google/wiki40b huggingface dataset:
מלחמת האראוקו

מלחמת האראוקו (בספרדית: Guerra de Arauco) הוא שמו של עימות ממושך, שנמשך כ-350 שנה בדרגות שונות של אינטנסיביות, בין הכובשים הספרדיים ובני הרפובליקה של צ'ילה אחריהם, לבין בני המפוצ'ה (אותם כינו הספרדים "אראוקנים") בדרום צ'ילה.
נהוג לציין את תחילתה של מלחמת האראקו בקרב רינוגוואלן (Reynogüelén), שהתחולל בשנת 1536 בקרבת מפגש הנהרות ניובלה (Ñuble) ואיטאטה (Itata), בין המשלחת של דייגו דה אלמגרו (Diego de Almagro) לבין לוחמים מאורגנים היטב מבני המפוצ'ה. החל משנת 1609 ערכו מושלי צ'ילה "פרלמנטים" (Parlamentos) עם ראשי שבטי המפוצ'ה, בהם דנו על תנאי שימור הסטטוס קוו בין הצדדים, אולם תקופות שלום אלו הופרעו לעיתים קרובות בידי שני הצדדים. רק בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, השלימה המדינה הצ'יליאנית המודרנית את התהליך שנודע כהרגעת אראוקניה (Pacificación de la Araucanía), שסיים את מלחמת האראוקו ארוכת השנים.
מלחמת האראוקו הייתה גורם מעצב חשוב בהיסטוריה של צ'ילה ותרמה ליצירתה של חברה מיוחדת בדרום הקולוניה, והמדינה אחריה. המלחמה סיפקה גם אחדים מהמיתוסים המכוננים של צ'ילה, החל באפוס מסוף המאה ה-16, לה ארוקאנה (La Araucana), פרי עטו של אלונסו דה ארסייה (Alonso de Ercilla), המתאר את השלב הראשון במלחמת האראוקו, וכלה באחדים מהמנהיגים הצבאיים של המפוצ'ה, הטוקיס (toqui) לאוטארו וקאופוליקאן.
ליטובוי

ליטובוי (רומנית Litovoi) היה שליט רומני (וויווד או קניאז) ששלט בערך בין השנים 1241-1277 או 1279, באזור אולטניה של היום, בחלק הדרומי-מערבי של רומניה הנוכחית. שמו כנראה ממקור סלאבי, אך מוצאו הרומני (olati) מוזכר בדיפלומת האבירים היואניטים, כלומר הוספיטלרים, שהוצאה ב-2 ביולי 1247 על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה (1235-1270). במסמכים הונגרים מופיע כ "ליטואוי" (Lytuoy) או "ליטואון" וארצו נקראה "טרה ליטואה" (terra Lytua). באגרות המולדביות מ-1374 ו-1407 שמו מוזכר כ"ליטובוי" או "ליטאבור".
יש משערים כי בהתחלה משל ליטובוי, שמרכז נסיכותו היה אולי המחוז גורז' של היום, גם באזור מסוים בדרום טרנסילבניה - אזור האצג (Haţeg), שנלקח ממנו מאוחר יותר על ידי מלך הונגריה.
בשנת 1277 או בין 1277 ובין 1280 נמצא ליטובוי במלחמה עם ההונגרים על אדמות שהמלך החדש לסלו הרביעי ביקש לספח לאדמות הכתר ודרש בגינן תשלום מיסים. ליטובוי שהעדיף להילחם ולא לשלם את המס הנדרש, נהרג בקרב. משערים שהקרב התקיים באזור האצג ובראש הכוחות ההונגרים עמדו המגיסטר גיירגי והרוזן פטר. האירוע מסופר במכתב מענק של המלך מ-8 בינואר 1285 שבו אחד מגבורי הקרב, המגיסטר גיירגי, בנו של שימון, קיבל במתנה מספר כפרים באזור שרוש כעת בסלובקיה. 
לפי ההיסטוריון הרומני יואן אורל פופ, ליטובוי המוזכר בדיפלומת ההוספיטלרים וליטובוי שמת בקרב המתואר באגרת מ-1285 הם שני ליטובוי שונים - ייתכן שהאחד הוא יורשו של השני.
אחיו של ליטובוי, ברבאט, שנפל בשבי, שוחרר תמורת כופר וירש את כס הנסיכות.
דרוגולין (גופן)

דְּרוּגוּלִין (Drugulin) הוא שמו של גופן עברי שעוצב במאה ה-19 בגרמניה. זהו גופן בסגנון אשכנזי מרובע, שעוצב על בסיס כתבי יד ודפוסים מוקדמים במערב אירופה.
הגופן שימש את בית הדפוס W. Drugulin (וילהלם דרוגולין, גר'), ומכאן שמו. בית הדפוס נוסד בלייפציג בשנת 1829, והתמחה בין היתר בהדפסת חיבורים מדעיים העוסקים בשפות שמיות. הוא נחשב לאחד מבתי הדפוס הטובים באירופה בכלל ובגרמניה בפרט. מיטב הספרים בתחום הבלשנות השמית נדפסו בו, כגון דקדוק הלשון העברית של גוטהלף ברגשטרסר ומילון העברית המקראית של וילהלם גזניוס - המשמשים גם בימינו, כמעט מאה שנה לאחר שנדפסו. בשנות השלושים, ד"ר משה שפיצר, שניהל את הוצאת שוקן, גילה בדפוס "דרוגולין" את הגופן שעיצובו מבוסס על אותיות וילנא, שמקורן בדפוס האלמנה והאחים ראם (רוֹם). שפיצר השתמש בגופן ושיפר את צורתו, והגופן נודע בשם "דרוגולין".
חשיבותו הגדולה של דפוס דרוגולין לספרות העברית החדשה היא הדפסת המהדורה השלמה והמהודרת של כל כתביו של שמואל יוסף עגנון. באביב ובקיץ של שנת 1930 שהה עגנון בלייפציג, לצורך מעקב והשגחה מקרוב על הוצאת ספריו בדפוס דרוגולין. המהדורה יצאה במימונו ובעידודו של שלמה זלמן שוקן, פטרונו וידידו של עגנון.
במלחמת העולם השנייה הופצץ בית הדפוס וניזוק. הוא המשיך להתקיים גם לאחר המלחמה, אבל איבד מגדולתו הן משום שלא עמד בקצב ההתקדמות הטכנולוגית שחלה בענף והן משום שמרכז הכובד של המחקר המדעי עבר לאחר המלחמה מגרמניה למדינות אחרות (בעיקר אנגליה וארצות הברית).
בעשור האחרון של המאה ה-20 נסגר בית הדפוס, והיה חשש שמכונותיו ויתר הציוד הטיפוגרפי – גאוות מלאכת הדפוס הגרמנית – יימכרו כגרוטאות. נמצא משקיע פרטי אשר רכש את הבניין ואת הציוד, ובעזרתו הפך בית הדפוס למוזיאון למלאכת הדפוס (Museum für Druckkunst Leipzig).
בשל עיצובו הנוח לקריאה, ומן הסתם גם בשל החיבורים המונומנטליים שנדפסו בו, זכה הגופן למוניטין רב. כיום הוא נפוץ בעיקר בגרסה שעיצב שמואל גוטמן – Guttman Drogolin, המופצת עם תוכנת "אופיס" של מיקרוסופט. לגופן זה שני משקלים, רגיל ושמן. כיום נדפסים בגופן זה כתבי העת לשירה "שבו ו"כרמל", וכן ספרי השירה הרואים אור בהוצאת אבן חושן.
מיכאיל נעימה

מיכאיל נֻעָיְמָה (בערבית: ميخائيل نعيمة, 1889 – 1988) היה סופר ומשורר לבנוני.

ביוגרפיה

נעימה נולד ב-1889 בלבנון. הוא למד במכללה בנצרת ולאחר מכן המשיך ללמוד בסמינר תאולוגי בפולטבה, אוקראינה. לאחר שעבר לארצות הברית ב-1911 הוא השלים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת וושינגטון. 
עם סיום לימודיו עבר מיכאיל נעימה לניו יורק ויחד עם ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן וכותבים אחרים מלבנון וסוריה, הקים אגודת סופרים בשם "אגודת העט". נעימה שימש כסגן נשיא האגודה וג'ובראן כנשיא. ב-1932 נעימה חזר ללבנון, שם נשאר עד למותו ב-1988, בגיל 98. 
נעימה היה כותב פורה ולו עשרות רבות של יצירות, בהם סיפורים קצרים, שירה, אוטוביוגרפיה ועוד.
דב פאטל

ביוגרפיה

פאטל נולד ברובע הארו בחלקה הדרומי של לונדון שבאנגליה לאניטה וראג', זוג הורים ממוצא הודי שנולדו בקניה (בה קיים מיעוט הודי משמעותי), ולו אחות גדולה בשם קומל. הוא ומשפחתו הם בני דת ההינדואיזם.
מלבד תחום המשחק, עוסק פאטל גם בתחום אמנות הלחימה אותה למד בהצעת אימו שדחפה אותו לתחום. הוא למד תחילה קראטה לפני שעבר לאקדמיית טאקוונדו מקומית בלונדון.
פאטל השתתף בתחרויות ארציות ובינלאומיות וביניהן אליפות העולם לאמנויות לחימה שנערכה ב-2004 בדבלין, אירלנד, בה זכה במדליית הארד. ב-2006 קיבל חגורה שחורה.
למד בבית ספר לונגפילד, שם הופיע לראשונה בהצגה מקומית של שייקספיר "הלילה השנים עשר", על הופעתו קיבל תשבחות רבות שהובילו אותו לפתח את יכולת המשחק שלו. לאחר מכן עבר פאטל ללמוד בתיכון וויטמור, שם קיבל הערכה רבה על יכולת המשחק שלו וכמו כן קיבל תואר בתחום הדרמה בו עסק בתיכון.

קריירה

פאטל החל ב-2006 את קריירת הטלוויזיה שלו בסדרת הנעורים הבריטית "סקינס", כשנבחר מתוך מאות נערים לגלם את תפקידו של אנוואר קהרל, נער בריטי מתבגר ממוצא פקיסטני, את התפקיד קיבל לאחר שני אודישנים בלבד. הסדרה עצמה עלתה לאוויר ב-2007 וזכתה להצלחה מקרב המבקרים, וכמו כן גם בפרס "פרסי הטלוויזיה האירופי" ובפרס באפט"א.

המשך הקריירה

לאחר "נער החידות ממומביי" קיבל פטאל מגוון הצעות לפרויקטים עתידיים, כולל השתתפות בסרטו של הבמאי מ. נייט שאמלאן - "איירבנדר". בסרט, המבוסס על סדרת האנימציה עטורת השבחים של ערוץ ניקלודאון "אווטאר - כשף האוויר האחרון" הוא גלם את דמותו של זוקו, נסיך אומת האש, אשר הוגלה מביתו על ידי אביו ויכול להחזיר את כבודו רק אם ימצא את האווטאר ויביא אותו לאביו כהוכחה לכוחו.
בשנת 2014 שיחק בדרמה "מסע משוגע", שמבוסס על הסרט הגרמני "וינסנט רוצה לים". בשנת 2015 שיחק את דמותו של המתמטיקאי ההודי הגאון סריניוואסה רמנוג'אן בסרט "האיש שידע אינסוף".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "סארו - הדרך הביתה" המבוסס על סיפורו האמיתי של סארו ברירלי. על תפקידו בסרט זה היה פאטל מועמד לפרס האוסקר וזכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה. בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "מלון מומבאי" לצד ארמי האמר.
ויסקי

ויסקי (Whisky בסקוטלנד ובקנדה או Whiskey באירלנד ובארצות הברית) הוא משקה חריף נפוץ, המופק על ידי זיקוק סוגים שונים של דגנים אשר עברו תהליך הלתתה (תהליך בו מאפשרים לזרעי הדגן לנבוט ואז מייבשים אותם בחום גבוה ומפסיקים את הנביטה). לאחר הזיקוק, מיושן הנוזל בחביות עץ אלון לפרק זמן משתנה. אחוז האלכוהול ברוב מותגי הוויסקי עומד על 40 אחוזים.
את הוויסקי נהוג להגיש בכוס אולד פאשן ("לוֹאוּ בוֹל"), בתוספת קוביות קרח. שתיית ויסקי, בדומה לצריכת משקאות חריפים אחרים, מביאה לשינויים התנהגותיים זמניים.

היסטוריה ומקור השם

יש הסבורים כי זיקוק משקאות אלכוהוליים החל כבר במאה ה-8 במזרח התיכון. תיעוד ממשי לזיקוק ויסקי הופיע לראשונה במאה ה-15.
מקור שם הוויסקי מהשפות הקלטיות, שם נקרא המשקה "ויסקי באה" (uisge beatha באירית או uisge baugh בגאלית סקוטית) שמשמעותו המילולית היא: "מי החיים" (בלאטינית: Aqua Vitae).

קוקטיילים על בסיס ויסקי

ידועים מספר קוקטיילים קלאסיים על בסיס ויסקי כמו: ה'ראסטי נייל' שהוא מיזוג של ויסקי (סקוטש לרוב) עם ליקר הדבש דרמבוי (שגם הוא מבוסס על ויסקי), ה'מנהטן' וה'ויסקי סאואר'.

ייצור וויסקי בישראל

אסקוט היה מותג הוויסקי הישראלי הראשון, אך ייצורו הופסק לאחר הסתבכות משפטית.
בתחילת שנת 2014 החלו מספר יצרנים ישראלים לייצר וויסקי ישראלי. בהם יקב פלטר, אשר רכשו מזקקת קוניאק מסורתית ובין שאר התזקיקים מייצרים גם וויסקי, מזקקת מילק אנד האני אשר החלה לייצר בשנת 2014 את הוויסקי סינגל-מאלט הישראלי הראשון ומזקקת רמת הגולן.
בתאריך 21 במאי 2017 השיקה מזקקת מילק אנד האני את הסינגל מאלט וויסקי הראשון בישראל. מדובר בוויסקי הראשון שהגיע ליישון של 3 שנים לפחות, ואשר יכול להיקרא וויסקי על פי הסטנדרטים העולמיים, במהדורה של חבית בודדה שזוקקה על ידי המזקק הראשי של המזקקה, תומר גורן; ובוקבקה כחלק מ"סידרת הניסויים" של המזקקה, ל-391 בקבוקים וב־46 אחוזי אלכוהול.
הרובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה

כלכלה

רובע קינגסטון ידוע באזורי הקניות שלו הנחשבים לטובים ביותר מחוץ ללונדון המרכזית. הידועה בחניות הרובע היא חנות הכולבו בנטאלז שהוקמה על ידי פרנק בנטאל בשנת 1867.

השכלה

ברובע פועלות מכללת קינגסטון ואוניברסיטת קינגסטון.
קומדיה שחורה

היסטוריה

הקומדיה השחורה קיבלה תאוצה באמריקה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20. אחת הראשונות, ואף הבולטות, שבהן הייתה הסאטירה של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב" משנת 1964, שעסקה בנושא הנשק להשמדה המונית באופן קומי. דוגמאות בולטות אחרות לקומדיה שחורה הם הסרטים "חנות קטנה ומטריפה" (1960) ו"עד החתונה זה יעבור" (1998). עם יוצרי הקולנוע המשתייכים לעשיית קומדיות שחורות נמנים: סטנלי קובריק, וס אנדרסון, דייוויד לינץ', האחים כהן, ג'ון ווטרס, לואיס בוניואל, טריי פארקר, פיטר ג'קסון, סם ריימי, טים ברטון, דני בויל, קוונטין טרנטינו, וטרי גיליאם.
עם הקומדיות השחורות בטלוויזיה נמנים: "כנופיית העץ העליז", "משפחת אדמס", "הפתן השחור", "טווין פיקס", "מ.א.ש", "הקרקס המעופף של מונטי פייתון", "העשב של השכן", "סאטרדיי נייט לייב". קיימות גם סדרות מצוירות שעוסקות או עסקו בנושא: "ביוויס ובאטהד", "רן וסטימפי", "דריה", "ידידי העץ המאושרים", "אמיץ הכלב הפחדן", "איש משפחה", "דן נגד העולם", "אבא אמריקאי", "משפחת סימפסון" ו"סאות' פארק". בין משחקי המחשב המשתייכים לתת הז'אנר נמנה "דיוק ניוקם 3D" ו"גרים פנדנגו".
בישראל בלט חנוך לוין ביצירת קומדיות שחורות לתיאטרון.
אאולוס פוסטומיוס אלבינוס מגנוס

אָאוּלוּס פּוֹסְטוּמְיוּס אַלְבִּינוּס מַגְנוּס (בלטינית: Aulus Postumius Albinus Magnus; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מצביא רומאי שפיקד על הכוחות הרומאיים בקרב סותול.

ביוגרפיה

אאולוס היה ככל הנראה בנו של ספוריוס פוסטומיוס אלבינוס מגנוס. אחיו היה ספוריוס פוסטומיוס אלבינוס.
אחיו שימש קונסול בשנת 110 לפנה"ס, בתחילת מלחמת יוגורתה. ספוריוס רצה לשים קץ למלחמה במהירות האפשרית, ועל כן גייס צבא והפליג לנומידיה. אולם יוגורתה, מלך נומידיה, בכוונה תחילה נמנע מעימות חזיתי והמלחמה התארכה מעבר לצפוי. ספוריוס היה מוכרח לחזור לרומא אם היה ברצונו להיבחר כקונסול גם בשנה הבאה, ועל כן מינה את אאולוס כמפקד והפליג חזרה לאיטליה. אאולוס שרצה לעשות את מה שאחיו נכשל בו, גייס בינואר של אותה שנה את הצבא והחל לנוע לכיוון העיר סותול, שם היה האוצר המלכותי של יוגורתה. מקום העיר כיום לא ידוע. פאולוס אורוסיוס מספר שאאולוס תקף בהזדמנות זו גם את העיר קאלאמה.
סותול הייתה מבוצרת היטב, ואאולוס הטיל עליה מצור. יוגורתה העמיד פנים שברצונו בשלום, וכך הצליח להסיח את תשומת לבו של אאולוס. יוגורתה כיתר בחשאי את המחנה הרומאי, ותקף אותו בקרב סותול. הקרב היה קצר ובסופו הובסו הרומאים. אאולוס נלקח בשבי. יוגורתה הסכים לשחרר אותו בתנאי שייכרת עמו חוזה שלום. אאולוס נאלץ לעבור טקס משפיל במהלכו ננעצו בקרקע שני רומחים, ורומח נוסף מעליהם, והוא וכל אחד מחייליו נאלצו לעבור תחתיהם. אאולוס צווה לעזוב את אפריקה תוך עשרה ימים, וכך אכן עשה. הוא חזר לרמא והתקבל שם בזעם. מכאן ואילך לא ידוע עליו כמעט כלום.
דינמו מחוז לנינגרד

היסטוריה

הקבוצה הוקמה על בסיס קבוצת נייטרון שהוקמה במאי 2004 על ידי אלכסנדר ספריקין. תחת שם זה הקבוצה התמודדה בליגה הרביעית והשלישית של רוסיה בכדורעף עד עונת 2007. בעונה זאת הקבוצה סיימה ראשונה בליגה השלישית, העפילה לליגה השנייה, ומיתגה מחדש את עצמה כדינמו מחוז לנינגרד.
בעונת 2010 ועונת 2011 הקבוצה הייתה בסכנת הדחה אך הצליחה להישאר בליגה השנייה והעפילה לאחר מכן לליגת המשנה.
בעונת 2015/2016 הקבוצה הצליחה להבטיח את העפלתה לליגת העל הרוסית בכדורעף, 2 מחזורים לפני סיום העונה.
בעונת הבכורה שלה בליגת העל, עונת 2016/2017, הקבוצה סיימה במקום ה-12, ועונה לאחר מכן שיפרה את הישגה וסיימה במקום ה11-, הישגה השיא של הקבוצה.

מגרש הבית

עד 2016 הקבוצה אירחה את משחקיה בהיכל הספורט "אנרגטיק" שבסוסנובי בור, אך בשל חוסר עמידת ההיכל בתנאים הנדרשים מקבוצות ליגת העל, הקבוצה עברה לארח את משחקיה באקדמיה לכדורעף על שם פלאטונוב בעיר סנקט פטרבורג.
תום מעיין

ביוגרפיה

תום מעיין נולד במונטריאול, קנדה לאב פליט מגאנה שהיגר לקנדה ולאם ישראלית. לאחר מות אביו, עלה עם אמו לישראל כאשר היה בן 3. כשהיה בכיתה ג' החליטה אמו לחזור עמו לקנדה. מעיין התקשה להסתגל, חזר לישראל וגדל אצל דודיו בקיבוץ כפר הנשיא. הוא החל לשחק כדורסל במחלקת הנוער של הפועל גליל עליון.
בגיל 16 הוביל את נבחרת בית ספרו "מקיף עמק החולה" לזכייה באליפות ליגת העל לתיכונים. 
בגיל 18 הצטרף לאקדמיה של גראן קנאריה בספרד והתאמן בה במשך חמישה חודשים. הוא קרע את הרצועה הצולבת בברך, אך על אף פציעתו הצטרף לאוניברסיטת סיטון הול מליגת המכללות בארצות הברית, ללא שקיבל דחיית שירות מצה"ל. עם הגעת מועד גיוסו לצה"ל שהה בארצות הברית, ובחודש אפריל 2013 משנחת בישראל נעצר, ונכלא בכלא צבאי ליומיים בגין לאחר שנחשב כעריק. מששוחרר עבר טירונות צבאית, שובץ בבסיס צבאי, קיבל מעמד של ספורטאי מצטיין, אך לא הצליח לחזור לליגת המכללות בשל סירוב הצבא לדחות את שירותו. בסך הכל שיחק שנה אחת במכללות ועשרה משחקים בעונה השנייה בה קלע 2.4 נקודות למשחק, לפני שובו לישראל.
בדצמבר 2013 לאחר שובו לישראל חתם מעיין על חוזה ל-5 שנים בהפועל ירושלים. במרץ 2014 חתם בהפועל גליל עליון מהליגה הלאומית במסגרת חוק הכרטיס הכפול, המאפשר לשחקן צעיר לשחק בליגה הלאומית במקביל להשתייכותו לקבוצה מליגת העל. בנובמבר 2015 חתם באליצור נווה-דוד רמלה מהליגה הלאומית ובמקביל המשיך להשתייך לסגל של ירושלים. 
בעונת 2015/16 עבר לשחק בבני הרצליה. הוא פתח את העונה היטב, אך לפני תום הסיבוב הראשון נפצע וגמר את העונה.
בעונת 2018/2019 חתם מעיין לעונה במכבי אשדוד באר טוביה. לאחר שמיעט לשחק וגילה יכולת חלשה עבר במהלך העונה למכבי חיפה מהליגה השנייה, עימה העפיל לליגה הראשונה.

בנבחרות הלאומיות

מעיין ייצג את ישראל באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) במסגרת משחק כדורסל 3x3 והנבחרת הגיעה למקום השישי. הוא השתתף באליפות אירופה דרג ב' שהתקיימה בורנה בולגריה בשנת 2011.
ב-2013 היה חלק מנבחרת העתודה של ישראל באליפות אירופה באסטוניה. הוא קלע 10.1 למשחק, לקח 3.1 ריבאונדים, מסר 5.6 אסיסטים והיה לסגן מלך האסיסטים בטורניר. הנבחרת נשארה בדרג א' בתום הטורניר.
גרינוויל (קרוליינה הצפונית)

היסטוריה

גרינוויל נוסדה ב-1771 כמרטינסבורו, על שם מושל קרוליינה הצפונית באותו זמן ג'וזאיה מרטין. ב-1774 העיירה הועברה למיקומה הנוכחי, על הגדה הדרומית של נהר טר (Tar) ובמרחק של 5 קילומטרים מהמיקום המקורי. ב-1786, לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שם העיירה שונה ל"גרינסוויל", כהוקרה לגנרל האמריקאי נתנאל גרין. בהמשך השם קוצר לשם הנוכחי, גרינוויל.
במחצית השנייה של המאה ה-19 גרינוויל הפכה למרכז ייצוא אזורי של כותנה וטבק, שהועברו בנהר טר אל האוקיינוס האטלנטי. כעבור מאה שנים העיר התחילה לעבור תהליך תיעוש והוקמו בה מפעלים רבים.
ב-1999 הוריקן פלויד גרם לכך שנהר טר עלה עד גדותיו והעיר הוצפה, אך לא היו נפגעים בנפש.

חינוך

בעיר נמצאת אוניברסיטת מזרח קרוליינה (East Carolina University), אחת האוניברסיטאות הגדולות בקרוליינה הצפונית, ועוד מספר מכללות.

תחבורה

את העיר משרת שדה התעופה פיט-גרינוויל המציע טיסות לעיר שארלוט במערב קרוליינה הצפונית. השדה נמצא במרחק של 3 קילומטרים צפונית למרכז גרינוויל.
רסול גמזטוב

חייו

גמזטוב נולד בכפר בדגסטן למשפחת משוררים. לאחר סיום לימודי בית הספר הוא המשיך לבית הספר למורים ועד לשנת 1941 עבד כמורה. בשנים 1945-1950 למד במכון ללימודי ספרות במוסקבה והיה פעיל מאוד מבחינה ציבורית. גמזטוב היה חבר במספר מוסדות ציבוריות בתקופת ברית המועצות, ציר בוועידות סופרים וחבר בסובייט העליון. בשנת 1951 נבחר לתפקיד יו"ר איגוד הסופרים של דגסטן וכיהן בתפקיד זה עד מותו. בשנת 1973 הוא חתם על גילוי דעת נגד אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין. בהיותו מקורב לשלטון, גמזטוב פעל רבות לעזרת סופרים אחרים.
במהלך שנות ה-90 פעל גמזטוב כנגד תנועות בדגסטן שדגלו בהתנתקות מרוסיה.
גמזטוב נפטר במוסקבה בשנת 2003 ונטמן בבית העלמין המוסלמי במחצ'קלה, ליד אשתו.

פעילות ספרותית

גמזטוב החל לכתוב שירה בשנת 1932 ובשנת 1943 התפרסם הספר הראשון שלו. הוא עסק בתרגום ספרות רוסית לשפה האווארית כולל אלכסנדר פושקין, מיכאיל לרמונטוב, ולדימיר מאיאקובסקי וסרגיי יסנין. בהיותו בלימודים במוסקבה הוא הכיר משוררים רוסים צעירים והם החלו לתרגם את שיריו לרוסית. השיר המפורסם שלו "עגורים" תורגם לרוסית, הולחן ובוצע על ידי יאן פרנקל. גם מלחינים כמו  דמיטרי קבלבסקי, ריימונד פאולס ואלכסנדרה פחמוטובה הלחינו את שיריו.
בתקופת ברית המועצות ספריו תורגמו לרוסית ולשפות רבות נוספות.
ובנוסף היה חבר מערכת של מספר ירחונים ספרותיים סובייטיים.
שלמה הכהן (מקובל)

הרב שלמה בן יהודה הכהן, היה רב, פוסק ומקובל. חי בסלוניקי בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. נפטר בחודש תמוז תקפ"ז. חיבר ספרים רבים, פירושים לספרי קבלה ולספר הרמב"ם וספר שו"ת.

קורות חייו

רבי שלמה הכהן נחשב אחד המקובלים החשובים וספריו עמוקים ורחבים. אחד מחיבוריו החשובים הוא פירוש "שעת רצון" על ספר התיקונים של רבי שמעון בר יוחאי. חיבור זה עוסק בהתאמת סודות תורת האר"י עם התיקונים על ידי הסבר רחב המראה כיצד ניתן להבין את הרעיונות העמוקים של תורת האר"י מתוך המילים הפשוטות של התיקונים. פירוש זה הודפס בסוף ספרו של רבי חיים ויטאל "שער הכוונות". פירושו לכתבי האר"י "יפה שעה" הוא אחד מהפירושים המודפסים על גיליון ספרו של רבי חיים ויטאל "עץ חיים".
בשמות ספריו כלל את המילה שעה העולה בגימטריה כשמו שלמה. 
בכמה מקומות הוא מצביע על רעיונות קבליים מסוימים שאין להבינם בכח השכל אלא רק על ידי קבלה איש מפי איש. במקום אחד כתב: "הונח בצריך עיון, ואני אומר כי לא עיון צריך שאם יעיין בה כל ימות עולם יעלה חרס בידו, כי אם קבלה נקבל ואם לאו אנו ליה וליה עינינו".
נפטר בירושלים בתמוז ה'תקפ"ז ונטמן בהר הזיתים.
בנו היה המקובל רבי יהודה הכהן מחבר הספר "אשמורת הבקר" על הזוהר (סלוניקי תרי"ב) וספר "אהלי יהודה" על הרמב"ם (ירושלים תר"ג).
ניר דבורי

ביוגרפיה

דבורי נולד למשפחת חקלאים מקיבוץ אילון. עם גיוסו לצה"ל התנדב ליחידה 669 בחיל האוויר, עבר הכשרה כלוחם ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר השחרור מהשירות הסדיר, המשיך דבורי לשמש ביחידה כאיש מילואים.
הוא בוגר בית הספר לעיתונאים "כותרת" בתל אביב. דבורי הצטרף לערוץ 2 בשנת 2002, כתחקירן של "אולפן שישי". בשנת 2005 עבר לתפקיד כתב צבאי בחברת החדשות של הערוץ. אחת מחשיפותיו זיכתה אותו בעמדת שמירה על שמו בבסיס הקריה, לאחר שחשף את מחדלי השמירה בבסיס.
ב-2014, בתום מבצע צוק איתן, פרסם העיתון "גלובס" סקר שערך עבורו מכון TRI, בו נמצא דבורי כ"כתב שתפקודו נתפס כמוצלח ביותר" במהלך הדיווחים על המבצע.
קוקני

קוקני (אנגלית: Cockney) הוא כינוי המתייחס לתושביה הילידים של לונדון מן המעמדות הנמוכים ולניב בו הם מדברים.
חלותו של המושג "קוקני" איננה אחידה: בעבר הרחוק היה זה כינוי כולל לכל בני לונדון. המילה מוזכרת לראשונה ב-1520 (במשמעות של 'מפונק, חלוש'; מאותו מקור נגזרה גם קוקניה, ארץ התפנוקים) כשם גנאי מבודח שהצמידו כפריים לתושבי הבירה. מן המאה ה-19 הוגבל לבני מעמד הפועלים, ובייחוד לילידי האיסט אנד. "קוקני אמיתי" אמור להיוולד בטווח שמיעה מפעמוניה של כנסיית סנט מרי לה בו, תחום שנקבע לראשונה במילון של ג'ון מינשו מ-1617: "קוקני או קוקסי, מתייחס אך ורק למי שבא לעולם במרחק בו ניתן להאזין לפעמוני לה בו." שאלת הימצאותן של שכונות מסוימות בתחום האמור שנויה במחלוקת ממגוון סיבות. בין היתר, הכנסייה נהרסה פעמיים, בשריפה הגדולה של לונדון ב-1666 ובמהלך הבליץ ב-1941. מרבית השטחים מדרום לנהר התמזה שנחשבו פעם קוקניים הפכו לאזורי מגורים של המעמד הבינוני, ואילו מהגרים מהאיסט אנד פשטו לכל העברים והביאו את הווייתם עמם. כך, לדוגמה, לונדונים עניים שוכנו בדירות ממשלתיות באסקס ושימרו שם האווירה והמבטא.
ההגירה והשינויים החברתיים הפיצו את ההגייה הקוקנית האופיינית, ומאפיינים שונים שלה התמזגו בסגנון הדיבור בכל דרום-מזרח אנגליה ויצרו את מה שמכונה "אנגלית שפך התמזה" סביב שנות ה-70. מבטא זה, שאיננו נחשב מתנשא ("פוש") כהגייה המקובלת אך נהיר ויוקרתי דיו, נעשה לנפוץ ורווח מאוד. באזורי המקור, לעומת זאת, החליף מבטאם של מהגרים מהאיים הקריביים את זה הקוקני כמזוהה עם המעמד הנמוך.
בתרבות הבריטית מוצגים הקוקנים בהקשרים של עוני, המוניות, עממיות ועליזות, ולעיתים קרובות פשע או רקע מפוקפק. ייצוגים פופולריים הם מוכרת הפרחים הדלה אלייזה דוליטל מ"פיגמליון" ו"גבירתי הנאווה", והעלמה בראהמס בסדרה הקומית "מישהו מטפל בך". כשגילמו דמויות כאלו, נטו שחקנים להשתמש במבטא קוקני מזויף ולקוי, mockney, שנעשה למושג בפני עצמו. במקביל, סר מייקל קיין סירב לוותר על מבטאו הלונדוני – גם אם בגרסה לא כבדה – כשהחל להופיע, והפך לסמל להיחלשות המחיצות החברתיות בבריטניה. ג'ייסון סטיית'ם הוא דוגמה נוכחית לשחקן מפורסם הדובר במבטא קוקני/מזרח לונדוני מרוכך.
ההגייה הקוקנית ניכרת במספר מאפיינים: דיפתונגים משוטחים לתנועות בודדות במקרים רבים ("time" קרי "טאם"); העיצור סדקי, חוכך, אטום, /h/, אינו מבוטא בראש מילה (house קרי "אאוס); עיצור מכתשי, סותם, אטום, /t/, מובלע תדיר ונהגה כעיצור סדקי, סותם, אטום (Scotland קרי "סקו'לנד"); הדיגרף th הופך ל-/f/ או /v/‏ (north קרי "נורף" ו-thin כ"פין") ועוד.
סמל מפורסם נוסף הוא העגה המתחרזת  שהייתה נהוגה באיסט אנד וסביבותיו. עגה זו מבוססת על צירופי מילים מוכרים, שאחת מהן היא המילה שאותה מבקשים להחליף בעגה, ואחת המילים האחרות מתחרזת עם הביטוי המקביל בעגה שמחליף את בת-זוגה. כך, למשל,
bubble and squeak מתחרז עם Greek, ולכן "bubble" משמעו "יווני". שילובים מתוחכמים פחות הם שימוש בצמד כולו לציון המונח המבוקש (cut and carried, המתחרז עם married, ל"נשוי") או חרוזים פשוטים וקיצורים (בריטני ספירס ל-beers, בירות).
חזון העצים

חזון העצים היא נבואה בה מצטווה יחזקאל לבצע פעולות על עצים כמשל לעתיד עם ישראל.

התיאור בתנ"ך

חזון העצים מופיע לאחר ובסמוך לחזון העצמות היבשות, ולפני נבואות גוג ומגוג.
על פי הכתוב מתנבא יחזקאל כי עליו לקחת עץ אחד, ולכתוב עליו את המילים: "ליהודה ולבני ישראל חבריו" כדי לסמל את מלכות יהודה ובני בנימין שהסתפחו לממלכתו. אחר כך עליו לקחת עץ נוסף, ולכתוב עליו "ליוסף עץ אפרים וכל בית ישראל חֲבֵרָו". בסוף עליו לקרב את העצים זה לזה, ונאמר לו כי בדרך נס יהפכו העצים ליחידה אחת. בסיום הפעולות נאמר ליחזקאל שכאשר יבואו עם ישראל וישאלו אותו על פשר מעשיו, עליו להסביר להם את הדברים.

פשר החזון

העצים מסמלים את מלכויות ישראל ויהודה, וחיבורם הניסי מסמל את חיבורם העתידי למלכות אחת. בנוסף נזכר בכתוב כי דוד המלך יהיה מלך ונשיא הממלכה המאוחדת העתידית. בסיום הנבואה נזכר כי ה' יכרות "ברית שלום" עם עם ישראל, יתן את משכנו בתוכם, וכך יגדל שם עם ישראל בגויים.
שוק (מסחר)

שוּק (שְׁוָקִים, שׁוּקֵי-) הוא מקום פיזי המשמש למסחר, בעיקר במוצרי מזון אך גם במוצרים אחרים. שוק קמעונאי או שוק בלבד הוא מקום מפגש בין סוחרים לבין הצרכן הסופי, להבדיל משוק סיטונאי שבו הלקוחות אף הם סוחרים, הקונים סחורה כדי להמשיך ולשווקה. פעמים רבות השוק אינו מקורה, והמכירה בו נעשית באמצעות דוכנים, אך יש גם שווקים הפועלים בתוך מבנים. לעיתים פועל השוק דרך קבע, ולעיתים הוא נפתח רק ביום מסוים בשבוע (או בימים מסוימים), בכיכר המשמשת למטרה זו (כיכר השוק). מימוש נפוץ של שוק הפועל ביום מסוים בשבוע הוא שוק איכרים, שבמסגרתו מוכרים האיכרים שבאזור את תוצרתם.
על בסיס המשמעות המקורית של שוק, שבו נמכרים מוצרים מוחשיים, נוצרה בהגות הכלכלית מטאפורה המגדירה שוק כמערכת יחסים מוכללת של מוכרים וקונים, גם של מוצרים שאינם מוחשיים, ללא אתר פיזי קונקרטי כגון שוק ההון ושוק המטבע העולמי.
פרידריך השלישי, קיסר גרמניה

חייו טרם היה לקיסר

פרידריך היה בנם של וילהלם הראשון, אחיו הצעיר של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי, ושל אוגוסטה מסקסוניה-ויימאר-אייזנך. ב-1858 נישא לוויקטוריה הנסיכה המלכותית, בתה הבכורה של המלכה ויקטוריה ושל אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. לזוג היו שמונה ילדים: וילהלם שנולד ב-1859 (לימים קיסר גרמניה), שרלוטה ב-1860, היינריך ב-1862, זיגמונד ב-1864, ויקטוריה ב-1866, ולדמר ב-1868, סופי ב-1870 ומרגרטה ב-1872. בהשפעת אשתו החזיק בתפישת עולם ליברלית.

נסיך הכתר

ב-1861 מת דודו פרידריך וילהלם הרביעי, וכיוון שהיה חשוך ילדים, הומלך אביו וילהלם הראשון למלך ופרידריך היה לנסיך הכתר. במהלך מלחמת אוסטריה-פרוסיה פיקד פרידריך על הארמייה השנייה, כלצידו ראש מטהו לאונרד פון בלומנטל, עמה נחל ניצחון בקרב קניגרץ, ובמהלך מלחמת צרפת פרוסיה ב-1870 פיקד על הארמייה השלישית, כששוב פון בלומנטל לצידו, ולחם עמה בקרב סדאן, שבו הוכרעה למעשה המלחמה. לאחר הקמת הקיסרות הגרמנית ב-1871 הפך אביו של פרידריך לקיסר ופרידריך ליורש העצר. פרידריך לא חיבב את קאנצלר גרמניה רב העוצמה, אוטו פון ביסמרק, שגינה את יצר הליברליזם של אשתו. במהלך חיי אביו הורחק פרידריך מכל עמדת השפעה וכוח.

ביקורו במזרח התיכון ובירושלים

בשנת 1869 ביקר במזרח התיכון לרגל חנוכת תעלת סואץ שהתקיימה ב-16 בנובמבר. לאחר מכן ביקר גם בירושלים, וקיבל מהסולטאן אבדילאזיז שטח ברובע המוריסטן בירושלים, שם הניח את אבן הפינה לכנסיית הגואל שנחנכה על ידי בנו הקיסר וילהלם השני, כעבור כ-30 שנה.

מורשת

אנשים רבים בעולם, ובגרמניה בפרט, ראו את מותו של פרידריך לא רק כמוות טרגי בפני עצמו, אלא גם כאסון לאומה הגרמנית ככלל. שנות שלטון אביו עשוהו לחסר השפעה בעניינים פוליטיים - הגם שנדמה היה כי ימתח ביקורת רבה הן על אביו והן על הקאנצלר אוטו פון ביסמרק, הייתה ביקורתו עליהם שולית, ולא הפכה לאופוזיציה חזקה בגרמניה נגד השניים.
בנו ויורשו, וילהלם השני, היה ההפך הגמור ממנו. וילהלם התנגד לא אחת לאביו ושנא את אמו הבריטית. מעבר לכך, הוא בחר להתקרב יותר למיליטריזם ולאוטוקרטיה של מורשתו הפרוסית, במסלול שהוביל למלחמת העולם הראשונה ולסיום המונרכיה בגרמניה. שלא כמו בנו, טעם פרידריך את טעמה של המלחמה והבין את אכזריותה.
שנת 1888 מכונה "Dreikaiserjahr" (שנת שלושת הקיסרים), כיוון שבאותה שנה מלכו בגרמניה שלושה קיסרים: וילהלם הראשון, פרידריך השלישי ווילהלם השני.