google/wiki40b huggingface dataset:
אמליה מזולמס-בראונפלס

תולדות חייה

נולדה וגדלה בטירת בראונפלס שבהסן (כיום בגרמניה) לבית זולמס, משפחת אצולה של האימפריה הרומית הקדושה. בנעוריה הייתה בת לוויה של אליזבת רעייתו של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. ב-1620, לאחר פרוץ מלחמת שלושים השנים בתבוסה בקרב ההר הלבן, נמלטה מפראג יחד עם אליזבת ההרה וסייעה לה ללדת את בנה מוריץ בטירת קוסטרין, כ-80 ק"מ מברלין. בסוף מסען הגיעו השתים ב-1621 להאג, שם העניק להם מאוריץ, נסיך אורנז', שהיה סטאדהאודר (ראש מדינה בפועל בארצות השפלה), מקלט מדיני. בעת שהותן בחצר התקרב אחיו-למחצה של מאוריץ, פרדריק הנדריק, אל אמליה, אך היא התנתה את הקשר עמו בנישואין. בני הזוג נישאו ב-4 באפריל 1625, כאשר פרדריק הנדריק ירש את תפקיד הסטאדהאודר לאחר מות אחיו-למחצה.
באותה תקופה פעלו שני בני הזוג על מנת לפאר את חיי החצר בהאג. הם הורו על הקמת מספר ארמונות בעיר, בהם Huis ten Bosch, ארמון המלוכה ההולנדי. אמליה שהייתה אספנית אמנות ותכשיטים, תרמה לפאר של חיי החצר המקומית. בשנת 1640 הוכרע פרדריק הנדריק על ידי מחלת הגאוט ומחלות נוספות שפגמו בשיקול דעתו. במשך שבע שנים, עד מותו, משלה אמליה בשמו. ב-1641 השיאה את בנה הבכור, וילם השני, נסיך אורנז' למרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, בתו הבכורה של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה. אחד מהשגיה הדיפלומטיים היה חתימת הסכם שלום מינסטר בינואר 1648 בין ארצות השפלה לכתר הספרדי, הסכם שהכיר ברפובליקה ההולנדית העצמאית והיה חלק מהצעדים שסללו את הדרך לשלום וסטפליה.
עם מותו של פרדריק הנדריק ב-14 במרץ 1647, היה בנם, וילם השני לנסיך אורנז' וסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית. אולם ב-6 בנובמבר 1650 מת וילם כתוצאה מאבעבועות שחורות. שבוע לאחר מותו נולד בנו היחיד וילם השלישי, נסיך אורנז', שירש אותו. בשנת 1651 קבעה המועצה העליונה של הרפובליקה כי המשמורת על התינוק תחולק בין אמו מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, סבתו אמליה ודודו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר של ברנדנבורג. אמליה המשיכה בפעילות דיפלומטית וברקימת קשרים עם חצרות אירופה החזקות. ב-1652 השיאה את בתה אלברטינה אגנס לוילהלם פרידריך, נסיך נסאו-דיאץ וב-1659 השיאה את בתה הנרייטה קתרינה ליוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו. מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, מתה ב-1660 והעוצרות עברה באופן מלא לאמליה. היא שמרה על יחסים טובים עם יוהאן דה ויט, שכיהן כראש המועצה העליונה של הרפובליקה והתנגד למעמדו הכמו-מלכותי של הסטאדהאודר. ב-1667 ביטל החוק ההולנדי את משרת הסטאדהאודר כליל, אך אמליה המשיכה להתגורר בארמון, לנהל חיי חצר וקשרים דיפלומטיים עם חצרות מלוכה ואצולה. בשנת 1672 הוכרז וילם כבגיר והוכתר על ידי תומכיו כנסיך אורנז', סטאדהאודר של הולנד, זילנד, אוטרכט, חלדרלנד ואוברייסל ומפקד עליון של האיחוד. בשנת 1689 הוכתר למלך אנגליה.
נפטרה בהאג ב-1675 ונקברה בכנסייה החדשה שבעיר דלפט.

דמותה כאסתר המלכה

בנרטיב ההולנדי הפרוטסטנטי הצטייר השלטון הספרדי הקתולי כהמן הרשע, אמליה צויירה לפיכך כאסתר המלכה, דמות חזקה הנלחמת ברשע ומגנה על עמה. בעת הטבלתו של בנה, וילם השני, אמר אחד מהשרים: "דומה עלי שאני עומד בפני המלכה אסתר הגדולה בכבודה ובעצמה... הו נסיכה בת מזל, הו אסתר השנייה". גם היהודים אימצו תדמית זו. במגילת אסתר מאמסטרדם שנוצרה בשנת 1641 (ושמורה במוזיאון ישראל) מצוירת המלכה אסתר בדמותה של אמליה ואן זולמס.
רחוב רבי עקיבא

שם הרחוב

הרחוב קרוי על שם התנא רבי עקיבא, שהתגורר בעיר בני ברק הקדומה (שעל פי ההשערה, הייתה באזור מחלף מסובים), כמובא בהגדה של פסח: "מַעֲשֶׂה בְּרַבִּי אֱלִיעֶזֶר וְרַבִּי יְהוֹשֻׁעַ וְרַבִּי אֶלְעָזָר בֶּן עֲזַרְיָה וְרַבִּי עֲקִיבָא וְרַבִּי טַרְפוֹן שֶׁהָיוּ מְסֻבִין בִּבְנֵי בְרַק, וְהָיוּ מְסַפְּרִים בִּיצִיאַת מִצְרַיִם כָּל אוֹתוֹ הַלַּיְלָה עַד שֶׁבָּאוּ תַלְמִידֵיהֶם וְאָמְרוּ לָהֶם: רַבּוֹתֵינוּ, הִגִּיעַ זְמַן קְרִיאַת שְׁמַע שֶׁל שַׁחֲרִית"

מיקום

הרחוב חוצה את העיר ממערב למזרח. הוא מתחיל במפגש עם כביש 481 (דרך ז'בוטינסקי) וממשיך למרכז בני ברק. שיאו ב"גן ורשה", הקרוי על שם יהודי גטו ורשה שנספו בשואה. בהמשך נפגש הרחוב ברחוב הרב שך, שם ממוקם בית הכנסת איצקוביץ' (ראו להלן), ומיד לאחריו נקודת המפגש עם רחוב חזון איש. רחוב רבי עקיבא מסתיים בנקודת המפגש של הרחובות אהרונוביץ-כהנמן (לשעבר רחוב השומר) ורוזנהיים, בואכה שכונת רמת אהרון שבמזרח העיר. לאורך כל הרחוב מתפצלים ממנו רחובות ושכונות.

היסטוריה

רחוב רבי עקיבא היה רחובה הראשון והמרכזי של בני ברק החדשה, מאז הקמתה בשנות ה-20 של המאה ה-20. הרחוב היה הראשון שנסלל במושבה בשנות ה-30. באמצע שנות ה-50, אפשרה תוכנית בניין העיר של בני ברק את בנייתם של בניינים רבים בני חמש קומות לאורך הרחוב, והוא שינה את פניו.

מסחר ומוסדות

הרחוב מכיל בעיקר חנויות ודוכני מזון, בנקים, מרפאות, מספרות לגברים, סלוני פאות, חנויות ביגוד, חנויות כל-בו, ספרים ותשמישי קדושה, וכן מספר מוסדות ציבור ובתי כנסת, ובכללם בית הכנסת הגדול. בעבר שכנו במרכז רחוב רבי עקיבא מפעל "דובק" ובית ההסתדרות, וכיום הוקמו על שטחם מתחמי חנויות ומסחר. 
עם המוסדות הנמצאים ברחוב נמנה בית כנסת איצקוביץ', המהווה את מתחם השטיבלאך הגדול והמפורסם בארץ. יש בו שתי קומות, הקומה הראשונה מכילה חמישה אולמות תפילה בהם מתפללים מדי יום אלפי עוברים ושבים. בשנת 2015 נוספה עוד קומה תת-קרקעית אשר בה עוד שבעה אולמות תפילה.

תחבורה

התחבורה ברחוב מרכזית וצפופה. כאמור, הרחוב מתחיל בכניסה לבני ברק מכיוון כביש 481, ומסתיים ברחוב כהנמן-אהרונוביץ, והוא משמש דרך קיצור למבקשים לעקוף את דרך ז'בוטינסקי וקטע מכביש גהה, עד מחלף גבעת שמואל. 
בבני ברק אין תחנה מרכזית למרות היותו של הציבור החרדי משתמש קבוע בתחבורה הציבורית, מסיבה זו ובמיוחד מתוקף היותה של בני ברק הריכוז החרדי החשוב בארץ, ניתן להגיע מרחוב רבי עקיבא באוטובוס כמעט לכל אזור בארץ ובפרט לכל אחד מהריכוזים החרדיים בישראל, ביום ממוצע חולפים ברחוב הסואן למעלה מאלף אוטובוסים.
באוגוסט 2016 קיבלה מועצת העיר החלטה לפיה יהפכו חלקים מרחוב רבי עקיבא לנתיב תחבורה ציבורית, במטרה להקל על העומס התחבורתי ברחוב.
NGC 4535

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 10.2 והיא התגלתה ב-28 בדצמבר 1785 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1789 תחת הציון II.500, כשהיא מתוארת כגדולה מאוד ושניתן בקלות להבחין במספר כוכבים בתוכה. בנו, ג'ון הרשל, לא צפה בה אף פעם, אך הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3080 עם התיאור של אביו. בשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4535, כאשר היא מתוארת כדי עמומה, גדולה מאוד וניתנת להפרדה לכוכבים.

תצפית

הגלקסיה נמצאת בחלקו הדרומי של צביר הבתולה, כ-7.1 מעלות מצפון-מערב לכוכב δ בבתולה, כ-7.4 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-9.8 מעלות מצפון לכוכב פורימה. כחצי מעלה מדרום לה נמצאת NGC 4526, כמעלה מדרום מזרח לה נמצאת NGC 4570, מעט יותר ממעלה ממערב לה נמצאת M49, כ-2.4 מעלות וכ-2.5 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאות בהתאמה NGC 4596 ו-NGC 4608, כ-2.6 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת NGC 4365 וכ-3.5 מעלות ממזרח לה נמצאת NGC 4698, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.

תכונות

אורכה הזוויתי של NGC 4535 הוא כ-7.1 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-105,000 שנות אור, מעט יותר מהקוטר של שביל החלב. מישור הגלקסיה כמעט ניצב לקו הראייה אליה מה שמאפשר להבחין בקלות בזרועותיה הספירליות, אך מקשה למדוד את מהירות התנועה של הכוכבים בשוליה ולכן מסתה אינה ידועה בוודאות ומוערכת בכ-‎3.5-4×10¹⁰‎ מסות שמש  או 6-7% ממסת שביל החלב, כאשר כשלושה רבעים ממסתה או כ-‎3×10¹⁰‎ מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. כמו כן יש בגלקסיה כמויות משמעותיות של חומר בין כוכבי - כ-‎3.2×10⁹‎ מסות שמש של מימן אטומי, כמות דומה של מימן מולקולרי וכן כ-‎1.1×10⁸‎ מסות שמש של אבק, המאפשרות יצירה של כוכבים חדשים בקצב של כ-2 מסות שמש בשנה. כמות החומר מאפשרת יצירה של כוכבים מסיביים מאוד ובגלקסיה נצפתה אוכלוסייה משמעותית של אלפי על-ענקים מסוגים ספקטרלים שונים, רובם על-ענקים כחולים והשאר צהובים ואדומים שגילם מוערך בעשרות מיליוני שנים בלבד. עשרות מכוכבים אלה הם משתנים קפאידיים שמאפשרים לשפר את הערכת המרחק לגלקסיה. הגלקסיה מתרחקת ממערכת השמש במהירות גבוהה של קרוב ל-2,000 קילומטר בשנייה, כמעט כפול מהמהירות הממוצעת של צביר הבתולה עצמו, כך שנראה שהגלקסיה נעה במהירות של כ-860 קילומטר בשנייה ביחס לצביר אליו היא שייכת.
שעה היסטורית

שעה היסטורית הייתה תוכנית רדיו שהוגשה בכל יום שישי בגלי צה"ל, בין השעות 19:00 – 20:00. התוכנית עסקה בנושאים היסטוריים, כל תוכנית עסקה בנושא אחר. מטרת התוכנית הייתה להביא את ההיסטוריה בפני המאזינים בסגנון סיפורי משעשע ומעניין.
שידור התוכנית החל בשנת 1983 והיא שודרה ברציפות עד קיץ 2013 (כולל שידורים חוזרים). במשך השנים הוגשו למעלה מ-600 תוכניות (עד ל-7 באוגוסט 2009 שודרו 628 תוכניות). את התוכנית הנחה פרופ' מיכאל הרסגור, היסטוריון שהתמחה בהיסטוריה של ימי הביניים באירופה. לצד הרסגור הנחו במשך השנים שלושה שדרנים. המנחה השותף הראשון היה אלכס אנסקי, אשר הנחה את התוכנית במשך 21 שנים עד לפרישתו לגמלאות מגלי צה"ל בשנת 2005. את אנסקי החליף השדרן ערן סבאג אשר היה מנחה שותף למשך שנה ופרש ללימודי דוקטורט. לאחר פרישתו הנחתה את התוכנית השדרנית ליעד מודריק. בתוכנית שהוגשה ב-27 בספטמבר 2003 חגגה התוכנית 20 שנה.
התוכנית הוגשה בסגנון של שיחה בין ההיסטוריון מיכאל הרסגור למנחה הנוסף שהוא השואל התם שאינו מתמצא בנושא. הוא שואל את השאלות והרסגור עונה ומסביר. הרסגור ירד לפרטים קטנים, אבל עם זאת הגיש את התמונה כולה בשילוב של הומור. בתוכנית שולבו קטעי מוזיקה המותאמים לנושא התוכנית הספציפית. התוכניות שהוגשו לאורך השנים עסקו בעיקר בהיסטוריה של אירופה.
התוכנית זכתה להומאז' סאטירי שהפך לפינה קבועה בתוכנית הערב של שרון טייכר וערן זרחוביץ' ברדיו תל אביב.
לאחר פטירתו של הרסגור ב-2011, התוכנית המשיכה את רצף השידור, על ידי שידור חוזר של פרקים ישנים עד קיץ 2013.
סטיבן ברייר

קורות חיים

ברייר כיהן כפרופסור למשפט ציבורי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד החל משנת 1967. הוא עסק בעיקר בתחום המשפט המינהלי ובתחום הרגולציה השלטונית.
ברייר, אשר התמחה אצל השופט ארתור גולדברג, הוא מומחה במשפט ציבורי. הוא כיהן כשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים למחוז הראשון בין 1980 ל-1994, אז מונה על ידי הנשיא קלינטון לשופט בבית המשפט העליון. ברייר נחשב לבעל דעות ליברליות.
ב-2005 ברייר פרסם את ספרו חרות אקטיבית (Active Liberty), שבו טען שמטרת שופטים היא לפרש את החוקה בצורה שתגביר את המעורבות הפוליטית של האזרחים בדמוקרטיה. ספרו של ברייר נחשב לתגובה ליברלית לאידאולוגיות חוקתיות שמרניות כגון אלו של השופט אנטונין סקאליה.
סורת א-תין

סורת א-תין (ערבית: التين), או סורת התאנים, היא סורה מספר 95 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיאַת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-ברוג' ולפני סורת אל-קריש.
לסורה שלושה חלקים. בשלושת הפסוקים הראשונים מובאת שבועה ב"בתאנים ובזיתים, ובהר סיני, ובחבל ארץ זה הבטוח!" רובין מציין כי "בתאנים ובזיתים" עשוי לסמל צמד מקומות קדושים, כגון מכה וירושלים, וכי חבל הארץ הבטוח הוא מכה, בה אסור לשפוך דם. מוחמד אסד מפרש את התאנים והזיתים כעצים המסמלים את האזורים בהם הם נפוצים: במזרח הים התיכון ובמיוחד בארץ ישראל ובסוריה, ועל כן הכוונה היא לאזור בו פעל הנביא היהודי האחרון - ישו. בהתאמה, הר סיני מסמל את משה וחבל הארץ הבטוח, הוא מכה - את מוחמד. כך השבועה מביעה ביטחון בשלושת גילגולי הדת המונותאיסטית: היהדות, הנצרות והאסלאם.
חלקה השני (פס' 4–6) של הסורה מספר על בריאת האדם בצלם אלוהים, פסוק 4: "ואכן בראנו אותו באופן הטוב ביותר", אולם "אז עשינו אותו נחות שבנחותים". רובין מפרש כי הכוונה להדרדרות האדם בזקנתו, ומציין כי פרשנות אחרת רואה בהדרדרות את שהות האדם בתחתית השאול. הפסוק הבא מסייג את "המאמינים ועושי הטוב" כמי שלא יחלקו גורל זה, ויזכו ב"שכר עד אין קץ".
חלקה השלישי(פס' 7–8) של הסורה פונה אל המכחישים את יום הדין ואת שבחו של אללה בו, ולועג להם בהבעת תמיהה רטורית על כך שגם השופטים נשפטים בידי אלוהים.
הצפנת רבין

צופן רבין הוא שיטת הצפנה אסימטרית וחתימה דיגיטלית, שהומצאה על ידי פרופסור מיכאל רבין (האוניברסיטה העברית בירושלים) בהיותו אורח במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ב-1979. אלגוריתם רבין מבוסס על בעיית שורש ריבועי מודולו שלם פריק והוא אלגוריתם הצפנת מפתח-פומבי הראשון שהוכח מתמטית כי פיצוחו קשה כפתרון בעיית פירוק לגורמים של מספר שלם הנחשבת כבעיה חישובית קשה. ביתר פירוט, שחזור טקסט המקור מתוך הטקסט המוצפן עבור טקסט מקור שנבחר באקראי שקול מבחינה חישובית לפירוק לגורמים. (זאת בניגוד לפונקציית-RSA, שלגביה  לא ידועה הוכחה דומה). הוכח אף כי מציאת הסיביות הראשונות בטקסט המקור (LSB) שקול לפירוק לגורמים. 
בדומה ל-RSA גם בשיטה זו מכינים מודולוס  שהוא כפולה של שני מספרים ראשוניים גדולים . ההצפנה היא פשוט העלאת המסר בריבוע (מודולו ) ואילו פענוח הוא חישוב שורש ריבועי מודולו . אם הגורמים הראשוניים של  אינם ידועים זו בעיה קשה שעליה מסתמכת ההצפנה. מאידך אם הגורמים הראשוניים ידועים קל לפתור אותה, כיוון שמודולו  ומודולו  יש למספר ריבועי שני שורשים, ולפי משפט השאריות הסיני יש בסך-הכל ארבעה שורשים מודולו . מתוכם על המקבל להחליט בדרך כלשהי איזה מהם תואם את המסר שהוצפן. זהו חסרונה העיקרי של הצפנת רבין. ישנן מספר דרכים להתמודד עם בעיה זו כמו הוספת יתירות מכוונת, כפי שיובהר להלן.

יתירות

החסרון העיקרי של הצפנת רבין היא בעובדה שתוצאת ההצפנה היא אחת מארבע אפשרויות (פתרונות שורש ריבועי מודולו ), הבעיה היא לזהות איזו מהן היא הנכונה. ניתן בקלות להתגבר על מכשלה זו על ידי הוספת יתירות מסוימת למסר המקורי לפני ההצפנה. לדוגמה אם המסר המיועד להצפנה הוא מהצורה  (|| מסמל שרשור) רוב הסיכויים שרק אחד מארבעת הפתרונות האפשריים יהיה בעל מבנה זה ועל כן ניתן יהיה לזהותו בקלות. שיטה זו תמנע את ההתקפות המתוארות. למשל אם התוקף יבקש לפענח את השורש הריבועי של  שהוא עצמו הכין עם היתירות האמורה. המערכת תחזיר עבורו את  עצמו, עובדה שאין בה כל מידע חדש שעשוי לסייע לו בהתקפה. אולם יש לשים לב כי בשיטה זו ההוכחה כי הצפנת רבין שקולה לפירוק לגורמים לא תהיה תקפה.
אהרן בן מאיר

פעילותו הציבורית

בן זכאי שימש ראש הגולה בתקופה רגישה בארץ ישראל, בה המאבק בין הקראים לבין החכמים המסורתיים היה בעיצומו, ובעקבות כך נסע בן-מאיר לבגדד כדי להשיג את תמיכת הח'ליפים ששלטו באזור. ליהודי בגדד הייתה השפעה בחצר הח'ליפה אל-מקתדר, ועל כן בן-מאיר פנה אליהם כדי שיעזרו לו במאבקו נגד הקראים. בתקופה בה הגיע בן-מאיר לבגדד התחוללה מחלוקת קשה בין החכמים המקומיים לראש הגולה דוד בן זכאי בנוגע למינוי גאון מחליף לרב יהודה גאון - החכמים תמכו ברב מבשר ובן-זכאי בחר ברב כהן-צדק. בן-מאיר התערב במחלוקת וצידד בחכמים, וכך יצר ידידות, זמנית, בינו לבין חכמי בגדד.
פרויקט הכניסה לעיר

רקע

הכניסה לירושלים מהווה עורק התחבורה העיקרי אליה וממנה, מתאפיינת בתנועה רבה של כלי רכב פרטיים ותחבורה ציבורית. תוכניות פיתוח בכניסה לעיר יצאו לדרך במקביל, עוד בשנת 2008: רובע הכניסה לעיר מכביש 1 (שגבולותיו הם גשר המיתרים וקצה רחוב שז"ר); הדרך אל בנייני האומה עד קריית הלאום (קריית הממשלה וקריית בן-גוריון); ושדרות מנחם בגין, החוצות את העיר מצפון לדרום (בקטע שבין הכניסה לקריית הלאום עד מחלף גבעת מרדכי, בקצה הדרומי של קמפוס גבעת רם)

מאפייני הפרויקט

במסגרת הפרויקט, יוקם רובע עסקי חדש בגודל של 1.6 מיליון מ"ר שישמש לתעסוקה, למסחר, בידור, מלונאות ופנאי. שטח הפרויקט יכלול 24 מבנים, בהם 9 גורדי שחקים. כמו כן ישופץ ויורחב מבנה בנייני האומה ויהפוך למרכז קונגרסים בינלאומי, הגדול במזרח התיכון . כמו כן, יוקם היכל בתי המשפט, מתחם אליו יעברו כלל בתי המשפט בבירה.
בנוסף, יוקם מרכז תחבורתי עם רכבת מהירה מתל אביב לירושלים, שני קווי רכבת קלה, חניון תת-קרקעי, תחנה מרכזית לאוטובוסים ומחלף עם הפרדה מפלסית לתנועה משולבת של תחבורה ציבורית ופרטית, הולכי רגל ושבילי אופניים.
מיקומו המרכזי של הפרויקט ברובע הכניסה לעיר יאפשר מעבר נוח ומהיר, אשר יקשר בין חלקים שונים בעיר ובהם; קריית הממשלה, קמפוס גבעת רם ומרכז העיר. על פי התכנון, ניתן יהיה בהליכה קצרה להגיע למחנה יהודה ולכיכר ספרא. כמו כן, הוא יכלול חללי עבודה ומתחמי משרדים משותפים. עלות הפרויקט מוערכת במיליארדי ש"ח, ותתוקצב על ידי משרד האוצר, משרד התחבורה, עיריית ירושלים ורשות מקרקעי ישראל.

היסטוריה

בשנת 2008 הכריזה עיריית ירושלים על שתי תחרויות אדריכלים פתוחות שנוהלו על ידי הרשות לפיתוח ירושלים, הראשונה לתכנון ״המרחב הפתוח והשלטוני״ - אזור קריית הממשלה, הכנסת וגן סאקר, והשנייה לתכנון אזור הכניסה לעיר. במאי 2009 הכריזה העירייה על זכיית ההצעה של משרד פרחי-צפריר אדריכלים.
באוגוסט 2012, לאחר אישור הפרויקט בוועדת התכנון המקומית, החל מאבק ציבורי שמטרתו לשנות את התוכנית, כך שתכלול 20% דיור בר השגה. על פי הצעירים שהובילו את המאבק, הקצאה של 20% מהפרויקט למטרה זו עשויה ליצור באזור כ-2000 יחידות דיור שמחירן לא יעלה על מיליון ש"ח, ולסייע בפתרון מצוקת הדיור הקשה בירושלים. העירייה התנגדה לשינוי המוצע, וטענה כי הכניסה לעיר אינה מקום מתאים לדיור בר השגה, וכי הדירות שתימכרנה בפרויקט תהיינה דירות יוקרה בלבד.
בספטמבר 2014 חתמו שרי האוצר, התחבורה והשיכון עם ראש עיריית ירושלים ניר ברקת על הסכם לפיתוח אזור הכניסה לעיר, בו הוסכם על תקצוב ממשלתי של כ-1.4 מיליארד שקל לטובת הפרויקט.
באוקטובר 2016 הונחה אבן הפינה לפרויקט. בשלב הראשון של העבודות החלו בכריית מנהרה עבור חניון תת-קרקעי עם חמש קומות ו-1,300 מקומות חניה, וכן הפרדה מפלסית לכלי רכב בשדרות שז"ר, במטרה לייחד את מפלס הקרקע בשדרות שז״ר לתחבורה ציבורית, אופניים והולכי רגל.
ב-2017 החלו העבודות להקמת היכל המשפט החדש, ובשנת 2018 החלו להבנות מגדלי קריית הממשלה המחוזית הסמוכה אליו.
במקור כללו התוכניות בניה למשרדים, מלונאות, תרבות ומסחר בלבד, ללא מגורים. בדצמבר 2017 פורסם כי לשכת התכנון המחוזית הכינה הצעה לתיקון התוכנית כך שתכלול בניה למגורים בהיקף של 1500 - 2000 דירות קטנות, על ידי הגדלת זכויות הבניה לשינוי יעוד לחלק משטחי המלונות.
אכסניית סטייפל

היסטוריה

אכסניית אוצר זו הייתה מסונפת לאכסניית גריי, אחת מאכסניות המשפט.
האזכור הראשון של אכסניה זו מקורו בראשית התקופה הנורמנית. תיעוד משנת 1292 מציין כי היה באתר מבנה שנקרא "לה סטייפלד האל" (‘le Stapled Halle’) - ככל הנראה במשמעות "השוק המקורה" המתאר את שוק הצמר שפעל במקום.
לא ידוע כיצד התארגנה אגודת עורכי הדין אשר הייתה לימים אכסניה זו, אולם ככל הנראה השימוש הראשון באכסניה כמשכן לעורכי דין וסטודנטים למשפטים היה בשנת 1415.
המבנה נותר בבעלותם של סוחרי צמר עד שנת 1580 עת מבנה חדש נבנה בסמוך למבנה הקודם על ידי אגודת עורכי הדין (באתר בו ממוקם כיום המבנה הנוכחי). במבנה החדש שנבנה שולבו חלונות הוויטראז' שהיו במבנה המקורי.
בשנת 1756 פרצה שריפה במבנה סמוך. המבנה לא נפגע אולם מספר חדרים סמוכים נהרסו, וכתובת מעל דלת המבנה מזכירה אירוע זה. האולם הראשי ומרבית חלקי המבנה נהרסו במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, ושוקם לאחריה.
בשנת 1800 פחת מספר התלמידים במבנה ואכסניות המשפט קבעו כי המבנה יפסיק לשמש כבית ספר למשפטים אלא רק כמשכן לעורכי דין.
ז'אן, רוזן אנגולם

ביוגרפיה

ז'אן נולד בצרפת ב-28 ביוני 1399, ללואי הראשון, דוכס אורליאן, בנו של שארל החמישי, מלך צרפת, ולולנטינה ויסקונטי, בתם של ג'אן גלאצו ויסקונטי, דוכס מילאנו ואיזבל, רוזנת ורטוס.
בשנת 1412 נלקח ז'אן כבן ערובה לאנגליה, ובשנת 1415 הצטרף אליו אחיו שארל הראשון, דוכס אורליאן לאחר המפלה בקרב אז'נקור. במהלך שהותו בשבי התעניין ז'אן בספרות, והקים אוסף גדול של ספרים. בשנת 1444 שוחרר ז'אן משביו, לאחר ששילם כופר נפש, שאתו השיג על ידי מכירת חלק מנחלותיו, אולם עדיין המשיך לאסוף ספרים. בשנת 1451 לחם ז'אן תחת פיקודו של אחיו הבלתי חוקי ז'אן דה דינואה, ושחרר עמו את גיין מידי האנגלים.
ב-30 באפריל 1467 מת ז'אן בקונייאק, והוא בן 67 שנים.
יחסי יוון–מונקו

סקירה כללית

היחסים בין מונקו ליוון הם יחסים "ברמה גבוהה של שיתוף פעולה" על פי משרד החוץ היווני. בין שתי המדינות נחתם הסכם בנושא מניעת כפל מס. אזרחי מונקו ויוון לא חייבים באשרה כדי להיכנס למדינה השנייה.
אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר בביקור פרטי באתונה ב-17 וב-18 במאי 2010, בביקור הוא נפגש עם נשיא הרפובליקה ההלנית, קרולוס פפוליאס.
אטול אלדברה

גאוגרפיה

אורכו של האטול כ-34 ק"מ, רוחבו 14.5 ק"מ והוא נישא לגובה של עד 8 מטר מעל פני הים. שטח היבשה באטול הוא 155.4 קמ"ר, והלגונה שבמרכזו מכסה שטח של 224 קמ"ר. הלגונה מושפעת ממשטר גאות שמתאפיין בהבדלים של שניים עד שלושה מטרים בגובה פני הים, וכשני שלישים משטחה נחשפים לחלוטין בעת השפל.
האטול מורכב מטבעת שבה ארבעה איים עיקריים שרוחבם הממוצע הוא כ-2 ק"מ. "האי הדרומי" (או "גראן טר" - Grand Terre) משתרע על שטח של 116.1 קמ"ר, מלבר (Malabar) או "האי המרכזי" מכסה שטח של 26.8 קמ"ר, פיקאר (Picard) או "האי המערבי" משתרע על שטח של 9.4 קמ"ר, ושטחו של האי הקטן ביותר - פולימניאלי או פולימני (Polymnieli או Polymnie) הוא 4.75 קמ"ר בלבד. בנוסף יש באטול כארבעים איים קטנים וסלעים, רובם בשטח הלגונה.
טמפרטורת המקסימום נעה בין 31ºC בדצמבר ל-22ºC באוגוסט, וכמות המשקעים עומדת על ממוצע שנתי של 1,100 מ"מ, אשר יורדים בעיקר בעונת המונסון הנושב מצפון-מערב בין נובמבר למרץ. ביתר חודשי השנה הרוחות השולטות באטול נושבות מכיוון דרום-מזרח.

היסטוריה

הסברה היא כי האטול היה ידוע לערבים כבר במאה ה-9 ואלה העניקו לו את השם "אל חאדרה", שהשתבש במשך השנים לשמו הנוכחי. ב-1511 ביקרו במקום ספנים פורטוגזים ובאמצע המאה ה-18 הוא היה לחלק מהמושבה הצרפתית של ראוניון. ב-1810 היה האטול תחת שליטת בריטניה, ובתקופה זו התגוררו בו מהגרים מסיישל, אשר הקימו יישוב בקצה הדרום-מערבי של האי פיקאר. כיום משמש המקום למגורי חוקרים וצוות הניהול של האטול, הנמצא מאז 1979 באחריותה של קרן האיים של סיישל. ב-1966 תכננו השלטונות הבריטיים להקים מנחת מטוסים באטול, כדברי שר ההגנה הבריטי דאז:
"As I understand it, the island of Aldabra is inhabited - like Her Majesty's Opposition Front bench - by giant turtles, frigate birds and boobies. Nevertheless it may well provide useful facilities for aircraft."
"כפי שאני מבין, האי אלדברה מיושב - בדומה לספסלי האופוזיציה הקדמיים של הוד מלכותה - בצבי ענק, ציפורים ממשפחת הפרגטיים וציפורי ים. עם זאת, הוא עשוי בהחלט להיות שימושי כמתקן למטוסים."
אולם התוכנית משכה את תשומת הלב הבינלאומית, ולבסוף הממשלה הבריטית נטשה אותה.

חי וצומח

אטול אלדברה תואר על ידי החוקר דייוויד אטנבורו כאחד מפלאי העולם. בידודו והתנאים הקשים יחסית להתיישבות בני אדם סייעו להשתמרותו במצבו הטבעי.
האטול הוא ביתם של יותר מ-100,000 צבי ענק (Giant tortoise) ממשפחת הצבים יבשתיים, וזהו ריכוזם הגדול בעולם. עוד מצויים בו פרטים של צב הים הירוק, צבי ים קרניים, סרטן הקוקוס ומינים רבים של עופות, ביניהם רליתיה לבנת צוואר, עוף חסר יכולת מעוף ממשפחת הרליתיים.
ג'יי. וולטר קנדי

ביוגרפיה

קנדי נולד בעיר סטמפורד שבקונטיקט. בילדותו חלה בשיתוק ילדים, אשר הותיר אותו עם נכות קלה שמנעה ממנו לעסוק בספורט. לאחר לימודיו באוניברסיטת נוטרדאם עסק בניהול מחלקת הספורט בבית ספר תיכון בסטמפורד, ובשנות ה-40 חזר לנוטרדאם בה שימש כיחצן של קבוצות האוניברסיטה. בשנת 1946 מונה ליחצן של ליגת ה-BAA אשר בהמשך התמזגה עם ליגת ה-NBL כדי ליצור את ליגת ה-NBA. לאורך מרבית שנות ה-50 עסק ביחסי הציבור של קבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס, עד שנת 1959 בה נבחר לראש עיריית סטמפורד.

קומישינר ה-NBA

בשנת 1963 נבחר קנדי על ידי בעלי הקבוצות ב-NBA למחליפו של מוריס פודולוף כקומישינר הליגה. בעת מינויו כללה ה-NBA‏ 9 קבוצות בלבד, ועד התפטרותו מהתפקיד בשנת 1975 התרחבה הליגה ל-18 קבוצות. בתקופה זו שיפרה הליגה את מצבה הכלכלי באופן ניכר, כאשר ההכנסות שלה גדלו בכ-200%, ומספר הצופים גדל מ-1.9 מיליון צופים בעונה לכ-8 מיליון צופים בעונה.
אחת ההחלטות הזכורות ביותר מכהונתו היא הטלה של קנס בגובה 500 דולר על מאמן בוסטון סלטיקס, רד אאורבך, בגין התנהגותו במשחק קדם עונה בשנת 1963. באותה עת היה זה הקנס הגבוה ביותר שהוטל בליגה על שחקן או מאמן. כמו כן בולטת הכרעתו לקבל את הערעור של קבוצת שיקגו בולס על החלטות השופטים במשחק מול אטלנטה הוקס בעונת 1969/1970. קנדי קיבל את טענת הקבוצה כי שגיאת השופטים בשניות הסיום של המשחק לא הייתה הוגנת, והורה על קביעת "משחק חוזר" של השנייה האחרונה במשחק.
במקביל לתפקידו כקומישינר ה-NBA שירת קנדי במשך 13 שנים בדירקטוריון של היכל התהילה של הכדורסל, מתוכן שנתיים כנשיא ההיכל, ובשנת 1981 נכלל בעצמו כחבר בהיכל התהילה. מאז עונת 1974/1975 מעניקה ליגת ה-NBA מדי שנה את גביע האזרחות של ג'יי. וולטר קנדי לשחקן, מאמן או חבר צוות "אשר הפגין שירות ומסירות יוצאת דופן לקהילה".
ב-26 ביוני 1977 נפטר קנדי כתוצאה ממחלה בכבד, כשבועיים לאחר יום הולדתו ה-65.
בה (עיר)

היסטוריה

האיזכור הראשון של העיר בה הוא בשנת 574 בשם בקיס (Baccis).

גאוגרפיה

בה שוכנת בקצהו המזרחי של עמק הרון למרגלות רכסי האלפים הברניים והאלפים השבליים.
ממערב לה שוכנות הערים אולון ואגל וממזרח לה העיר סן מאוריס מדרומה העיר מונטה ומצפון לה על רכס האלפים הברניים העיירה גריון.

מכרות המלח

בבה יש מכרות מלח מהמפורסמים בשווייץ.
המלח שנמצא בבה היה הראשון שהתגלה בשווייץ. כבר במאה ה-15 נמצאו באזור תגליות המלח הראשונות אך רק בשנת 1554 נמצאה התגלית המשמעותית הראשונה ומיד לאחריה הוחל בהפקת המלח, ובשנת 1582 נבנה המפעל הראשון ביישוב רוח (Roche) הסמוך לאגל.
בשנת 1865 עברו המכרות לבעלות קנטון ברן, ובתחילת המאה ה-18 מונו מנהלים למכרות כשהמפורסם ביותר בהם היה אלברט ון הלר (Albrecht von Haller).

תחבורה

העיר שוכנת על כביש אזורי מספר 9 ובסמיכות לדרך מהירה מספר 9, במרחק 3 דקות נסיעה מאגל רבע שעת נסיעה ממונטרה וחצי שעת נסיעה מבירת הקנטון לוזאן.
ניתן להגיע לעיירה גם ברכבת ה-SBB שיש לה תחנה בעיר.
מהעיר יוצא כביש שעולה לעיירות גריון ווילאר-סור-אולון ויורד בחזרה לעיירה אולון.
בנוסף ישנו קו רכבת BVB היוצא מבה ועובר דרך העיירות גריון ווילאר-סור-אולון שם ניתן להחליף רכבת ולהמשיך עד קול דה בריטיי.
בעיר ישנו שדה תעופה עבור מטוסים קלים.