google/wiki40b huggingface dataset:
קווין מקנלי

ביוגרפיה

מקנלי נולד בבריסטול וגדל בברמינגהאם שם למד במספר בתי ספר מקומיים.
בגיל 16 הופיע על במה ב"תיאטרון הרפרטואר", בשנה שלאחר מכן קיבל מלגה מ"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" ולמד שם במשך שנתיים.
ב-1976 גילם את דמותו של קסטור בסדרת הטלוויזיה "אני, קלאודיוס".
בקולנוע הופיע בתפקיד קטן בסרט מסדרת "ג'יימס בונד", "המרגלת שאהבה אותי". בהמשך גילם צעיר אירי בסרט הפשע הבריטי "יום שישי הארור". ב-1987 גילם את קן בדרמה הביוגרפית של ריצ'רד אטנבורו, "זעקה לחופש". בסוף שנות ה-90 שיחק בתור פול בדרמה הרומנטית "דלתות מסתובבות", ובתור האס במותחן האקשן "מילכוד" בהפקתו של שון קונרי.
גילם ב-2001 את חבר המפלגה הנאצית ושר החוץ הנאצי מרתין לותר בהפקה הדוקומנטרית המצמררת "הפתרון הסופי" המתעדת את ועידת ואנזה.
מקנלי התפרסם ברחבי העולם בשנת 2003 בפנטזיית ההרפתקאות "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" בדמותו של הפיראט גיבס, אותו אוסף קפטן ג'ק ספארו (ג'וני דפ) באי טורטוגה, בהמשך הסרט מתגלה כיד ימינו של קפטן ספרו. בנוסף הופיע בשנה זו בתפקיד ראש ממשלת בריטניה בפרודיה על סרטי ג'יימס בונד, "ג'וני אינגליש".
ב-2004 הופיע בתור ג'וזף בוקט, עוזר הבמה הטוען שראה את הפנטום (ג'ררד באטלר) בדרמה המוזיקלית של ג'ואל שומאכר המבוססת על המחזה "פנטום האופרה". עוד סרט מוזיקלי בו השתתף היה "לילה ויום", בתור ג'רלד מארפי. ב-2006 חזר לגלם את גיבס, חברו הנאמן של ג'ק ספארו, בסרט "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" שגרף למעלה ממילארד דולרים בקופות. בשנה זו שיחק גם בקומדיית המסתורין של וודי אלן, "סקופ", בתור מייק טינסלי. מקנלי חזר לגלם את גיבס בחלק השלישי ב"שודדי הקאריביים", "שודדי הקאריביים: סוף העולם". כן שיחק בדרמת המלחמה ההיסטורית "מבצע ואלקירי", בה גילם את דמותו של קרל פרידריך גרדלר, מבכירי קשר העשרים ביולי.
מקנלי מתגורר בצ'יזוויק. הוא נשוי לשחקנית פיליס לוגן ולהם בן, דייוויד, יליד יוני 1996.
פרידה (זוגיות)

המונח פרידה מתייחס לסיום של מערכת יחסים זוגית אינטימית בכל דרך, מלבד מוות.

סיבות לפרידה

פרידה יכולה לקרות כאשר אדם אחד אומלל במערכת היחסים בו הוא/היא נמצאים. במקרים הללו נהוג לומר שצד אחד דרש לסיים את הקשר.
ישנם גם מערכות יחסים שמסתיימות משום ששני הצדדים אינם מרוצים. במקרים הללו נהוג לומר שהפרידה הייתה "הדדית".
אנשים במערכות יחסים עשויים בדרך כלל להיות אומללים בשל הבדלים בגילאים, באינטליגנציה, במשיכה הגופנית.

צער

לאחר הפרידה אנשים עשויים להרגיש צער או אומללות. אישיותם או "תחושת הערך העצמי" עשויה להשתנות.
אנשים עשויים להזדקק לזמן להחלים לאחר הפרידה. הדבר בדרך כלל יהיה תלוי באורך של מערכת היחסים.
ג'וש דאנקן

קריירה

דאנקן שיחק בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת זאוויר עד שנת 2008. שם העמיד בעונתו האחרונה ממוצעים של כ-13 נק', ולמעלה מ-5 ריבאונדים ואסיסטים למשחק.
דאנקן הגיע לשיאו בטורניר אליפות המכללות בכדורסל בו חתם את קריירת המכללות שלו. רשם 20 נק' ו-16 ריב' במשחק נגד אוניברסיטת ג'ורג'יה, אחר כך קלע שיא קריירה של 26 נק' בניצחון בהארכה על אוניברסיטת וירג'יניה המערבית. 
הודח עם הקבוצה במשחק לפני הפיינל פור על ידי UCLA, בה כיכבו קווין לאב, דארן קוליסון וראסל וסטברוק. 
החל את הקריירה האירופאית שלו בעונת 2008/09 בקבוצת פו אורטז מהליגה הצרפתית. דאנקן סבל מפציעה והחמיץ חלק גדול מהעונה, אך חזר לקראת סיומה וירד ליגה עם הקבוצה.
בעונה שלאחר מכן עבר לקבוצת לייז' באסקט מהליגה הבלגית (שיחק עם אדריאן בנקס), בה רשם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק. הקבוצה סיימה במקום הראשון בעונה הרגילה והגיעה לגמר הפלייאוף, בו הפסידה את האליפות לקבוצת ספירו שרלרואה. 
בחודש אוגוסט 2010 חתם בקבוצת מכבי אשדוד, בה הגיע לממוצעים של 16.3 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק בעונתו הראשונה בקבוצה.
בעונתו השנייה של במכבי אשדוד העמיד ממוצעים של 17.4 נקודות, 8.6 ריבאונדים  ו2.6 איבודים למשחק.
לקראת עונת 2012/2013 חתם דאנקן בהפועל ירושלים, וב-2014, חתם בברוז במברג.
בקיץ 2015 חתם שוב בהפועל ירושלים ל-2 עונות.
בקיץ 2016 שוחרר מהפועל וחתם באולין אדירנה מהליגה הטורקית השנייה בכדורסל, הוא עזר למועדון לעלות לליגת העל הטורקית בכדורסל בתום עונת 2016/2017. בעונת 2017/2018 עזר למועדון לסיים את העונה הסדירה במקום השביעי שמוביל לליגת האלופות בכדורסל ולפלייאוף בו נכנעו לטופאש בורסה.
יצחק חפוטה

יצחק (חופי) חפוטה (נולד בשנת 1957), הוא  דוקטור לחינוך, משורר, מלחין, פעיל חברתי ובוגר מכון מנדל למנהיגות.

ביוגרפיה

חפוטה נולד בשדרות, בן להורים עולים ממרוקו במעברת גבים שדרות. את שלשת תאריו האקדמיים למד באוניברסיטה העברית. הוא בוגר תואר ראשון במקרא ולשון, מוסמך בחינוך (התיזה שלו על התפתחות מתמטית-לשונית התפרסמה בעיתון הארץ, יולי 2003, "סדנא לשונית שיפרה הישגים במתמטיקה בקרית מלאכי") ודוקטורט בחינוך. בעבודת הדוקטורט התחקה חופי אחר סיבות להישגים הנמוכים של תלמידי ישראל במבחנים הבינלאומיים (TIMSS ו-PISA) ובמבחני המיצ"ב והמשוב הישראליים. במחקרו מצא חופי מתאם גבוה בין רמת מוכנות לשונית, מושגית וטיעונית של תלמידים לבין ההבנה של לימודי המדעים.
חפוטה פרסם ארבעה ספרים בתוכם שלשה ספרי שירה וספר ילדים בשם "איש קש" שפורסם בהוצאת גפן. בשירתו מתעד חופי דמויות חברתיות מוכרות ומוכרות פחות שעיצבו את הוויה החברתית פוליטית בישראל בדרכם, ובתוכם: סעדיה מרציאנו (הפנתרים השחורים), פרופ' שלמה אלבז (מזרח אל השלום), דודו מחלב (הקשת הדמוקרטית המזרחית), ישועה אזולאי (נגן התזמורת האנדלוסית), יהונתן יפרח (ראשון חברי הכנסת מערי הפיתוח וראש מועצת שדרות), איזי אמיר (צייר, יליד מרוקו) ואחרים.
יצירותיו של חפוטה זכו לפרסום ובתוכן השיר "מנגינת לאדינו" (מילים ולחן) שנכתב בשפת לאדינו la Musica De Ladino וזיכה אותו במקום שני בתחרות "פסטילאדינו" הבינלאומית (2005); היצירה "שירה" (מילים: חופי; לחן: קרל ווליאנסקי) בניצוחו של קרל וולף זכתה בפרס מלחינים לשירי משוררים (2005), והשיר "קינה לאושוויץ" (מילים: חופי; לחן: קרל ווליאנסקי) בניצוחו של רונן ורשבסקי, שבוצע בעיר קרקוב שבפולין במסגרת טקסי יום השואה המרכזיים לשנת 2005. 
חפוטה פעיל חברתי, שימש כרכז הפעילות התרבותית-מוזיקלית ב"ארגון צעירים שדרות" שהוקם על ידי ד"ר אהרון כהן, אבי ביטון ורפי בן אמו, ארגון שהפך להיות מודל לשינוי] בערי פיתוח בישראל ותרם] לעיצוב דור המוזיקאים בשדרות (מיכה ביטון, קובי אוז, חיים אוליאל, כנסיית השכל ואחרים). בתקופת לימודיו באוניברסיטה בשנות ה-80 הוביל פעילות מחאה חברתית לתיקון עוולות חברתיות ובשנים 2003 - 2006 הוביל תמיכת אנשי אקדמיה (מאיר בוזגלו, גלית סעדה אופיר ופעילים חברתיים אחרים), במחאת הנשים החד הוריות ופעל] לביטול גזירות הקיצוצים בקצבאות ילדים, ותמיכה בחולי הסרטן. כתב שירון חברתי המאופיין בהסבתם של שירים עבריים מוכרים לטובת שירים חברתיים, אחד השירים אף זכה לכותרות בכמה עיתונים ("ביבי ביבי בם דופק את כל העם").
כיום (2013) עומד חפוטה בראש כח האדם של האוניברסיטה העברית ומנהל את חבורת הזמר של האוניברסיטה  "להתאהב בעברית". 
ניהל בעבר את המרכז לקשרי אוניברסיטה-קהילה באוניברסיטה העברית, היה מנהלה הארצי של התוכנית להכשרת פעילי ציבור אקדמיים  מאזורי פיתוח, ומנהלה של התוכנית העיונית של קרן אייסף הבינלאומית לחינוך.
ראש גזר

הספר

הספר מורכב מ-49 פרקים קצרים ללא קשר כרונולוגי ביניהם. הם מתארים את הקורה במשפחת לֶפּיק המתגוררת בכפר במחוז נייבר. ההורים הם מאדאם ומסיה לפיק ושלושת צאצאיהם - הבכור פליקס, האמצעית ארנסטין והקטן פרנסואה המכונה בגלל שערו האדום (ג'ינג'י) "ראש גזר". מאדאם לפיק היא הדמות הדומיננטית במשפחה ואינה מסתירה את איבתה ל"ראש גזר" הנאלץ להישמע לה, לבצע מטלות רבות בבית ולקבל מכות לעיתים קרובות, דבר שנחסך מאחיו. מסיה לפיק שונא את אשתו ומנסה להיות רוב הזמן מחוץ לבית בעסקיו בפריז ובציד. "ראש גזר" אינו ילד שובב כמו שהוא מדוכא על ידי משפחתו. באחת הפעמים הוא מטיח כלפי אביו: "אתה שקוע בדאגות שלך בעוד שאמא, והגיע הזמן לומר זאת, אין לה כלב אחר להכות חוץ ממני".
צ'יף (הרלדיקה)

הצ'יף הוא מטען הרלדי המופיע על שלט אצולה בדוגמת פס רחב לרוחבו של מגן ובגבולו העליון. ישנה מחלוקת בין הכרוזים לגבי רוחבו של הצ'יף, כאשר הוא נע בין חמישית לשליש מרוחבו של המגן כולו, ואולם, אם הצ'יף מוטען במטען כלשהו לרוב רוחבו יהיה שליש. ברוב המקרים יופיע הצ'יף מעל כל מטען אחר, אולם כאשר מדובר במטען כגבול אשר מוענק על מנת להבדיל בין השלט המוטען לשלט אחר, יופיע הגבול מעל הצ'יף.
קבריולה

קַבּרִיוֹלֶה (מצרפתית: Cabriolet) היא מכונית שאין לה גג קבוע, אלא גג נפתח (מבד, מברזנט או מחומר קשיח). ישנן מכוניות שאין להן גג כלל, כדוגמת למבורגיני אוונטאדור J.
מכוניות מסוג זה פגיעות יותר במצב של התהפכות, וקיימת סכנה ליציבות המבנית של הרכב במקרה של תאונה, היות שאין קורות תומכות העוברות בגג, ויש צורך בחיזוק הקורות האחרות בשלדת הרכב.
יונתן ענר

יונתן ענר (נולד ב־25 ביולי 1978) הוא פסנתרן ישראלי.

ביוגרפיה

למד אצל פרופ' אריה ורדי בבית הספר למוזיקה בהאנובר, גרמניה, אצל פרופ' קונרד אלזר בבית הספר הגבוה למוזיקה בליבק, גרמניה, ואצל גב' ויויאן ויילרשטיין ב-New England Conservatory שבבוסטון. בנוסף השתלם אצל הפסנתרנים הנודעים מאריי פרחיה ואנדרש שיף. השתתף בכיתות אמן עם מיטב האמנים – ליאון פליישר, ברנרד גרינהאוס, סטיבן איסרליס, סבינה מאייר ומרים פריד. הוא זכה להיות אחד המוזיקאים האחרונים אשר עבדו עם אייזיק שטרן. יונתן ענר הדריך כיתות אמן בפסטיבל Yellow Barn בארצות הברית, באירופה, באסיה ובאוסטרליה.
הופיע כסולן עם התזמורות המובילות בארץ ובהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה, התזמורת הקאמרית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים ועוד. זכה בפרסים בתחרויות הבינלאומיות Città di Senigallia באיטליה, בתחרות שוברט בגרמניה, בתחרות ע"ש פאול בן-חיים בישראל ובפרס ע"ש הפסנתרן הנודע יוליוס קאצ'ן. זכה במלגות קרן התרבות אמריקה ישראל ובמלגות קרן רונן.
כחבר בשלישיית תל אביב זכה בתחרויות הבינלאומיות להרכבים קאמריים במלבורן באוסטרליה, ב- Città di Trapani וב-Vittorio Gui באיטליה, בתחרות ע"ש יוזף יואכים ו-Erst-Klassik בגרמניה וכן בתחרות האירופית להרכבים קאמריים בצרפת.
הופיע ברסיטלים ובקונצרטים קאמריים באולמות חשובים כגון אולם התזמורת הפילהרמונית של ברלין, אודיטוריום ה-Louvre בפריז, מרכז Kennedy בוושינגטון, ה-Wallace Collection בלונדון, ה- Conde Duque במדריד, ה-Dom Muzyki במוסקבה, אולם ה-Tivoli בקופנהגן, בהיכל התרבות בתל אביב, בדרום-מזרח אסיה ובאוסטרליה.
השתתף בפסטיבלים בינלאומיים בברגן, שלזויג-הולשטיין, International Encounters, IMS Prussia Cove, לובליאנה ובפסטיבל "Yellow Lounge" המאורגן על ידי Deutcshe Grammophon.
כמי שתואר כ"נגן קאמרי במלוא מובן המילה" בעיתון הגרמני פרנקפורטר רונדשאו, מקדיש ענר את מרב זמנו לביצוע מוזיקה קאמרית. הקים יחד עם הקלרניתנית שירלי בריל את הדואו בריל-ענר ויחד עם זמרת הסופרן חן רייס הקימו את שלישיית ESPRIT. הוא מופיע עם נגנים מובילים כמו הויולנים טביאה צימרמן ומייקל טרי (רביעיית גוארנרי), רביעיית המיתרים "בורומאו" והרביעייה הירושלמית.
שוופס

שוופס (Schweppes) הוא מותג משקאות הנמכר ברחבי העולם השייך לקבוצת דוקטור פפר. המותג כולל משקאות מוגזים בכלל, וג'ינג'ר אייל, ביטר למון ומי טוניק בפרט.

היסטוריה

בסוף המאה ה-18 פיתח יוהאן יקוב שוופ תהליך להפקת מים מינרליים מוגזים המבוסס על תגליותיו של ג'וזף פריסטלי. בשנת 1783 הקים שוופ בז'נבה חברה לממכר משקאות מוגזים, לה קרא "שוופס". בשנת 1792 עבר שוופ ללונדון על מנת לקדם את עסקי החברה.

בשנת 1836 העניקה המלכה ויקטוריה לחברה את התואר "ספק רשמי של בית המלוכה" בשנת 1843 החלה שוופס לשווק את מי מעיינות מאלברן המופקים בגבעות מאלברן. בשנת 1969, התמזגה שוופס עם חברת קדבורי ונקראה קדבורי שוופס. בשנים שלאחר מכן רכשה החברה מותגים רבים, ובשנת 2008 התפצלה החברה, כאשר חטיבת המשקאות בארה”ב הפכה לקבוצת ד”ר פפר סנאפל והופרדה מעסקיה הגלובליים. ד"ר פפר סנאפל היא הבעלים הנוכחיים של הסימן המסחרי שוופס.

לישראל הגיע המשקה לראשונה בשנת 1967, והיה המותג הבינלאומי הראשון שהצליח להיכנס לשוק הישראלי. המותג בישראל הוא של חברת יפאורה-תבורי, והוא נושא כשרות למהדרין של רבנות רחובות.
תחזית 13

היסטורית התחזית

"תחזית 13" הונחתה בין השנים 2003–2005 על ידי נעמה איזנברוך שהצטרפה לחדשות 10 והקימה את דסק מזג האוויר. ב-2005 הצטרף דני רופ לחדשות 10 והגיש את התחזית לסירוגין לנעמה איזנברוך. בשנת 2010, בעקבות פירוק האולפן הישן של חדשות 10, הונחתה התחזית על מסך ירוק בין 13 באוקטובר 2010 עד 7 בנובמבר 2010. ב-7 בנובמבר 2010 התחזית הונחתה באולפן הדינמי על המסכים שהתחברו למסך גדול. ב-1 בינואר 2012, בעקבות החוק שנכנס לפעול שהתקשורת צריכה לשדר בירושלים, עברה התחזית לאולפן הזמני בירושלים. לאחר סיום השיפוצים של האולפן הסופי של חדשות 10 בירושלים, עברה התחזית ב-1 בספטמבר 2013 לתל אביב.

מבנה התחזית

מבנה התחזית של השנים 2003-2010
התחזית מתחילה לאחר שהמגיש מעביר את השידור לחזאי ונכנסת חסות. החזאי עומד ליד מסך שם נמצאת תמונת לווין ועוד נושאי התחזית. התחזית של רחבי הארץ מוקרנת כמפה מצוירת. וגם כך התחזית השבועית, בנוסף מוקרנת מפת הגשמים שירדו במידה אם ירד גשם.
מבנה התחזית של השנים 2010-2012
התחזית מתחילה בשיחה קצרה עם המגיש. החזאי מציג את התחזית הכללית, כלומר: הצגת תמונת לווין או כמה גשמים ירדו ועוד. חצי מהתחזית הכללית החזאי יושב ליד השולחן וחצי מימנה בעמידה. לאחר מכן החזאי עובר למפה שמוקרנת, שם הוא קורא את התחזית ברחבי הארץ. לאחר מכן הולך למסך שם מציג את התחזית לימים הקרובים.
החל משנת 2012 התחזית משודרת מהאולפן בגבעתיים לבד, כאשר ההפניה לתחזית נעשית במסך מפוצל.
מבנה התחזית של השנים 2013-הווה
התחזית מתחילה בשיחה קצרה עם המגיש ולפעמים עם חסות. החזאי מציג את התחזית הכללית, כלומר: הצגת תמונת לווין או כמה גשמים ירדו ועוד. לאחר מכן החזאי עובר למפה שמוקרנת, שם הוא קורא את התחזית ברחבי הארץ. לאחר מכן הולך למסך שם מציג את התחזית לימים הקרובים.

התחזית במבזקי הטלוויזיה

תחזית מזג האוויר מונחת בנוסף במבזקי חדשות 13 בטלוויזיה על ידי מגיש המבזק ולא על ידי חזאי. המגיש מנחה את התחזית בישיבה וקורא את התחזית השבועית. את התחזית רואים במסך עם הטמפרטורות.

התחזית במבזקי הרדיו

תחזית מזג האוויר מונחת בנוסף במבזקי חדשות 13 ברדיו על ידי החזאי עצמו. המגיש מעביר את המבזק לתחזית, שאז נשמעת חסות והתחזית שהוקלטה מראש.
פיוטר

פיוטר הוא סגסוגת מתכתית, שעשויה בדרך כלל מ-85 עד 99 אחוז בדיל, 1 עד 4 אחוז נחושת, המשמש כמקשיח, עם תוספת של עופרת לדרגות הנמוכות של הסגסוגת, שיש להם גוון כחול. באופן מסורתי, היו שלוש דרגות איכות של פיוטר, שנועדו לשימושים שונים, למשל לתכשיטים וכלי שולחן. המשתנה ביניהם היה אחוז החומרים בתערובת. בתערובות מודרניות מערבבים בדיל עם נחושת, אנטימון ו/או ביסמוט, בניגוד לעופרת.
מבחינה חיצונית, פיוטר הוא מתכת בהירה מבריקה שדומה מאוד במראה לכסף. כמו כסף, פיוטר גם יתחמצן לאפור עמום במשך הזמן אם יונח ללא טיפול. פיוטר הוא סגסוגת מאוד חשילה, והיא רכה מספיק כדי לפסל בה עם כלי יד, כמו כן אפשר לעצב אותה עם חבטות ולחיצות. בגלל התכונות האלו, פיוטר לא יכול לשמש להכנת כלים מעצמו. לפיוטר יש נקודת התכה נמוכה של בערך 225-240 מעלות צלזיוס, תלוי בריכוזים של החומרים בתערובת.
שימוש בפיוטר היה נפוץ מימי הביניים עד להתפתחות הייצור של זכוכית במאות ה-18 וה-19. פיוטר היה באותה תקופה החומר העיקרי שממנו עשו כלי שולחן עד לייצור של החרסינה. ייצור המוני של מוצרי זכוכית הביא לכך שהם החליפו את הפיוטר בחיי היום יום. השימוש בפיוטר נפסק בהדרגה עד שלא היה קיים בשנת 1850. לעומת זאת, במאה ה-20, השימוש בפיוטר חזר.
כופר לבן

צבען החינה

מהצמח מופק חומר הצבע lawsone או hennotannic acid. זוהי מולקולה הנקשרת בתמיסה חומצית בקשר קוולנטי (קישור קבוע) לחלבון קרטין ולכן החינה צובעת ביעילות שיער, עור, ציפורניים ומשי, הבנויים מקרטין, והצבע יציב עד אשר תתחדש שכבת האפידרמיס או יצמח שיער חדש. lawsone בולע ביעילות קרינת UV. הריכוז הגבוה של החומר הפעיל הוא בעלים ובפרט בעוקץ העלה.
החינה נראית כאבקה חומה-ירקרקה, שמערבבים אותה עם מים ליצירת משחה דמוית בוץ.
החינה משמשת בטקס החינה וכתכשיר לצביעת שיער בגוון אדמדם ולצביעת ציפורניים בעדות המזרח. יש הנוהגים אף לעשות קעקוע מדומה הנצבע על העור.

הצמח בפיוט ובספרות

מדרשים שונים נאמרו על אשכול הכופר, והוא פורש כשמו של הקב"ה או כרמז למשה רבנו 'איש אשכולות' - שהכל בו. 
הפסוק משיר השירים על אשכול הכפר מוביל את הפיוט העתיק של רבי אלעזר הקליר לשבת שקלים, במשמעות של נטילת 'כופר נפש' ובמשחק מילים בין משמעות אשכול ו"אשקול" פיוט 'אשכול הכופר' נאמר בתפילת מוסף לשבת שקלים לפי נוסח אשכנז ונוסח החסידים. 
הצמח מופיע במשמעות של ביטוי פיוטי לשמו של הקב"ה בפיוטים אחדים כמו ביוצר ליום ראשון של פסח, בפיוט 'מלא פי' של קהילת ארם צובא (מהעיר חלב שבסוריה) ופיוט 
'אבני אקדח' של יהודי בבל, ופיוט 'אומֵן בשמעו', יוצר לפרשת שקלים בנוסח אשכנז.
הצמח אשכול הכפר או בכתיב מלא 'אשכול הכופר' שימש כשמם של ספרים אחדים. המילה "כופר" שמשמעותה המקורית "חומר ציפוי וכיסוי" ("כפורת" בלשון המקרא פירושו מכסה), שימשה בשמות ספרים פעמים רבות במובן "כפירה" - מרידה או אי הסכמה.
אשכול הכפר הוא שם הספר הקראי של יהודה הדסי מקבוצת אבלי ציון, ושמם של ספרים נוספים לאורך הדורות, ספרים הלכתיים, ספרות תלמודית או פרשנות על המקרא. בתקופת תור הזהב בספרד, נכתב ספר בשם זה על מגילת אסתר (ומשמעות שמו דומה למשמעות שניתנה לו בפיוט לשבת שקלים). כתב היד הוסתר בפורטוגל אחר גירוש ספרד, אבד בגירוש פורטוגל, ואחרי תלאות נמצא שוב.
ב-1964 כתב נתן אלתרמן את שיר הפיוס כחלק מהצגת 'שלמה המלך ושלמי הסנדלר', שיר בו משמשים ביטויים משיר השירים כביטויי חיבה בין שלמי ורעייתו, מעורבים עם ביטויים מעולמו של הסנדלר שרוכיו ונעליו. 'אשכול הכופר' משמש בשיר זה במשמעות 'אהוב לבי', כצמח המשמש תכשיט ותלוי על ליבה של הרעייה.
קלט (קוגניציה)

קלט הוא כלל המידע המגיע אל המוח. זהו השלב הראשון במסלול קידוד וחלק מתהליך התפיסה.
מקור המושג הוא גישות בפסיכולוגיה קוגניטיבית שההשראה לפיתוחן הגיעה ממדעי המחשב, אשר מגדירים קלט ככלל המידע המוזן במחשב דרך אמצעי הזנת הנתונים.

השפעות הקשב על הקלט

יכולת הריכוז מתייחסת לכלל הפעילויות המוחיות, המצבים הרגשיים והמצבים הסביבתיים, אשר מאפשרים לאדם לקלוט גירויים מסביבתו. על כן פגיעה ביכולת זו יכולה להשפיע על הרגישות של האדם לגירויים בסביבתו.
הקשב מעורב גם ביכולת לברור חלקים ספציפיים מהקלט החושי מתוך גירויים מתחרים רבים. 
בהתאם לכך, הפרעת קשב מאופיינת בקושי להתמקד בגירוי בודד.
קושי זה מוביל לנטייה למוסחות, אשר יכולה להיגרם מגירויים חיצוניים או מחשבות פנימיות של האדם עצמו.

מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים

בתחילה גירויים הנקלטים מהסביבה מציפים את החושים באופן בלתי מאורגן ואקראי. המידע שנאסף בקולטני החישה הללו מועבר למוח דרך מערכת העצבים.
תהליכי העיבוד המשפיעים על הכנסת מידע לתוך הזיכרון, כך שיוכל להישלף בעתיד מכונים קידוד.
שדה קלט של תא עצב חישתי הוא חלק של המרחב שתא העצב מגיב אליו. זהו האזור שנוכחותו של גירוי בו משנה את פעילות תא העצב, כלומר את קצב הירי (firing rate) שלו. על כן גירוי שלא נמצא בשדה הקלט של תא עצב מסוים לא יוכל להיקלט על ידו והמידע אודותיו לא יגיע אל המוח.
הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל

הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל הייתה הסתדרות הפועלים הראשונה בארץ ישראל. ראשיתה בסכסוך שפרץ בחוות כנרת בחורף 1911 בין הפועלים החקלאיים במקום, בראשותו של ברל כצנלסון לבין מנהל הפעילות החקלאית, האגרונום משה ברמן. בעקבות הסכסוך, שנסוב על תנאי העבודה של הפועלים, פוטרו מעבודתם הן הפועלים והן האגרונום ברמן על ידי המשרד הארצישראלי.
ב-13 ו-14 אפריל 1911 (פסח תרע"א) התכנסו נציגי הפועלים מהחוות הלאומיות בגליל באום ג'וני (לימים אתר ההתיישבות של דגניה א') לוועידת יסוד של ההסתדרות בכוונה ליצור מסגרת שיתופית. הרקע האידאולוגי לגיבושם ניתן על ידי רעיונות הקואופרציה של הוגה הדעות פרנץ אופנהיימר. בוועידה נבחר 'ועד פועל' בו כיהנו ברל כצנלסון ואליעזר שוחט. בנוסף נבחרו עוד 5 איש לוועד: חנה מייזל שוחט, ישראל שוחט, מניה שוחט, צבי יהודה וישראל בצר.
בינואר 1912 התכנסה הוועידה השנייה בקבוצת כנרת. בוועידה זו הוגדרו מטרות ההתאגדות השיתופית לכיבוש העבודה במושבות ולהתיישבות עצמאית של הפועלים במסגרת קיבוצית וזאת על מנת להפסיק את תופעת נדידת הפועלים האופיינית לעלייה השנייה. כן הוחלט, שעל ההסתדרות להילחם למען שיפור תנאי המחיה של הפועלים בחוות הלאומיות. לוועד הפועל נבחרו יוסף בוסל, ישראל גלעדי, ואליעזר יפה, שהפך לדמות המרכזית בהסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל.
הוועידה החמישית, שהתקיימה בפוריה ב-1914, ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הייתה ועידה מכרעת במספר נושאים. מבחינת ההתיישבות, הוועידה אימצה את רעיון הקבוצה להתיישבות שיתופית כפתרון לבעיית נדידת הפועלים. וקיבלה גם את רעיון מושב העובדים כצורת התיישבות נאותה לפועל העברי, ובתנאי שהמושב יוקם על קרקע לאומית כדוגמת זו שבבעלות הקרן הקיימת והמתיישבים יתבססו על עבודה עצמית - להבדיל מה"בועזים" בני המושבות. עבור הפועלים במושבות ובערים הציעה הוועידה לאמץ מתכונת של משק עזר, משק קטן המיועד ליחידת דיור אחת ולעיבוד חקלאי מצומצם. כמו כן הוחלט על הקמת קופת חולים לפועלי הגליל וקופת-מלווה (סוג של בנק). 
ב-1915 הוקמה ועדת תרבות ליד ההסתדרות, שתפקידה היה "לדאוג למורים להנחלת הלשון העברית בריכוזי הפועלים." על חברי הוועדה נמנו ברל כצנלסון, רחל כצנלסון-שזר ויצחק טבנקין.
בשנת 1919 הוקמה מפלגת אחדות העבודה, אשר הקימה מסגרת שנקראה "הסתדרות הפועלים החקלאיים", בה התאגדו חברי ההסתדרות, פרט לאנשי "הפועל הצעיר" שהתנגדו לאיחוד. בדצמבר 1920 הוקמה בחיפה ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, שאיגדה את כל ההסתדרויות הנפרדות ומנעה בכך את הפיצול המפלגתי.
יחסי קוסובו–קטר

היסטוריה

סוגיית קוסובו נידונה בוועידה של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי שהתרחשה בקטר בשנת 1998. ב-7 בינואר 2011 הפכה קטר למדינה ה-73 שמכירה בקוסובו. זמן לא רב אחר כך, היא הצביעה בעד חברות קוסובו בבנק העולמי. בחודש מאי 2015 ביקר שר החוץ הקוסוברי בקטר, הוא שוחח עם מספר בכירים קטרים על האפשרות לשיתופי פעולה בין שתי המדינות בתחומי החינוך והכלכלה. ישנם עובדים צעירים קוסוברים המועסקים בקטר, בעיקר בתחום השירותים.
שארקו-מארי-טות

תסמינים

המחלה עצמה מחולקת לשני סוגים. באחד, CMT1, קיימת התנוונות איטית של השליטה בשרירי הרגליים, הזרועות והידיים, המובילים לחולשה באזורים אלה ולהפרעות הליכה ולקושי בתנועות עדינות. כמו כן, בסוג זה של המחלה, קיימת מהירות הובלה נמוכה לאורך האקסונים (של פחות מ-38 מטרים לשנייה), וכן היווצרות של מקטעים דמויי-פקעות בצל של מיאלין בעצבים שנראים בביופסיה, שנוצרים כתוצאה מהתנוונות והתחדשות של מיאלין. 
לעומת זאת בסוג השני, קיימת התנוונות והתחדשות כרונית של העצבים בבדיקות ביופסיה, ומהירות ההובלה של האותות החשמליים בעצבים היא רגילה עד נמוכה. 
כמו כן, קיים גם עיוות בצורתן של כפות הרגליים ולעיתים תחושות חלשות מהגפיים, עד כדי אובדן תחושה, בעיקר באצבעות הרגליים והידיים. אובדן חלקי עד מלא של חלק מהרפלקסים שקשורים לגפיים יכול אף הוא להיות תסמין של המחלה.

היסטוריה

הסימפטומים של המחלה תוארו לראשונה בשנת 1886 על ידי החוקרים ז'אן-מרטן שארקו ופייר מארי בצרפת (במאמרם "Sur une forme particulière d'atrophie musculaire progressive, souvent familiale débutant par les pieds et les jambes et atteignant plus tard les mains"), ובמחקר מקביל על ידי החוקר הווארד הנרי טות ("The peroneal type of progressive muscular atrophy"), ועל שמם גם נקרא שמה של המחלה, שארקו-מארי-טות. בשנת 1889, אישש יוהאן הופמן את ההשערה שמדובר במחלה של מערכת העצבים ההיקפית. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, התגלתה ההעברה האיטית של האותות בעצבים, ורק בשנות ה-70, מצאו שיש הבדלים בתוך חולי המחלה מבחינת מקור המחלה.

גורמים למחלה


המחלה נגרמת ממוטציה המשנה את מבנה החלבונים שבעצבים (nerves). ברוב החולים, מעטפת המיאלין סביב האקסונים, שעוזרת בהעברת אותות חשמליים בעצבים, פגומה. בעוד שהבעיה אצל חולים האחרים היא פגם גנטי באקסונים עצמם. נהוג לחלק את המחלה ל-2 סוגים, על פי אופייה ומקורה, CMT1 ו-CMT2. אצל הלוקים ב-CMT1, שהם למעלה למעלה מ-80% מהחולים נגרמת מייצור לא תקין של מיאלין. אצל שאר החולים, הלוקים ב-CMT2, הבעיה נובעת מייצור לא תקין של האקסון. יש 14 גנים שנמצאו כקשורים למחלה.
גם את ה-CMT1, נהוג לחלק לכמה סוגים, על פי מקור הבעיה. אצל לוקים ב-CMT1A, שהם בין 70 ל-80 אחוזים מהחולים הלוקים ב-CMT1, המחלה נובעת משכפול של אזור גדול בכרומוזום 17, באזור שכולל גם את חלבון PMP22, שמשפיע על ייצור של המיאלין. פגיעה בחלבון זה גורמת לייצור יתר של אחד מהחלבונים, שמרכיבים את מעטפת המיאלין, ולפגיעה במבנה ובתפקוד המעטפת. הדבר גורם להובלה איטית של האותות מהמוח אל הגפיים ומהגפיים למוח. בחולים אלה הגן הוא דומיננטי. 
אצל חולים אחרים (כ-5%–10% מהחולים הלוקים ב-CMT1), שלוקים ב-CMT1B, המחלה נובעת ממוטציה בגן שנמצא בכרומוזום 1. פגיעה בגן זה פוגעת בחלבון העיקרי שמייצר את מבנה המיאלין במערכת העצבים ההיקפית, P0 (מכונה גם PZ או protein zero). הפגיעה גורמת ליצירת מבנה לא תקין של מיאלין, שגורם לחוסר תפקודו של המיאלין כמבודד, וגם כך נגרמת הובלה לא תקינה של האותות החשמליים מהמוח אל הגפיים ולהפך, ואיבוד של חלק מהאותות בדרך.
ערי הזהב הנסתרות (ספר)

תקציר העלילה

בשנת 1540 מצטרף אסטבן דה סנדובל (Estéban de Sandoval), מפאי בן חמש-עשרה, למשלחת ספרדית אל אזור סיבולה (Cìbola) המסתורי שבמקסיקו בחיפוש אחר שבע ערי הזהב של סיבולה. הזהב אינו מעניין אותו; הוא חולם לצייר מפות של אזורים המסומנים בינתיים כ"לא ידוע". בין חברי המשלחת: קפיטן מנדוסה (Captain Mendoza) האכזר וצמא-הזהב וכן זיאה טרויאנו (Zia Troyano), מתורגמנית בת שלוש-עשרה מבני הנאיאריט. שנתיים מאז יציאת המשלחת אסטבן בן השבע-עשרה הוא היחיד ששרד מכל חבריה (מלבד זיאה, אשר שבה לכפרה). הספר כתוב בצורת זכרונותיו של אסטבן, היושב כעת בכלא בוראקרוס שבמקסיקו, מואשם בכך שלא מסר חמישית מן האוצר שמצאו לקופת המלך כנדרש בחוק. אסטבן כותב כדי להבין את עצמו, להבין מה אירע לו במהלך השנתיים הללו של קדחת הזהב המאיימת על כל חברי המשלחת והאם בעקבות כל מה שקרה הוא ראוי עדיין להיקרא אדם.