google/wiki40b huggingface dataset:
פייג' (אריזונה)

היסטוריה

שלא כמו ערים אחרות באזור, פייג' נוסדה ב-1957 על ידי סוכנות השבחת הקרקע של ממשלת ארצות הברית (U.S. Bureau of Reclamation, בראשי תיבות USBR), סוכנות פדרלית הפועלת במסגרת מחלקת הפנים של ארצות הברית. הסוכנות, שהייתה אחראית על בניית סכר קניון גלן, הקימה את היישוב כיישוב קהילתי זמני עבור העובדים שהועסקו בהקמת הסכר ובני משפחתם, למשך תקופת הבנייה. האתר, בשטח של 44 קמ"ר, נרכש בעסקת חליפין עם הנאוואחו שתמורתה הם קיבלו קרקע בגודל זהה בניו מקסיקו, שהנאוואחו חמדו מזמן. המקום כונה פייג' על שמו של מנהל הסוכנות לשעבר ג'ון ק. פייג' (John C. Page). בהגיע 1959 הייתה פייג' מקבץ של מבנים זמניים, ובית ספר קטן שבו למדו ילדי העובדים. ככל שהעיירה גדלה, כך נוספו לה מבנים פונקציונליים, כולל מספר חנויות, בית חולים ואפילו צורף.
לאחר שהסכר הושלם בשנות ה-60 של המאה ה-20 גדלה העיירה בהדרגה והיא מונה מעל ל-7,000 תושבים. בשל הכבישים החדשים והגשר שנבנו בעת הקמת הסכר הפכה העיר לשער הכניסה לאתר הנופש הלאומי קניון גלן (Glen Canyon National Recreation Area) ואגם פאוול, המושכים מעל לשלושה מיליון תיירים בשנה.

תיאור כללי

פייג' שוכנת על רמה המכונה מנסון מסה (Manson Mesa) בגובה 1,255 מטרים מעל פני הים וצופה אל מפרץ ואוויפ (Wahweap Bay), שלוחה של אגם פאוול, 160 מטרים מתחת לפייג'. שטחה של העיר על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית הוא 43 קמ"ר, מתוכם כ-100 דונם מים.

דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 התגוררו בעיר 6,809 תושבים ב-2,342 משקי בית, ו-1,779 משפחות. 67.32% מהאוכלוסייה היו לבנים ו-26.69% אמריקנים ילידים. ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית הייתה 46,935 $, כש-13.9% ממשקי הבית מתחת לקו העוני.

כלכלה

המעסיקים הגדולים ביותר באזור הם תחנות הכוח ומתקני הנופש. באזור פייג' שוכנות שתיים מתחנות הכוח החשמליות הגדולות ביותר במערב ארצות הברית. ההספק המקסימלי של הגנרטורים של סכר קניון גלן הוא 1,296 מגה ואט. ודרומית מזרחית לעיירה שוכנת תחנת הכוח נאווחו, תחנה המופעלת בפחם ומייצרת 2,250 מגה ואט. התיירות (כאמור כ-3 מיליון איש בשנה) יצרה ביקוש לשירותי תיירות, ובנוסף, בשל הריחוק ממרכזי מסחר נוצר ביקוש למוצרי צריכה ולשירותים נלווים. כ-70% מהמעסיקים ויותר מ-50% מהעובדים בעיירה עוסקים בקמעונאות ובשירותים.
מעסיק חשוב נוסף (כ-10%) הוא השירות הציבורי הכולל את סוכנות ההשבחה המנהלת את סכר קניון גלן ותחנת הכוח שלו את שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית שהמטה שלו באזור נמצא בפייג' ומנהל את אתר הנופש הלאומי קניון גלן, וכן משרדים מטעם מדינת אריזונה, ובתי הספר ציבוריים.
בעיר יש פארק תעשייתי על שטח של כ-400 דונם.

מבני ציבור

בעיירה יש שני מוזיאונים, ספרייה, מרכז ספורט, מרכז מבקרים, מגרשי ספורט וגולף, שלושה בתי ספר יסודיים, חטיבת ביניים ותיכון ומכללה. שירותי הרפואה כוללים בית חולים, מרפאות, כשרופאים מומחים מגיעים מדי פעם מערים אחרות. למקרה הצורך יש שירות חירום של הטסה במסוקים.
בעיר יש שדה תעופה קטן המציע טיסות לפיניקס ודנבר.
סטר אירי

היסטוריה של הגזע

אבות אבותיו, כמו של הסטר האנגלי היו הפוינטר. גזע זה הוא כלב ציד אשר שימש לאיתור ציד על ידי חוש הריח. הסטר שייך לקבוצת כלבי הציד ששמם מלמד על תפקידם: הרטריוור משמש להבאת הציד אחרי שנורה, הפוינטר מצביע על הצייד ואילו הסטר מתיישב ליד הציד. גזע זה אהוד על ציידים מתחילים בשל יופיו הרב, אולם נחשב בעיני רבים לנחות לעומת הסטר האנגלי, הצייתן יותר, למרות שבתחרויות רבות לא נפל הסטר האירי בביצועיו מהסטר האנגלי. כלב זה אינו נפוץ בישראל.

מבנה כללי

גובהו נע בין 54 ל-62 ס"מ ומשקלו נע בין 18 ל-22 ק"ג. פרוותו של הסטר האירי ארוכה ומזכירה במגע משי. צבעה של הפרווה חום נוטה לאדום (מהגוני). ניתן למצוא כאלו בעלי כתם לבן בחזה אולם זו אינה תכונה מועדפת. הפרווה חלקה בדרך כלל ומנוצה באוזניים, זנב וחזה הכלב. לכלב אוזניים שמוטות וראש בעל צורה מחודדת הייחודית לגזע. עיני הכלב כהות ומשוות לו מראה חברותי ואינטליגנטי.

אופי

הסטר האירי נחשב לכלב בעל מרץ רב, כלב ציד מעולה ובעל חוש ריח מפותח. מכיוון שזהו כלב נמרץ ושובב מומלץ להוציא אותו למרחבים פתוחים ויש הממליצים לאלפו. הוא נחשב לכלב עצמאי, לעיתים חשדן כלפי זרים אולם מאוד חברותי, לעיתים עד כדי כך שאינו יודע מתי להירגע. דעת הכלב מוסחת בקלות על ידי גירויים שונים כמו ריח מעניין או כלבים אחרים, ובמקרים אלו אינו מציית היטב לפקודות אם אינו מחונך כראוי. כלב זה ישתלב היטב בחיי המשפחה בתנאי שתסופק לו תעסוקה מספקת וחינוך קפדני אך לא נוקשה מדי. למרות שכלבים מסוג זה לומדים לאט הם אינם שוכחים את מה שלמדו בדרך כלל.
נברן מים

נברן מים בספרות

נברן מים מופיע כאחת הדמויות הראשיות בספר "הרוח בערבי הנחל". במקור האנגלי הוא מכונה "Water rat", כינוי לא פורמלי למין על שום דמיון שטחי לעכברוש. בתרגומים המוקדמים (של יונתן רטוש ואוריאל אופק), תורגם הכינוי מילולית לעכברוש המים. בתרגום של יניב פרקש משנת 2013 הוא מופיע בשמו העברי המדויק, נברן מים.
לק ציפורניים

לק ציפורניים הוא ציפוי קוסמטי הנמרח על ציפורני אצבעות הידיים והרגליים לשם ייפוי וקישוט ולעיתים לשם הגנה על הציפורן או הסתרה של פטרייה וכדומה. צביעת לק ציפורניים היא לעיתים חלק מטיפולי מניקור ופדיקור. בתרבות המערב המודרנית, צביעת ציפורניים מזוהה בעיקר עם נשים אך לא רק.

היסטוריה

צביעת ציפורניים החלה כנראה כבר לפני כ-5,000 שנה בתרבות המצרית והסינית. הסינים נהגו להכין לכה מתערובת של גומי ערבי, חלבון ביצה, ג'לטין ודונג. עוד עשו שימוש בתערובות של עלי כותרת ורדים, סחלבים ואלום (גופרת אשלגן האלומיניום). הותרת תערובת זו על הציפורניים במשך הלילה מותירה אותן צבועות בגוון הנע בין ורוד לאדום. המצרים השתמשו בחומרי צבע כדי לצבוע את ציפורניהם וכן את קצות אצבעותיהם. חומר הצבע בו השתמשו היה בגוון אדמדם-חום והופק מצמח החינה. היום, יש שעדיין עושים שימוש בצמח זה כדי לצבוע ציורים דמויי כתובת קעקע על העור.
לא ידוע הרבה על התפתחות צביעת הציפורניים מאז אותה תקופה קדומה ועד לתחילת המאה ה-19. בתחילת המאה ה-19 נפוץ המנהג של צביעת הציפורניים בצבע שמן אדום שהוברק אחר כך בעזרת פיסת עור. הרצון להשיג מראה מבריק של הציפורן הצבועה המשיך למאה ה-20. בשנות ה-20 של המאה ה-20, פיתוח צבע לק מבריק למכוניות עורר השראה בפיתוח צבע לק לציפורניים.
צבען ומצבן של ציפורני האישה היווה שנים ארוכות סימן למעמדה החברתי. כיוון שבנות המעמד הנמוך עסקו בדרך כלל בעבודות גופניות בידיהן, טיפוח ידיים וציפורניים היו בגדר מותרות לנשים אלה. ציפורניים מטופחות היו סימן היכר לנשים מן המעמד הגבוה.

רכיבים

רוב מוצרי הלק לציפורניים מורכבים מניטרוצלולוזה, שתפקידה ליצור את שכבת הברק, המומסת בממס, חומרים המגבירים את גמישות הלק (Plasticizers), שרף פולימר, וחומרים שמייצבים את התכשיר ומאפשרים הומוגניות ומריחה אחידה. בלק שאינו שקוף נוסף לתמיסה גם פיגמנט צבעוני. בעבר, מוצרי הלק לציפורניים הכילו פורמלין, שהוא חומר רעיל ביותר הידוע כחומר מסרטן העלול לגרום לנזקים עצביים בגוף. כיום הוא מופיע בעיקר כשאריות זניחות ביותר כחלק מתהליך הייצור של שרף הפולימר.
הסרת הלק מתבצעת באמצעות אצטון, שידוע כמסיר מצוין ושעלול לגרום לתגובות יובש או גירוי בלבד. ישנם תחליפים אשר ידועים כמסירי לק נטולי אצטון או שמכילים אצטון בכמות נמוכה. מסירי לק אלה נחשבים יעילים ונעימים לשימוש בגלל ריחם, אך יעילותם לרוב פחותה מאשר האצטון, ולעיתים אף ייתכנו מצבים של תגובה אלרגית לחלק מהמרכיבים שבהם.

לק ציפורניים באופנה

לק ציפורניים מושם בדרך כלל על ידי נשים, על ציפורני אצבעות הידיים והרגליים. צבעי הלק המסורתיים הם אדום, ורוד וגווני העור (nude), אף-על-פי שלק נמכר היום במגוון רחב ביותר של צבעים. יש הטוענים] כי הסרט "ספרות זולה" החל באמצע שנות ה-90 גל אופנה של צבע לק אדום כהה. זאת לאחר שאומה תורמן צבעה ציפורניה בסרט בצבע "אדום שחור" (Rouge Noir) של שאנל. לק ציפורניים שחור או בצבע כהה אחר, אופנתי מאוד בתרבויות הנוער הגותית והפאנק מאז שנות ה-70.
יש אף גברים הנוהגים לצבוע בלק את ציפורניהם (בדרך כלל ציפורני רגליהם), בהם סטיבן טיילר סולן להקת אירוסמית' וקירק האמט גיטריסט להקת מטאליקה.
קיימים סוגי לק לציפורניים שיצרניהם טוענים כי הם יכולים לעודד את צמיחת הציפורן, או להפסיק כסיסת ציפורניים וכן סוגי לק היפואלרגניים, וזאת בגין תגובות אלרגיות, שעלולות להופיע לשימוש בלק, אשר הנפוצה בהן היא נסיגת עור הציפורן.
מרגרט קואן הארלו

ביוגרפיה

נולדה בסנט לואיס ב-1918 לאדוארד ס. קואן ומרגרט א קואן; הבכורה מבין שלושה ילדים (אחיה היה הכלכלן רוברט קואן ואחותה הפיזיקאית האטומית דורותי קואן סטרנס). 
את התואר הראשון והשני עשתה באוניברסיטת וושינגטון וב-1944 בהיותה בת 26 סיימה את הדוקטורט שלה באוניברסיטת איווה. ב-1946 מונתה כפרופסור חבר באוניברסיטת ויסקונסין וגויסה על ידי הארי הארלו לנהל מחקרים עם ילדים כדי להשלים את עבודתו על למידה עם קופים. היא קיבצה קבוצה קטנה של ילדים עם מנת משכל גבוהה, ומדדה את המהירות שבה למדו לפתור פאזלים תמורת פרסים קטנים. שנתיים לאחר מכן, ב-1948, הם נישאו.
היא נשארה באוניברסיטת ויסקונסין עד מותה, שם עבדה בצמוד להארלו. הייתה שותפה למחקרים שלו, בהם מחקרם המפורסם על אם המגבת ואם התיל.
כללים האוסרים נפוטיזם באוניברסיטה גרמו לכך שלא היה לה מעמד של סגל אקדמי במשך רוב זמנה שם, למרות שנשארה שותפה למחקרים עצמם. 
לקראת סוף הקריירה שלה, היא גידלה קופים במצבים של משפחה גרעינית, כדי לחקור את ההשפעות של אהבה אבהית. 
לבני הזוג נולדו בת ובן, פמלה וג'ונתן. ב-1971 נפטרה מסרטן השד.
סול או קוקוש מר

סול או קוקוש מר (התרנגול קרא, בהונגרית: Szól a Kakas Már) הוא שיר חסידי בהונגרית.
האגדה החסידית מספרת על רבי יצחק אייזיק טויב, האדמו"ר הראשון והמייסד של חסידות קאליב, ששמע את הניגון מאיכר הונגרי ו'רכש' את הניגון ממנו. היה זה ניגון אחד מתוך מספר ניגוני רועים הונגרים שהאדמו"ר "גייר" והפכם לשירי קודש
הדעה המקובלת הייתה שהניגון הוא במקורו שיר איכרים. מוזיקולוגים הונגריים מצאו שמקורו במורדים הקורוצים במאה ה-18 ומשם נתגלגל לעולם האיכרים. המילים מספרות על תרנגול מיוחד וססגוני המטייל ביער, אך רוצה לשוב לביתו. בגרסה החסידית, העוף הוא משל על עם ישראל הנמצא בגלות, וישוב לארצו רק בביאת המשיח ובבנין בית המקדש. השיר כתוב בהונגרית עם שיבוץ משפט בעברית מן המקורות. 
השיר מנוגן בעיקר על ידי החסידויות ההונגריות, אך ידוע מאוד בקרב יהדות הונגריה כולה.
בשנת 2006, במסגרת פרויקט 'סינמה ירושלים', צילם הקולנוען החרדי יהודה גרובייס קליפ על הניגון וסיפורו החסידי. הסרטון זכה במקום הראשון.
יעל שוב

ביוגרפיה

נולדה ברחובות וגדלה במושב גני עם. את דרכה בכתיבה על קולנוע החלה בעיתון "דבר", ומשם המשיכה ל"כל העיר" ול"הארץ". בשנת 1993 הגישה את פינת הקולנוע של "זהו זה", ובמהלך שנות התשעים, עת למדה לתואר שני בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, שימשה ככתבת הקולנוע של "ידיעות אחרונות" בניו יורק וכתבה ביקורות למגזין הקולנוע הבריטי "Total Film". 
מאז 2002 שוב משמשת כעורכת מדור הסרטים ומבקרת הקולנוע של טיים אאוט תל אביב. 
הייתה יועצת אמנותית בקרן הקולנוע הישראלי ושופטת מטעם FIPRESCI (האיגוד הבינלאומי של מבקרי קולנוע) בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים באירופה, בהם ונציה, ורשה, מוסקבה, לוקרנו, קרלובי וארי ורוטרדם. 
ב-2011 יצא לאור ספרה "נסיכת הגלידה", בהוצאת כתר ספרים.
בדצמבר 2015 נבחרה ליו"ר פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
שוב היא אחותו הגדולה של עמוס שוב (1967–2015), שחקן ומנחה עבר בערוץ הילדים, ובתה של שרה שוב.
ירון מאיר

ירון מאיר (נולד ב-1959) הוא דיפלומט ישראלי.
מאיר נולד וגדל בעין השופט. הוא החל את שירותו במשרד החוץ בשנות ה-90. בין תפקידיו כיהן כשגריר ישראל בנפאל, כשגריר ישראל במיאנמר, קונסול ישראל בהודו, וכציר בשגרירות ישראל בהונגריה.
תחנת הרכבת רמלה דרום

היסטוריה

כחלק מתכנון וסלילת כביש 431, שנבנה כדרך דו מסלולית, נשמרה רצועה לבניית מסילת רכבת עתידית בין מסלולי הכביש. בנובמבר 2014 אושרה תוכנית המתאר המקומית לקטע המסילה הראשונים - ענבה הכוללת גם את תחנת רמלה דרום.
התחנה תיבנה על שטח של כ-45 דונם במתחם משולש הגובל ממערב בכביש 40, ממזרח בכביש 4304 ומדרום בכביש 431 בחלקה המערבי של שכונת קריית האומנים. בצמוד למחלף רמלה דרום.

שירות רכבות בתחנה (בעתיד)

בתחנה צפויות לעבור רכבות למודיעין, לראשון לציון ולירושלים.
רנה לאסר

רנה לאסר (בצרפתית: René Lasserre; ‏12 בנובמבר 1912 - 15 במרץ 2006) היה שף ומסעדן צרפתי מפורסם, מייסד מסעדת לאסר השוכנת בלב הרובע השמיני של פריז וניבטת אל מול פאלה דה לה דקוברט.

ביוגרפיה

רנה לאסר נולד בבארן בארץ הבסקים, בצדה של באיון ב-12 בנובמבר 1912. הוריו ניהלו בית קפה קטן. אביו נפטר בתאונה כשרנה לסר היה בן תשעה חודשים. הוא הגיע לפריז למשך תריסר שנים עם תעודת גמר מבית הספר בכיסו ונהיה פקיד. בהיותו בן 17 הוא היה "מטר ד'אוטל" (רב-המלצרים). הוא עבד במסעדות Armenonville Pavilion בלידו, chez Drouant וchez Prunier.
ב-1942 הוא נהפך לבעלים של ביסטרו-האנגר קטן שנבנה עבור "התערוכה הבינלאומית של האמנויות והטכנולוגיה בזמנים המודרניים" (Exposition Internationale des Arts et Techniques dans la Vie Moderne) בגן האחוזה, שהיה ממוקם בשדרת ויטוריו אמנואלה השלישי מס' 17, שדרה ששמה שונה לשדרת פרנקלין דלאנו רוזוולט, בעקבות שחרורה של צרפת במלחמת העולם השנייה.
ב-1952 הוא עיצב את הביסטרו והסב אותו למסעדת יוקרה מקורה. הוא אירח חגיגות, עם מסלולי דוגמנות, שמפניה שזרמה כמים, משתי שחיתות, שהיוו מקום מפגש לשמנה וסלתה של פריז. במהלך השנים התארחו בה סלבדור דאלי, רוברט דה נירו, לואיס מריאנו, אנדרה מאלרו (שסעד מדי יום), אודרי הפבורן, פרננדל, רוז'ה פייר וז'אן-מארק תיבו, אורסון ולס ועוד). 
מרתף היין של מסעדתו הכיל 200,000 בקבוקים, בכללם 49 בצירים של שאטו או-בריון ומאה מלצרים במסעדה שירתו מאה אורחים כל ארוחה.
ב-1949 הוא זכה בכוכב הראשון במדריך מישלן האדום, ב-1951 הוא זכה בכוכב השני וב-1962 זכה בכוכב השלישי.
ב-2001 פרש לגמלאות והעביר את המסעדה לידי סגנו ז'ראר לואי, המסעדה הורדה לשני כוכבי מישלן, בהם היא עדיין מחזיקה כיום (2010), תחת השף ז'אן לואי נומיק (שעבד לפני כן אצל אלן דיקאס ב-Juan-les-Pins שבמונטה קרלו). היא נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-2006, בהיותו בן 93, הלך לאסר לעולמו בביתו במורסאן-סיר-סן, אסון.
ג'סיקה גרליק

ביוגרפיה

גרליק נולדה בשנת 1981 בעיר דרבי שבאנגליה, בריטניה.
מגיל 16 החלה להופיע בטלוויזיה. היא זכתה בין היתר בתוכנית הכשרונות הצעירים "Star for a Night", ששודרה בטלוויזיה הולשית.
בשנת 2001 התמודדה בעונה הראשונה של התוכנית "פופ איידול", עליה מבוסס הפורמט של אמריקן איידול.
ב-2002 הוזמנה על ידי ה-BBC להשתתף בתחרות "שיר עבור אירופה" להתמודדות על ייצוג בריטניה בתחרות האירוויזיון, הקהל בחר בה מבין המתמודדים בתחרות עם השיר "Come Back".
באירוויזיון 2002 בטאלין הגיעה למקום השלישי. היה זה המקום הגבוה ביותר של בריטניה בתחרות במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
בתחרות "שחר עבור אירופה" לשנת 2003 הציגה את הניקוד של ויילס.
בשנת 2009 הוציאה את הסינגל "Hard Not to Fall".
אגנס ג'יברן

ביוגרפיה

ג'יברן נולדה בעיר בלגום שבהודו למשפחה נוצרית. היא חונכה בביתה על ידי הוריה (אשר גילו אהדה רבה כלפי התחביבים והשאיפות שלה) ועל ידי מורים שביקרו אותה בביתה. היא יחסה את "רגישותה הספרותית לאימה, ואת סקרנותה המדעית לאביה".
ג'יברן החלה לכתוב מגיל צעיר. נאמר שהיא פירסמה סיפורי ילדים עם ה- SPCK (האגודה לקידום הידע הנוצרי) בגיל שבע עשרה (כלומר, בסביבות 1863), אך פרסומים שונים טוענים כי היא עשתה זאת שנה או שנתיים קודם לכן.
לאחר שאביה, רב-סרן צ'ארלס ג'יברן, יצא לגמלאות משירותו בהודו ומשפחתה עברה מהודו לבריטניה, החלה ג'יברן לכתוב סיפורים תחת השם A.G, אשר חלקם היו מיועדים לחברה דתית. מאוחר יותר החלה ג'יברן לחתום בשמה המלא על ספריה ועל עבודותיה בנושא אסטרונומיה ועולם הטבע.
ג'יברן הייתה אסטרונומית חובבנית אשר עבדה בוועדה שהקימה את אגודת האסטרונומיה הבריטית, והפכה לחברה מייסדת באגודה בשנת 1890.
שני התחומים, האסטרונומיה והכתיבה, באים לידי ביטוי בספר המאויר הפופולרי שלה: " Sun, moon, and stars " הודפס בכמה מהדורות ונמכר בכ-24,000 עותקים ב-20 השנים הראשונות להפצתו.
מאוחר יותר, ג'יברן כתבה ספר נוסף בשם "Among the stars" אשר הוא גרסה של " Sun, moon, and stars " לילדים צעירים יותר, כפי שהסבירה במבוא. עלילת הספר מדברת על ילד בשם איקון שמתעניין מאוד בכוכבים ופוגש פרופסור אשר מסביר לי על מערכת השמש והכוכבים.
ג'יברן נפטרה ב-20 באוגוסט 1939 (גיל 94) בבית אבות באיסטבורן.

סגנון הכתיבה שלה

סיפורים רבים שג'יברן כתבה, הם רומנים שיועדו לבני נוער ומבוגרים צעירים, אשר התאפיינו בסצנות פתיחה שמבססות היטב את אופי הדמויות ורקע העלילה.
בספריה, ג'יברן עוסקת בקצרה בנושאים מדעיים חדשים. לדוגמה בספרה "The Mists of the Valley" היא מתייחסת לספר "מוצא המינים" של צ'ארלס דרווין:
למעשה היה לו יותר מדי חוש אנושי יומיומי, להיכנע לתיאוריות מטופשות שכאלה, כמו של צדפות המתרחבות לקופים, ושל קופים פורחים לאנשים ... של היקום הנוצר באופן ספונטני מתוך לא כלום
— מוצא המינים
גרא סנדלר

ביוגרפיה

סנדלר נולד בברית המועצות ובגיל 17 עלה לישראל. בין השנים 1994–1997 למד בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי". במהלך השנים השתתף סנדלר במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2002 דיבב בסרט האנימציה "עידן הקרח". בשנת 2004 גילם את דמותו של "יוני" בסרט הקולנוע "אבנים".
בשנת 2006 שיחק בסרט הקולנוע "ילדי CCCP". בשנת 2007 עשה את תפקידו בסרט הקולנוע "מדוזות". באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "משמורת" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2010 גילם את דמותו של "סמיון בלנקיי" בסדרת הטלוויזיה "בין השורות" ב-yes. במהלך השנים 2009–2011 שיחק בשתי עונות בסדרה "תמרות עשן" ששודרה ב-HOT3. ב-2011 שיחק בעונה הראשונה של הסדרה "אליפים", בה גילם את דמותו של שמעון כהן, אביו של דוידי (גיא סלניק).
בשנת 2012 שיחק בדרמה היומית "נויורק" בשלושה תפקידים שונים לצדם של אורי פפר, אושרי כהן, יובל שרף, איתי תורג'מן, מגי אזרזר ועוד. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "מכתב מהעבר", בסדרת הנעורים "החממה", וכן בסרט הקולנוע "חיותה וברל", פרי עטו של עמיר מנור.
בשנת 2013 שיחק בסרט הקולנוע "איגור ומסע העגורים". באותה שנה החל לשחק בסדרה הקומית של זכיינית ערוץ 2, רשת "שנות ה-80" שיצרו האחים שלום ומני אסייג. שיחק את ממוקה עובד במכולת.
סנדלר השתתף במספר מחזות, בהם: "דון ז'ואן", שהוצג בתיאטרון גשר. הוא שיחק בתיאטרון מלנקי במחזה "השד האחרון", וכן שיחק בתיאטרון יידישפיל במחזות, "סיפור פשוט", "יושקה מוזיקאנט", "הקוסם מלובלין", מי הוא מי?, "שני קונילמל". ו"ילדה יפה".
בשנת 2014 שיחק בסדרת המתח של הוט 3 "בתולות".
בשנת 2017 שיחק בעונה השנייה של הסדרת הדרמה קומית של כאן 11 "איפה אתה חי?" שיצרו האחים חי, ורונן דוידוב. שיחק את יהודה דמטוב אבא של אסתי. בתפקיד זה החליף את רומן שמחייב.
מוחמד סלימאן

חייו

סלימאן, יליד הכפר דריכיש שבמחוז טרטוס ובן לעדה העלווית, היה בימי לימודיו באוניברסיטה חברו לספסל הלימודים של באסל אל-אסד, בנו של הנשיא הסורי לשעבר חאפז אל-אסד והמועמד הקודם לנשיאות. סלימאן סיים תואר בהנדסה, ולאחר מותו של באסל אל-אסד בשנת 1994 הפך מקורב לאחיו בשאר. מאוחר יותר התמנה סלימאן לתפקיד קצונה בכיר בצבא סוריה, ושימש כיועצו של הנשיא בשאר אל-אסד לענייני ביטחון. 
סלימאן נתפס בתקופות מסוימות כיד ימינו וכ"איש הצללים" של הנשיא בשאר אל-אסד, ופרט לתפקידו כיועץ לענייני ביטחון ייעץ לו גם בסוגיות פוליטיות. הוא שימש כאיש הקשר של השלטון הסורי לחזבאללה, ואף שמר על קשרים עם עימאד מוע'ניה, ראש מנגנון הפיגועים של הארגון. בתוך כך, עסק בין היתר בהעברת אמצעי לחימה מסוריה לידי חזבאללה.

ההתנקשות

ב-1 באוגוסט 2008, עת שהה בעיר החוף טרטוס, נורה סלימאן למוות על ידי צלף שנמלט דרך הים. על פי פרסומים ב"סאנדיי טיימס", ההתנקשות בחייו של סלימאן בוצעה על ידי ישראל. כך נכתב גם בספרם של דן רביב ויוסי מלמן "מלחמות הצללים". בשנת 2010 כתבה סמדר פרי, כתבת "ידיעות אחרונות" לענייני ערבים, כי מי שחיסל את סלימאן היו "אותן ידיים" שחיסלו קודם לכן את מוע'ניה. בטקס ההלוויה של סלימאן, שנערך בעיירת הולדתו, נכחו בין היתר בכירי השלטון אצף שוכת ומאהר אל-אסד - דבר המעיד על רמת קרבתו למעגל הראשון של השלטון הסורי. ביולי 2015 פורסמו מסמכים סודיים לכאורה של ארצות הברית, שהודלפו על ידי אדוארד סנודן, על פיהם שייטת 13 היא שביצעה את החיסול.
דיק דרבין

ביוגרפיה

דרבין נולד באיסט סנט לואיס, אילינוי, פרבר של העיר סנט לואיס שבמיזורי, לאבא ממוצא אירי ולאמא ילידת ליטא. הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1962 ולאחר מכן למד לתואר ראשון במשפטים ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנים 1966–1969. עם סיום לימודיו התמחה בספרינגפילד ועסק בייעוץ משפטי לסגן מושל אילינוי בשנים 1969 - 1972, וכן לוועדה המשפטית בסנאט מדינת אילינוי משנת 1972 ועד ל-1982.
ב-1977 התמודד ללא הצלחה לסנאט המדינתי של אלינוי, ולאחר מכן התמודד לקמפיין למשרת סגן מושל אילינוי ב-1978, אשר גם הוא לא צלח, כאשר הוא ושותפו למרוץ נוצחו בבחירות על ידי המושל הרפובליקני המכהן וסגנו. משם המשיך ועבד במשך חמש שנים באוניברסיטת דרום אילינוי.
לאחר מכן נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1982, מטעם המחוז ה-20 של אילינוי, המכסה ברובו את עיר הבירה ספרינגפילד. הוא שירת בבית הנבחרים עד 1997. בשנת 1996 החליט להתמודד לסנאט מטעם מדינת אילינוי, וגבר על פאט קווין (מי שלימים יהיה מושל המדינה) בפריימריז הדמוקרטים, על מנת להתמודד על מושבו של הסנאטור הדמוקרטי הפורש פול סיימון. בבחירות הכלליות בנובמבר 1996 הביס דרבין את יריבו הרפובליקני, בפער של 15%. ב-2002 נבחר לכהונה שנייה. הוא חבר בסנאט בוועדה להקצאות, בוועדה המשפטית ובוועדה לחוקים ומנהל.
בשנת 2000 היה דרבין לאחד מהמועמדים הנשקלים על ידי אל גור לשמש לצדו כמועמד לסגן הנשיא. בסופו של דבר נבחר הסנאטור ג'ו ליברמן מקונטיקט בבחירות הכלליות.
דרבין הוא אחד הדמוקרטים הבכירים ביותר בסנאט, ומאז שנת 2005 מכהן כמצליף מפלגתו בסנאט, ותפקיד זה נחשב לשני ברמת חשיבתו, רק לפני מנהיג הרוב או המיעוט. לאחר שהדמוקרטים השיגו שליטה על הסנאט ב-2007, החל לשמש כמצליף סיעת הרוב. הוא נבחר לכהונה שלישית ב-2008 ובנובמבר 2014 לכהונה רביעית, בפער של 10% על פני יריבו בכל הבחירות בהן עמד.
בסנאט חבר דרבין בוועדה להקצבות, בוועדה לרשות השופטת ובוועדה לכללים ומנהל. הוא מכהן כיושב ראש תת-הוועדה לזכויות אדם וכן כיושב ראש תת-הוועדה לשירותים פיננסיים וממשל כללי. מבחינת דעותיו הוא נחשב לאחד החברים הליברלים ביותר בסנאט.
דרבין נשוי ללורטה שייפר ואב לשלושה ילדים. הוא קתולי באמונתו.
אלג'ין ביילור

נעורים וקריירת מכללות

כילד, ביילור לא היה תלמיד מוכשר ואפילו פרש מלימודים לפרק זמן מסוים לטובת עבודה בחנות רהיטים, בזמן ששיחק בליגות כדורסל מקומיות. יכולת לימודית לא הולמת השאירה אותו מחוץ לקולג', עד שחבר ארגן לו מלגת לימודים במכללת איידהו, שם היה אמור לשחק כדורסל ופוטבול. לאחר עונה אחת הקולג' פיטר את מאמן הכדורסל והגביל את המלגה, וביילור עבר לאוניברסיטת סיאטל. בשנת 1958 הוביל ביילור את קבוצת הכדורסל של המכללה לגמר אליפות המכללות, אך הפסידה לאוניברסיטת קנטקי בתוצאה 84-72. בשתי עונותיו בסיאטל רשם ממוצעים של 31.2 נקודות ו-19.8 ריבאונדים למשחק.

קריירת משחק

ביילור נבחר בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA לשנת 1958 על ידי קבוצת מיניאפוליס לייקרס, לאחר שסיימה את העונה הקודמת במאזן של 19 ניצחונות ו-53 הפסדים. ביילור חתם בקבוצה על חוזה בגובה 20,000 דולר, סכום גבוה מאוד לאותה תקופה. בעונת 1958/1959, עונת הרוקי שלו, סיים ביילור רביעי בליגה בין הקלעים עם 24.9 נקודות למשחק, שלישי בליגה בריבאונדים עם 15 למשחק, ושמיני בליגה באסיסטים עם 4.1 למשחק. הוא אף קלע שיא של 55 נקודות במשחק יחיד, התוצאה השלישית בטיבה בהיסטוריה באותה העת. ביילור זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA והזניק את הלייקרס מהמקום האחרון ישירות לגמר ה-NBA, שם הפסידה לבוסטון סלטיקס בתוצאה 4-0, שהיה ה"סוויפ" הראשון בגמר ה-NBA. במהלך הקריירה שלו סייע ביילור להוביל את הלייקרס לגמר ה-NBA שמונה פעמים, ללא אף זכייה.
בעונות 1960/1961 עד 1962/1963 קלע ביילור 34.8, 38.3 ו-34.0 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. העונה בה קלע 38.3 נקודות למשחק היא עונת השיא לכל שחקן שהוא מלבד וילט צ'מברליין. ביילור, שהיה חלק מכוחות המילואים של ארצות הברית, נקרא לשרת במדינת וושינגטון במהלך אותה עונת שיא, ושיחק בה רק 48 משחקים. עם זאת, קלע באותה עונה סך של למעלה מ-1,800 נקודות. ב-15 בנובמבר 1960 קלע ביילור 71 נקודות במשחק, שיא של כל הזמנים באותה עת. כמו כן קלע ביילור 61 נקודות במשחק מספר 5 בגמר ה-NBA של עונת 1962, הישג שעדיין מהווה שיא קליעה לשחקן יחיד במשחק בסדרת גמר ה-NBA.
בעונת 1963/1964 החל ביילור לסבול מבעיות ברכיים, שהגיעו לשיאן בפציעה חמורה בברך בפלייאוף של עונת 1964/1965. הפציעה פגמה ביכולותיו של ביילור, שלא השיג שוב עונות של מעל ל-30 נקודות בממוצע למשחק. הלייקרס הוסיפו להיות כוח מרכזי בליגה, אולם המשיכו לחסות בצלם של הסלטיקס.
ביילור פרש ממשחק תשעה משחקים בתוך עונת 1971/1972, בשל הפציעות המציקות. פרישתו לוותה בשני ציוני דרך אירוניים: ראשית, המשחק הראשון שלאחר פרישתו ממשחק היה הניצחון הראשון של הלייקרס מתוך סדרה של 33 ניצחונות רצופים, הישג שיא בליגה. שנית, בסיומה של אותה עונה זכו הלייקרס באליפות, דבר שביילור לא השיג מעולם. הוא סיים את הקריירה שלו עם סך של 23,149 נקודות, 11,463 ריבאונדים ו-3,650 אסיסטים, ב-846 משחקי עונה סדירה. ביילור נבחר 10 פעמים לחמישיית העונה ו-11 פעמים למשחק האולסטאר. בשנת 1977 נבחר ביילור להיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 1996, בחגיגות היובל של הליגה, נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.

לאחר הפרישה

בין השנים 1974–1979 אימן ביילור את קבוצת ניו אורלינס ג'אז, בשתי קדנציות שונות, והקבוצה השיגה תחתיו מאזן כולל של 86 ניצחונות ו-135 הפסדים. בין השנים 1986–2008 שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת לוס אנג'לס קליפרס, אך גם היא התקשתה להציג תחתיו יכולת טובה: לאורך התקופה רשמו הקליפרס שתי עונות בלבד עם מאזן ניצחונות חיובי (1992 ו-2006), והעמידה מאזן כולל של 607 ניצחונות ו-1,153 הפסדים.
יהודה ישעיהו גליק

ביוגרפיה

נולד וגדל בנתניה. למד בישיבה התיכונית בני עקיבא שבעיר. למד שנתיים בישיבת מרכז הרב. לאחר למד במסגרת מסלול ההסדר בישיבת כרם ביבנה ובמהלכו שירת בצבא כלוחם. אחר כך למד כשנה בישיבת הכותל ולאחר מכן כשמונה שנים בכולל פסגות במהלכן סיים את מבחני הדיינות. במשך למעלה מעשור כיהן כר"מ בישיבת ברכת משה במעלה אדומים. 
התמנה תחילה לכהן כדיין בבית הדין הרבני טבריה צפת והיה לדיין הציוני הדתי הראשון בוגר ישיבת הסדר. ב-3 בינואר 1988 התמנה לכהן כדיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה. ב-3 בספטמבר 2012 התמנה לכהן כאב"ד הרבני בפתח תקווה. החל מדצמבר 2018 עבר לכהן כאב"ד בית הדין הרבני באריאל.
חתנו הרב אורי שטטנר (בנו של הרב שמחה שטטנר) הוא ראש הישיבה התיכונית ביישוב חרשה, חתן נוסף הרב ינון ויסמן הוא חוקר במכון הלכה ברורה וראש כולל בישיבת מרכז הרב, חתן נוסף הוא הרב עזרא פאטשינו (בנו של הרב מאיר פאטשינו) הוא רב קהילה בקליבלנד.

מחותן של הרב שמואל אליהו.