קתקסיס

קָתֶקְסִיס או הֶטְעֵן (באנגלית: Cathexis), הוא מונח בפסיכואנליזה, המתאר מצב או תהליך של הפניית האנרגיה הנפשית והרגשית של האדם לפעילות מסוימת או לאובייקט מסוים. בתהליך זה האדם "מטעין" את האובייקט באנרגיה ליבידינלית ומבטא השקעה נפשית רבה של העצמי שלו באובייקט זה. כמו כן משמש המונח קתקסיס כשם לאנרגיה נפשית זו. 
הרעיון של קתקסיס הוא תאורטי בלבד ואין לו מקבילות נוירולוגיות פיזיות.

היסטוריה ואטימולוגיה של המונח

מקור המונח הוא במילה היוונית העתיקה κάθεξις, שמשמעותהּ הַחְזָקָה או אחיזה. המונח במשמעותו הנוכחית בטרמינולוגיה של הפסיכולוגיה, הוטבע בראשית המאה העשרים על ידי ג'יימס סטראצ'י כתרגום למונח הגרמני שהשתמש בו אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד בכתביו, Besetzung (עיסוק / כיבוש). אולם יש הטוענים כי המונח הוטבע על ידי בן זמנו של פרויד, הפסיכיאטר האוסטרי אברהם בריל. 
במודל הפסיכוסקסואלי תיאר פרויד כל התנהגות כמבטאת קתקסיס, השקעת אנרגיה ליבידינלית באובייקטים. כך למשל תיאר במונחים אלו את השקעת האנרגיה של אם בתינוקה, או את יחסי ההעברה בטיפול פסיכולוגי בהם מתיק המטופל את הקתקסיס שלו מיחסי התקשרות בעברו ומשקיע אותו במטפל.

נוהגות שימוש

פרויד הגדיר קתקסיס כהשקעה של הליבידו, וציין לדוגמה איך מחשבות של חלומות מושקעות עם אנרגיה נפשית או רגשית עם כמויות שונות של השפעה. קתקסיס או מטען רגשי עשוי להיות חיובי או שלילי, שמוביל כמה מתומכיו לבטא גם כמו קתקסיס של מורטידו. פרויד קרא לקבוצה של רעיונות מושקעים עם אנרגיה נפשית או רגשית מערכת מורכבת על כל חלקיה.
פרויד לעיתים קרובות תיאר את תפקודו של הפסיכוסקסואלי כאנרגיות בתנאים כביכול פיזיים, מייצג תסכול של רצונות יבידינליים, למשל, כחסימה של אנרגיות (מושקעות עם אנרגיה נפשית או רגשית (cathected) שבסופו של דבר יצטברו וידרשו בצורך להשתחרר בדרכים חלופיות. גרסה זו יכולה להתרחש, למשל, בדרך של רגרסיה ו"מושקעות עם אנרגיה נפשית או רגשית מחודשת" של עמדות או קיבועים (פיקסציה) לשעבר, או ההנאה האוטו-ארוטית (autoerotic: גירוי מיני עצמי) (בפנטזיה) של אובייקטים מיניים לשעבר: "אובייקט-cathexes" (ריכוז האנרגיה הרגשית על אובייקט או מושג).
פרויד השתמש במונח "אנטי-קתקסיס" או אישום נגדי כדי לתאר כיצד האגו חוסם מאמצים רגרסיביים כאלה כדי לשחרר קתקסיס של אחד: כלומר, כאשר האגו מבקש להדחיק רצונות כאלה. כמו מנוע קיטור, הקתקסיס של הליבידו אז מצטבר עד שהוא מוצא מוצאים חלופיים, אשר יכולים להוביל לסובלימציה (עידון\ריסון), היווצרות תגובה, או פירושם לפעמים של השבתת הסימפטומים.
מ. סקוט פק (M. Scott Peck) מבחין בין האהבה וקתקסיס, עם התהוותו ההתחלתית של קתקסיס בשלב הראשוני של ההתאהבות במערכת יחסים, והתהוות האהבה כמחויבות מתמשכת של אכפתיות ודאגה.

יחסי אובייקט

פרויד ראה בקתקסיס המוקדם של אובייקטים עם אנרגיית ליבידינל כהיבט של התפתחות אנושית מרכזית. בתיאור הנסיגה של cathexes שליווה את תהליך האבלות, פרויד סיפק את התרומה המשמעותית שלו לקרן של תיאורית יחסי אובייקט.

חשיבה דעתנית

פרויד ראה חשיבה כתהליך ניסיוני בכמויות מינימליות של קתקסיס, "באותו אופן כמו שגנרל מזיז דמויות קטנות על מפה".
באשליות (הזיות), זה היה hypercathexis (השקעה מוגזמת של הליבידו או עניין באדם אובייקט או מושג.) של רעיונות שנדחו בעבר כמוזר או תימהוני שהוא ראה כגורם עוקבות פתולוגית.

ביקורת

מבקרים טוענים שהמונח מספק פוטנציאל מטעה של אנלוגיה נוירופיזיולוגית, אשר עשוי להיות רלוונטי לקתקסיס של רעיונות, אבל בהחלט לא של אובייקטים.
אי-בהירות נוספת בשימושו של פרויד מתגלה בניגוד בין קתקסיס כעומס מדיד (בלתי מובחן) של הליבידו, וכסוג איכותי וברור של השפעה – כמו "קתקסיס של כמיהה והשתוקקות".

אנדוקתקציה ואקסוקתקציה

אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (Endocathection, ובקיצור: Endo) הוא מונח המתאר הפניית יתר של אנרגיה נפשית לפעילותו הפנימית של האדם, למחשבותיו ולרגשותיו. בכך עשוי להיווצר מצב של נסיגה מהחיים המעשיים והתעסקות בחיים התאורטיים (כגון הכללות, רעיונות אמנותיים או דתיים ועוד). היפוכו הוא אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה (Exocathection, ובקיצור: Exo) - מצב של קתקסיס חיובי והפניית האנרגיה ליבידינלית של אדם אל פעילות חיצונית (למשל עסקים כלכליים והתרחשויות חברתיות או פוליטיות); בכך עשוי להיווצר מצב של נסיגה מהחיים התאורטיים ונטייה חזקה לעסוק בחיים המעשיים.
את המונחים טבע הפסיכולוג האמריקני הנרי אלכסנדר מוריי (Henry Alexander Murray), בספרו "Explorations in Personality" ‏(1938). הם נוצרו מההלחם באנגלית endo/exo + cathexis, אך האטימולוגיה של המילה היא מיוונית, שבה המשמעות המילולית של המונח κάθεξις + ἔνδον/ἔξω היא אחיזה פנימית/חיצונית.