google/wiki40b huggingface dataset:
לביא זיטנר

ביוגרפיה

זיטנר למד במגמה לתיאטרון בתיכון עירוני א' ובהמשך למד לימודי משחק בבית הספר של יורם לוינשטיין.
זיטנר שיחק ב-1998 בדרמת הטלוויזיה "משפחה וחצי", אותה כתבה גלילה רון־פדר-עמית, ששודרה בערוץ 2 ולאחר מכן בסדרת הנעורים "החבר'ה הטובים", ששודרה בערוץ הילדים בין השנים 1999–2002. זיטנר שימש גם כמנחה בטלוויזיה החינוכית בתוכניות "טושטוש", "זאפ לראשון" ו"סברס - תקרא תצליח". בנובמבר 2005 הצטרף כמגיש בערוץ 24, בו הנחה תחילה את התוכנית האינטראקטיבית "הארכיון", ולאחר מכן את התוכנית "הקרנת בכורה", בה שודרו קליפים חדשים.
זיטנר השתתף בהצגות שונות, כמו "פצפונת ואנטון", "סיפורי איתמר ורותי גם" (תיאטרון אורנה פורת), "הדיבוק", "רומיאו ויוליה" (תיאטרון תמונע), "דלתות נפתחות", "השחף" (תיאטרון באר שבע), פסטיבל תיאטרון קצר 2006 (צוותא), "קרוב לבית" (התיאטרון הקאמרי) ו"הכבש השישה עשר".
בנוסף לקריירת המשחק, עובד זיטנר כ-DJ בתל אביב, וביולי 2006 פתח ליין מסיבות במועדון "מאדאם" שברחוב ליליינבלום.
ב-2007 שיחק בפרק הראשון בסדרה "האי" בערוץ הילדים כשחקן אורח. ב-2008 שיחק בסדרה "לה לה לנד" המשודרת למנויי HOT בערוץ הילדים. בנוסף לכך, החל להנחות את התוכנית "אזור התעשייה" המשודרת בערוץ HOT בידור ישראלי יחד עם אילנית לוי ואלון לוי. לקראת סוף שנת 2008 החל זיטנר להשתתף בסדרת ההמשך של "משפחה וחצי" כשחקן אורח. ב-2009 שיחק בסדרה "שירות חדרים" של רשת בערוץ 2. בשנת 2010 שיחק זיטנר בסדרת הנוער "15 דקות" המשודרת ב-yes. בשנת 2011 משחק בהצגת יחיד "מחיר החיים".
ב-2005 שיחק כשחקן אורח בפרק העשירי בעונה הרביעית של החיים זה לא הכל
ושם הוא שיחק את הזבוב (סוכן קומיקס) .
ב-22 באוגוסט 2011, פלשו זיטנר וחבריו למבנה נטוש (לשעבר בית צעירות מזרחי) ברחוב דב הוז בתל אביב, כחלק מפעולות למען דיור ציבורי במסגרת המחאה החברתית.
בשנת 2012 השתתף כמנחה בסדרה "אין דברים כאלה" לצד בן פרי ששודרה בערוץ לוגי.
זיטנר זכה בפרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2008/9 למעצב בובות ואביזרים להצגה "מחיר החיים" בתיאטרון הנפש.
ביוני 2015 השתתף זיטנר בתוכנית "אחד על אחד" עם השף ישראל אהרוני.
מתגורר עם אשתו ושני ילדיהם בקראוון הנישא על משאית.
ספריא

היסטוריה

ספריא הוקמה ב-2011, על ידי העיתונאי ג'ושוע פואר יחד עם ברט לוקשפייזר, לשעבר מנהל מוצר בגוגל. גרסת הבטא הראשונה יצאה לאור ב-2012, וב-2013 היא הפכה רשמית למלכ"ר, בעזרת מימון מקרן נתן, Jonathan and Tamar Koschitzky, וקרן ג'ים ג'וזף. ב-2015, היו כבר שתים-עשרה אפליקציות שעשו שימוש ב-API ובמסד הנתונים של ספריא, וחתמו על עסקה לשימוש בתרגומים שפורסמו בעבר על ידי הוצאת "אורים". האתר של ספריא עבר עיצוב מחדש ב-2016, לצד פרסום יישומים חדשים עבור iOS ו-Android, ותרגום מלא לאנגלית של פירוש רש"י על התורה. בשלב זה, היו למעלה מעשרה אנשים בצוות המקצועי של האתר. ציון דרך משמעותי לאתר הגיע ב-2017, עם הוצאת מהדורת ויליאם דוידסון לתלמוד, אשר עתידה לכלול את פירושו של הרב עדין אבן-ישראל (שטיינזלץ) בעברית ובאנגלית, תחת הרישיון הפתוח CC BY-NC.

תוכן

לספריא יש ספרייה רחבת היקף של טקסטים יהודיים, ובכללם התנ"ך, התלמוד, סידורים, וכן יצירות חדשות יותר. התוכן של ספריא מגיע ממגוון מקורות: ספרים בנחלת הכלל נסרקים ומעובדים על ידי תוכנת OCR, ואחר כך מוגהים ומסודרים על ידי צוות מטעם האתר. מקורות מקוונים אחרים, כגון "בלכתך בדרך" משמשים גם הם כמקור. בנוסף, יש מוציאים לאור העובדים ישירות מול ספריא.

תרגומים

לכמה יצירות, כגון התנ"ך והתלמוד, יש תרגומים לאנגלית. תרגומים אלו באו או ממיקור המונים, או ממוציאים לאור, או שהיו כבר בנחלת הכלל. כמה מהתרגומים בוצעו על ידי ספריא עצמה.

קישוריות

יצירות רבות מקושרות לפירושים שניתנו להם במשך הדורות. לדוגמה, לחיצה על פסוק בתנ"ך תפתח חלונית צד, המאפשרת למשתמש לצפות בפרשנות על הפסוק.

דפי מקורות

בונה דפי המקורות של ספריא מאפשר למשתמשים ליצור דף עם מקורות מתוך ספריא. ניתן להפוך את דפי המקורות לציבוריים, כך שיהיו זמינים עבור משתמשים אחרים; ניתן להוריד את דפי המקורות כקובץ PDF.
תסמונת שארל בונה

תסמונת שארל בונה (Charles Bonnet syndrom או בקיצור CBS) היא תסמונת נוירולוגית בה אנשים בעלי לקות ראייה או עיוורון מלא או חלקי, עשויים לחוות הזיות של מראות מגוונים ומורכבים, המחליפות את הקלט הראייתי. 
התסמונת נקראת על שם המדען השווייצרי שארל בונה (1720–1793), אשר גילה אותה בשנת 1760, כאשר תיעד הזיות אלו אצל סבו, שהיה בריא בנפשו וכמעט עיוור; הוא דיווח על הזיות מלאות חיים כמו אנשים, בניינים, בעלי חיים ואובייקטים שהופיעו ונעלמו ללא התראה, התרחבו והתכווצו.

מאפיינים

הלוקים בתסמונת, שהם לרוב אנשים בריאים בנפשם בעלי לקות ראייה מלאה או חלקית, חווים הזיות של מראות שונים; בעיקר מדווחים מראות כגון דפוסי צבעים מורכבים, פנים של אנשים, חיות, צמחים וחפצים, לעיתים קרובות ייצוגים של מראות המאפיינים את סביבתו הטבעית של הפרט. עם זאת, אנשים שחווים הזיות אלו מודעים לכך שהן אינן אמיתיות אלא מתרחשות רק בשדה הראייה, מכיוון שהן לא באות לידי ביטוי גם בשאר החושים של הפרט שחווה אותן. 
קיימת מחלוקת בקרב החוקרים לגבי שכיחות התופעה. מחקרים שונים שבדקו לאורך השנים קשישים (מעל גיל 65) בעלי לקות ראייה, העלו ממצאים של בין 1-40% מהם החווים הזיות אלו; במחקר אוסטרלי עדכני מ-2008 מצא כי 17.5% מקשישים בעלי לקות ראייה חווים הזיות ראייה. יש קושי בקביעת אפידמיולוגיה ברורה יותר של התסמונת, מכיוון שקשישים רבים בעלי לקות ראייה נמנעים מלדווח על הזיות גם אם הן מופיעות, לעיתים מתוך חשש שייתפסו בעיני קרוביהם כלוקים בנפשם.

גורמים ואבחנה

הלוקים בתסמונת הם לרוב אנשים בריאים אשר ראייתם לקויה כתוצאה מזקנה, ברקית (גלאוקומה), ירוד (קטרקט), ניוון מקולרי או מחלת רשתית סוכרתית. תאורה פגומה ושעת דמדומים תורמים ליצירת ההזיות. 
ככל הנראה, הלוקים ממלאים את החלל החסר בשדה הראייה שלהם באמצעות שימוש בזכרונות המאוחסנים ברמה גבוהה. כתוצאה מכך ההזיות מבוססות על מעין "השלמה מושגית" יותר מאשר על השלמה תפיסתית של שדה הראייה. התמונות המשלימות מגיעות מהזיכרון ("מלמעלה למטה") ולא מן החוץ ("מלמטה למעלה"). ההזיות הן שמאכלסות את האזור העיוור ולאו דווקא מידע הנמצא בסביבה המיידית של הסקוטומה (מעין "כתם עיוור"), כמו קווים ואיקסים קטנים.

טיפול

כיום לא ידוע על טיפול יעיל לתסמונת. נקודתית, ההזיות יכולות להיעלם כאשר החולים ממצמצים בעיניהם, מדליקים אור, מנידים בראשם או כאשר אדם אחר מעיר להם. לאורך זמן, הן עשויות להימשך כשנה עד שנה וחצי, אך הדבר משתנה בין אדם לאדם. 
לרוב הלוקים בתסמונת מגיבים באדישות ואף בשעשוע להזיות, אך לעיתים הן עלולות להפריע לתפקוד היומיומי. מכיוון שאין טיפול תרופתי לתסמונת, עצם הידיעה של הפרט כי אינו לוקה בנפשו עשויה להקל עליו במידה רבה. 
במידה ומאובחן דיכאון קליני אצל הלוקה בתסמונת, עשויות תרופות אנטי-דיכאוניות מסוג SSRI להקל גם על ההזיות.
קורנהול

קורנהול (אנגלית: Cornhole, מילולית "חור תירס") הוא משחק מדשאה המשוחק על ידי שני שחקנים או ארבעה (במשחקי זוגות) בו כל שחקן בתורו צריך לזורק שקיות קטנות מלאות בתירס (או חול או שעועית) לכיוון לוח מורם עם חור בקצה הלוח. המטרה היא לקלוע את השקיות אל תוך החור בקצה הלוח. על כל שקית תירס אותה השחקן יקלע לתוך החור, השחקן יקבל 3 נקודות. שקיות אשר נוחתות על לוח המשחק בלבד מזכות את השחקן בנקודה אחת בלבד. המשחק נמשך עד אשר אחד השחקנים יצליח לצבור 21 נקודות. 
לוח המשחק בדרך כלל עשוי מעץ לבוד או לעיתים פלסטיק וצבוע בדרך כלל בלבן. גודל לוח המשחק הסטנדרטי הוא 1.2 מטר × 0.6 מטר. הגובה של גב הלוח מגיע ל-30.5 סנטימטרים.
המשחק פופולרי במיוחד בארצות הברית.
זאוואתא

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. הארכאלוג שארל קלרמון-גנו ערך סקר ארכאולוגי ומצא אריחי טסרה (Tessera) מתקופת בית תלמי
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1870 וכתב: "כפר על גבעה בה מדרונות מאבן גיר, בהם מחצבות. בכפר 300 תושבים, מתחת ל גבעה יש, 'עין זאוואתא', כשביקרתי בכפר היה בו היו בו עדר גדול של כבשים.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 214 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-247 מוסלמים אשר שכנו ב-73 בתים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 330 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 3,558 דונם, מתוכם  1,842 שימושו לגידולי דגנים.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה זאוואתא משליטה בריטית לירדנית.

לאחר 1967

במלחמת ששת הימים, בחצות ליל ה-7 ביוני 1967, החלה מתקפת חטיבה 37 על אזור שכם. החטיבה נכנסה אל העיר בשעה 10:45 בבוקר והלחימה נמשכה עד הערב, בסיומה נפל כל האזור בידי כוחות צה"ל והכפר עבר משליטה ירדנית לישראלית.
לאחר הסכמי אוסלו ב-1995, 31% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח A‏, 32% הם שטח B ו37% הם שטח C.

חינוך

בשנת 2007 הוקם בכפר בית ספר לתלמידים מצטינים מאזור שכם המכין את התלמידים לבחינות ה–SAT האמריקאיות
My Generation

ליריקה, ביצוע והשפעות

כמו שירים מוקדמים רבים של המי, גם זה הושפע רבות מסגנון הרית'ם אנד בלוז האמריקאי, במיוחד בטכניקת קריאה ותגובה: דלטריי, הסולן, היה שר שורה בעוד טאונסנד ואנטוויסל היו משיבים לו במשפט קבוע- Talkin' 'bout my generation.
היבט נוסף על השיר הוא האופן בו רוג'ר דלטריי העביר אותו, כשהוא מגלם בשירתו דמות של נער מתוסכל ומגמגם. קיימים מספר סיפורים המסבירים זאת. לפי הראשון השיר היה עוד שיר- R&B ללא הגמגום, אך בהשראת שיר של ג'ון לי הוקר, Stuttering Blues (בלוז למגמגם), טאונסנד עיבד את השיר מחדש. סיפור נוסף טוען כי הגמגום היה כדי לרמוז על מילת הגידוף- fuck כאשר דלטריי שר בגמגום- Why don't you all fu.. fu.. fade away! אולם, המפיק של השיר, של טלמי, התעקש כי מדובר היה בצירוף מקרים משעשע אשר לפי דעתו היה צריך לשמור. תחנת ה- BBC סרבה לשדר את השיר מחשש לפגיעה באנשים עם ליקויי דיבור, אך שינתה את החלטתה לאחר שהשיר הפך ללהיט אדיר.
ביצוע השיר משקף את מילותיו ותואם להן: מהיר, אגרסיבי, ובעל עמדה וביקורת נוקבת. אחד מסמלי השיר הוא הצגת אחד מהסולואים הראשונים על גיטרת בס (על ידי ג'ון אנטוויסל) בהיסטוריה של הרוק. סיום השיר מציג התפרצות דמוית פיצוץ בתיפוף של קית' מון, שנתמך בידי פיט טאונסנד שמנגן בפורענות וברעש ללא כל הגיון.

מעמד השיר

השיר התקבל אל הפנתיאון של הרוקנ'רול בתור אחד השירים המוערכים והמהוללים בז'אנר. הוא נבחר בתור השיר האחד עשר הגדול ביותר של מגזין הרולינג סטון ברשימת 500 השירים של כל הזמנים. ככל הנראה, האלמנט החזק ביותר בשיר הוא המלל אשר נחשב לאחת ההצהרות הנוקבות ביותר של הנוער בהיסטוריית הרוק. ה"גישה" של השיר עזרה בהמשך לעליית זרם הפאנק, וכן הוא נחשב לשיר הפאנק הראשון. השורה המפורסמת של השיר שהפכה לסמל בקרב בני דורם של חברי הלהקה ושל צעירים רבים בהמשך השנים היא- I hope I die before I get old.
השיר יצא לאור כסינגל בנובמבר 1965 והגיע למקום השני בראש המצעדים בבריטניה ולמקום ה-74 בארצות הברית. השיר מופיע גם באלבום הבכורה של הלהקה הנושא את אותו השם ובהופעות זכה לביצועים ארוכים כחלק ממחרוזות שירים או עם סולואים מתמשכים (כמו באלבום ההופעה- Live at Leeds, שם השיר מגיע לאורך של כרבע שעה).

גרסאות כיסוי

אחת הסיבות להפיכתו של השיר לאחד מלהיטי הרוק המצליחים, שהיא גם אחד מסממני ההצלחה שלו, היא המספר רב של גרסאות הכיסוי שעשו לו, חלקן באלבומים, ולא רק בהופעות, כמקובל. השיר זכה ל-16 גרסאות כיסוי על ידי האומנים: גרין דיי, לימפ ביזקיט, אואזיס, איירון מיידן, הילרי דאף, פיונרל דרס, מקפלי, סוויט, סטארפיילד, גורקי פארק, קפטן ג'ק, די-רקט, פרד דארסט, חור בשמיים, פיל ג'ואל ומיקס על ידי דאנס דאנס רבולושן.
פיטר אונדג'ן

ביוגרפיה

פיטר אונדג'ן, שנולד בטורונטו, התחנך באנגליה, שם למד נגינה בכינור אצל מנוג פריקיאן. לאחר מכן למד במכללה המלכותית למוזיקה בלונדון, שם זכה במדליית זהב כתלמיד מצטיין ובפרס סטאוצקר על הצטיינותו ככנר. הוא השלים את לימודי הנגינה בכינור בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, שם למד אצל איבן גלמיאן ודורותי דיליי.
במשך 14 שנים היה הכנר הראשי של רביעיית טוקיו הנודעת.
לפיטר אונדג'ן ותק של שלושים שנה כפרופסור אורח בבית הספר למוסיקה של ייל.
ורברג

היסטוריה

באזור שוכן מבצר משנת 1280 הנקרא גם הוא ורברג (בעבר נקרא גם Wardbergh, שמשמעו "גבעת המצפה" ["Watch hill"]). המבצר נבנה כחלק ממערך צבאי הכולל מספר מבצרים לאורך חופה המערבי, אשר היה בשליטה דנמרק.
בתקופה זו שכן היישוב "Getakärr" כק"מ צפונית למבצר ובאמצע המאה ה-14 קיבל את שמו, העיר עברה כ-3 ק"מ צפונה סביב שנת 1400. נהרסה במלחמת קלמר 1611–1612 (Kalmar War) ונבנתה מחדש על-יד המבצר. ב-1645 מחוז הלנד עבר זמנית משליטת דנמרק לידי שוודיה למשך 30 שנים בעקבות אמנת ברומסברו השנייה (Treaty of Brömsebro).
בתקופה זו שכנו באזור כ-600 תושבים. בשנת 1658 בעקבות אמנת רוסקילדה (Treaty of Roskilde) ההעברה לשליטה שוודית הפכה לקבועה.
בשנת 1666 לאחר שריפה, הועתקה העיר לאזור שהוא כיום העיר העתיקה של ורברג.
בשנת 1863 נחרבה העיר כתוצאה משריפה גדולה, לאחריה נבנתה העיר מחדש מלבנים.
בשנת 1890 אוכלוסיית העיר מנתה כ-4,000 תושבים ועם התיעוש שהגיע בשנת 1930 העיר גדלה לכ-8,500 תושבים.
לאחר רפורמת השלטון המקומי בשנת 1971 גדל שטח השיפוט המוניציפלי של העיירה לכדי אזור שבו מתגוררים כ-56,000 תושבים.
העיר העתיקה שהיא מרכז העיירה נשתמרה כמעט במלואה ולמרות שמספר מבנים נהרסו בשנת 1970, רוב המבנים המקוריים נשתמרו.
ליד העיירה נמצאת תחנת הרדיו בגרימטון המסווגת על ידי אונסק"ו כאתר מורשת ותרבות עולמית, וניתן לבקר בה במהלך חודשי הקיץ.
כמו כן בעיירה ממוקם הבקסל קוטג' (Bexell Cottage) שהוא מבנה היסטורי.
לוט"ם

היסטוריה, הווה וכוונות לעתיד

היחידה הוקמה ב־3 במרץ 2003 כמסגרת לתוכה התמזגו מספר יחידות, שהיו קודם לכן בחיל הקשר ובחטיבת התקשוב המטכ"לית. שמה של היחידה נבחר על ידי מפקדה הראשון, תא"ל יהוא אבן זהב, על-שם בתו, והוצמדו לו ראשי התיבות "היחידה לתקשוב וטכנולוגיות מידע".
יחידות לוט"ם שוכנות במספר בסיסים במרכז הארץ, כאשר בסיסה המרכזי של היחידה נמצא במחנה צריפין. ישנה תוכנית לרכז את כל יחידותיה של מסגרת זו בבאר שבע, במסגרת פרויקט הקמפוס הטכנולוגי שיוקם בצמוד לאוניברסיטת בן-גוריון, אליו יועברו כמעט כל יחידות אגף התקשוב.
חיים געש

ביוגרפיה

געש נולד בפרדס חנה, בנם הבכור של מרים ויוסף פטמן, ניצולי השואה שעלו לישראל אחרי המלחמה. בגיל 10 עבר עם משפחתו לקריית גת, בגיל 14 עבר ללמוד בכפר נוער מבואות ים והוא בוגר מחזור 1967. התגייס לקורס חובלים ושירת במשך 28 שנים בחיל הים. במהלך שירותו שימש קצין גנ"ק באח"י קשת, פיקד על ספינות טילים ופיקד על בית הספר לחובלים של חיל הים. פיקד על פלגה בשייטת ספינות הטילים במהלך מבצע הטבעת הספינה "Moon Light" של ארגון פת"ח בנמל ענאבה באלג'יריה. בשנים 1990 עד 1992 פיקד על בסיס אשדוד ולאחר מכן כיהן כראש מחלקת מבצעים של חיל הים. השתחרר משירות הקבע ב-1996. 
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברה שייצרה ושיווקה אריחי קרמיקה ופסיפס.  
ב-1998 נבחר לראשות מועצת פרדס חנה-כרכור בה חזר להתגורר ב-1981. בתחילת הקדנציה הראשונה עמד בראש רשימה מטעם מפלגת העבודה אולם פרש ממנה והתפטר מתפקידו כראש מועצה ב-2001. לאחר פרישתו מונה למנכ"ל המפקד הלאומי. ב-2003 התמודד שוב לראשות המועצה הפעם בראש רשימה עצמאית ונבחר שוב. הוא ניצח גם בבחירות ב-2008 וב-2013. בנוסף לתפקידו כראש מועצה כיהן מאז 2014 גם כיו"ר קרן שלם הפועלת לפיתוח שירותים לאנשים עם מוגבלות שכלית ברשויות המקומיות. 
ביולי 2017 סיים את תפקידו בקרן שלם, ובנובמבר 2017 הודיע על התפטרותו מראשות מועצת פרדס חנה-כרכור מסיבות בריאות.
געש נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון במינהל החינוך ולימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לפיקוד ימי של צי ארצות הברית.
הפועל בית שאן

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1953 על ידי דוד זילברט. בתחילת דרכה נקראה הקבוצה הפועל בית שאן/שדה נחום, מפני שהחליפה את הפועל שדה נחום בליגה ב', שהייתה על סף פירוק. הקבוצה שיחקה בליגה ב' עד שנות ה-70, אז עלתה לליגה הארצית (הליגה השנייה אז), בהנהגתם של אבא גינדין, הלל קפלן ואלישע לוי.
ב-1984, עם עזיבתו של אלישע לוי, חזרה הקבוצה לליגות הנמוכות, אך כשלוי חזר לאמן אותה בעונת 1989/1990 שבה לליגות הבכירות, בהנהגתם של שחקנים מקומיים כמו איתן טייב, מאיר כהן ושמעון דנן.
בעונת 1993/1994 עשתה הקבוצה היסטוריה, והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. הקבוצה הצליחה לשרוד בליגה 5 עונות. בעונת 1994/1995 נעשה על הקבוצה סרט תיעודי, המתאר את מאמצי ההישארות שלה בליגה הבכירה. "בית שאן: סרט מלחמה" זכה להצלחה בישראל ובעולם ואף זכה בפרס אופיר כסרט התיעודי הטוב של השנה.
בעונת 1997/1998 נאבקו על האליפות בית"ר ירושלים והפועל תל אביב. במחזור הלפני אחרון של העונה, בית"ר שיחקה נגד הפועל בית שאן באצטדיון קריית אליעזר (המשטרה אילצה את הפועל בית שאן להעביר את המשחק לקריית אליעזר כיוון שמגרשה הביתי של בית שאן לא היה יכול להכיל את הכמות הגדולה של אוהדי בית"ר שהייתה צפויה להגיע). בית"ר הוליכה בתוצאה 2–1 במחצית השנייה, אך בדקה ה-86 כבש אלמוג חזן את שער השוויון שהוריד את בית"ר זמנית למקום השני בטבלה. בדקה ה-93, בתוספת הזמן של המשחק, כבשה בית"ר את שער הניצחון מרגליו של אישטוון פישונט. טענות קשות הוטחו כלפי הקבוצה ובעיקר כלפי שחקנה, איתן טייב, מפני שבדיוק כשבית"ר עשתה את התקפתה האחרונה במשחק, במצב של 2–2, קשר השחקן את שרוכיו, ולא הגן על שער קבוצתו במהלך התקפת בית"ר. טייב וקבוצתו נחשדו בהטיית תוצאת המשחק, אך לא הוענשו מחמת הספק. אוהדי הפועל תל אביב והפועל ירושלים נטרו טינה במשך שנים להפועל בית שאן על משחק זה. פרשה זו ידועה בשם משחק השרוכים.
מאז אותה עונה החלה הקבוצה להידרדר. בסיום עונת 2006 ירדה הקבוצה לליגה ב' והשלימה ירידה של 4 ליגות בשמונה שנים.
בסוף אוגוסט 2006 התפרקה הקבוצה, וארבע שנים לאחר מכן, הוקמה הקבוצה "הפועל בית שאן מסילות", ממשיכת דרכה של הפועל בית שאן המקורית.
בסיום עונת 2012/13 העפילה הקבוצה לליגה א'.
את עונת 2016/17 סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה לפליאוף העלייה לליגה הלאומית, אך הודחה לאחר הפסד להפועל רובי שפירא חיפה בחצי גמר.

אצטדיון

הקבוצה משחקת באצטדיון בבית שאן (בצפון-מזרח העיר) שמכיל 4,800 מקומות ישיבה ונבנה בשנות ה-90. את יציע האצטדיון שממוקם בצד המערבי תכנן האדריכל דני קידר שתכנן גם את אצטדיון עילוט ואת אצטדיון טוטו עכו. צפונית לאצטדיון קיים מגרש אימונים של הקבוצה וקבוצת הנוער.
ירונה כספי

ראשית הקריירה – להקת גוונים כהים

את דרכה האמנותית החלה כספי בתחילת שנות ה-90. בתקופה זו למדה לנגן בגיטרה בס אצל ערן צור, דרכו הכירה כספי את איתי בלטר ויואב בראון, שעימם הקימה בשנת 1990 את להקת "גוונים כהים". כמו כן התפרסמה כספי, כשהופיעה בסרט "בעניין הבאסים" ששודר בערוץ הראשון בשנת 1991. בסרט, שהציג אמני רוק שמנסים לפרוץ בתל אביב, בלטה גם כספי, שהייתה אז בת 17.
כספי המשיכה לפעול בשולי המוזיקה לאורך השנים הבאות. "גוונים כהים" פעלה במשך חמש שנים, בהרכבים משתנים. ניגנו בה, בין היתר, יעל כהן מלהקת המכשפות וגם גידי רז וישי אמיר מלהקת אוליב. במהלך חברותה בגוונים כהים הצטרפה כספי כבסיסטית לחלק מהופעות להקת כרמלה גרוס ואגנר. בשנת 1994 הוחתמה הלהקה על ידי ניצן זעירא לחברת התקליטים שלו "נענע דיסק". בשנת 1995 יצא אלבומה היחיד של הלהקה. באלבום נכללו בין השאר שלושה שירים בהם היא הייתה הסולנית - "מי זה שם" ו"לאהוב" אותם כתבה והלחינה ו"עוד פעם שגעון", אותו כתב והלחין איתי בלטר.

קריירת סולו

זמן קצר אחרי הוצאת האלבום התפרקה הלהקה, וכספי המשיכה לנגן, לכתוב ולהופיע עם חומר שלה, בדרך כלל בליווי פסנתר בלבד. באותה שנה השתתפה כספי בשירת קולות באלבומו של ערן צור, "עיוור בלב ים". כספי גם שרה וניגנה בתיאטרון חיפה בהצגות "משחקים בחצר האחורית" ו"תיירות פנים". בינואר 1998 השתתפה בפסטיבל הפסנתר בתל אביב. בשנת 1999 הופיעה בערב שירי יונה וולך בצוותא תל אביב.
בתחילת 2001 סיימה הקלטת אלבום, אשר נשא את השם הזמני "בולע ממתקים". במרץ 2001 הוציאה כספי לרדיו דמו של שיר שכתבה והלחינה בשם "החזר שטחים", בהפקת שלמה מזרחי. האלבום נגנז לבסוף, אולם כספי המשיכה לעבוד עליו. באותה שנה הופיעה כספי בהרכב משלה וגם עם נגן הצ'לו יובל מסנר.
המנגנון (סדרת טלוויזיה)

עלילה

מרקו רפו (סלטון מלו), הוא איש המשטרה הפדרלית שחוקר באובססיבית מקרה שוחד. כשהוא פחות מצפה לכך, הוא וחניכתו ורנה קרדוני מוצאים עצמם שקועים באחת מחקירות ההסחה והלבנת ההון הגדולות ביותר בתולדות ברזיל. רמת הפרשייה היא כה גדולה עד כי מהלך החקירות משנה לחלוטין את חייהם של כל המעורבים.

פיתוח

באפריל 2016 הודיעה נטפליקס כי תפיק סדרה מקורית, שתעקוב אחר חקירות מבצע "שטיפת מכוניות". הסדרה הופקה על ידי חוסה פאדיליה, מרקוס פראדו וחברת ההפקה Zazen Produções ונכתבה על ידי אלנה סוארס וסופיה מלדונאדו. את הסדרה ביימו חוסה פאדיליה, פליפה פראדו, מרקוס פראדו ודניאל רזנדה.

צילומים

הפקת "המנגנון" החלה במאי 2017. אתרי הצילום כללו את הערים סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו, קוריטיבה וברזיליה.
קטרינה ויט

ביוגרפיה

ויט נולדה בשטקן פרבר של ברלין. אמה עבדה בבית חולים כפיזיותרפיסטית ואביה עבד כחוואי. היא למדה בבית ספר לספורטאים מחוננים בקרל-מרקס-שטאדט.
ויט החלה להתאמן בהדרכתה של יוטה מילר בשנת 1977. היא התאמנה שבע שעות ביום ששה ימים בשבוע. בהיותה בת 14 היא השתתפה לראשונה באליפות אירופה בהחלקה אמנותית בתחרויות ליחידות וסיימה במקום 14. 
בשנת 1982 זכתה ויט במדליות הראשונות שלה בתחרויות הבינלאומיות. היא זכתה במדליות כסף הן באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בליון שבצרפת בתחילת פברואר והן באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בקופנהגן שבדנמרק בתחילת מרץ.
סימום מכני

סימום מכני או סימום טכנולוגי (באנגלית: Mechanical Doping), הוא שימוש באמצעים מכניים בלתי חוקיים המוסתרים באופניים במסגרת מרוצי אופניים. הטכניקה הנחשבת כנפוצה יותר בקטגוריה זו היא הסתרת מנוע זעיר בשלדת האופניים. טענות ראשונות לשימוש בסימום מכני עלו ב-2010 על ידי רוכב העבר והעיתונאי האיטלקי דווידה קסאני, אולם חקירות לא רשמיות שנערכו לא הוכיחו שימוש באמצעים אלו. מקרה ראשון בו נמצא מקרה של סימום מכני היה באליפות העולם בסייקלוקרוס בינואר 2016, כשבאופני הרוכבת הבלגית בת ה-19, פמקה ון דן דריסה (Femke Van den Driessche) נתגלה מנוע.‏ באפריל 2016 היא הושעתה לשש שנים בגין העבירה.‏

היסטוריה

נושא הסימום המכני עלה לראשונה לתודעה הציבורית במאי 2010 כאשר הועלה לאתר יוטיוב סרטון שנערך על ידי חובב אופניים אלמוני, והורכב משני חלקים.‏ בחלק הראשון נראתה כתבה מערוץ הטלוויזיה האיטלקית, RAI, בה סקר רוכב העבר ופרשן הטלוויזיה במרוצי אופניים, דווידה קסאני, פיתוח המאפשר הכנסת מנוע חשמלי זעיר וסוללה לשלדת האופניים, או הסלקתו בתוך בקבוק השתייה הצמוד לשלדה, וטען כי רוכב מסוים העיד בפניו כי נעשה שימוש בסימום מכני במרוצי אופניים מקצועניים. בחלק השני של הסרטון ניסה יוצרו להוכיח באמצעות הילוכים חוזרים כי פביאן קנצ'לארה השתמש במנוע שכזה בניצחונותיו בטור של פלנדריה ובפריז - רובה ב-2010. קנצ'לארה הגיב ואמר כי "ההאשמות הן כה טפשיות שאני חסר מילים".‏ ה-UCI הודיע כי הוא נערך לבדיקת שימוש עתידי בפיתוח הטכנולוגי שדווח אך אינו בודק שום תלונה כנגד קבוצה או רוכב מסוימים. בהמשך, דעך העניין בפרשה זו.
בשנים שלאחר מכן עלו חשדות לשימוש בסימום מכני בעיקר סביב סרטונים שפורסמו ביוטיוב ובהן נראו תקריות חשודות כגון: תאונת נפילה של רוכב שבה נראה הגלגל האחורי ממשיך להסתובב לאחר שהאופניים מוטלות על הכביש והחלפת אופניים על ידי רוכבים במהלך המרוץ ללא שנצפתה תקלה באופניים המקוריים (החשד היה שהרוכב רוצה להגיע לקו הסיום עם אופניים "כשרים").

תחקיר "Stade 2" ו"קוריירה דלה סרה"

מספר חודשים לאחר תפיסתה של ון דן דריסה בתחילת 2016, יצאו תוכנית הטלוויזיה הטלוויזיה הצרפתית, "Stade 2" והעיתון האיטלקי, "קוריירה דלה סרה", בתחקיר משותף שטען שבשני מרוצים: סטראדה ביאנקה (מרוץ אופניים חד-יומי יוקרתי באזור סיינה) ובמרוץ קופי-ברטלי (מרוץ קטעים במחוז אמיליה-רומאניה) נעשה ב-2016 שימוש בסימום מכני. בכתבה ובמאמר נטען כי בתחקיר בוצעו בזמן המרוץ, באמצעות מצלמה עם גלאי חום, סקירות על אופני המתחרים ונמצאו חמישה מקרים של חשד למנוע מוסתר במוט האוכף ושני מקרים של חשד למנוע בגלגל השיניים הקדמי (קראנק) ובגלגל השיניים האחורי (קסטה). התחקיר הביא אף עדויות מהנדסים ששללו את האפשרות שמקור החום אינו מנוע.‏ בהמשך הכתבה ראיינו יוצרי הכתבה את המהנדס ההונגרי אישטוון וריאש (Istvan Varjas) שמייצר מנועים המתאימים לשימוש המדובר. וריאש הציג בפניהם מנוע מדגם ישן שייצר וטען כי מנועים כאלו היו יכולים להיות בשימוש כבר מ-1998. הוא מסר ליוצרי הכתבה כי המנועים שבשימוש נוכחי הם קלי משקל, באורך של 5 ס"מ, יכולים לייצר 250 ואט ומתאימים בעיקר לשימוש בקדנס (מספר סיבובי דוושות בדקה) גבוה.‏ וריאש אף הראה ליוצרי הכתבה את הטכנולוגיה המתקדמת ביותר: חישוקי גלגלי קרבון המצוידים במגנטי נאודימיום המסוגלים לייצר כוח של 60 ואט וניתנים לגילוי רק באמצעים משוכללים ויקרים. נכון למועד הכנת הכתבה, נקב וריאש במחיר של 50 אלף אירו לזוג גלגלים כאלו, המיוצרים רק לספורטאים בודדים.‏
וונחוצק

תולדות היישוב

וונחוצק החלה כמנזר בנדיקטיני שהוקם במאה ה-12, ובאמצע המאה ה-15 עברה לבעלות מלוכה, עת הוענקו לה זכויות עיר בידי קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין. במהלך השנים נהרס היישוב בידי הפולשים המונגולים, השוודים והטרנסילבנים.

יהודי וונחוצק

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 468 יהודים. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-20 בספטמבר 1942, רוכזו כ-600 יהודים בכיכר המרכזית בעיירה, ונערכה בהם סלקציה. מספר צעירים נשלחו למחנה עבודה, וכל היתר הובלו לחורשה ליד בית העירייה ביישוב, ונרצחו.
דוד ינאי

דוד ינאי (1935 - 16 בדצמבר 2006) היה אדריכל ישראלי, לימד בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון.

ביוגרפיה

דוד ינאי נולד בירושלים, התגורר בכרמל בחיפה רוב חייו הבוגרים. התחתן עם שבלת ינאי ממנה התגרש בתחילת שנות התשעים, אב לשניים. למד אדריכלות בטכניון והתמחה אצל אל מנספלד בשנים 1961-1964. הוא התמנה למרצה בטכניון והועלה לדרגת מרצה בכיר באמצע שנת 1971. הוא המשיך ללמד בטכניון עד שנת 2003. במקביל עבד בתכנון פרויקטים שונים, בהם: המכון לחקר ימים ואגמים, בית הלוחם בחיפה, שכונות במעגן מיכאל ובעין גב ובתים פרטיים.

סכסוכים משפטיים

במהלך התמחותו, השתתף ביחד עם אליהו עטייה בתחרות לתכנון בניין חדש לעיריית ירושלים, בלא שתיאם זאת עם המנחה שלו, שזכה באותה תחרות במקום הראשון. ינאי זכה במקום השלישי, אולם נמחק מרשימת הזוכים ובעקבות זאת פנה לבית המשפט בדרישה להכרה פומבית בזכייתו. ינאי נדון לשנת הרחקה מאגודת האינג'ינרים על ידי ועדת האתיקה של האגודה בעקבות השתתפותו בלא תיאום בתחרות.
בשנת 1966 תבע ינאי את מעסיקו, פרופסור אל מנספלד, בטענה שהפר את זכויות היוצרים שלו והציג את עצמו כמי שתכנן מבנה ברנגון ואת המכון לחקר הגרעין בטכניון, בעוד אלו תוכננו על ידו. בית המשפט דחה את התביעה וקיבל את טענתו של מנספלד שינאי פעל לפי הוראותיו, הנחיותיו ותחת השגחתו כשכיר במשרדו. 
בינואר 1970 זכה בתחרות אדריכלים לתכנון בית הלוחם בחיפה. ביולי 1977 הגיש ינאי תלונה במשטרה בה נטען שהקבלן של בית הלוחם בנה את המבנה באיכות ירודה ודרש סכומים מנופחים בחשבונות כוזבים ובעקבות זאת המשטרה פתחה בחקירה. ארגון הנכים ועיריית חיפה התייצבו לצידו של הקבלן ופיטרו את האדריכל ינאי. ינאי פנה לבג"ץ בדרישה למנוע את פיטוריו, אך השופטים הפנו את ינאי להגיש תביעה אזרחית וטענו שבג"ץ אינו המקום לבירור עובדות המקרה. לעזרתו של ינאי הוקם ועד ציבורי שביקש להאבק בשחיתות שכלל את מרדכי וירשובסקי, מאיר זורע, יוחאי בן נון ויעקב רודיטי, יו"ר אגודת האדריכלים בישראל. בהמשך הוגשו כתבי אישום שהסתיימו בהרשעת נציגי הארגון. כמו כן, המעורבים הגישו תביעות נזיקין הדדיות. 
בקשה של ינאי לעצור את בניית בית הלוחם עד בירור תביעתו נגד העירייה על פיטוריו נדחתה על ידי בית המשפט, והבית נפתח לבסוף בשנת 1985. אולם בהמשך בית המשפט הוציא צו שאסר על בניית בית יד לבנים הצמוד לבית הלוחם שלא דרך האדריכל דוד ינאי ובעקבות זאת החליטה העירייה לבנות את בית יד לבנים באתר אחר.