google/wiki40b huggingface dataset:
אדולף אדם

לימודים

אדם נולד בפריז לאביו ז'אן-לואי (1758–1848), מורה לפסנתר ממוצא גרמני, שנולד במוטרסהולץ, אלזס בשם יוהאן לודוויג אדם והיה גם הוא מלחין ופרופסור בקונסרבטואר של פריז. אמו הייתה בת רופא. כילד, נשלח על ידי הוריו לפנימיה בבלוויל ולאחר מכן למד בתיכון נפוליאון בפריז. התחבר עם אחד התלמידים, אז'ן סי, לימים סופר מפורסם. בתקופה זאת למד כמה מיסודות המוזיקה אצל חברו, המלחין לעתיד פרדינאן ארולד (Ferdinand Hérold), זאת בניגוד לרצון אביו, שהתנגד בתוקף לשאיפות המוזיקליות של בנו. אדם התקשה בלימודים בבית הספר ולבסוף, אחרי תחנונים רבים מצידו, הסכים אביו להוציאו מהתיכון ולאפשר לו ללמוד מוזיקה באופן פרטי, בתנאי שההלחנה תהווה בשבילו תחביב בלבד ולא מקצוע.
אדם התקשה להתמיד גם בשיעורי מוזיקה אלה. על אף כישרון מוזיקלי טבעי, התקשה בקריאת סולפג' ולא רצה להשקיע יותר מדי מאמצים בלימוד התחום החביב עליו. כעבור כמה שנים סבר שהגיע לרמה גבוהה דיה בנגינה בפסנתר והוזמן לאלתר על עוגבים בכמה כנסיות של פריז. אחרי שקיבל שיעורי הרמוניה אצל ז'אק וידרקהר (Widerkehr), נכנס בסופו של דבר בשנת 1817 לקונסרבטואר של פריז. מסגרת הלימוד שם התאימה לו יותר והוא הצליח להסתגל, אם כי לא בלי מאמצים.
אחרי שלמד קורס הרמוניה אצל אנטון רייכה, התחיל אדם לחבר אריות ודואטים, סצנות מוזיקליות, שהצטיינו פחות בסגנון ויותר בפשטות המנגינות. מלחין האופרה הנודע פרנסואה-אדריאן בואלדייה זיהה ניצוצות של כישרון אמיתי בניסיונות אלה של הצעיר ולקח אותו תחת חסותו. בקורס שלו להלחנה מצא אדם סוף-סוף קרקע פורייה להעמיק בה ולשכלל את אמנותו. המורה והתלמיד התאימו זה לזה בגלל היותם שניהם "מלודיסטים" - מוכשרים בכתיבת לחנים למילים ובעלי חוש בימתי מפותח.

התחלת דרכו כמלחין

כשהציג מועמדותו ל"פרס רומא" להלחנה של האקדמיה לאמנויות יפות, עמדו השופטים על הדמיון בין סגנונו לזה של מורו, בואלדייה. לאכזבתו, האופרה שכתב, Le mal du pays ("הגעגועים לחבל הארץ") זכתה רק בפרס השני. עם זאת, הוא התאושש תוך זמן קצר מאכזבתו והשלים עם רוע הגזרה מתוך מחשבה, כי במקום לטייל באירופה על חשבון המדינה, יוכל להתפנות מיד לקריירה של מלחין ולחבר יצירות בימתיות, כפי שרצה.
בגיל 20 התחיל לעבוד כנגן משולש בתזמורת של הגימנסיה לדרמה, שם התמנה בהמשך למנצח המקהלה ולקורפטיטור. במשך הזמן התוודע לכמה משוררים ומחזאים, שהביאו לו שירים ויצירות אחרות להלחנה. המנגינות שיצר בדרך זו ששימשו אותו בוודווילים כמו Le batelièr, Caleb, Le Hussard de Felsheim והפכו ללהיטים.
נכסים מועטים

נכסים מועטים הוא כינוי למצב בהלכות כתובה, הדן בחלוקת נכסים מועטים של האב הנפטר בין הבנים (להם זכות הירושה), ובין הבנות, הזכאיות להתפרנס מהנכסים (קבלת מזונות) על פי הכתובה. במקרה והנכסים מועטים מכדי שיתחלקו ברווח לבנים ולבנות, זכות הבנות למזונות קודמת לזכות הבנים לירושה, בנוסף לזכות האלמנה למזונות. 
המדד לנכסים מועטים, הוא לפי רבן גמליאל ברבי – כדי שיוכלו שתי הקבוצות – הבנים והבנות, לזון מהנכסים במשך זמן של שנים עשר חודש, ולפי שאר החכמים, עד שיגיעו הבנות לגיל בגרות, ויוכלו להתפרנס בעצמן. 
הגמרא במסכת בבא בתרא מסתפקת האם יש לחשב גם את המזונות שאוכלת האלמנה, או לא, מכיוון שלא ברור אם היא תאכל חלק מהנכסים, וייתכן שהיא תנשא לאדם אחר, ועל פי ההלכה במקרה כזה אין היא מקבלת מזונות מנכסי המת. להלכה נפסק שאין מחשבים את מזונות האלמנה בנכסי המת כדי לחשב אותם כנכסים מועטים.
אם היתומים קדמו ומכרו, הם יכולים להפקיע את מזונות אחיותיהם, אבל לא את מזון אשת המת, שכן נכסי המת משועבדים לה בתנאי בית הדין.
בית הספר אורט להנדסה ולמדעים לוד

על בית הספר

שמו המלא של בית הספר הוא "בית הספר הערבי התיכון להנדסה ולמדעים - אורט לוד". הוקם בשנת 2009 כבית ספר שש-שנתי (חטיבת ביניים ותיכון), השייך לרשת אורט ישראל.  שוכן בשכונת הרכבת, שכונה עם פרופיל סוציו-אקונומי נמוך בעיר לוד, עם רמת פשיעה גבוהה. מנהלת בית הספר מיום הקמתו היא שירין נטור חאפי, בעלת תואר בספרות עברית, שגדלה בשכונה בבית מוסלמי מסורתי והייתה הבוגרת הערביה היחידה בעיר של תיכון עברי.
בשנת 2012 נחנך הקמפוס החדש של בית הספר, בהשקעה מיוחדת של 30 מיליון ש"ח ממשרד החינוך ביוזמתו של השר אז, גדעון סער. בקמפוס ספריה חדשה, אודיטוריום ומעבדות, המצוידים בציוד חדיש.
בבית הספר לומדים 1305 תלמידים (2017), במגמות ביולוגיה, כימיה, חינוך לגיל הרך, הנדסת בניין ואדריכלות, הנדסת חשמל, תקשורת, חקלאות וחינוך סביבתי. בית הספר מעניק תעודות גמר, תעודת בגרות לזכאים, ותעודות טכנולוגיות. בשנת הלימודים תשע"ז (2017) תפתחנה כיתות י"ג ו-י"ד, כמסלולים להנדסאים ולטכנאים.

פעילות בין-תרבותית

בית הספר משתתף במפגשים עם בתי ספר יהודיים, להכרת התרבות השונה. בפברואר 2016 נפגשו תלמידי בית הספר עם תלמידי אורט חולון, במפגש שיזם בית המדרש החילוני בינה.
Fuck It, I Love You

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי, אנדרו וואט, ג'ק אנטונוף ולואי בל והופק על ידי אנטונוף, וואט ובל. בשיר יש שימוש בתופים, פסנתר, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית וכלים נוספים, עליהם היה אחראי ג'ק אנטונוף.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי ב-22 באוגוסט 2019, בשידור חי. הקליפ משלב בתוכו גם את הקליפ של "The Greatest". בקליפ יש אזכור לקליפ של השיר "Ride".
נכון ל-19 באוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8 מיליון צפיות.
יחסי ארמניה–מונקו

סקירה כללית

בין רפובליקת ארמניה לבין נסיכות מונקו קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים אשר כוננו ב-15 באוקטובר 2008. בין שתי המדינות נחתם הסכם כינון יחסים באותו התאריך מה שרשמית אישר את היחסים בין שתי המדינות.
סטרונציום טיטנאט

תכונות

לסטרונציום טיטנאט מקדם דיאלקטרי יחסי גבוה של כ-300 בטמפרטורת החדר ובשדות חשמליים נמוכים. בגבישים נקיים במיוחד ניתן להגיע להתנגדות סגולית גבוהה מאוד של למעלה ממיליארד אוהם-ס"מ. סטרונציום טיטנאט הופך למוליך על בטמפרטורה של 0.35 מעלות קלווין וזוהי התחמוצת המבודדת הראשונה בה נתגלתה מוליכות-על. לתחמוצת פער אסור לא-ישיר של 3.25 אלקטרון וולט ופער אנרגיה ישיר של 3.75 אלקטרון וולט.
סטרונציום טיטנאט נקי הוא שקוף וחסר צבע, אולם תוספות קטנות של מאלחים, כגון מתכות מעבר או עפרות נדירות יכולים להקנות לו צבע אדום, צהוב, חום או כחול. בצורתו הטבעית, המינרל טאוסוניט בדרך אינו שקוף ויש לו גוון חום-אדמדם, אדום כהה, או אפור.
מפה טופוגרפית

מפה טופוגרפית היא מפה המתארת את תבליט השטח, המיוצג באמצעות קוי גובה. במפה טופוגרפית ביחד עם פרטי התבליט יופיעו פרטים נוספים כמו פרטי התכסית. במפות צבאיות הקרויות מפות שליטה, יופיעו מתחמים וצירים בעלי שמות קוד.
המפה הטופוגרפית חייבת להיות ערוכה בקנה מידה. משורטטים בה פרטים לגבי צורתו החיצונית של שטח מסוים, כמו נתוני תבליט, תכסית, גבהים ונקודות גובה אקראיות, תוך הקפדה על פרופורציה בין העצמים ותיאור גודל יחסי שלהם עד רמת פירוט של בניינים, תעלות מים, מערות, הרים ומעיינות וכדומה.
המפה הטופוגרפית משמשת לשימושים אזרחיים וצבאיים שונים, כמו התמצאות בשטח וניווט בו, וככלי עזר בהכנה של הנחת תשתיות. שימושים אזרחיים ובהם תיור, איכון, התמצאות, וככלי עזר לפעילות צבאית ולהנדסה אזרחית.

תבליט

התבליט מתייחס לצורתו הגאולוגית של כדור הארץ.

תכסית

תכסית מוגדרת כעצמים המכסים את פני השטח. השינוי בעצמים אלו מהיר וקל יותר מאשר בתבליט. תכסיתי שטח נפוצים הם: נחל, שדה, חורשה, בית, עמוד חשמל, שביל עיזים, כביש, פסי רכבת. לעיתים תכסיתי שטח מפריעים בתנועה כמו נחלים, בתים או יערות עבותים.
בניווט מקובל להבחין בין תבליט לבין תכסית, ולהעדיף להסתמך על התבליט בבניית ציר ניווט. זאת משום שמפה בלתי מעודכנת עשויה שלא לתאום את פני השטח מבחינת התכסית בהסתברות גבוהה יותר מאשר מבחינת התבליט.

קנה מידה

קנה המידה של המפה ביחס לשטח, הוא גודל השרטוט במפה ביחס לגודלו האמיתי בשטח. ככל שקנה המידה יותר גדול יחסית לשטח, המידע במפה יכול להיות מפורט יותר, דבר המקל על תיאור דקדקני יותר של השטח והעצמים שבו, וכן על ההתמצאות והניווט למשתמש במפה. ישנם כמה גדלים מקובלים לקנה מידה של מפות טופוגרפיות. בדרך כלל בניווט טופוגרפי רגיל מקובל להשתמש במפות של 50,000, שבהן ס"מ אחד במפה שווה ל־50,000 ס"מ בשטח (דהיינו 500 מטר). אך ישנן מפות בקנה מידה של 1:25,000 ואף 1:10,000. לציבור הרחב מופצות מפות טופוגרפיות, בקנה מידה שונה (עד 1:25,000), וברמת פירוט שונה.
במדינות דיקטטוריות ובאזורים רגישים מבחינה ביטחונית יש הגבלות על קנה מידה (וכתוצאה מכך רמת הפירוט) ועל סימון של מתקנים ביטחוניים, במפות המופצות בציבור, וזאת על מנת להקשות על אנשים לא מורשים לבצע פעולות בשטח.
גילת אנקורי

ביוגרפיה

גילת אנקורי גדלה בארצות הברית, במסגרת שליחות של אביה, פרופסור צבי אנקורי בשליחות מטעם המדינה ובמהלך שהותן היא ואחיותיה הקטנות היו הילדות היהודיות היחידות בבית ספרן ואף נתקלו בגילויי אנטישמיות. אמה, אורה, עבדה במוזיאון ישראל. הם שבו לישראל ב-1973. לאנקורי שתי אחיות, פרופסור גנית אנקורי, ראש החוג לאמנות באוניברסיטה העברית, ודליה חזות.
אנקורי שירתה בצה"ל בלהקת חיל האוויר והיא בעלת תואר ראשון מן החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.

קריירה

את קריירת המשחק שלה התחילה אנקורי בסרט הביכורים של אבי נשר "הלהקה", לצד גידי גוב,
מאיר סוויסה וגלי עטרי.
ב-1979 השתתפה בסרטיו של יואל זילברג: "אמי הגנרלית" לצד גילה אלמגור ו"נישואין נוסח תל אביב" לצד יוסף שילוח.
ב-1980 שחקה בסרטו של שמואל אימברמן, "חמש חמש", לצד אלי גורנשטיין וב-1981 ב"סיפור אינטימי" לצד חוה אלברשטיין.
בשנות השמונים השתתפה ב"עובדים על העולם" לצד מאיר סוויסה (1983) והנחתה את התוכנית "חברים מצוירים" של ערוץ הראשון.
ב-1993 גילמה תפקיד משנה בסרט הקולנוע זוכה פרס אופיר - "נקמתו של איציק פינקלשטיין", לצד משה איבגי וב-1994 שיחקה ב"הגמל המעופף" לצד גדעון זינגר וסלים דאו.
בשנות התשעים השתתפה בדיבוב סדרות ההנפשה: "עלילות טייני טון" ו"שאלתיאל קוואק" וכן הנחתה את טקס בחירת מלכת היופי ב-1996.
בין השנים 2000-1995 גילמה אנקורי את דמותה של עידית לינוביץ', האישה התככנית והמרשעת באופרת הסבון של ערוץ 2 - "רמת אביב גימל" ודמותה נהייתה לאחת הדמויות האייקוניות בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 2005 החלה לשחק את דמותה של מירי מורן בטלנובלה "טלנובלה בע"מ" של הוט 3 ושמשה כדוגמנית הבית של רשת האופנה "מאוזנר".
בתיאטרון שחקה, לאורך השנים, ב:"בעל בריבוע", "ילדים חורגים לאלוהים", "המורדים", "למה לא הלילה", "הזוג המוזר", "כנר על הגג", "אופרה שגעון", "החשפנית", במחזמר "שלגיה" לצד דפנה דקל ובתפקיד המלכה הרעה, "הבוגר" בתיאטרון עכו,"החולה ההודי","הבדלה", בתפקיד הנזירה ב"קומדיה של טעויות" של תיאטרון הקאמרי ולאחרונה החלה לשחק ב"האורחת" של תיאטרון בית ליסין.
ב-2010 השתתפה בדרמת הפשע "עספור", בתפקיד אביגיל אמבר.
ב-2010 וב-2011 השתתפה בקומדיה "כאן גרים בכיף" בתפקיד ציפי (אמא של נתי קלוגר בסדרה, הסבתא של משפחת שלו).
בשנת 2012 שבה לגלם את דמותה של עידית לינוביץ', בדרמה הקומית של HOT - "תנוחי", לצידן של חנה לסלאו, צופית גרנט, אוולין הגואל ונוספים.
באותה שנה התחילה לשחק בגרסה הישראלית, של ערוץ 2, לסיטקום האמריקאי "כולם אוהבים את ריימונד - "משפחה לא בוחרים" וכן, השתתפה בקמפיין לעידוד התיירות בישראל.
בשנת 2016 התחילה לשחק בהצגה הקומית "האורחת" לצד מגי אזרזר ורון שחר, מאת סביון ליברכט, בתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2016 התחילה לשחק בתוכנית Oboy בבימויו של אורי גרוס בתפקיד אימו של ג׳וני, הזמרת יונה בר לב.

חיים אישיים

אנקורי נשואה מ-1982 לבמאי והמפיק מייקל גרינספן, ולהם שתי בנות, בהן האדריכלית אורן גרינספן.
מתגוררת בתל אביב.
AVG

היסטוריה

בשנת 2001, יאן גריצבאך החליט למכור את Grisoft לבנסון אוק השקעות הון. ארבע שנים מאוחר יותר, בנסון אוק מכרה נתח של 65% בחברה לאינטל קפיטל השקעות ויזמות תמורת 52 מיליון דולרים.
ב-19 באפריל 2006, Grisoft רכשה את החברה הגרמנית ewido Networks, יצרנית תוכנות אנטי-רוגלה, והתכונות של ewido שולבו בגרסאות החדשות של תוכנת AVG.
ב-6 בנובמבר 2006, הודיעה מיקרוסופט כי מוצרי אבטחת AVG יהיו זמינים ישירות ממרכז האבטחה של Windows ב-Windows Vista.
מאז ה -7 ביוני 2006, תוכנת AVG משמשת גם כרכיב אופציונלי של MailSecurity GFI, המיוצרת על ידי תוכנת GFI.
ב-5 בדצמבר 2007, Grisoft הודיע ​​על רכישת מעבדות Exploit Prevention, מפתחת טכנולוגיית הגלישה הבטוחה LinkScanner.
בחודש פברואר 2008, Grisoft שינתה את שמה ל-AVG טכנולוגיות באופן רשמי. שינוי זה נעשה כדי להגביר את האפקטיביות של הפעילות השיווקית שלהם.
בחודש ינואר 2009, AVG הכריזה על תוכניותיה לרכישת Sana Security באופן סופי. שילוב הטכנולוגיות של Sana Security במוצר החינמי, AVG Anti-Virus, נמצא בבדיקה, על פי ג'יי.אר. סמית', מנכ"ל AVG. הטכנולוגיות שפותחו של Sana Security הן ברישיון לסימנטק.
ב-5 באוקטובר 2009, TA Associates הודיעה על קניית מניות המיעוט של AVG טכנולוגיות תמורת יותר מ-200 מיליון דולרים.
ב-10 בנובמבר 2010, AVG הודיעה על רכישת DroidSecurity הישראלית, חברה המתמחה בתחום פתרונות אבטחה הניידים, למכשירי אנדרואיד. עם השלמת רכישת DroidSecurity תהפוך לחברת בת בבעלות מלאה של AVG ומנכ"ל DroidSecurity והמייסד השותף, ערן פפר, מונה למנהל הכללי של קבוצת הפתרונות הניידים של AVG.
מספר חודשים לאחר מכן, רכשה AVG חברה ישראלית נוספת Visionize, חברה שעסקה בפיתוח סרגלי כלים.
בפברואר 2012 הנפיקה החברה מניות בבורסת ניו-יורק NYSE.
בספטמבר 2014 רכשה AVG את חברת Location Labs המתמחה בטכנולוגיית אבטחה לסלולר, בסכום של 220 מיליון דולר. 
בנובמבר 2015 רכשה AVG את אפליקציית התמונות הישראלית Flayvr (פלייבר) של היזמים רון לוי ועדי אשכנזי בכ־5.5 מיליון דולר

פעילות AVG בישראל

ל-AVG מרכז פיתוח בתל אביב שהוקם בשנת 2011 לאחר הרכישה הראשונה שביצעה AVG בישראל. המרכז העוסק בעיקר בפיתוח פתרונות אבטחה למכשירי טלפון ניידים. משרדי החברה שוכנים במגדל אדגר 360 בתל אביב, ומועסקים בה עובדי שלושת החברות שנרכשו על ידי AVG לאורך השנים (DroidSecurity, Visionize, Flayvr).
מנכ"ל AVG ישראל מאז שנת 2015 הוא הראל טייב. 

בדצמבר 2016, מספר חודשים לאחר שנרכשה על ידי חברת Avast, הודיעה החברה על סגירת מרכז הפיתוח בישראל, כחלק ממהלך התייעלות עולמי של החברה.
ליגת הפוטבול הישראלית

מצב הפוטבול בישראל לפני הקמת הליגה

בשנת 1988 הוקמה "ההתאחדות לפוטבול אמריקאי בישראל" ("AFI - American Football in Israel"). ארגון ה-AFI הוא מוסד ללא מטרות רווח שהקים וניהל מאז היווסדו ליגות "פלאג פוטבול" (פוטבול דגל - ללא מגע פיזי) במתכונות שונות וכיום (2008) יש בו מעל ל-90 קבוצות ו-1000 שחקנים ושחקניות המחולקים לקבוצות גיל שונות. בשנת 2004 הוכר הארגון על ידי משרד החינוך, התרבות והספורט כגוף הרשמי שאחראי על משחקי הפוטבול בישראל. הארגון חבר בפדרציית הפוטבול הבינלאומית ושולח נבחרות לאומיות לתחרויות בחו"ל. כמו כן הארגון חבר בהתאחדות אילת, ההתאחדות ישראלית לספורט תחרותי לא אולימפי.
במקביל לפעילותו של ארגון ה-AFI הוקמה בשנת 2005 ליגת ה-IFL כליגת "תאקל פוטבול" (מגע מלא) על ידי חובבי פוטבול ששיחקו עד אז באופן פרטי  באזור תל אביב וחיפה. בליגה שהוקמה היו שלוש קבוצות תל אביב פיונירס (החלוצים), תל אביב סברס (בעברית: צבר, באנגלית: חרבות) וחיפה אנדרדוגס) ששיחקו עם ציוד ולבוש בסיסיים. באליפות העונה הראשונה זכתה חיפה אנדרדוגס.

שיטת המשחקים

כיום משתתפות בליגת ה-IFL שמונה קבוצות. 
בשנים 2010-2012 (שתי עונות) הליגה הייתה מחולקת לשני בתים - בית צפוני ובית דרומי. כל קבוצה הייתה משחקת עשרה משחקים במסגרת העונה הסדירה, פעמיים נגד ארבע הקבוצות מהבית שלה (פעם במשחק בית ופעם במשחק חוץ) ופעמיים נגד שתי קבוצות (הנקבעות בהגרלה) מהבית השני. בתום העונה הסדירה עולות שלוש הקבוצות הראשונות מכל בית לשלב הפלייאוף, שנערך בשיטת נוק אאוט של משחק אחד. בכל בית, הקבוצה שסיימה את העונה הסדירה במקום הראשון מעפילה ישירות לשלב חצי הגמר, בעוד הקבוצות שסיימו במקומות השני והשלישי בבית מתמודדות ביניהן בסיבוב הראשון על הזכות לעלות לשלב חצי הגמר, ולשחק נגד הקבוצה שסיימה ראשונה. המנצחות במשחקי חצי הגמר עולות למשחק הגמר, כאשר המנצחת בו מוכתרת לאלופה.
כיום, לכל קבוצה יש עשרה משחקים במסגרת העונה הסדרה, כאשר כל קבוצה משחקת נגד כל אחת משאר קבוצות הליגה משחק אחד (בסך הכול שבעה משחקים) ובנוסף, כל קבוצה תשחק נגד שלוש הקבוצות שסיימו את העונה הקודמת במיקום קרוב בטבלה משחק אחד נוסף.
בתום העונה הסדרה שש הקבוצות שנמצאות בראש הטבלה ממשיכות לשלב הפלייאוף, שנערך כמו בשנים הקודמות בשיטת הנוק אאוט של משחק אחד.
איסבל נורוניה

ביוגרפיה

נורוניה נולדה ב-1964ב-לורנסו מארקז (כיום מפוטו) שבמוזמביק בתקופת הקולוניאליזם הפורטוגזי. אביה היה רופא, אשר נולד בגואה במהלך השליטה הפורטוגזית במדינה זו, אשר נמשכה עד 1961, ואמה הייתה ממוזמביק.
בתחילת 1984, פגשה נורוניה את קמילו דה סוזה, ליסיניוס דה לאסאבדו, לואיס קרלוס פטרקווים ופיטר פימנטה, קבוצה של יוצרי קולנוע שהשתתפו בהפקת O Tempo dos Leopardos("זמן הנמרים"), אשר נחשב לסרט הראשון באורך מלא שהופק במוזמביק, בהפקה משותפת עם יוגוסלביה. בגיל 20, היא הצטרפה למכון הלאומי לקולנוע, שם עבדה בתור עוזרת הפקה, עוזרת במאי, עורכת המשכיות, מנהלת הפקה, ובמאית. היא המשיכה ללמוד את מלאכת יצירת הקולנוע עם היוצרים המוזמביקים במכון, והשתתפה בתקופת "Kuxa Kanema" - תוכנית שייסד נשיא המדינה לאחר עצמאותה של מוזמביק, מכיוון שעוד לא הייתה רשת טלוויזיה במדינה, חדשות, בידור ומידע הועברו דרך סרטים קצרים שהופקו במכון. שם היא גם ביימה את שני הסרטים התיעודיים הראשונים שלה: Hosi Katekisa Moçambique ("ברוכים הבאים למוזמביק") ו-Manjacaze. תקופה זו של אמצע שנות ה-1980 נחשבה לאחת הפעילות בהיסטוריית הקולנוע של מוזמביק, ולאחת התקופות הפורחות של הקולנוע של אפריקה הדרומית.
ב-1986, חדלה ממשלת מוזמביק לממן את מכון הקולנוע, וקולנוענים רבים נותרו ללא עבודה. נורוניה החלה לעבוד בתור יוצרת עצמאית. היא אחת ממייסדי קואופרטיב הווידאו הראשון (Coopimagem) של איגוד הבמאים של מוזמביק. ב-1991, היא יצרה את הסרט התיעודי Así na Cidade ("פעם בעיר"), על חיילים-ילדים פליטי מלחמה, אשר מוכרים עיתונים בעיר מפוטו. בשנה זו היא גם ילדה את בתה, והחליטה לממש את חלומה ללמוד פסיכולוגיה במכון האוניברסיטה הפוליטכנית של מוזמביק, וסיימה את התואר שלה בפסיכולוגיה קלינית וייעוץ ב-2002. לאחר מכן, החלה ללמד במוסד זה פסיכואנליזה, פסיכולוגיה חברתית, ותקשורת. ב-2007 הוא השלימה תואר שני בבריאות הנפש ועבודה סוציאלית באוניברסיטת לאון, שבספרד.
ב-2003, החלה נורוניה לשלב את תחום פעילותה כפסיכותרפיסטית עם עבודתה הקולנועית. בסיוע מענק מטעם קרן הקולנוע AMOCINE, היא צילמה את הסרט התיעודי Sonhos Guardados ("חלומות שמורים"). בשנת 2007, יצרה את הסרט הראשון שלה באורך מלא, הסרט התיעודי, Ngwenya, o crocodilo. ("נגווניה התנין"), על הצייר המוזמביקי מלגנטאנה ולנטה נגווניה.
אחת העבודות החשובות ביותר שלה היא Trilogia das Novas Famílias ("טרילוגיות המשפחות החדשות"), שלישיית סרטים דוקומנטרים על מודל המשפחות החדשות שקם במוזמביק, המורכב מילדים יתומים, כתוצאה ממגפת התסמונת הכשל החיסוני הנרכש.

פרסים

בשנת 2009, זכתה נורוניה בפרס האישה היוצרת בפסטיבל Cineposible, עבור סרטה Mãe dos Netos ("אם הנכדים"). באותה שנה, היא זכתה בפרס Janela para o Mundo (חלון לעולם) לסרט התיעודי הטוב ביותר עבור Ngwenya, o crocodilo, בפסטיבל הסרטים של אפריקה, אסיה ואמריקה הלטינית במילאנו.
מריה גימבוטאס

ביוגרפיה

נולדה בשם Marija Birutė Alseikaitė בווילנה, בירת הרפובליקה של ליטא המרכזית והשתייכה לאינטליגנציה הליטאית, בדומה להוריה. אמה Veronika Janulaitytė-Alseikienė קיבלה את הדוקטורט ברפואת עיניים באוניברסיטת ברלין בשנת 1908 והפכה לרופאה הראשונה בליטא, אביה Danielius Alseika קיבל את התואר ברפואה מאוניברסיטת טרטו אסטוניה בשנת 1910.
לאחר המהפכה הרוסית ייסדו הוריה את בית החולים הליטאי הראשון בעיר הבירה. במהלך תקופה זו, שימש אביה גם המו"ל של העיתון וילניאוס ז'ודיס (Vilniaus Žodis) ושל מגזין התרבות וילניאוס שוויאסה (Vilniaus Šviesa) והיה חסיד נלהב של עצמאות ליטא בתקופת מלחמת פולין-ליטא.
הוריה התמחו באמנות ליטאית עממית מסורתית ואת ביתם פקדו מוזיקאים וסופרים מפורסמים רבים.
לגבי החינוך התרבותי הרחב שלה, אמרה גימבוטאס: "הייתה לי הזדמנות לפגוש סופרים ואמנים כגון וידונס, טומאס-וייז'גאנטאס, אפילו בסנביצ'יוס, אשר בו הורי טיפלו. כשהייתי בת ארבע או חמש שנים, הייתי יושבת בכורסה של בסנביצ'יוס והייתי מרגישה בסדר. ואחר כך, לאורך כל החיים, אוסף הפולקלור של בסנביצ'יוס נשאר חשוב בצורה בלתי רגילה עבורי."
בשנת 1931 עברה גימבוטאס עם הוריה אל קובנה, בירתה הזמנית של ליטא, שם המשיכה את לימודיה. לאחר שהוריה נפרדו באותה שנה, היא גרה עם אמה ואחיה בקובנה. חמש שנים לאחר מכן אביה נפטר באופן פתאומי. ליד ערש הדווי של אביה, התחייבה גימבוטאס ללמוד ולהפוך למלומדת. "פתאום הייתי צריכה לחשוב מה אני אהיה, מה אעשה עם חיי, הייתי כל כך פזיזה עסקתי בספורט, שחייה לאורך קילומטרים, החלקה, רכיבה על אופניים. השתנתי לחלוטין והתחלתי לקרוא."
משנת 1936 השתתפה גימבוטאס במשלחות אתנוגרפיות להקלטת פולקלור מסורתי ולמדה וחקרה אמונות וטקסים ליטאיים וטקסים העוסקים במוות. היא סיימה בשנת 1938 את לימודיה בהצטיינות בגימנסיה אוושרה (Aušra) בקובנה ונרשמה לאוניברסיטת ויטאוטאס מגנוס (Vytautas Magnus), שם למדה במחלקה לבלשנות. ולאחר מכן השלימה תואר שני בארכאולוגיה באוניברסיטת וילנה כדי ללמוד לתואר שני בהנחייתו של הארכאולוג Jonas Puzinas המומחה לפרה-היסטוריה של לטביה. בשנת 1942 היא השלימה בהצטיינות את עבודת המאסטר, "מצבי קבורה בליטא בתקופת הברזל", וקיבלה את התואר השני במדעי הרוח מאוניברסיטת וילנה, ליטא.
בשנת 1941 נישאה לאדריכל יורגיס גימבוטאס.
במהלך מלחמת העולם השנייה, חייתה גימבוטאס תחת הכיבוש של ברית המועצות, בשנים 1940–1941, ושל גרמניה הנאצית, בשנים 1943-1941.
שנה לאחר לידת בתם הראשונה, דנוטה, ביוני 1942, ברחה משפחת גימבוטאס בעקבות כיבוש מחדש על ידי הסובייטיים, בתחילה אל וינה ומשם לאינסברוק ובוואריה. על תקופה סוערת זו אמרה גימבוטאס, "החיים פשוט עיוותו אותי כמו צמח קטן, אבל העבודה שלי המשיכה בכיוון אחד."
בשנת 1946 קיבלה גימבוטאס דוקטורט בארכאולוגיה, עם תחומי התמחות משניים באתנולוגיה והיסטוריה של הדת, מאוניברסיטת טיבינגן. עבודת הדוקטורט שלה "טקסי קבורה פרהיסטורי בליטא" (בגרמנית), התפרסמה מאוחר יותר באותה שנה.
בזמן קבלת מלגה ועבודת פוסטדוקטורט באוניברסיטת טיבינגן, גימבוטאס ילדה את בתה השנייה, Živilė. היא עשתה עבודת מחקר אקדמית באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטת מינכן מ-1947 עד 1949. משפחת גימבוטאס עזבה את גרמניה ועברה לארצות הברית בשנת 1949.
לאחר שהגיעה לארצות הברית, החלה גימבוטאס מיד לעבוד באוניברסיטת הרווארד בתרגום כתבים בתחומי הארכאולוגיה ממזרח אירופה. והפכה למרצה בחוג לאנתרופולוגיה. בשנת 1955 הוענק לה תואר עמית של מוזיאון פיבודי הרווארד.
בתה השלישית, רוזה יוליה, נולדה באוגוסט 1954 בבוסטון.
רצון (פילוסופיה)

רצון הוא תכונה של התודעה ומאפיין של פעולות אשר התבצעו בכוונת תחילה. 
הרצון אינו מתייחס לתשוקה או שאיפה לדבר מסוים, אלא ליכולת הכללית לקיים רגשות מסוג זה ולקבל החלטות המבוססות עליהן לצורך פעולות עתידיות.  
פעולות אשר נעשו בהתאם לרצונו של האדם מכונות פעולות רצוניות.
הרצון הוא מושג חשוב בפילוסופיה משום שהוא אחד החלקים המובחנים ביותר בתודעתו של האדם, כמו הגיון והבנה. לרצון יש חשיבות רבה גם במסגרת האתיקה, משום שהוא חייב להיות נוכח לצורך קיומה של פעולה מכוונת של האדם.

ביטויים ומושגים הקשורים ברצון

במילה "רצון" נעשה שימוש במספר ביטויים ומושגים הקשורים אליה.
טרי ווגן

קריירה כשדרן

טרי ווגן נולד מייקל טרנס ווגן נולד ב-3 באוגוסט 1938 באירלנד, בשם מייקל טרנס ווגן. מגיל קטן נמשך אל עולם הרדיו והיה אחד השדרנים הראשונים שהנחו תוכניות יומיות ברדיו בבריטניה, בתחילת שנות השישים.
ווגן היה שדרן ברשת השידור הציבורית הבריטית BBC. ווגן היה מוכר במיוחד כפרשן של הרשת בתחרות האירוויזיון - תחרות הזמר השנתית של איגוד השידור האירופי. ווגן שימש בתפקיד זה בקביעות מאז 1980 ועד 2008, והוא אף הנחה את התחרות יחד עם אולריקה ג'ונסון כשהתקיימה בברמינגהאם שבאנגליה ב-1998. ווגן ליווה את התחרות בפרשנות הומוריסטית ואף סרקסטית, דבר שהפך אותה לפופולרית גם בקרב צופים מחוץ לבריטניה. במקרים אחדים עוררו דבריו כעס בתחנות השידור האירופיות שאירחו את התחרות.
בבריטניה היה ווגן ידוע גם כמי שהגיש את תוכנית הבוקר הרדיופונית Wake up to Wogan ברשת BBC2, וכמי שהנחה את מבצע ההתרמה השנתי של BBC Children in Need.
ב-2005 הוענק לו תואר אבירות ממלכת אנגליה, אליזבת השנייה.
נפטר ב-31 בינואר 2016, בגיל 77. ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון ונשיא אירלנד מייקל היגינס פרסמו הספדים אודותיו.
סקסולוגיה

סקסולוגיה היא תחום ידע מחקרי וטיפולי העוסק במיניות, בדרך כלל מיניות האדם. תחום זה כולל את כל היבטי המיניות, כולל ניסיון לאפיין "מיניות נורמלית" על מגוון ביטויה וכן פאראפיליות. ניתן לחלק את הסקסולוגיה לשני ענפים עיקריים, האחד מתעד את מיניות האדם, והאחר מתעד את ההתנהגות המינית של אורגניזמים  אנימאלים, קרי, שאר בעלי החיים. העוסק בתחום זה נקרא סקסולוג.
הסקסולוגיה המודרנית היא רב-תחומית באופיה וכוללת שימוש בידע משטחים שונים כדי להאיר ולבאר את מיניות האדם, כולל ביולוגיה, רפואה, פסיכולוגיה, סטטיסטיקה, אפידמיולוגיה, פדגוגיה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה ולעיתים אף קרימינולוגיה. התחום אף עוסק בתיאור מיניותן של קבוצות אוכלוסייה מיוחדות, כגון נכים, ילדים, וקשישים וכן עוסק במחקר על סטיות מיניות כגון התמכרות למין, התעללות מינית בילדים, ועוד.
תחום הסקסולוגיה הוא תיאורי ברובו. העיסוק בשאלת הלגיטימיות של ביטויים מיניים שונים, קיים אך שולי.

חשיבה מינית לפני הגעת הסקסולוגיה

קיימים מספר מדריכי מין עתיקים, ביניהם ספרו של אובידיוס "אמנות האהבה", הקאמה סוטרה האננגה ראנגה ועוד.

המאה ה-19 ואילך

מראשיתה, קמו לסקסולוגיה מתנגדים, בדרך כלל היו אלו בעלי אוריינטציה דתית.
אחד מחוקרי מיניות האדם הראשונים, קודם למאה ה-20 היה ריכרד פון קראפט-אבינג, שספרו "פסיכופתיה סקסואליס", התפרסם בשנת 1886 ומתעד רשימה ארוכה של סטיות מיניות.
בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 פיתח זיגמונד פרויד את התאוריה של המין
אשר התבססה על יסוד מחקר של מטופליו. וילהלם רייך ואוטו גרוס, היו ממשיכיו של פרויד, אף שהשקפותיהם נדחו על ידו.
מגנוס הירשפלד ייסד בשנת 1919 את המכון לסקסולוגיה בברלין. כאשר עלו הנאצים לשלטון, אחת מפעולותיהם הראשונות הייתה הריסת המכון ושריפת ספרייתו, ב-8 במאי 1933.
בשנת 1947 אלפרד קינסי ייסד את המכון למחקר מיני באוניברסיטת אינדיאנה, בעיר בלומינגטון, הקרוי היום על שם מייסדו "מכון קינסי לחקר המין, המגדר והרביה". קינסי פרסם שני ספרים חלוציים בחקר מיניות האדם.
מאסטרס וג'ונסון פרסמו בשנת 1966 את ספרם פורץ הדרך, "התגובה המינית האנושית" ובשנת 1970 את ספרם "חוסר ההתאמה המינית האנושית". ספריהם הפכו לרבי מכר ובשנת 1978 הם יסדו את "מכון מאסטרס וג'ונסון".
פריץ קליין פיתח את "רשת האוריינטציה המינית של קליין" שהיא שיטה רב-ממדית לתיאור נטיות מיניות מורכבות, הדומה ל"סולם קינסי", אולם מודדת שבעה ממדים נפרדים של נטייה מינית וזהות ומאפשרת שינוי לאורך זמן. בשנת 1978 פרסם קליין את ספרו "האופציה הביסקסואלית", מחקר פסיכולוגי ייחודי על ביסקסואליות. בשנת 1998 הוא יסד את "המכון האמריקאי לביסקסואליות" כדי לעודד ולתמוך במחקר ובחינוך על ביסקסואליות.
ג'ון מוני, מחלוצי האטיולוגיסטים של מגדר ונטייה מינית, פרסם בשנת 1986 את הספר מפות אהבה, המתיימר להסביר איך נוצרת נטייה מינית, קרי פיליה, כלפי קטגוריה מציאותית מסוימת, למשל, כלפי דמות אנושית בעלת מאפיינים גבוליים ויחסיים (Relative), או אפילו אובייקט מסוים כגון בובת מין. לפי מוני, מפת אהבה מתעצבת בעיקר בתקופת הילדות, אך גם בגיל ההתבגרות, אז המיניות הכי גמישה לשינויים כביכול. בשנת 1989 פרסם מוני, יחד עם מרגרט למאז', את הספר "מפות אהבה מושחתות" (Vandalized Lovemaps), המשלים את קודמו, ותעד מס' מקרים בהם התפתחה מפת אהבה פגומה, בגלל התעללות מינית שבעליה עברו בילדותם.