google/wiki40b huggingface dataset:
בלאנקיזם

בלאנקיזם הוא תפיסה מהפכנית המיוחסת למשנתו של לואי אוגוסט בלאנקי, שגרס כי מהפכה סוציאליסטית צריכה להתבצע בידי קבוצה קטנה יחסית של קושרי קשר מאורגנים היטב וסודיים. לאחר שיקחו את השלטון, על המהפכנים להשתמש בכוח המדינה על מנת להנהיג סוציאליזם או קומוניזם. תפיסה זו היא אחת מהתפיסות הסוציאליסטיות הדוגלות בהפיכה.
נדיר שאדם יאמץ את הבלאנקיזם כהגדרה עצמית. המושג שימש בעיקר למטרת התנצחות, על מנת להאשים מהפכן כלשהו בכישלון הנחלת ראיית עולמו בקרב מעמד הפועלים. קארל מרקס ופרידריך אנגלס דאגו להבדיל את תפיסת המהפכה שלהם מבלאנקיזם. כפי שאנגלס ניסח במאמרו "התוכנית של הנמלטים הבלאנקיסטים מהקומונה הפריזאית"
בלאנקי הוא במהותו מהפכן פוליטי. הוא סוציאליסט רק מבחינה רגשית, באמצעות הסימפטיה שלו לסבלם של האנשים, אך אין לו תאוריה סוציאליסטית, וגם לא הצעה מעשית לפתרונות חברתיים. בפעילותו הפוליטית הוא היה בעיקר "איש מעשה", המאמין שמיעוט קטן ומאורגן היטב, שינסה להנחית מכה פוליטית בזמן המתאים, יצליח לסחוב איתו את האנשים על ידי מספר הצלחות התחלתיות, ובכך יזכה למהפכה מנצחת.
חלק ממבקריו של לנין גורסים כי ראיית העולם המהפכנית שלו הייתה אליטיסטית ובמהותה "בלאנקיסטית". רוזה לוקסמבורג, לדוגמה, כחלק מקטע ארוך יותר על בלאנקיזם במאמרה "לניניזם או מרקסיזם?", כותבת:
עבור לנין, ההבדל בין סוציאל-דמוקרטיה לבלאנקיזם הוא בסך הכל העובדה שבמקום קומץ של קושרי קשר, יש לנו פרולטריון בעל תודעה מעמדית. הוא שוכח שהבדל זה הוא שינוי מוחלט של הרעיונות שלנו לגבי ארגון, ולכן זוהי תפיסה שונה לגמרי של ריכוזיות והיחסים הקיימים בין המפלגה והמאבק עצמו. הבלאנקיזם לא הסתמך על הפעולה הישירה של מעמד הפועלים. לכן, לא היה לו צורך לארגן את האנשים למהפכה. העם היה אמור לבצע את חלקו רק ברגע המהפכה. הכנות למהפכה נגעו רק לקבוצה קטנה של מהפכנים חמושים על מנת לבצע את ההפיכה. אכן, על מנת להבטיח את ההצלחה של קשירת הקשר המהפכני, זה נחשב חכם יותר להרחיק את ההמונים מקושרי הקשר.
יש לציין שבאומרה "סוציאל-דמוקרטיה", לוקסמבורג מתכוונת לשימוש המקורי של המושג על פי כתבי מרקס, והוא זהה ל"סוציאליזם". מושג רדיקלי הרבה יותר מהשימוש שלו כיום. היא ראתה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגה שמבוססת על מאבק של מעמד הפועלים.
למרות זאת, לנין התכחש לבלאנקיזם:
הבורגנות רוצה, על ידי שימוש במושג "בלאנקיזם", להמעיט בערכו, להשמיץ ולהכפיש את מאבק העם לשליטה. הבורגנות רק תרוויח אם הפרולטריון והאיכרים ילחמו רק עבור זיכיון מהשלטון הישן. הסוציאל-דמוקרטים הימניים משתמשים במילה "בלאנקיזם" רק ככלי רטורי בוויכוחים שלהם. הבורגנות הופכת את המילה הזו לנשק כנגד הפרולטריון: "פועלים, היו הגיוניים! הלחמו עבור הרחבת סמכויות המפלגה הליברלית! הוציאו את הקרשים מהאש עבור הבורגנות, אך אל תעזו לחשוב על טירוף שכזה, אנרכיזם, בלאנקיזם, כמאבק לשליטה מוחלטת של העם!"
נעם לניר

ראשית חייו

את ראשית שנותיו העביר בבסיס חיל האוויר חצור, שם שרת אביו, סגן-אלוף אבי לניר, כטייס. לאחר הרצחו של האב בשבי הסורי במלחמת יום הכיפורים עברה המשפחה לרמת השרון, שם התגורר לניר עד סיום שירותו הצבאי. בתיכון למד במגמה היסטורית של בית הספר המקיף רוטברג שברמת השרון וסיים אותו ב-1985. לניר התגייס לקורס טיס, אך נשר לאחר כשנה והשלים את שירותו הצבאי ביחידת המזל"טים של חיל המודיעין.

קריירה עסקית

בשנת 1991 חבר לניר לרל נדל והשניים ייסדו מספר רב של אתרי בילוי.
לניר ונדל הובילו את הסצנה התל אביבית באותן שנים במקומות כמו "רוזלינדה" ו"אלנבי 58".
לאחר שנפרדו פנה לניר לדרך עצמאית, ובשנת 1998 הקים יחד עם ארנון כץ את חברת "אמפייר און ליין", שעסקה בשיווק אתרי אינטרנט העוסקים בהימורים. בשנת 2005, פחות משבע שנים לאחר הקמתה, הונפקה החברה לפי שווי של מיליארד דולר.
חודשים ספורים לאחר ההנפקה פרץ עימות משפטי בין "אמפייר און ליין" ובין לקוח בולט שלה, חברת "פארטי גיימינג". העימות הסתיים בתחילת 2006 בפשרה שבמסגרתה שילמה "פארטי גיימינג" ל"אמפייר און ליין" 250 מיליון דולר. בהמשך אותה שנה, ולאחר העברת חקיקה אמריקאית שהגבילה הימורים ברשת, מכר לניר את פעילותה של "אמפייר און ליין" ל"פארטי גיימינג" ושינה את שם החברה ל"ליוורמור השקעות". החברה נסחרת בבורסה המשנית באנגליה (The Alternative Investments Market) משנת 2005.
בישראל, ההשקעה הציבורית הבולטת של לניר היא חברת בבילון, שפיתחה תוכנת תרגום. לניר, יחד עם שותפים נוספים, רכש את השליטה בחברה בדצמבר 2007, והוא יו"ר הדירקטוריון של החברה. בספטמבר 2014 מכרה החברה את תחום התרגום למייסד החברה, אמנון עובדיה. כיום עוסקת החברה בהשקעות פיננסיות בעיקר בתחום המדיה הדיגיטלית וכן בתחום הפרסום המקוון.
בשנת 2010 הקים את חברת "Life Tree Marketing", העוסקת בשיווק שירותים רפואיים של בתי חולים ישראלים לתושבי מדינות חבר העמים. דו"ח של החשב הכללי שפורסם ביוני 2014 חשף כי החברה חתמה על הסכם עם בתי החולים וולפסון ורמב"ם ובו סעיף לא מוסבר הקובע כי "כל תייר המגיע לביה"ח שלא דרך סוכן אחר, יצורף אוטומטית למאגר התיירים המזכים את 'לייף טרי מרקטינג' בעמלת תשלום". בנוסף נחשף בדו"ח החשב הכללי כי בכל שלושת בתי החולים נציגי החברה יושבים בתוך בית החולים מבלי לשלם על כך, ובהסכם עם החברה נכלל סעיף שמאפשר לאנשיה להציג את עצמם כבית החולים ולכלול את שם ולוגו בית החולים בכלי השיווק שלהם.
במאי 2013 רכשה קבוצת משקיעים בהובלת לניר את השליטה באפליי טכנולוגיות מובייל מתקדמות בע"מ. נועם לניר הוא בעל השליטה ויו"ר הדירקטוריון של החברה. חברת אפליי נסחרת בבורסה בישראל ועוסקת בפיתוח ערוצי שיווק והפצה של אפליקציות סלולריות. היא מחזיקה בחברה הכלולה .Kibo Mobile-Tech Ltd אשר מתמחה בפיתוח שיווק והפצה של מקלדות ממותגות משולבות תוכן בשפות שונות עבור מועדוני כדורגל בעולם.

פילנתרופיה

לניר מקדיש זמן ניכר לפעילות פילנתרופית. את עיקר מאמציו הוא מרכז זה שנים במאבק למען ניצולי השואה החיים בישראל. אחד הארגונים עימם מרבה לניר לשתף פעולה בנושא הוא הקרן לרווחת ניצולי השואה בישראל והצטרף לוועד המנהל בשנת 2011. לניר יזם, אירגן ומימן פעילויות למען הניצולים בישראל ובכללם הפגנת ניצולי השואה בירושלים בשנת 2007 ובשנת 2012.
בשנת 2007 סייע במימון הסרט הראשון בסדרת "מוסר השילומים" של אורלי וילנאי וגיא מרוז על כספי השילומים מגרמניה. הוא מימן גם את הסרט השני בסדרה שמתמקד בועידת התביעות, אולם לאחר שצפה בו בהקרנה סגורה לפני שידורו לציבור ביקש לגנוז אותו.
100 בתנ"ך

עלילה

בפנימייה החקלאית העונה לשם "בראשית", לומדים חבורת נערים ונערות רגילים, חלקם ישנים ועובדים בפנימייה. בין כל כיתות הפנימייה, מתרכזת הסדרה בכיתה ט'. ליאורה מגיעה ללמד את הכיתה בשיעורי תנ"ך, ועד מהרה הכיתה הרועשת והפרועה מקשיבה רק לליאורה, שמלמדת אותם בדרכים יצירתיות במיוחד. דרך פרקים ופסוקים שהכיתה לומדת, הפרקים יתרכזו באהבות הנערים והנערות, הקנאות, הצחוקים והשילובים בין חייהם האמיתיים של החבורה לבין חייהן של הדמויות המקראיות.

פרקים

סדר הפרקים לפי העונות, ובסוגריים הסיפורים מהתנ"ך על פי הם מתרחשים האירועים בפרק.
פטי מארי

פטרישה לין "פטי" מארי (באנגלית: Patricia Lynn "Patty" Murray; נולדה ב-11 באוקטובר 1950) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת וושינגטון מאז שנת 1993.

ביוגרפיה

מארי נולדה בבוטהל שבוושינגטון, עיירה קטנה במחוז קינג הסמוכה לסיאטל. היא בתם של בברלי ודייוויד ג'ונס, למשפחה בת שבעה ילדים. אמה עסקה בחשבונאות ואביה הוא בוגר מלחמת העולם השנייה, זוכה עיטור לב הארגמן. מוצאה הוא בעיקר ולשי, סקוטי ואירי, אם כי היא בעלת שורשים קנדיים-צרפתיים.
ב-1971 סיימה מארי תואר ראשון בחינוך פיזי באוניברסיטת המדינה של וושינגטון. היא שימשה כגננת במשך מספר שנים, ולאחר מכן לימדה כיתת הורנות במכללה במדינת וושינגטון בשנים 1984–1987. ב-1988 התמודדה בהצלחה לסנאט המדינתי של וושינגטון, בו כיהנה עד 1993.
ב-1992 הכריזה על כוונתה להתמודד לסנאט של ארצות הברית, בצל פרסומים של הסיאטל טיימס על מעורבות בתקיפה מינית של הסנאטור הדמוקרטי המכהן ברוק אדמס. חרף הכחשותיו, רמת הפופולריות שלו במדינה ירדה, והוא הכריז על כוונתו לפרוש מן החיים הפוליטיים. מארי הביסה את יריבה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ובבחירות הכלליות עמדה מול חבר בית הנבחרים הרפובליקני רוד צ'נדלר, עליו גברה ברוב של 54%. עם בחירתה הייתה לאישה הראשונה לייצג את מדינת וושינגטון בסנאט. היא נבחרה לכהונות נוספות ב-1998, 2004 ו-2010.
בשנים 2013–2015 שישמה כיושבת ראש הוועדה לתקציב בסנאט. קודם לכן שימשה כיושבת ראש משותפת בוועדה של הקונגרס להפחתת הגירעון. היא גם משמשת כחברה הבכירה ביותר מצד מפלגתה בוועדה לבריאות, חינוך, עבודה ופנסיות.
מארי נשואה לרוב ואם לשני ילדים. היא קתולית באמונתה.
חסידות וויליפולי

חסידות וויליפולי היא חסידות פולנית. אבי החסידות היה רבי שלמה זלמן פרנקל.

תולדות החסידות

רבי שלמה זלמן יוסף נולד בשנת תקס"ד. היה תלמידם של רבי מאיר הלוי מאפטא ורבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ. היה מסתגף וצם רוב ימיו. נחשב לבעל מופת גדול. נפטר בי"ג בכסלו תרי"ח בקרקוב. 
בדור השני כיהנו במקביל בנו רבי אברהם פרנקל וחתנו רבי נטע ליפשיץ, רבי אברהם היה חתנו של רבי יעקב ממעליץ. נפטר בד' בשבט תרס"ו.

החסידות לאחר השואה

בנו של רבי יוסף חיים משנדישוב, רבי שלמה זלמן היגר לארצות הברית וכיהן בפלטבוש, ניו יורק, באדמו"רות וויליפולי. 
בנו רבי יוסף חיים ממלא את מקומו. רבי יוסף חיים חתן של רבי לוי יצחק הורוביץ מבוסטון. בין חתניו, הרב ישראל אליעזר אדלר, רב בית הכנסת "מנחה חדשה"-דז'יקוב, בבורו פארק.
שמעון גינצבורג

שמעון גינצבורג (1890, ליפניקי, ווהלין - 1944, ניו יורק) היה סופר עברי, מורה ומחנך, מתרגם ועורך, ועסקן ציוני; אחיהם של המתרגם פסח גינזבורג והמתמטיקאי יקותיאל גינצבורג.

קורות חייו

גינצבורג זכה לחינוך מסורתי כמו שני אחיו, יקותיאל ופסח. בשנת 1897 עברה משפחתו לעיר ז'יטומיר שבאוקראינה, ושמעון המשיך בה את לימודיו כאקסטרן. מז'יטומיר עבר לעיר אודסה, וכסופר מתחיל וצעיר התיידד עם ראשי המדברים בספרות העברית החדשה. משנת 1909 עד שנת 1912 שהה באודסה, והיה גם מזכירו האישי של מנדלי מוכר ספרים.
בשנת 1912 היגר לארצות הברית, והשלים לימודיו בכמה קולג'ים. את התואר קיבל מדרופסי קולג' שבפילדלפיה. הוא התיישב בניו יורק, לימד וניהל בבתי ספר עבריים, והיה גם בין מייסדי ההסתדרות העברית באמריקה. היה פעיל בארגוני המורים העבריים ובגופים ציוניים. הוא רכש לו באמריקה את הלשון האנגלית, ולימים תרגם כמה וכמה ספרים מהאנגלית.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, התיישב בתל אביב, והיה פעיל באגודת הסופרים ובארגונים נוספים. 
שמעון גינצבורג החל לכתוב ולפרסם שירה בגיל צעיר. את שיריו הראשונים פרסם בהשילוח, ומאז נפתחו לפניו כתבי העת העבריים. הוא כתב שירים ופואמות, מסות ורשמי מסע, ההדיר את כתבי הרמח"ל, ותרגם ספרים רבים מאנגלית. הוא נפטר בפתאומיות, בשנת 1944, במהלך נסיעת שליחות לארצות הברית מטעמן של הברית העברית העולמית וקרן התרבות של אגודת הסופרים.
מחסני חשמל

מחסני חשמל היא רשת חנויות אלקטרוניקה ומחשבים ישראלית, בבעלות חברת "אלקטרה מוצרי צריכה".

רקע

מחסני חשמל הוקמה בשנת 1993, והפעילה תחילה חנות אחת. ב-2007 נרכשה הרשת וסניפיה על ידי חברת "אלקטרה מוצרי צריכה". כיום מונה הרשת 41 סניפים הפרושים ברחבי ישראל. ברשת מועסקים יותר מ-600 עובדים.
המוצרים בסניפי הרשת מחולקים למחלקות: מחלקת מוצרים גדולים, מחלקת סטריאו ומחלקת מוצרי מחשוב ואלקטרוניקה. בכל סניף פועלת מחלקת שירות פנימית ובה אנשי שירות המסייעים ללקוח בעת רכישת המוצר וגם בהמשך; המחלקה אחראית להחלפת מוצרים מיידית ללא צורך בהגעה עד ליצרן או לחברה שמשווקת את המוצר.
מקיני

היסטוריה

העיירה נוסדה בשנת 1848, וכשנה לאחר מכן נתרמו לה אדמות רבות מאחד מבעלי הקרקעות המקומיים. בשנה זו התגוררו בעיירה כ-35 תושבים. במשך 125 השנים הראשונות שלה, מקיני שימשה כמרכז המסחרי העיקרי של המחוז. מקיני שימשה מקור לחומרים חקלאיים רבים כגון קמח, כותנה, תירס וכו'. לאחר שנת 1880 נבנה בה גם בית אופרה. בשנת 1912 התגוררו כ-4,700 תושבים בעיר. בשנת 1953 התגוררו בעיר כ-10,000 תושבים, ופעלו בה כ-355 עסקים. מקיני המשיכה להיות מרכז מסחרי למוצרים חקלאיים עד סוף שנות ה-60.

דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-131,117 תושבים. הגיל החציוני הוא 33. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר היא 63,366 דולר. כ-4.9% מהמשפחות ו-8.5% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני. בתחילת המאה ה-21 מקיני התאפיינה באחוז צמיחה גבוה במיוחד, אחד מהגבוהים ביותר בארצות הברית.
ההרכב הגזעי של האוכלוסייה הוא 74.8% לבנים, 10.5% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 4.1% אסייתים, ו 3.2% דיווחו על שני גזעים או יותר.
המעסיקה המרכזית בעיר היא ריית'און.

פוליטיקה וממשל

מועצת העיר מורכבת משבעה נציגים. שני חברי מועצה וראש העירייה נבחרים על ידי כלל תושבי העיר, בעוד שארבעת הנוספים נבחרים בארבעה מחוזות בחירה.
סן קריסטובל דה לה לגונה

היסטוריה

עד בואם של הספרדים לאיים הקנריים במאה ה-15 שם העמק בו נמצאת העיר היה אַגֶרֶה והוא השתייך לאנגה, אחת הממלכות של הגואנצ'ים בטנריפה. בעמק היה בעבר מעין לגונה שהתייבשה והוא המקור של השם "לה לגונה".
ב-1494 התרחש במקום קרב אגרה, בו כוחות ספרד בהנהגת הקונקיסטאדור אלונסו פרנאנדס דה לוגו ניצחו את הגואנצ'ים וכיבוש טנריפה הושלם תוך שנים ספורות. בין 1496 ו-1497 פרנאנדס דה לוגו ייסד את העיר ותוך זמן קצר היא הפכה למושב של הקבילדו של טנריפה. בהמשך היא הפכה גם לבירה של כל האיים הקנריים.
במאה ה-18 ובמאה ה-19 אזור הנמל של לה לגונה החל לעלות בחשיבותו עד שהוא פוצל לעיר נפרדת - סנטה קרוס דה טנריפה. חשיבותה של סנטה קרוס עלתה בהדרגה על זו של לה לגונה וב-1833 פרננדו השביעי, מלך ספרד, הורה על העברת הבירה של האיים הקנריים לסנטה קרוס.
אגוצנטריות

אגוצנטריות היא ראיית העולם מנקודת מבטו הבלעדית של המתבונן, ללא התייחסות לנקודות המבט של אנשים אחרים.
האגוצנטריות היא מצב נפשי בו האדם רואה עצמו כמרכז העולם ומתעלם מקיומם וצרכיהם של אחרים. ז'אן פיאז'ה טוען שהאגוצנטריות היא מאפיין בולט בחשיבתו של ילד צעיר, שבאופן טבעי שבוי בנקודת מבטו ואינו מודע לקיומן של נקודות מבט אחרות.
המילה אגוצנטריות היא הלחם של שתי מילים לטיניות, ego (אגו), שזה אני ו-centrum (צנטרום), שזה מרכז.
חוף בורכגרווינק

תוואי נוף

פסגת אגייט היא פסגת הר באזור הנמצא דרומית-מזרחית לאינטנשן נונאטאקס, בשוליים הדרום-מערביים של Evans Névé, הקרוי על שם אדגר אוונס, בפנים חוף בורכגרווינק. הוועדה הניו זילנדית מתן שמות באנטארקטיקה נתנה שם זה לפסגה משום שאכטיס ואבנים אחרות יקרות למחצה נמצאו כאן על ידי קבוצת הדרום של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד לאנטארקטיקה, 1967-1966.

מקור השם

שמו של החוף ניתן לו בהמלצת ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד, בשנת 1961.
החוף נקרא על שם קרסטן בורכגרווינק, חבר המשלחת של הנריק יוהאן בול לאזור זה, בשנים 1895-1894, ומנהיג משלחת צלב הדרום 1900-1898, הראשונה שחרפה על היבשת, בכף אדייר.
קפה פילץ

קפה פּילְץ היה בית קפה היסטורי על שפת ימה של תל אביב ב"כיכר לונדון", שנוסד ב-1938 על ידי הקבלן אריה פילץ. ב-1951 נמכר למפא"י, ושימש אותה כמועדון חברים בשם "יחדיו". ב-1982 נפתח מחדש כבית קפה ואולם אירועים. ב-2009 נרכש על ידי זכיין מקדונלד'ס בישראל עמרי פדן. 
מבנה בית הקפה הוא בעל כניסה מרחוב הירקון ומרפסת מעוגלת גדולה הפונה לים ומעליו בניין לבן בן שלוש קומות בסגנון בינלאומי. 
בית הקפה נפתח בשלהי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט על ידי בעליו של בית הקפה "תרשיש" ששכן מול "קזינו גלי אביב", אריה פילץ, כבית קפה מהודר שהצטיין בתזמורת, במלצרים לובשי פראק ובמטבח משובח בסגנון צרפתי שפנה אל עולי העלייה החמישית. שם המקום הוצע לפילץ על ידי אורי קיסרי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפך בית הקפה למועדון קצינים של הצבא הבריטי וכן של קציני אוסטרליה וניו זילנד, קנדה, ארצות הברית וצבא אנדרס הפולני, כאשר בפתחו ניצב שומר סף שהבטיח שחיילים פשוטים לא ייכנסו. כמו כן היה המקום חביב על סוכני הבולשת הארץ-ישראלית (ה-CID). יחד עם הקצינים בילו במקום אנשי תל אביב, מגויסי הבריגדה היהודית ואף אנשי אצ"ל ולח"י.  
פילץ, שהיה חבר "ההגנה", שכר למקום כמלצרים אנשי הגנה וש"י, שרקמו קשרי ידידות עם השוהים, שתו איתם ומחלו להם על תשלום בתמורה לשיחה ידידותית שבמהלכה שאבו ידיעות נחוצות. בדירתו של פילץ שמעל בית הקפה נפגשו בכירי הארגון, יגאל אלון, משה שרת, משה סנה, נחום זיו-אב ומיכאל בן-גל. סמוך למחסן בית הקפה שכן סליק מרכזי לנשק עבור ההגנה. הנשק פוזר בעיר בארגזי משקאות ריקים שהובלו בטנדר של בית הקפה.
ב-1947 אירח ראש העיר ישראל רוקח בבית הקפה את חברי ועדת האו"ם שהחליטו על תוכנית החלוקה. 
בית הקפה נפתח מחדש כבית קפה ואולם אירועים ב-1982 והיה בית הקפה הגדול הראשון שנפתח על טיילת תל אביב-יפו המחודשת.
יחסי ארגנטינה–מלזיה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ארגנטינה למלזיה כוננו ב-7 ביוני 1967, ארבע שנים לאחר הקמתה של מלזיה. באוגוסט 1983, נפתחה בקואלה לומפור שגרירות. מלזיה פתחה את שגרירותה בבואנוס איירס ב-1989. היחסים בין המדינות הם לבביים. ב-23 באוגוסט 2011, סגני שרי החוץ של ארגנטינה ומלזיה דנו בסוגיית האנרגיה והמזון. במהלך הדיון, הסגנים הדגישו את ההבנה הדו-צדדית ואת המשבר הכלכלי העולמי. המדינות הביעו עניין משותף בחיזוק הקשרים הכלכליים והמסחריים. המדינות חתמו על הסכם למניעת כפל מס בשנת 1997.

יחסים כלכליים

בין מלזיה לארגנטינה קיים שיתוף פעולה כלכלי מלא. מלזיה מייצאת אל שוודיה סחורות בשווי מאות מיליוני דולרים וארגנטינה מייצאת אל מלזיה סחורה בשווי מאות מיליוני דולרים ואף יותר מכך.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לארגנטינה הוא 357 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר טלפונים, שמן דקלים, מיקרופונים, מעגלים משולבים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מארגנטינה למלזיה הגיע לסך 996 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר תירס, סויה, זרעי שמן ועוד.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לארגנטינה הגיעה לסך 416 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מדפסות, מיקרופונים, כרטיסי מסך ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מארגנטינה למלזיה הגיעה לסך 1.11 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר סויה, שמן סויה, תירס ועוד.
חבורה מפותלת

חבורה מפותלת (מאנגלית: Torsion Group) היא חבורה בה לכל איבר יש סדר סופי. כל חבורה סופית היא מפותלת, אך קיימות גם חבורות אינסופיות מפותלות. 
בעיית ברנסייד עוסקות בחבורות מפותלות נוצרות סופית. בעיות נוספות בנושא זה הן אודות מציאת חסמים לסדרים ולאקספוננט של חבורות מוכרות.

הגדרה

חבורה  נקראת מפותלת אם אין לה איברים מסדר אינסופי. כלומר, לכל  קיים  כך ש-.
עבור חבורה מפותלת, מגדירים את האקספוננט בתור הכפולה המשותפת המינימלית של סדרי האיברים בחבורה. האקספוננט יכול להיות אינסוף; במקרה והוא סופי, זהו המספר הנמוך ביותר  המקיים  לכל .
לכל חבורה אבלית , מגדירים את תת-החבורה המפותלת שלה, בתור תת-החבורה המכילה את כל האיברים מסדר סופי. חבורה היא חסרת פיתול אם תת-החבורה המפותלת שלה טריוויאלית.
צמודה

בבולאות צמודה היא קבוצה של בולי דואר מחוברים. צמודות מענינות משום שהן נדירות יותר מבולים בודדים. בנוסף, צמודה משמרת את המיקום היחסי של הבולים כפי שהודפסו במקור. מידע זה חיוני במטרה להבין כיצד יוצרו הבולים.
צמודות מקצה הגיליון המקורי מכילים בדרך כלל אזורים של שולי הגיליון, אשר בתוכם אצור מידע מגוון. למשל צמודות חץ משמרות את קווי העזר ששימשו על מנת לישר את הגליונות למטרות חירור או שלבי יצור אחרים. צמודות קו אמצע כוללים קווים מודפסים באמצע הדף. צמודות אחרות כוללות את שם המדפסת. בצמודות של בולי ארצות הברית, שכיח למצוא מידע לגבי מיקוד.
הצמודה החביבה על האספנים היא לרוב צמודת גלופה המכילה חלק משולי הגיליון שם ניתן למצוא את המספר הסידורי של הגלופת ההדפסה.
בישראל שכיח למצוא את מספר הגלופה ממנה הוכנו הגליונות בשורה ב' של שולי הגיליון.
למרות שצמודות של בולים נדירים הן בעלות שווי רב, הרי שערך הצמודה עשוי להיות כה גבוה שלא ניתן יהיה לאתר קונים. כך יוותר בעל הבולים עם תחושה מרה שעליו להפריד את הצמודה במטרה למכור את הבולים בנפרד. במספר מקרים, הסוחרים הכריזו בפומבי על כוונותיהם להפריד צמודה ידועה מתוך תקווה למצוא קונה ולהציל את הצמודה מהשמדה.
משה פארדו

תולדות חייו

נולד בירושלים בשנת ה'תק"ע (1810). אביו, הרב רפאל דוד פארדו, היה מצאצי רבי דוד פארדו ומחותנו החיד"א. אמו הייתה בת למשפחת אבולעפיה המפורסמת, שעליה נמנו מנהיגי היישוב היהודי בטבריה. למד בישיבת "חסד לאברהם - בניין שלמה" בירושלים, אצל הרב דוד אברהם קאריו (אז נרקמו קשרי ידידות בינו לבין חברו לספסל הלימודים הרב יעקב שאול אלישר). כיהן כדיין בבית הדין של העדה הספרדית בירושלים, תחת אב בית הדין הרב אהרן עזריאל ואחריו הרב אברהם אשכנזי. בשנת ה'תרכ"ז לערך התמנה לאב בית הדין. בשנת ה'תר"ל (1870) יצא כשד"ר לקהילות צפון-אפריקה, ובשובו בשנת ה'תרל"א התעכב באלכסנדריה, כשנה לאחר פטירתו של רבה של הקהילה, נתן עמרם. ראשי הקהילה הפצירו בו שיקח על עצמו את התפקיד, ולבסוף נענה לבקשתם. בספרו הביע את מורת רוחו על כך שבשל סיבות כלכליות עזב את כס הדיינות בירושלים. בתפקיד זה כיהן 17 שנה, עד לפטירתו, בט"ז באב ה'תרמ"ח.
תיקן תקנות חשובות בקהילה, בין היתר התיר להכניס ארון-נפטר לבית הכנסת אליהו הנביא בעת הלוויה, בניגוד לעמדת קודמו וכן איסור נחרץ לפנות ל"אינדולקו" - נשים שעסקו ברפואה עממית.
התכתב בהלכה עם חכמי דורו, בהם רבי יצחק קובו, רבי יוסף חזן, קרוב משפחתו רבי שלום משה חי גאגין ועוד.
השרירים המעוינים

תיאור

תחילתו של השריר המעוין הקטן ברצועת העורף ובזיזים הקוציים של חוליה צווארית שביעית (C7) וחוליה חזית ראשונה (T1). תחל השריר המעוין הגדול בזיזים הקוציים של החוליות החזיות השנייה עד החמישית (T2-T5).
השרירים נאחזים בגבול השדרתי של עצם השכם החל מקוץ השכם ועד לזווית התחתונה.

עצבוב

השרירים המעוינים מעוצבבים על ידי שורשי העצב הצוואריים הרביעי והחמישי (C4, C5) דרך עצב השכם הגבי (Nervus dorsalis scapulae).
אדווין פון רוטקירך אונד טראך

קריירה מוקדמת

פון רוטקירך נולד ב-1 בנובמבר 1888 במיליץ', שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 באמצע מלחמת העולם הראשונה התגייס פון רוטקירך לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-17 (הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין ה-1), ולחם עמו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה פון רוטקירך לדרגת אובר לוטננט, וב-16 בספטמבר 1917 הועלה לדרגת ריטרמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. 
לאחר המלחמה הצטרף פון רוטקירך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בדצמבר 1930 הועלה פון רוטקירך לדרגת מיור, וב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-15, וב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במרץ 1938 מונה פון רוטקירך למפקד חטיבת הרובאים ה-2, אולם, ב-10 בנובמבר 1938 נבלמה התקדמותו, והוא פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה פון רוטקירך לראש מטה מפקדת משמר הגבול ה-14, שהפכה ב-19 באוקטובר 1939 לקורפוס ה-36, וב-25 באוקטובר 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-442. ב-1 במרץ 1940 הועלה פון רוטקירך לדרגת גנרל מיור, וב-10 באוקטובר 1940 מונה למפקד הפיקוד הבכיר ה-365 בטרנוב, ובנובמבר 1941 הועבר ללבוב.
ב-5 בינואר 1942 מונה פון רוטקירך למפקד הדיוויזיה ה-330, שלחמה כחלק מהקורפוס ה-59 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וב-1 במרץ 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-5 בנובמבר 1942 קיבל פון רוטקירך את עיטור הצלב גרמני בזהב, וב-1 באוקטובר 1943 מונה למפקד יחידות האבטחה של קבוצת ארמיות מרכז, שהפכו ב-8 באוקטובר 1943 ליחידות האבטחה בבלארוס. ב-1 בינואר 1944 הועלה פון רוטקירך לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-11 בנובמבר 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-53 שהוקם הקורפוס מחדש בדנציג. בדצמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרב על הבליטה. בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השישית, ובפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית. ב-6 במרץ 1945 נפל פון רוטקירך בשבי בעת הנסיגה ברחבי גרמניה.

לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר פון רוטקירך מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פון רוטקירך ברוטרשהוף, וב-29 ביולי 1980 מת, והוא בן 92 שנים.
All the Good Girls Go to Hell

רקע וכתיבה

השיר בדומה ל-"You Should See Me in a Crown", "Bad Guy" ו-"Wish You Were Gay" נכתב על ידי בילי אייליש, ביחד עם פיניאס או'קנול שגם הפיק אותו. השיר מדבר בעיקר על אלוהים ועל השטן.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של בילי אייליש ב-4 בספטמבר 2019. בתחילת הקליפ ישנה סצנה הלקוחה מתוך הקליפ של "Bury a Friend", בה ניתן לראות אנשים מזריקים לאייליש חומרים שונים לתוך הגב שלה. בהמשך, צומחות לה שתי כנפיים.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-20 מיליון צפיות.
Get Right

רקע וניתוח

השיר נכתב על ידי ריץ' הריסון, אשר ריימונד וג'יימס בראון, והופק על ידי הריסון וקורי רוני. השיר הוא שיר R&B עם השפעות של ג'אז, היפ-הופ ופאנק. השיר נחשב לסטייה מהסגנון המוזיקלי של לופז והוא הוכתר על ידי מגזין "ניו יורק טיימס כאחד משיריה הבלתי נשכחים." 
השיר מסמפל את השיר "Soul Power 74" של להקת "Maceo & The Macks" ומכיל שימוש בסקסופון ובצופרים. מבחנה לירית השיר מדבר על ריקודים, מין ושתייה במועדון. בנוסף לשיר גם יצאה גרסת רמיקס שנכללת במהדורה המורחבת של האלבום בשיתוף הראפר פביולוס. השיר הוכרז כסינגל המוביל של האלבום כבר בנובמבר 2004

קבלה והצלחה

השיר עורר תשומת לב רבה בגלל שזו הייתה הפעם הראשונה מזה שנתיים בה לופז שחררה שיר חדש. הוא זכה להצלחה בכך שהגיע למקום ה-12 בארצות הברית ואף הגיע למעמד זהב. בנוסף הגיע למקום הראשון בבריטניה, איטליה, ואירלנד ולעשירייה הפותחת במדינות רבות ביניהם אוסטרליה, גרמניה, דנמרק וספרד.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר בוים על ידי פרנסיס לורנס אשר ביים גם את הקליפ ידוע לשיר Waiting for Tonight. בקליפ נראית לופז משחקת 8 דמויות שונות אשר לכל אחת מהן עלילה משלה שכל העלילות מתרחשות במועדון אחד. הקליפ זכה להצלחה רבה בעולם והפך לאחד מהקליפים המנוגנים ביותר ב-MTV של כל המדינות בעולם. הצלחתו הרבה גם בארצות הברית הובילה אותו להיות מועמד ל-4 פרסי VMA. על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו בשידור חי במספר הזדמנויות וביניהם בסיבוב ההופעות שלה, "Dance Again World Tour".
קיט למברט

ביוגרפיה

למברט נולד לשושלת אמנים ידועה, בשנות בחרותו שירת בצבא הבריטי לאחר תקופה בה למד באוניברסיטת אוקספורד. עם שיחרורו, שב למברט לבריטניה ועבד כעוזר במאי בסרטים "תותחי נברון" ו"מרוסיה באהבה". 
בשנת 1966, בחר עם חברו כריס סטאמפ ליצור סרט על להקה אנונימית בראשית דרכה. הלהקה שנבחרה נקראה The High Numbers, ולימים שינתה את שמה ללהקת המי. במהלך ההפקה, עזב למברט את תפקידו בסרט והפך לאמרגנה של הלהקה הצעירה. 
למברט היה זה שדחף ותמך בפיט טאונסנד, לעבור משירים קלילים שאפיינו את ראשית דרכה של הלהקה, ליצירות כבדות ועמוקות יותר, מה שהוביל ליצירת אופרות הרוק ובראשן Tommy. למרות זאת, הופיעו חילוקי דעות בינו לבין חברי הלהקה ובשנת 1971 פוטר למברט מתפקידו ופנה ללהקות פאנק שזכו להצלחה.
למברט היה מכור לסמים, דבר שסיבך אותו לא מעט עם שלטונות החוק, יחד עם זאת, הודות לכשרונו כאמרגן זכה להון גדול אותו השקיע בנכסי מקרקעין. בשנת 1981 נפל למברט במדרגות ביתה של אימו ונפטר כתוצאה מדימום תוך-גולגולתי.
לאחר מותו יצא לאור ספר המבוסס על זיכרונותיו ובו סיפורים שטרם סופרו על סצנת המוזיקה בשנות ה-60.