google/wiki40b huggingface dataset:
המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה

היסטוריה

מקורו של המנזר הוא בשלהי המאה ה-13, לאחר שרועה צאן מקסרס גילה על גדת נהר הגואדלופה פסל של המדונה, שככל הנראה הוחבא על ידי התושבים המקומיים מפני הפולשים המורים בשנת 714. באתר שבו התגלה הפסל נבנתה קפלה. הקפלה הפכה לכנסייה מספר שנים לאחר הקמתה, והיא הורחבה פעם נוספת על ידי המלך אלפונסו ה-11, שביקר בקפלה מספר פעמים. אלפונסו עשה זאת כהוקרה על ניצחונו בקרב ריו סלדו, אותו ייחס להתערבותה של המדונה. הוא הכריז על הכנסייה בגואדלופה כאתר קדוש מלכותי, והחל לבצע את תוכניתו לבנות את המקום מחדש.
הנזירים ההיירונימיטים תפסו את השליטה על המנזר ב-1389 והפכו אותו לאתר המרכזי של פעילותם. עבודות הבנייה נמשכו תחת חסותו של ראש המסדר הראשון, וב-1474 נקבר במקום אנריקה הרביעי לצד אמו.
אקסטרמדורה הייתה המקום הראשון שאליו כריסטופר קולומבוס עלה לרגל כדי להודות לאלוהים על שגילה את יבשת אמריקה. המנזר מכיל חפצים רבים הקשורים לעולם החדש, ומבנים רבים הוקמו שם לכבוד הבתולה מגואדלופה, בהם בזיליקת גואדלופה המקסיקנית.
החסות המלכותית נותרה על כנה גם לאחר שנזירים מגואדלופה הקימו את מנזר אל אסקוריאל המפורסם, שהיה קרוב יותר לעיר הבירה המלכותית מדריד. המנזר נחשב לאחד הקלויסטרים החשובים ביותר בספרד עד לחילון המנזרים ב-1835. בעקבות חילון המנזרים הועבר המנזר לבעלותה של ארכידיוקסיית טולדו, שהעבירה אותו ב-1908 לבעלותו של המסדר הפרנציסקני. במהלך המאה ה-20 שוקם המנזר על ידי המסדר, והאפיפיור פיוס ה-12 העניק לו מעמד של "בזיליקה אפיפיורית קטנה" ב-1955.

תיאור

הכנסייה הראשית (Templo mayor), שנבנתה על ידי אלפונסו ה-11 ויורשיו במאה ה-14 והמאה ה-15, היא המבנה הבולט ביותר בכנסייה, שהאדריכלות שלה השתנתה והתפתחה לאורך השנים. הכנסייה ידועה בזכות דלתותיה, המקושטות באלמנטי ברונזה מהמאה ה-14. פנים הכנסייה כולל ספינה ושביל מזבח עם קמרונות. הקפלה המרובעת של קטלינה הקדושה (Santa Catalina) מתוארכת אף היא למאה ה-15, והיא ידועה בשל קבוצת קברים מקושטים מהמאה ה-16. קפלת השרידים הקדושים מהמאה ה-16 מחברת את קפלת קטלינה עם חדר תשמישי הקדושה (1638–1647), המקושט בציורים רבים מאת פרנסיסקו דה סורבראן.
מאחורי הבזיליקה נמצא הקמרין דה לה וירחן (Camarin de la Virgen), שהוא מבנה בארוק מתומן שנבנה בין 1687 ל-1696 עם חדר הבתולה הסטוקואי, ותשעה ציורים של הצייר לוקה ג'ורדנו. האלמנט החשוב ביותר בחדר זה הוא כס המלכות שעליו נמצא פסל המדונה, שעל שמו נקרא המנזר.
מבנים ידועים נוספים כוללים את קלויסטר מודחאר (Mudéjar), שנבנה בין 1389 ל-1405, הידוע בזכות השער הפלטרסקי שלו; הקלויסטר הגותי, שנבנה בין 1531 ל-1533, והכנסייה החדשה, שנבנתה ב-1730 לפי הוראה של אחד מצאצאי קולומבוס וכוללת שלוש ספינות. בשנת 1856 נהרס הארמון של איזבלה הראשונה מקסטיליה, שנבנה בין 1487 ל-1491.
מיפמורטיד

אופן הפעולה

המרכיב הפעיל של התרופה הוא מיפמורטיד (Mifamurtide), מולקולה סינתטית המדמה מרכיב בדופן התא של חיידקים. מיפמורטיד נקשר לתאים במערכת החיסון ומשפעל אותם כנגד תאים סרטניים המגיעים לריאות, שכן גרורות בריאות מהוות את גורם התמותה הראשוני במחלה. תאי מערכת החיסון מזהים תאים סרטניים המגיעים לריאות וקוטלים אותם, וכך מפחיתים היארעות גרורות בריאות.

התוויה

מפקט ניתנת לילדים, מתבגרים ומבוגרים צעירים (גילאים 2-30) החולים באוסטיאוסרקומה High grade עם מחלה מתקדמת וללא גרורות, לאחר הסרה כירורגית מלאה של הגידול הראשוני בעצם. התרופה ניתנת יחד עם הטיפול הכימותרפי לאחר הניתוח, על-מנת לשפר את שרידות החולים במחלה.
במחקר פאזה 3 רחב-היקף בחולי אוסטאוסרקומה, תוספת של מיפמורטיד לטיפול הכימותרפי תרמה משמעותית לשיפור שרידות החולים במעקב לאורך 6 שנים, בכך שהפחיתה את הסיכון לתמותה מהמחלה בכשליש בהשוואה לקבוצת הביקורת שקיבלה כימותרפיה ללא מיפמורטיד.

תופעות לוואי

במחקר פאזה 3 עם מיפמורטיד, מרבית תופעות הלוואי היו קלות-בינוניות. תופעות הלוואי הנפוצות ביותר כללו – צמרמורות, חום, עייפות, בחילה, טכיקרדיה (דופק מואץ), וכאבי ראש.
פרדריק מארץ'

ביוגרפיה

נולד בראסין, ויסקונסין תחת השם 'ארנסט פרדריק מקינטיר ביקל'. הוא החל את הקריירה כבנקאי, אך בעקבות בעיה רפואית ממנה הבריא, למד להעריך מחדש את חייו וב-1920 החל לעבוד כניצב בסרטי ראינוע שנעשו בניו יורק. כשהוא מאמץ את שם המשפחה מארץ', קיצור שם משפחתה של אמו מלפני נישואיה (מארצ'ר). ב-1926 הופיע בברודוויי, תוך כדי קריירה כשחקן בסרטים. הוא היה מועמד לפרס האוסקר ב-1931 על תפקידו בסרט "משפחת המלוכה של ברודוויי", שהיה סרטו השלישי של הבמאי ג'ורג' קיוקור. הדמויות בסרט מבוססות באופן חופשי על משפחת ברימור, בו מארץ' מגלם את ג'ון ברימור. בקטגוריה בה התחרה באוסקר אותה שנה זכה ליונל ברימור על סרטו "נפש חופשייה".
מארץ' הוא אחד משמונה שחקנים שזכו בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר פעמיים. הוא זכה ב- 1932 על "ד"ר ג'קיל ומר הייד", אף על פי שחלק את הפרס עם ואלאס בירי על תפקידו ב"האלוף", כי היה ביניהם תיקו (כמו שקרה בטקס האוסקר ה-41). 14 שנה אחר כך זכה בפרס האוסקר על תפקידו בסרטו של ויליאם ויילר "שנות חיינו היפות ביותר". בנוסף היה מועמד פעמיים נוספות לפרס האוסקר: על הגרסה הראשונה של "כוכב נולד" (1937) ועל הגרסה הקולנועית הראשונה של "מותו של סוכן" (1951), על פי המחזה המצליח של ארתור מילר. ב- 1954 הוא הנחה את טקס האוסקר ה-26 יחד עם הזמר-שחקן דונלד או'קונור.
מארץ' היה אחד השחקנים היחידים של אותה תקופה (שנות החמישים) שניתן לו חופש אומנותי רב בו היה יכול להחליט על בחירת תפקידיו ובכך להימנע מליהוק שחוזר על עצמו ומקבע אותו. בתקופה זו הופיע בברודוויי באותה תדירות כמו הופעותיו בקולנוע, ולכן הקריירה הקולנועית שלו לא הייתה פורייה כמו בעבר. שיחק בסרטו של סטנלי קריימר "משפט הקופים" (1960), שעליו זכה בפרס השחקן בפסטיבל ברלין ובסרטו של ג'ון פרנקנהיימר שבעה ימים במאי (1964) בתור נשיא ארצות הברית ג'ורדן ליימן, תפקיד עליו היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בגלובוס הזהב ב-1964.
כשמארץ' עבר ניתוח של סרטן הערמונית ב-1972, נראה כי הקריירה שלו הסתיימה ושימיו ספורים, אך בכל זאת הספיק לתת עוד הופעה גדולה אחת לפני שנפטר, בסרט "איש הקרח", עיבוד למחזה של יוג'ין או'ניל. הוא נפטר ב-1975 בלוס אנג'לס.
קארן מולדר

קארן מולדר (נולדה ב-1 ביולי 1970) היא דוגמנית הולנדית, ידועה כאחת מדוגמנית העל של שנות התשעים.
בית אונגר

היסטוריה

הבית נבנה בתחילת המאה ה-20. מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 התגוררה בבית משפחתו של אלתר אונגר, מצאצאי האדמו"ר רבי מרדכי דוד אונגר מדומברובה. אונגר, יליד צפת, היה בנו של הרב יעקב יצחק אונגר. גיסו הוא הרב בעריש זלץ, מגדולי רבני צפת. לאחר נישואיו היה סופר סת"ם. 
אור ליום שישי, כ"ו באב תרצ"ו (13 באוגוסט 1936), בשעה שמונה וחצי בערב, פרצו פורעים ערבים לבית  ברובע היהודי בצפת וירו בשלושת הילדים, בני תשע, שבע ושש, שישנו על מחצלת בחדר. לשמע היריות התעורר אבי המשפחה, אלתר אונגר, שישן בחדר הסמוך, ונזעק לחדר הילדים. הפורעים השליכו עליו פצצה והוא נהרג במקום. אשתו, שרצתה אף היא להגן על ילדיה, נפצעה. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בצפת.
ראשי העדה היהודית בצפת כתבו לנציב העליון: "העדה העברית בצפת מזועזעת עד היסוד לרגל הרצח האכזרי של משפחה שלמה על שלושת ילדיה". 
במשך כמה שנים היה הבית נטוש. בשנות ה-40 שימש הבית את ארגון ההגנה כמקום תצוגה סודי לנדבני הקהילה הצפתית, שבו הוצגו להם כלי הנשק שנרכשו להגנת היישוב בכספי תרומותיהם.
לאחר קום המדינה שוב ננטש הבית וחלקו העליון נאטם. בשנת 2005 נרכש הבית על ידי אדם פרטי, שתכנן להרוס את המבנה לטובת בניית יחידות דיור. בעקבות זאת קמו גורמים שונים בצפת ונרתמו למאבק ציבורי למנוע את הריסת הבית ודרשו להכריז עליו כמבנה לשימור בשל הרקע היסטורי של המבנה. בעקבות הלחץ הציבורי הורה ראש העירייה אילן שוחט על הפסקת העבודות. המועצה לשימור אתרים פנתה לוועדת ערר מחוזית לתכנון ובנייה בבקשה לבטל את ההיתר שניתן להריסת הבית ההיסטורי.
ספינת העבדים (ספר ילדים)

 העלילה

הנער בילי מצטרף לספינה ששמה "ראפינה", בלי ידיעתו הוא חותם על חוזה להיות נער סיפון ומשרת של הקברניט והקצינים הראשיים, שמתגלים לאחר מכן כאנשים אכזריים מאד. לאחר שהנער מותקף באלימות על ידי מלח צרפתי אכזר (לה-גרו) יוצא להגנתו אחד ממלחי הספינה, הולנדי בשם בן בראס, ונהיה ידידו הטוב. לאחר הטענת הסחורה (העבדים השחורים) יוצאת הספינה לעבר אמריקה, ומתחילה מצוקה של מחסור במים מתוקים לשתייה (בשל רשלנות הקברניט והקצינים השיכורים, בפיקוח על מילוי החביות במים מתוקים במקום מי הים שהיו בהם).
פתאום פורצת אש בספינה, הקברניט והקצינים הראשיים נמלטים בספינה קטנה. בילי ובן בראס בונים לעצמם רפסודה קטנה, בנפרד משאר המלחים, שבנו לעצמם רפסודה גדולה. הספינה ראפינה מתפוצצת (בשל חביות אבק שריפה, שהיו בתחתית הספינה) וטובעת. כל העבדים השחורים טובעים ונטרפים על ידי כרישים. 
הניצולים נקלעים למצוקת רעב באוקיינוס השומם, ורוצים לאכול את בילי. בן בראס ובילי מצליחים להימלט מהם. בהמשך מצטרפים אליהם הטבח של האוניה (סנואו – שלגון) ונערה צעירה (לילי, בת להורים לבנים שמתו ממחלות באפריקה, והייתה אמורה לעבור לאמריקה אל דודה העשיר בעזרת הספינה ראפינה), שניצלו בנפרד בעזרת רפסודה קטנה שבנה סנואו.
הרפסודה הגדולה עם המלחים האכזריים מצליחים לגלות את החבורה של בילי, בן בראס, סנואו והילדה, ומנסים לחטוף מהם את הצידה שהכינו להם בלב ים. מלח ישר בשם אנגלמן מצליח לערוק אליהם ועמו מלח איטלקי מפוקפק, יחד עם המלחים המנוסים הם מצליחים לברוח מהרפסודה הגדולה. 
בסופו של דבר הם נאספים מלב ים על ידי ספינה אנגלית שנוסעת לאמריקה, המלח המפוקפק נעצר לאחר שנחשף עברו הפלילי. בילי מתחתן עם הנערה. הדוד העשיר מכניס את בילי לעסקיו, והוא נהיה לאיש עשיר, בעלים של ספינות מסחר רבות. בן בראס וסנואו משמשים כקברניטים בספינותיו של בילי.
גטאנו אנטוניאצי

גטאנו אנטוניאצי (באיטלקית: Gaetano Antoniazzi‏; 7 באוגוסט 1825 - 1 באוגוסט 1897) היה בונה כלי קשת איטלקי.

ביוגרפיה

אנטוניאצי נולד בקרמונה, שם למד את אומנותו בסדנה של משפחת צ'רוטי. בשנת 1870 ייסד במילאנו סדנה משלו במסורת קרמונה של מוריו, אנריקו וג'ובאני באטיסטה צ'רוטי. 
כלים בחתימת גטאנו אנטוניאצי קיימים רק מן השנים שבין 1870 עד 1890. יחד עם בניו, רומיאו וריקארדו, הכשיר אנטוניאצי את ליאנדרו ביזיאק. סביבת העבודה שיצרו ביזיאק ומשפחת אנטוניאצי היא ששלטה בבניית הכינורות האיטלקית מראשית עד אמצע המאה ה-20.
כתוצאה ממודל העסקים הזה, שנחל הצלחה רבה, הייתה מילאנו לקרקע פורייה לצמיחת בוני כינורות מוכשרים. במערכת זו, קיבלו הרבה בוני כינורות חשובים באיטליה של המאה ה-20 את ראשית הכשרתם, בהם גאטנו זגאראבוטו, ג'וזפה אורנאטי, פרדיננדו גארימברטי, איג'ינו סדרצ'י, רוקי ססטו, צ'יפריאנו בריאני, ג'וזפה פדרצ'יני, קאמילו מנדלי, פריצ'ו ואראניולו, קאמילו קולומבו, וינצ'נצו קאוואני, פייטרו פאראוויצ'יני, אלברט מוליה, אנדריאה ביזיאק, פייטרו בורגי, מירקו טאראסקוני, ליאנדרו הבן וג'אקומו ביזיאק, איג'יניו סייגה וקארלו פראריו.
גטאנו אנטוניאצי נפטר במילאנו.
PCLinuxOS

התחלה

ביל ריינולד (להלן טקסטר) התחיל לפרסם במאגרי תוכנה RPM להפצת מנדרייק וקרא להם TEX. התוכנות לרוב היו קנייניות לדוגמה תוכנת DivX ללינוקס או תוכנות שהוסיפו מקודדים קנייניים, אפשרות לנגן סרט DVD או השמעת מוזיקה בפורמט קניני MP3, מאחר שהוא קיבל הרבה פניות מאנשים הוא החליט להוציא הפצה פשוטה למשתמש ויותקנו בה תוכנות גם קינייניות שיקלו על המשתמש.
ההפצה הראשונה של טקסטר PCLinuxOS Pre4 הייתה מושג חדש בעולם הלינוקס.
ההפצה היא הפצת Live CD (הסקריפט Live CD מבוסס על קנופיקס) מבוססת מנדרייק 9.2, וההפצה עשירה במאגר תוכנות שימושיות וטובות. במערכת שולבה תמיכה ודרייברים בכרטיסי מסך NVIDIA, ATI. פלאש, ג'אווה, Gaim, ועוד מגוון רחב של אפליקציות שימושיות.
כמובן שישנם הרבה פרויקטים לייב סידי אך PCLinuxOS הייתה הראשונה להביא את כל התוכנות השימושיות מותקנות הפעל והשתמש.
הגרסה הבאה PCLinuxOS Pre5 הייתה ציון דרך רצינית למשתמש הישראלי מאחר שהוספה חבילת גופני "קולמוס". המערכת שודרגה לתוכנות יותר מעודכנות, הוספה מערכת Samba, לצפייה וקינפוג רשת ביתית באופן פשוט, והדבר החשוב בהפצה שסודרה אופצית התקנת ההפצה לכונן הקשיח במחשב, ההפצה הזאת כבר התקדמה הרבה יותר רחוק מהמקור (מנדרייק) והפכה להפצת הלינוקס הנוחה והפשוטה ביותר. ואף הוחלפה עדכון המערכת ל-apt-get עם תוכנת Synaptic על אפשרות השדרוג של מנדריק.
עם הוצאת PCLinuxOS Pre7 ההפצה נכנסה לעידן חדש. ליבת קרנל 2.6 הוכנסה במערכת וההפצה כבר התחלה להיות עצמאית ולעמוד בזכות עצמה. במערכת הזאת שולבו דרייברים מעודכנים יותר לכרטיסי NVIDIA  והרבה אפשרויות חדשות שמנצלות את הקרנל החדש. כמו כן נוספו הרבה תוכנות חדשות כמו, קאזה (נוטלה), תוכנת Gramps (תוכנת חיפוש קרובים) ושופץ המסטר קונטרול (לוח הבקרה במנדרייק).
בגרסה Pre94 הרבה קוד שוכתב וההתקנה של המערכת מחייבת התקנה מחדש, אך מההתקנה הזאת המשתמשים יקבלו עדכונים שוטפים ללא צורך בהתקנה מחודשת למערכת, הגרסה החדשה מגיעה עם אפקטים תלת ממדיים שמושגים באמצעות תוכנות בריל וקומפיז שמגיעות מותקנות במערכת, ומראה חדש למסך ההתחברות.
פיגוע התופת בבית הכנסת אלגריבה

הפיגוע

מחבל בשם ניזאר בן מחמד נאסר נוואר, יליד 1978, הסיע משאית עמוסה בבלוני גז וחומרי נפץ, פרץ את מחסומי הביטחון שלפני בית הכנסת העתיק "אלגריבה" באי ג'רבה שבתוניסיה, והתפוצץ בחזית בית הכנסת.
בפיגוע נרצחו 21 בני אדם, מהם: שלושה מקומיים, 14 תיירים מגרמניה ושני תיירים מצרפת ויותר מ-30 נפצעו.

החקירה

למרות שבשעות הראשונות שלאחר האירוע הייתה הנחת המשטרה המקומית הרשמית כי מדובר בתאונה, התברר בחקירת המקרה כי מדובר בפיגוע תופת מכוון. מאוחר יותר נטל ארגון אל-קאעידה אחריות לתכנון וביצוע הפיגוע.
במרץ 2003 נעצרו בספרד חמישה בני אדם בחשד לשותפות במימון הפיגוע. באפריל אותה שנה נעצר בפריז לאחר מאמץ מודיעיני משותף של ממשלות באירופה, גבר גרמני נוצרי בשם גנסארסקי בחשד למעורבות בפיגוע, הוא נכלא והועמד לדין ובפברואר 2009 נידון ל-18 שנות מאסר.
נשים בשורות הנאצים

בתקופת גרמניה הנאצית ובמהלך מלחמת העולם השנייה היו מעורבות באופן פעיל במפלגה הנאצית כ-13 מיליון נשים, כחצי מיליון נשים השתתפו ביודעין בתעשיית רצח ההמונים הנאצית, וכ-3,700 נשים שימשו במגוון תפקידים במחנות ההשמדה והריכוז בגנרלגוברנמן. אולם רק מעטות מהן עמדו למשפט.
בשנת 1942 הגיעו המפקדות הנאציות הראשונות למחנות ההשמדה אושוויץ, מיידנק וראוונסבריק והחלו לשרת בתפקידי מנהלה.
בשנת 1943 בעקבות חוסר בשומרים, החלו הנאצים לגייס נשים לתפקידי שמירה כחלק מהאס אס.
על פי הערכות שונות, הנשים הנאציות לקחו חלק בהשמדה של מיליון וחצי יהודים ולא-יהודים.
הלל ויטקינד

ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תרנ"ט לרב חיים אהרן ויטקינד. בעיר אמדור שבפלך גרודנה, למד בסטוצ'ין אצל הרב רפאל אלתר שמואלביץ, חתנו של "הסבא מנובהרדוק", ומשם עבר לסלובודקה. בשנת תרע"ד, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נסע להומל, שם למד מפי הסבא מנובהרדוק.
עם פרוץ המהפכה הקומוניסטית נמנה עם תלמידי ישיבת נובהרדוק שנדדו בערי מזרח אירופה להפיץ תורה. בבחרותו גויס לצבא הרוסי, והשתחרר מיד לאחר פטירת אביו.
בין השנים תרע"ח (1918)-תר"פ (1920) סייע בהקמה ובניהול סניפי הישיבה במוהלוב, ז'יטומיר, קוריסטשוב וקורסטן, ובשנת תרפ"א ייסד וניהל את הסניפים בוורשה, מלבה, וולוצלבק, פלוצק, פולטוסק, אוסטרובצה, וולודבה וקילצה.
נישא לשיינא אסתר (-כ' בטבת תשמ"ב, 1982), בת הרב דוד יצחק מגן מירושלים. לאחר נישואיהם התגוררו בוורשה, שם כיהן בראשות הישיבה המקומית של נובהרדוק. בשנת תרפ"ט (1929) עלה לארץ ישראל עם גיסו הרב אהרן ווינשטיין (חמיו של הרב משה שמואל שפירא).
זמן קצר לאחר עלותו ארצה הקים יחד עם גיסו הרב וינשטיין את ישיבת בית יוסף בתל אביב, והם עמדו בראשות הישיבה עד לפטירתם. 
לאחר פטירתו בשנת תשל"ד מונה תחתיו לראשות הישיבה חתנו הרב מרדכי מן, שכיהן עד אז כר"מ בישיבה. הרב מן העביר את הישיבה לבני ברק וקראה על שמו "ישיבת בית הלל", במשך השנים הפכה הישיבה לכולל אברכים ומאז פטירת הרב מן עומד הכולל בראשות בנו הרב יוסף יעקב מן.
ספרו מוסר התורה נדפס בירושלים בשנת תש"ד, ובו שיעוריו ודברי מוסר. כמו כן ערך את החוברות "אור המוסר". כתביו נערכו ויצאו לאור על ידי נינו הרב הלל מן מירושלים.
קבורת שמיים

קבורת שמיים, או דיסקציה טקסית, הייתה פעם מנהג מקובל בטיבט, ועדיין קיימת כיום. על פי מנהג זה, גופה אנושית מפורקת לחלקים קטנים ומושארת על הר, שם היא נאכלת על ידי חיות, ובעיקר על ידי ציפורי טרף, לרוב נשרים. בטיבטית שמו של המנהג הוא བྱ་གཏོར་ "ג'האטור", מילה שפירושה המילולי הוא "נתינת צדקה לציפורים". 
רוב הטיבטים הם בודהיסטים, המאמינים בגלגול נשמות. על פי אמונתם, אין צורך לשמר את הגוף לאחר המוות, שכן הוא רק כלי ריק. ציפורים יכולות לאכול אותו, או ניתן להניח לו להתפרק בדרך טבעית. המטרה של קבורת השמים היא להיפטר מן הגופה. בחלקים רבים של טיבט האדמה קשה מאוד ואינה מאפשרת לכרות קבר, חלק מהשנה האדמה מכוסה שכבת שלג עבה וגם עצים וחומר בעירה הם נדירים ויקרים בטיבט, ולכן קבורת שמים היא פרקטית יותר משריפת הגופה.

מקורות

ייתכן שמקורה של קבורת השמים באיראנים. הזורואסטרים השאירו את גופות המתים על מגדלי שתיקה, כדי שלא יטמאו את האדמה, את המים או את האש. חלק מהאיראנים הזורואסטרים לא חיו באיראן עצמה, אלא נותרו נוודים. חלקם נדדו לכיוון אפגניסטן והודו, ואחרים נדדו לכיוון טיבט, בעקבות מלחמות ופלישות. ייתכן שהם אלה שהביאו את המנהג לשם.

מטרה ומשמעות

כפי שעולה מהשם, ג'האטור נחשבת פעולה של חסד: המת או קרוביו נותנים מזון ליצורים חיים. חסד ונתינה הם תכונות חשובות בבודהיזם. אף על פי שיש גם האומרים שמטרת המנהג היא לאחד את האדם המת עם השמים או עם העולם המקודש, פרשנות זו אינה מתאימה לתיאורים הקיימים, שעל פיהם נראה שהטיבטים מאמינים שבשלב זה אין כל חיות בגוף, ושכל שנותר מן האדם לאחר מותו הוא בשר. 
הממשלה הסינית, השולטת בטיבט מאז שפלשה אליה ב־1959, אסרה את המנהג בשנות ה-60, אך איפשרה אותו שוב בשנות ה-80. על מי שאינם טיבטים נאסר לצפות בו, וגם צילום המנהג נאסר.

מיקום הטקס

ג'האטור מסורתי נערך במקומות מסוימים בטיבט. מנזר דריגונג הוא אחד משלושת אתרי הג'האטור החשובים. 
קבורת השמים מתבצעת על סלע ארוך ושטוח שתמיד גבוה מסביבתו. המקום עשוי להיות פשוט מאד, או שיהיו בו גם מקדשים או סטופות. 
קרובי משפחה עשויים להישאר בקרבת מקום ולצפות בטקס, שנערך בדרך כלל עם עלות השחר. 
התהליך כולו יקר וארוך. אלה שאין להם את הכסף הדרוש לשלם עבור טקס כזה, שמים את הגופה על סלע גבוה, שעליו הגופה נרקבת או נאכלת על ידי חיות או ציפורים.

פרוצדורה

לפני הפרוצדורה, עשויים להיערך טקסים של אמירת מנטרות או שריפת קטורת – אך אלה לרוב נערכים ביום הקודם לפרוצדורה. פירוק הגופה נעשה על ידי נזיר או, לרוב, על ידי "רוג'ייפה" ("מפרקי גופות").
כל התיאורים מעידים שמפרקי הגופות אינם מבצעים את משימתם בכובד ראש או בטקסיות, אלא מדברים וצוחקים תוך כדי, כמו העוסקים בכל עבודה פיזית אחרת. התנהגות זו מתאימה לדיווחים שעל פיהם הטיבטים רואים בגוף רק שריד שיש להיפטר ממנו באופן המתאים.

פירוק הגוף

על פי תיאור אחד, ה"רוגייאפה" הראשי חותך את האיברים ומפרק את הגופה, ולאחר מכן מוסר את חלקיה לעוזריו, המכים בבשר ובעצמות בעזרת אבנים. העוזרים מערבבים את הבשר ואת העצמות עם צמפה (מזון טיבטי בסיסי: קמח שעורה מעורב בתה ובחמאת יאק הבית או בחלב) לפני שהם מזמינים את הנשרים לאכול.
על פי תיאורים אחרים, הבשר מופשט מהעצמות וניתן לנשרים ללא הכנה נוספת; העצמות מפורקות בעזרת פטישים, ולרוב מעורבבות עם צמפה לפני שהן ניתנות לנשרים. 
על פי תיאור נוסף, הגוף כולו ניתן לנשרים. כשנותרות העצמות בלבד, שוברים אותן בפטישים, והן ניתנות לעיטים ולעורבים הממתינים לקבל נתח מן הגופה, לאחר שהנשרים עוזבים.
פלאגורניס

גילוי

המין פלאגורניס סנדרסי ידוע ממאובן חלקי אחד המסומן בסימון הקטלוגי PV4768, שנאסף בשנת 1983 בתצורת צ'נדלר ברידג' בקרוליינה הדרומית, בארצות הברית, בעת עבודות לבניית מסוף בשדה התעופה צ'ארלסטון. המאובן נאסף על ידי אלברט סנדרס, האוצר של מוזאון צ'ארלסטון, שוחזר ונחקר על ידי דניאל קספקה מאוניברסיטת דרהאם, אשר בשנת 2014 הגדיר אותו כמין נפרד "סנדרסי" על שם מגלהו. המאובן כולל גולגולת ועצמות שכם, זרוע ורגליים אחוריות.

סיווג

הפלאגורניס משויך למשפחת הפלאגאורניתיים, שכל חבריה נכחדו וידועים כיום ממאובנים בלבד. משפחת הפלאגאורניתיים הופיעו בפלאוקן והגיעה לתפוצה כלל-עולמית על-פני מרבית האוקיינוסים לפני היעלמותה בפליוקן. חברי המשפחה מתאפיינים ב"כעין שיניים": בליטות ארוכות וחדות על המקור שאינן שיניים אמיתיות, אף שהן מתפקדות באופן דומה. הם נחשבו לזמן רב כקרובים של שקנאים, אך כיום סבורים שהם קרובים יותר לאווזאים בקבוצה דמויי-תרנגול.
נחל מלחה

נַחַל מִלְחָה (או וַאדִי אל מַאלִיחְ) הוא נחל איתן בחלקו שנביעתו מתחילה מצפון מערב לטובאס. אורכו של הנחל כ-20 ק"מ ולו אגן ניקוז של כ-90 קמ"ר. הוא יוצא לבקעת הירדן בין מחולה לשדמות מחולה. בנחל זורמים מי מעינות מלוחים הנובעים בחמאם אל-מליח וכן מי מעיינות מתוקים. חלק מהמעיינות הם מעינות חמים - 'חמאם אל-מליח'.
תוואי הנחל הוא על שבר גאולוגי. ניתן להבחין בו היטב ב"ברך", בזווית של 90 מעלות, בה הכביש עובר נטייה, בעקבות הואדי, מצפון-מערב למערב. הבקעה בה עובר הואדי והכביש, נוצרה כתוצאה מתנועת אנכיות ואופקיות ב"תפר" שבין הלוחות הטקטוניים המצויים משני צידי בקעת הירדן. כתוצאה מהתנועות נמצא כי הצד המזרחי של בקעת הירדן "זז" צפונה יחסית לצד המערבי ומכאן הכיפוף.
ליד ה"ברך" היו נראים מוצבים של צבא ירדן שנבנו לאחר הכיבוש הירדני במלחמת העצמאות.
הנחל נשפך אל הירדן מדרום למעין עין סוכות.
דורית קלנר

דורית קלנר (נולדה בשנת 1959) היא סופרת ישראלית.

ביוגרפיה

דורית קלנר (לבית וקסלר) נולדה בראשון לציון להורים אנשי חינוך. סבה היה אפרים פישל וקסלר, החזן הראשי בבית הכנסת הגדול בעיר. למדה בגימנסיה הריאלית בעיר הולדתה והיא בעלת תואר דוקטור בכימיה אורגנית מהטכניון בחיפה. לאחר השתלמות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אלברטה בקנדה שימשה כמנהלת מפעל, כסמנכ"ל מחקר ופיתוח וכסמנכ"ל שיווק בחברות תעשייתיות בתחומי הכימיה, הפלסטיק וההתקנים הרפואיים בישראל.
בשנת 2014 יצא לאור ספרה הראשון, עמקפלסט, העוסק בחייהם של עובדים במפעל פלסטיק בעמק יזרעאל. הספר זכה לשבחי הביקורת ובפרס משרד התרבות ליצירה ספרותית ונכלל ברשימה הארוכה של המועמדים לפרס ספיר.
בשנת 2017 יצא לאור ספרה השני, עונות מעבר, רומן בלשי שעלילתו ממוקמת באזור כפר ורדים ומעלות-תרשיחא, בגליל המערבי. הספר זכה בציון לשבח בפרס ברנר. השופטים ציינו כי הספר כתוב "בעברית עכשווית עגולה, מלאה, מעובה, עשירה בשכבות של ספרות, שפה שסגנונות יזהריים קנוניים שזורים בתוכה."
סיפורים קצרים של דורית קלנר פורסמו בכתבי העת המקוונים "הפתיליה" ו"המוסך",  ובאתר "מעבורת - פרויקט הסיפור הקצר"
דורית קלנר היא כלת פרס היצירה לסופרים עבריים על-שם ראש הממשלה לוי אשכול לשנת תשע"ח 2018. מנימוקי השופטים: סופרת שעלתה לא מכבר על במת הספרות העברית וכבר מתבלטת באיכויות שביצירתה. קלנר מיטיבה לצייר את המגזרים השונים המרכיבים את החברה הישראלית. היא נעה בנוחות על פני קווי המתאר של דת, לאום, קבוצה אתנית ומגדר – וגם חוצה את הקווים, כדי להעניק לדמויותיה חיים ואמינות. בחברה הישראלית, כפי שהיא עולה ביצירתה, חיים בני קבוצות שונות מאוד זה לצד זה – סובלים יחד, מתמודדים יחד, שותפים מרצון או מכורח. השכלתה המגוונת ניכרת בפרוזה שלה, שלוקחת את הקוראים אל מחוזות הגליל, אל מפעל תעשייתי, אל הדרמות הסיפוריות שמעידות על כלל פניה של החברה. ברגישות ובכוח סיפורי מובהק מוכיחה קלנר את כוחה ביותר מסוגה סיפורית אחת, ורבה הסקרנות לגלות לאן עוד תגיע בספריה הבאים.
זארזאס

זארזאס היה ממנהיגי מרד השכירים בקרתגו. נפל בשבי לאחר קרב משור, ונצלב.

ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע אודותיו. פוליביוס מכנה אותו "זארזאס האפריקאי", מה שמעיד על כך שהיה ככל הנראה ממוצא לובי, או ברברי.
לאחר כישלון המתמרדים בקרב מקאר, העדיפו מנהיגי המרד מאתוס, וספנדיוס להשקיע את מרצם במצור על קרתגו. אולם חמילקרת ברקה, בסיועו של נארוואס, ניתק את דרכי האספקה שלהם וגרם להם מחסור כבד. לפיכך אולצו המורדים להתפלג. יחידותיהם של ספנדיוס, אוטאריטוס, וזאראס אולצו לעזוב את המצור ולנסות לעצור את חמילקרת. יתרונם המספרי בלט 50,000 מורדים כנגד 12,000 חייליו של חמילקרת. אולם חמילקרת החזיק פילים, ופרשים במספר רב. לפיכך החליטו המורדים להימנע מקרב במקום פתוח, והעדיפו לגרור את חמילקרת למעברים הצרים בהרים שם פיליו ופרשיו לא יכלו להביא תועלת רבה. אולם חמילקרת היה מוכן לכך, וכאשר נכנסו המורדים למצר שפוליביוס מכנה "משור" על שם צורתו המשוננת, חסם חמילקרת את המעברים, וגרם למורדים מחסור עז עד שנאלצו להיכנע. חמילקרת דרש את הסגרת המפקדים אולם הפר את ההסכם והרג 40,000 מורדים .ביניהם זארזאס, ואוטאריטוס. ספנדיוס נצלב מאוחר יותר.

זארזאס בתרבות

זארזאס נזכר ברומן ההיסטורי של גוסטב פלובר, "שלמבו".
נון סטופ גיימינג

היסטוריה

בוכנר התחיל להפיק תוכן גיימינג כבר בשנת 2013, בה הוא העלה סרטונים שבהם הוא היה משחק מיינקראפט, Call of duty ,Battlefield ועוד.
לאחר מכן, בשנים 2014–2015 הפיק תוכן קומנטרי וקומדיה. והרבה לעלות סרטונים מצחיקים על המשחק המוכר GTA V עם חבריו בערוץ.
בשנת 2016 הצטרף לסוכנות teenk והוזמן למפגשים רבים בתל אביב וערים נוספות.
באותה שנה, השתתף בוכנר במסיבה אקסקלוסיבית של יוטיוב, שאליה הוזמנו 35 יוצרים, אמנים וכוכבי רשת כדי לקבל את פרס "כפתור הכסף" של יוטיוב. הפרס מוענק למי שמתפעל ערוץ עם יותר מ-100,000 עוקבים והשנה הגיעו מספר שיא של מקבלי פרסים.
בוכנר גם השתתף בתוכנית Legends of Gaming שעוסקת במשחקי גיימינג כגון: מיינקראפט, קונטר סטרייק ועוד. בתוכנית השתתפו גם יוטיוברים שונים כגון: עידן תלם, שון אוחיון, דניאלה פריד ועוד.
בוכנר קיים שיתופי פעולה רבים עם יוטיוברים שונים כמו: קול די (יואב כהן), אינדה גיים (עידן תלם) ועוד.
בוכנר הופיע על ארטיק שהושק במיוחד ליוטיוברים, שנקרא "ארטיק PLAY", שבו יש משימות על מקל הארטיק.
בוכנר השתתף באירועים רבים שהוקמו במיוחד ליוטיוברים ולצופים, כגון: פסטיבל פלייקון, גיים אין מאקו (פסטיבל גיימינג) ועוד.
כיום בוכנר משרת בצבא ההגנה לישראל.
בוכנר מתגורר כיום בבאר שבע.

קריירה בקולנוע

בשנת 2017, בוכנר ושחר סויקס דיבבו בסרט "צוות ג'ונגל: כח הצלה - הסרט".