ליאופולד ולוב

ניית'ן פרוידנטל ליאופולד, הבן (Nathan Freudenthal Leopold Jr.;‏ 19 בנובמבר 1904 - 30 באוגוסט 1971) וריצ'רד א' לוב (Richard Albert Loeb;‏ 11 ביוני 1905 - 28 בינואר 1936) המוכרים כליאופולד ולוב (Leopold and Loeb), היו צמד רוצחים אמריקאים ממוצא יהודי. סטודנטים מצטיינים מאוניברסיטת שיקגו, התפרסמו בכך שרצחו בצוותא את הנער בובי פרנקס בן ה-14, יהודי אף הוא, אותו הכירו, בשנת 1924.
השניים נתפסו, הורשעו ברצח לאחר משפט סנסציוני שבו זכו להגנת גדול פרקליטי התקופה, קלרנס דרו, ונדונו למאסר עולם בתוספת 99 שנים. המשפט היה בעל חשיבות תקדימית בהתפתחות הפסיקתית בנושא עונש המוות בארצות הברית.
פשעם של ליאופולד ולוב הסעיר את בני התקופה, אך עד היום הוא נושא ידוע בתרבות הפופולרית, וזוכה לאזכורים תכופים. כפי הנראה, המניע לפשע היה רצונם של השניים לאשר את אמונתם כי בזכות מנת המשכל הגבוהה שלהם יוכלו לבצע פשע מושלם ולחמוק מעונש. מערכת היחסים בין השניים, שכללה אלמנטים הומוסקסואליים, הייתה נושא למספר סרטי קולנוע וספרים שזכו להצלחה.

רקע ומניע לרצח

ליאופולד, שהיה בן 19 בזמן הרצח, ולוב, שהיה בן 18, האמינו כי הם על-אדם במובן הניטשיאני של המושג, וכי בידם לבצע "פשע מושלם" של חטיפה ורציחה, מבלי להיתפס, אך ורק בשל עליונותם השכלית.
השניים אכן היו אינטליגנטים בצורה יוצאת מגדר הרגיל: ליאופולד כבר סיים את חוק לימודיו בקולג' ולמד משפטים באוניברסיטת שיקגו. הוא דיבר חמש עשרה שפות, והיה מומחה לאורניתולוגיה. לוב היה הבוגר הצעיר ביותר בהיסטוריה של אוניברסיטת מישיגן. ליאופולד תכנן לעבור לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרוורד, לאחר שיטייל באירופה. לוב תכנן ללמוד משפטים באוניברסיטת שיקגו לאחר שישלים מספר קורסים שחסרו לו לשם כך.
ליאופולד ולוב חיו שניהם בשכונה היהודית והעשירה קנווד בשיקגו. אביו של לוב, אלברט, היה עורך דין עשיר שהיה גם סגן הנשיא של רשת סירס ורובק. משפחתו של ליאופולד גרה במרחק שני בתים ממשפחתו של לוב.
השניים חברו יחדיו ותכננו את הרצח לפרטיו במשך חודשים, כשהם מחזקים עצמם בביצוע פשעים קטנים, כגניבות פעוטות, מבלי שייתפסו.

לוח הזמנים

ביום רביעי, 21 במאי 1924, ביצעו השניים את מזימתם. הם פיתו את הנער בובי פרנקס, בן 14, אותו הכירו משכונתם, להיכנס עמם לרכב ששכרו. לוב היה הראשון שהכה בראשו של פרנקס בחפץ קהה, ולאחר מכן השניים חנקו אותו. לאחר שהסתירו את הגופה בצינור מתחת למעבר פסי רכבת מחוץ לשיקגו, צרבו את הגופה בחומצה כדי להקשות על זיהויה. או אז פנו אל המשפחה בדרישת כופר בסך 10,000 דולר.
בטרם הספיקה המשפחה לשלם את הכופר הנדרש, נמצאה הגופה בידי מהגר פולני בשם טוני מינק. המשטרה הסיקה באופן מיידי שאין המדובר בחטיפה, שכן אילו היה מדובר בחטיפה לא הייתה לחוטפים סיבה לרצוח את פרנקס.
במקום נמצא זוג משקפיים, ואלו זוהו כשייכים לליאופולד. מכתב הכופר שויך למכונת הכתיבה של ליאופולד. במהלך חקירתם על ידי המשטרה נשברו לוב וליאופולד והודו במעשה, אך כל אחד מהם האשים את חברו כי הוא שביצע את הרצח עצמו.
הם הודו כי סברו שהרצח יתגלה רק זמן רב לאחר תשלום הכופר, אך נראה כי תשלום הכופר לא היה הסיבה לרצח. שניהם באו ממשפחות עשירות שסיפקו את כל צורכיהם. הם הודו כי הם נמשכו למעשה בשל הריגוש שגרם להם.

התגובה הציבורית

הציבור הגיב בזעם על מעשה הרצח. העובדה ששני הרוצחים היו יהודים הובילה לחשש ממהומות אנטישמיות. הסופר מאיר לוין צוטט כאומר ש"רווח לנו שגם הקורבן היה יהודי". שיקגו באותה התקופה הייתה עיר בה רוב התושבים היו מהגרים או בני מהגרים, ובה פוליטיקה, שכונות ומוסדות נשאו לרוב חותם אתני. איש משני הרוצחים לא היה אדוק בדתו, ואמו של לוב הייתה קתולית, אך הרוצחים סווגו כ"יהודים".
הרצח, והמשפט שבא בעקבותיו, קיבלו סיקור ופרסום עולמי. שני הרוצחים הודו בפני העיתונות כי קיימו מערכת יחסים מינית הומוסקסואלית ביניהם, ודבר זה הגביר את העניין שברצח במידה רבה, לאור ההתייחסות להומוסקסואליות באותה התקופה כסטייה מינית.

המשפט

המשפט הפך לאירוע תקשורתי, וכונה בידי העיתונות "משפט המאה" (אחד מכמה משפטים שנשאו תואר זה במהלך המאה ה-20). משפחתו של לוב שכרה את פרקליט ההגנה המפורסם ביותר בארצות הברית, קלרנס דארו, אשר היה לוחם ידוע נגד עונש המוות. בעוד שהציפיה הכללית הייתה כי השניים יטענו לחפותם בטענה של אי שפיות, דארו הביא אותם לטעון כי הם אשמים, ובדרך זו נמנע ממשפט בפני מושבעים שעלול היה להביא לקביעת עונש מוות, בשל האווירה הציבורית המוטה נגדם. דארו הטיל יהבו על טיעון בפני שופט יחיד, ג'ון פ. קאוורלי.
דארו נשא נאום בן 12 שעות, שנחשב לנאום הטוב בקריירה שלו. יש הסבורים כי דארו קיבל את הטיפול במקרה על מנת לשאת נאום זה. הוא ידע כי טיעוניו כנגד עונש המוות יזכו לפרסום רב, ואם יצליח לשכנע את השופט כי שני רוצחים כה שפלים ראויים להשאר בחיים, ייתכן שהדבר יקשה על גזירת עונש המוות במקרים רבים אחרים. דארו הצליח לשכנע את השופט לגזור על השניים עונש מאסר עולם ו-99 שנים.

הכלא ולאחריו

בכלא השתמשו ליאופולד ולוב בכישוריהם באופן חיובי. הם קיימו כיתות לימוד לאסירים האחרים. בינואר 1936 נרצח לוב על ידי אסיר אחר במקלחת של בית הסוהר. הרוצח טען כי הותקף מינית על ידי לוב. הטענה התקבלה על ידי בית המשפט שקבע כי הרוצח, דיי, פעל מתוך הגנה עצמית. לאחר שנים הודה שותפו לתא של דיי כי המעשה היה מתוכנן, וכי הדבר נבע מכעס על לוב שהפסיק לכבד את שותפיו לתא בפריטים שקיבל מחוץ לבית הסוהר.
בשנת 1958 לאחר שלושים ושלוש שנות מאסר, שוחרר ליאופולד במסגרת שחרור מוקדם עקב התנהגות טובה בכלא. באותה השנה כתב ביוגרפיה בשם "מאסר עולם + 99 שנים". על מנת להימנע מתשומת לב ציבורית עבר ליאופולד לפוארטו ריקו, ושם נשא לאישה בעלת חנות פרחים מקומית. הוא מת מהתקף לב בשנת 1971.