מגדל עדר

חברת זיכרון דוד

בשנים תרפ"ד–תרפ"ה, החל יצחק גרינוולד, עולה חדש מפולין, יהודי בר-אוריין שעבד בירושלים כסייד, להפיץ בין מתפללי בתי הכנסת בבתי ורשה במאה שערים את הרעיון לרכוש לעצמם נחלת קרקע בארץ ישראל, כדי לייסד מושבה דתית. אתו פעלו הרב נח גד וינטרוב ויעקב רוזנבלום.
היישוב מגדל עדר נוסד בידי חברת "זיכרון דוד". החברה נרשמה בשנת ה'תרפ"ו, ב-15 באוקטובר 1925, כאגודה הדדית בע"מ,. המייסדים ביקשו לשלב קיום מצוות יישוב ארץ ישראל עם חיי תורה מלאים וגאולת אדמות בארץ ישראל עם חזון הגאולה המשיחי שלעתיד לבוא, במקום בו – כך האמינו, עתיד להתגלות מלך המשיח. מטרתם הייתה להקים התיישבות יהודית פורחת ומשגשגת – "עיר גנים" על אם הדרך ירושלים-חברון, וטיפוח חיים יהודיים, באזור רווי מסורות יהודיות הקושרות אותו עם צמיחת הגאולה והתגלות המשיח.
ועד החברה עסק באיתור מקום ליישוב וברכישת קרקעות. החברה פעלה באופן עצמאי ופניותיה להנהלה הציונית וכן לחברת פיק"א בבקשת עזרה – נדחו. האספה הכללית הראשונה של חברת 'זיכרון-דוד' התקיימה ב-י"ד בחשוון תרפ"ו, והשתתפו בה 66 חברים מתוך מאה ועשרים חברי החברה. האספה בחרה ברב מנחם מנדל כשר כיו"ר הוועד המנהל. בין המייסדים היו יצחק גרינוולד (1890–1961) שגייס מתיישבים מבני ירושלים, אשכנזים חרדים, וכן יהודים שעלו לא מכבר מתימן והתגוררו בתל אביב ויעקב רוזנבלום מעין זיתים שהיה דובר ערבית, ניהל את המשא ומתן עם מוכרי הקרקעות והיה דמות מרכזית ביישוב.
לאחר שנמצאה קרקע מתאימה בהר חברון, בסוף שנת 1926, יצאו מנהלי החברה ועורכי-הדין לאזור חברון. עשרת הבעלים הערבים התאספו בבית גדול ואסרו היציאה ממנו, כי בלא חתימת כולם ההעברה לא הייתה חוקית. כל אחד מהם קיבל את כספו מידי עורך-הדין וחתם על ההסכם. רובם חתמו באצבע.
ביום י"ב בחשוון תרפ"ז התקיימה האספה השנייה. הרב כשר פתח את האספה בסקירה נרחבת על רכישת הקרקעות והסברי תשלום. הרב כשר גם נעל את הישיבה-
"הרב מנחם מנדל כשר נואם נאום הנעילה, הוא מלהיב את הלבבות בדברי חז"ל שונים על דבר המאורע החשוב שעלה ביד החברה בעזרת ה' לפדות אדמה שהייתה קרוב לאלפיים שנה בידי נכרים במקום כזה בין ירושלים לחברון. אשר אין שם על כל הדרך עוד שום יישוב ישראל שזה דבר אשר מעורר תשומת לב של כל ישראלי ותקוותנו כי יעלה בידינו בעזרת ה שם לייסד בקרוב יישוב ישראלי אשר יהיה לתפארת ישראל" (מתוך הפרוטוקול).

העלייה למגדל עדר

בכ"ח טבת תרפ"ז, ה-2 בינואר 1927, החלה העלייה לקרקע. העלייה לא הייתה מרוכזת ומסודרת ולא קוים אירוע בולט לציון העלייה לקרקע. המשפחות שהגיעו למקום עשו זאת באופן חופשי, במהלך הסתיו והחורף של שנת תרפ"ז. לאחר שהקימו לעצמם צריפים למגורים.
היישוב הוקם על אם הדרך ירושלים-חברון, מדרום מערב לצומת גוש עציון דהיום, בק"מ ה-21 מירושלים. במקום ניצבה בריכת מים בריטית ולידה מבנה משטרה קטן, שהיה מאויש בכמה שוטרים. מעל ליישוב, על ראש הגבעה ממערב, התנשא המנזר הרוסי.
ראשוני המתיישבים החלו בהכשרת קרקע לנטיעות וקיוו לייסד כפר המבוסס על מטעים ומשקי חלב. בנוסף לצריפי המגורים, הקימו המתיישבים בית כנסת ומקווה טהרה בקרבת תחנת המשטרה הסמוכה לכביש הראשי. רוב המתיישבים היו מבני העדה התימנית שהגיעו מתל אביב אך היו גם תושבים מעדות ומקומות שונים. במשך הזמן עזבו רוב המתיישבים התימנים את היישוב ובמקומם הגיעו משפחות אשכנזיות. החברה לא קיימה חלוקת קרקעות מסודרת וליישוב לא היה קשר ישיר עם המוסדות הלאומיים, כגון הקרן הקיימת או הסוכנות. הבריטים והערבים לא הפריעו ולא התנכלו לתושבים והתושבים קיימו קשרי מסחר עם הכפר הערבי הסמוך – בית אומר.

תנאי החיים

תנאי החיים היו קשים ביותר והמתיישבים סבלו ממצוקת מים. המשק הדל ומקורות הפרנסה לא אפשרו למתיישבים קיום בכבוד, ולרוב המתיישבים חסרה הכשרה חקלאית מינימלית. הם החלו בנטיעת עצי פרי וגפנים, אף שלא נעשתה הכשרת קרקע ראויה ולא עמדו לרשותם ציוד וכלים חקלאיים. בנוסף נעשה ניסיון להקים משק בעלי חיים. בשל קשיי הפרנסה, רוב המתיישבים מצאו את פרנסתם בירושלים. בנקודה הוקמה ישיבה בשם 'אוהל רחל' בשיתוף עם ישיבת מאה שערים ולמדו בה שבעה בחורים. בסוף שנת 1928 נתקבלה תרומה להקמת ישיבה נוספת במקום. מכלל התוכנית הרחבה שהגו מייסדי החברה, יצא לפועל אך מעט מזעיר.

השלג הגדול

באמצע החורף פקד את המקום שלג כבד. חלק מהתושבים לא ראו תופעה כזו מימיהם. הצריפים לא עמדו בסערה וגגו של צריף אחד עף.
מיום רדת השלג ועד שנמס – חלפו שבועות. רוב הזמן הייתה דרך חברון-ירושלים חסומה לתנועה. קבוצת ערבים מהכפר בית-אומר נחלצה לעזרת המתיישבים והביאה, ימים ספורים לאחר ראשית הסערה, מעט מזון, דבלים, פיתות, תה, עצים ודלק להסקה. אלה הצילו את המתיישבים מקיפאון ומסכנת רעב. לאחר מכן נחלצו לעזרת מגדל-עדר אנשי קהילת חברון, ביוזמת הרב יחזקאל סרנא – ראש ישיבת חברון. אלה הצליחו להבקיע את "המצור הלבן" שהוטל על מגדל-עדר בעזרת פרד והביאו מעט מזון וציוד חיוני. החורף הקשה הכניע חלק מהמתיישבים שעזבו את המקום אחרי שהות של חודשים ספורים.
מאורע זה, מיד בראשית הקמתו של היישוב החדש, לא תרם לעידוד מתיישבים נוספים לעלות ולהיאחז במקום. והוא גרם רפיון רוח למתיישבים הקיימים.

פירוק החברה וגאולת הקרקעות

חברת "זיכרון דוד" הגיעה למצב קשה, הנושים לחצו והחברה עמדה בפני פשיטת רגל. יצחק גרינוולד וחברים נוספים המשיכו עוד כחמש שנים בטיפול בענייני החברה, עד פירוקה. בתחילה עוד האמינו באפשרות חידושו של המפעל, קיוו להקמת היישוב מחדש ואף פעלו בכיוון זה. לאחר שאפסו הסיכויים, טרחו רבות בכיסוי חובות החברה, במכירת אדמותיה, ובעיקר במניעת האפשרות שהאדמות תשובנה לידיים ערביות, שכן בתחילת 1930 החלו ערבים לחרוש את קרקעות מגדל עדר.
גרינוולד לא נמנע משום ניסיון שיכול היה להציל את החברה ולשקם את היישוב ודיבר על לבם של המוסדות השונים, בטענה שלא רק שהערבים רצחו – הם עלולים לקבל את קרקעות מגדל עדר, בבחינת – "הרצחת וגם ירשת?!"
כל קריאותיו וזעקותיו של גרינוולד לא זכו למענה חיובי. המוסדות הלאומיים, הקרנות והגופים השונים השיבו פניו ריקם. רבים מחברי החברה התדפקו על דלתו בדרישה לקבל כספם חזרה. וליד ביתו נראו מחזות קשים, צעקות והפגנות של חברים שדרשו כספם. לבסוף, לאחר משא-ומתן ארוך, ב-25 בספטמבר 1933 רכש את המקום מידי חברת 'זיכרון דוד' שמואל צבי הולצמן מרחובות. חברי האגודה קיבלו בחזרה רק חלק מכספם.
הולצמן הגה רעיון להקים באזור זה מרכז יישובי שיהיה מבוסס על גידול מטעים, ואף הביא למקום קבוצת פועלים שהחלה לממש את הרעיון. אולם המרד הערבי הגדול הביא לנטישת המקום בשנית. בשנת 1943 התיישב בקרבת חורבות מגדל עדר קיבוץ כפר עציון ואחריו התיישבו באזור הקיבוצים משואות יצחק, עין צורים ורבדים. המקום ננטש במלחמת העצמאות ויושב מחדש לאחר מלחמת ששת הימים, תחת השם מגדל עוז.