google/wiki40b huggingface dataset:
ישיבת כנסת הגדולה

יסוד הישיבה

הישיבה נוסדה בשנת תשנ"ו (1996) על ידי הרב הלל זקס אשר כיהן קודם לכן כראש ישיבת חברון כנסת ישראל, אשר פרש מתפקידו בעקבות חילוקי דעות עם מנהל הישיבה. בהקמתה, הישיבה התבססה על גרעין מתלמידיו של הרב זקס מישיבת חברון, אליהם הצטרפו בחורים נוספים מישיבות שונות.
הישיבה משתייכת לזרם החרדי ליטאי. יחד עם זאת, סביב הישיבה התפתחה קהילה פנימית של תלמידים הנוהגים על פי שיטת הרב זקס, שבחלקה לא תואמת לנהוג בעולם הישיבות הליטאי. כך לדוגמה הורה לתלמידיו שלא להצביע בבחירות לכנסת.
בישיבה קיים כולל אברכים המונה כ-120 אברכים, המיועד בעיקר לבוגרי הישיבה שנותרים לגור בסביבותיה במודיעין עילית.
בשנת תשע"ג (2013) נפתחה על ידי הישיבה, הישיבה לצעירים מדרש יוסף מאיר - כנסת הגדולה, בראשה עומד הרב מרדכי ברגמן, נכדו של הרב זקס ובוגר הישיבה. הישיבה לצעירים פונה בעיקר לבניהם של בוגרי הישיבה המשתייכים לקהילה. הישיבה הקטנה ממוקמת במרחק של כ-200 מטר מהישיבה הגדולה.
הישיבה נחשבת לבעלת גישה שנותנת לבחורים לגדול בכוחות עצמם עם שטח התמודדות עצמית גדולה יותר מאשר ביחס לעולם הישיבות הליטאי ולתלמידיה ניתנת האפשרות להוציא רישיון נהיגה.
לקראת שנת הלימודים תש"פ, נפתח בסמוך לישיבה תלמוד תורה מדרש מאיר. הוא פונה בעיקר לבניהם של בוגרי הישיבה המשתייכים לקהילה אך לא רק. המנהל הרוחני של התלמוד תורה הוא הרב מרדכי פלס.

צוות הישיבה

בראשות הישיבה עמד הרב הלל זקס עד לפטירתו בשנת תשע"ה. לאחר פטירתו מונה בנו הרב יצחק זאב זקס (חתנו של הרב צבי רוטברג ראש ישיבת בית מאיר) למלא את מקומו. בנוסף מכהנים כר"מים: והרב שמואל שפירא (חתנו של הרב ברוך פינס חתנו של ראש ישיבת פוניבז' הרב דוד פוברסקי), וכן חלק מהגרעין שייסד את הישיבה - הרב יחזקאל פוסרינו, הרב אברהם סלומון והרב דוד רואש. בעבר כיהן בישיבה כר"מ הרב חיים מן, חתנו של הרב זקס ולימים רב קהילת שדרות יחזקאל במודיעין עילית וראש ישיבת באר התלמוד באלעד.
יחסי יפן–מונטנגרו

סקירה כללית

ב-1904 הכריזה מונטנגרו מלחמה על יפן בתמיכתה של רוסיה, אך לא שלחה אליה כוחות צבא. במהלך מלחמת רוסיה-יפן הייתה מונטנגרו בעלת ברית ראשית של רוסיה והחלה לשלוח מתנדבים למנצ'וריה על מנת להילחם ביפנים יחד עם הצבא הרוסי. בהסכם השלום שנחתם אחרי המלחמה לא נכללה מונטנגרו והמלחמה המשיכה בין שתי המדינות באופן רשמי.
ביוני 2006, מיד לאחר קבלת עצמאותה של מונטנגרו מסרביה ומונטנגרו, הכירה יפן בעצמאות המונטנגרית והכריזה כי המלחמה בין שתי המדינות הסתיימה. כך הסתיימו להן 101 שנים וחצי של מלחמה דה יורה בין שתי המדינות. המלחמה היא השלישית באורכה לאחר מלחמת מאה השנים ומלחמת שלוש מאות שלושים וחמש השנים.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-24 ביולי 2006. 
יפן היא המדינה השביעית שלאחר האיחוד האירופי בגודל המסחר שלה עם מונטנגרו נכון לשנת 2016. עלייה לעומת שנת 2008 בה הייתה מצויה במקום ה-12.
לפי משרד החוץ היפני, קיימת קהילה קטנה מאוד עד זניחה של 11 יפנים המתגוררים במונטנגרו.
קשת (מבנה)

קשת היא דרך גישור או קירוי בין שני סמכים בצורה של חצי מעגל או בצורות דומות אחרות, המסוגלת לשאת משקל רב.
טכנולוגיית הבנייה של הקשת החלה בעמק האינדוס כבר באלף השלישי לפנה"ס, אך שוכללה ופותחה לשימוש יעיל על ידי הרומאים. לפני המצאת הקשת ניתן היה לקרות רק על ידי קורות עץ או אבן. בשיטות אלו רוחב הפתח והעומס אשר ניתן היה להעמיס מעליו היו מוגבלים מאוד. המצאת הקשת פרצה דרך בטכנולוגיית הבנייה והשפיעה רבות על האדריכלות הרומית ועל הסגנונות שבאו אחריה.
הקשת הבסיסית מורכבת ממספר אי-זוגי של לבנים בצורת טרפז, הנשענות כל אחת על שכנותיה. הלבנה העליונה מכונה "אבן ראשה" והיא סוגרת את הקשת ושומרת עליה יציבה. כאשר כל הלבנים נמצאות במקומן, הקשת נשארת יציבה ואף לבנה לא יכולה ליפול. לאורך הקשת יפעלו כוחות לחיצה בין דפנות הלבנים ולא ייווצרו מאמצי כפיפה כפי שקורה בקורה אופקית. חסרונה של קשת בכך שהיא גורמת לכוחות פישוק בבסיסה, שדוחפים את היסודות לצדדים. על כוחות אלו מתגברים בכמה דרכים: על ידי עיבוי בסיס הקשת, על ידי בנייה ברצף של סדרת קשתות התומכות אחת את השנייה, על ידי העמסת משקל נוסף מלמעלה על צדי הקשת או על ידי חיבור מוט מתיחה מפלדה בבסיס הקשת. כל השיטות האלו אומצו בבניית מבנים עם קשתות כבר עם המצאתה ברומא העתיקה.
קיימים סוגים רבים של קשתות המשמשים בסגנונות אדריכליים שונים ובתקופות שונות, כגון הקשת המחודדת שהתפתחה בבנייה האסלאמית (העושה שימוש במוטות מתיחה) ואומצה גם באדריכלות הגותית. המעבר לקשת מחודדת הקטין את העומסים ואת כוחות הפישוק על העמודים והקירות התומכים בקשת ואיפשר בנייה קלה ואוורירית לגובה, דבר שהתבטא בקתדרלות תמירות עם קירות מלאי חלונות גדולים.
הקשת האידיאלית מבחינת אופטימליות של שימוש בחומר וצמצום המאמצים היא קשת בצורת פונקציית הקוסינוס ההיפרבולי. הדרך האופטימלית לבנות קשת היא לבדוק כיצד תיראה הקשת ההפוכה שתיווצר מתלייה של שרשרת. בשיטה זו השתמש האדריכל אנטוני גאודי כאשר בנה את הסגרדה פמיליה בברצלונה, קאזה מילה ומבנים נוספים. דוגמה נוספת לקשת היפרבולית היא "קשת השער" בעיר סנט לואיס שבארצות הברית, בתכנונו של אירו סארינן.

סוגי קשתות

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: דורש עברות.
מתנת שכיב מרע

נוסח שטר מתנת שכיב מרע

לפי כללי מתנת שכיב מרע, יכול שכיב מרע להעניק מתנה לאשתו בדיבור לבד ללא שטר. במקרה שכותבים שטר יש לכתוב בו כי השטר נכתב כאשר המת היה "קציר ורמי בערסיה" - חולה אנוש המונח במיטתו. 
דנו חכמים מה יהא באופן שהשטר סותר את עצמו, שכתוב בו "כד קציר ורמי בערסיה" - שהוא נוסח מתנת שכיב מרע שחלה רק לאחר מיתת החולה, ומצד שני כתוב בה גם נוסח של מתנת בריא "וקניינא מיניה" - קנינו ממנו במתנה רגילה. באופן כזה נחלקו רב ושמואל. לולי דיני האומדנא, ההלכה הייתה שיש לשטר רק תוקף של מתנת בריא, שכתובה בפירוש בשטר, ולא תוקף של מתנת שכיב מרע שאיננה כתובה בפירוש ונסתרת על ידי נוסח המתנת בריא המבטל אותה. אך רב ושמואל פוסקים כי יש ללכת גם אחרי האומדנא שאומרת כי הייתה כאן מתנת שכיב מרע, ובזאת עצמו נחלקו רב ושמואל: רב פוסק כי המת יצר כאן שטר בעל שני כוחות משותפים, הכולל גם מתנת שכיב מרע, שחלה מחיים ואינו יכול לחזור בו, וכן מתנת שכיב מרע שכוחה המיוחד היא שחלה בדיבור גם על דברים שלא שייך בהם קניין. לעומת זאת פוסק שמואל שיש כאן ספק, שכן מתנת השכיב מרע והן המתנת בריא סותרות זו את זו.

גדר ירושה

תיקנו חכמים שמתנת שכיב מרע חשובה כירושה, ואם יאמר האדם ההולך למות שרוצה הוא להביא חלק מנכסיו לאדם מסוים, חשוב אותו אדם כיורש גמור, ויש לו את כל העדיפויות של יורש. 
אחת העדיפויות של יורש הוא, קשור לכלל במשפט העברי האומר שלא ניתן למכור חוב לאדם אחר לחלוטין, כי כאשר מוכרים את החוב, אין פירוש הדבר שהחוב בעצמו עובר לאדם האחר, שכן מלווה להוצאה ניתנה, ולא ניתן למכור לאדם אחר חוב שהוא למעשה דבר שאין בו ממש, שהרי כסף ההלוואה אינו בעולם, ולכן המכירה היא רק על השעבוד נכסים, כלומר זכות הגבייה של החוב, שהיא לגבות מנכסיו של האדם או את זכות הגבייה מהאדם עצמו, וזאת קיימת ותלויה בחוב עצמו, שלא ניתן להעבירו מהלווה למלווה, ולכן אם ימחול המלווה את החוב, לא יוכל קונה השטר חוב לגבות את החוב יותר. לעומת זאת, יורש של האדם יורש גם את חובותיו, שכן לפי הסבר חכמי האחרונים יורש אינו בעלות חדשה לחלוטין אלא שהיורש מקבל את כוחותיו המשפטיים של המוריש, ולכן הוא יכול גם לגבות את חובותיו, והם שייכים לו באופן גמור.
מכיוון שאדם שקיבל מתנה משכיב מרע חשוב כיורש, לא יכולים יורשיו האחרים למחול על שטר חוב שיורש מהשכיב מהרע, שכן מקבל המתנת שכיב מרע גם הוא חשוב כיורש לעניין החוב, וקניינו הוא מוחלט.
פגאני אוטומובילי

פגאני אוטומובילי (Pagani Automobili) היא יצרנית מכוניות-על וסיבי פחמן איטלקית. החברה נוסדה בשנת 1992 על ידי הורסיו פגאני וממוקמת בסן-צ'זריו, בקרבת מודנה שבאיטליה.

היסטוריה

הורסיו פגאני, ארגנטינאי אשר בעברו עמד בראש מחלקת חומרים מרוכבים (Special Composites) בלמבורגיני, הקים את פגאני כחברה למחקר ופיתוח של חומרים מיוחדים. החברה החדשה ייעצה ללמבורגיני במספר פרויקטים, כמו הלמבורגיני דיאבלו.
בסוף שנות ה-80 החל פגאני בעיצוב מכונית ספורט משל עצמו, אשר נודעה בחברה בשם 'פרויקט C8'. בשנת 1992, לאחר ייסוד חברה עצמאית בשם 'מודנה דיזיין' (Modena Design) החלה החברה בייצור ה-C8 כרכב מבחן לצורך בדיקת יכולותיו של הרכב.
הפרויקט קיבל דחיפה משמעותית בשנת 1994 כאשר מרצדס-בנץ ופגאני סיכמו על אספקת מנועי V12 של מרצדס עבור פגאני.
למרות שבתחילה תיכנן הורסיו פגאני לקרוא לרכב הראשון "Fangio F1" כאות הוקרה לנהג המרוצים חואן מנואל פנג'יו, הוחלט לבסוף לכנותו זונדה C12 מפאת כבוד לפנג'יו, אשר נפטר בשנת 1995. פנג'יו היה חבר קרוב של הורסיו פגאני ולימים נהפך גם ליועצו. לעיתים קרובות הורסיו מביע את הכרתו בפנג'יו כתורם משמעותי להצלחתה של החברה. ה-C12 הוצגה לראשונה בתערוכת ז'נבה בשנת 1999.
בשנת 2005 הכריזה פגאני על כוונתה לשלש את יכולת הייצור במפעלה עד שנת 2008 ל-60 רכבים בשנה. כמו כן הכריז הורסיו פגאני על רצון החברה להיכנס לשוק הרכב האמריקני בשנת 2007, אך צעד זה לא מומש. ב-2007 הוציאה פגאני הצהרה מחודשת, לפיה הכניסה הרשמית לשוק האמריקאי תידחה לשנת 2009 עם השקת הדגם החדש, אשר נודע בשם הקוד ‏ 'C9'‏, אך חשיפת דגם זה התעכבה גם כן.

הקשר עם דיימלר-קרייזלר

לפגאני קשר חזק מאוד למרצדס-בנץ, ובפרט לחטיבת AMG המתמחה במנועים ומכללים ספורטיביים, אך מרצדס אינה מחזיקה בנתח כלשהו מהחברה. פגאני השתמשה במנוע ה-V12 של מרצדס-בנץ במכוניותיה, ובפרט במנוע ה-6 ליטר אשר AMG פיתחה עבור פגאני. בהמשך שודרג מנוע זה לנפח של 7.3 ליטר.
חברת פגאני שימשה כיועצת לקרייזלר בפיתוח מכונית הרעיון (Concept) קרייזלר ME 412.

פגאני זונדה

הדגם היחיד אשר מציעה פגאני, הזונדה, מונע על ידי מנוע V12 מרכזי אשר פותח על ידי חטיבת AMG של מרצדס-בנץ בנפח 7.3 ל' שמספק 650 כוח סוס. בעיצוב הדגם ניכרת השראה ממטוסי קרב וממכוניות המרוץ של מרצדס-בנץ משנות ה-90 המוקדמות. בעיצוב ניכרים מספר אלמנטים ייחודיים, כגון ארבעת פתחי הפליטה אשר באחורי המכונית.
במשך תקופה לא קצרה הובילה הפגאני זונדה את טבלת מרוצי הזמן של טופ גיר, עד שהודחה מהמקום הראשון בידי קוניגסג CCX עם ספוילר שהותקן במיוחד עבור המכונית.

פגאני הואיירה

בשנת 2011 אחרי הצגת דגם ה-C9 עלתה ליצור הפגאני הואיירה. להואיירה יש מנוע V12 בנפח 6.0 ל' שנמצא גם במרצדס SL65 AMG שמספק 750 כוח סוס. ההואיירה מאיצה מ0-100 קמ"ש ב-2.9 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 368 קמ"ש.בשנת 2017 חשפה פגאני את ההואיירה בגרסת הרודסטר.
אבנר פיינגלרנט

קורות חייו

אבנר פיינגלרנט נולד בקיבוץ ברור חיל להורים שהיו, כמו רוב תושבי המקום, עולים מברזיל. הוריו היו בין מקימי הקיבוץ. למד בבית חינוך שער הנגב את שנות נעוריו העביר בעבודה בענף גידולי השדה והפלחה.
כבני משקים רבים בחר פיינגלרנט לעשות שנת שירות כרכז אזור בחטיבת בני הקיבוצים, באזור שער הנגב ושדרות. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1981 ושירת כלוחם בסיירת מטכ"ל. השתחרר מהצבא בשנת 1984 ושוטט כחמש שנים בישראל ומחוצה לה. בין היתר עבד כנהג משאית ותאורן באתרי הסרטה בארצות הברית, וכדייג בניו יורק. לדבריו, החשיפה לעשייה הקולנועית, ובעיקר העבודה כתאורן עוררו בו את האהבה הגדולה לקולנוע, בעיקר לסרטים תיעודיים. בשנת 1990 החל ללמוד בחוג לקולנוע וטלוויזיה ובחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, שם גם ביים את סרטיו הראשונים.
בשנת 1992, עת נולדה בתו הבכורה, חזר לקיבוץ הולדתו, והקדיש עצמו לבניית מערכת החינוך במקום, מתוך כוונה לבנות סביבה אידיאלית לילדיו ולילדי חבריו. לאחר מכן עבד כבמאי של כתבות לתוכנית התיעודית השאלה הבאה של שידורי קשת, בהפקתם של ירון לונדון ונורית קידר. ב-1997 ביים והפיק את סרטו התיעודי הראשון, ביחד עם מיה בר, ראשון יהיה אחרון.
השלב הבא היה חזרה לחיות ולעבוד בדרום ולבנות משם את היצירה הייחודית בשפה הקולנועית אותה חיפש. ב-1999 הקים סטודיו עצמאי לקולנוע תיעודי וניסיוני בקיבוצו ברור חיל, ועבד בשיתוף עם הבמאית מכבית אברמזון והעורך לב גולצר על סרטיו הבאים. היה בין מקימי בית הספר לאומנויות הקול והמסך במכללה האקדמית ספיר, ועמד בראשו מאז 2001 ועד 2018. יזם וייסד את פסטיבל קולנוע דרום בשדרות, את כתב העת מחברות קולנוע דרום וכן את אוצרות דרום, במה לדיונים ומאמרים על קולנוע. השלים את לימודיו לתואר דוקטור בלונדון.
אבנר פיינגלרנט הוא אב לשלושה ילדים.

קריירה אקדמית

פיינגלרנט הוא בעל תואר ראשון בקולנוע ובפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, 1993. בשנת 1999 יזם ביחד עם פרופ' חיים בראשית את המחלקה לאמנות הקולנוע והטלוויזיה במכללת ספיר בנגב. על הקמתה מספר:
"באתי [אל חיים בראשית, ראש מחלקת תקשורת במכללת ספיר] ואמרתי: למה אנחנו מבזבזים את הזמן על הדברים האלה, בוא נעשה בית ספר לקולנוע. יש פה ציוד, יש פה מורים, יש פה הכל. למה דווקא תקשורת והנדסאים? בוא נעשה בית ספר לקולנוע"
החל מ-2001 הוא ראש המחלקה.
בין השנים 2005 ל-2009 למד לימודי תואר שני ושלישי בתקשורת ולימודי תרבות באוניברסיטה של מזרח לונדון, אנגליה. נושא העבודה לתואר הדוקטור שלו הוא: מסעו של האב בסרטי המסע בקולנוע האירופי כאודיסיאות מודרניות.
משנת 2007 ועד היום פיינגלרנט הוא עורך שותף לכתב העת 'קולנוע דרום' - כתיבה ביקורתית בעקבות פסטיבל קולנוע דרום.
החל משנת 2011, עם פתיחת התוכנית לתואר שני בלימודי תרבות וקולנוע באוניברסיטת חיפה מלמד פיינגלרנט כחלק מהסגל האקדמי של התוכנית.
בשנת 2012 היה פרופסור אורח בבית הספר לאומנויות של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק. כמו כן מעביר פיינגלרנט סדנאות "מדבר ומסע", שיתוף פעולה של תלמידים מבית הספר לקולנוע בפראג "FAMU" ותלמידי התואר השני במכללה האקדמית ספיר.
החל משנת 2014 משמש פיינגלרנט כראש בית הספר וראש התוכנית לתואר שני במחלקה לאומנויות הקול והמסך במכללת ספיר.
פיינגלרנט חבר באיגוד הבמאים והתסריטאים ובפורום היוצרים הדוקומנטריים.

פעילות פוליטית

במהלך מבצע עמוד ענן ברצועת עזה, נוצר קונצנזוס רחב בקרב תושבי הנגב, בעד המבצע הצבאי, ורוב גדול של התושבים אף דרשו את הרחבתו והארכתו, והתנגדו להפסקת המבצע. פיינגלרנט היה בין המעטים מבין תושבי האזור, שהביעו דעה מתנגדת. הוא פרסם את עמדתו נגד המהלך הצבאי בוויכוחים בפורומים, ובעיתונות המקוונת.
פטריק קארלגרן

קריירת מועדונים

בגיל 17 התחיל קארלגרן לשחק ב-FK פאלו מהליגות הנמוכות בשוודיה. בשנת 2011 החל לשחק ב-IK בראיה מליגת המשנה השוודית. ב-9 ביוני 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על אומאו במסגרת המחזור ה-11. באמצע עונת 2013 עבר קארלגרן לא.י.ק סולנה מליגת העל השוודית. ב-8 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 נגד האלמסטד במסגרת המחזור השמיני.

קריירה בינלאומית

קארלגרן היה חלק מהסגל השוודי שזכה באליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2015.
ב-10 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, כששיחק 62 דקות בניצחון 0–3 על נבחרת פינלנד במשחק ידידות. הוא זומן לסגל נבחרת שוודיה לקראת יורו 2016.
קצונה מקצועית בצה"ל

קצונה מקצועית הן דרגות קצונה בצה"ל הניתנות לחייל ללא קורס קצינים על סמך לימודים אקדמיים. הדרגה ניתנת בעיקר לעתודאים אך גם לאחרים אשר השלימו לימודים אקדמיים באופן עצמאי לפני גיוסם לצבא.
פקודות הצבא מגדירות קצין מקצועי כשקול לסגן בשירותו הסדיר, ולסרן בתום שלוש שנות שירות, להוציא את סמכויות השיפוט וניהול מטווחים.
לרוב, קצין מקצועי אינו יכול לשרת מעל ל-3 שנים בקבע ללא ביצוע קורס קצינים; אם יעבור קורס קצינים, יקבל את הדרגה השקולה לדרגתו המקצועית, כאשר הפז"ם הנדרש לדרגה הבאה נספר לפי הדרגה המקבילה בשירות החובה, ומחצית מהפז"ם בדרגת קא"ב נספר בתור פז"ם לקבלת דרגת רס"ן.
אדריאנה בהר

ביוגרפיה


בהר נולדה ב-1969 בריו דה ז'ניירו, ברזיל. בהר היא יהודיה ממוצא לבנוני. היא עברה לשחק כדורעף חופים ב-1993 לאחר ששיחקה בנבחרת ברזיל בכדורעף נשים. בשיתוף עם שלדה בדה, היא זכתה ביותר מ-30 טורנירים בינלאומיים של כדורעף חופים וזכתה גם בשתי מדליות אולימפיות.
אדריאנה בהר שיחקה בשיתוף עם שלדה בדה מאז 1995. בהר, שהחלה לשחק בכדורעף כנערה, זכתה מאז 1993 ב-29 מתוך 81 טורנירים בינלאומיים בכדורעף חופים. היא גם סיימה מקום שני או שלישי בעוד 28 טורנירים בינלאומיים.
היא סיימה מקום שלישי בתחרות הגביע העולמית ב-1997 יחד עם בדה וזכתה במדליית הברונזה. בהר ובדה ניצחו בתחרות ה-Goodwill ב-1998, והן זכו גם בתחרות הגביע העולמי בכדורעף חופים ב-1999. הן זכו במדליית זהב במשחקים של התחרות הפאן-אמריקאית שהתקיימה בוויניפג שבקנדה בשנת 1999. הן היו בעקביות מקום ראשון או שני בכל טורניר שהם השתתפו בו.
ב-2001, בהר ובדה ניצחו בתחרות הגביע העולמי, וסיימו גם מקום ראשון בתחרות שנערכה בשווייץ, ובתחרות שנערכה בספרד. ב-2002, הן דורגו מספר 2 בעולם וזכו בתואר אלופות יפן בשנה החמישית ברציפות. בהר ובדה זכו באליפות הפדרציה הבינלאומית לכדורעף במשך 5 פעמים בין השנים 1997–2001 ועוד פעם אחת בשנת 2004.
באולימפיאדת סידני 2000, בהר הייתה חברה בנבחרת הבנות של ברזיל בכדורעף חופים והן זכו במדליית כסף. באולימפיאדת אתונה 2004, בהר שיחקה בשיתוף עם בדה בתחרות הכדורעף חופים. צמד הברזילאיות הביס את המשתתפות של נבחרת דרום אפריקה, ליי-אן ניידו וג'וליה ווילנד, בתוצאה 17–21 במערכה הראשונה, 21-10 במערכה השנייה, וסכום של 17–42 לאחר שתי מערכות. לאחר מכן, הן הביסו את לוצ'ילה פרוֹטה ודניאלה גאטלי מנבחרת איטליה בתוצאה 34–42, לאחר שתי מערכות קשות וממושכות. בהר ובדה המשיכו את הניצחונות הרצופים שלהן במערכות נגד לריאה פירצה ופרננדז גרסט מנבחרת קובה, כשניצחו 33–42. הן דורגו בשלב המקדים של התחרות pool B בלי להפסיד בשום מערכה. בהר ושלדה לבסוף הפסידו במערכה בסיבוב ה-16 במשחק נגד לינה ינצ'ולובה ופטיה לנצ'ולובה מנבחרת בולגריה, שניצחו אותן 48–54 (מערכה ראשונה 18–21, מערכה שנייה 16–21, מערכה שלישית 11–15). הצמד שיחק נגד בנות ארצן, אנה פאולה וסנדרה פיירס, ברבע הגמר וניצחו אותן 47–51 (מערכה ראשונה 15–21, מערכה שנייה 13–21, מערכה שלישית 13–15). בהר ושלדה קיבלו מדליה כאשר ניצחו את האוסטרליות נטלי קוק וניקול סנדרסון בחצי הגמר 33–42 (מערכה ראשונה 17–21, מערכה שנייה 16–21). צמד הברזילאיות הפסיד בקרב על מדליית הזהב לצמד האמריקאיות קארי וולש ומיסטי מאי בתוצאה 28–42 (מערכה ראשונה 17–21, מערכה שנייה 11–21). הן קיבלו מדליית כסף, שהייתה מדליית הכסף השנייה שלהם (את הראשונה הם קיבלו באולימפיאדה של שנת 2000 שהתקיימה באוסטרליה).
האקדח של צ'כוב

האקדח של צ'כוב (לחלופין: הרובה של צ'כוב) הוא עיקרון דרמטי ביצירות סיפורת (ספרות, מחזאות ותסריטאות) המיוחס למחזאי הרוסי אנטון צ'כוב, ולפיו לכל פרט בעלילה צריכות להיות משמעות, סיבה ותוצאה, ויש להשמיט פרטים שאינם רלוונטיים להתפתחות הסיפור ופרטים אשר יוצרים "הבטחות שווא" שלא יתממשו בהמשך. בעברית נפוצה הפרפרזה "אקדח שמופיע במערכה הראשונה, יורה במערכה השלישית (או: האחרונה)".
עיקרון זה הפך לכלל אצבע מוסכם המסביר שכל רכיב בעלילה צריך לתרום למכלול שלה, ומבטיח שלא יהיו ביצירה פרטים שרירותיים שאינם משרתים את המכלול ושהעלילה לא תקודם באמצעים מפתיעים שלא נרמזו קודם לכן.

כללים נגזרים

עקרון "האקדח של צ'כוב" מהווה הסכמה בשתיקה שמחבר לא יציג ביצירה אלמנטים שאינם מוסברים. פריט בסיפור המסגרת, המשמש "אקדח", מופיע בשני שלבים עיקריים: בשלב המוקדם, ההַנְכָחָה (Set Up), הפריט מוצג באופן דרמטי שימשוך תשומת לב, אך מבלי שהקהל יהיה מודע לחשיבותו לסיפור, וזו תבוא לידי ביטוי בשלב המימוש (Pay Off) שגורם לתפנית בעלילה. ההנחה היא שהקהל יבוא על סיפוקו רק אם שני השלבים יתקיימו: אם הפריט יונכח אך לא ימומש ("האקדח יוטען אך לא יירה"), הקהל יתאכזב, ואם הפריט יפתיע מבלי שהונכח קודם, בבחינת "דאוס אקס מכינה", הקהל ירגיש מרומה על ידי מחבר שהתחמק מאחריותו. את המושגים Setup – Payoff טבעו רוברט זמקיס ובוב גייל בטרילוגיית "בחזרה לעתיד". לפי כלל ההנכחה והמימוש, הפריט מוצג בתחילה באופן שממעיט מחשיבותו, וזו הולכת ונבנית בהדרגה באמצעות פיזור רמזים עד שהחשיבות לסיפור מתבררת, כך שאם הקורא או הצופה יבחנו את העלילה לאחור, הם יבינו כיצד נבנה תפקיד הפריט בתוך מסגרת העלילה.
פריט מסוים ימלא תפקיד חשוב בעלילה כאשר הוא מוצג בהקשר שמקנה לו משמעות דרמטית שבתורה יוצרת אצל הקהל ציפיות לקבל תשובות: הצגת חפץ המעורר רגשות חזקים בפני עצמו (כגון אקדחים שמסמלים אלימות ותוקפנות); התמקדות יתרה בפריט שאיננו דרמטי במהותו (כגון טבעת נישואין); הצגת דבר-מה שגרתי, אך בהקשר לא צפוי (כגון אדם הולך בשלג בבגדי קיץ). במקרים כאלה, בסצנת המימוש המחבר אמור להסביר את ההקשר ואת המטרה. אחרת, הפריט המודגש יישאר אקראי ולא קשור לסיפור המסגרת.
קוגלבליץ (אסטרופיזיקה)

קוגלבליץ' (בגרמנית: '"kugelblitz"') בפיזיקה תאורטית הוא ריכוז של אור או קרינה כה עז, שהאנרגיה שלו יוצרת אופק אירועים ונלכדת בתוך עצמה. על פי תורת היחסות הכללית ועקרון שקילות מסה ואנרגיה, אם מספיק קרינה מכוונת לאזור מסוים, ריכוז האנרגיה מעקם את מרחב הזמן מספיק, כך שאותו ריכוז הופך לחור שחור, למרות שבמקרה זה מסת האנרגיה של החור השחור תהיה בצורת אנרגיית קרינה ולא מסה. במונחים פשוטים, קוגלבליץ הוא חור שחור הנוצר מריכוז של קרינה ולא מריכוז של חומר. על פי תורת היחסות הכללית של איינשטיין, לאחר שנוצר אופק אירועים, סוג האנרגיה שיצרה אותו כבר איננה משנה. טמפרטורת קוגלבליץ תהיה כה גבוהה, עד שתעבור את טמפרטורת פלאנק, הטמפרטורה של היקום זמן פלאנק לאחר המפץ הגדול).
ההתייחסות הידועה ביותר לרעיון הקוגלבליץ באנגלית היא המאמר "Geons" מאת ג'ון ארצ'יבלד וילר משנת 1955. במאמר בחן וילר את הרעיון של יצירת חלקיקים, או דגם צעצוע של חלקיקים, מעקמומיות של מרחב הזמן. בנוסף, מאמר זה הציג את הרעיון שניתן לנצל את קווי המטען החשמלי הלכודים בתוך לוע חור תולעת כדי לחקור את המאפיינים של זוגות חלקיקים טעונים.
תופעת הקוגלבליץ נשקלה בתור דרך ליצור מנועי חלליות מבוססי חור שחור .
בנג'ו

בנג'ו 4 מיתרים

לבנג'ו 4 מיתרים שני תתי-סוגים עיקריים: בנג'ו ה- Plectrum שכיוונו בדרך כלל DGBD ומשמש לליווי כולל של להקות ג'אז מסוג דיקסי והנגינה עליו במפרט, ובנג'ו טנור, שכיוונו בדרך כלל GDAE, המשמש למוזיקה אירית בעיקר, גם הוא מנוגן במפרט.

בנג'ו 5 מיתרים

המיתר החמישי  קצר מהאחרים ולרוב בעל צליל קבוע. מכוון בדרך כלל GDGBD ומשמש לנגינת מוזיקה אמריקאית בעיקר, אם כי בעשרות השנים האחרונות שימושיו נעשו רבים ומגוונים.
שני תת-הסוגים העיקריים שלו הם ה-Openback (גב פתוח) המשמש למוזיקה עתיקה יותר (Oldtime) ולרוב סוגי מוזיקת הפולק הטהורה, והשני עם תיבת תהודה עגולה וסגורה (Resonator) שמשמש בעיקר למוזיקה מסוג בלוגראס וכן פופ, רוק, פולק לסוגיו ועוד הרבה שימושים.
לבנג'ו 5 מיתרים ישנם מספר סגנונות נגינה עיקריים: Old Time, סגנון Frailing, סגנון Clawhammer, סגנון שנקרא Scruggs Style (על שם ארל סקראגס), סגנון Reno Style (על שם דון רינו), סגנון Melodic או Chromatic והסגנון המעורב Seeger Style (על שם פיט סיגר).
לאחרונה יש נטייה לשלב בנג'ו אמריקאי בעל חמשת המיתרים גם בשירי רוק מודרניים, כולל בישראל, דבר הנותן גוון אקוסטי נוסף לעיבודים.

בנג'ו 6 מיתרים

בנג'ו בן 6 מיתרים (ולעיתים אף 12 מיתרים), המכוון באופן דומה לגיטרה, נעשה פופולרי בשנים האחרונות. מטרתו העיקרית היא לתת לגיטריסטים אפשרות להפיק צלילי בנג'ו מבלי ממש ללמוד לנגן על כלי נוסף. זאת לאור העובדה שטכניקות הנגינה של הבנג'ו (4 ו-5 מיתרים) ושל הגיטרה שונות במהותן.
יוחנן ברויאר

קורות חיים

יוחנן ברויאר נולד ברחובות לרב מרדכי ברויאר, בתקופה ששימש כמורה בישיבת הדרום ברחובות. הוא למד בישיבת הר עציון, ולאחר מכן בישיבת נצח ישראל בירושלים אצל הרב ישראל זאב גוסטמן. את השכלתו האקדמית רכש בחוגים לתלמוד וללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הורה במכינה לתלמוד של החוג לתלמוד באוניברסיטה העברית.
ברויאר הוא פרופסור חבר בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובעבר שימש כראש החוג. הוא שימש גם ראש היחידה להוראת עברית בבית הספר לתלמידי חוץ לארץ. כמו כן היה חוקר אורח באוניברסיטת קולומביה ומרצה אורח בישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
פרופ' ברויאר הוא חבר יועץ של האקדמיה ללשון העברית מאז שנת 2000 ובשנת 2009 נבחר לחבר האקדמיה. שימש יושב-ראש הוועדה למילים בשימוש כללי וחבר ועדת הדקדוק.
ברויאר הוא יהודי דתי המתגורר בירושלים.
נשוי לשירה ברויאר, מנהלת התיכון לבנות פלך בירושלים, ואב לארבע בנות.

תחום התמחות ומתודולוגיה

מחקריו של פרופ' ברויאר עוסקים בלשון ספרות חז"ל, לשון התנאים ולשון האמוראים, בעברית של התלמוד הבבלי ובשפה הארמית. עבודת הדוקטורט שלו נכתבה בנושא "העברית בתלמוד הבבלי לפי כתבי היד של מסכת פסחים".
ברויאר מרבה להתפלמס ולהציג גישות חדשות בכל תחום. מורו ורבו המובהק הוא פרופסור משה בר אשר, אשר עודד ופיתח את תחום חקר לשון חז"ל באוניברסיטה העברית.
יאיר וינשטוק

יאיר וינשטוק (נולד בכ"ב באייר ה'תשי"ט, 30 ביולי 1959) הוא עיתונאי עורך וסופר חרדי, הכותב ספרי מתח וספרי סיפורת יהודית למגזר החרדי, בעברית וביידיש. את ספרי המתח הוא מפרסם בשם העט מ. ארבל.

ביוגרפיה

נולד בירושלים למשפחה ותיקה מחסידות לעלוב, נצר לאדמו"רי לעלוב (אביו, הרב שלמה מנחם וינשטוק, היה נכדו של רבי דוד צבי בידרמן מלעלוב). אמו היא המשוררת שפרה וינשטוק אשכול. כמה מדודיו, אחי אביו, היו מחברי ספרים תורניים, חלקם על דרך הקבלה. דודו, הרב משה יאיר וינשטוק, חיבר למעלה משמונים ספרים. בן דודו הוא הסופר והעיתונאי ישראל שפיגל.
בשנות ה-80 עיבד לנוער אגדות חז"ל מתוך מסכת ברכות ושבת.
בשנות ה-90 החל לפרסם ספרי מתח תחת שם עט מ. ארבל, ונמנע מלהיחשף בשמו האמיתי. ב-1995 יצא לאור ספרו הראשון, "קשר גורדי". עלילת הספר עוסקת בסיפורו של צעיר ניצול שואה בתקופת קום המדינה, המתמודד עם הפחד האישי שלו מאדם ששנא אותו מאז ילדותו, המאיים לחשוף כי סייע בשעתו לנאצים. העלילה נפרשת על פני עשרות שנים, החל מלובלין שלפני השואה, דרך מחנות ההשמדה ועד שלהי המאה העשרים.
ב-1997 יצא לאור ספרו "בלתי הפיך", מותחן המספר על ניסיון של אנשי השב"כ להפיל את הקהילה החרדית בארץ.
וינשטוק כתב גם את "עין בעין", המספר על עלילה של מספר הודים וניסיון לגרום למלחמה בין היהדות לבין האסלאם, "סיכון מחושב" (1999), "נאמנות כפולה" ו"זמן שאול", פורסמו בהמשכים בשבועון החרדי "משפחה". ספרו "שם נרדף" יצא ללא פרסום בהמשכים.
ב-2010 הוציא וינשטוק את הספר "הצתה מאוחרת", שאף הוא פורסם ב"משפחה". עלילת הספר עוסקת בנושא שליטת הוואקף בהר הבית, וחיפוש אחר ארון הברית, ובימי סוף בית שני.
ב-2015 יצא לאור ספרו "יום ושש שעות", שפורסם בהמשכים במגזין "זמן" – סיפור מתח בסגנון זמן אמת, הדומה במובנים רבים לסדרת הטלוויזיה הפופולרית "24".
מיולי 2013 עד אוגוסט 2017 שימש כעורך המגזין 'זמן'. החל מחודש אלול תשע"ח (ספטמבר 2018) החל מוציא לאור ירחון חודשי בשם 'כדור'.
בנוסף לספרי מתח הוא מרבה לכתוב סיפורי צדיקים, שקובצו יחד בסדרת הספרים "סיפור לשבת" (9 כרכים), וכן סיפורים קצרים מעולמו של הציבור החרדי בסדרת "סיפור לחג" (4 כרכים). בנוסף חיבר מספר ביוגרפיות על רבנים ואדמו"רים ובהם החתם סופר, האדמו"ר מלעלוב רבי משה מרדכי בידרמן, רבי אשר פריינד ורבי יצחק מתתיהו סנדברג.
ספריו מתורגמים למספר שפות ובהן אנגלית, צרפתית ויידיש.
נשוי לזהבה לבית קלירס, נכדתו של הרב אשר פריינד. מתגורר בשכונת מעלות דפנה בירושלים, ולהם שישה ילדים. בנו הבכור, אברהם מרדכי וינשטוק, הוא מעורכי השבועון החרדי 'בקהילה'.
כתר דמשק

כתר דמשק הוא כינוי לכתב יד חשוב של התנ"ך המצוי בספרייה הלאומית בגבעת רם שבירושלים.

היסטוריה

על פי הקולופון שלו, כתר דמשק נכתב בשנת 1260 על ידי מנחם בן רבי אברהם ו' מאלך, בעיר בורגוס שבקסטיליה (ספרד של ימינו). הספר הועבר לבית הכנסת ח'וש-אל-באשה אל-ענאבי בדמשק שבסוריה, ומכאן שמו של הכתר כיום.
בשנת 1940 נגנב הכתר מבית הכנסת, והתגלה שוב בשנת 1962 עת נרכש עבור הספרייה הלאומית.
אחד מעמודי הכתר (המכיל איור) נמכר ביוני 1987 במכירה פומבית, ונרכש על ידי המוזיאון היהודי בטולדו שבספרד.

תיאור הספר

הכתר כולל את כל ספרי התנ"ך, כשהוא מנוקד ומכיל טעמים והערות מסורה גדולה ומסורה קטנה. המסורה הגדולה בכל עמוד כתובה עם קישוטי מיקרוגרפיה.
בין כל אחד מחלקי התנ"ך מצוי דף איור צבעוני. סימוני הסדרים והפרשיות מעוטרים בצבע זהב וצבעים נוספים.