה

לייטנר שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-14 באוגוסט 2010 כשעלה כמחליף במשחק הגביע מול SC פרל כשהוא בן 17 בלבד. 
בינואר 2011 חתם לייטנר בבורוסיה דורטמונד והושאל לאאוגסבורג עד סוף העונה.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2011/2012 שיחק מוריץ ב-22 משחקים ופתח בארבעה בלבד מהם. בעונת 2012/2013, בה הגיעה בורוסיה דורטמונד לגמר ליגת האלופות, שיחק לייטנר ב-30 משחקים.
באותו קיץ הושאל לייטנר לשנתיים בשטוטגרט, הוא כבש את שער הבכורה שלו בבונדסליגה ובקבוצה ב-1 בפברואר 2014 מול באייר לברקוזן. בתום ההשאלה חזר לבורוסיה דורטמונד.
בקיץ 2016 נמכר לייטנר ללאציו האיטלקית תמורת סכום בלתי ידוע. לייטנר שיחק בלאציו חצי עונה וערך שתי הופעות בלבד, ובינואר 2017 נמכר לאאוגסבורג תמורת שני מיליון אירו. ב-25 בינואר 2018 הושאל לנוריץ' סיטי עד לסוף העונה. ב-26 ביוני 2018 חתם באופן קבוע בנוריץ' לארבע שנים.
האי המוטרף

עלילה

בסדרה מסופר על אי מבודד שיש בו מוטציות בעלות הומור, שנוצרו על ידי דוקטור שעשה ניסויים גנטיים בין החיות באי והפך מספר חיות לחיה אחת. לאחר מכן הדוקטור נעצר, המוטציות נותרו לבדן על האי, ויצרו לעצמן הרפתקאות חדשות ומשונות.

שידור

הסדרה "האי המוטרף" משודרת במספר ערוצים ברחבי העולם. ביניהם הערוצים קרטון נטוורק שבחוץ לארץ וערוץ זום בישראל.
קוחדס

היסטוריה

הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך להיות מחלק מפרובינציית קרבובו. ב-1855 נוצרה באזור בו קיימת המדינה של היום פרובינציית קוחדס.
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת קוחדס. בשנים שלאחר מכן המדינה עברה איחודים עם מדינות שונות עד שבתחילת המאה ה-20 התקבע מעמדה כמדינה נפרדת.

כלכלה

כלכלת קוחדס מתבססת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, יאם, מניהוט מצוי, ודורה, וכן על גידול מקנה.
אלמליק (שינג'יאנג)

אלמליק הייתה עיר הבירה של חבל הארץ ההיסטורי ז'טיסו, במקום בו נמצאת היום העיר יינינג.

היסטוריה

על אלמליק אנו שומעים החל מהמאה ה-13. באזכורים מהתקופה הזאת היא מוזכרת כעיר הבירה של מדינת הכיבושים המונגולית בז'טיסו.
לאחר מותו של ג'ינגיס חאן ,הפכה העיר לחלק מחאנות צ'אגאטאי ,אותה הקים צ'אגאטי חאן ,בנו של  ג'ינגיס חאן.
באותו הזמן אלמליק תפסה מקום חשוב בכך שהייתה על דרך המשי.
פביאניצה

תולדות היישוב

ראשיתה של פביאניצה במאה ה-10, ובראשית המאה ה-14 הוענקו לה זכויות עיר. במאות ה-16 וה-17 התפתחה העיר, ומספר תושביה עלה, אך לאחר מכן ירד מעמדה. מהמאה ה-19 הפכה העיר למוקד תעשייה אזורי, תוך התמקדות בטקסטיל, ובכותנה בפרט.

יהודי פביאניצה

עד תחילת המאה ה-19 נאסרו מגורי יהודים בפביאניצה. עם ביטול הגבלות אלה, החלו יהודים להתיישב בעיר, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי. בשנת 1847, לאחר השתדלות ממושכת, הותר ליהודי העיר לבנות בה בית כנסת.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר קרוב ל-9,000 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. כמו כן, שימשה העיר כמרכז חסידי. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך הצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם, וניפוץ שמשות במוסדות יהודיים.
אחד מרבני העיר המפורסמים היה רבי מנחם מנדל אלתר, בנו של רבי יהודה לייב אלתר, ה"שפת אמת" מגור. רבי עמנואל וולטפרייד משושלת פשדבורז' כיהן בעיר באדמו"רות.

בשואה

ב-7 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך הרס בית הכנסת בה, והסבתו לאורוות סוסים. יודנראט שמונה בעיר בהמשך נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה, ולהכין רשימה של 500 יהודים לגירוש לקאלושין.
בפברואר 1940 רוכזו יהודי העיר בצפיפות רבה בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בסדנאות טקסטיל ובבתי חרושת. מעת לעת שולחו קבוצות של יהודים מהגטו שבעיר לגטו לודז'. בתחילת 1942 הועסקו רבים מיושבי הגטו שבעיר במיון חפציהם ובגדיהם של הנרצחים במחנה ההשמדה חלמנו, אשר הובאו למחסן בעיר.
בין ה-16 ל-20 במאי 1942 חוסל גטו פביאניצה. ביושביו נערכה סלקציה, במסגרתה על הכשירים לעבודה הוטבעה האות A, ועל כל היתר הוטבעה האות B. במהלך האקציה ערכו הגרמנים סריקה קפדנית בבתי הגטו, וירו במסתתרים. את החולים בבית החולים בגטו השליכו הגרמנים מהחלונות. לאחר מכן, הוחזקו יהודי הגטו כיומיים במגרש ספורט במרכז העיר, תוך ירי במתנגדים. משם הועברו כ-5,600 יהודים לגטו לודז', וכל היתר שולחו ישירות בקרונות משא למחנה ההשמדה חלמנו.
מכ-9,000 יהודי פביאניצה שרדו את השואה 148 איש.
יואן (מטבע)

היְוֵּאן (סינית: 元; פיניין: Yuán) הוא יחידת הבסיס של כמה מטבעות סיניים בעת החדשה. 
המילה "יואן" בסינית היא מילת מנייה למטבעות, ועל כן בשפה הסינית משמשת מילה זו גם לתיאור מטבעות זרים. לדוגמה, הדולר האמריקאי קרוי מֵיי-יְוִאן (美元), כלומר "יואן אמריקני". בשפות מערביות משמשת המילה "יואן", בעיקר בהקשר של סחר במטבע חוץ, לתיאור המטבע של הרפובליקה העממית של סין, הרנמינבי, שסימונו הבינלאומי הוא CNY (קיצור ל"יואן סיני").
היואן הוכנס לשימוש לראשונה בצורת מטבע ב-1889, ואילו השטרות הראשונים הוכנסו לשימוש בשנות ה-90 של המאה ה-19.
שלמה יצחק

שלמה יצחק (1893 ~ 21 ביוני 1920) היה אחד מתלמידי יעקב פייטלוביץ', אשר למדו בארץ ישראל.

ביוגרפיה

על פי פייטלוביץ' יצחק נולד בצ'ילגה, לפי המשפחה המורחבת נולד בסקלט. התייתם מהוריו בגיל צעיר ועבר לגור יחד עם הכהנים הגדולים בכפר גורבה, שם היה חניך כהונה.
במהלך מסעו השני לאתיופיה (1909-1908) בליווי גטה ירמיהו, פגש פייטלוביץ' בשלמה יצחק, בן דודו של ירמיהו אשר המליץ עליו שישלח לארץ ישראל למטרת לימודים. ב-1909 החל ללמוד יחד עם ירמיהו בבית הספר למל של חברת עזרה שבירושלים תחת השגחתו של אברהם צבי גולדשמידט והתחנכו על ידי אשר בן נתן. ב-1912 הועבר ירמיהו ללימודים באירופה ויצחק נותר לבדו כאשר לעיתים רחוקות פייטלוביץ', עמנואל וירמיהו יוצרים עמו קשר. 
בזמן שהותו בירושלים כתב יומן אישי ושם מתוארים רבים מאירועי חייו לרבות פירוט ניכר של כיבוש ירושלים בידי הבריטים ומצב העיר בזמן מלחמת העולם הראשונה, ביומנו ישנו גם תיאור של מלחמת השפות. יצחק היה אדם בודד ואדוק בדת היהדות הרבנית שאותה אימץ לחלוטין והיה בקשר קרוב עם הקהילה הנוצרית אתיופית בירושלים. בשנת 1918 עזב את בית הספר מכיוון שלא ידע מספיק את השפה הגרמנית, עמה לימדו בבית הספר ועבר לגור בחדר קטן יחד עם שותף יהודי-תימני, באותה השנה הוא שלח מספר מכתבים למנהל למל, פייטלוביץ', דוד ילין והרב שמואל צבי מרגליות כדי שיחזרו אותו לאתיופיה כדי שימלא את יעודו, להיות מורה לביתא ישראל.
כחלק ממסעו הרביעי לאתיופיה (1921-1920), הגיע פייטלוביץ' לירושלים יחד עם תאמרת עמנואל ולקחו עמו את יצחק וכן התלוו אליהם אחיו, חיים פייטלוביץ' ורופא מבית החולים הדסה בשם אנטין. כאשר החבורה הגיע לנמל מאסאווה היא החלה לצעוד לכיוון היישוב היהודי ושבדרך חלה יצחק. עם חלוף הזמן מחלתו של יצחק החמירה והוא נפטר ב-21 ביוני 1920, בסביבות 9 בבוקר ונקבר בדרך שבין הכפר עדי קולה לעיר עדווה.

שלמה הפלאשי

הנובלה שלמה הפלאשי (Salomo der Falascha) הוא על חייו של יצחק ונכתב בגרמנית על ידי זליג שכנוביץ (Selig Schachnowitz) שכיהן כעורך של העיתון דער איזראעליט בתחילת המאה ה-20. הנובלה עצמה תורגמה לעברית בידי מאיר צבי פורש ופורסמה בשנת תשכ"ד.
הקרב השביעי על האיזונצו

מהלך הקרב

ההתקפה האיטלקית נערכה בקארסט, בין הים האדריאטי לגוריצה. הארמייה האיטלקית השלישית אמורה הייתה לפרוץ דרך רמת פיטי הריב (נקודה 432), לכיוון טריסטל ולהתקיף את העיר טריאסטה. האיטלקים הצליחו לכבוש רק עמדות אחדות וארמון ליד מרנה.