google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף מאיר כהנא

רבי יוסף מאיר כהנא (ה'תר"ע - ח' בשבט ה'תשל"ח, 16 בינואר 1978) היה האדמו"ר מספינקא-ירושלים.

תולדותיו

נולד בשנת ה'תר"ע, בנו של הרב צבי הירש כהנא, שהיה נכדו של הרב יוסף מאיר וייס, מייסד חצר חסידות ספינקא, שעל שמו הוא קרוי. נישא למלכה בת רבי יצחק טייטלבוים מהוסאקוב משושלת סיגט. הוא התגורר לאחר נישואיו באונגוואר סמוך לחותנו. במשך שנתיים כיהן ברבנות בברזנק (הו') הסמוכה, ובהמשך פתח ישיבה באונגוואר.
סבתו שרה שלומצע, אם אמו, עלתה בשנות ה-30 בגפה לארץ ישראל כשהיא משאירה את בעלה וילדיה באירופה. עם פרוץ המלחמה שלחה לנכדיה שתסדר סרטיפיקטים למי מנכדיה שירצה לעלות. רבי יוסף מאיר נענה להזמנה. במשך שנתיים ניסתה להשיג סרטיפיקט בהצהירה שנכדה הוא חתנה, כשלבסוף אחד מעובדי הסוכנות שהיה חסיד זידיטשוב ראה אותה, ולאחר ששמע שהיא בתו של רבי מנחם מנדל מזידיטשוב דאג לה לסרטיפיקטים. באייר תש"א (1941) הגיע ארצה, שבועות בודדים לפני שגורשו הנתינים הזרים מאונגוואר לגבול הפולני, שלמעט בודדים, כולם מתו ממחלות ורעב והשאר נרצחו על ידי הנאצים. הוא כיהן כשנתיים כרב בית הכנסת ויז'ניץ - וישווא (מרמרוש) בבתי מילנר בירושלים. התגורר ברחוב שערי פינה בשכונת הבוכרים ובהמשך עבר לרחוב החבשים שבקצה שכונת מאה שערים. בשנת תש"ה פתח בית כנסת בבית זובק שבנחלת שבעה והחל לכהן כאדמו"ר מספינקא. עם פרוץ מלחמת הקוממיות, ברח מביתו שהיה סמוך לגבול, ועבר לליפתא, ובהמשך לבית הכרם. לאחר המלחמה חזר לביתו ופתח את בית המדרש מחדש.
הוא אימץ את הלבוש המסורתי הירושלמי והיה מקורב לעדה החרדית וחסידות סאטמר אך גם לאגודת ישראל, לחסידות ויז'ניץ ולחסידות בעלז.
עם פטירתו, בח' בשבט תשל"ח, התמנה בנו בכורו, הרב מרדכי דוד, לממלא מקומו באדמו"רות ספינקא בירושלים.
חוסה מריה באקרו

קריירה

באקרו ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל סוסיאדד ב-6 בספטמבר 1980 בגיל 17, כאשר עלה כמחליף בהפסדה של סוסיאדד 3-2 מול ולנסיה. הוא סיים את עונתו הראשונה בקבוצה עם 27 הופעות, אך ללא שערים. הוא שיחק פעמיים בלבד במשך עונת 1981/1982, אך היה שותף לשתי זכיות רצופות של סוסיאדד באליפות ליגת העל הספרדית, כאשר חבריו לקבוצה כללו את לואיס ארקונדה, חסוס מריה זאמורה וחסוס סטארוסטגווי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-14 באוקטובר 1987 במשחק במסגרת מוקדמות יורו 1988 מול נבחרת אוסטריה. הוא החליף את חברו בברצלונה לעתיד, פרנסיסקו קראסקו, בניצחון הביתי 0-2. מאוחר יותר באקרו ייצג את ספרד בטורניר יורו 1988, ואף שיחק בשני טורנירים של גביע העולם: מונדיאל 1990 ומונדיאל 1994.
בשנת 1988 באקרו חתם בברצלונה, והתאחד עם מספר שחקנים בסקים או כאלו ששיחקו בקבוצתו הקודמת, ובהם צ'יקי בגיריסטיין, ויון אנדוני גויקוצ'אה. באקרו היה חלק מקבוצה מוצלחת של ברצלונה, שכונתה "קבוצת החלומות" בשל התארים הרבים בהם זכתה והיכולת הגבוהה שהפגינה. בין 1988 ל-1997, באקרו שיחק בסך הכול ב-329 משחקים עבור ברצלונה, והיה חלק חשוב בארבע האליפויות הרצופות של ברצלונה בין עונות 1990/1991 ו-1993/1994. הוא אף שיחק בגמר גביע אירופה לאלופות 1992, שבו ניצחה ברצלונה את סמפדוריה וזכתה בטורניר לראשונה בתולדותיה. גם בגמר ליגת האלופות 1994, בו הובסה ברצלונה 4-0 על ידי מילאן, פתח באקרו בהרכב.
באקרו מיעט לשחק בעונת 1996/1997, והבקיע במשחקו האחרון בברצלונה ב-18 בנובמבר 1996 באצטדיון הביתי מול ריאל ואיאדוליד. באמצע העונה עבר לשחק בקבוצה המקסיקנית דפורטיבו וראקרוס, ובסוף העונה פרש ממשחק.
לאחר שפרש בשנת 1997, באקרו פנה לעסוק באימון, תחילה כעוזר מאמן בברצלונה, תחת לורנס סרה פרר ולואיס ואן חאל. הוא אף שימש יועץ לספורט בממשלת קטלוניה.
בינואר 2005 החל באקרו לעבוד כמאמן קבוצת המילואים של מועדון הכדורגל מלאגה, וסייע לה להימנע מירידה מליגת המשנה הספרדית. באוגוסט 2005 באקרו מונה למנהל הספורטיבי של ריאל סוסיאדד, ומאוחר יותר קודם למשרת המאמן לקראת סיום עונת 2005/2006. הוא פוטר מהמועדון לאחר שבעה משחקים בעונה שלאחר מכן, עונת 2006/2007.
באוקטובר 2007 הצטרף באקרו לרונאלד קומאן (חברו כשחקן בברצלונה) במערכת האימון של ולנסיה, ועזב את המועדון באפריל 2008.
היכל המשפט תל אביב

המבנה הישן: 2014-1966

המבנה שוכן בין רחוב ויצמן ממזרח לכיכר מוזיאון תל אביב ממערב; ובין שדרות שאול המלך מדרום לרחוב ברקוביץ' מצפון. מעבר לרחוב ברקוביץ' ניצב מגדל המוזיאון והיכל המשפט מחובר אליו באמצעות גשר להולכי רגל. הבניין תוכנן על ידי האדריכלים זאב רכטר, משה זרחי ויעקב רכטר בשנים 1959–1960. בנייתו הסתיימה בשנת 1966. עד לאותו מועד שכן בית משפט השלום בתל אביב ברחוב יהודה הלוי 14. סגנונו של היכל המשפט ברוטליסטי והוא משלב משטחי בטון חשופים, גם במעטפת החיצונית וגם בחללו הפנימי של הבניין. בקירות הבטון החשופים בתוך הבניין משולבים תבליטים של דוגמאות גאומטריות ושל פסוקים הקשורים בדין ובמשפט.
היכל המשפט בנוי משני מבנים נפרדים הניצבים על קומת מסד משותפת שלה שני שערים הניצבים זה מול זה. שער שלישי נמצא בקומת המרתף ופונה אל צדו הצפוני של הבניין. מרכזה של קומת המסד נמצא בין שני המבנים הנפרדים ומשתרעת בו מבואה גבוהה ורחבת ידיים.
במבנה הצפוני שניצב על קומת המסד שש קומות והוא משמש את בית המשפט המחוזי. עד שנת 2008 לא פעל במחוז מרכז בית משפט מחוזי, ובית המשפט המחוזי בתל אביב שירת את שני המחוזות. בשנת 2008 הוקם בית משפט מחוזי למחוז מרכז בפתח תקווה, שעבר לימים ללוד.
המבנה הדרומי רבוע ובו ארבע קומות. מבנה זה משמש את בית משפט השלום ובמרכזו חצר פנימית גדולה.
בית משפט השלום לנוער ובית משפט השלום לתעבורה שוכנים ברחוב שוקן בדרום העיר, בית המשפט לענייני משפחה נמצא ברמת גן ובשנים האחרונות הועבר חלק מהאגף האזרחי של בית המשפט לבית אסיה הסמוך.
אברהרד יקל

אברהרד יקל (גרמנית: Eberhard Jäckel;‏ 29 ביוני 1929 - 15 באוגוסט 2017) היה היסטוריון גרמני סוציאל-דמוקרטי, שנודע בזכות מחקריו על מקומו של אדולף היטלר בהיסטוריה של גרמניה. מאז 1967 לימד באוניברסיטת שטוטגרט כפרופסור להיסטוריה מודרנית.

ביוגרפיה

אברהרד יקל נולד ב-1929 בעיר וזרמינדה (כיום ברמרהאפן). למד היסטוריה באוניברסיטאות של גטינגן, טיבינגן, פרייבורג, פלורידה ופריז. עבודת הדוקטורט שלו יצאה לאור בשנת 1966 כספרו הראשון, Frankreich in Hitlers Europa ("צרפת באירופה של היטלר"). מאז 1967 לימד באוניברסיטת שטוטגרט כפרופסור להיסטוריה מודרנית.
התפרסם לראשונה בעקבות ספרו משנת 1969 "Hitlers Weltanschauung" ("היטלר השקפת עולמו וחותמו בהיסטוריה"), שבו בחן את השקפת עולמו ואת אמונותיו של הפיהרר הנאצי. במחקריו ראה יקל את היטלר כמקבילה ההיסטורית לאסון צ'רנוביל. הוא טען כי להיטלר, בניגוד לעמדתו של ההיסטוריון האנגלי אלן בולוק שגרס כי היטלר היה אופורטוניסט ללא אמונות מוצקות, היה מטען מגובש של אמונות והוא פעל במהלך חייו בעקביות מתוך פילוסופיית "הגזע והמרחב". לטענת יקל, במוקד תפיסת עולמו של היטלר ניצב מאבק ההישרדות חסר הרחמים בין "הגזע הארי" ל"גזע היהודי" והאמונה הנגזרת מתוך מאבק זה כי גזעים חזקים חייבים להחזיק במרחבי מחיה גדולים.
יקל היה אחד הבולטים בקרב ההיסטוריונים ה"תכליתיים" שניהלו ויכוח עם ההיסטוריונים "הפונקציונליסטים", כדוגמת האנס מומזן ומרטין ברושאט. ההיסטוריונים "התכליתיים" טענו כבר מאז שנות השישים כי להיטלר הייתה תוכנית ארוכת טווח להשמיד את היהודים כבר משנת 1924.
לאחרונה הגדיר יקל מחדש את עמדותיו, וכעת הוא מאמין שרוב היוזמות לביצוע השואה באו ישירות בפקודתו של היטלר, והיו יותר תולדה של סדרת החלטות אד הוק מאשר תוכנית פעולה כוללת. בוויכוח שפרץ בין ההיסטוריונים הגרמנים בין השנים 1986-1988 היה יקל מבקר חריף של ההיסטוריון ארנסט נולטה, והוא טען כי התאוריה של נולטה לפיה פשעי המלחמה הנאציים היו תגובה לפשעים הסובייטים שביצע סטלין, היא "א-היסטורית". בהסברו זה נשען יקל על הבוז והזלזול שהיטלר הפגין כלפי ברית המועצות, דבר המצביע לדעתו על כך שהיטלר לא יכול היה לחוש מאוים על ידי הסובייטים, כפי שטען נולטה.
בסוף שנות ה-70 של המאה העשרים הוביל יקל את הביקורת נגד ההיסטוריון הבריטי דייוויד אירווינג, שטען בספרו "מלחמתו של היטלר" כי הרודן הנאצי לא היה מודע לשואה. יקל כתב עשרות מאמרי תגובה בעיתונות בהם טען כי ספרו של אירווינג אינו אלא ניתוח היסטורי שגוי, שכן לדבריו היטלר היה מעורה היטב בכל מהלכי השואה ואף אישר אותם.
אנה טורב

ביוגרפיה

טורב נולדה במלבורן, ויקטוריה וגדלה בגולד קוסט, קווינסלנד. אמה, סוזן, היא ממוצא סקוטי; ואביה, הנס, הוא ממוצא סקוטי ואסטוני. יש לה אח צעיר, דילן.
ב-1996 סיימה את לימודיה בתיכון, וב-2001 קיבלה תואר באמנות הבמה.
בדצמבר 2008 טורב נישאה למארק ואלי ששיחק לצדה בסדרה "פרינג'". בני הזוג נפרדו אחרי שנה.
יחסי סין–צ'אד

סקירה

כינון היחסים הבילטראליים בין שתי המדינות החל בשנת 1972. בשנת 1997 נותקו היחסים בשל הכרתה של צ'אד ברפובליקת סין (טאיוואן), אולם הם חודשו באוגוסט 2006, כשצ'אד ניתקה את יחסיה עם רפובליקת סין ונשיא צ'אד התחייב לדבוק במדיניות הגבלת הילודה בסין.
שכיחות אותיות בעברית

כבכל שפה, גם בעברית  שכיחות האותיות  אינה אחידה - יש אותיות הנמצאות בשימוש נרחב בשפה, ויש שהשימוש בהן מועט.
מידע על  שכיחות האותיות שימושי לפענוח צפנים המבוססים על החלפת אותיות, מסייע למחקר בלשני וחיוני בבלשנות חישובית ובעיבוד שפה טבעית.

סוגי כתיב

כשעוסקים בשכיחות האותיות, חשוב להבחין כי הכתיב העברי אינו אחיד - נהוגים כתיב חסר, וכתיב מלא. ההבדל בין צורות כתיבה אלו מתבטא בעיקר בשימוש באותיות יו"ד ווָ"ו, ולכן שכיחותן של אותיות אלו (ובמידה מועטה יותר, שכיחות כל האותיות האחרות) שונה באופן משמעותי בין טקסטים הכתובים בצורות השונות. הטקסטים ששימשו להכנת הטבלה שלעיל כתובים כולם בכתיב מלא. טקסט עברי מנוקד, כמו גם כל הטקסטים הישנים יותר, בין אם מנוקדים ובין אם לא, כתובים לפי כללי הכתיב החסר.
הבדלים נוספים צפויים בהשוואת טבלת שכיחויות מתקופות שונות של התפתחות העברית. עברית בת זמננו שאלה מילים רבות משפות לטיניות וגרמניות, ויש הטוענים שגם מבנים דקדוקיים. ודאי הוא שאוצר המילים השתנה מאד, כמו גם חלק ניכר מאופן השימוש במילים שמקורן קודם לעברית המודרנית.
מוסטאנג (להקה)

היסטוריה

הרעיון להקמת להקה החל אצל מיכה שטרית בשנת 2011 כשחבר למפיק המוזיקלי עופר מאירי. השניים אף כתבו יחד 3 שירים לטובת הפרויקט וכבר אז החליטו שייקרא "מוסטאנג" אך לבסוף הוא לא יצא לפועל. אחד השירים, "ישר ללב", הוקלט עבור האלבום השלישי של מטרופולין ויצא באוגוסט 2012 כסינגל לרדיו.
במהלך שנת 2016 החיה שטרית את הרעיון, הפעם בשותפות עם המפיק המוזיקלי פטריק סבג. השניים החלו ליצור ולכתוב בעבודה משותפת באולפן כשהם מתבססים בעיקר על סימפולים ודגימות מחשב, ובשלב מסוים החליטו להיעזר ברועי חסן לכתיבה של אחד השירים. לאחר כמה חודשים נפגשו עם ניצן זעירא מנענע דיסק שדרבן אותם להקים להקה ולהקליט את השירים. בעקבות הפגישות הללו, פנו סבג ושטרית למוזיקאים רע מוכיח, רון בונקר ואדם שפלן שהצטרפו כחברים בלהקה והחלו בהקלטות. השירים הראשונים הוקלטו במהלך שנת 2017 בנגינה חיה באולפן של כל חברי הלהקה.
ב-20 בדצמבר 2017 הוציאה הלהקה את סינגל הבכורה שלה "המחר". את המילים לשיר כתב חסן והלחינו אותו סבג, שטרית וחסן. ב-7 במרץ יצא הסינגל השני "בדידותו של המלאך" שכתבו במשותף חסן ושטרית.
חיים אלפרין

חיים אלפרין (1899, א' באייר תרנ"ט - 28 במרץ 1967) היה פעיל ציבור בתל אביב, מפקד משטרת תל אביב מייסודה בשנת 1921 ועד 1927, ממייסדי מגן דוד אדום והמשמר האזרחי בעיר ומנהל "מוזיאון הארץ" בשנותיו הראשונות.

ביוגרפיה

נולד בשנת 1899 במינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), בן לזליג וראשה רבקה אלפרין. למד בחדר מתוקן ואצל הרב אליעזר רבינוביץ. 
בעצת רבו עלה לארץ ישראל ב-1913 ולמד בגימנסיה הרצליה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל את הנתינות העות'מאנית ונשאר בארץ ישראל. עם גירוש תל אביב ב-1917 עבר עם יתר תלמידי הגימנסיה לכפר הנוער מאיר שפיה, ועם כיבוש הארץ בידי הבריטים חזר עם הגימנסיה לתל אביב ונמנה עם בוגרי מחזור ו' שלה. בשנת 1919 התנדב לגדודים העבריים ושירת שנתיים וחצי בגדוד "הראשון ליהודה". 
ב-1921, עם הענקת מעמד של עיר עצמאית לתל אביב, הוקמה בה משטרה עירונית, משטרת תל אביב, ואלפרין מונה למפקדה. בתחילת דרכה כללה משטרת תל אביב קצין אחד, סמל אחד, רב-טוראי אחד ו-20 שוטרים. כעבור חמש שנים שרתו בה 69 שוטרים ובשיאה היו בה 80 שוטרים. אלפרין סייע גם להקמת  תזמורת המשטרה, ובשנת 1925 השתתף בהקמת גדוד הכבאים הראשון ביישוב. ב-1 בינואר 1927 סופחה משטרת תל אביב למשטרת המנדט, ובעקבות זאת התפטר אלפרין מתפקידו.
ניהל את סניף חברת הביטוח "אוניון דה פאריז" בתל אביב. ביוני 1930 השתתף ביסוד אגודת מגן דוד אדום בתל אביב, ועד 1933 היה מפקדו הראשון של הגדוד לעזרה ראשונה. 
ב-13 בפברואר 1938 מונה לחבר בוועדה להכנת התגוננות בפני התקפות מהאוויר בתל אביב, ועם ייסוד המשמר האזרחי בעיר מונה למפקדו. באוגוסט 1944 מונה למפקח עירוני ראשי בתל אביב. בשבת השחורה נעצר עם יתר ראשי היישוב, והיה עצור כחודשיים במחנה המעצר בלטרון. 
מונה למנהל מוזיאון הארץ ושימש בתפקיד זה עד לפטירתו.
ב-1934 נישא לאדריכלית ג'ניה אוורבוך, בתו של הרוקח זאב אוורבוך ולהם בן יחיד, דניאל (דני) אלפרין, עורך דין (1936–2015). 
חיים אלפרין נפטר ב-1967 ממחלת לב.
פוריסודה

פוריסודה (בקאנג'י 振袖, ברומאג'י furisode) הוא סוג של קימונו. זהו הסגנון הפורמלי ביותר של קימונו שנלבש על ידי נשים לא נשואות ביפן. הפוריסודה נתפר ממשי צבוע בצבעים בהירים, והוא בדרך כלל נשכר או נקנה על ידי ההורים בעבור הבת, ללבוש בחגיגות הסאיג'ין שיקי (יום ההגעה לבגרות) בשנה שבה הן מגיעות לגיל 20. באמצעות לבישת הפוריסודה הצעירה מסמנת שהיא רווקה ושהיא בוגרת באופן חוקי, ועל כן מוכנה לנישואים. הפוריסודה דומה לשמלת ערב שנלבשת לדבוטאנט (ערב היציאה לחברה) במערב.
פוריסודה מובחנים על ידי השרוולים הארוכים, בדרך כלל באורך של 39–42 אינץ'. השם פוריסודה מתורגם באופן מילולי לשרוולים (sode) מטלטלים (furi). הפוריסודה נלבש בדרך כלל באירועים חברתיים רשמיים כמו טקס התה וחתונות של בני משפחה.
מאחר שהפוריסודה היא פריט לבוש יקר מאוד, הוא נשכר בדרך כלל בעבור אירוע.
דרך כפרית (חידה)

דרך כפרית (ביפנית: カントリーロード הגייה יפנית של "Country Road") היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.

חוקים

הטבלה המרובעת מחולקת ל"חדרים" בעלי צורות שונות; חלק מחדרים אלו מכילים מספר. המטרה היא לצבוע לולאה סגורה בטבלה, אשר נכנסת ויוצאת מכל חדר פעם אחת בלבד. בחדר עם מספר, בתוך הלולאה חייבים להיות משבצות כמספר המופיע בחדר (בחדר בלי מספר יכול להיות כל מספר של משבצות בתוך הלולאה). בנוסף, אסור שמשבצות שלא משומשות לצורך ציור הלולאה וסמוכות אחת לשנייה במאונך או במאוזן, יהיו בחדרים שונים.
תמכה

תיאור

התמכה גדלה לגובה של 20-70 ס"מ. השורש דק. פרחיה לבנים, בתפרחות קטנות שקוטרן 2.5-5 סנטימטר.
אורכו של הפרי הוא בין 7 ל-11 מילימטר ורוחבו כ-1.5 מילימטר והוא מעוקל קמעה. הפרי הבשל צבעו שחור מבריק ושטח פניו חלק.
לכל חלקי הצמח יש ריח דומה לאניס והם שעירים (למעט הפרי).
השמן האתרי שהתמכה מכילה קובע את טעמה. ריכוז שמן זה בצמח הוא 0.03% ובפרי.0.9%
השמן האתרי מורכב מ-60% אסטרגול ו-30% דימטוקסי-אליבנזן. התמכה מכילה כמות רבה יחסית של ברזל ומגנזיום.

תפוצה

תמכת הבר צומחת במערב אסיה, דרום אירופה הבלקן והקווקז. ניתן למצוא אותה ביערות, בחורשות ובשולי כרמים. תמכה תשגשג בקרקע קלה, עשירה ומנוקזת היטב. התמכה המבויתת מגודלת כמעט בכל רחבי אירופה כגידול חקלאי. רצוי לגדל אותה בקרקע לחה ובחצי-צל כדי למנוע צמיחה מהירה מדי ופריחה של הצמח. בארץ גדל בר מין אחר בסוג סייגית - סייגית מבריקה (Anthriscus lamprocarpus).

שימושים

את קטיף העלים ניתן להתחיל 45 עד 60 יום ממועד הזריעה. בזמן זה ניתן לקטוף אף מספר פעמים, לפי כמות הדישון הניתנת. את הקטיף יש לסיים לפני תחילת הפריחה. את התמכה משווקים במצב מוקפא או מיובש, אם כי בייבוש אובד חלק מן הטעם.
התמכה נקראת גם "הפטרוזיליה לאניני הטעם" ועליה משמשים בעיקר כתבלין במרק, בסלטים וברטבים. היא מרכיב בתערובת תבלינים צרפתית מוכרת - Fines herbes. בנוסף, משתמשים בה לתיבול עוף, פירות ים וירקות. לתמכה יש טעם המזכיר במקצת את השוש (לקריץ).
בגינות רבות מגדלים את התמכה כדוחת חשופיות טבעית.
ברפואה העממית השתמשו בתמכה כתחליב לניקוי העור, כמטהר דם וכתוסף אמבטיה לנשים הרות.
שיגעון המוזיקה

עלילה

הסרט עוסק בטוני מנרו (מגולם על ידי ג'ון טרבולטה), צעיר המבלה את סופי השבוע באולם הדיסקוטק בברוקלין, וקורותיו עם חבריו ועם בנות זוגו לריקוד, סטפני מנגנו (המגולמת על ידי קרן לין גורני) ואנט (מגולמת על ידי דונה פאסקו). מנרו הוא מלך רחבת הריקודים, וסופי השבוע המוצלחים משכיחים ממנו את עבודתו המשמימה, המתח העדתי בשכונה וחיי היום-יום הלחוצים.

ביקורת

הסרט קיבל ביקורות חיוביות רבות ונחשב בעיני רבים לסרט הטוב ביותר לשנת 1977. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 88%, המבוססת על ביקורות של 43 מבקרים.
פרד גרופה

חייו ועבודתו

נולד בניו יורק כ-Ferdinand Rudolph von Grofé, ממוצא הוגנוטי (פרוטסטנטי-צרפתי). בן למשפחה בת ארבעה דורות של מבצעי מוזיקה קלאסית. אביו היה זמר בריטון ואמו הייתה צ'לנית. לאחר מות אביו ב-1899 לקחה אותו אמו ללייפציג לשם לימודי פסנתר, ויולה והלחנה. ייחודיותו של גרופה הייתה שליטתו בכלי נגינה רבים ושונים, הוא ניגן בנוסף לפסנתר גם בכינור, בריטון (כלי נשיפה), קורנט ועוד. היכרותו האינטימית עם כלי הנגינה הכשירה אותו לעבודה כמתזמר ומעבד.
גרופה חזר לניו יורק והחל לעבוד לפרנסתו בגיל 14, בין היתר עבד כפועל בבית חרושת, כנער מעלית, חלבן, מחלק עיתונים ועוד. במקביל ניגן כפסנתרן בבארים ועם תזמורות ריקודים ועבד גם כיצרן גלילי-נגינה (Piano Rolls, סרטים מנוקבים עבור פסנתר מכני, סוג של תיבת נגינה משולבת בפסנתר המנגן באופן אוטומטי את המוזיקה המנוקבת בסרט). יצירת הסרט התבצעה תוך כדי נגינת יצירה, כך שבמהלך הנגינה קלידי הפסנתר ניקבו את הסרט, ששימש מאוחר יותר להפעלת הפסנתרים המכניים. חלק סרטי הנגינה שהפיק עבור חברת (American Piano Company (Ampico השתמרו ומהווים עדות יחידה לכשרונו בנגינה ולעושר הצליל, בעל אופי תזמורתי, שהפיק מהפסנתר.
בשנת 1920 שכר אותו מנצח התזמורת פול וייטמן "מלך הג'אז" כפסנתרן ומעבד. גרופה שימש כמעבד הראשי של תזמורתו של וייטמן בין השנים 1920 - 1932, בתפקיד זה תיזמר את יצירתו של ג'ורג' גרשווין רפסודיה בכחול, עיבודו הצבעוני והעשיר קנה לו שם בקרב מוזיקאי ג'אז. הוא תזמר את היצירה מספר פעמים להרכבים משתנים ותזמר יצירות נוספות של גרשווין עבור וייטמן כגון הקונצ'רטו בפה מז'ור. 
כמעבד ומתזמר ובייחוד בעקבות עבודתו עם וייטמן, פיתח גרופה רגישות לצדדים הלוגיסטיים והכלכליים של התזמורת. שלא כמו מלחין, המתזמר חייב לדעת שמנגן סקסופון, למשל, אפשר לדרוש לנגן בקלרינט, משום שהיצע הסקסופוניסטים בשוק רב יותר ועליהם להלחם יותר על מישרתם. בשנת 1932 כינה אותו הניו יורק טיימס "ראש הממשלה של הג'אז". 
לחניו כוללים מספר סוויטות תזמורתית על נושאים הלקוחים מהגאוגרפיה של ארצות הברית בהן "מיסיסיפי", "מפלי הניאגרה", "נהר הדסון" "הטבלואיד" ואופרה המבוססת על סיפור של אדגר אלן פו (מפלת בית אשר). כמו כן נבחר לחבר נעימה עבור התערוכה העולמית של ניו יורק (1939) ובאוקטובר 1940 התקיים יום לכבודו בביתן האמריקאי במסגרת עונתה השנייה של התערוכה. בניגוד ליכלתו כמעבד ומתזמר מוכשר, הלחנתו המקורית לא זכתה לשבחים. רק "סוויטת הקניון הגדול" נחשבה טובה למדי והוקלטה על ידי התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוחו של ארטורו טוסקניני (קרנגי הול; 1945), מאז הוקלטה עוד מספר פעמים.
בשנות השלושים ניצח על תזמורת בתוכנית רדיו בשם "המופע של פרד גרופה" (The Ferde Grofé Show) וניצח על מספר קונצרטים בקרנגי הול. בשנת 1937 היה מבין נושאי ארונו של ג'ורג' גרשווין וניצח באותה שנה על התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בקונצרט לזכרו שנערך באצטדיון לוינסון (Lewisohn Stadium) בניו יורק בפני 20,223 צופים.
החל מ-1930 ביצע גרופה עיבודים בהוליווד, בין היתר עבור הסרט The King of Jazz אודות פול וייטמן ותזמורתו וכתב מספר פסקולים לסרטים כמו Minstrel Man ‏ (1944), Time Out of Mind ‏ (1947), Rocketship X-M ‏ (1950) ו-The Return of Jesse James ‏ (1950).
בשנת 1944 הפך לחבר סגל בבית הספר ג'וליארד שם לימד תזמור אולם ב-1945 עבר להתגורר באופן קבוע בלוס אנג'לס בה התגורר עד מותו.
דב ברכאן

חייו

דב ברכאן נולד למשפחת סוחרים אמידים בביאליסטוק שבפולין (אז בתחומי האימפריה הרוסית) בשנת 1898. בשנת 1916 החל ללמוד רפואה, ובשנת 1921 סיים את לימודיו. בזמן המהפכה הרוסית 1917 שירת במחנה המהפכנים בתור רופא.
עלה לארץ ישראל בשנת 1922 ועבד בהנהלה הציונית במחלקה לפיתוח קרקעות. בשנת 1923 עבר לגור בכפר ילדים ושימש כבא-כח חברת קהילת ציון אמריקאית לבניית מושב בלפוריה, שהוחל בהקמתו בשנת 1922. בשנת 1925, כאשר העיר עפולה החלה להיבנות על ידי החברה, היה דב ברכאן נציגה במקום ופיקח על פעולות הבניה. בינואר 1940 נבחר כראש העיר עפולה (בתוארו אז נשיא המועצה המקומית). בשנת 1941 הוקם ביוזמתו בנין המועצה המקומית. דב ברכאן ארגן מחדש את חובות המועצה,  למשרדי המועצה, חתם חוזה עם חברת מקורות להספקת מים לתושבים, יזם נטיעת גנים ציבוריים וסלילת כבישים פנימיים. בעת מלחמת העולם השנייה היה דב ברכאן פעיל בגיוס מתנדבים לצבא הבריטי. בשנת 1942 פרש מכהונתו והתנדב בעצמו, על אף גילו, לצבא הבריטי, שירת בחיל ההנדסה והוצב בסוריה ובמצרים.
במאי 1943 שוחרר דב ברכאן מן הצבא מחמת מצב בריאותו. בשובו לעפולה נבחר לוועדה המוניציפלית של מועצת פועלי עפולה.
בשנות חייו האחרונות הורע מצב בריאותו והוא הוטס לניתוח בסטוקהולם. בשובו לארץ אושפז בבית החולים הדסה הר הצופים במשך שנה ונפטר בימי המצור על ירושלים ב-ב' בתמוז תש"ח, 9 ביולי 1948.
הר אדיר

מצפור הר אדיר

הר אדיר קרוב לגבול עם לבנון וממנו יש תצפית מצוינת לעבר רוב הדרום הלבנוני. במלאת שנה למלחמת לבנון השנייה, הועלתה על ידי משפחות הנופלים בקשה להקים במקום מצפור לזכר חללי המלחמה. ביוזמתם של המשפחות השכולות הוקם המצפור על ידי רשות הטבע והגנים ובסיוע הקרן הקיימת לישראל. הוא נחנך בטקס ממלכתי ב-3 ביולי 2012 ומורכב ממרפסת עץ היכולה לשאת 180 מבקרים. על המעקה יש הסברים על מהלך המלחמה, לוחות מתכת עליהם חקוקים שמות 121 הלוחמים שנפלו בה ומפות התמצאות בשטח. כמו כן חקוק שירו של יהודה עמיחי "כי אדם אתה ואל אדם תשוב".
מכיוון שהמצפור נמצא בשמורת הר מירון. נעשה מאמץ לא לפגוע בטבע. בשל כך, הכביש הסלול לפסגת ההר, אשר נסלל לפני שנים רבות כדי להגיע לבסיס הצבאי על ההר, אינו מגיע עד למצפור. ההגעה למצפור אפשרית רק ברגל, לאחר הליכה של כ-10 דקות בדרך עפר היוצאת מחניון הסמוך למחנה הצבאי.
כלל אצבע

כלל אצבע הוא כלל שאינו מתיימר להיות מדויק לחלוטין או מהימן בכל מקרה. במרבית המקרים כללי אצבע הם פשוטים וקל ללמדם וליישמם. העיקרון העומד מאחורי כלל אצבע דומה להיוריסטיקה.

מקור הביטוי

מקור הביטוי הוא כנראה תרגום מאנגלית או שפה אירופית אחרת (rule of thumb). בעבר נהגו לאמוד אורכים ומידות שונים באמצעות אגודל, ולאחר מכן להקיש ממדידה זו על דברים אחרים – לדוגמה מדידת גודל כף הרגל של ילד ולפיה אומדן גובהו כבוגר, או מדידה של הצוואר על ידי חייטים ואומדן המבנה הנדרש לכותונת על פי מדידה זו.
מקור אפשרי נוסף לביטוי נעוץ במנהג להרטיב את האגודל, להזקירו ברוח וכך להעריך את כיוונה.
אחת הסברות היא שמקור הביטוי בכלל מהמשפט המקובל בשיטת המשפט האנגלי, מתקופת המלך צ'ארלס השני, אשר התיר לבעל להכות את אשתו במוט שעוביו לא עולה על אגודלו, אך אין אף ראיה לסברא זו ואין שום מקור המרמז על כך שחוק כזה היה קיים.

במשנה ובתלמוד

מדידה על פי האגודל מופיע במשנה ובתלמוד במקומות רבים, ו'אצבע' היא מידה עתיקה כפי שמידת הסנטימטר משמשת כיום. בירושלמי, מסכת מגילה (פרק א הלכה ט דף יב.), לדוגמה, כתוב בהקשר של כתיבת מגילה והמרחקים הנדרשים בין האותיות והשורות: "בין תיבה לתיבה: מלוא האות. בין אות לאות: כל שהוא. בין שורה לשורה מלוא גודל", כלומר: בין מילה למילה צריך להיות רווח של אות. בין האותיות צריך להיות רווח כלשהו, ואילו בין שורה לשורה צריך רווח של אגודל.
קטרפילר 966

הנדסה ומבנה

למרות שהקטרפילר 966 מוגדר כיעה אופני בינוני הוא גדול למדי. משקלו כ-23 טון ואורכו כמעט 9 מטרים. תא המפעיל מתנשא לגובה של כ-3.6 מטר ומאפשר למפעיל ראות טובה.
הקטרפילר 966 בנוי בצורה מפרקית, בה הכף וזוג הגלגלים הקדמיים נפרד מהמנוע והגלגלים האחורים, ושני חלקים אלה מחוברים במפרק מסתובב. מבנה זה הוא בעל יתרונות רבים בהפחתת מאמצי פיתול על השלדה, בעיקר בדרכים בעלות פני שטח לא אחידים כגון באתרי עבודה. ההיגוי מתבצע באמצעות הזזה לצדדים של מפרק היעה הקדמי כולו, ולא באמצעות מסרק וסרן קדמי הפועל על הגלגלים הקדמיים ובכך מפחית את העומס על מכלולים אלו בשטחים קשי עבירות. מאחר שההיגוי מתבצע במפרק האחורי ולא בגלגלים יכולת התמרון של היעה על הטרסות בהעמסה וגישה למשאיות עפר טובה ונוחה יותר.
המנוע של הקטרפילר 966 הוא מנוע דיזל בעל הספק של 276 כוחות סוס (כ-206 קילוואט), הממוקם מאחורי תא המפעיל. גם אגזוז הפליטה ממוקם מאחורי תא המפעיל, דבר המגדיל את הראות של המפעיל.
החלק הפעיל עיקרי של היעה האופני הוא הכף. זוהי כף עמוקה האופיינית ליעה אופני שנועדה לחפור, לגרוף ולשאת עפר וחצץ ולהעמיסם על משאיות עפר. הכף באה במספר גדלים, לכל גודל קיבולת שונה. חלק מהכפות כוללות גם "שיניים", המאפשרות חדירה וחפירה טובה יותר של עפר.

קטרפילר 966 בשירות חיל ההנדסה הישראלי

חיל ההנדסה הישראלי משתמש בשופלים (השם הנפוץ ליעה אופני בקרב מפעילי הצמ"ה) כחלק מכלי הצמ"ה שלו. השופלים באים במספר גדלים ודגמים, העיקרי שבהם הוא ה-CAT-966, בעיקר בדגמי 996E, 996F ו-966G. על היעים של חיל ההנדסה מסדרת 966 מותקנת חליפת מיגון שמגינה על המפעיל והמערכות המכניות, בעיקר מפני יידוי אבנים, בקבוקי תבערה ואש נק"ל. היעים משמשים לעבודות עפר, חפירה, בנייה, הקמת ביצורים, פריצה הנדסית ולעיתים גם להריסת מבנים. בפרט, השופלים משמשים לפירוק והקמה של מחסומי דרכים על ידי שפיכת ערימות חול באמצע הכביש ובאמצעות הזזת בטונדות לרוחב הכביש.
צה"ל משתמש בשופלים הממוגנים לפעילות ביטחון שוטף ביהודה ושומרון. בשנת 2005 החל צה"ל להשתמש בשופלים גם להריסת בתים של מחבלים ומבצעי "סיר לחץ". הסיבה לכך היא ניידותו של השופל, הגבוהה יותר מזו של דחפור ה-D9 המשוריין, וכן הרצון להימנע מפגיעה בתשתית האזרחית פלסטינית שכן הדי-9 הורס את הכבישים שעליהם הוא עובר בגלל היותו בעל מזקו"ם החורץ את הקרקע. השופל מועדף במבצעים פשוטים כאשר המבנה קטן ופשוט וגם לא נשקף איום מצד נשק כבד או ירי מקלעים אל עבר הכוח. במקרים בהם מדובר במבנה גדול (שדורש יותר כוח) או שיש סכנה לירי כבד ומטענים, צה"ל מעדיף להשתמש בדחפורי ה-D9 המשוריינים שלהם מיגון כבד וכוח רב יותר או במחפר ממוגן שלו היכולת לטפל גם בבניינים בעלי מספר קומות.
בחיל ההנדסה הקרבית קיים דגם משופר של ה-966 הנקרא לביא"ה (ראשי תיבות של "לוחם הנדסי ביעה אופני הנדסי"). זהו שופל מדגם 966G ממוגן עם עמדת מפקד מיוחדת החמושה במקלע. דגם זה נועד לסער ופריצה הנדסית, פינוי מכשולים והריסת בתים בעת לחימה בשטח בנוי. המקלע מוסיף לו אפשרות להשבת אש והסתערות.
רלף קרייג

ביוגרפיה

קרייג נולד בדטרויט, שבמישיגן. הוא למד והתאמן באוניברסיטת מישיגן. הוא החל את הקריירה שלו כאצן משוכות אך התפתח לאצן למרחקים קצרים. באליפות הספורטאים החובבים של אמריקה (IC4A) שנערכה בשנת 1910 זכה קרייג בתואר בריצת 220 יארד כשהשווה את שיא העולם בתוצאה של 21.2 שניות. שנה לאחר מכן באותה תחרות הוא זכה בריצת 100 יארד בתוצאה של 9.8 שניות ובריצת 220 יארד לאחר שהשווה בשנית את העולם בתוצאה של 21.2 שניות.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קרייג ב-2 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות, לפני חבריו לנבחרת אלווה מאייר (10.9 שניות) ודון ליפינקוט (10.9 שניות), בשלב המוקדמות קבע ליפינקוט שיא עולם חדש של 10.6 שניות, שיא העולם הראשון בריצה זו המוכר על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית ובריצת 200 מטר 21.7 שניות, לפני ליפינקוט (21.8 שניות) וויליאם אפלגארת' מבריטניה (22.0 שניות).
לאחר המשחקים האולימפיים פרש קרייג מתחרויות.
באולימפיאדת לונדון (1948) נבחר קרייג לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה בזכות היותו חבר בנבחרת היכטה של ארצו (בגיל 59), וזאת למרות שלא השתתף בתחרות.
בשנת 1972 נפטר קרייג בלייק ג'ורג', שבניו יורק.