google/wiki40b huggingface dataset:
רדיולוגיה פולשנית

רדיולוגיה פולשנית (Interventional Radiology) היא תת-התמחות במקצוע הרדיולוגיה שעוסקת בטיפולים זעיר-פולשניים מוכוונים אמצעי-דימות למספר מחלות במערכות שונות של הגוף.
הרדיולוגיה הפולשנית עוסקת בטיפול במערכות גוף שונות (לב, מוח, מערכת השתן, כבד ועוד) כשהעיקרון המשותף לכל הטיפולים האלו הוא שימוש בטכנולוגיות, לרבות אמצעי-דימות, על מנת לאפשר הליכים יעילים ועם סיכון מזערי ככל הניתן למטופל. ניתן לומר כי המצאת התומכן הניתן להחדרה על גבי צנתר סימנה את תחילת המגמה של הרדיולוגיה הפולשנית (ראה אנגיופלסטיה).
הרדיולוגים הפולשניים משתמשים באמצעי הדימות השונים: שיקוף, טומוגרפיה ממוחשבת (CT), דימות תהודה מגנטית (MRI), על-קול (US) על מנת לכוון את כלי העבודה בהם הם משתמשים. לרוב, הרדיולוגים הפולשניים משתמשים במחטים הנקראות צנתרים על מנת להגיע לאזור בגוף לפי הכוונת אמצעי הדימות הנבחר. השימוש בצנתרים שונה מהטכניקות בהם משתמשים מנתחים שלרוב כוללות חתכים גדולים יותר בגוף. ניתן לטפל באמצעות הליכים מתחום הרדיולוגיה הפולשנית במספר מצבים רפואיים שבעבר דרשו טיפול ניתוחי. ההליכים מתחום הרדיולוגיה הפולשנית מקושרים לסיכון נמוך יותר באופן כללי, סיכון נמוך יותר לזיהום והפחתת מספר ימי האשפוז בעקבות ההליך. הרדיולוגיה הפולשנית משמשת לטיפול בקשת רחבה של מחלות לרבות מחלות של כלי - דם וסרטן במספר מערכות בגוף. הפרוצדורות מחולקות לרדיולוגיה פולשנית ניתוחית (Surgical Interventional Radiology- SIR) ורדיולוגיה פולשנית של כלי-דם (Vascular Interventional Radiology - VIR).
דני דידרו

ביוגרפיה

דידרו נולד בעיר לאנגר שבחבל שמפאן (כיום שמפאן ארדן), לאב שעסק בייצור סכינים. הוא היה מיועד לכמורה, למד בקולג' הישועי בעיר מולדתו, וב-1729 החל את לימודיו בקולג' הישועי לואי לה גראנד בפריז, שם קיבל תואר שני ב-1732. במקום לשמש ככומר הפך לשוליה אצל פרקליט פריזאי, היה מורה פרטי למתמטיקה ועסק במכירת ספרים. הוא המשיך את לימודיו במתמטיקה, בלטינית, ביוונית, באנגלית ובאיטלקית. בשנת 1743 נשא לאישה את אנטואנט שאמפיון, קתולית אדוקה. כעבור שלוש שנים הייתה לו מאהבת - מאדם דה פואיזייה.
בשנת 1746 כתב דידרו את חיבורו "הרהורים פילוסופיים", שעלה בלהבות בהוראת הכנסייה. שלוש שנים מאוחר יותר כתב "איגרת על העיוורים לשימושם של הרואים", שבגללה ישב בכלא שלושה חודשים. הוא קרא את מישל דה מונטיין ואת פייר בייל, ונמשך לכתביהם של חכמי העת העתיקה, ובעיקר לכתבי הפילוסופים אפיקורוס, דמוקריטוס ולוקרטיוס. דידרו ראה את אלוהי התנ"ך כאכזרי, ואת הכנסייה הקתולית כמקור של בערות ורדיפה דתית. הוא קרא את פרנסיס בייקון, השתכנע בצורך לעסוק במחקר מדעי, והשתתף בהרצאות על ביולוגיה, על אנטומיה, על רפואה, על כימיה ועל פיזיקה, כהכנה לכתיבת האנציקלופדיה הגדולה.
בשנת 1751 יצא לאור הכרך הראשון של האנציקלופדיה הגדולה, שעורר את חמתם של חוגי הכנסייה שהתייחסו לפילוסופים כאל אויבים. מספר המנויים על האנציקלופדיה, שהיוותה איום על המעמד האריסטוקראטי השליט, גדל מ-2,000 ל-4,000, וב-1759 היא נאסרה לפרסום, אם כי לא חל איסור על המשך עריכתה. ד'אלמבר שהשתתף בעריכה התפטר, ודידרו המשיך לכתוב ולערוך מאמרים של כותבים אחרים כעורך יחיד. בשנת 1765 יצא לאור הכרך האחרון, וב-1772 קיבלו המנויים את המהדורה הסופית שכללה את כל הכרכים.
דני דידרו נפטר בפריז בשנת 1784, ונקבר בכנסיית סן-רוש שבעיר.
לאה אברהם

ביוגרפיה

אברהם נולדה בדרום תימן, ועלתה לישראל עם הוריה ומשפחתה כשהייתה בת שש, ב-1949. מאז היא מתגוררת במושב קדימה. בגיל 14 צפתה לראשונה במופע של להקת ענבל והחליטה לנסות להצטרף אליה.
בזמן שירותה הצבאי למדה מחול אצל האחיות שושנה ויהודית אורנשטיין, בתקופה בה סגנון הריקוד שלהם התבסס על מחול ההבעה. בתום שירותה הצבאי התקבלה אברהם ללהקת ענבל והייתה רקדנית סולנית בלהקה. היא גם יצאה עם הלהקה למספר סיבובי הופעות מוצלחים בחו"ל. אחרי 13 שנים בלהקה, בשנת 1973, עברה ללהקת בת שבע, וגם שם פעלה כרקדנית ויוצרת. (בין השאר בלהקתו הנודעת של אלוין איילי) 
ב-1980 חזרה ללהקת ענבל, בתור סגנית מנהלת וכוריאוגרפית של הלהקה. בין הריקודים בהן רקדה כסולנית:  "שבת שלום", "מגילת רות", "ורד בר", "מזמור לדוד" ו"שירת דבורה". ב-1982 קיבלה מלגה מממשלת ארצות הברית ללמד באוניברסיטאות בחו"ל; שם המשיכה, במקביל ללימודים, להופיע כעצמאית. 
בשנת 1983 חזרה לישראל, וביחד עם שלום חרמון, שהיה אחראי על המחול במשרד החינוך, פתחה את המגמה הראשונה למחול בבית ספר בארץ, בתיכון "אלון" שברמת השרון. באותה תקופה עסקה גם בתיאטרון וחיברה כוריאוגרפיות להצגות שונות בתיאטרון הקאמרי, תיאטרון באר שבע והבימה. 
ב-1985, בעודה מנהלת את המגמה למחול בתיכון "אלון", הקימה להקה בת חסותה של להקת ענבל, בשם "טעם אישי". כעבור שנה הסירה ענבל את חסותה מהלהקה, והלהקה המשיכה לפעול עצמאית. הלהקה העלתה את המופע "את היא אני", שבו כל אחת מרקדניות הלהקה הביאה למופע את הרקע האישי והעומק שלה.  
בשנת 1995 הוציאה אברהם אלבום מוזיקה בשם "נווה מדבר", המשלב שירה תימנית מקורית ושירי יוצרים ישראלים כמו שרה לוי תנאי, עובדיה טוביה, ינון נאמן וידידיה אדמון. 
כבר מתחילת דרכה של אברהם בתחום המחול, עסקה בשילוב מוטיבים של הריקוד התימני יחד עם מחול מודרני; היא ביטאה שילוב זה בלהקות ענבל ובת שבע וגם כשהופיעה כרקדנית עצמאית. ביצירתה "שתי וערב" שילבה ריקודים תימניים עם להקת ג'אז; במופע תופפה על דרבוקה ורקדה יחד עם אחותה חפציבה, כשלהקת הג'אז ניגנה ברקע. יצירות הריקוד והשירה של אברהם נוגעות בנושאים להם קיבלה השראה מתרבות העדה התימנית, כגון נושאים תנ"כיים, נושאים ארצישראליים, וחיי היום יום. 
ב-2012 פרשה אברהם לגמלאות מניהול מגמת המחול בתיכון "אלון". לאורך השנים לימדה מוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך, והיא ממשיכה בכך גם כיום. בנוסף ממשיכה אברהם לעסוק במוזיקה, בשירה ובמחול.
אברהם גרושה (בעלה היה הרקדן יהודה נחום) ולה בן אחד- אנוש. בנה ממשיך את דרכה וגם הוא עוסק כיום בריקוד ובזמר.
צדוק בן ארצי

קורות חייו

נולד ליצחק בן ארצי, שנפל בקרב על הר ציון במלחמת ששת הימים. בצעירותו קיים בן ארצי, מצאצאי הרב יעקב יצחק מפשיסחה, אורח חיים חילוני. הוא שירת בצה"ל כנווט קרב. בהמשך חזר בתשובה, למד בישיבת מרכז הרב ובכולל ארץ חמדה, וכיהן כרב חיל האוויר. בשנת 2001 הקים הרב הצבאי הראשי תא"ל הרב ישראל וייס את ענף "ערכי תורה ללחימה" ברבנות הצבאית והעמיד בראשו את הרב בן ארצי. ייעודו של הענף היה לעורר מוטיבציה בקרב החיילים ולהנחיל להם ערכים של מצוינות אישית ושל ציונות. בעקבות ביקורת שהופנתה כלפי הרבנות הצבאית, השתנה שם הענף ל"תחום תודעה יהודית".
בתקופת כהונתו של הרב הצבאי הראשי תא"ל הרב אביחי רונצקי, התרחבה פעילות תחום תודעה יהודית תחת פיקודו של הרב בן ארצי. בתקופה זו הגיעה הפעילות החינוכית של הרבנות ביחידות צה"ל להיקפים נרחבים, בפרט בהפעלת חמ"ל המארגן ללוחמים ולקצינים בצה"ל סופי שבוע וסיורים ערכיים בירושלים. פעילות הרב בן ארצי בענף שעליו הופקד נערכה תוך מאבק סמכויות מול חיל החינוך,‫ ותוך התמודדות עם ביקורת מגורמים בצבא ובתקשורת שראו בפעילותו הטפה דתית ופוליטית.‫
באוגוסט 2014 השתחרר משירות פעיל בצה"ל. כיום משמש בן ארצי כמרצה במילואים בתחום תודעה יהודית.
הרב בן ארצי נשוי לרבקה, בתו של פרופ' אברהם כוגן, ומתגורר בשכונת נוף ציון בירושלים, שבה הוא משמש באופן בלתי רשמי כרב השכונה.
מדד הירש

מדד הירש (h - אינדקס, באנגלית h-index; Hirsch index) הוא מדד שמטרתו למדוד תפוקה והשפעה של פרסומי חוקרים. הירש מציע מספר יחיד להערכה של חוקרים המשלב בין כמות הפרסומים וכמות הציטוטים. המדד מבוסס על מספר הפרסומים המצוטטים ביותר של חוקר ומספר הציטוטים שהם קבלו בפרסומים אחרים. מדד הירש משמש גם למדידת התפוקה וההשפעה של כתבי-עת אקדמיים-מחקריים, קבוצות של חוקרים באוניברסיטאות ומדידה על-פי מדינה. המדד הוצע על ידי הפיזיקאי חורחה הירש (Jorge Hirsch) מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בשנת 2005, ככלי המסייע לערוך השוואה בהערכת התפוקות וההשפעה של חוקרים בתחום פיזיקה תאורטית ובמדע בכלל.  

הגדרה ומטרה

אחד האתגרים הוא כיצד ניתן לכמת אימפקט מצטבר ורלוונטי לתפוקה מדעית של חוקרים, שהנתונים להערכה כוללים את מספר הפרסומים והציטוטים בפרק זמן נתון?  
הירש מציע אינדקס חישובי פשוט של ה - h, הנותן אומדן לחשיבות וההשפעה של מחקר מצטבר של חוקר. מדד זה יכול לתת קנה מידה יעיל להשוואה בין אנשים שונים המתחרים על אותו המשאב, אשר הקריטריון החשוב להערכה הוא ההישג המדעי. ההגדרה של הירש מתייחסת לחוקר בעל h-index מסוים שיש לו h פרסומים שכל אחד מהם צוטט לפחות h פעמים ולשאר הפרסומים יש לא יותר (קטן או שווה <=) מ - h ציטוטים לפרסום. 
הירש העריך כי לאחר 20 שנה יהיה ל"מדען מוצלח" h - אינדקס של 20, "מדען מצטיין" יקבל h - אינדקס 40 ומדען "באמת ייחודי" יהיה לו h - אינדקס 60. ההדגשה כי המדד אפקטיבי להשוואה בין חוקרים באותו תחום המחקר.

המדד במאגרי ציטוטים

מדד הירש נערך באמצעות כלים אוטומטיים במאגרי ציטוטים של פרסומים אקדמיים בנפרד ולכן חוקרים עשויים לקבל מדד שונה בכל מאגר. הסוגיה נדונה במחקר השוואתי בין מדדי ה - h אינדקס בשלושה מאגרי ציטוטים: Web of Science (WoS), Scoups ו-Google Scholar. נמצא כי במדדי ה - h אינדקס של חוקרים ב-Scoups ו-WoS לא נמצאו הבדלים משמעותיים, בהשוואה לפערים גדולים בין WoS ו-Scopus למדדי ה-h אינדקס של חוקרים ב-Google Scholar.

יתרונות

מדד הירש נותן תשובה לחסרונות העיקריים של מדדים ביבליומטריים אחרים, כמדידה נפרדת של מספר הפרסומים והמספר הכולל של הציטוטים של החוקר. המספר הכולל של הפרסומים אינו מתחשב באיכות של הפרסומים המדעיים ובודק תפוקה בלבד. התייחסות לכלל הציטוטים יכול להיות מושפע לא פרופורציונלי מפרסום יחיד שקבל מספר רב של ציטוטים (כמאמר סקירה) או לחלופין מספר רב של פרסומים עם מספר מועט של ציטוטים (לדוגמה - 100 פרסומים שכל פרסום קבל ציטוט אחד). מדד הירש נותן מענה להטיות בחישוב h - אינדקס של החוקרים.

אנשים עם מדד הירש

על פי בדיקתו של הירש, אדוארד ויטן היה הפיזיקאי (החי באותה עת) בעל מדד הירש הגבוה ביותר עם h=110. מאידך, היו חתני פרס נובל מעשרים השנים האחרונות עם h=20.
קווים

היסטוריה

ביוני 2003, זכתה "קווים" במכרז של משרד התחבורה להפעלת קווי תחבורה ציבורית מאזור בקעת אונו לתל אביב, פתח תקווה ותל השומר. בפברואר 2005, זכתה להפעיל את אשכול עפולה, מגדל העמק ובית שאן. באפריל 2006, זכתה במכרז להפעלה המרכזית של אשכול התחבורה הציבורית בפתח תקווה וראש העין.
ב-2008, החלה בהפעלת הכרטיס החכם "רב-קו", ושנה אחר כך, ב-2009, השיקה את השירות הטלפוני "Next Bus", המאפשר לקבל מידע עדכני אודות זמני ההגעה של קווים לתחנותיהם. ב-3 ביולי 2011, היא התמזגה עם "עילית". 
ב-2012, זכתה במכרז להפעלת התחבורה הציבורית המרכזית של מודיעין, לאחר שגברה על "ויאוליה" (כיום "אפיקים"), וכן גם זכתה במודיעין עילית, רמלה ולוד, לאחר שגברה על "סופרבוס". באותה השנה, זכתה במכרז להפעלה המרכזית של אשכול התחבורה הציבורית בנתניה–חדרה, אשר כולל בו גם את היישוב אום אל-פחם והעיר כפר יונה, לאחר שגברה על "נתיב אקספרס". באותו המכרז, זכתה גם להפעלת קווי הקישור והמאספים של השרון ותל אביב.
בינואר 2014 החלה החברה לפעול באשכול נתניה והחליפה את חברת נתיב אקספרס. במרץ 2014 הוכר כוח לעובדים כארגון היציג ל-1,700 עובדי החברה.
במרץ 2015, הפסידה במכרז להפעלה המרכזית של אשכול עפולה, מגדל העמק ובית שאן, זאת ל"סופרבוס". עוד באותה שנה, הפסידה גם במכרז להפעלה של האשכול המרכזית ביותר שלה, פתח תקווה וראש העין, ל"אפיקים". במקביל, זכתה במכרז להפעלת אשכול בקעת אונו–אלעד, לאחר שגברה על "אגד תעבורה". 
ב-2016, זכתה במכרז להפעלת קווי התחבורה הציבורית בביתר עילית, שם היא ממשיכה את ההפעלה משנים קודמות אך במכרז חדש, וכן במועצה אזורית מטה יהודה במקום חברת סופרבוס.
בשנת 2019 חתמה החברה על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות הלאומית שהוגדר כהסכם מהפכני בענף התחבורה הציבורית בישראל. במסגרת ההסכם נכללו שלל הטבות, והנהגים עברו לקבלת שכר חודשי ולא שעתי, שלדברי הסתדרות העובדים הלאומית יעמוד על כ-13 אלף שקלים בממוצע.

צי החברה

לחברת קווים כ-1,400 אוטובוסים, מידיבוסים ומיניבוסים, עירוניים ובינעירוניים מתוצרת איסוזו, וולוו, יוטונג ומרצדס.
גוליית GP700

היסטוריה

דגם ה"גוליית GP700" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בפרנקפורט באפריל 1951.
בין השנים 1951-1953 יוצר דגם "GP 700 Sport".
ביו השנים 1955-1957 יוצר דגם "GP900".
מדגמי ה"גוליית GP700" יוצרו 36,524 יחידות, מתוכם : 27,123 יחידות לדגם הקופה, 9,147 יחידות לדגם הקבריולט, 27 יחידות לדגם הספורט, 227 לדגם הסטיישן (חלקם נבנו עם חלונות צד, קדמיים, אמצעים ואחוריים וחלקם נבנו עם חלונות צד קדמיים בלבד).
זהר דביר

ביוגרפיה

דביר נולד בראשון לציון בנם של דוד ופנצי דוידוביץ'. למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. בוגר תואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת ת"א.

שירותו הצבאי

בשנת 1983 התגייס לצה"ל. לאחר שנשר מקורס טיס הוצב בחטיבת גולני ושובץ בגדוד 12. בגולני עבר דביר מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר, אותו סיים בהצטיינות. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב דביר לגולני כמפקד מחלקה בגדוד. דביר מילא תפקידי פיקוד בחטיבת גולני, בהם מפקד פלוגה בגדוד 12, סגן מפקד גדוד 51, מפקד פלוגת ההנדסה החטיבתית ומפקד סיירת גולני בשנים 1992–1994. תחת פיקודו ביצעה הסיירת עשרות מבצעים מעבר לגבול רצועת הביטחון ("קו אדום"). דביר השתחרר מצה"ל ב-1995 בדרגת רב-סרן, ושירת במילואים כראש מטה החטיבה בדרגת סגן-אלוף.
בתום שירות הקבע עבר הכשרה של קציני ביטחון בענף התעופה ושירת בתפקיד ביטחוני בגרמניה. לאחר מכן שימש כמנהל תפעול בחברת שלמה Sixt.

שירותו במשטרה

ב-1999 התגייס למשמר הגבול ושירת כמפל"ג לוחמים בימ"מ, היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של היחידה וב-2001 מונה למפקדה ועמד בראשה בתקופת האינתיפאדה השנייה, הוא הוביל את היחידה במבצעים רבים בהם נהרגו 179 מחבלים, מהם 50 שהיו בדרכם לפיגועי התאבדות ונעצרו מאות מחבלים אחרים. בין היתר פיקד דביר על היחידה במהלך המאמצים לחילוץ נהג המונית החטוף, אליהו גוראל. 
בנובמבר 2003 נפצע באורח אנוש בתאונת דרכים: דביר היה בדרכו למשפחה של אחד מפקודיו שנהרג באותו יום בתאונת אופנוע, הוא עצר בשולי הדרך כשהבחין במכונית הפוכה וחילץ את נהגה הפצוע. מיד אחר כך פגעה משאית ברכב ודביר נפגע בראשו ובכל חלקי גופו. התאוששותו הייתה מהירה מהצפוי וכבר לאחר חודשים ספורים חזר לפקד על הימ"מ, בין היתר במלחמת לבנון השנייה בו פעלה בכפר ע'ג'ר.
בתחילת 2007 מונה למפקד מרחב עמקים במחוז הצפון של המשטרה, בינואר 2008 קודם לדרגת תת-ניצב וביולי 2009 מונה לסגן מפקד המחוז. לאחר פרישתו של שמעון קורן שימש כממלא מקום מפקד המחוז, במאי 2011 קודם לדרגת ניצב וביולי 2011 נכנס לתפקידו כראש אגף תמיכה לוגיסטית. בינואר 2014 מונה למפקד מחוז הצפון. בפברואר 2015 קיבל אחריות פיקודית גם למחוז חוף, זאת בעקבות פיטוריו של חגי דותן. בדצמבר 2015 מונה לסגן המפכ"ל. באוגוסט 2018 הודיע שהוא מסיים את תפקידו.
דביר נשוי לנטע ואב ל-3 ילדים.
נטלי אוסמן

WWE

בתחילת 2012, אוסמן התחרתה בקרב חושך (קרב לא משודר בטלוויזיה) נגד המתאבקת AJ בתוכניות Raw וסמאקדאון.

FCW

היא עשתה את הופעת הבכורה שלה ב-20 ביוני 2012 בתחרות ביקיני. יום למחרת היא חתמה על חוזה פיתוח עם ה-WWE. ב-14 ביולי, היא התחרתה בעוד תחרות ביקיני. כעבור שבוע היא ערכה את הופעת הזירה הראשונה שלה, כאשר הצטוותה עם סאמר רה בקרב זוגות נגד סופיה קורטז ופייג'. ב-10 באוגוסט, היא קיבלה את שם הבמה הרשמי שלה "סקיילר מון".

NXT

אוסמן הופיעה לראשונה בתוכנית NXT בתאריך ה-16 באוגוסט תחת שם הבמה שלה סקיילר מון, והיא נלחמה עם רחל דיאז נגד פייג' ואמה בקרב זוגות נשים והצמד של אוסמן ניצח. ב-17 באוגוסט בהאוס שואו של NXT הצטוותה עם פייג' והן הפסידו לאמה ואודרי מרי. דווח כי נטלי שוחררה מהחוזה שלה בתאריך ה-11 בינואר.
ויליאן בורג'ס דה סילבה

קריירת מועדונים

בשנת 2007, לאחר שעבר דרך מערכת הנוער של המועדון, החל ויליאן לשחק עבור הקבוצה הבוגרת של קורינתיאנס, בה לבש את חולצה מספר 10. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך בגיל 18. את שערו הראשון בקבוצה כבש בתיקו 2-2 נגד אתלטיקו פרנאאנסה ב-2 באוגוסט 2007.
ב-23 באוגוסט 2007, חתם וויליאן על חוזה לחמש שנים בשחטאר, ששילמה תמורתו 19 מיליון דולר. את הופעתו הראשונה בקבוצה ערך בניצחון 1-2 על קבוצת צ'רנומורץ אודסה ב-15 בספטמבר אותה שנה. הוא עלה כמחליף בדקה ה-57 במקום הברזילאי ג'אדסון. את שערו הראשון לזכות שחטאר הבקיע בניצחון 1-4 על ארסנל קייב ב-31 באוקטובר, במסגרת הגביע האוקראיני. את הופעתו הראשונה במסגרת אירופית ערך בהפסד 1-3 למילאן האיטלקית, ב-6 בנובמבר, בה עלה כמחליף בדקה ה-73. הוא סיים את העונה עם שער אחד ב-28 הופעות בכל המסגרות. בסיום אותו עונה זכתה שחטאר בדאבל האוקראיני תוך שהיא גוברת על דינמו קייב בתוצאה 0-2 בגמר הגביע ומקדימה אותה ב-3 נקודות בטבלת הליגה.
ב-15 ביולי שיחק ויליאן בגמר הסופרקאפ האוקראיני נגד דינמו קייב, שהסתיים בניצחון שחטאר בפנדלים. הוא פתח בהרכב והוחלף על ידי ברנדאו בדקה ה-46. ב-27 באוגוסט הוא כבש את שערו הראשון במסגרת אירופית בניצחון 1-3 על דינמו זאגרב הקרואטית. את שערו הראשון במסגרת הליגה כבש ב-1 בנובמבר נגד זוריה לוהנסק. באותה שנה גם שיחק בניצחון שחטאר בהארכה, 2-1 על ורדר ברמן הגרמנית בגמר גביע אופ"א, במה שהיה המשחק האחרון במפעל לפני שהפך לליגה האירופית. הוא סיים את העונה עם 8 שערים ב-52 הופעות, מתוכם חמישה שערים בליגה, בה שיחק בכל המשחקים מלבד אחד. 
ב-31 בינואר 2013 עבר לאנז'י מחצ'קלה, במה שהייתה ההעברה השלישית בגודלה בתולדות הכדורגל הרוסי, תמורת 35 מיליון יורו. ב-25 באוגוסט 2013 עבר ויליאן לצ'לסי האנגלית. הוא ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-18 בספטמבר נגד פ.צ. בזל במסגרת ליגת האלופות.

נבחרת

ב-10 בנובמבר 2011 ערך ויליאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, במשחק ידידות נגד נבחרת גבון.
הוא נכלל בסגל למונדיאל 2014 ולמונדיאל 2018.
סיגמא-אלגברה

במתמטיקה, סיגמא-אלגברה על קבוצה  היא משפחה של תת-קבוצות של , הכוללת את הקבוצה הריקה, וסגורה ללקיחת מַשְׁלִים ולאיחוד בן מניה (ראו ההגדרה להלן). לדוגמה, אוסף הקבוצות המדידות במרחב מידה הוא סיגמא-אלגברה. השימוש בסיגמא-אלגברה נפוץ במיוחד בתורת הקבוצות, תורת המידה ואלגבראות בוליאניות.

שימושים ומבנה

זוג סדור , כש- קבוצה ו- הוא -אלגברה מעל , נקרא מרחב מדיד. בצירוף פונקציית מידה  השלשה הסדורה  נקראת מרחב מידה.
סיגמא-אלגברה מגדירה על המרחב X יחס שקילות, שבו  אם ורק אם כל קבוצה הכוללת את x כוללת גם את y. אם המרחב X בן מניה, מחלקות השקילות עצמן שייכות לאלגברה, ובמקרה כזה האלגברה מוגדרת באמצעותן (קבוצה שייכת לאלגברה אם ורק אם היא מהווה איחוד של מחלקות שקילות). מכאן נובע שכל מידה על מרחב בן מניה היא אטומית.
גשר סן בנזה

בנזה הקדוש

בנזה הקדוש (Saint Bénézet) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית, ולפי המסורת, ב-1177, בהיותו נער רועים, נגלה לפניו חזון ובו נצטווה על ידי האל לבנות גשר מעל נהר הרון באביניון. מנת חלקו הייתה לעג והרשויות סירבו לסייע לו, אך משנצטווה על ידי הבישוף המקומי להרים אבן כבדה ולהשליכה אל נהר, עשה כן בעזרת התערבות אלוהית. אבן זו הייתה לאבן הפינה לגשר. לאחר מותו נקבר בנזה הקדוש בקפלה קטנה שהוקמה על הגשר ושרדה עד היום בין הקשת השנייה לשלישית. שרידיו שכנו בקפלה עד 1674 ואז הועברו למקום אחר.

היסטוריה

במקום ניצב גשר עץ קדום, ייתכן שכבר בתקופה הרומית, וקורותיו שימשו מאוחר יותר להקמת גשר עץ חדש שבנייתו החלה ב-1171 והסתיימה ב-1185. בחודש ינואר 1186 נחקקו חוקים שהסדירו את עלות המעבר על הגשר, אך הוא נהרס כמעט לחלוטין על ידי לואי השמיני לאחר מצור ששם על העיר ב-1226. 
הגשר הוקם מחדש מאבן ובסגנון גותי על ידי אחווה שמנתה 24 בני אדם (Oeuvre du pont), ואלה גייסו כספים להקמתו ועשו שימוש במיסי המעבר שגבו תמורת השימוש בו. אורכו של הגשר עמד על כ-900 מטר והיו בו 22 קשתות אבן שאורך כל אחת מהן נע בין 30.8 ל-33.5 מטר. רוחבו של הגשר נע בין שניים לחמישה מטרים והוא גישר על שני יובליו של הנהר שביניהם חוצץ האי ברטלאס (Ile de Barthelasse). לגשר נודעה חשיבות רבה בתקופת אפיפיורות אביניון במאה ה-14, והוא רוצף ב-1377. גשר סן בנזה היה אותה עת הגשר הקבוע היחיד בין ליון בצפון והים התיכון בדרום, וככזה נודעה לו חשיבות אסטרטגית. בשני קצותיו הוקמו עמדות שמירה ובצידו הדרומי שבאביניון הוקם במאה ה-14 מבנה שער גדול. עם זאת, הגשר סבל באופן תדיר משטפונות בנהר, וחלקים ממנו שבו ונהרסו. הוא שב ונבנה מחדש עד שלאחר שטפון קשה במיוחד שסחף את כל הגשר כמעט ב-1669, לא שופץ עוד. חלקיו הנותרים של הגשר התדרדרו ונהרסו, וכיום נותרו ממנו רק ארבע הקשתות הדרומיות סמוך לגדה השמאלית של הרון.
גארי וולדהורן

ביוגרפיה

וולדהורן נולד בלונדון. הוא למד משחק בבית הספר לדרמה ייל (סיים את הלימודים ב-1967). שם הופיע במחזות חדשים מאת ליליאן הלמן. כשלמד בייל הכיר את אשתו לעתיד, כריסטי דיקסון, בתו של דייוויד הווארד דיקאסון אקדמאי מאוניברסיטת אינדיאנה. היא במאית תיאטרון וכוריאוגרפית בלונדון, ופרסמה מחזות ורומנים. וולדהורן הופיע בהפקות תיאטרון בווסט אנד ועם הלהקה השייקספירית המלכותית. ב-1972 שיחק בסיבוב הופעות באוסטרליה ובניו זילנד בהפקה של הארי מילר של המחזה "Sleuth" לצדו של ריצ'רד טוד.
וולדהורן מוכר בעיקר מהשתתפותו בקומדיות מצבים בריטיות בהן "All at No 20" בתפקיד ריצ'רד בימיש, "Brush Strokes" בתפקיד ליונל בייברידג', ודייוויד הורטון בסיטקום "הכומר מדיבלי". ב-1993 כיכב בתפקיד ראלף אפסולנד במיני-סדרה "Gallowglass". עוד בטלוויזיה שיחק במיני-סדרה "Napoleon and Love", גילם את גרוויל בסדרה הקומית "The Top Secret Life of Edgar Briggs", שיחק בתפקיד הנרי צ'אנון במיני-סדרה "אדוארד וגברת סימפסון", טדי לופוס בסדרה "אויב על סף ביתי", ג'ון פרנלי בסיטקום "Moving", גורדון לוכהד בסדרה "Campaign", אלק רדקליף בסדרת הפשע "The Chief", סרג'נט בוב פולבר ב"לאבג'וי", ופורסט בסדרת הדרמה "Longitude". בקולנוע שיחק וולדהורן בסרט "צפלין", בתפקיד מקס בסרט "Sir Henry at Rawlinson End", האופטמן ריינר מולר בסרט "הבריחה לניצחון", וטורנדו בסרט "The Chain". בתיאטרון הופיע וולדהורן עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
בנוסף להופעתו בכל אחד מפרק הסדרה הקומית "הכומר מדיבלי", שיחק וולדהורן בתוכניות טלוויזיה רבות מאז שנות השבעים של המאה העשרים. הסדרות בהן הופיע כוללות את " Softly, Softly", "היחידה", "Space: 1999", "הגומלים החדשים", "חמדת ימים", "המקצוענים", "Minder", "רובין משרווד", "רמפול", "The Bill", "בקצב הלב", "Gallowglass" ו"לאבג'וי". עוד גילם את ליונל ביינברידג' בשלוש העונות הראשונות של הסיטקום "Brush Strokes", ואת ריצ'רד בימיש בעונה הראשונה של הסדרה "All at No 20".
וולדהורן הוא הפטרון של West Bromwich Dream, ארגון העוזר לאנשי וסט ברומוויץ' שבווסט מידלנדס.
זרמים בציונות

ציוני ציון

ציוני ציון היה זרם בתנועה הציונית שדגל בהתיישבות יהודית בארץ ישראל בלבד ונאבק בשנים 1903–1905 בתוכנית אוגנדה שהתקבלה בקונגרס הציוני השישי. רוב חברי ציוני ציון היו חברי תנועת חובבי ציון ובראשם עמדו מנחם מנדל אוסישקין, ד"ר יחיאל צלנוב, ד"ר שמריהו לוין וד"ר אברהם פריידנברג. בקונגרס הציוני ה-7 שהתקיים בבזל בשנת 1905 גברה דעתם של 'ציוני ציון' והתקבלה החלטה עקרונית הדוחה את תוכנית אוגנדה וקובעת כי התנועה הציונית קשורה אך ורק בארץ ישראל.

"עבודת ההווה"

"עבודת ההווה" הוא מונח שבו השתמש מרטין בובר כביטוי לזרם רעיוני בתוך התנועה הציונית. זרם זה שכונה גם "המדיניות הארצית" טען כי הציונות לא יכולה להתרכז רק במאבק להשגת זכויות מדיניות משפטיות בא"י - כפי שטען הרצל, אלא עליה לשאוף גם ליצירת הכרה יהודית לאומית בארצות מושבם של היהודים באירופה על ידי מאבק להקמת מפעלים מקומיים לעזרה עצמית, עידוד החינוך הלאומי ועוד. תומכי זרם זה האמינו שרק בארץ ישראל יהיה ניתן לפתור את הבעיה הלאומית, אך אין להזניח את יהודי הגולה. יש לחזק את מעמדם הכלכלי והלאומי כדי שיוכלו לעלות לא"י. חסידי הזרם רצו בהשגת אוטונומיה לאומית, דהיינו השגת שוויון זכויות ליהודי רוסיה ואישור להקמת מוסדות לאומים ברוסיה תוך עידוד עבודה יצרנית בגולה. רעיון זה קיבל דחיפה כתוצאה מהמהפכה ברוסיה ב–1905 ומהשאיפה של האומות השונות תחת האימפריה האוסטרו-הונגרית לעצמאות.
זרם עבודת ההווה ביטא את חילוקי הדעות בתנועה הציונית והביא ליצירת הפרקציה הדמוקרטית.

הסיעה הדמוקרטית

הפרקציה הדמוקרטית הייתה קבוצה של ציונים חילונים ששאפו לשינויים במסגרת התרבות והחינוך. הסיעה הוקמה בקונגרס הרביעי על ידי קבוצת יהודים אינטלקטואלים וסטודנטים מקרב הציונות הרוסית: חיים ויצמן, מרטין בובר ואחרים אשר למדו באוניברסיטאות מערב–אירופאיות והחלו בפעולה ציונית עוד בשנות ה–90 של המאה ה-19. כבר בקונגרס השלישי העלו חברים אלה הצעות שונות.
לטענתם, הרצל ניסה לפעול לבד ולהנהיג את התנועה הציונית בעצמו ולא איפשר להם לבטא את רעיונותיהם. הם ביקשו להפוך את התנועה ליותר דמוקרטית ללא פולחן אישיותו של הרצל ודרשו להתארגן על פי מצע מפלגתי.
על רקע היעדר דגש מצד הרצל על התרבות היהודית, תבעה קבוצה זו להעמיק את הפעולה הציונית בתחום התרבותי-חינוכי-לאומי במסגרת חינוך חילוני לאומי, ולא להסתפק בפעילות פוליטית ובאיסוף כספים בלבד, כדרכו של הרצל. לאור דרישותיהם הוחל בקונגרס החמישי (1901) לעסוק בעבודה חינוכית כחלק מפעילות התנועה הציונית כאשר פעולת חינוך זו תהיה גם מהרוח העברית וגם מהתרבות כללית: הרחבת הלשון העברית, הנחלת ההיסטוריה היהודית והשכלה כללית שתגביר את רמת השכלתו של העם כדי להכשירו להבנת הרעיון הלאומי. הצעותיהם של חברי הסיעה הדמוקרטית "לפעולה תרבותית מקיפה" התקבלו בקונגרס החמישי חרף התנגדות חריפה של הציונים הדתיים (המזרחי) שרצו כי התנועה הציונית תסתפק בעבודה מדינית הסברתית וארגונית, וחרף ניסיונותיו של הרצל לגשר בין הפלגים ולמנוע מלחמת תרבות.
הדמוקרטים התנגדו להזנחת הפעולה המעשית של יהדות מזרח אירופה. הסיעה הדמוקרטית טענה כי עצם העברת הפעילות למערב אירופה הזניחה את יהודי מזרח אירופה. כמו כן טענו כי יש להדק את הקשרים בין הגולה לבין ארץ-ישראל ויש לבצע עבודה סוציאלית בגולה והתיישבותית בארץ-ישראל.
הסיעה הדמוקרטית נעלמה לבסוף, זאת משום שרעיונותיהם התקבלו על ידי הקונגרס ולא היה עוד צורך להיאבק עליהם. פעיליה מצאו את מקומם בציונות הסינתטית.