google/wiki40b huggingface dataset:
ניי (עיר מדינה)

נִיִי (במכתבי אל-עמארנה התעתיק הוא נִיִ) הוא שמה של עיר עתיקה ששכנה באלף השני לפנה"ס באזור סוריה של היום ליד נהר האורונטס. העיר מוזכרת במקורות מהעת העתיקה ובהם מכתבי אל-עמארנה.
העיר מוזכרת באנלים מימי המלך המצרי אמנחותפ השני שמלך במחצית המאה ה-15 לפנה"ס. אמנחותפ יצא לשלושה מסעות כיבוש לכנען ולצפון סוריה. במסעו השני (שהוא מכנה הראשון), עלה לאורך דרך הים והגיע לבקעת הלבנון משם המשיך ל"ארץ ניי", והגיע לאוגרית. הוא חצה את האורונטס ליד קטנה וחזר בחזרה באותו מסלול. הטקסט מציין שמלכה ואנשיה של ניי דברו עם שלום עם אמנחותפ. העיר מוזכרת גם בכתובת המופיעה על גבי פסלו של המלך אִדרימי, שליט אללח' המספרת על קורות חייו. המלך מלך במאה ה-15 לפנה"ס, ועל פי הכתובת הוא היה שליט גם של ניי.
ניי מופיעה במכתבי א"ע 53 ו-59. השם מופיע בתכתובת של מושלי המדינות הקטנות שבסוריה שהיו בחסות מצרים. מסות הכיבוש של שופילוליומש השני המלך ש האימפריה החתית, עוררה את חשש המדינות. הם רצו להישאר בחסות מצרית, בזמן שעזירו שליט ממלכת אמורו ואתגמה שליט קדש רצו לעבור לחסות חתית. מכתב א"ע 53, הוא מכתבו של אכיזי מושל קטנה לאמנחותפ הרביעי, הוא מספר לו את מה שקורה ומבקש את עזרתו. במכתבו מוזכרים מספר שליטים הרוצים להישאר האמנים למצרים. אחד השליטים הוא מלך ארץ נִיִי.
מכתב א"ע הוא מכתבם של תושבי תוּנִיפּ  למלך מצרים. הם מתלוננים שעשרים שנה כתבו למלך ולא קיבלו עזרה והמלך לא עשה דבר, למרות מעשיו של עזירו שנכנס לצומור ועשה בה כרצונו. הם מספרים שעזירו עשה להם בדיוק כמו שעשה לניי, והעיר בוכה. ממכתב זה עולה שעזירו כבש את ניי.
באנרו

DVD

2005:"Banaroo- Der Film".
ג'ויס שמידט

ביוגרפיה

ג'ויס שמידט נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בשנת 1942. בשנת 1969, לאחר לימודי אמנות, עלתה לישראל עם משפחתה והתיישבה בבאר שבע. בשנת 1977 התלוותה לבעלה בשנת שבתון בארצות הברית. שם, למדה עשיית נייר אצל דגלאס מורס האוול (Morse Howell). עם שובה לישראל הקימה בבאר שבע את "סדנת הנייר ע"ש הדוד בוב לסלי" שמוקמה במבנה תחנת הרכבת הטורקית. ביצירותיה בחנה שמידט את מעשה האמנות תוך שימוש בנייר כחומר גלם וכנושא. אף על פי שהחל משנות ה-70 של המאה ה-20 עשתה שימוש במדיום בטכניקות הדפס, הרי שבין השנים 1989–1990 הפך מדיום ההדפס לעיקרי ביצירתה. בשנת 1996 הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיה במוזיאון ישראל, ירושלים.
פאאה

דמוגרפיה

בשנת 1988 עברה פאאה את פפאטה בגודל אוכלוסייתה. למרות זאת המטרופולין ששתיהן שוכנות בו נקרא המטרופולין של פפאטה בגלל חשיבותה של זו האחרונה כבירת הטריטוריה ועקב חשיבותה ההיסטורית.

תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי של פאאה הממוקם בתחומי הקומונה שוכן במרחק של כ-5 ק"מ מדרום מערב למרכז פפאטה. זהו נמל התעופה הבינלאומי היחידי בפולינזיה הצרפתית. מנמל התעופה ממריאות טיסות לארצות הברית, ליפן ולניו זילנד. גם כיום קיים המנהג של ענידת זרי פרחים לתיירים המגיעים לאי וכמויות גדולות של פרחים נשלחות מחוות באי לנמל התעופה לצורך זה.
מרציף המעבורות בפאאה מפליגות כמה מעבורות ביום למוראה ואחת לשבוע מפליגה מעבורת לבורה בורה.
הכביש המהיר שעובר בסמוך לחוף המערבי של טהיטי עובר בקומונה. הכביש יוצא מפפאטה ומגיע עד לטאהופו. בנוסף, קיימת מערכת כבישים מפותחת בפאאה.

חינוך

האוניברסיטה של פולינזיה הצרפתית (Université de la Polynésie française) ממוקמת במרכז פאאה. באוניברסיטה לומדים סטודנטים מאיים רבים בטריטוריה. מספר הסטודנטים באוניברסיטה עומד על 2,000.

היסטוריה

אזור פאאה יושב לראשונה על ידי מהגרים מאסיה בערך בשנת 700 לספירה. בתיהם של המהגרים נבנו מעץ ומעשב וגרו בפאאה כ-400 תושבים. הם עסקו בדיג באמצעות סירות קאנו. גל הגירה נוסף הגדיל את אוכלוסיית פאאה ל-700 תושבים בשנת 1220 לערך. התושבים ניזונו מפירות עץ הלחם והבננות. בין טהיטי לבין מוראה היה קשר באמצעות סירות. בשנת 1300 לערך מנתה אוכלוסיית פאאה כבר כ-1,000 תושבים ובשנות השלושים של המאה ה-14 כבר מנתה אוכלוסיית פאאה כ-1,300 תושבים. חלק ניכר של האוכלוסייה עבר להתגורר בחלק הפנימי של האי עקב סופות הציקלון שהכו בחופים ועקב הגאות.
בראשית המאה ה-17 מנתה אוכלוסייתה של פאאה 1,500 תושבים. באותה תקופה החל המגע עם האירופאים שהגיעו בעקבות גילוי טהיטי. באמצע המאה ה-19 עזבו רבים מתושבי פאאה את טהיטי והגיעו לקליפורניה בעקבות הבהלה לזהב. בראשית המאה ה-20 מנתה אוכלוסייתה של פאאה 5,000 תושבים. בשנת 1962 הוקם בתחומי הקומונה נמל התעופה הבינלאומי פאאה המשמש כשער הכניסה האווירי של פולינזיה הצרפתית.
תנות אמון

תְּנוּת אָמוֹן היה פרעה ומלך מצרים ממוצא נובי בין השנים 664 לפנה"ס - 656 לפנה"ס. הוא היה בנו של שבכה ואחרון מלכי שושלת הפרעונים ה-25.
הניצחון של האשורים בשנת 669 לפנה"ס על צבאו של תהרקה, אילץ את הנובים לסגת בחזרה אל גבולות ממלכתם מדרום לאשד הראשון של נהר הנילוס.
עם נסיגת הנובים, מינו האשורים את נכו הראשון בתור שליט בובה מטעמם ונסוגו צפונה לעבר ארץ ישראל. להזדמנות הזאת בדיוק חיכה תנות אמון וברגע שעזבו אחרוני חייליו של אשורבניפל את אדמת מצרים, הורה לצבאו לשוט במעלה הנילוס ולהשתלט מחדש על ערי מצרים. תנות אמון השתלט על העיר תבאי וקבע שם את בירתו החדשה. לאחר מכן פנו הנובים צפונה לעבר העיר מוף (בירת ממלכת נוביה-מצרים בתקופת שלטון אבותיו), וכבש אותה. נכו הראשון עצמו נהרג באותה המערכה.
כששמע אשורבניפל על המתרחש שיגר מיד את צבאו חזרה לעבר מצרים והצליח להביס את תנות אמון בסדרה של מערכות באזור הדלתה של הנילוס ומיד פנה דרומה ליתר הערים שהיו בשליטת הנובים במעלה הנילוס. הנקודה הדרומית ביותר אליה הגיע האשורים הייתה העיר תבאי, שאף אותה הצליחו לכבוש. כיבוש תבאי אילץ את תנות אמון לסגת בפעם נוספת אל גבולות ממלכת כוש.
תוצאות הכיבוש האשורי שמו קץ לשלטון הנובי במצרים לתמיד, אולם יחד עם זאת השפעתו של תנות אמון עדיין הורגשה במצרים העליונה עד לשנת 656 לפנה"ס, בה הצליח פסמתיך הראשון לאחד מחדש את מצרים ולהשתחרר מההשפעה הנובית בדרום.
תנות אמון המשיך לשלוט בממלכת כוש בלבד שלוש שנים נוספות, עד שנפטר בשנת 653 לפנה"ס. הוא בחר להקבר יחד עם אבותיו בבית הקברות המלכותי באל-קורו, דרום מערבית לבירה נפאטה.
דניאל יפה

ביוגרפיה

יפה נולדה וגדלה בקריית אתא, בתם של מוניק ואבי יפה, ולה שתי אחיות: אפרת ואלינור.
בשנת 1995 (בגיל 7) הופיעה לראשונה על במה בפסטיבל הזמר של קריית אתא.
במהלך לימודיה בבית הספר היסודי "הצבי ישראל" השתתפה במחזמר " 50 שנה למדינה", והחלה להקליט חומרים מקוריים, שכתבה עבורה עליזה דומן, מורה בבית ספרה.
כשהייתה בת 12 השתתפה בתחרות השירה "להיות כוכב" בערוץ הילדים.
יפה למדה בתיכון כרמל זבולון שבקיבוץ יגור, במגמת המוזיקה, ורכשה כלים מוזיקליים רבים.
בנוסף למדה פיתוח קול בסגנון המוזיקה הקלאסית, ועשתה בגרות של 5 יחידות במוזיקה.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת חיל האוויר, במתקן חוס"ן שבמצפה רמון.
מיד לאחר שחרורה מצה"ל, החלה לעבוד כמלצרית מזמרת בבר ה"אסקו בר" בקריית חיים.
בשנת 2008 עברה לגור במרכז ישראל, והחלה לעבוד כדיילת אוויר בחברת "ארקיע".
בשנת 2010 החלה את לימודי התואר הראשון של בראיית חשבון במסלול האקדמי של המכללה למנהל.
במקביל החלה להופיע עם "להקת מנדרין" בכל רחבי ישראל ובעולם כולו.
בנוסף, העבירה ערב שבועי קבוע במועדון ה"גנקי" בתל אביב, שם ביצעה ערבי שירה עברית יחד עם הקהל.

קריירה

יפה התפרסמה בשנת 2015 בעת השתתפותה בתוכנית "אקס פקטור ישראל" וזכתה במקום הראשון.
בתוכנית היא ביצעה שירי פופ מוכרים של הזמרות הגדולות בעולם, כשהיא שרה ורוקדת בו זמנית.
מיד לאחר זכייתה בתוכנית, החלה יפה לעבוד על אלבום הבכורה, והחלה להופיע עם הרכב רקדנים בפני הקהל הרחב. בין ההופעות נכללו אירועים ממלכתיים, ובהם טקס הנעילה של המכביה העשרים, 50 שנות התיישבות, טקס הפתיחה של ג'ירו ד'איטליה 2018 שהחל בישראל, ועוד.
בשנת 2015 השתתפה במחזמר "משיח" בחג המחזמר בת-ים לשנת 2015, מחזמר מקורי, שנכתב על ידי ירון כפכפי ובויים על ידי משה קפטן, בניהולו האומנותי של אורי פסטר, כשחקנית ראשית בתפקיד "היילי" לצד שחקנים ידועים אחרים (עוז זהבי, אקי אבני, עידו ברטל ועוד).
בנוסף, השתתפה בשנת 2016 במחזמר שיער בתיאטרון הקאמרי בבימויו של משה קפטן ובכוריאוגרפיה של אביחי חכם בתפקיד "דיון" (אקווריוס), לצד שחקנים מהשורה הראשונה כמו עוז זהבי, חן אמסלם ועוד, בתפקיד הכולל שילוב של שירה, ריקוד ומשחק.
בשנת 2016 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "כולם לקום Follow Me", ומיד לאחר מכן את הסינגל השני "אם זו אהבה" שהפיק ג'ורדי.
בשנת 2017 הופיעה יפה בבמה המרכזית של מצעד הגאווה בתל אביב עם השיר "Born To Fly", שנכתב במיוחד לאירוע, וזכה לאהדת הקהילה יחד עם כ-30 רקדניות.
בשנת 2018 הוציאה יפה שני סינגלים נוספים: "נבראתי לך" ו"מי יחבק אותי".
בטלוויזיה היא הייתה חלק מהפאנל בתוכניות האירוח של רשת 13, "הערב ב 13" ו"הדוח היומי", וסיקרה את העונה השלישית של "אקס פקטור ישראל".
יפה שיתפה פעולה עם הדי ג'יי העולמי שגיא קריב, במסגרת הליין של Forever Tlv בשירים "blue Diamond Heart" ו-"So Many Men".
ביולי 2019 הוציאה יפה סינגל חדש בשם "יש מי ששומר עליי".
ב-29 ביוני 2016 נישאה לבן זוגה, חן מלכה.
זכויות המדינות בארצות הברית

זכויות המדינות בארצות הברית הוא נושא שנוי במחלוקת במשפט החוקתי ובפוליטיקה הפנימית של ארצות הברית.
הזכויות של המדינות מעוגנות בתיקון העשירי לחוקת ארצות הברית, המהווה חלק ממגילת הזכויות. עם זאת, שאר החוקה מתייחסת לחלוקת הסמכויות בין הממשל הפדרלי למדינות באופן תמציתי ולעיתים לא ברור, מה שמוביל למחלוקות שונות בעניין זה ובצורך של בית המשפט העליון, כפרשן החוקה, לפתור מדי פעם מחלוקות אלו.
מחלוקות בעניין זכויותיהן של מדינות מתעוררות כאשר השלטון הפדרלי מנסה לבטל חוק מקומי של מדינה.
מקורה של החלוקה בין סמכויות הממשל הפדרלי לבין זכויותיהן של מדינות ארצות הברית, נקבעה על ידי ג'ון מרשל הנשיא השלישי של בית המשפט העליון, בפסק דין מקולו נגד מרילנד. במקרה זה קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית, שחוקי הממשל הפדרלי גוברים על חוקי המדינות השונות. לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית נוסף לחוקת ארצות הברית התיקון ה-14 המורה על המדינות שאל להן לקצץ בזכויות תושביהן ושעליהן לספק הליך משפטי שוויוניי ונאות לכל תושב ללא אפליה כלשהי. מאז, בית המשפט העליון השתמש פעמים רבות בתיקון ה-14 כנותן סמכות חוקית להטלת מרותו של החוק הפדרלי על המדינות במגוון עניינים שונים (כגון הזכות להפלה, זכויות לפרטיות האזרח, ועוד).
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, פעלה התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית, במטרה למנוע הפרדה גזעית ולבטל את חוקי ג'ים קרו.
כיום ישנן מחלוקות בדבר זכויותיהן של המדינה לאפשר או לאסור בחוקים את עונש המוות במדינות השונות. נושאים נוספים שבמחלוקת הם המתת חסד, הפלה מלאכותית, נישואים חד-מיניים, והפיכת מריחואנה לחוקית.
רב שימי מחוזנאה

רב שימי מחוזנאה הוא אמורא בבלי שהתגורר בעיר מחוזא, בדור הרביעי לאמוראי בבל, בדורם של אביי ורבא. 
מוזכר בתלמוד פעמים בודדות.
גאורגי טודורוב

תחילת הקריירה

את תחילת הקריירה הצבאית שלו, עשה טודורוב במיליציית המתנדבים הבולגרית אופלצ'נצי במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ולאחריה למד בבית הספר הצבאי בסופיה. בשנת 1882 נשלח לאקדמיה הצבאית בסנקט פטרבורג, אך לא סיים את הלימודים בשל פרוץ המלחמה עם הסרבים בשנת 1885, עת נקרא בדחיפות לפקד על כוחות בחזית. במהלך מלחמת בולגריה-סרביה (1885), פיקד על גדוד שהגן על העיר וידין בפני המצור הסרבי. לאחר המלחמה השתתף ביחד עם קבוצת קצינים מיליטנטים, בהם ניקולה ז'קוב, בהפיכה הצבאית, אשר הובילה להדחתו של הנסיך בטנברג. לאחר הפיכת הנגד, נשפט ושוחרר מהצבא. עם עלייתו לשלטון של הנסיך פרדיננד הראשון, הוחזר לצבא ובשנת 1896 קודם לדרגת קולונל. בשנת 1910, קודם לדרגת מאיור גנרל וקיבל פיקוד על אוגדת חיל הרגלים השביעית "רילה" של צבא הממלכה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נלחמו טודורוב ואוגדתו מול העות'מאנים בגזרת סלוניקי וזכו לניצחון משמעותי בקרב בולייר, אשר לאחריו נפתחה הדרך בפני הבולגרים לכיבוש העיר אודרין. במהלך מלחמת הבלקן השנייה הועבר לגזרה המקדונית, שם ניהל קרבות עיקשים מול הצבא הסרבי.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ הקרבות באוקטובר 1915 קיבל טודורוב פיקוד על הארמייה הבולגרית השנייה אשר השתתפה במתקפה הבולגרית על סרביה. באמצע אוקטובר 1915, ברמת אובצ'ה פולה המצויה בין הערים וראניה שבסרביה וברובו שבמקדוניה, זכתה אוגדתו של טודורוב בניצחון על הצבא הסרבי, אשר היה בנסיגה לעבר סלוניקי. קרב זה עיכב את הגעתם של הכוחות הסרביים למחנה האנגלו-צרפתי ופגע בשורותיו, אם כי לא באופן משמעותי מאוד. באוקטובר 1917 פיקד על הארמייה השלישית בגזרת דרום דוברוג'ה, תחת פיקודו של מפקד החזית אוגוסט פון מקנזן והשתתף בקרבות שהובילו לכיבוש החבל. ב-8 בספטמבר 1918 נאלץ מפקד המערכה של צבא בולגריה, הגנרל ניקולה ז'קוב לפרוש מתפקידו בשל בעיות בריאות וטודורוב מונה להחליפו. חילופי הגברי לא יכלו להתרחש בעיתוי גרוע יותר, כאשר החזית המקדונית נטתה לרעת הבולגרים והכוחות הסרביים, הצרפתיים והבריטיים לוחצים לפריצת קוויה. ב-15 בספטמבר נחלו הבולגרים תבוסה צורבת בקרב דוברו פולה כאשר הכוחות הצרפתיים והסרביים אשר היו עדיפים על פני הבולגרים, הפעילו להביורים ופגעו קשות בכוחותיהם. הקרב נוהל באופן כושל והחיילים הבולגרים נטשו את החזית והתמרדו כנגד המלך פרדיננד, דבר שהוביל לפריצתה והעמיד את ממלכת בולגריה בסכנת אובדן העצמאות. בולגריה נאלצה לבקש הפסקת אש מיידית ומאוחר יותר להיכנע.

אחריתו

טודורוב נתפש כאחראי לכישלון בקרב דוברו פולה, אשר סימל את הכרעת המלחמה לרעת הבולגרים. לאחר חתימת חוזה ניי צומצם הצבא הבולגרי וטודורוב שוחרר מן השרות בשנת 1919. ב-16 באפריל 1925 השתתפו טודורוב ורעייתו בתפילת האשכבה בכנסיית סוייטה נדליה בסופיה, לזכרו של הגנרל קונסטנטין גאורגייב, שנרצח יומיים קודם לכן בידי קומוניסטים. במהלך האירוע התפוצצה במקום פצצה רבת עוצמה, שנועדה לחסל את המלך בוריס השלישי, אשר למזלו הטוב איחר לאירוע. 160 בני אדם נהרגו בפיגוע, ובכלל זה שר ההגנה מתקופת מלחמת העולם הראשונה וקצינים בכירים בצבא הבולגרי כגון הגנרל סטפן נרזוב, ו-320 נפצעו. טודורוב היה בין הפצועים ורעייתו נהרגה. טודורוב הלך לעולמו בסופיה ב-16 בנובמבר 1934. להבדיל מקציני צבא אחרים בוגרי מלחמת העולם הראשונה, כגון פנטליי קיסלוב או סטפן טושב, לא הנציחו הבולגרים באופן משמעותי את שמו.
התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית

התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Ninth Amendment) הוא התיקון שלפני האחרון במגילת הזכויות בחוקת ארצות הברית. התיקון קובע כי אין לפרש את החוקה (כולל מגילת הזכויות), שבה פורטו זכויות אדם שיש לשמור עליהן, כאילו היא מונה רשימה סגורה של זכויות. כלומר, פירוט הזכויות בחוקה לא יפגע בהגנה על זכויות אחרות, שאינן מנויות בה במפורש.
תיקון זה נועד למנוע אפשרות של פגיעה בזכויות השמורות בידי העם, גם אם אינן מצוינות במפורש בחוקה. למשל, השתמשו בתיקון זה כדי להגן על הזכות לפרטיות, שאינה מנויה במפורש בחוקה.
פלסמוליזה

פלסמוליזה היא תופעה בתא צמחי. כתוצאה מיציאת מים מהתא בתהליך אוסמוזה, מצטמצם נפח החלולית והקרום ניתק מהדופן. תוכן התא מתרכז במרכזו. התופעה מתרחשת כאשר התא נמצא בסביבה היפרטונית.
בנוסף, מוגדר גם המצב ההפוך, דהפלסמוליזה, שהוא מצב של חדירת מים לתוך התאים, לאחר שהתרחשה פלסמוליזה. בתא של בעל חיים (תא אנימלי), התא יתנפח ובמצב קיצוני הוא יתפוצץ. בתא צמחי המים יחדרו פנימה ויגרמו להתנפחות החלולית ש"תדחף" את הציטופלסמה ואת קרום התא אל הדופן עד העלאת הלחץ התוך-תאי, דבר שיגרום להיווצרות לחץ טורגור. למעשה, הדופן הקשיח של התא ימנע את התפוצצות התא, מצב שלא קיים אצל תאים אנימליים.
דורותי מקארדל

תחילת דרכה

דורותי מקארדל נולדה בדונדאלק, שבאירלנד, בשנת 1889, למשפחה אמידה בעלת מבשלת בירה מצליחה. היא גדלה בדת הקתולית. את החינוך התיכוני קיבלה בבית הספר הפרוטסטנטי, אלכסנדרה קולג', בדבלין, ואחר כך למדה לתואר ראשון במכללת האוניברסיטה, בדבלין. עם סיום התואר, היא חזרה ללמד אנגלית באלכסנדרה קולג'.

פעילות לאומנית

מקארדל הייתה חברה בליגה הגאלית, ובשנת 1917 הצטרפה לקומן נה מאן. בשנת 1918 (במהלך מלחמת העצמאות), מקארדל נעצרה על ידי המשטרה המלכותית האירית בעת שלימדה באלכסנדרה, ובסופו של דבר, בשנת 1923, היא פוטרה מעבודתה שם, בשלהי מלחמת האזרחים האירית, בשל התנגדותה להאמנה האנגלו-אירית ופעילותה הנלווית.
כאשר התנועה הרפובליקנית התפצלה בשנת 1921–1922 עקב נושא האמנה האנגלו-אירית, מקארדל הייתה בצדו של איימון דה ואלירה והכוחות המתנגדים. היא נכלאה על ידי ממשלת המדינה חינם החדשה בשנת 1922, במהלך מלחמת האזרחים, ישבה בכלא מאונטג'וי וכן בכלא קילמיינהאם.
מאוחר יותר, בשנות ה-1930, היא עבדה כעיתונאית בחבר הלאומים, וגילתה אהדה גדולה למצוקתה של צ'כוסלובקיה טרום-מלחמת העולם השנייה. עמדה זו הייתה מנוגדת לעמדה הרשמית של אירלנד לגבי האיום הנאצי, שכן זו בחרה בנייטרליות במלחמה. לא הייתה זו הסוגיה היחידה בא מצאה עצמה מקארדל בהתנגדות לממשלתה. נושאים אחרים כללו את נושא הוראת השפה האירית בבתי הספר, שהממשלה הבטיחה ואחר כך לא קיימה, וכן הפחתה משמעותית במעמדן של נשים באירלנד על פי חוקת 1937- בניגוד לחוקה הרפובליקנית המקורית - שבאה כתוצאה מעסקה של דה ואלירה עם הכנסייה הקתולית, אותה גינתה מקארדל.

כתיבה

מקארדל העלתה את חוויותיה ממלחמת האזרחים על הכתב בספר Earthbound: Nine Stories of Ireland ‏(1924). במהלך השנים הבאות, החלה מקארדל לכתוב מחזות. בכתיבתה הדרמטית היא השתמשה בשם העט מרגרט קאלן. במהלך תקופה זו היא גם עבדה כעיתונאית בחבר הלאומים.
בשנים אלה היא גם חקרה את ספרה הענקי The Irish Republic, אשר פורסם לראשונה בשנת 1937. יריביה הפוליטיים ומספר היסטוריונים מודרניים החשיבו אותה כהגיוגרפית עבור דעותיו הפוליטיות של דה ואלירה. אך עם זאת, היא זכתה לשבחים על התיעוד המדויק והמחקר המעמיק, והספר יצא בהוצאות מחודשות מספר פעמים, לאחרונה בשנת 2005. לצד הביקורות מצד יריבי דה ואלירה והכנסייה הקתולית, שהביעה מורת רוח מהשמטתה בספר כחלק מהתנועה הרפובליקנית, הספר זכה לביקורות נלהבות וכן לביקורות טובות באופן כללי (לצד הסתייגות מן ההטייה הפוליטית). פרסום הספר הנגיש בפעם הראשונה לבריטים את הסיפור והפרספקטיבה האירית לגבי עצמאות אירלנד.

מותה

מקארדל נפטרה מסרטן ב-1958, בגיל 69. למרות אכזבתה מהמדינה האירית החדשה, ובפרט יחסה לנשים, היא הורישה את התמלוגים מספרה למנהיג אירלנד, חברה הקרוב איימון דה ואלירה, אשר כתב את ההקדמה לספר. דה ואלרה ביקר אותה בבית החולים לפני מותה.
צרת השחר

צֶרֶת הַשַּׁחַר, היא עיר מקראית אשר מיקומה בעבר הירדן המזרחי, העיר היא חלק מנחלת שבט ראובן. שמה מופיע פעם אחת במקרא בספר יהושע, פרק י"ג, פסוק י"ט. הכתוב מציין את מקומה ב"הַר הָעֵמֶק".

זיהוי המקום

המקום בו נמצאת צרת השחר, בהר העמק מופיע אף הוא פעם אחת במקרא. בתיאור נחלת שבט גד משמש העמק לזיהוי המקום בבקעת הירדן המזרחית. לכן יש הסוברים כי "הר העמק " הוא אחד מההרים הנמצאים מעל בקעת הירדן. 
גרשון גליל מזהה את צרת השחר לפי רשימת ערי ראובן, בח'רבת אל מחת, מערבית לעיר חשבון. במקום נמצאו חרסים מתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל. 
יחזקאל קויפמן, מזהה את המקום בהר מכור, בו היה ממוקם מבצר מכור מימי החשמונאים. בקרבת מקום נמצא הר הגעש חמת אז-זארה ומעיינות החמים אז-זארה, היא קַלִירוהֵי מימי החשמונאים.

פירוש השם

ברשימת היחס של יהודה בספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים ה'-ז' מופיע השם "צֶרֶת" כצאצא של חלאה אשת אשחור. פירוש השם אינו ברור אך יש שקשרו אותו למשפחה מהמקום 'צרת השחר'. לפי זיהוי זה צֶרֶת הוא שיבוש השם אשחור. ייתכן ששמה של משפחה זו מתכוון לנדידה של משפחות משבט יהודה לאזור עבר הירדן המזרחי, אך זוהי השערה בלבד.
צווארון אפסר

צווארון אפסר או צווארון קולר הוא סגנון עיצוב של בגדי נשים בו הרצועה שמחברת את החלק הקדמי של הבגד נכרכת סביב העורף ומשאירה את רוב החלק האחורי חשוף.
גזרה זו נהוגה לרוב בגדי ים, כדי למקסם חשיפת העור לשיזוף ולמזער את סימני השיזוף (אזורים שלא השתזפו). גזרה זו משמשת גם בשמלות או חולצות, כדי ליצור בגד החושף את הגב. כאשר הקולר מכוסה על ידי שיער שמסתיר את העורף האפסר נחשב כאפסר סמוי ומשאיר את הרושם ששום דבר לא מחזיק את החלק הקדמי של השמלה או החולצה.
בית חולים דנה-דואק לילדים

היסטוריה והווה

בית החולים הוקם בשנת 1992 על ידי פרופסור צבי שפירר על בסיס מחלקות הילדים של בית החולים הדסה בתל אביב שנסגר במקביל. לאחר פרישתו של פרופסור שפירר כיהנו בתפקיד מנהל בית החולים אבינועם רחמל, אורי יורגנסון, שמעון רייף ופרנסיס מימוני. מאז ינואר 2014 משמש דרור מנדל כמנהל בית החולים, ורונית לובצקי מנהלת את מחלקת האשפוז לילדים. 
בבית החולים מתאשפזים מדי שנה כ-7,200 ילדים ומתבצעים בו כ-1,200 ניתוחים. חדר המיון שלו מטפל בכ-28,000 ילדים מדי שנה, ומרפאות החוץ שלו מטפלות בקרוב ל-41,000 ילדים מדי שנה.
בית החולים שינה את שמו בשנת 2010 ל"בית חולים דנה-דואק לילדים" בעקבות תרומת משפחת דואק להקמת מחלקת מיון מודרנית ותוספת קומה לבניין. משפחת דואק הם קרובי משפחתה של התורמת הראשונה והעיקרית לבניית בית החולים, רנה דנה (למעשה זה שם נעוריה).
אנליזה ממשית

האנליזה הממשית (Real analysis) היא תחום באנליזה מתמטית העוסק במחקר של פונקציות ממשיות. אלו פונקציות המקבלות ערכים ממשיים ומחזירות ערכים ממשיים, כדוגמת  או .
ברמה הבסיסית של המחקר, מסתפקים בחשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי לטיפול בפונקציות ממשיות, אך ניתן לתת דוגמאות בהן כלים של האנליזה האלמנטרית כושלים. למשל, אם נתייחס לפונקציה:

פונקציה זו, שנקראת פונקציית דיריכלה בעלת תכונות מיוחדות, אחת מהן היא שהפונקציה אינה רציפה באף אחת מנקודות הישר וכמו כן אין אפשרות לחשב את ערך האינטגרל שלה בקטע . אך חקירת פונקציה זו אינה שונה מחקירתה של כל פונקציה אחרת, ולכן קם הצורך לפתח כלים מתקדמים יותר בהשוואה לאינטגרל רימן למשל.
במסגרת האנליזה הממשית מתקבלת הרחבה של מושג האינטגרל והנגזרת - כך שיהיו שימושיים עבור פונקציות ממשיות כדוגמת פונקציית דיריכלה, או פונקציית המדרגות של קנטור. בהתבסס על תאוריה של תורת המידה מוגדר אינטגרל לבג שהוא מאבני היסוד של האנליזה הממשית.
מייקל טינסלי

ביוגרפיה

טינסלי נולד בליטל רוק שבארקנסו. למד באוניברסיטת המדינה בג'קסון שבמיסיסיפי והתחרה בנבחרת האוניברסיטה. הוא סיים שלישי בריצת 400 מטר משוכות באליפות ה-NCAA ב-2005 בזמן של 48.55 שניות וזכה באליפות ב-2006 עם שיא אישי של 48.25 שניות. במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008 סיים במקום הרביעי. ב-2010 סיים שלישי באליפות ארצות הברית באתלטיקה. 
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה במדליית כסף בשיא אישי של 47.91 שניות, לאחר המנצח פליקס סאנצ'ס (47.63 שניות). באליפות העולם באתלטיקה 2013 קבע שיא אישי של 47.70 שניות וסיים שני לאחר ג'הו גורדון שקבע 47.69 שניות. 
ב-2014 זכה באליפות ליגת היהלום עם ניצחונות בתחרויות בשנחאי, פריז וסטוקהולם, מקום שני בלוזאן ובניו יורק ושלישי בגלאזגו. 
טינסלי הוא אב לבן משותף עם האתלטית ניה אלי.
ולטר פצל

קריירה מוקדמת

פצל נולד ב-28 בדצמבר 1883 באובורציסק שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1902 התגייס פצל לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-20 (פוזן ה-1), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בסוף ספטמבר 1914 נפצע קשה במהלך הקרבות, וב-8 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פצל ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביוני 1925 הועלה פצל לדרגת מיור, וב-1 במרץ 1926 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3 של הרייכסווהר. ב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1931 מונה למפקד הגדוד ה-5 ברגימנט הארטילריה ה-3 (הפרוסי). ב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בנובמבר 1933 מונה למפקח הכללי של יחידות הארטילריה בכוחות הפרשים. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-76, וב-1 בנובמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד אגד הארטילריה ה-3. ב-7 במרץ 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-3, ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 בנובמבר 1938 התמנה למפקח הכללי של חיל התותחנים.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה מונה פצל למפקד הקורפוס ה-1, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה השלישית במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 באוקטובר 1939 הועלה פצל לדרגת גנרל חיל התותחנים, ומונה למפקד חיל המודיעין. בסוף אוקטובר 1939 פרש פצל מתפקידו ומונה למפקד המחוז הצבאי ה-21 בפוזן. ב-1 באוקטובר 1943 קיבל פצל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בכסף, וב-29 בינואר 1945 פרש פצל לביתו.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר פצל בהמלין, עד למותו ב-1 באוקטובר 1965.
אלברט מיכאל

הקריירה האמנותית

אלברט מיכאל נולד בפלובדיב, ובהמשך עברה משפחתו להתגורר בסופיה בירת בולגריה.
בין 1932 ל-1941 היה מיכאל העורך והמוציא לאור של השבועון הנחשב "אברייסקה ריץ'" - "הנאום היהודי" שעסק בספרות, תרבות ופולקלור יהודיים בבולגריה. 
ב-1932 כתב מיכאל את המחזה בן 4 המערכות "היהודי הזקן" שעסק ביחסי אבות ובנים בקרב יהדות בולגריה וב-1935 את המחזה "הקרבן" שעסק בסוגיית הנישואין בקהילה היהודית. מחזותיו הוצגו ברחבי בולגריה וזכו להצלחה רבה והמחזה "הקרבן" הוצג גם בבלגרד, בירת ממלכת יוגוסלביה בביצועו של התיאטרון היהודי בסופיה ובבימויו של אליעזר אנסקי.
ב-1937 פרסם ספר פרוזה וסיפורים קצרים בשם "גולגוטה" העוסק בקשר בין עם ישראל לאלוהיו וב-1939 ספר פרוזה בשם "אל אלוהים למה עזבתנו", שעסק בגורלו של עם ישראל וקרא למאבק למען תקומתו.
באפריל 1950 עלה לישראל, התיישב בשכונת תל ברוך שבתל אביב ובהמשך עבר לבת ים. ב-1961 כתב רומן היסטורי בשם "לאחר הסערה", אשר עסק בקורות יהודי בולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה וב-1967 פרסם ספר שירה בשם "השיר שלי". במקביל, ערך ופרסם מאמרים בעתון "פָאר" שהופץ בישראל בשפה הבולגרית. ב-1974 הלך אלברט מיכאל לעולמו לאחר מאבק במחלת הסרטן, בעודו בעיצומה של עבודה על רומן המשך לספרו "לאחר הסערה".

הקריירה הפוליטית

אלברט מיכאל נמנה עם חברי הוועד המרכזי של מפלגת הציונים הכלליים בבולגריה. בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת הבולגרית וסילוק המשטר הפרו פשיסטי, חודשה הפעילות הציונית והציונים הכלליים הצטרפו להסתדרות הציונית המאוחדת בהנהגת ויטלי חיימוב, אשר כללה את כל הגופים הציוניים. בהמשך, נבחר למועצה העליונה של ההסתדרות הציונית המאוחדת. ב-29 במרץ 1949, עם סיומו של גל העלייה המרכזי לישראל, הודיעה ההסתדרות הציונית בבולגריה על התפרקותה בשל חוסר בחברים. ב-2 באפריל 1949 שלחו ששת חבריה האחרונים של המועצה העליונה וביניהם אלברט מיכאל מכתב לכל הסניפים של התנועה הציונית בבולגריה, המורה על פירוקם. במכתב הביעו ראשי התנועה הציונית את הוקרתם לגאורגי דימיטרוב אשר אישר את העלייה ההמונית לישראל.
גאיוס

גאיוס (ביוונית Γάϊος) היא בירת האי ועיירת נמל בפאקסי אשר באיים היוניים.
בגאיוס נמצא הנמל העיקרי של האי פאקסי. גאיוס נמצאת בחוף המזרחי של האי. נקראת על
שם תלמידו של שאול התרסי (השליח פאולוס), יהודי דובר יוונית שהיה מראשוני השליחים הנוצרים. גאיוס היה זה שהביא את הנצרות לאי פאקסי.
גאיוס מונה כשש מאות תושבים. העיירה בנויה בסגנון ונציאני ובה בארים, בתי קפה ומסעדות רבות. בפתח המפרץ ישנו אי קטן בשם אגיוס ניקולאס והאי פאנאגיה ובו בנוי מנזר על שם מרים הבתולה. ב-15 באוגוסט נפתחות דלתות המנזר באי והתושבים של גאיוס באים לבקר, לתרום ולכבד את המקום. בצפון העיירה מוזיאון לתרבות ובו מוצגים מההיסטוריה של הסביבה.

היסטוריה

האי פאקסי היה מיושב כנראה כבר בתקופה הפרה היסטורית. באופן מסורתי מיחסים לפיניקים את ההתיישבות הראשונה במקום ושם האי לקוח מהמילה הפיניקית פאקס. הרומאים שלטו בפאקסי מהמאה השנייה לפני הספירה. בתקופה הביזנטית ובימי הביניים פאקסי סבלה מהתקפות של פירטים. בזמן מסעי הצלב עברו במקום 
חיילים מצבאות הצלבנים ומסוף המאה ה-14 לספירה פאקסי כשאר האיים היוניים נשלט על ידי הרפובליקה הוונציאנית. 
נפוליאון שהכה את הוונציינים באיטליה כבש מיד לאחר מכן את האיים היווניים ובהם את פאקסוס בסביבות שנת 1800. האי נכבש על ידי כח רוסי טורקי ומיד לאחר מכן בשנת 1815, על ידי הבריטים שהקימה את האיחוד של האיים היוניים. בשנת 1864 פאקסוס ויתרה על עצמאותה יחד עם שאר האיים היוניים שהתאחדו עם יוון.