google/wiki40b huggingface dataset:
מונו (תוכנה)

היסטוריה

מונו התחיל כפרויקט של מיגל דה-לקאסה ולבסוף כאשר החברה שלו, Ximian, חיפשה דרך לשפר את הפרודקטיביות של תהליך כתיבת התוכניות הם החליטו להשקיע בכתיבת כלים לכתיבת C# ב-Linux ובגלל מחסור בכח אדם הכריזו ביולי 2001 על פרויקט הקוד-פתוח מונו. כשלוש שנים אחרי כן ב 2004 הוכרזה גרסה 1.0 של מונו (שבספרדית משמעותו קוף).

הסבר טכני

בבסיס מונו עומד המהדר של C#, המכונה הווירטואלית וספריות הבסיס (וכל אלו עומדים בתקני ECMA). מעל זאת יש את כל הפיתוח שבסיסם נועדו לסביבת הGNOME ו-GTK הכוללים בין היתר ספריות ממשק משתמש גרפי, אינטגרציה עם מערכת ההפעלה, תמיכה ב-XML, תמיכה במסדי נתונים ועוד. לבסוף יש את רכיבי התאימות מול הרחבות של מיקרוסופט לשפה (שאינם חלק מתקן ECMA) וכוללים בין היתר תמיכה ב ADO.NET, ASP.NET, Windows.FORMS ועוד.

זכויות יוצרים

בגלל אי-בהירות בסוגיית זכויות היוצרים עבור חלק מרכיבי .NET של מיקרוסופט, ישנם מפתחים המעדיפים להשתמש בהרחבות החופשיות שיש למנגונים כמו GTK# במקום ל Windows.FORMS למשל (דבר שאינו מהווה בעיה לעבודה מכיוון שיש מימושים של ספריות אלו למרבית מערכות ההפעלה, אך ייתכן וייצורו בעיות תאימות כאשר ישתמשו בקוד שנכתב ספציפית רק למוצרי מיקרוסופט כמו Visual C#).

פיתוחים עתידיים

עם השקת Windows Vista הושקה .NET Framework 3, המכילה שיפורים ושינויים רבים ומשמעותיים לעומת .NET Framework 2. מפתחים רבים חוששים שפרויקט מונו, שעדיין לא התאים את עצמו לגרסה 2 של .NET לא יצליח לעמוד בקצב הפיתוח של מיקרוסופט ולהתאים את עצמו לגרסה 3.
אנכסנדרידס השני

אנכסנדרידס השני (ביוונית: Ἀναξανδρίδας) היה מלך ספרטה משנת 560 לפנה"ס עד שנת 520 לפנה"ס. אביהם של קלאומנס הראשון ולאונידס הראשון.

ביוגרפיה

אנכסנדרידס היה בנו של לאון, מהשושלת האגידית שהתייחסה עד הרקולס. הוא הוכתר כמלך בשנת 520 לפנה"ס בעקבות מותו של אביו. יחד עמו מלך אריסטון. מעט מאוד ידוע על חייו, הרודוטוס מספר שהוא יצא למלחמה על טיגיאה, אולם נכשל. על כן פנה אל האורקל מדלפי, בבקשה לדעת מה עליו לעשות כדי לנצח. האורקל השיבה לו שעליו להביא לקבורה את עצמות אורסטס. ולאחר שאכן הובאו העצמות לקבורה ניצח במלחמה. על פי ההשערות המלחמה היא היסטורית, אולם שאר הפרטים הם כמובן אגדה.
הרודוטוס מוסר סיפור מוזר נוסף אודות אנכסנדרידס. לפי טענת הרודוטוס, אשתו האהובה של אנכסנדרידס לא ילדה לו ילדים, והאפורים דרשו ממנו להיפטר ממנה ולשאת אחרת. אולם הוא סרב, על כן הרשו לו האפורים לשאת אשה נוספת, מנהג שחרג מהכללים המקובלים. האישה החדשה ילדה לו את קלאומנס. אולם לפתע ילדה הקודמת את דוריאיוס, ואחר כך את לאונידס, ואת קלאומברוטוס, אולם החדשה לא ילדה עוד. 
על כל פנים ברור שהיו לו ארבעה ילדים. קלאומנס הראשון ולאונידס הראשון, שהפכו למלכי ספרטה. ושני המצביאים דוריאיוס וקלאומברוטוס. בין נכדיו הבולטים ניתן למנות את גורגו, פליסטרכוס ופאוסניאס. 
בחיבורו "ספרטה - אמרות ומנהגים" מוסר פלוטארכוס מספר ציטוטים מפי אנכסנדרידס.
נאמן ניקיון

נאמני ניקיון בישראל הם אזרחים בגירים המוסמכים על ידי המשרד לאיכות הסביבה.
הגדרת תפקידם נעשית על ידי חוק שמירת הניקיון, אשר מגדיר כי בסמכותו של השר לאיכות הסביבה, וכל ראש רשות מקומית למנות כל אדם כנאמן ניקיון. מסמכותם של נאמני הניקיון לדרוש מכל אדם אשר עבר עבירה על חוק שמירת הניקיון להזדהות בפניו (בהצגת תעודת נאמן ניקיון):
השר לאיכות הסביבה או ראש רשות מקומית, לגבי תחום אותה רשות ובהסכמת מפקד מחוז במשטרת ישראל, רשאים למנות כל אדם להיות נאמן נקיון; נאמן נקיון שמונה כאמור רשאי, לאחר שהציג תעודת מינויו כנאמן נקיון, לדרוש ממי שעבר לנגד עיניו עבירה על חוק זה להזדהות בפניו; מי שנדרש להזדהות כאמור חייב לעשות כן.
— חוק שמירת הניקיון, תשמ"ד-1984, סעיף 11ה (ג) באתר נבו
לנאמני הניקיון מחולקים פנקסי קנסות אשר מאפשרים להם, לאחר הזדהות העבריין, לקנוס אותו בסכומים הנקובים בחוק שמירת הניקיון. (על אף שאינם אנשי אכיפת חוק) נוסף על פנקסים אלה, יש לנאמנים אפשרות להגיש דו"חות גם ללא הזדהות העבריין במידה וביצע את העבירה מתוך רכב נוסע (ואז מזהה אותו הנאמן לפי מספר הרכב ממנו בוצעה העבירה) במגוון אמצעים - אפליקציה סלולרית, אתר האינטרנט של המשרד לאיכות הסביבה ותא קולי ייעודי.
שרה העצני-כהן

חייה

שרה העצני-כהן נולדה בקריית ארבע לקדמיאלה ובועז העצני. סבה, אליקים העצני היה מראשוני מתיישבי קריית ארבע וחבר הכנסת. למדה בבית ספר חילוני בקריית ארבע ובכיתה ט' עברה ללמוד בתיכון בויאר בירושלים.
בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ותקשורת ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובוגרת המחזור הראשון של המכללה למדינאות. שימשה מנהלת חינוכית של תנועת בית"ר העולמית. חברת מרכז הליכוד.
ב-2012, בעקבות הצטרפותם של איילת שקד ונפתלי בנט למפלגת הבית היהודי, התמנתה העצני-כהן לראשות "ישראל שלי", יחד עם שחר קוטינסקי (שפרש כעבור כשנה). בפעילותה בתנועה שמה דגש על מאבק ב-BDS ובקמפיין הדה-לגיטימציה נגד ישראל. במסגרת פעילותה רואיינה לתוכניות טלוויזיה ורדיו וכתבה מאמרי דעה לעיתונות.
ב-2016 זכתה שרה העצני-כהן בפרס "רוח ציון ליזמות צעירה" של פרס מוסקוביץ' לציונות על פעילותה ב"ישראל שלי".
החל מ-2017 כותבת טור שבועי במקור ראשון ואתר nrg.
מתגוררת בירושלים, נשואה לאלקנה ואם לארבעה.
אחותי רוחמה

אחותי רוחמה הוא שיר שכתבה והלחינה נעמי שמר והתפרסם בביצועה של שלישיית הגשש החיוור.

שם השיר

הביטוי "אחותי רוחמה" לקוח מספר הושע.
"אִמְרוּ לַאֲחֵיכֶם, עַמִּי; וְלַאֲחוֹתֵיכֶם, רֻחָמָה"
בספר הושע הפסוק אינו מתייחס לאשה בשם רוחמה; ייתכן שהוא מתייחס לבתו של הושע, ששמה "לא רחמה" כפי שמופיע בהושע פרק א פסוק ו. משמעות הפסוק היא שעוד יבואו רחמים מעם ה'.
הביטוי הוא גם שמה של היצירה שכתב יהודה לייב גורדון לאחר פרעות סופות בנגב ברוסיה בה הוא קרא ליהודי רוסיה לעזבהּ.

מילות השיר

השיר המחורז הוא שיר אהבה אשר מכיל ביטויים מתארים של האהובה כגון "קומתך תמר" ו"יפה את כמו פרדס", הלקוחים מספר שיר השירים אשר נכתב, על פי המסורת, על ידי שלמה המלך. 
יתר על כן, בראש השיר נאמר:
כבר מזמן רציתי, אחותי רוחמה
לומר לך מילים חמות
לא היה לי כח רוח בי לא קמה
 
לשיר לך כמו שלמה
מילים שנכתבו בהשפעת המילים והסגנון של שיר השירים. 
בשיר קיים הביטוי "קומתך תמר אחז בסנסיניך", אשר משוחח עם הפסוק "זאת קומתך דמתה לתמר...אעלה בתמר אוחזה בסנסיניו" בשיר השירים. כמו בספר שיר השירים נקראת האהובה ובת הזוג "אחותי": "גַּן נָעוּל, אֲחֹתִי כַלָּה; גַּל נָעוּל, מַעְיָן חָתוּם בְּאֵר מַיִם חַיִּים". פסוק זה שובץ בשיר גם במילים: "מעיין גנים באר אשר נחתמה".
הפסוק בשיר השירים: "נֵרְדְּ וְכַרְכֹּם, קָנֶה וְקִנָּמוֹן, עִם, כָּל-עֲצֵי לְבוֹנָה; מֹר, וַאֲהָלוֹת, עִם, כָּל-רָאשֵׁי בְשָׂמִים". ודברי חז"ל: "אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי", שובצו בפזמון השיר:
מור וקינמון כל מיני בשמים אוי לי בלילות ואבוי לי בימים

ביצועי השיר

שלישיית הגשש החיוור הקליטה את השיר בשנת 1977. השיר הפך בגרסתם ללהיט, ודורג בצמרת מצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ז. השיר נכלל מאוחר יותר באלבומה של השלישייה "בשירי נעמי שמר", שיצא בשנת 1979 והורכב כולו משיריה של שמר.
מאוחר יותר הקליטה את השיר גם אורה זיטנר, וכן מקהלות רבות.
יוסף חיים שרים

הרב יוסף חיים שרים (ה'תרי"א, 1851 - ו' בטבת ה'תש"ט, 7 בינואר 1949) היה שד"ר ושליח ארץ ישראל בגולה מטעם העדה הספרדית.

ביוגרפיה

נולד בחלב שבסוריה בשנת 1851 לנעמה ולשלום שרים, ובגיל שנתיים עלו עמו הוריו ומשפחתו לארץ ישראל, והשתכנו בירושלים. בילדותו למד בבית הספר דורש ציון, ובשנת ה'תרל"ד (1874) נישא לשמחה (אלגרה). 
בשנת ה'תרמ"ב (1882), בהיותו בן 31 יצא כשליח ארץ ישראל לארצות הגולה, מטעם העדה הספרדית בארץ ישראל. במהלך מסעותיו למד שמונה שפות והגיע אף לסינגפור. בנו הבכור, שלום, נולד בשנת 1878 ונפטר מספר שנים אחר כך. בשנת 1900 הוא ביקר במומביי ובכלכותה והתקבל בכבוד רב. לכבוד ביקורו, חברי הקהילה היהודית בכלכותה תרמו כספים לעיר חברון. 
בשנת 1900, פרסם הרב יוסף חיים שרים בעיתון "מגיד מישרים" הודעה בערבית. בהודעה פנה לקהילות היהודיות בערים; סינגפור הונג קונג ושנגחאי שיתרמו כספים עבור היישוב היהודי בחברון. בשנת 1918, כאשר התפטר החכם הבאשי של קהילת יהודי בגדאד, הוצע לו התפקיד, אך סירב. 
הלך לעולמו בשנת ה'תש"ט (1949), בהיותו כבן 98, והשאיר אחריו ארבעה ילדים (חנה, יהודה, יעל ויום-טוב). בשנת 1977 ערכה עיריית ירושלים טקס פתיחה לרחוב על שמו, בנוכחות משפחתו. רחוב זה קיים כיום בשכונת רמת שרת. על שמו הוקם בית כנסת "עוד יוסף חי" ברחוב שד"ל בשכונת מחנה יהודה בירושלים.

ספרו

"דבר יוסף" - לקט דרשות שנשא ברחבי העולם, ונמצאו בדרך פלא על ידי נכדו, 34 שנה לאחר פטירתו.
אלון גל

ביוגרפיה

אלון גל נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה. בשנת 1985 התגייס לצה"ל, שירת בעוצבת געש והשתחרר בדרגת סגן. בסיום שירותו הצבאי למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת חיפה, תואר שני בחינוך וניהול מוסדות חינוך במכללה ללימודים אקדמיים. ועבר קורס מאמני שחיה במכון וינגייט. גל הוא בוגר קורס ניהול בכיר במכללה לביטוח וסיים ארבע שנות לימודים בבית ספר לאימון. בשנת 2002 הקים את חברת האימון "תות- תקשורת ותוצאות בע"מ".
בשנת 2006 החל להגיש את תוכנית המציאות המצליחה "משפחה חורגת" בזכיינית "רשת" בערוץ 2, אשר שודרה במשך 6 עונות עד שנת 2012. במקביל, בשנת 2008 הגיש בזכיינית גם את התוכנית "אלופים של החיים".
הפיק עם העיתונאי גיא מרוז ב-2009 וב-2010 את פסטיבל זיכרון יעקב לאמני רחוב. יחד עם המוזיקאי יאיר ניצני השיק ביוני 2010 את "מדיה באז", מכללה לניהול עסקי מוזיקה, בידור ומדיה. הופיע בסדרה דני הוליווד.
כתב את הספרים "30 יום עם אלון גל", "סודותיהם של המצוינים", "100 שיעורים על החיים", "פרויקט ההצלחה של חיי", ו"הסיפור לשבת". בנוסף הוציא תקליטור בשם "בדרך להצלחה" ו"מקורבן למצליחן".
ב-2011 חזר לשיר בפני קהל ואף השיק את הסינגל "ואולי", בהפקה מוזיקלית של חברו ושותפו להופעות נמרוד לב.
בשנת 2012 הוביל את הסרט התיעודי "להסתכל לגזענות בעיניים", אשר שודר גם הוא בזכיינית "רשת" בערוץ 2.
בשנת 2013 החל להגיש לצדה של מרגלית צנעני את התוכנית "חי בבוקר עם מרגול ואלון גל" בערוץ 24. בשנת 2014 השתתף בסדרה "רמזור" בתפקיד אורח למשך שני פרקים, כעורך דין העוסק בענייני גירושין.
מאז מרץ 2010 מגיש גל תוכנית ייעוץ שבועית בתחנת הרדיו 103FM. התוכנית משודרת בימי שישי בשעה 8:00.
אלון גרוש ואב לשלושה ילדים ומתגורר בבולגריה. שונא את אלון דה לוקו.
מחנה בקעות

מחנה בקעות הוא בסיס צבאי הממוקם בבקעת הירדן סמוך ליישובים רועי, חמדת ובקעות. מחנה בקעות יחד עם מחנה פלס הסמוך, משמשים כבסיס אימונים חטיבתי עבור חטיבת כפיר. בעבר שימש כבסיס האימון מתקדם של חטיבת גולני.
במחנה מתבצע האימון המתקדם ללוחמי החטיבה, וכן קורסי הכנה לקורס מכ"ים וקצינים. עד להקמתו, הוכשרו לוחמי החטיבה במתקן אדם. בבקעות שוכנת גם מפקדת חטיבת כפיר וסדנת חימוש מרחבית. המחנה קרוי על שם היישוב הסמוך לו, בקעות.
הבסיס משמש גם עבור אימונים של גדודי החטיבה כאשר הם מתבצעים בבקעה, בדרך כלל גדוד אחד בלבד מתארח בבסיס בקעות וגדודים נוספים המתאמנים במקביל מתארחים בבסיסי חטיבת הבקעה.
באפריל 2003 חדרו שני מחבלים לבסיס והרגו שני חיילים.
שנות ה-40 של המאה ה-12

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אספהאן

היסטוריה

עבאס שאה הראשון החליט בשנת 1598 לקבוע את אספהאן לבירת האימפריה הפרסית. תחת הנהגתו אספהאן הפכה לאחת הערים היפות בעולם. נבנו בה מסגדים מפוארים, מדרסות ובתי מרחץ. אספהאן הפכה למופת לאדריכלות הספווית, עם בניינים כמו מסגד האימאם, והכיכר המפוארת מיידאן-אה אמאם.

גאוגרפיה

העיר, המשתרעת על פני מרחבים גדולים, נמצאת במרחבי זאינדה רוד, לא הרחק מהרי זגרוס. את העיר חוצה נהר הזיינדה רוד. ממוצע המשקעים באזור הוא 355 מ"מ בשנה. הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 2 מעלות צלזיוס בחורף ל-29–30 מעלות בקיץ. מזג האוויר הוא גשום לפרקים ובהיר, בהתאם לעונה.
יציאת מצרים (סרט)

תקציר העלילה

בת פרעה מוצאת את משה ומאמצת אותו כבנה, לאחר שאחותו מרים מניחה אותו בתיבה ביאור כדי להציל אותו מפני המצרים. משה גדל בארמון לצדו של רעמסס מבלי לדעת שהוא בעצם עברי, שם עם רעמסס הוא התנכח על ידי החרטום הראשי של פרעה, חרטומון. כשמשה מתבגר, מרים מגלה לו שהיא אחותו, ושהוא בעצם עברי. כשמשה מגלה את זה הוא בורח למדבר והופך לרועה צאן, שם אלוהים נגלה אליו ומטיל עליו משימה, לשחרר את עם ישראל מעבדות במצרים ולהוציאם לחופשי. אל משה מצטרף אחיו אהרון, ויחד שניהם מנסים לדבר אל ליבו של פרעה שישחרר את בני ישראל. פרעה מסרב שוב ושוב, ומביא על המצרים את עשר המכות, עד שהוא נכנע ושולח את עם ישראל לחופשי.

הפקה

הסרט צולם בפברואר 2019 במקום בלב רעננה, בדיונא הגדולה באשדוד ובפארק לכיש באשדוד.
ויליאם קיד

שודד ים מטעם בית המלוכה

ויליאם קיד נולד בסקוטלנד לכומר קלוויניסטי. משנת 1689 פעל כשודד ים מורשה נגד הצרפתים באיי הודו המערבית וסמוך לחוף של אמריקה הצפונית. בשנת 1695 קיבל בלונדון כתב הרשאה מטעם בית המלוכה הבריטי לעצור את שודדי הים שהתנכלו לספינות של חברת הודו המזרחית הבריטית בים סוף ובאוקיינוס ההודי. אנייתו של קיד, "אדוונצ'ר גאלי" (Adventure Galley, ספינת ההרפתקה), צוידה היטב באמצעות הסיוע הכספי של כמה אנשי מעלה, בהם הרוזן מבלומונט והרוזן מאוקספורד. בדצמבר 1697 הקיף קיד את כף התקווה הטובה בדרכו למדגסקר.

שודד ים עצמאי

תנאי העסקתו לא כללו תשלום לקברניט ולצוות אלא אם כן לכדו שלל. מאחר שלא לכדו כל שלל, החליט קיד להיות שודד ים. באוגוסט 1697 התקיף את הצי של מוקה שבא מתימן, אולם התקפתו זו נחלה כישלון. לאחר מכן הצליח ללכוד אוניות קטנות. בשל סירובו להתקיף אונייה הולנדית כמעט פרץ מרד בצוותו, ובמהומה הסוערת שפרצה הרג קיד את התותחן שלו, ויליאם מור. לאחר מכן, משנודע לו כי הוקע כשודד ים, עזב קיד את אונייתו בהיספניולה, והפליג באונייה חדשה שקנה לניו אינגלנד, וניסה לשכנע בחפותו את הרוזן מבלומונט שהיה מושל ניו יורק באותם ימים.

משפטו והוצאתו להורג

משנכשל בניסיון לשכנע את הרוזן מבלומונט שהוא חף מפשע, הוא נשלח לאנגליה כדי לעמוד למשפט. במאי 1701 נשפט על רצח מור ועל עבירות שוד והורשע בכל ההאשמות. הוא הוצא להורג בוופינג ב-23 במאי 1701, וגופתו הונחה תלויה בשלשלאות ברזל בטילבורי. מקצת מטמוניו התגלו באי גרדינר סמוך ללונג איילנד. הוא הניח אחריו אישה, ובן יחיד שנהרג בקרב ב-1715.
פטגוטיטאן

גודל

פטגוטיטאן הוא הדינוזאור הגדול ביותר הידוע מחומר מאובנים טוב, ואחד הגדולים ביותר שחיו אי־פעם. בעת גילויו הוערך גודלו של פטגוטיטאן ב־40 מטר אורך ומשקל של 77 טון מטרי, וגובה של 20 מטר. לפי הערכות אלה היה הפטגוטיטן הדינוזאור הגדול ביותר שחי אי־פעם, באותו סדר גודל של הארגנטינוזאורוס והפוארטזאורוס, ואפילו קצת גדול יותר. עם התקדמות המחקר על המאובנים שנמצאו השתנו הערכות אלה, והם קטנו במקצת: משקל של 69 טון ואורך של 37 מטר. כעת הן קטנות מההערכות המרביות על גודלו של הארגנטינוזאורוס אך עדיין באותו סדר גודל.

פלאוביולוגיה

פטגוטיטאן היה זאורופוד ענק בעל צוואר וזנב ארוכים וגוף מסיבי. הוא הלך על 4 רגליים מוצקות דמויות עמודים, שתמכו בגופו הכבד. הוא היה צמחוני וזלל כמות אדירה של צמחייה מדי יום. הגנתו העיקרית מפני טורפים הייתה גודלו הרב.
פטגוטיטאן חי בקרטיקון עליון, כ־100–95 מיליון שנה לפני זמננו, במה שהיום פטגוניה. לצד מאובני הדינוזאורים נמצאו מאובנים של עצים, בהם גזעים מאובנים. מכך הסיקו המדענים שפטגוטיטאן חי ביערות שופעים שבהם היו עצים בגובה של כ־15 מטרים. פטגוטיטאן היה גבוה מספיק בשביל להרים את צווארו ולאכול מצמרות העצים.
המאובנים שנמצאו הורכבו מקבוצה של 7 פרטים, שחלקם עדיין היו בתהליכי גדילה. דבר זה מרמז שהם חיו במשפחות או בעדרים קטנים. כל השבעה מתו כנראה באסון טבע ובכך הפך אתר מותם ל"בית קברות פלאונטולוגי". לצד מאובני הפטגוטיטאנים נמצאו 57 שיניים חדות של התרופוד הטורף, טירנוטיטאן, שהיה טורף על בבית גידול זה בתקופתו. הטירנוטיטאנים כנראה ניזונו מפגרי הזאורופודים העצומים, שכן כנראה לא העזו לתקוף עדר ובו פרטים בגודל מלא.

גילוי ומאובנים

המאובנים נתגלו לראשונה ב־2011 על ידי בעל חווה חקלאית בפרובינציית צ'ובוט שבפטגוניה, באזור מדבר לה־פלצ'ה, 250 ק"מ מערבית לטרלאו. הוא הודיע למוזיאון הפלאונטולוגי המקומי. צוות בראשות חוזה לואיס קרבז'ידו (Jose Luis Carballido) ודייגו פול (Diego Pol) ניהל את החפירה בסיומה נתגלו 150 עצמות שהרכיבו 7 דינוזאורים. הפלאונטולוגים נדהמו מגודלם של המאובנים והכריזו על תגליתם ב־16 במאי 2014. לדבריהם, המאובנים נשתמרו במצב טוב מאוד. כדי להמחיש את גודל המאובנים, הם פרסמו שאורך עצם הירך (femur) היה 2.4 מטר.
המאובנים שנתגלו כוללים חוליות מעמוד השדרה הגבי, קצת מחוליות הצוואר והזנב, צלעות, חלק מאגן הירכיים, חלק מעצמות הגפיים בהן עצם הירך ועצם השכם. כמות המאובנים שנתגלו ושלמותם גדולים ביחס לטיטאנוזאורים ענקיים אחרים שנתגלו, ולכן פטגוטיטאן נחשב לדינוזאור הגדול ביותר שידוע מחומר מאובנים טוב (חומר המאובנים של ארגנטינוזאורוס חלקי יותר ולא מוגדר כ"טוב" אלא רק כ"סביר").
ב־2016 הוצב שחזור של השלד בתצוגה במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק. אורך השלד כ־37 מטר (122 רגל) והוא היה כה ארוך עד שהוא אפילו לא נכנס בשלמותו לאולם הגדול ביותר במוזיאון וחלק מהצוואר שלו "גלש" לחדר נוסף. השלד הוא יציקה מפיברגלאס של העצמות המקוריות. מאחר שלדינוזאור לא היה עדיין שם מדעי בעת הצבתו הוא כונה שם בפשטות "הטיטאנוזאור".
בקיץ 2018 הוצב שחזור של השלד במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו.
טימותי וסט

ביוגרפיה

טימותי וסט נולד בעיר ברדפורד שביורקשייר. אביו היה השחקן לוקווד וסט. הוא למד בבית הספר לבנים "ג'ון ליון סקול" שבלונדון ובבית הספר "בריסטול גרמר סקול" בבריסטול.
הוא החל את הקריירה שלו בשנת 1956 כעוזר למנהל במה בתיאטרון וימבלדון. הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה בשנת 1956 בווסט אנד כששיחק בהצגה "Caught Napping". במשך כמה עונות השתתף בתיאטרון רפרטוארי. ב-1959 שיחק ב"תיאטרון פיקדילי", וב-1965 היה חלק מה"רויאל שייקספיר קומפני" בסטרטפורד והופיע במחזות "קומדיה של טעויות", "טימון איש אתונה", "היהודי ממלטה" ו"עמל אהבה לשווא". עוד שיחק בהפקה של פיטר הול של ההצגה "מבקר המדינה" בהשתתפות פול סקופילד ואריק פורטר. בשנים 1980-‏1981 היה מנהל אמנותי של "תיאטרון הפורום" בעיר בילינגהם.
ההופעה הראשונה שלו בטלוויזיה הייתה בעיבוד לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן" בו גילם את דמותו של צ'ארלס הייטר. אחר כך הרבה להופיע על המסך בתפקידי משנה. ההזדמנות הראשונה שלו בתפקיד ראשי הייתה ב-1975 בסדרת הטלוויזיה "אדוארד השביעי" בה גילם את הדמות הראשית ושני בניו סמואל וג'וזף שיחקו לצידו בתפקידי בני המלך אדוארד השביעי. תפקידים חשובים אחרים שלו היו בסרט "ניקולאס ואלכסנדרה" משנת 1972, "נשיא על הכוונת" מ-1973, "39 המדרגות", הקיסר אספסיאנוס בסדרת הטלוויזיה "מצדה" ובסרט " Cry Freedom" מ-1987.
במשך שלוש עונות שיחק וסט בסדרה "Brass", דרמה קומית בהפקת גרנדה טלוויז'ן. וב-1986 גילם את פרופסור פיורי בהופעה בלתי נשכחת בסדרה הקומית "A Very Peculiar Practice".
ב-1997 שיחק בהפקה של ה-BBC למחזה "המלך ליר" בתפקיד גלוסטר. ב-2001 גילם בסרט "איריס וג'ון" את תפקיד מוריס המבוגר, ובנו סמואל וסט גילם את אותה דמות בצעירותה.
שלוש פעמים גילם את דמותו של וינסטון צ'רצ'יל, בסרט "הירושימה" (1995), ב"מיני סידרה אוסטרלית The Last Bastion (1984) ובסרט של ה-BBC "צ'רצ'יל והגנרלים" (1979).
הוא השתתף בסדרת הדרמה של ה-BBC "בית קדרות" עיבוד מחודש לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. עוד משל דיקנס גילם את באונדרבי בסדרה על פי הספר "זמנים קשים". וכן גילם את דמותו של ג'ון דיקנס, אביו של הסופר, בסדרה הביוגרפית "דיקנס" משנת 2002. ב-2007 הצטרף לצוות הסיטקום "Not Going Out" בתפקיד ג'פרי אדמס אביהם של שתי דמויות מרכזיות בסדרה, ושיחק במספר פרקים.
ב-2011 הופיע בסדרה "Exile" של ה-BBC לצידם של ג'ון סים וג'ים ברודבנט. ב-2013 הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון "Coronation Street" של רשת ITV. בינואר 2014 החל להופיע בסדרה "איסטאנדרס" בתפקיד סטן קרטר.

חיים אישיים

וסט נשוי לשחקנית פרונלה סקיילס וגם שני בניהם סמואל וג'וזף הם שחקנים. וסט ואשתו הופיעו יחד על במת התיאטרון בין השאר במחזה מסיבת יום הולדת מאת הרולד פינטר. השניים בולטים בתמיכתם במפלגת הלייבור הבריטית. הם משמשים כפטרונים לתיאטרון "לייס מרקט תיאטר" בנוטינגהאם.
ב-1984 קיבל וסט תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) על תרומתו לאמנות הדרמה. ב-2001 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלו A Moment Towards the End of the Play (רגע לקראת סוף המחזה).
וסט הוא נשיא "האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון" (LAMDA). כמו כן הוא משמש כשגריר של ארגון צדקה בינלאומי למען ילדים יתומים (SOS Children's Villages).
בתיה מקוב

בתיה מקוב (ה'תר"א, 1841 – י' בטבת ה'תרע"ב, 27 בדצמבר 1911) הייתה חלוצה עברית, ממקימי העיר רחובות.

קורות חייה

נולדה ב-1841 בפולין למשפחת אפפל. נישאה לאברהם מקוב. התגוררה בכפר טרספול על יד העיר בריסק שם הייתה סוחרת מצליחה שחכרה אחוזה של רוזן רוסי שכללה יערות, מטעים ומפעלים לסיגריות, לעורות וליי"ש. את המפעלים האלה ניהלה לבדה, תוך כדי גידול עשרת ילדיה. בשנת 1890 התוודעה לחברת מנוחה ונחלה שפעלה מטעם ארגון חובבי ציון לרכישת נחלות בארץ ישראל, ואז החליטה שהיא עולה לארץ. בעלה שהתנגד לרעיון זימן אותה לדין תורה בטענה שדעתה נטרפה עליה כדי לאסור עליה לעלות ארצה, אולם היא השיבה לבית הדין שאם כך ממילא בעלה פטור ממתן גט ולכן היא חופשיה לעלות לארץ. ב-1891 השאירה בפולין את בעלה ועלתה עם חמישה מילדיה למושבה רחובות. בעלה סירב לעלות לארץ, אולם לאחר כ-3 שנים הוא התגעגע לאשתו והחליט לעלות לארץ אך מת לפני שהספיק להגיע ארצה.
הייתה בין המתיישבים הראשונים ברחובות, שם עסקה בחקלאות וגידלה כרמי ענבים בחלקה בת 250 הדונם שרכשה. על מנת להגדיל את הכנסותיה, נהגה בתיה להשכיר חדר בביתה, ונודעה כמי שנהגה בתקיפות עם השוכרים. בפרטי-כל האספה הכללית הראשונה המייסדת בי"ט בכסלו תרנ"א (סוף 1890), היא הייתה האישה היחידה שהשתתפה בבחירת הוועד הראשון למושבה על ידי 16 חברים, אולם עקב היותה אשה לא יכלה להיבחר בעצמה לוועד. היא נמנתה עם קבוצת הצעירים שהתנגדה לקבל את חסותו ומרותו של הברון רוטשילד, אולם מאבקם נכשל.
בנוסף לעמלה, הייתה מעורבת בענייני משפחתה, בשבט תרס"ט (1909) קיבלה מכתב מבנה בכורה משה איסר שישב בעיירה קוזין שבחבל ווהלין בפולין. מכתב זה היה מענה למכתב קודם ממנה בו הביעה דאגה לגבי שידוך לבתו רבקה והתלוננה כי בניה לא נשמעים לה, ובמכתבו כותב משה איסר :
"אמנם אמי את, בכ"ז מבחינה ידועה, אני מבוגר ממך ...אל תייעצי להם ולא תלמדים את המעשה שעליהם לעשות, ואל תהיי להוטה לדעת מה הם עושים...".
— ארכיון רחובות, מכל תיקי משפחות, חוברת שהוצאה על ידי משפחת מקוב, עמ' 12 – 14.
במכתבו הוזכר עניין צוואתה. נראה ששלחה לו טיוטה מצוואה שכתבה בשנת תרס"א (1901). לדעתו היה עליה להראות את הצוואה גם ליהונתן ומרדכי
"בתנאי שאף נשותיהם לא תדענה מזה. גם אצלי אף אחד אינו יודע זאת. מבקש אני מאתך, לא להיות מועדף על ילדים אחרים..."
— ארכיון רחובות, מכל תיקי משפחות, חוברת שהוצאה על ידי משפחת מקוב, עמ' 12 – 14.
היא נפטרה ב-27 בדצמבר 1911, עשרה בטבת תרע"ב בגיל 71 ונקברה בבית העלמין של רחובות. על שמה נקראים רחוב בתיה מקוב ושכונת בתיה מקוב ברחובות.
משה סמילנסקי הקדיש לה פרק שלם בספרו "משפחת האדמה".
בנה יהונתן היה איש נוקשה ובראשית שנות השמונים חיבר הפזמונאי דן אלמגור את השיר "זמורות יבשות" ובו מסופר על "תקרית מקוב" בה התעמר יהונתן בנשים תימניות. השיר נחשב לכזה שפוגע באתוס החלוצי, ולא ניתן היה לשדר אותו במשך שנים רבות.
בין ילדיה משה איסר, צביה, רחל, חיים, חווה, מרדכי, יהונתן, איטה, והרצל. על צאצאיה נמנים ישראל מקוב לשעבר מנכ"ל טבע והרצל מקוב ראש מרכז מורשת בגין.
הפקת נפט בישראל

אבו רודס

לאחר מלחמת ששת הימים השתלטה ישראל על שדות הנפט של אבו רודס ומתקני השינוע של א-טור שבדרום סיני והפיקה נפט לשימושה, תפוקת הנפט הספיקה לכמחצית מהתצרוכת הארצית. בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום כיפור הופעל השדה על ידי חברת נתיבי נפט ובמקום אף הוקם יישוב עבור העובדים בשם "שלהבת". במלחמת יום כיפור פונו המתקנים והיישוב ולא אויש שנית. במסגרת הסכם ההפרדה משנת 1975 הוחזרו הבארות למצרים ובמסגרת הסכם השלום עם מצרים הסכימה ישראל לשלם פיצויים על הנפט שהפיקה מהשטח הכבוש.

שדה "עלמה"

ב-1977 החלה שאיבת נפט ממעמקי מפרץ סואץ, מדרום לא-טור. באוגוסט 1979, חודשים ספורים לפני פינוי האזור, עמד קצב ההפקה של שדה "עלמה" על 40 אלף חביות נפט ביממה, כרבע מתצרוכת הנפט של ישראל.

חיפושי נפט בישראל לאחר חלץ

במשך 50 שנותיה הראשונות של מדינת ישראל נעשו ניסיונות נוספים למציאת נפט, בהתחלה על ידי החברה הממשלתית חנ"ל, ולאחר מכן גם על ידי חברות ממשלתיות (כגון נפטא) ופרטיות (כגון דלק קידוחים) שגייסו הון בבורסה. ניסיונות אלו לא הביאו למציאת נפט בכמויות מסחריות, ולכן לא הפסיקו את תלותה של ישראל באספקת נפט חיצונית.
מספר קידוחי הנפט הגיע לשיאו בשנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר בשנת 1983 לבדה בוצעו 39 קידוחים לחיפושי נפט בכל רחבי המדינה. 
התחום משך גם ספקולנטים כגון חברת יואל וישראמקו של יוסף (ג'ו) אלמליח שגייסה בין השנים 1982-‏1994 כחצי מיליארד שקל מהציבור בבורסה ובסדרה של עסקאות. בין השאר ביצעו את הקידוחים הימים הראשונים בישראל. אלמליח מכר את החברות תמורת 17 מיליון דולר מבלי להפיק נפט ועזב לארצות הברית. משקיעים פרטיים אחרים הפסידו הון רב בתחום חיפושי הנפט.
בקידוחי נפט באשדוד בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הופק נפט לתקופה קצרה מקידוח "אשדוד 2" ו"אשדוד 5", במקום נתגלה גם גז טבעי שלא הופק.
בקידוחי צוק תמרור בדרום מדבר יהודה נמצא נפט לראשונה ב-1981 והופקו כ-8,000 חביות נפט בקידוח "צוק תמרור 1". מקידוח "צוק תמרור 3" הופקו כ-120,000 חביות בין 1996 ל-1999 ושוב במשך תקופה קצרה ב-2010.
החל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 ערכה גבעות עולם חיפושי נפט קידוחי נפט בשדה הנפט מגד שבאזור ראש העין. בסוף 2009 דיווחה השותפות כי גילתה מצבור נפט בקידוח מגד 5. הפקה מסחרית שלו החלה בנובמבר 2011. בחודש יוני 2011 הודיעה גבעות עולם כי השיגה הפקה יציבה של 800 חביות נפט ליום בתפוקה ממקטע אחד בלבד של הקידוח. מומחים בינלאומיים חיצוניים העריכו את פוטנציאל ההפקה של השדה.
בשנת 2004 הופקו במדינת ישראל 3,200 חביות נפט ליום, פחות מ-0.004% מתפוקת הנפט העולמית. באותה שנה צרכה המדינה רבע מיליון חביות נפט ליום, המהוות כ-0.3% מצריכת הנפט העולמית.

חקיקה

להסדרת חיפושי הנפט בישראל נחקק בשנת 1952 חוק הנפט. החוק תוקן בשני תיקונים עיקריים, ב-1965 וב-1989. החוק מסדיר את זכויותיהן וחובותיהן של חברות לחיפוש והפקת נפט, גז טבעי ודלקים נוספים, וכולל התייחסות לנושא התמלוגים ממשאבי הטבע במדינת ישראל.
בשנת 2010 הוקמה הוועדה לבחינת המדיניות הפיסקאלית בנושא משאבי נפט וגז בישראל (ועדת ששינסקי), על מנת לבחון את נטל המס הראוי על הפקת נפט וגז טבעי בישראל (כולל המים הכלכליים שלה). בעקבות המלצות הוועדה להגדלת חלקה של המדינה ברווחים מהפקת נפט בישראל, נחקק חוק מיסוי רווחי נפט, התשע"א-2011, ובוטלה התקנה המתירה ניכוי אזילה.