google/wiki40b huggingface dataset:
שכר שבת

שכר שבת הוא איסור שאסרו חז"ל לקבל שכר על מלאכה שנעשתה בשבת, אפילו שמותר לעשותה, משום שחששו שמא יבואו לעשות בשבת מקח וממכר, האסור כגזירה שמא יכתוב.

גדר האיסור

אדם העובד וחשבון הכסף משולם לו לפי ימים, כמו השוכר את הפועל לשמור לו זרעים או דבר אחר ומשלם לו בעד כל יום ויום והוא משמרם גם בשבת, לא יתן לו שכר עבור יום השבת בפני עצמו, ואם נתן לו אסור לו לקבל ממנו (אלא אם כן נתן לו דרך מתנה,) כי האיסור מוטל הן על הנותן והן על המקבל. הלכה זו משפיעה גם על המשפט העברי, שמכיוון שאין הפועל מקבל שכר עבור יום השבת אין הוא חייב בנזקי גניבה או אבידה שהתרחשו ביום זה כשומר שכר, ודינו כשומר חינם שחייב על פשיעה בלבד.

הבלעה

התירו חז"ל לשלם בהבלעה, כגון שהשכירות היא לחודש שלם, ולא ניתן להפרידה. אבל אם חשבון התשלום הוא לפי כל יום ויום בנפרד, אסור לשלם על כך גם אם הוא עשה זאת חודש שלם, אלא אם כן השכירות היא לפי חודש והתשלום הוא חודשי, שאז מותר לשלם על כל החודש, מכיוון שאז הוא כולל בתוכו את השבתות בהבלעה בלבד.
דנו הפוסקים מה תהא ההלכה, כאשר ההתחייבות המקורית היא אמנם לחודש או לשבוע אך למעשה באחד מהימים לא מילא הפועל את התחייבותו. החיי אדם כתב שאם ינכה המשכיר מדמי השכיר עבור יום השבת שבו לא מילא את התחייבותו, נמצא ששוב אין זה נקרא הבלעה, כי מחשב את השכר לפי הימים, ומשלם לו פחות כי עבד רק 29 יום. אך המשנה ברורה חלק עליו, וסובר שקיים הבדל בין אם השכירות היא מלכתחילה לחודש ולשבוע, אלא שהפועל לא מילא את התחייבותו, לבין פועל ששכור לפי ימים. כאשר אנו מנכים לפועל החודשי משכרו, הרי זה בעבור שלא מילא את התחייבותו החודשית, כלומר הוא לא מילא אחד דחלקי שלושים מהתחייבותו, אך אין זה קשור למספר הימים, שהרי אין החשבון לפי מספר הימים כלל.

קנסות

בהלכות קנסות הדין שווה, שאין אדם משלם עבור יום השבת אף על פי שהקנס הוטל עליו עבור בית הדין. כך למשל יש קנסות שקונסין לאדם אם עובר על תקנת חכמים או אם עובר על תקנת טובי העיר, שגם אם עברו עליו מספר שבועות אינו משלם עבור כל החודש אלא עבור ימי החול, שהרי מכיוון שהיה יכול לחזור בו כל יום ולא לשלם את הקנס של אותו יום, נמצא שתשלום הקנס הוא עבור כל יום בנפרד.
הלכה מעניינת היא אודות מורד ומורדת, שהם בעל ואשה המורדים בחיובי האישות המוטלים עליהם. בעוד שכאשר האשה מורדת מורידים לה משכר כתובתה גם על יום השבת, האיש שמורד אינו חייב לשלם קנס על יום השבת. דין זה אינו קשור בעליונות של הגבר ביהדות, אלא בחילוק פשוט: אסור לגבות קנס על יום השבת, אך מותר לנכות מזכות ממונית של אדם על אדם אחר, כקנס. מכיוון שדיני מורד ומורדת משפיעים על הכתובה, הרי שבגבר כאשר הוא מורד הוא מוסיף על דמי הכתובה שהתחייב בחתונה, ואילו האשה כאשר מורדת מנכים לה מסכום הכתובה שמגיע לה, ולכן נמצא שלא ניתן לגבות מהגבר את הקנס על יום השבת, אך ניתן לנכות מהאשה את דמי כתובתה גם על יום השבת, לפי הסכום הקצוב.

לצורך מצווה

אסור לשכור חזן להתפלל בשבת ויום טוב, אף על פי ששכרוהו מבעוד יום, כי אסור ליטול שכר שבת ויום טוב ויש מתירין ואומרים שבמקום מצווה לא גזרו על שכר שבת, מכיוון שמדובר בשבות דשבות לצורך מצווה, שהרי כל גזירת האיסור להשתכר בשבת הוא גזירה משום מקח וממכר שגם הוא שבות - גזירה שמא יכתוב, וכן המנהג להקל ובתנאי שישכור מערב שבת ולא בשבת עצמה, שזה שבות ממש ולא שבות דשבות. אך לדברי הכול אינו רואה סימן ברכה משכר זה לעולם מפני שהוא שכר שבת - אף על פי שאין בכך איסור (לפי דעה זו). אך אם השכר הוא בהבלעה - למשל חזן המוזכר לחודש או לשנה - אין בכך כל חשש.
אלכס מנינגר

קריירת מועדונים

מנינגר החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אוסטריה זלצבורג. בעונת 1995/1996 הוא הושאל לפאָרווערטס משטייר, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול גראצר א.ק.. לאחר ששיחק היטב בהופעותיו הספורות בזלצבורג הוא הוחתם על ידי גראצר כשוער משנה בקיץ 1996. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הסיבוב השני של גביע אופ"א מול אינטר מילאנו באצטדיון ג'וזפה מאצה, והיה אחד המצטיינים במשחק שהסתיים בניצחון 1 - 0 לטובת אינטר. במשחק השני ניצחה גראצר 1 - 0, אך הפסידה לאחר מכן בדו-קרב פנדלים.
בשאר העונה הוא הפך לשוער הראשון, וביוני 1997 הוחתם על ידי ארסנל כשוער משנה לדייוויד סימן, תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באוקטובר במשחק מול ברמינגהאם סיטי, במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה. בעונת 1997/1998 נעדר סימן לתקופה ממושכת בגלל פציעה, שבמהלכה הצליח מנינגר להשוות את שיאו של ג'ימי אשקרופט, לאחר שלא ספג במשך שישה משחקים ברציפות. במרץ 1998 הוא אף נבחר לשחקן החודש של הפרמייר ליג. יכולותיו בתקופת היעדרותו של סימן סייעו לארסנל להשלים דאבל של אליפות וגביע ה-FA, ולזכות במגן הצדקה בתחילת העונה שלאחר מכן.
עם החלמתו של סימן חזר מנינגר לשבת על ספסל המחליפים. הוא שימש כמחליפו של סימן בשלוש העונות הבאות, אך ללא הזדמנות ממשית להגשים את הפוטנציאל שלו. הוא ערך 64 הופעות בכל המסגרות במשך ארבע העונות שלו שם. לאחר הגעתו של ריצ'רד רייט ב-2001 הפך מנינגר לשוער השלישי של ארסנל, והושאל לפיורנטינה לעונת 2001/2002, בה ערך 24 הופעות ולא הצליח למנוע את ירידת המועדון מהסרייה א'.
ביולי 2002 חתם מנינגר על חוזה לארבע שנים באספניול, תמורת 960,000 לירות שטרלינג. הוא שוחרר שבעה שבועות לאחר מכן מבלי ששיחק בפועל. נטען כי המעבר שלו מארסנל לא הושלם, והוא עצמו טען כי לאספניול אין יכולת לשלם את שכרו.
מנינגר הצטרף לטורינו בינואר 2003, ובקיץ שלאחר מכן הצטרף לבולוניה שבמדיה לא שיחק כלל. הוא שיחק במשך שנתיים בבולוניה, אך לא הצליח להפוך לשוער הראשון. ביולי הוא הושאל לברשה, אך כעבור חודש הושאל לסיינה, וב-2005 חזר לזלצבורג. בעונות 2006/2007 ו-2007/2008 הוא שיחק בסיינה, שם שימש כשוער הראשון. ביולי 2006 הוא השתתף כשחקן אורח בארסנל במשחק הראווה באצטדיון האמירויות לכבודו של דניס ברגקאמפ.
בסיום עונת 2007/2008 הוא חתם ברד בול זלצבורג בהעברה חופשית, אך כבר ביולי חזר לאיטליה וחתם באודינזה. הוא נמנה עם הסגל של אודינזה במשך שבועות ספורים בלבד, ולבסוף חתם ביובנטוס כשוער המשנה לג'אנלואיג'י בופון. הוא היה השוער השני שהצטרף ליובנטוס בקיץ 2008, לאחר אנטוניו צ'ימנטי ששיחק גם כן באודינזה. בעקבות פציעתו של בופו שימש מנינגר כשוער הראשון של הקבוצה בין אוקטובר 2008 לפברואר 2009. בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת אאוגסבורג. ב-22 ביולי 2016 חתם בליברפול האנגלית. בתום עונת 2016–2017 פרש ממשחק פעיל.

נבחרת אוסטריה

מנינגר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה באוגוסט 1999, במשחק הידידות מול נבחרת שוודיה. הוא היה בסגל הנבחרת שאירחה את יורו 2008, ושנה לאחר מכן הודיע על פרישתו ממנה.
טלאל, מלך ירדן

קורות חייו

טלאל נולד במכה בשנת 1909 כבנו הבכור של עבדאללה הראשון ומוסבח בנת נאסר. בילדותו סבל מהתפרצויות זעם, מיעט לדבר ונטה להתבודד. בשנת 1929 סיים לימודיו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבבריטניה. בשנת 1934 נישא לזיין א-שריף בנת ג'מיל. אביו סבר שאינו כשיר לרשת את מקומו והעדיף את אחיו הצעיר נאיף או את בנו של טלאל, חוסיין, כיורשו.
באופן רשמי נשא טלאל בתואר יורש העצר.
בשנת 1951 סבל טלאל מהתרופפות עצבים ומחולשה כללית. לאחר שנבדק על ידי שלושה רופאים, שהמליצו על ריפוי בסנטוריום, שלח אותו אביו לאנגליה. בעת ההתנקשות באביו, עבדאללה הראשון, בירושלים ב-20 ביולי 1951, שהה טלאל מחוץ לירדן ורצה לשוב ולקבל לידיו את השלטון, אולם נתקל בהתנגדותו של ראש ממשלת ירדן. לאחר שנבדק על ידי רופאיו ונמצא שהוא "במצב גופני ורוחני משביע רצון" הותר לו לשוב לירדן. טלאל הושבע כמלך לירדן ב-6 בספטמבר 1951.
במהלך שלטונו הקצר היה אחראי ליצירת החוקה הליברלית של ממלכת ירדן, שעל-פיה הממשלה כגוף, וכל שר באופן אישי, אחראים בפני הפרלמנט. החוקה אושררה ב-1 בינואר 1952. המלך טלאל גם סייע לשיפור היחסים המתוחים בין ירדן לבין מצרים וערב הסעודית.
במאי 1952, בעקבות המלצת רופאיו, יצא טלאל לחופשת הבראה פתאומית בצרפת, למרות שחשש מהפיכה מצד אחיו נאיף. ב-4 ביוני הדיחה ממשלת ירדן את טלאל מכס המלוכה תוך שהכריזה עליו כבלתי שפוי וכחולה בסכיזופרניה. בנו חוסיין בן ה-17 ירש את מקומו וטלאל אושפז בסנטוריום בטורקיה.
טלאל מת באיסטנבול בשנת 1972 ונקבר במאוזוליאום המלכותי בעמאן. הוא הותיר אחריו שלושה בנים ובת.
מאור זגורי

ביוגרפיה

זגורי נולד, גדל והתחנך בבאר שבע ובמרכז ספיר בערבה, ולמד בתיכון מוסינזון במגמת אומנות שבהוד השרון. שירת בחיל התותחנים. בשנת 2008 סיים את לימודי המשחק בבית הספר לאמנויות הבמה של מכללת סמינר הקיבוצים. החל לכתוב ולביים באופן עצמאי את ההצגה "בתולים", העוסקת בזכרונות נעורים, אובדן התמימות והבתולים. לאחר מכן ביים את המחזה "אבסינט" במסגרת פסטיבל מחזאות פולנית עכשווית של תיאטרון "הבימה". באותה שנה עיבד וביים את ההצגה "הקרב הראשון בנחל קשישון", על פי ספר מאת אפרים סידון, והיא זכתה במקום הראשון בפסטיבל תיאטרונטו לילדים.

בשנת 2010 זכה בפרס המחזאי על שם ניסים אלוני על מחזותיו "הרדופים" ו"מישהו ימות בסוף". באותה שנה זכה בתואר מחזאי השנה בטקס פרסי הפרינג' על המחזה "בתולים". בספטמבר 2010 זכתה ההצגה "25", אותה כתב וביים, בפרס ההצגה המצטיינת בפסטיבל עכו, והוא זכה בפרס הבמאי. על עבודתו נכתב בנימוקי ועדת הפרס על שם ניסים אלוני:
"במחזותיו מצליח זגורי להעלות לבמה פסיפס של עלילות ודמויוית הפועלות על רקע המציאות הישראלית האלימה והכואבת. כתיבתו מורכבת ומלאת השראה הן בנושאיה והן בתבניתה. התמונות הקצרות חדות, מדויקות ונטולות ראווה. הוא מערב הזיות, פחדים וסודות מעולמן הפנימי של הדמויות עם תיאורה של מלחמת הישרדות נטולת רחמים. שפתו היומיומית מדויקת, מחוספסת ואכזרית. התוצאה היא מחזות כואבים ומכאיבים ובהצגותיהם נעים הצופים בין פענוח להכרה, בין פליאה להתרגשות. כתיבתו הדרמטית של זגורי המביים את מחזותיו בעצמו, מתרחשת במהלך החזרות עם השחקנים והיוצרים האחרים, צורת הכתיבה זו משתפת ומחברת בין הכתיבה לביצוע בצורה מעוררת השתאות".
במקביל לכתיבה ולבימוי, זגורי מלמד משחק בבית הספר לאמנויות הבמה של מכללת סמינר הקיבוצים.
בשנת 2014 יצר את סדרת הטלוויזיה "זגורי אימפריה", המבוססת על מחזה יווני אדיפוס ואנטיגונה, בכיכובם של משה איבגי, עוז זהבי, נינט טייב, שרה פון שוורצה, קובי מימון, יפית אסולין וחן אמסלם. זגורי עצמו משחק בסדרה בתפקיד צ'או, עבריין מבאר שבע. כשנשאל האם יש קשר בין משפחתו הביולוגית לבין המשפחה המוצגת בסדרה, אמר כי ישנו קשר רב.
בספטמבר 2015 החל לכתוב טור קבוע במוסף "7 ימים" בעיתון ידיעות אחרונות.
בשנת 2016 ביים מאור זגורי את המחזה המוכר של שייקספיר, המלט בתיאטרון הלאומי הבימה.
בדצמבר 2017 עלתה ב-HOT הסדרה "שבאבניקים" בבימוי של זגורי ובכיכובים של ישראל אטיאס, דניאל גד ואורי לייזרוביץ', העוסקת בתלמידי ישיבה חרדים. ב-2018 משמש זגורי כשופט בגרסה הישראלית של התוכנית "גוט טאלנט", ברשת 13.

חייו האישיים

מאוקטובר 2017 נשוי לשחקנית והדוגמנית חן אמסלם-זגורי. הזוג הכיר על סט הצילומים בעונה הראשונה של הסדרה "זגורי אימפריה". ב-12 באפריל 2019 נולדה בתם הבכורה.
הר כביר

מיקום

רכס הר כביר הוא אחד מארבעה ההרים המקיפים את העיר שכם ואת עמק המכמתת - הבקעה הרחבה ממזרח לעיר. ההר נצפה במלוא גובהו, על שמונה פסגותיו ממבט מצפון - בפני הצופה העולה מבקעת הירדן אל הר השומרון דרך נחל תרצה.
מן הפסגה צונח הרכס בשיפוע תלול ביותר, ומאבד בבת אחת מאות מטרים של גובה, עד שהוא נבלע בחגורת הירק של עמק נחל תרצה, הזורם למרגלות הרכס מצפונו. יש כאן ניגוד מ"ההר הגדול" (ג'בל כביר) אל העמק הפורה והשופע מים שלמטה, המהוה ללא ספק גורם נכבד ביופיו ויחודו של האתר.

מצפה לונץ

במרומי הר כביר, הוקם ביוזמת שושנה אילן, עובדת המועצה האזורית שומרון ורשות הטבע והגנים, בסיוע קק"ל "מצפה לונץ", על שם יוסף לונץ שהיה מושל שכם, ידיד ההתיישבות וידיד גרעין אלון מורה. זוהי נקודת תצפית ייחודית המשקיפה על נוף מרהיב בהיקף של 360 מעלות. ממנה ניתן לצפות על המקומות הבאים:
בצפון: מלבד הרי חרמון והגלבוע על מעיינות "עין בידאן" - קבוצת נביעות שופעת, אתר קידוחי מים חשוב וממנו יורדת בקעה פורייה לבקעת-הירדן. דרומית מעין בידאן ניכר בשטח, תל נמוך, הוא תל תרצה (תל אל-פרעה) - שרידיה של תרצה בירת ממלכת ישראל לפני בניית העיר שומרון. רחוק יותר העיר טובאס - עיירה ערבית המשמרת בשמה את תבץ, מקום מותו של אבימלך (שופטים ט').
במזרח: רס רמלי, רס ג'דיר - רכסי-הרים בצפון-מזרח השומרון.
במורדות הכפר טמון, מקום הולדתו של השודד האגדי "אבו ג'ילדה". בבקעת הירדן נראים היישובים היהודיים בקעות, רועי וחמרה - מצפון לכביש נחל תרצה. מעבר לבקעת הירדן בגלעד ניתן להבחין בנחל יבוק, אפיק הנחל הגדול החוצה את הרי-הגלעד.
בדרום: ארומה המקראית היום תל עורמה, חרבות עירו של אבימלך בן גדעון (שופטים ט', מא). ההתנחלות כפר תפוח, יישוב קהילתי במרכז השומרון וכביש 505 ("כביש חוצה שומרון"). קרוב יותר להר כביר נראים הכפרים הערבים: חווארה, מוצאו של סנבלט שהתנכל לעולים מבבל בראשות עזרא ונחמיה. (ספר נחמיה, פרק ב'), רוג'ייב - בו בוצע ניסיון ההתיישבות הראשון של מתנחלי אלון מורה בשנת 1980, לידו מחנה צבאי המשמש את החטיבה המרחבית של שכם וכפר קליל, בעבר - יישוב שומרוני. וכמובן נראה את הר גריזים (נ.ג. 880). למרגלות הר גריזים נצפה בשני מחנות פליטים גדולים: בלאטה ועסכר. ביניהם הייתה נראית כיפתו של קבר יוסף, אשר פונה על ידי צה"ל ונשרף עד היסוד. מעליו התל הקדום של שכם, "תל בלטה", ומאחריו העיר שכם, בבקעה שבין הר גריזים לבין הר עיבל .
במערב הר עיבל, וביום בהיר אפשר לצפות בהרי השומרון עד לשפלת החוף. במורדות הר כביר הכפרים עזמוט, דיר-אל-חטב, סלם.

שיח' בילאל

כקברי שיח' רבים גם קבר שיח' בילאל ממוקם על פסגה גבוהה. בבית התפילה הקטן, הצמוד לקבר, מלאים היו הקירות בכתובות שרידים ל"זיארה", עליה לרגל, שהתקיימה למקום על ידי תושבי הסביבה.
שיח' בילאל אבן רבאח היה שמו של מואזין - קורא לתפילה - ששימש את מוחמד, נביא האסלאם. מסופר שנטל חלק במסעות הכיבוש המוסלמיים ובקר בארץ יחד עם הח'ליפה עומר בשנת 638. מיחסים לו סגולה להורדת גשמים ופוקדים את קברו לתפילה ולבקש בקשות. שיח' בילאל עזר להפיץ את האסלאם באפריקה והמוסלמים באתיופיה מייחסים את דתם אליו.
זה למעשה אינו קבר אלא ציון. המוסלמים טוענים כיום כי קברו של שיח' בילאל הוא במקום שהיהודים קוראים קבר רחל בבית לחם.

אירוס השומרון

אירוס השומרון, הייחודי להרי שומרון, מצוי במורדות הצפוניים של הר כביר. הוא התגלה על ידי בוטנאי אמריקאי ובשנת 1942 נחקר על ידי טוביה קושניר. הוא פורח בעונת האביב. האירוס מצטיין בפרחים גדולים ומפוארים בגוני סגלגל וורוד בהירים, הנשאים לגובה 30–40 ס"מ. הפרחים שונים מאוד זה מזה בדגם ובצבע, בעיקר בעלה העטיף החיצוני. המין קרוב לאירוס ההדור הגדל במזרח הגליל העליון.
צ'אד הו

ביוגרפיה

הו נולד ביוהנסבורג.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים הו במקום תשיעי במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 1:52:13.1 שעות.

מדליית ארד עולמית

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 זכה הו במדליית ארד במשחה ל-5 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 56:41.9 דקות, אחרי תומאס לורץ מגרמניה (56:26.9 דקות) וספירידון יאניוטיס מיוון (56:27.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 23 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:53:13.1 שעות.
באליפות העולם שנערכה בשנגחאי, סין ביולי 2011 סיים הו במקום 20 במשחה ל-10 ק"מ בשחייה במים פתוחים בתוצאה של 1:54:58.6 שעות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2013 סיים הו במקום רביעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53.33.7 דקות, 5 עשיריות השנייה ממדלית ארד ובמקום שמיני במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:26.3 שעות.

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2015 זכה הו במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 55:17.6 דקות, לפני רוב מופלס מגרמניה (55:17.6 דקות) ומטיאו פורלן מאיטליה (55:20.0 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 19 בתחרות ל-10 ק"מ (1:50:47.9 שעות).
חוזה נאנקינג

חוזה נאנקינג הוא חוזה שבריטניה אילצה את סין לחתום עליו בעיר נאנג'ינג ב-29 באוגוסט 1842, לאחר שזו הפסידה במלחמת האופיום הראשונה. החוזה כלל מספר תנאים בעבור חידוש תנאי המסחר עם בריטניה. התנאים בחוזה, רובם ככולם, היו משפילים עבור סין והיטיבו בעיקר עם בריטניה.
בין סעיפי החוזה נקבע כי בריטניה תקבל לידה את הונג קונג כבסיס טריטוריאלי לצמיתות, וסין תשלם פיצויים של 21 מיליון דולר ויקבעו מכסים קבועים לסחורות. הסינים אולצו לשלם בנוסף לכך פיצוי בסך של 6 מיליון דולר על סחורת האופיום אותה הם החרימו מסוחרים בריטיים ב-1839. 
בנוסף, 5 נמלים נוספים נפתחו לסחר בריטי: שאנגחאי, גואנגג'ואו, טיינג'ין, פוג'ואו ואמוי (שְׂיָאמֵן). בנמלים אלו, על פי ההסכם, לא יחולו החוקים הסינים על אזרחים בעלי נתינות זרה.
בעקבות ההסכם נאנקינג החלה חדירת שאר המעצמות לסין.
קצב צמתי

קצב צמתי (באנגלית: Junctional rhythm) הוא הפרעה בקצב הלב במסגרתה חדרי הלב מופעלים כתוצאה מדחף חשמלי שמקורו הוא בקשר הפרוזדור והחדר (צומת ה-AV) הנמצא בין העליות לחדרים, במקום שיופעלו על ידי הקוצב הראשי של הלב.

פתופיזיולוגיה

במצב תקין, עובדת מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב באופן בו הדחף החשמלי (דה-פולריזציה) הראשוני הגורם לכיווץ הלב יוצא מקשר הגת והפרוזדור (הקוצב הראשי או SA node), משם הוא מתפשט בעליות הלב וגורם לכיווצן. לאחר מעברו בעליות מגיע הדחף החשמלי אל קשר הפרוזדור והחדר שם הוא מעוכב לפרק זמן של 120–200 מילישניות בטרם ממשיך אל החדרים. לאחר השהיה זו ממשיך הדחף החשמלי דרך אלומת הפרוזדור והחדר (סיב ההולכה על שם היס) אל צרורות ההולכה הימני והשמאלי ומשם אל סיבי ההולכה הסופיים שמוליכים אותו אל תאי השריר עצמם וגורמים לכיווצם. מנגנון זה דואג לכך שהעליות יתכווצו ראשונות ויעבירו את הדם שבהן אל החדרים בטרם כיווץ החדרים עצמם.
על אף שדחף חשמלי מופק במצב תקין בקשר הגת והפרוזדור, שאר תאי הקוצב של הלב (Conducting cells) מסוגלים אף הם להפיק דחף חשמלי עצמוני. ככל שתא קוצב ממוקם נמוך יותר, כך הקצב אותו הוא מסוגל לייצר איטי יותר. במצב בו הקוצב הראשי מייצר דחפים חשמליים במהירות תקינה, הוא מכניס את שאר תאי הקוצב לתקופה רפרקטורית במהלכה הם אינם יכולים לקבל גירוי חשמלי נוסף, כך למעשה הם אינם משתמשים ביכולתם העצמונית אלא מהווים אך ורק סיב הולכה דרכו עובר הדחף החשמלי שהופק על ידי הקוצב הראשי. כאשר הקוצב הראשי אינו מפיק דחפים חשמליים או שהוא מפיק דחפים חשמליים באופן איטי מהרגיל, עשויים תאי הקוצב אחרים להשתמש ביכולתם העצמונית ולהפיק גירוי חשמלי משלהם.
קצב צמתי נוצר כתוצאה מפעילות לא תקינה של הקוצב הראשי או כתוצאה מחסימת הדחף החשמלי בנקודה מסוימת לפני שהגיע אל קשר הפרוזדור והחדר. כשדחף חשמלי אינו מגיע אל קשר הפרוזדור והחדר, משתמש הקשר ביכולתו לייצר דה-פולריזציה עצמונית. הוא מפיק דחף חשמלי עצמוני במהירות של 40–60 פעימות לדקה, גורם לכיווץ החדרים ולמעשה שומר על המשכיות הפעילות המכנית של הלב.
גם במצב של קצב צמתי יתכווצו העליות לפני החדרים, עם זאת כיווצן יתרחש כתוצאה מהולכה רטרוגרדית של חשמל מקשר הפרוזדור והחדר כלפי מעלה.
קצב צמתי מאובחן באמצעות בדיקת אלקטרוקרדיוגרפיה (א.ק.ג.), בה ניתן לראות גלי P הפוכים או היעדר מוחלט של גלי P.

מהירות

ככלל מהירותו של קצב צמתי היא בין 40–60 פעימות לדקה, עם זאת במצבים מסוימים עשוי קצב צמתי להיות איטי או מהיר יותר. קצב צמתי במהירות של בין 60–100 פעימות לדקה מכונה "קצב צמתי מואץ" ("Accelerated junctional rhythm"), ואילו קצב צמתי מהיר מ-100 פעימות לדקה מכונה "טכיקרדיה צמתית" ("Junctional tachycardia"). קצב צמתי במהירות של פחות מ-40 פעימות לדקה נקרא "ברדיקרדיה צמתית" ("Junctional bradycardia").
הארי דין סטנטון

ביוגרפיה

סטנטון נולד בעיר איירווין שבקנטקי לארסל ולשרידן הארי סטנטון.
לסטנטון שני אחים ארצ'י וראלף ואח אחד למחצה סטן.
הוריו התגרשו כאשר היה תלמיד תיכון ונישאו מחדש לאחר זמן קצר.
למד עיתונות ורדיו ב"אוניברסיטת קנטקי"', התנסה לראשונה במשחק ב"תיאטרון פסדינה" שבקליפורניה.
סטנטון שירת בתור טבח במלחמת העולם השנייה בצי האמריקאי במהלך קרב אוקינאווה.

קריירת משחק

סטנטון החל את הקריירה בתפקידים קטנים בסרטים "המורד", "נועזים בעורף האויב" בתור טוראי ווילארד, "הסנדק 2" בתור סוכן FBI ו"רצח, מתוקה שלי" בתור הבלש בילי רולף.
את הפריצה שלו עשה ב-1979 ביצירתו פורצת הדרך של רידלי סקוט "הנוסע השמיני" בתפקיד טכנאי המנועים ברט ובדרמה המוזיקלית של מרק ריידל "רוז" בתור האומן בילי ריי.
תפקידים אלו בנוסף לתפקיד הסמל ג'ים בלארד בקומדיה הצבאית "טוראית בנג'מין" הקנו לסטנטון מעמד של כוכב הוליוודי.
התפרסם בתחילת שנות ה-80 בסרט הפעולה "הבריחה מניו יורק" בתור האסיר המשכיל הארולד "המוח", בקומדיה הרומנטית של פרנסיס פורד קופולה "אחד מהלב" בתור מו ובעיבוד למותחן האימה הספרותי של סטיבן קינג "כריסטין" בתור הבלש רודי ג'נקינס.
ב-1984 זכה סטנטון למעמד של כוכב קאלט בעקבות תפקידו הראשי בסרט "מעקלים" בתור באד הסוכן הקשוח של סוכנות מעקלי המכוניות, באותה שנה שיחק את גם אחד התפקידים המוכרים ביותר שלו, טראוויס הנדרסון בסרטו העצמאי של וים ונדרס "פריז, טקסס".
שיחק ב-1986 בדרמת הנעורים "יפה בורוד" את ג'ק אביה המובטל של הנערה אנדי וולש (מולי רינגוולד)
ב-1988 השתתף בדרמה ההיסטורית מעוררת המחלוקת של מרטין סקורסזה "הפיתוי האחרון של ישו" וגילם את דמותו של פאולוס שליחו של ישו (וילם דפו).
ב-1990 החל סטנטון את שיתוף הפעולה הארוך והפורה שלה עם דייוויד לינץ' במותחן הפשע "לב פראי" בתפקיד הבלש הפרטי ג'וני פארגוט ממנו דורשת חברתו מריאטה פורטון (דיאן לאד) להחזיר את ביתה לולה (לורה דרן).
ב-1992 קיבל תפקיד בולט פחות בסרטו של לינץ' "טווין פיקס: אש הולכת איתי" ותפקיד נוסף במיני סדרה "חדר מלון" גם כן בהפקתו של לינץ.
ב-1998 גילם את גרים סבו של הילד קווין בדרמה "מעל כולם".
ב-1999 לוהק סטנטון בפעם השלישית על ידי דייוויד לינץ', לדרמה האנושית והמפתיעה ביותר בקריירה שלו "סיפור פשוט".
בסרט גילם את לייל שעובר שבץ הגורם לאחיו הקשיש אלווין סטרייט (ריצ'רד פרנסוורת') איתו לא דיבר במשך עשר שנים לצאת למסע על מנת לבקר אותו.
סטנטון שיחק גם כן בדרמה המרגשת של פרנק דרבונט "גרין מייל" בתור האסיר תות-תות.
ב-2006 שיחק בתפקידו הרביעי במספר עבור דייוויד לינץ' את פרדי הווארד במותחן "אינלנד אמפייר", בנוסף התפרסם בסרט הפשע "אלפא דוג" בדמותו של ג'ון רוברטס הסנדק של סוחר הסמים הצעיר ג'וני טרולאב (אמיל הירש) המבוסס על דמותו של ג'סי ג'יימס הוליווד.
שיחק בסדרה "אהבה גדולה" בתור רומן "הנביא" גרנט, מנהיגה האכזרי של הקומונה הדתית הקנאית "ג'וניפר קריק" ואביהם של אלבי וניקי גרנט (קלואי סביני). בנוסף, שיחק גם במיני סדרה "אליס" המבוססת על "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בתור הזחל.
מערכת גילוי עשן

מערכת גילוי אש ועשן היא מערכת הנועדה לתת התרעה בדבר שריפה המבוססת על גלאי עשן.
הפארק הלאומי טג'יק

אקולוגיה וחיות בר

הפארק הלאומי מציג שילוב של אזורים בהם שוררים אקלים ערבתי, מדברי ואלפיני. בפארק חורפים ארוכים וקרים וקיץ קריר, וממוצע משקעים שנתי של 127 מ"מ.
מינים שידוע שחיים בפארק הלאומי כוללים את הדוב החום, נמר השלג, זאבים, כבשי מרקו-פולו (תת-מין של כבש ארגאלי), עז מבריגה, שחפים חומי ראש ואווזים.

סטטוס מורשת עולמית

ב-2008, הפארק הלאומי הגיש בקשה לאונסק"ו בבקשה להפוך להיות אתר מורשת עולמית. ב-2013, הפארק אושר כאתר מורשת עולמית.
ניסן בבליקשווילי

קורות חיים

בנו של הרב ישראל בבליקשווילי (1899 - 1971) ורעייתו מלכה לבית טטרואשווילי. נולד בטביליסי. למד עברית בבית אביו כשעברית הייתה אסורה בברית המועצות. 
היה המורה הראשון הרשמי לעברית באוניברסיטה הממלכתית בטביליסי. חקר כתובות יהודיות ברחבי גאורגיה ובחצי האי קרים. 
תרגם לגאורגית את מגילת איכה, קהלת, שיר השירים, מגילת רות, ספר יונה, ספר טוביה. כמו כן תרגם לגאורגית פרוזה של עגנון ושירי אלכסנדר פן.
עזר רבות לדב גפונוב. ב-1974 הצליח לבקר בישראל (אף על פי שלא היו יחסים דיפלומטיים בין ישראל לברית המועצות), הרצה באוניברסיטה וברדיו. 
נפטר בטביליסי בגיל 48.
השריר הרום קוצי

תיאור

תחילתו של השריר הרום קוצי בגומץ הרום קוצי אשר בעצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר עובר מתחת לקשת שיא הכתף והבריח ומסתיים בחיבור לחלקה העליון של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע.

עצבוב

השריר הרום קוצי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים הרביעי, החמישי והשישי (C4, C5, C6) דרך עצב רום עצם השכם (Nervus suprascapularis).
מיראז' 4000

תיאור

מטוס המיראז' 4000 היה גדול וכבד באופן משמעותי מן המיראז' 2000. המטוס צויד בשני מנועי טורבו מניפה סנאקמה אטר M53-5-2. בנוסף, היו למיראז' 4000 כנפוני קאנארד מעל כונסי האוויר. כנף הדלתא של המטוס הייתה דומה לזו של המיראז' 2000, וגם כונסי האוויר והמבנה הכללי היו דומים. המטוס היה בגודל דומה לזה של F-15, והיה בעל יכולות מצוינות כמיירט לטווח ארוך וכמטוס תקיפה בגובה נמוך. המטוס צויד בשני תותחי 30 מ"מ, והיה יכול לשאת כ-8 טון חימוש על גבי 11 נקודות נשיאה תחת הגוף והכנפיים, וקיבולת הדלק שבו איפשרה תקיפה בטווח ארוך. המטוס נבנה בחלקו מחומרים מרוכבים. בדומה למיראז' 2000, נשלט המטוס באמצעות מערכת טוס-על-חוט. תא הטייס נבנה כתא טייס אנלוגי, והיה מצויד בתצוגה עילית. במהלך הפיתוח, נשקלה התקנתו של מכ"ם חזק יותר מזה שהיה מותקן במיראז' 2000, אך מכ"ם כזה לא הותקן בסופו של דבר. 
על התכנון לבניית המטוס הוכרז לראשונה בשנת 1975, והמטרה המוצהרת הייתה לייצר מטוס קרב שיוכל להתחרות במטוס הקרב F-15 איגל. דגם של המטוס (מוק-אפ) הוצג בשנת 1977, והטיסה הראשונה התקיימה ב-9 במרץ 1979. המטוס הוצג לראשונה בסלון האווירי בפארנבורו בשנת 1980. פיתוח המטוס נעשה מכספי היצרנית, וחברת דאסו קיוותה לעניין מדינות במזרח התיכון, במיוחד סעודיה ועיראק, ברכישתו. החברה קיוותה אף למכור את המטוס לחיל האוויר הצרפתי, כמחליף למטוסי המיראז' 4 שהחלו מתישנים. ואולם, בשנת 1981 רכשה סעודיה מטוסי F-15 מארצות הברית ולא הייתה מעוניינת במטוס. עיראק הייתה שקועה במלחמה עם איראן, ולא הייתה מסוגלת לעמוד בתשלומים עבור המטוס, ואילו חיל האוויר הצרפתי בחר להתמקד בשדרוג מטוסי המיראז' 2000. בעקבות זאת נותרה דאסו ללא קונה למטוס. בשנת 1985 התעורר מחדש העניין הסעודי במטוס, והחברה שיפצה את אב הטיפוס היחיד שנבנה ואף צבעה אותו בסכימת צביעה מדברית, אך גם עסקה זו לא יצאה אל הפועל. בשלב זה כבר הייתה דאסו עסוקה בפיתוח מטוס הקרב ראפאל, ופרויקט מיראז' 4000 נזנח. רבים מן הלקחים שנלמדו בפיתוח המטוס הוטמעו במטוס הראפאל. 
אב הטיפוס מוצג היום במוזיאון האוויר והחלל (Musée de l'Air et de l'Espace) בפריז.
יעל העליון

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, בת לאסתר (אסיה) וד"ר יוסף (אוסיה) פעמוני (גלוקמן). בילדותה ובבגרותה נחשבה לעילוי ומופת, כישרונית ומחוננת. הקפידה לציין את יום הולדתה בתאריך העברי ח' בשבט.
היא נישאה לסופר ולעיתונאי איש "מעריב", יעקב העליון. בני הזוג התגוררו באילת שנים מספר, לאחר מכן שבו להתגורר בתל אביב. להם שני ילדים.
בתחילת דרכה עבדה כמורה, ובהמשך ייסדה את בית הספר לאמנויות תל אביב וניהלה אותו משנת 1984 ועד פטירתה בשנת 2002.
העליון התאבדה בקפיצה מחלון דירתה במגדל לונדון מיניסטורס בתל אביב, לאחר שבעלה נחשד שקיים קשרים מיניים עם שתי אחיות, תלמידות בבית הספר אותו ניהלה.
לזכרה מתקיימת מדי שנתיים תחרות כתיבת סיפורים קצרים בבית הספר לאמנויות אותו ניהלה.