google/wiki40b huggingface dataset:
מה שקנה עבד קנה רבו

מה שקנה עבד קנה רבו הוא כלל יסודי במשפט העברי האומר כי כל מה שבא לרשותו המשפטית של עבד כנעני נכנס בצורה אוטומטית לרשותו המשפטית של האדון, כחלק מקנייניו המוחלטים על העבד, על גופו ועל בעלותו. כלל זה הוליד את הפרדוקס ואת הבעיה כיצד יכול עבד לקבל גט שחרור מיד רבו, והביא לידי הכלל המפורסם - באין כאחד.

להלכה

להלכה נחלקו הראשונים‏: לפי רבינו תם הפרשנות הנפסקת כמותה להלכה היא זו של רב ששת, שהמחלוקת היא כאשר המתנה הניתנת לעבד היא "על מנת שאין לרבך רשות בו", אבל במקרה שהמתנה הניתנת היא "על מנת שתצא בו לחירות" אין מחלוקת בין רבי מאיר וחכמים וכולם סוברים שמתנה כזו חלה. הראיה היא ממחלוקת רב ושמואל במסכת נדרים בדיני אדם המודר הנאה מחתנו, האם כאשר אדם מקנה לאישה נשואה כסף זוכה בהן הבעל כנכסי מלוג, ומכיוון שההלכה נפסקת שם כרב שהבעל זוכה בכל מתנה הניתנת לאישה אלא אם כן ניתנה לאישה "על מנת שלא יהא לבעלך רשות בהן", על פי ההלכה ש"איסורים" (דינים הלכתיים ולא משפטיים) ההלכה נפסקת כרב, נמצא שההלכה נפסקת כרבי מאיר לפי פרשנותו של רב ששת.
ר"י חלוק על רבינו תם, והוא סבור שיש חילוק בין אישה לעבד, שהרי ישנם חילוקים משפטיים רבים בין הבעלות המשפטית של הבעל על נכסי האישה: בשונה מעבד - הבעל אוכל רק את פירות נכסי מלוג אך אין לו בעלות על גוף הנכסים; בשונה מעבד - הבעל יכול לתת מתנה לאשתו ואז נפקעת ממתנה זו רשותו המשפטית כליל. ומכיוון שכך אין להשוות בין ההלכות, ולכן ייתכן שלמרות שאכן ביחסים המשפטיים של בין איש לאשתו ההלכה נפסקת שלא ניתן להקנות לאישה מתנה ללא תנאי אך מתנה הניתנת לאישה על תנאי מגביל נשארת ברשותה, הרי שבדיני עבד - ההלכה נפסקת שלא ניתן לעשות דבר כזה, כפי שיטת רבי אלעזר.
מוזיאון הפלמ"ח

מבנה המוזיאון

המוזיאון בנוי סביב חורשת אורנים על גבי רכס כורכר, ומבנהו מכיל דימויים של מלחמה ותקומה, כמו למשל השימוש בבטון חשוף ועץ גס. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכלים צבי הקר ורפי סגל.
מנהל המוזיאון נכון לשנת 2016 הוא זאב לכיש.
מיטשל פילדס

ביוגרפיה

פילדס נולד בעיירה ליד יאשי, כמנדל פלדמן, בן שלישי מתוך חמישה ילדים של מרקוס וטובה פלדמן. הוא היגר עם משפחתו לניו יורק בשנת 1907. הוא למד בתיכון סטויווסאנט (), בית ספר למדעים והנדסה, בה הראה כשרון בציור ופיסול. לאחר שנה באוניברסיטת סטיבנס בהובוקן הוא עבר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק () ולמד גם במכון לעיצוב של דה בוז-אר בניו יורק, בשנים 1917–1927. לימודיו התמקדו בציור ורק בהמשך הוא עבר לפיסול. לאחר לימודיו הוא המשיך להתגורר בניו יורק והשתייך לחוג של אמנים שכלל בין השאר את אלכסנדר ארכיפנקו, ז'אק ליפשיץ, חיים גרוס, דה-הירש מרגוליס, בן שאן ורפאל סויאר. הוא גם השתייך למועדון ג'ון ריד, שאיגד אמנים עם נטייה מרקסיסטית. בשנת 1929 הוא זכה בפרס ראשון על שם הלן בארנאטובשנת 1930 הוא קיבל את עיטור הזהב של ווידנר, מטעם האקדמיה לאמנות של פנסילבניה, על פסלו "נעמי".
בתקופת השפל הגדול הוא עבד בפרויקט האמנים של הממשל הפדרלי. בשנת 1932 הוא קיבל מלגה מקרן גוגנהיים שאפשרה לו לעבוד שנתיים בפריס. מלגה נוספת של הקרן אפשרה לו לעבוד בשנת 1935 במוסקבה. פסלים שלו הוצבו בפארק גורקי ובמוזיאון פושקין.
בשנת 1938 שב פילדס עם אשתו ביטריס ובנו מיכאל דוד לניו יורק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד במפעל שלקח חלק במאמץ המלחמתי. לאחר המלחמה הוא שב לפיסול ובין השאר הכין דמות ראש של אלברט איינשטיין שהוצב במוזיאון ההגירה באליס איילנד.
בשנת 1957 עלה לישראל ועבר להתגורר בבית ברודצקי. בתערוכת אמני ישראל בתל אביב ביוני 1958 הוצג דיוקן שלו של נחום נרדי. בספטמבר 1961 הוא הציג תערוכה של יצירותיו בבית וילפריד ישראל. בין השאר הוצגו בתערוכה דיוקנאות של רומן רולן, שלום עליכם ויחיאל די-נור.
פילדס נפטר ב-6 באוקטובר 1966 לאחר מחלה קצרה. נקבר בקיבוץ הזורע.
לוסי פרסונס

חיים אישיים

לוסי פרנסוס נולדה ככל הנראה לעבדות בווירג'יניה, בזמן מלחמת האזרחים, להורים ממוצא מקסיקני, אפריקאי וילידי-אמריקאי, והועברה בגיל צעיר לטקסס. פרנסוס השתמשה בשמות שונים ובעיקר בשם לוסי גונזלס על מנת להסוות את שורשיה האפרו-אמריקאים, בגלל הגזענות, תוך שהיא טוענת כי מוצאה הוא מקסיקני, וזו הסיבה לצבע העור הכהה שלה.
ב-1871, בהיותה נערה בת 18, התחתנה עם אלברט פרסונס, לבן ששירת בצבא הקונפדרציה בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית. הנישואים שלהם לא היו חוקיים בטקסס. בעקבות תגובות קשות כלפי נישואי הזוג המעורב, הם החליטו לעבור מדרום ארצות הברית והתיישבו בשיקגו, אילינוי. עם הגיעם לשיקגו, בתקופת שפל, אלברט פרסונס עבד כדפס והזוג גר בשכונת פועלים. לזוג היו שני ילדים, אלברט ריצ'רד ולולו עדנה, שנפטרה מלימפדנופתיה.

פעילות פוליטית

בני הזוג פרסונס החלו להיות מעורבים פוליטית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אמריקה ובאינטרנציונל הראשון, אך שני הארגונים הפסיקו לפעול ובני הזוג פרסונס הצטרפו למפלגת הפועלים של ארצות הברית. שם פרסונס פעלה למען עובדים של צבע והחלה לכתוב בעיתון של המפלגה מאמרים ושירה. ב-1879 היא הצטרפה לאיגוד הנשים העובדות והתחברה עם סופרג'יסטיות מקומיות שראו בארגוני העובדים קרש קפיצה עבור נשים לשכר שווה וזכות ההצבעה. אלברט פרסונס פוטר מעבודתו בגלל מעורבותו בתנועת העובדים ולוסי הפכה למפרנסת הראשית. היא עבדה כתופרת ופתחה חנות.
אלברט ולוסי פרסונס היו פעילים במאבק למען יום עבודה בן 8 שעות. ב-1 מאי 1886 הוכרזה שביתה שהסתיימה במהומות המכונות מהומות היימרקט. שמונה אנרכיסטים נעצרו, כולל אלברט פרסונס. הם הואשמו באחריות לפצצה שהרגה ארבעה שוטרים, אם כי עדים העידו כי איש מהם לא השליך את הפצצה. הוא נידון למוות בתלייה, והוצא להורג ב-11 בנובמבר 1887. פרסונס נעצרה גם היא, ולאחר שחרורה הייתה תחת מעקב והופצו שמועות על עברה ומוצאה הגזעי.
פרסונס כתבה לעיתונים סוציאליסטים רבים, ונהייתה לדמות מוכרת באזור. הקצנת עמדותיה באה לאחר שנוכחה שהפוליטיקה המפלגתית לא מקדמת את הפועלים עצמם. ב-1905 הייתה שותפה להקמת איגוד IWW (פועלי התעשייה של העולם). היא נעצרה לעיתים בגין נאומים פומביים בעד אנרכיזם וחלוקת מנשרים עם מידע על אידאולוגיה קומוניסטית. פרסונס והאנרכיסטית אמה גולדמן, שייצגה דור צעיר יותר של אנרכיסטיות, היו חלוקות אידאולוגית בניהן. פרסונס התמקדה בזווית המעמדית של המאבק האנרכיסטי, ושלא כמו גולדמן שקישרה את המאבק המעמדי למאבק הפמיניסטי. השתיים נשארו יריבות כל ימי חייהן.
פרנסוס הייתה מהמנהיגות היחידות בתנועה האנרכיסטית שלא הייתה לבנה. ואולם, היא טענה שהדיכוי הגזעי הוא תוצר של הדיכוי המעמדי ושכל מאבק נוסף, פוגע במאבק לסיום הקפיטליזם.
פרסונס הובילה מאבקים משמעותיים בסן פרנסיסקו ב-1914 ובשיקגו ב-1915 בדרישה לטיפול במובטלים ודרי רחוב. בשנות ה-1920, היא החלה להיות פעילה למען אסירים פוליטיים וזה היה מוקד פעילותה במשך כעשור. היא המשיכה להיות פעילה במאבקי פועלים שונים, וב-1939 היא נעשתה חברה במפלגה הקומוניסטית.
פרסונס נפטרה בשיקגו ב-7 במרץ 1942 בגיל 89, ונקברה בפרוור פורסט פארק, מערבית לשיקגו, ב"בית הקברות ולדהיים" לצד בעלה, ובסמוך לפעילים רדיקלים נוספים שנקברו שם.
עבד א-רחמן סוואר א-דהב

ביוגרפיה

א-דהב נולד בעיר אל-אבייד שבדרום סודאן בשנת 1934. הוא התקבל ללימודים באקדמיה הצבאית הסודאנית. לאחר תום לימודיו באקדמיה, הוא הפך להיות דמות פוליטית בולטת כאשר נשיא סודאן, ג'עפר נומיירי, מינה אותו כרמטכ"ל צבא סודאן, ולאחר מכן כשר ההגנה וכמפקד הכללי של הכוחות המזוינים של סודאן בשנת 1984.
בשנת 1985, א-דהב הוביל הפיכה צבאית להדחתו של הנשיא נומיירי, אשר בעקבותיה א-דהב הפך למנהיגה בפועל של סודאן. שלטונו של א-דהב בסודן נמשך עד לשנת 1986, כאשר בעקבות בחירות שהתקיימו במדינה, הוא ויתר על כוחו לטובת ממשלתו הנבחרת של אחמד אל-מירע'ני. 
בשנת 1987, א-דהב התמנה לתפקיד יו"ר ארגון הקריאה האסלאמית. נפטר ב-2018 בריאד שבערב הסעודית.
רוברט סטראוס

ביוגרפיה

לפני שזכה להצלחה כשחקן עבד סטראוס כאיש מכירות ובתור מלצר מזמר.
סטראוס החל את דרכו בתעשיית הסרטים בקומדיות "היזהר מלח" "ג'ק המקפץ" לצד הצמד הקומי המצליח מרטין ולואיס (דין מרטין וג'רי לואיס), לצידם הופיע גם בסרט "כסף מהבית".
סטראוס זכה לפריצה הגדולה שלו בשנת 1953 בזכות הופעתו בדרמת המלחמה של בילי ויילדר "סטלאג 17" בתור אסיר המלחמה סניסלאס קסאבה, תפקיד עליו היה מועמד סטראוס לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
המועמדות לאוסקר לא הזניקה את סטראוס למעמד של שחקן מוביל לאורך שנות ה-50 והוא השתלב בתפקידי משנה בסרט המלחמה של רוברט אולדריץ' "התקף!" בתור סמל ברנסטיין ובדרמות "הגשרים בטוקו- רי" בתפקיד ביר בארל, "האיש בעל זרוע הזהב" בתור זירו שאוויפקה לצידו של פרנק סינטרה, ו"חטא על סף ביתך".
את הופעותיו האחרונות כשחקן קולנוע ערך סטראוס בסרט הבדיוני אפוקליפטי "הנוח" בפקיד נח, בסרטו של ג'רי לואיס "תכשיטי המשפחה" ובסרטיו של אלביס פרסלי "נערות! נערות! נערות!" ו"פרנקי וג'וני".
לסטראוס היו שישה ילדים מגרושתו השחקנית אודרי סטראוס ומאשתו השנייה דב ורג'יניה. סטראוס מת ב-20 בפברואר 1975 משבץ בביתו שבניו יורק כשהוא בן 61.
דבורה בארון

ביוגרפיה

דבורה בארון נולדה לרב שבתי בארון בעיירה אוזדה שליד מינסק שבבלארוס (אז באימפריה הרוסית). מגיל צעיר בלטה בכשרון כתיבה: בגיל 7 חיברה מחזה ביידיש, ובגיל 12 החלה לכתוב בעברית. בגיל 15 פרסמה לראשונה מסיפוריה בעיתונים "המליץ" (1903) ו"הצפירה" (1904), ויצרה לה קהל מעריצים. בנוסף פרסמה את יצירותיה בעיתון הזמן. יוסף חיים ברנר כתב לה: "יודעת את לכתוב, אחותי". אביה שבתאי היה רב, ושלא כמקובל באותה עת, נתן לבתו השכלה תורנית, ובארון למדה עברית, תורה, מדרשים ומשניות.
יחד עם אחיה בנימין, סטודנט לרפואה, שעימו היה לה קשר הדוק, יצאה למינסק.
אירוסיה לסופר משה בן אליעזר הסתיימו לאחר חמש שנים, ובארון עלתה ארצה בכסלו תרע"א (דצמבר 1910). היא עבדה כעורכת המדור הספרותי של "הפועל הצעיר", שם הכירה את עורך העיתון, יוסף אהרונוביץ', שלו נישאה. לזוג נולדה בת, צפורה.
בשנת 1915 הוגלו לאלכסנדריה שבמצרים, בשל גזירותיו של ג'מאל פאשה, והדבר חולל שבר בחייה. היא התמסרה לטיפול בילדתה ומיעטה לצאת מן הבית, מסתירה את מחלת האפילפסיה שבה לקתה הילדה.
ב-1919, מששבו לתל אביב עם תום מלחמת העולם הראשונה, שמעה שאחיה נדבק בטיפוס ומת ממחלתו, דבר שזעזע אותה קשות. בארון שבה לעבודתה ב"הפועל הצעיר", ובה התמידה עד שנת 1924. מ-1920 עד 1923 ערכה את המדור הספרותי בעתון.
בניגוד לסופרים כמו שופמן וי"ד ברקוביץ, שפרצו בתנופה לעולם הספרות העברית, תהליך ההבשלה של בארון היה איטי וממושך. רק בשנת 1927 יצא לאור ספרהּ הראשון, "סיפורים" (בהוצאת דבר). כתביה זכו בפרסי ביאליק, רופין וברנר.
כמה שנים אחר כך הסתגרה בביתה ולא יצאה משם עוד. היא אפילו לא הלכה להלווית בעלה, שהיה בשנים האחרונות לחייו מנהלו הראשון של בנק הפועלים. לאחר מות בעלה, ב-1937, ערכה את כתביו.
בביתה קיבלה אורחים, כגון אשר ברש ונחום גוטמן, כשהיא שוכבת במיטתה. עם זאת, הייתה מעורה בחיים הציבוריים. באותו הזמן עסקה במרץ בכתיבה ובתרגום וקיבלה תמיכה מן הבנק.
השואה נטעה בה תחושה כי שליחות מוטלת עליה, להמשיך ולכתוב על חיי היהודים בעיירה: "הרי שאני רואה את עצמי כמין זכוכית נגטיבית שנשארה רק היא היחידה לאחר שאבד העצם המצולם. כלום לא שומה עליי, למען הקים להם לדברים זכר, להטביע את רישומיי על הנייר".
הפסיכולוגית וחוקרת הספרות פרופ' עמיה ליבליך סבורה שבארון ובתה פיתחו יחד "שיגעון בשניים", עולם של הזיה משותפת. צפורה, בתה של בארון, גדלה נטולת קשרים חברתיים - אמהּ הייתה, למעשה, חברתה היחידה. בשנים שאחרי פטירת אמהּ, עברה צפורה להתגורר בחדר על גג הבית, שם נמצאה מתה ב-1971, כמה ימים לאחר שמעדה ונפלה בו.
נקודת הצטברות

הגדרה

תהי  קבוצה במרחב טופולוגי . נקודה  היא נקודת הצטברות של , אם היא שייכת לסגור של הקבוצה . 
פירושו של דבר הוא שבכל קבוצה פתוחה  המכילה את  מצויה נקודה נוספת אחת לפחות של .
את אוסף נקודות ההצטברות של  מסמנים ב-; בשל סימון זה, אוסף נקודות ההצטברות נקרא לפעמים "הקבוצה הנגזרת" של .

אפיון קבוצה סגורה

נקודות הצטברות מופיעות כאפיון נוח לקבוצות סגורות: קבוצה  היא סגורה אם ורק אם היא כוללת את כל נקודות ההצטברות שלה.
הוכחה: כיוון אחד: תהי  קבוצה המכילה את כל נקודות ההצטברות שלה. יש להוכיח שהמשלים הוא קבוצה פתוחה. תהי  נקודה במשלים, אז  איננה נקודת הצטברות של , ולכן יש לה סביבה שאינה מכילה אף נקודה של . סביבה זו מוכלת במשלים, ולכן הנקודה  שייכת לפנים של המשלים. הוכחנו שכל הנקודות במשלים שייכות לפנים שלו, ולכן המשלים הוא קבוצה פתוחה. 
בכיוון ההפוך, נניח ש- סגורה, ותהי  נקודת הצטברות של ; נניח בשלילה שאינה שייכת ל-. מכיוון שהקבוצה המשלימה של  היא קבוצה פתוחה, זוהי סביבה של , ולכן החיתוך בין  לבין הקבוצה המשלימה אינו ריק - אבל זו סתירה להגדרה של קבוצה משלימה. מכאן שנקודת ההצטברות שייכת ל-.

אפיון הסגור

עבור כל קבוצה, הסגור שלה ניתן לייצוג על ידי . נוכיח זאת תוך שימוש בתכונה שהראינו לעיל:
כיוון ראשון: תהי  קבוצה סגורה שמכילה את . נראה ש- מכילה גם את . ברור כי כל נקודת הצטברות של  היא גם נקודת הצטברות של  (כי  מוכלת ב-) ומכיוון ש- סגורה היא מכילה את כל נקודות ההצטברות שלה, לכן . מכיוון שהסגור היא חיתוך כל הקבוצות הסגורות שמכילות את , נקבל .
כיוון שני: ברור כי  קבוצה סגורה (כי היא מכילה את כל נקודות ההצטברות שלה), והרי הסגור של  מוכל בכל קבוצה סגורה שמכילה את . קיבלנו כי:  .
משתי ההכללות נובע השוויון המבוקש .
צורת הצגה זו שימושית ונוחה יותר לחישוב הסגור יותר מאשר באמצעות הגדרתו (כקבוצה הסגורה הקטנה ביותר שמכילה את ).
איחוד גרמניה

לפני האיחוד: רקע

בתקופת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806), היו באזור הקיסרות מעל ל-300 מדינות/נסיכויות קטנות. ברוב השטח דיברו התושבים  בשפה הגרמנית והתושבים במקום היו מבחינת השתייכותם בני העם הגרמני. עם זאת, בכל מדינה היה שלטון עצמאי. במהלך המאה ה-19 גברו קולותיהן של תנועות לאומיות גרמניות,  ששאפו לאיחוד הארץ ולשחרורה מכובש זר.
בשנת 1806 כבש נפוליאון את שטח הקיסרות הרומית הקדושה, ואיחד את מאות ערי המדינה והנסיכויות לכ-30 מדינות גדולות, איחוד שֶכּונה הקונפדרציה של הריין.  האיחוד הותיר את מדינות האזור כקונפדרציה של מדינות אוטונומיות בעלות שלטון עצמי מוגבל, בשליטת צרפת. האיחוד נכפה על המדינות בפריז, וכלל רפורמות בתחומי הממשל, הכלכלה והמודרניזציה החברתית. לרפורמות הייתה השלכה גם על מעמד היהודים במדינות הפדרציה, ומיעוטים נוספים, אשר הושפעו מן האמנציפציה הצרפתית, ולראשונה הוכרו זכויות המיעוט שלהם ונאסרה אפלייתם. הקונפדרציה שנכפתה על תושבי האזור הסתיימה בשנת 1813 עם תבוסתו של נפוליאון.
בשנת 1814 התכנס קונגרס וינה, קונגרס שלום בינלאומי בהשתתפות דיפלומטים ומנהיגים מכל מדינות אירופה (למעט האימפריה העות'מאנית). את הקונגרס אירח קאנצלר האימפריה האוסטרית בווינה, על מנת להשיב את הסדר הטריטוריאלי והפוליטי באירופה שלאחר מלחמות נפוליאון. במסגרת החלטות הקונגרס הוקמה הקונפדרציה הגרמנית.
מספרן של המדינות החברות בקונפדרציה, שבעבר מנה מאות ישויות פוליטיות נפרדות, קוצץ לכ-30 מדינות, ביניהן פרוסיה, אוסטריה, בוואריה, וירטמברג, הנובר, ועוד. המדינות היו עצמאיות וזכו לריבונות מלאה ולהכרה דיפלומטית גורפת. עם זאת הן קשרו עצמן בברית הגנה משותפת, החזיקו יחדיו בביצורים משותפים בגבולות החיצוניים לקונפדרציה, וקיימו אספה פדרלית שהתכנסה באופן קבוע בעיר פרנקפורט.
הארמייה החמישית (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה ב-28 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור ז'יטומיר/שפטובקה. היא השתתפה בפלישת ברית המועצות לפולין. לאחר סיום הקרבות היא הוצבה באוקראינה. בשנת 1940 הארמייה השתתפה בסיפוח הסובייטי של בסרביה ובוקובינה הצפונית. 
לאחר פלישת הוורמאכט לברית המועצות, היא החלה בקרבות מגננה באזור לוצק. יחידות הארמייה נסוגו לכיוון קייב. במהלך 
קרב קייב יחידותיה כותרו. במהלך ניסיון לפרוץ את המצור, מפקד הארמייה מיכאיל פוטפוב נפל בשבי. ב-20 בספטמבר 1941 הארמייה פורקה וחייליה הועברו לחיזוק יחידות אחרות של הצבא האדום.
ב-11 באוקטובר 1941 הוחלט להקים את הארמייה מחדש. היא השתתפה בקרבות מגננה של הקרב על מוסקבה. בתחילת 1942 היא השתתפה במתקפת נגד הסובייטית. במהלך שנת 1943 הארמייה החמישית השתתפה קרבות במרחב רז'ב וסמולנסק. בהמשך היא השתתפה במבצע בגרטיון ומבצע פרוסיה המזרחית.
באפריל 1945 יחידות הארמייה הועברו לעתודה. תוך זמן קצר הם הועברו למזרח הרחוק והשתתפו במבצע סערת אוגוסט. 
לאחר סיום הלחימה, הארמייה החמישית הוצבה באזור המזרח הרחוק הסובייטי, בו היא מוצבת גם כיום.
הארי וורנר

ביוגרפיה

וורנר נולד כ"הירש איכלבאום" בעיירה קראסנושיילץ, במחוז מזוביה בפולין. הוא היגר עם משפחתו לקנדה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19 ומשם לאוהיו שבארצות הברית.
במאי 1956 מכר הארי, יחד עם אחיו אלברט, את חלקו בחברת האחים וורנר והשניים עזבו את העסק המשפחתי.  אחיו, ג'ק, קנה 90% ממניות החברה בסתר ומינה את עצמו לנשיא החברה. הארי גילה על כך בעיתון, והתמוטט יום לאחר מכן כתוצאה מאוטם שריר הלב. כשהיה בבית החולים, קיבל הארי שבץ מוחי. כתוצאה מהשבץ, הליכתו נפגעה והיה צריך להיעזר במקל הליכה.
נפטר ב- 27 ביולי 1958 מחסימה מוחית, אך מספר אנשים שהיו קרובים אמרו כי מת משברון לב. אשתו אמרה לאחר ההלוויה שהארי "לא מת, ג'ק הרג אותו". על תרומתו הרבה לקולנוע קיים 'כוכב' בשדרת הכוכבים של הוליווד, וורנר קבור בבית הקברות "בית שלום" במזרח לוס אנג'לס, קליפורניה.
תילו סראצין

תילוֹ סָרָאצין (גרמנית: Thilo Sarrazin; נולד ב-12 בפברואר 1945) הוא פוליטיקאי גרמני מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בין השנים 2002 ל-2009 כיהן כשר האוצר של מדינת ברלין, ובשנת 2009 היה חבר בוועד המנהל של הבונדסבנק, הבנק המרכזי של גרמניה.
בשנת 2010, פוטר מהנהלת הבנק לאחר שבמהלך קמפיין להשקת ספרו "גרמניה מחסלת את עצמה", העניק ראיון ליומון "די ולט", בו יצא בהערות כנגד המוסלמים, וכמו כן השיב לשאלת המראיין "האם יש גם זהות גנטית (לכל עם)?" כי "כל היהודים חולקים גן מסוים,  לבאסקים יש גנים מסוימים, המבדילים אותם מאחרים". בעקבות דבריו קראה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל לסלק אותו מתפקידו, ואליה הצטרף גם שר החוץ, גידו וסטרוולה. סאראצין הגיב למבקריו כי ציטט ממחקר של הגניאולוג גיל עצמון שהתפרסם לאחרונה וממחקרים נוספים, מתוך עניין שזה עורר בו, ולא כהצהרה גזענית.
רינה ויינרייך

ביוגרפיה

ויינרייך התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.

1955

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב בשנת 1955 זכתה ויינרייך בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 12.8 שניות, לפני אילנה אדיר מברית מכבים עתיד (13.0 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 27.5 שניות, לפני שרה מזרחי מהפועל תל אביב (28.4 שניות).

1956

בתחרות שנערכה בתל אביב במרץ 1956 קבעה ויינרייך בריצת 200 מטר שיא ישראלי חדש של 27.0 שניות, שיפור לשיא בן ה-9 שנים של ציפורה לוין (27.1 שניות). בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל השישי שנערכו במאי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.8 שניות, לפני אילנה אדיר (12.9 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 27.2 שניות, לפני שרה מזרחי (28.0 שניות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 12.6 שניות, שיפור לשיא הטרי בין החודשיים של אילנה אדיר (12.7 שניות). אדיר סיימה שנייה באליפות (12.7 שניות) ונועה זילברמן מהפועל גניגר (13.0 שניות), ובכך הגנה על תוארה.

1957

בתחרויות האתלטיקה במכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה ויינרייך בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אילנה אדיר, אילנה קרשיק ורינה גוטסמן בתוצאה של 52.1 שניות, לפני בריטניה (52.6 שניות). מדליית ארד, בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 26.6 שניות, אחרי פרידה ברמן מקנדה (25.6 שניות) ורודה אייבל מדרום אפריקה (25.8 שניות).
מלחמת לוב–מצרים

רקע

לאחר עליית אנואר סאדאת לשלטון במצרים ובמיוחד לאחר מלחמת יום כיפור, חל שינוי במדיניות המצרית שכלל התקרבות אל ארצות הברית ואל המערב. זאת בניגוד ללוב, שהמשיכה לדבוק בתמיכה בברית המועצות. שמועות על תחילת מגעים בין מצרים לישראל לקראת הסכם שלום אפשרי עוררו את זעמו של קדאפי, שראה בכך הפרה מצרית של הצהרת ועידת חרטום ("שלושת הלאווים": לא לשלום עם ישראל, לא להכרה בישראל, לא לעריכת משא ומתן עם ישראל).
בתגובה לקרע בין המדינות עלה המתח ביחסים. שגרירויות המדינות הותקפו על ידי מפגינים וב-1 ביוני הורה קדאפי ל-225,000 העובדים המצרים בלוב לשוב לביתם. התסיסה האזרחית לובתה על ידי ממשלת לוב, עד ההצהרה על קיום "צעדה ספונטנית" לקהיר ששיאה היה בגבול מצרים  ב-20 ביולי.
לפי דיווח משנת 1978 עולה כי המוסד הישראלי הזהיר ערב המאורעות את ממשלת מצרים מפני כוונות עוינות של לוב וניסיונות של קדאפי לחמם את הגזרה בתקווה למעשי איבה שיגלשו למצרים גופה ויאיימו על יציבות השלטון המצרי.

השתלשלות המאורעות

ב-20 ביולי הגיעו אלפי צועדים, אזרחים ואנשי מיליציה אל גבול מצרים מול העיר המצרית סאלום. במקביל לעצירתם בגבול החל צבא לוב בירי ארטילרי ומטוסי מיראז' 5 לובים הוזנקו וטסו בשמי מצרים.
ב-21 ביולי נמשכה המתקפה על סאלום, כאשר גדוד הטנקים ה-9 של צבא לוב חצה את הגבול והתקדם תחת המטרייה האווירית וסיוע ארטילרי.
ב-22 ביולי החלה מתקפת הנגד החריפה. 3 דיוויזיות (אוגדות) של צבא מצרים הדפו את ההתקפה ושעטו אל תוך השטח הלובי. במקביל הפציץ חיל האוויר המצרי יישובים ובסיסי חיל אוויר לובים. ערי הגבול של לוב הושמו תחת מצור מצרי. 
ב-24 ביולי נחתם הסכם הפסקת אש בתיווך נציגי הליגה הערבית, נשיא אלג'יריה הווארי בומדיין ויו"ר אש"ף, יאסר ערפאת. הכוח המצרי נסוג מן השטח הלובי, אך נוצר רושם הרתעתי מצרי.
למצרים נרשמו כ-100 נפגעים (פצועים והרוגים), כמו כן הופלו 6 מטוסים מצריים. ללובים נרשמו כ-400 נפגעים וכן אובדן ציוד רב שכלל 60 טנקים, 40 נגמ"שים, 40 מטוסי מיראז' 5 ומטוס מיג-23 שהושמדו על הקרקע.
באוגוסט נחתם הסכם חילופי שבויים בין המדינות, אירוע שסיים את מצב הלוחמה סופית.
במאמר מערכת של הניו יורק טיימס סוכמה עילת המלחמה בין לוב למצרים: אם אין לערבים את ישראל להילחם בה, הם נלחמים זה בזה.
הכלאת אורביטלים אטומיים

בכימיה קוונטית ובמכניקת הקוונטים, הכלאת אורביטלים אטומיים (מכונה גם היברידיזציית אורביטלים) היא ערבוב של האורביטלים של אטומים היוצרים קשר כימי, כלומר מולקולה, זה עם זה. 

האורביטלים, שהם מסלולי האלקטרונים במרחב, מתערבבים, או מכליאים האחד את השני, כדי ליצור אורביטלים חדשים שמתאימים למולקולה במקום האורביטלים הנפרדים שמתאימים לאטומים בודדים.

בניסוח פיזיקלי של מכניקת הקוונטים, האורביטלים המוכלאים הם המצבים העצמיים של המולקולה, במקום האורביטלים הנפרדים שהם המצבים העצמיים של האטומים.
אורביטל בכלל, ואורביטל אטומי בפרט, מייצג את ההסתברות של האלקטרון להימצא בנפח מסוים על פני זמן מסוים. לכן הכלאה אטומית היא חישוב מחדש של ההסתברויות הללו בהינתן הקשר הכימי המתגבש, מעיין יישום של חוק בייס לעולם הכימיה הקוונטית, כאשר הנתון הוא הקשר הכימי.
תיאור הכלאת אורביטלים משמש להבנת הקשר בין המבנה הגאומטרי של המולקולה, לבין פערי האנרגיה באורביטלים האלקטרוניים שלה.
גרה בשינקין

גרה בשינקין הוא פזמון שכתב יאיר לפיד והלחין רמי קלינשטיין, בביצוע להקת מנגו.
לפיד כתב את השיר ב-1988, בעת שהתגורר ברחוב שינקין בתל אביב, והוא מתאר דמות סטריאוטיפית של תושבת הרחוב: "לובשת תמיד שחור", "שותה בקפה תמר", "רוצה לעשות סרט קצר" ויותר מכל, "מסובכת". לימים ציין לפיד כי נשים רבות באזור חשבו שהשיר נכתב עליהן, אך למעשה "ההיא שגרה בשינקין הייתה סיכום של כל אלה שגרו שם או שהסתובבו שם בתקופה ההיא, כשזה היה רחוב עם תמימות ואמנות, ובחורות שלבושות בשמלות שחורות".
המשפט "אך בלילות הקרים היא יודעת שזה הולך ומסתבך" הוא התייחסות ל"שיר ערב", שירו של נתן זך, שנועדה ללעוג לדמות המתוארת בשיר על כך שהיא רואה עצמה כמשוררת.
השיר היה הסינגל הראשון מתוך האלבום היחיד של שלישיית מנגו, והוא זכה להצלחה רבה. במצעד הפזמונים השנתי של שנת תשמ"ט דורג השיר במקום השישי.
בנובמבר 2010 התאחד ההרכב של מנגו פעם נוספת בערב הצדעה לצדי צרפתי, המנהל האומנותי של הלהקה, בו שרו הבנות את השיר בעיבוד מחודש, מהופעה זו הופק סינגל.
הירדוקיומנט

הירדוקיומנט או בקצרה הירדוק (מאנגלית: Heredocument; נכתב גם Heredoc) הוא סוג של תיבת קוד בשפות תסריט שונות (ובפרט מסוג Bourne) המשמש להרצה מקומית של סקריפט. ערך זה יתמקד בהירדוקים בשפת Bash.
קטע ההתחלה של ההירדוק (ה"פתיח" שלו) מורכב מאופרטור ההירדוק שהוא סימן קטן-מ כפול (>>) ומשם ההירדוק. הפתיח הוא למעשה תחילת השידור וקטע הסוף שלו (ה"תוחם") שלו הוא למעשה סוף השידור.
נהוג לכתוב שמות הירדוק באותיות אנגליות גדולות ומונח נפוץ לכך הוא הביטוי EOT (הביטוי EOT משקף תו המסמל שידור תחום ופירושו End Of Transmission); גרסה של השם הזה היא EOF ופירושה הוא End Of File אם כי ביטוי זה אינו משקף את תו ה-EOT. עם זאת, ניתן להשתמש בכל שם שרוצים ואין חובה לכתוב את אחד משני הביטויים הללו (הנטייה לכתוב EOT נובעת רק מסיבות מסורתיות ואין שום הכרח לכך).
אם יש חזרה על אותו השם (בתוך הירדוק פנימי - ראו בהמשך) אזי נהוג למספר את השמות הבאים בשיטת המנייה מ-0 (Zero base indexing) שכן במערכות לינוקס נהוגה שיטה זו ומכאן ביטויים כמו E0T0, EOT1, EOT2 וכן הלאה.
הירדוק הוא למעשה שיטת הפניה של קלט להתהליך (I/O redirection method), כאשר במקום להפנות לקובץ רגיל שאותו נריץ כסקריפט sh, אנו מפנים לקובץ שאותו נריץ (אם כי ניתן להפנות פלט לקובץ מתוך תהליך ההירדוק עצמו למשל על ידי הרצה של cat בתוך ההירדוק ותינתן דוגמה בהמשך).

קטע ההתחלה וקטע הסיום

קטע ההתחלה של הירדוק, ה"פתיח" שלו, מורכב משני חלקים, האחד סימן "קטן מ-" כפול (>>) והשני שם ההירדוק. הפתיח מקדים את קטע הסיום שלו, ה"תוחם" שלו. קטע הסיום נקרא Delimeter ולעיתים גם Terminator והוא נכתב פשוט כשם ההירדוק (נניח EOT).

הזחה בתוך הירדוק

בשביל להזיח פקודות בתוך הירדוק (כולל הירדוקים פנימיים בתוך ההירדוק) צריך להפעיל הזחה כפי שיודגם בהמשך. הדבר נובע מן הארכיטקטורה של הגרסה הנוכחית של שפת Bash.
בשביל להפעיל הזחה בהירדוק חייבים לכלול את התו מקף (-) בין הפתיח לבין שם ההירדוק כך (ללא רווח ביניהם):
<<-EOT
ניתן להזיח הירדוק בתוך הירדוק בעזרת טאבים בלבד ולא ניתן להשתמש ברווחים כלל נכון לגרסה הנוכחית של שפת Bash).
התוצאה היא כך:
<<-EOT0
cat <<EOT1
Code...
EOT1
EOT0

מניעת הרחבת משתנים בתוך הירדוק

יש לעטוף את שם ההירדוק בגרשיים כפולים או בודדים אם רוצים למנוע הרחבת משתנים עם הרצת ההירדוק. התוצאה תהיה:
<<"EOT"
היעדר השימוש בגרשיים כפולים או בודדים, ימנע הרחבה ויגרום לליטרליזציה (escaping) של המשתנים.

שילוב בין מצבי הירדוק

ניתן להפעיל הזחה והחלפת פרמטרים יחדיו כך
<<-EOT
דוגמה נוספת:
bash /dev/fd/3 3<<-EOT0
Command
cat <<EOT1 >> /etc/apache2/apache2.conf
Command
EOT1
EOT0

שימושים נוספים

ניתן להשתמש בהירדוק כהערה רבת שורות בתחביר Bash.