google/wiki40b huggingface dataset:
טנגרם

טנגרם הוא משחק סיני, בו יש להרכיב דגמים שונים בעזרת שבע צורות גאומטריות המתקבלות מחיתוך של ריבוע.
חלקי הטנגרם הם: ריבוע, מקבילית וחמישה משולשים בגדלים שונים. על פי רוב נהוג להתחיל את המשחק כאשר החלקים מסודרים בצורת ריבוע. לאחר מכן יש להרכיב מהן צורות שונות.
זהו ככל הנראה המשחק הפופולרי ביותר שמבוסס על חידות חיתוך והרכבה. הטנגרם הוא דוגמה למשחק פשוט, עם כללים מעטים אך האפשרויות בו רבות מאוד.

חוקי המשחק

העקרון הטמון במשחק הוא להרכיב משבעה חלקים (ריבוע, מקבילית וחמישה משולשים בגדלים שונים) צורות שונות. אחרי שמפרקים את הריבוע למרכיביו, חייבים להשתמש בכל שבע הצורות.
יש מספר רב מאוד של אפשרויות בהרכבת הצורות וזה נתון ליד הדמיון של השחקן. לעיתים מצורף לריבוע הטנגרם אוסף של צורות, ועל המשחק ליצור צורות הדומות לאלו שבאוסף.
ניתן לשחק בטנגרם לבד, בזוגות או בקבוצה. בפורמט רב משתתפים המשחק יכול להיות שיתופי או תחרותי על פי החלטת השחקנים. כלומר, בעוד שכל שחקן יכול לנסות לפתור צורה מסוימת בכוחות עצמו, מספר שחקנים יכולים לשתף פעולה במציאת פתרון שיוביל להרכבת הצורה הרצויה.

היסטוריה

לא ברור מתי הטנגרם הומצא. העדות הכתובה הראשונה למשחק מגיעה מספרון סיני המתוארך לשנת 1813, אך משערים שהספר נכתב כבר במאה ה-16. ייתכן מאוד שהחידה עתיקה אף יותר מזה, אך מכיוון שהיא שימשה בעיקר כמשחק לנשים וילדים היא לא נחשבה לחשובה מספיק בשביל תיעוד. ייתכן שהטנגרם החל בתור מערכת ריהוט ומאוחר יותר הפך למשחק מעץ. 
החידה זכתה להצלחה רבה גם במערב. החידונאי סם לויד היה אחד הראשונים להציג את הטנגרם למערב, כאשר פרסם ספרון המכיל כ-4,000 צורות ליצירה מטנגרם (מאוחר יותר התברר כי לא כולן אפשריות). לבד מהטנגרם הוא פרסם חידות חיתוכים רבות ומגוונות. יש הטוענים] שברשות נפוליאון בונפרטה היה סט של טנגרם, כולל ספר הוראות, בתקופת מאסרו בסנט הלנה. גם לואיס קרול, מחבר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (וחידונאי מוכשר) היה חובב טנגרם מושבע]. 
האגדה עתיקה מספרת אודות חכם סיני זקן בשם טן. לטן היה ריבוע יקר ערך שעבר מדור לדור (גרם) . כאשר ביקש טן להעביר את הריבוע החרס לנכדו לפני מותו, נשמט הריבוע מידו ונשבר לשבעה חלקים גאומטריים שונים. כאשר ניסה טן הזקן לחבק שוב את שבעת חלקי החרס, הוא גילה כי בכל ניסיון שעשה קיבל צורה הנדסית שונה. זאת הייתה למעשה ראשיתו של המשחק טנגרם].

תרומה קוגניטיבית

ככל משחקי החשיבה גם הטנגרם יכול לתרום להתפתחות הקוגניטיבית, במיוחד בתחום התפיסה המרחבית.
הוא מאפשר למידה על ידי ניסוי וטעייה יחד עם הסקת מסקנות. באופן זה ניתן לפתח את יכולת פתרון הבעיות.
בהתאם לכך הטנגרם משמש רבות ככלי טיפולי מהנה ויעיל במסגרת הוראה מתקנת וריפוי בעיסוק. הוא יכול גם לסייע בהוראת המתמטיקה, בעיקר בתחום הגאומטריה.
שימוש בטנגרם יכול לעודד למידה שיתופית כאשר מספר שחקנים מנסים למצוא את הפתרון לבעיה מסוימת יחדיו.

דוגמאות לצורות הרכבה של טנגרם

כאמור, ישנן צורות רבות אשר ניתן להרכיבן תוך שימוש בכל חלקי הטנגרם. לדוגמה:
חסידות טשחויב

חסידות טשכויב היא חסידות גאליצינית, ענף מחסידות צאנז, שנוסדה בראשית המאה ה-20. החסידות נקראת על שם העיירה צ'כוב שבגליציה. אבי החסידות היה רבי יעקב שמשון קנר חתן נכדו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
חצר נוספת פעלה לפני כן בצ'כוב, בהנהגת רבי ישעיה הלברשטאם, בנו הצעיר של רבי חיים מצאנז.

תולדות השושלת

רבי יעקב שמשון קנר בן הרב משה, חתנו של רבי משה הלברשטאם משינאווא כיהן כאדמו"ר בצ'כוב לאחר פטירת חותנו. במלחמת העולם הראשונה עבר לעיירה קלויזנבורג ובה נפטר בז' בסיוון תש"ב (1942). חתניו היו רבי חיים מנחם מנדל מדעש (חמיו של האדמו"ר מויז'ניץ), רבי יעקב אלימלך מדעש, רבי אלעזר מסמבור ורבי יעקב יוסף שלמה הלפרין מוסלוי.
בנו השני של רבי יעקב שמשון, רבי ברוך (תרנ"ה - תשי"ג), מילא את מקום אביו ברבנות. היה חתנו של רבי שלום בן רבי אהרן מצאנז. בשנת תרפ"ה החל לשמש ברבנות בצ'כוב. לאחר פטירת חמיו מילא את מקומו כראב"ד בצאנז. במלחמת העולם השנייה שהה בבוכרה. בשנת תשי"ג היגר לארצות הברית ונפטר שם לאחר מספר שבועות.

רבי אברהם אביש קנר

בנו של רבי יעקב שמשון, רבי אברהם אביש קנר (תרנ"ד - תשמ"ד), חתנו של רבי משה יוסף מסוליצא, הוכתר כאדמו"ר בשנת תרפ"ט (1929) בבוטושאן, משם עבר לגור בעיר יאשי שברומניה, שם הקים את חצרו. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ניצל בנס מפרעות יאשי, שבהן נהרגו כ-14,000 יהודים.
לאחר המלחמה עלה לישראל באוניית המעפילים "מדינת היהודים" שנתפסה על ידי הבריטים, ונוסעיה הוגלו למחנה המעצר בקפריסין. הבריטים רצו להפרידו משאר הנוסעים ולהשאירו בארץ, אך האדמו"ר סירב לכך, כדי שלא לעזוב את היהודים השבורים שראו בו מנהיג. בקפריסין אירגן חיים דתיים ליושבי מחנה המעצר. לאחר הקמת מדינת ישראל התיישב בשכונת חליסה בחיפה ובה הקים את בית מדרשו. שימש כאדמו"ר במשך קרוב ל-40 שנה.
נפטר בכ"ט בחשוון תשמ"ד ונקבר בחלקת האדמו"רים בבית העלמין הישן בטבריה. בתו יפה נישאה לרב יצחק יעקב רבינוביץ, האדמו"ר מביאלה-רמת אהרן; בתם היא הסופרת יוכי ברנדס.
דברי תורתו נדפסו בספרו "אהל קדושים". בשם הספר הנציח ברמז את שם בתו לאה פיגא (אהל אותיות לאה) שנהרגה באונית המעפילים מפקורה, אשר הוטבעה במימי הים השחור על ידי הנאצים בדרכה לארץ ישראל.
סמל מסצ'וסטס

היסטוריה

הסמל עבר גלגולים רבים עד אימוץ הסמל הנוכחי על ידי הקונגרס המחוזי ב-13 בדצמבר 1780.

התקופה הקולוניאלית

סמלה הראשון של מושבת מפרץ מסצ'וסטס כלל אינדיאני ערום עם שיח המכסה את מפשעתו. בדומה לסמל הנוכחי, הוא החזיק בידיו חץ המופנה מטה. בפיו החזיק מגילה שכללה את המילים "בואו ועזרו לנו" באנגלית, שהדגישו את הכוונות המיסיונריות והכלכליות המקוריות של המתיישבים הראשונים. ייתכן כי מקור המילים מהפסוק בברית החדשה:
בַּלַּיְלָה נִרְאָה חָזוֹן אֶל שָׁאוּל: אִישׁ מָקֵדוֹנִי אֶחָד נִרְאָה עוֹמֵד וּמְבַקֵּשׁ מִמֶּנּוּ, 'עֲבֹר אֶל מָקֵדוֹנְיָה וַעֲזֹר לָנוּ.'
— הברית החדשה, מעשי השליחים, פרק 16, פסוקים 9
סמל זה היה בשימוש עד שנת 1686, ולתקופה קצרה נוספת בין 1689–1692.

תקופה המהפכה האמריקאית

בשנת 1775 הופיע הסמל המהפכה של המדינה שאומץ על ידי הקונגרס המחוזי של המדינה. הסמל הכלל לוחם אמריקאי (minuteman) שאחז חרב בידו הימנית ואת המגנה קרטה בידו השמאלית. לאחר המהפכה האמריקאית החרב נשמרה כחלק מסמל המדינה. סמל המהפכה הוא הראשון שהציג את המוטו הלאומי של המדינה, ובכך סימל כי המושבה לא מכירה יותר בשלטונו של מפקד הכוחות הבריטיים באמריקה, תומאס גייג'.
מקור המוטו הוא במכתב שנכתב לאביו של החייל והפוליטיקאי האנגלית, אלג'רנון סידני  בו נכתב:
נאמר כי אוניברסיטת קופנהגן הביאה לך את אלבומם, בבקשה כי תכתוב משהו בו, ואתה כתבת בו בשוליים את המילים הבאות: "Manus haec inimica tyrannis ense petit placidam sub libertate quietem" (תרגום: "היד הזו שלי, שעוינת לרודנים, מחפשת באמצעות החרב שלווה תחת החירות.")
— ספר הססמאות הדני
ציטוט זה נכתב בספר הססמאות הדני, שהיה אהוד בקרב המושבות האמריקאיות הראשונות. הססמה נכתבה במשקל הקסמטר דקטילי.
הסמל אושר על ידי הרשות המחוקק של המדינה ב-1775 ואושרר על ידי מושל המדינה, ג'ון הנקוק ב-13 בדצמבר 1780.
מנחם אטלס

מנחם אטלס (נולד ב-7 בפברואר 1963) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי. שיחק בעמדת הסנטר, גובהו 2.05.

ביוגרפיה

נולד והתחנך בגבעתיים לאב עולה מגרמניה ואם ילידת ישראל. השני מבין ארבעה אחים. החל את דרכו בגיל 10 במכבי תל אביב, מאמנו הראשון היה פיני גרשון. 
בגיל 15 עד גיל 16 שיחק בהפועל רמת גן ומגיל 19 שיחק בליגה א' בקבוצת אס"א תל אביב. בעונת 1984/85 שיחק בליגת העל בכדורסל בקבוצת מכבי רמת גן. 
בשנים 1985 - 1987 שיחק בליגת המכללות בארצות הברית, וייצג את אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, לצדם של הישראלים גלעד שמחוני ומוטי דניאל.
בשנים 1987 - 1992 שיחק בהפועל ירושלים ולאחר מכן המשיך את דרכו במכבי חיפה והוכתר לשחקן השישי של הליגה. בהמשך  שיחק בבני הרצליה, עמק יזרעאל ומכבי גבעת שמואל.
בין השנים 1989–1992 שיחק בנבחרת ישראל כשחקן בעמדה ארבע. 
אטלס הוא בעל תואר ראשון בחינוך גופני מטעם מכללת וינגייט ובעל תעודה להכשרת מאמני חדרי כושר, מטעם מנהל הספורט. 
משמש גם כמאמן כושר מוסמך וכדורסל מוסמך בכיר, מורה לחינוך מוסמך בכיר. מנחם הוא מטפל בילדים עם בעיות יציבה ומאמן כדורשת של חברת אלטשולר שחם.

חיים פרטיים

אטלס נשוי לניקול ואב לשלושה. הוא אחיו של שחקן העבר תומר אטלס ומתגורר בקריית אונו.
ישראל שלמה בן-מאיר

טרם העלייה לישראל

בן מאיר נולד בוורשה שבפולין בשנת 1910 כישראל שלמה רוזנברג, לרב מאיר יהושע רוזנברג, בנו של הרב יהודה יודל רוזנברג. בצעירותו עבר לארצות הברית, שם למד בישיבת רבי יצחק אלחנן, בישיבה יוניברסיטי ובאוניברסיטת ניו יורק. הוא מוסמך לרבנות, ובעל תואר דוקטור למשפטים.
בין השנים 1937–1941 היה חבר הדירקטוריון של קק"ל ושל קרן היסוד בארצות הברית. עד שנת 1940 עבד כעורך דין בניו יורק, ומאותה השנה ועד 1950 כיהן כרב קהילת הרטפורד שבקונטיקט.
היה פעיל בתנועת המזרחי בארצות הברית, וכיהן כחבר הוועד הפועל של אגודת הרבנים בארצות הברית ובקנדה.
עלה לישראל בשנת 1950, ובאותה השנה כיהן כיושב ראש העולמי של תנועת המזרחי.

הסרת חסינותו

מאז נבחר לחבר כנסת נשמעו רינונים נגדו על עבירות כלכליות שביצע לכאורה, בהם האשמתו שהיה מעורב בהברחת שעונים במסווה של קופסאות בשר כשר. בשנת 1953 בדקו אנשי היחידה הכלכלית של המשטרה ויחידת חקירה של משרד המסחר והתעשייה את הטענות ולא מצאו חומר מספיק להאשמה. אולם הרינונים נמשכו ובין השאר פורסמו האשמות נגד בן מאיר על ידי מלכיאל גרינוולד. במהלך משפטו של גרינוולד על האשמותיו נגד ישראל קסטנר אף העלה עורך דינו, שמואל תמיר, את הטענה שקסטנר הציע לטשטש האשמות נגד רוזנברג על הברחת בשר תמורת השתקת ההאשמות של גרינוולד נגדו. באביב של 1954 ביקשו אנשי שורת המתנדבים לפרסם כרוז עם האשמות נגד בן מאיר. אולם כאשר ראו את פעולתו הנחרצת של היועץ המשפטי לממשלה חיים כהן נגד שלמה לורנץ פנו למזכירו של ראש הממשלה אשר הפנה אותם אל היועץ המשפטי לממשלה. לאור החומר שמסרו לו אנשי שורת המתנדבים, הורה כהן במאי 1954, על פתיחת החקירה מחדש ואנשי המשטרה פשטו על משרדי המזרחי בבית מאיר בירושלים.
לבן מאיר, שכיהן אז כסגן שר הסעד, נודע הדבר מפרסום ב"ידיעות אחרונות". הוא הגיב למחרת מעל בימת הכנסת, טען שמדובר בעלילה, דרש שהמשטרה תמצה את החקירה כדי לטהר את שמו והודיע שהוא משעה את עצמו מתפקידו עד סיום החקירה. החקירה נמשכה מספר חודשים ורוזנברג התלונן על הסחבת בניהול החקירה ואף דרש לחזור לתפקידו כסגן שר לאור הסחבת. בסופו של דבר החקירה העלתה מעט מאוד, אולם לגבי מקרה אחד של העברת תרומה משווייץ לישראל לאחד מהמוסדות הקשורים למזרחי טען היועץ המשפטי שיש להעמיד את בן מאיר לדין ועל כן ביקש להסיר את חסינותו. בן מאיר הסכים להסרת חסינותו והיא הוסרה ללא מתנגדים. מקרהו של בן מאיר הובא בפני שופט חוקר שבדק את הראיות וזיכה את בן מאיר באומרו שהיועץ המשפטי לא הביא ראיות לעבירה, לאור סתירות שנמצאו בעדותו של העד הראשי מרדכי נורוק, אף הוא ח"כ מהמזרחי.
כאשר החוק שונה, בוטל התפקיד של שופט חוקר לבדיקה האם יש להגיש כתב אישום, נטען שהחוק שונה בגלל המבוכה שנגרמה ליועץ המשפטי במקרהו של בן מאיר.

הנצחתו

לאחר מותו של בן מאיר, יסדה המפד"ל פרס על שמו: פרס בן מאיר - לעידוד המחקר של המשפט העברי. הפרס חולק מדי שנה לאורך שנות השבעים והשמונים על מחקרים מצטיינים בנושא. בין הזוכים בפרס: פרופ' מנחם אלון ופרופ' שמואל שילה.
סורת אל-פיל

סורת אל-פיל (בערבית: سورة الفيل), או סורת הפיל, היא סורה מספר 105 בקוראן. סורה קצרה זו מונה חמישה פסוקים (אַיאַת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-כאפרון ולפני סורת אל-פלק. 
שמה של הסורה נגזר מקבוצת אנשים אליהם מתייחסת הסורה, שנקראו בשם בעלי הפיל. בסורה מוצגת יכולתו הניסית של אללה, המסוגל להשמיד קבוצת אנשים באמצעות שליחת ציפורים ("אבאביל") אשר הטילו עליהם אבנים קטנות. בהתאם לכך, מטרתה העיקרית של הסורה הייתה לחזק את האמונה בקרב המוסלמים בתקופת הרדיפות בעיר מכה, ולהציג את אללה ככוח עיקרי אשר יכול להתערב לטובתם ולהשמיד את אויביהם. בתקופת התגבשות ספרות הפרשנות הדתית לקוראן, התחילו חכמי הדת לקשור את הסורה עם רצונו של אברהא מושל תימן מטעם קיסרות אקסום הנוצרית, אשר בנה לערבים כנסייה בצנעאא' כדי להסיט את העלייה לרגל ממכה לכנסייה החדשה אשר בנה. מסורת זאת ראתה בבעלי הפיל, עליהם הטילו הציפורים את האבנים, את צבאו של המושל החבשי של תימן אשר זמם להרוס את מקדש הכעבה ובכך נקשרו פסוקי הקוראן עם המסורת המוסלמית החדשה. קשירת המסורת עם חבש הנוצרית הייתה על רקע המאבק הדתי והפוליטי בין המדינה המוסלמית ובין המדינה הביזנטית, ונועדה להראות כי הנוצרים ניסו לנצח את הערבים עוד בתקופה הטרום-אסלאמית. כמו כן, יש במסורת רעיון אפוקליפטי אשר מתאר את מאורעות אחרית הימים כמאבק דתי בין המוסלמים ובין הנוצרים, שבו הנוצרים ינסו להרוס את הכעבה.
עם זאת, לא כל פרשני הדת המוסלמים ראו את הסורה כחלק מן הקוראן. חכמי דת שהשתייכו לזרמים התאולוגיים של המועתזילה ושל הח'וארג' ואשר ניסו לפרש את הפסוקים באופן רציונלי, טענו כי לא ניתן לקבל את הסורה משום שהיא מנוגדת להיגיון האנושי  - ציפורים אינן יכולות להשמיד צבא באמצעות אבנים. כדי ליישב בעיה זו, פרשנים מסורתיים טענו כי האבנים היו קטנות מעדשים בגודלן, אך היה ביכולתן לחדור לתוך כל עצם.
מגל

המגל של לפש

לפי המיתולוגיה הצ'רקסית לפש היה זה שפרזל לראשונה את המגל בהרי הקווקז. האגדה מספרת כי באחד הימים פנתה קבוצת גברים ללפש בבקשה שיפרזל כלי חדש אשר יחליף את הסכין, וזאת כדי לקצור את החיטה בדרך יעילה יותר. לפש השיב כי הוא איננו בקיא ברעיונות, אלא כוחותיו מעניקים לו את היכולת לפרזל עם הידיים. הוא הציע כי יפנו אל יאספ שנחשבה לאישה נבונה וציין כי היא זו שתוכל לסייע להם בפתרון. הגברים פנו אל ביתה של יאספ וגילו כי מדובר באשה זקנה ועיוורת. הם לא היו מרוצים ואף לעגו כי איך אישה שהזדקנה והתעוורה תוכל לעזור להם.

יאספ כעסה על אופן התנהגותם והחלה למלמל בקול רם. הם חשבו שהיא מטילה עליהם כישוף ונסו על נפשם בחזרה אל לפש. ברגע שהתייצבו אצל לפש וסיפרו לו על שהתרחש בביתה של יאספ, הוא גער בהם והפציר שיחזרו אליה. הוא סיפר כי יאספ לא מטילה כישופים כשהיא ממלמלת אלא היא רוגזת עליהם על כך שהם לא מצליחים לפרש דברים שהם ברורים כשמש. הוא ביקש כי הפעם הם יטו את האוזן ויקשיבו לדברי החכמה של יאספ. כשהגברים שבו שנית ליאספ ושמעו בקולה, הם שמעו אותה ממלמלת "לו הייתם רואים תרנגול, הייתם מפרזלים את זנבו למגל". הם לא הבינו את פשר הדבר, אך לפש ידע כי אם יצליח לפרזל כלי הדומה לזנב התרנגול, הוא יקבל מגל לקציר.
מַגָּל הוא כלי חקלאי קדום ששימש לקצירת יבול לפני המצאת החרמש והמקצרה. הוא מורכב מלהב מעוקל וידית קצרה. פנים העיקול הוא הצד החד, כך שהמשתמש יוכל להניף את הלהב אל בסיס היבול תוך כדי שהוא לוכד אותו בעיקול וחותך אותו באותו הזמן.

היסטוריה

להב המשמש לחיתוך גזע של תבואה העשירה בדו-תחמוצת הצורן משאירה עקבות ומאפיינים ייחודיים של בלאי. כאשר מאפיינים אלו מתגלים על אבנים קדמונים, הוא מרמז על הפיתוח של החקלאות באותה תקופה.
על אף שהמגל הוא כלי עבודה קדום, ניתן היה לראות חקלאים ערביים בארץ ישראל עושים בו שימוש נרחב בעיקר בקציר תבואה בחלקות קטנות ברחבי יהודה שומרון ורמת הגולן בסוף שנות השישים לאחר מלחמת ששת הימים.

אופן השימוש

על הקוצר לאוחז את ידית המגל בידו הדומיננטית וביידו האחרת לאחוז באלומת השיבולים אותה קוצר. בכך נוצרת התנגדות לתנועת היד עם הלהב תוך כדי חיתוך הגבעולים.
טולוקה

היסטוריה

האזור היה מיושב על ידי בני שבט המטלסינקה החל מאזור שנת 600, והאזור נקרא על שמם "עמק מטלסינקו". מרכזם היה בעיר קליקסטלאוואקה, בקצה הצפוני של טולוקה של היום. בהמשך התיישבו באזור גם בני שבטי האוטומי, המסאווה והנאווה, אך המטלסינקה נותרו השבט הדומיננטי. לאחר שהאצטקים כבשו את האזור ב-1478 והחריבו את קליקסטלאוואקה הם הפכו את עיר המדינה הקטנה טוֹלוֹקַן, שהוקמה על ידי הטולטקים, למרכז המנהלי של האזור, אשר דרכו גבו מיסים מתושבי העמק.
ב-1521 כבשו כוחות ספרד בהנהגת גונסלו דה סנדובל, אחד מאנשיו של הרנאן קורטס, את העמק ושינו את שמה של טולוקן לטולוקה. הספרדים התחילו להתיישב בטולוקה ב-1530, וב-1677 היא קיבלה מעמד רשמי של עיירה. ב-1793 נסללה מהעיר דרך למקסיקו סיטי, וב-1799 הוענק לה מעמד של עיר על ידי המלך קרלוס הרביעי.
ב-1825, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, חולקה מקסיקו למדינות וטולוקה ואזורה נכללו במדינת מקסיקו, אשר בירתה הייתה מקסיקו סיטי, אף על פי שמקסיקו סיטי הייתה במחוז פדרלי נפרד. ב-1830 בירת מדינת מקסיקו הועברה ממקסיקו סיטי לטולוקה.
ב-1861 שונה שם העיר ל"טולוקה דה לרדו", כהוקרה למיגל לרדו דה טחדה, מדינאי מקסיקני שמת באותה שנה. נהוג לחשוב בטעות שהשם שונה כהוקרה לסבסטיאן לרדו דה טחדה, אחיו הגדול של מיגל ומי שהיה גם נשיא מקסיקו, אך הוא עדיין היה בין החיים באותה שנה וכן זה קרה לפני תקופת נשיאותו, שהייתה בשנות ה-70 של המאה ה-19, לכן סביר להניח שהעיר נקראת על שמו של מיגל.

כלכלה

בתקופה הקולוניאלית הכלכלה של טולוקה הסתמכה על ייצור בשר משומר ומעושן, בעיקר נקניקיות הצ'וריסו שנחשבות לפופולריות באזור. עם זאת, במהלך השנים כלכלת העיר התרחבה מאוד וכיום היא אחד האזורים המתועשים ביותר במקסיקו. הדבר התאפשר הודות למיקומה במרכז מקסיקו, קרבתה למקסיקו סיטי, והתשתיות הנרחבות בה. בין ענפי התעשייה בעיר ניתן למנות את עיבוד המזון והמתכות, מכונאות וייצור טקסטיל, מוצרי חשמל, מוצרי נייר וכלי רכב.
בנוסף לתעשייה הכלכלה המקומית מסתמכת על תיירות, גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, חיטה, שעועית, תפוח אדמה, אפונה, עגבניות, פול ושיבולת-שועל.

גאוגרפיה

במרחק של כ-30 קילומטרים דרום-מערבית לטולוקה נמצא נבדו דה טולוקה, הר געש לא פעיל בגובה 4,680 מטרים.

חינוך

בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של מדינת מקסיקו, האוניברסיטה הפוליטכנית של עמק טולוקה והאוניברסיטה הטכנולוגית של עמק טולוקה.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי ליסנסיאדו אדולפו לופס מטאוס, שנקרא על שמו של נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס. הנמל נמצא במרחק של כ-15 קילומטרים מטולוקה ומציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית. הנמל נמצא גם במרחק קצר יחסית ממקסיקו סיטי (כ-60 קילומטרים) והוא משמש אותה במקרים של עומס יתר בנמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי.
קומפלקס בתי הכנסת הקראים ביבפטוריה

קומפלקס בתי הכנסת הקראים ביבפטוריה, השוכן בחצי האי קרים, משמש כמרכז הרוחני של קהילת קראי קרים. גודלו של הקומפלקס הוא כ-0.25 הקטאר, והוא מורכב משני בתי כנסת, גדול וקטן, וכן בית מדרש, בית תמחוי ומתקנים נוספים. 
קראים החלו להתיישב ביבפטוריה החל מהמאה ה-16, והיא מכונה בשם "גוזלוב" או "גוזלוו" במקורות יהודים ישנים, לפי שמה בשפה הטטרית. בשנת 1807 נבנה בית הכנסת הגדול, ושמונה שנים לאחר מכן, בשנת 1815, נבנה בית הכנסת הקטן. 
בשנת 1835 נבנה החצר המקשרת בין שני בתי הכנסת. בשנת 1900 נבנה קשת הכניסה למתחם, ובשנת 1907 נבנה בית המדרש. המתחם הוחרם על ידי השלטונות הסובייטים בשנת 1927, ושימש כמוזיאון, בית ספר ומרכז בספורט. 
המתחם הוחזר לקהילה הקראית רק בשנת 1994. בשנת 2005 נפתח מחדש לתפילה. מנהיג הקהילה הוא החזן דוד טריאקי.
ליפופוליסכריד

ליפופוליסכרידים (באנגלית ביחיד: Lipopolysaccharide; בראשי תיבות: LPS) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.
מולקולות LPS מהוות מרכיב חשוב בממברנה החיצונית של חיידקים גראם-שליליים, והן תורמות במיוחד לאחידות המבנית של ממברנת החיידק ומגינות על הממברנה מפני סוגים מסוימים של התקפה כימית. LPS הוא אנדוטוקסין, ומשרה תגובה חזקה מאוד ממערכות חיסון תקינות של בעלי חיים.
טרנס אלכסנדר

ביוגרפיה

אלכסנדר נולד בלונדון לאב רופא, וגדל ביורקשייר. הוא התחנך ברטקליף קולג' שבלסטרשייר ובנורווד קולג' בעיר הרוגייט. בגיל 16 החל להופיע בתיאטרון. במהלך מלחמת העולם השנייה שרת בצבא הבריטי בדרגת לוטננט ברגימנט נושאי הרומח ה-27. בהיותו באיטליה נפצע קשה כשהמכונית המשוריינת בה נסע נפגעה מאש תותחים. ב-1956 הופיע אלכסנדר על הבמה במחזה "Ring For Catty" בתיאטרון ליריק בלונדון. תפקידו המוכר ביותר הוא בדמות צ'ארלי הנגרפורד בסדרה הבלשית "ברז'ראק". כמו כן הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "ההגדה לבית פורסייט" משנת 1967. אחד מתפקידיו הראשונים היה בסדרת הטלוויזיה לילדים "גארי האלידיי". ב-1970 שיחק בפרק בסדרה "Please Sir" בתפקיד מנהל בית ספר.
הופעותיו הרבות בקולנוע וטלוויזיה כוללות תפקידים בסדרות "The Champions", "הגומלים", "טרי וג'ון" (1979–1980); "Behind the Screen" (ב-1981 ו-1982); במיני-סדרה "The Mark of the Rani" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" ב-1985; ובסיטקום "The New Statesman" (ב-1987). ברדיו ה-BBC כיכב אלכסנדר בתפקיד הטוף (The Toff) בעיבוד לרומנים מאת ג'ון קריזי. בין השנים 1981 ל-1991 השתתף בכל הפרקים, פרט לאחד, של הסדרה "ברז'ראק" בכיכובו של ג'ון נטלס. ב-1985 שיחק בתפקיד קומנדר דאילד בפרק הפיילוט של הסדרה "דמפסי ומייקפיס".
בווסט אנד הופיע אלכסנדר בקומדיות ובפארסות בהן "Over Mrs Markham" (מ-1971), "Two and Two Make Sex" (מ-1973), "There Goes The Bride" (מ-1974 עד 1975) וב-"Fringe Benefits" (מ-1976).

חיים אישיים

כשהופיע בסדרה "ברז'ראק" היה אלכסנדר עיוור בעין אחת בגלל בעיה ברשתית. ב-1999 פרש ממשחק כי סבל ממחלת פרקינסון. הוא חי בלונדון עם אשתו השנייה ג'יין דאונס. אלכסנדר נפטר ב-28 במאי 2009 בגיל 86.
רבי מנחם ברבי יוסי

רבי מנחם בר יוסי הוא תנא בדור החמישי, אחד מחמשת בניו של רבי יוסי ואחיו של רבי ישמעאל ברבי יוסי שהתייחס ככהן.  הוא מוזכר בברייתא פעמים ספורות בלבד.

תורתו

רבי מנחם בר יוסי פוסק, כי כאשר באו עדים האומרים כי בעלה של אשת איש נפטר ומותר לאשתו להנשא, ולאחר מכן באו עדים אחרים סותרים האומרים כי בעלה חי, תלויה ההלכה אם האשה כבר נישאה: לכתחילה לא תנשא האשה, אך אם נישאה האשה על פי פסק בית הדין שהסתמך על העדים הראשונים, לא יבטלו בית הדין את פסק הדין, אלא יתירו לאשה להמשיך את חיי הנישואין עם בעלה השני, וזאת מפני כבוד בית הדין, שלפיו יש לבית הדין לשמור על כבודו במקרים גבוליים, ולכן יסתמכו בית הדין במקרה כזה על עדות העדים הראשונים - שהבעל מת - כל עוד עדותם לא הופרכה בוודאות. (בתלמוד הוסבר כי מדובר באשה שיודעה בעצמה בבירור שבעלה מת אלא שראיותיה אינן כאלו הקבילות בפני בית הדין, ובעלה הוא אחד מהעדים שבאו להעיד עליה כי היא פנויה ובעלה מת, כך ששני בני הזוג יכולים להסתמך על הידוע להם, וכל עוד בית הדין לא יודע אחרת בבירור אין הם יכולים למנוע מהם להמשיך בחיי הנישואין).
אימוליישן

היסטוריה

הלהקה נוסדה במאי של שנת 1986 על ידי הבסיסט והסולן אנדראו סאקוויץ והמתופף דייב ווילקינסון תחת השם "ריגור מורטיס". לאחר שהקליטו את הדמו Warriors of Doom, הלהקה שינתה את שמה ל"אימוליישן" באפריל של שנת 1988. הלהקה חתמה על חוזה חברת התקליטים Roadrunner Records והוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה Dawn of Possession. אימוליישן נזרקה מחברת התקליטים לאחר שזו פיטרה את הרוב המוחלט של להקות הדת' מטאל שאתם עבדה, אך חתמה על חוזה עם Metal Blade.
זמן קצר לאחר מכן, הוציאה את האלבומים Here in After,‏ Failures for Gods וClose to a World Below, אלבום שנחשב לקלאסיקת דת' מטאל מודרנית. שלושת האלבומים הבאים בתור של הלהקה, Unholy Cult,‏ Harnessing Ruin וShadows in the Light יצאו לאור דרך חברת התקליטים הצרפתית Listenable Records. מאז הוציאה הלהקה שני אלבומים נוספים: Majesty and Decay וKingdom of Conspiracy, שניהם דרך Nuclear Blast.
צמד דרלינגטון

באלקטרוניקה, צמד דרלינגטון (וגם "מגבר דרלינגטון" או "טרנזיסטור דרלינגטון") הוא שילוב של שני טרנזיסטורים ביפולריים (במעגל משולב או כזוג רכיבים אלקטרוניים), המחוברים כך שזרם חשמלי שמוגבר על ידי הטרנזיסטור הראשון, מוגבר בשנית על ידי הטרנזיסטור השני.
הייחוד בתצורת חיבור זו היא הסינרגיה שנוצרת, בכך שהגברת הזרם הכוללת (המסומנת כ-β,‏ hfe, או hFE) היא גדולה יותר מהגברי הזרם הפרטיים של כל טרנזיסטור בנפרד. כאשר הצמד ממומש במעגל משולב, ניתן להשיג גם חיסכון במקום על ידי שילוב של שני הקולטים של הטרנזיסטורים לקולט משותף.
צמד דרלינגטון הומצא בשנת 1953, במעבדות בל על ידי המהנדס סידני דרלינגטון. דרלינגטון רשם פטנט על צמדי דרלינגטון המורכבים מ-2 או 3 טרנזיסטורים במעגל משולב אחד (וקולט משותף), אבל לא רשם את הפטנט על מספר טרנזיסטורים כלשהו - ובכך אין כיסוי למעגלים חדישים יותר.
תצורה דומה, אך מורכבת מטרנזיסטורים בתצורה הפוכה (NPN ו-PNP) נקראת צמד שיקלאי, או משלים דרלינגטון.