google/wiki40b huggingface dataset:
קרב וילטון (871)

רקע לקרב

לאחר קרב מרטון, בו ספגו האנגלו-סקסונים פעם נוספת אבידות כבדות אשר דלדלו את כוחם, החלו להגיע ידיעות על הגעת צי תגבורת דני לרדינג (המכונה "צבא הקיץ הגדול", Great Summer Army). כחודש לאחר מרטון מת אתלרד הראשון ב-23 באפריל (או ב-15 באפריל), ככל הנראה כתוצאה מפציעה שספג במהלך הקרב, ואלפרד, האחרון מתוך חמישה אחים, הפך למלך וסקס. זמן קצר לפני הקרב במרטון, ומחשש לתוצאותיו, נועדו אתלרד ואלפרד בסווינבורג וגיבשו הסכם ירושה חדש. תנאי ההסכם קבעו שבמקרה מוות של אחד מהם יועבר הרכוש המשותף אשר הוריש להם אביהם, אתלוולף, לידי האח שיישאר בחיים. חלק מרכושו של האח המת יועבר לאחיו וחלק לידי ילדיו. בהסכם זה הכתיר אתלרד את אלפרד כיורשו, אך למעשה קבע שגם בנו של אלפרד, אדוארד, ימלוך אחריו וישאיר את בניו של אתלרד, אתלהלם ואתלוולד, מחוץ לירושה. בניו של אתלרד היו צעירים מדי, ובמצב בו הייתה שרויה הממלכה היה זה הצעד ההגיוני למנות את אלפרד כיורש.

הקרב

במאי 871, כחודש לאחר הכתרתו, נאלץ המלך אלפרד לעמוד בפני הצבא הדני המתוגבר בעוד צבאו שלו הלך והתדלדל כתוצאה מהקרבות האחרונים וממספר רב של התכתשויות לא מתועדות. וילטון ממוקמת במישור, סמוך לצומת אסטרטגית שמקורה בתקופת שלטון הרומאים באי, ושליטה על דרכים אלה הייתה מאפשרת לדנים לנוע בחופשיות רבה ברחבי הממלכה.
הצבאות היריבים לחמו זה בזה מתוך מערכים של "קיר מגנים". בתחילה נטה הקרב לטובת האנגלו-סקסונים והדנים החלו לסגת, וכתוצאה מכך שברו האנגלו-סקסונים את המערך שלהם ופתחו במרדף. ככל הנראה קיוו האנגלו-סקסונים לרדוף אחר הדנים עד לבסיסם ולזכות בשלל בדרכם, בדומה לשלב האחרון של קרב אשדון. הפעם הצליחו הדנים להיערך מחדש במהירות, תקפו את האנגלו-סקסונים הלא מאורגנים והביסו אותם.

תוצאות הקרב

אלפרד הובס בקרב הראשון בפיקודו כמלך מכיוון שלא רצה או שלא היה מסוגל לרסן את כוחותיו מלצאת למרדף ולשמור על מערך מסודר. לאחר התבוסה בקרב ועל מנת להרוויח זמן, הגיע אלפרד להסכם עם הדנים, אשר ספגו גם הם אבידות כבדות ומצידם העדיפו לפעול בשטחים בהם ייתקלו בהתנגדות פחותה. תמורת תשלום נכבד פינו הדנים את כוחותיהם מהממלכה, תוך שהם נוטשים את רדינג ומקימים בסיס חדש בלונדון שבממלכת מרסיה, בו בילו את החורף. במהלך חמש השנים הבאות ערכו הדנים מסעות כיבוש וביזה באזורים אחרים באי הבריטי והניחו לממלכת וסקס, עד לחידוש פלישתם בשנת 876.
עפרה ויינגרטן

ביוגרפיה

באמצע שנות השבעים השתתפה בקבוצת התיאטרון של הבמאית נולה צ'לטון ותיאטרון חיפה בקריית שמונה. חברי הפרויקט, איתם נמנו גם איציק ויינגרטן, דליק ווליניץ וארנון צדוק, יצרו והופיעו בקרית שמונה בשלהי מלחמת לבנון הראשונה ונפילת הקטיושות עליה, ושיתפו פעולה ביצירתם עם תושבי העיר.
במהלך שנות השמונים ועד אמצע שנות התשעים הופיעה בתוכנית הטלוויזיה "פרפר נחמד" בהפקת הטלוויזיה החינוכית. ויינגרטן השתתפה בכ-150 פרקים, והפכה לאחת מכוכבי הילדים הבולטים בישראל. בשנים אלו השתתפה עם גידי גוב בהקלטת סיפורי ילדים מוקראים לקלטות שהוציאה חברת "קלסיקלטת", ובהן "המפוזר מכפר אז"ר", "הנשיקה שהלכה לאיבוד" ו"הביצה שהתחפשה".
בשנת 1981 שיחקה בסדרת הטלוויזיה החינוכית "ארץ מולדת". בשנת 1982 שיחקה בסרט "אות קין" מאת ערן פרייס בבימוי אורי ברבש, לצד ארנון צדוק. ב-1988 שיחקה בסרט הקומי "נישואים פיקטיביים" לצד אלי יצפאן. ב-1989 שיחקה בקומדיית המצבים הישראלית של הערוץ הראשון "שכנים" לצד גדי יגיל.
ב-1995 שיחקה בתפקיד אורח במספר פרקים בסדרה "רמת אביב גימל".
ב-1996 שיחקה בסרט הישראלי "אושר ללא גבול".
ב-1998 שיחקה בתפקיד ד"ר שץ בסדרה "טירונות".
ב-2002 שיחקה במיני-סדרה בערוץ 2 "101". ב-2005 שיחקה בסרט הישראלי "לרקוד".
במהלך שנות ה-2000 דיבבה בסדרת טלוויזיה בערוץ הופ! ובסרט "מלך האריות 3" של חברת וולט דיסני בתפקיד הצבועה שנזי (תפקיד שמילאה בסרט הראשון שרי צוריאל) לצד תומר שרון ועמי מנדלמן.
ב-2011 השתתפה בסדרה "החברים של נאור" בתפקיד אורח.
ב-2002 הוגשה נגד עפרה ובעלה עופר אבני תביעה על ידי השחקנית ענת ברזילי ורון זמיר שהפעילו עמם בית ספר למשחק. ב-2007 קבע בית המשפט שעליהם לשלם לברזילי סך 430 אלף שקל. ב-2008 הכריזה ויינגרטן על פשיטת רגל בשל חובות של כמיליון שקל.
במשך העשור הראשון של המאה ה-21 הקימה את התיאטרון הפתוח הראשון בארץ לנכים ושאינם נכים שזכה במקום ראשון על בימוי ומשחק בפסטיבלים בתל אביב וזכה למסע הופעות בקנדה. כמו כן משמשת מנהלת אמנותית של "המכללה החדשה למשחק" בתל אביב וביימה את מחזהו של ארתור מילר לפסטיבל "כל הארץ במה" בצוותא.
בשנת 2016 השתתפה בפרסומת של "טייד" וכן גם בסדרה "אלישע".

חיים פרטיים

אחיה נסים קלדרון הוא פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.
ב-1979 נישאה לבמאי והשחקן איציק ויינגרטן, וב-1981 נולד להם בן, דרור. ב-1992 השניים התגרשו.
ב-1993 נישאה ויינגרטן בנישואים אזרחיים לעופר אבני. הזוג אימץ בת. ב-2008 השניים התגרשו.
משנת 2011 היא בזוגיות עם דני לשם.
מתגוררת ברמת גן.
טופו השישי, מלך טונגה

תאריו  באוניברסיטה

בשנת 1977 סיים לימודים בקיימברידג' שבאנגליה ובשנת 1982 הצטרף לזרוע הימית של שירותי ההגנה של טונגה. הוא התקדם בתפקידי קצונה ותוך כדי שירות למד לימודי אסטרטגיה בארצות הברית ואוסטרליה. בשנים 1990–1995 פיקד על אוניית הסיור VOEA Pangai ועל מבצעי אכיפה בבוגנוויל. לאחר מכן למד באוסטרליה והשלים תואר שני בלימודי הגנה באוניברסיטת ניו סאות' ויילס (1997) ותואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת בונד (1998).

בממשלה

בשנת 1998 פרש משורות הצבא ועד 2004 שימש שר הביטחון והחוץ בממשלת טונגה. בשנת 2000 מונה לתפקיד ראש הממשלה וכיהן בתפקיד עד 2006, במקביל אליו כיהן בשורת תפקידים ועמד בראש משרדים שונים: משרד התעופה האזרחית, משרד התקשורת, משרד העבודה והרווחה ומשרד לענייני הנמלים. בשנת 2006 הודיע במפתיע על התפטרותו מהממשלה, חודשים אחדים לאחר הפגנות עממיות שדרשו מעורבות פחותה של משפחת המלוכה במוסדות הממשל.

מלכותו

ב-18 במרץ 2012, עם מותו ללא ילדים חוקיים של אחיו ג'ורג' טופו החמישי, מלך טונגה, ירש אותו אהואטו ובחר בשם המלכותי טופו השישי.
מאשה ברוסקינה

מאשה ברוסקינה (ברוסית: Мария Борисовна Брускина‏; 1924 - 26 באוקטובר 1941)  הייתה לוחמת יהודייה במחתרת האנטי-נאצית שפעלה בעיר מינסק בברית המועצות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

מאשה ברוסקינה נולדה למשפחה יהודית בעיר מינסק ב-1924. בשנת 1941, ימים ספורים לפני פלישת גרמניה לברית המועצות, סיימה את בית הספר התיכון. 
בסוף יוני 1941, כאשר הגרמנים כבשו את מינסק, הושמדה משפחתה של מאשה יחד עם שאר יהודי העיר בגטו. מאשה הצליחה לברוח מהגטו אל הצד הארי של העיר, שם הצטרפה בזהות בדויה למחתרת האנטי-נאצית שהתארגנה בעיר לאחר הכיבוש. לפי הנחיית מפקד המחתרת, היא התחילה לעבוד כסייעת בבית החולים לשבויי מלחמה סובייטים במינסק. במהלך עבודתה הבריחה לתוך בית החולים בגדים אזרחיים ותעודות מזויפות, אשר היו אמורים לאפשר לשבויים, כאשר יחלימו, לברוח מבית החולים אל היערות ושם להצטרף ליחידות הפרטיזנים.  
בתחילת אוקטובר 1941 ניסתה קבוצה גדולה של שבויי מלחמה להימלט מבית החולים. הבריחה נכשלה, חלק מהשבויים נהרגו ואלו שנשבו עונו קשות. אחד מהם הסגיר את מאשה. ב-14 באוקטובר 1941 היא נעצרה עם עוד שני חברי המחתרת על ידי הגסטאפו. היא הוכתה ועונתה לאחר שנתפסה, אך רוחה לא נשברה. היא הצליחה להגניב פתק לאמה מהכלא, בו כתבה כי הדבר היחיד שמדאיג אותה זה הצער שהיא גורמת לה. היא גם ביקשה ממנה להביא לה בגדים נקיים, כיוון שהיא רוצה להיות לבושה בצורה הולמת כאשר יוציאו אותה להורג.      
ב-26 באוקטובר 1941 הוצאו להורג בתלייה מאשה ברוסקינה ושני חבריה למחתרת מינסק - קיריל טרוס וולדימיר שרבצביץ'. הם הובלו בתהלוכה ברחובות מינסק כשמאשה, ידיה כבולות, נושאת על חזה שלט בו נכתב בגרמנית וברוסית: "אנחנו פרטיזנים וירינו בכוחות גרמניים". ההוצאה להורג בוצעה בשער מפעל לייצור שמרים על ידי חיילים גרמנים ומשתפי הפעולה הליטאים. 
כל מהלך ההוצאה להורג צולם בידי צלם גרמני. במשפטי נירנברג לאחר המלחמה היו תמונות אלה חלק מחומר הראיות של התביעה נגד פושעי המלחמה הנאצים.
תמונת ההוצאה להורג של מאשה ברוסקינה ושני לוחמי המחתרת הופיעה בספרים רבים שיצאו לאור בברית המועצות אודות מלחמת העולם השנייה. העתק התמונה נמצא גם במוזיאון המלחמה במינסק. תחילה לא היו ידועים שמות שלושת לוחמי המחתרת שמופיעים בתמונה, ונעשה מאמץ לזהותם. הגברים, קיריל טרוס וולדימיר שרבצביץ', זוהו מהר יחסית, אך שמה של הבחורה בתמונה נותר בגדר תעלומה עד סוף שנות ה-60, בעיקר משום שמרבית קרובי משפחתה וחבריה של מאשה נרצחו בגטו מינסק. רק בסוף שנות ה-60 הצליחו לזהותה.
זכרה של מאשה לא הונצח בברית המועצות. בבלארוס מעשה הגבורה שלה זכה להכרה רק בשנת 2008, כאשר במקום בו הוצאה להורג הוצב לוח זיכרון לה ולשני חבריה למחתרת.
בישראל הוצב פסל לזכרה בכפר הירוק. הפסל נבנה מכספי התרומות של יוצאי ברית המועצות החיים בישראל. בשנת 2007 נחנך רחוב הקרוי על שמה בשכונת פסגת זאב בירושלים.
מסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי

מסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי (באנגלית: Geostationary transfer orbit), הנקרא בקיצור GTO, הוא מסלול הוהמן המשמש להגעה למסלול גאוסטציונרי (GEO), בדרך כלל ממסלול לווייני נמוך. זהו מסלול אליפטי מאוד, בעל אפוגיאה של 35,700 ק"מ, גובה מסלול ה-GEO, כאשר הפריגיאה יכולה להיות בכל גובה מחוץ לאטמוספירה, אך היא בדרך כלל לא יותר ממספר בודד של מאות ק"מ, כדי שניתן יהיה להשתמש במשגר חסכוני ככל הניתן.
נטיית מסלול ה-GTO היא הזווית שבין מישור המסלול ומישור קו המשווה של כדור הארץ. הנטייה נקבעת לפי קו הרוחב של אתר השיגור ואזימוט (כיוון) השיגור. על נטיית וחריגת המסלול להגיע לאפס כדי להשיג מסלול GEO. אם רק חריגת המסלול מגיעה ל-0, התוצאה היא מסלול גאוסינכרוני. מפני שהדלתא-V הדרוש לשינוי המישור יחסי למהירות המיידית, הנטייה והחריגה משונים בדרך כלל יחד, בתמרון יחיד באפוגיאה, אז המהירות היא הנמוכה ביותר. הדלתא-V הדרוש לשינוי הנטייה במעלה או במורד צומת המסלול מחושב כך:
למסלול GTO טיפוסי, עם חצי ציר הראשי בגובה 24,582 ק"מ, המהירות בפריגיאה היא 9.88 ק"מ לשנייה ובאפוגיאה 1.64 ק"מ לשנייה, ולכן ביצוע שינוי הנטייה באפוגיאה הוא זול מאוד יחסית. בפועל, שינוי הנטייה בא יחד עם הכניסה למסלול הגאוסטציונרי (הפעלת מנוע רכב החלל), ולכן יש צורך בדלתא-V נוסף.
אפילו באפוגיאה, הדלק הנדרש להביא את נטיית המסלול לאפס, עלולה להיות משמעותית, ולכן לאתרי שיגור הקרובים לקו המשווה יתרון על אתרי שיגור וקוי רוחב אחרים. למרכז החלל קנדי, הנמצא 28.5° צפונית לקו המשווה, לבסיס החלל האירופי קורו, הנמצא 5° צפונית לקו, ול-Sea Launch, המשגרת מהים, ממש על קו המשווה, יתרון משמעותי אם כן על פני אתרי שיגור רבים, בעיקר על פני אתרי שיגור רוסיים, הנמצאים בקוי רוחב גבוהים מאוד יחסית.
משגרי לוויינים וחלליות בדרך כלל מגיעים למסלול GTO ישירות, אך רכב חלל הנמצא במסלול LEO יכול להיכנס למסלול GTO על ידי הפעלת מנועיו כך שמהירותו תגדל. תהליך זה בוצע כאשר שוגרו לוויינים וגשושיות מעל גבי מעבורות החלל האמריקאיות. לוויינים וגשושיות אלו נשאו עימם מנוע שהופעל כשהגיע רכב החלל לפריגיאה, וכאשר מעבורת החלל התרחקה למרחק ביטחון.
למרות שלמשגרים רבים ישנה היכולת לשאת מטענים היישר למסלול GEO, רובם משמשים לשיגור מטענים למסלול GTO, אז המשגרים נפרדים מרכב החלל. לאחר מכן מנוהלים התמרונים ממרכז הבקרה מכדור הארץ, או באופן אוטומטי על ידי החללית. המסע בן חמש השעות אל האפוגיאה הראשונה, עלול להיות ארוך יותר מאורך חיי הסוללה של המשגר, והתמרון מבוצע לפעמים באפוגיאה מאוחרת יותר. האנרגיה הסולארית הניתנת לשימוש בחלל, תומכת בחללית לאחר הפרדותה מהמשגר. מלבד זאת, משגרים רבים משוגרים כיום עם מספר לוויינים קטנים נוספים, מלבד למטען הראשי, זאת כדי לצמצם עלויות, ושימוש במשגר בצורה זו מפשט את המשימה כאשר המטענים מיועדים למסלולים שונים.
בגלל השימוש במשגרים בצור זה, מקובל לציין את מסת המטען (ללא מנוע ההאצה) אותו יכול המשגר לשאת למסלול LEO (משם רכב החלל ימשיך במסלול GTO אל עבר GEO) בנפרד, תחת ההגדרה "כמות המטען למסלול GTO".
השוטר

עלילה

חלקו הראשון של הסרט מתמקד בירון (בגילומו של יפתח קליין), לוחם ימ"מ ואילו חלקו השני בקבוצה תל אביבית (יערה פלציג, מיכאל אלוני ומיכאל מושונוב) השואפת לשנות סדרים בחברה הישראלית. הקבוצה מבקשת להשתלט על חתונת זוג, בו הכלה (רונה לי שמעון) היא בתו של מיליארדר, כדי להעביר את המסר שלהם. ניסיון זה, מאחד את חלקי הסרט ומוביל למפגש בין הדמויות השונות בו.

הפקה

כתיבת הסרט החלה ב-2007 על ידי נדב לפיד והוא צולם במהלך 2010. הקרנת הבכורה הציבורית של הסרט שעוסק במחאה חברתית, נערכה ביולי 2011, יומיים לפני שדפני ליף הציבה את האוהל שלה ופתחה במחאת האוהלים.

פרשת הפרס

הסרט זכה בתחילה בשני פרסים בפסטיבל הקולנוע בירושלים: פרס התסריט הטוב ביותר ופרס הצילום הטוב ביותר. 
פרס סרט הביכורים ניתן בתחילה לסרט "עמק תפארת". אחרי שהתברר שהשופט מישל ריאק היה מצוי לכאורה בניגוד עניינים מכיוון שהיה מנהל מחלקת הקולנוע של ערוץ ארטה שהיה מעורב בהפקת "עמק תפארת", הגיעה הנהלת הפסטיבל להחלטה מחודשת לפיו הפרס יוענק לשני סרטים: "עמק תפארת" ו"השוטר". בעקבות זאת החליטו יוצרי "השוטר" לוותר על קבלת הפרס.

הצנזורה

באוגוסט 2011 החליטה המועצה לביקורת סרטים ומחזות להגביל את הצפיה בסרט לצופים מעל גיל 18 (עקב חשיפת גופן העירום של השחקניות יערה פלציג ומיטל ברדה). לבקשת שרת התרבות והספורט לימור לבנת, שנודע לה שהמועצה החליטה על כך בהרכב חלקי בו נכחו רק שלושה מחבריה כונסה מחדש המועצה, הפעם בהרכב מלא של 14 חברי המועצה, ושינתה את החלטתה להגביל את הצפיה בסרט לצופים מעל לגיל 14.

פסטיבלים בהם השתתף

מאז ספטמבר 2011 השתתף הסרט בפסטיבל לוקארנו, פסטיבל ניו יורק, פסטיבל הסרטים של לונדון, פסטיבל ורשה, פסטיבל וינה, פסטיבל סטוקהולם, פסטיבל פילדלפיה, פסטיבל ליסבון, פסטיבל ונקובר, פסטיבל פונא, פסטיבל דנוור, פסטיבל נאנט, פסטיבל אנטליה, פסטיבל ירושלים, פסטיבל מונטריאול, פסטיבל קורמאייר (איטליה) ופסטיבל בריסביין באוסטרליה, פסטיבל בואנוס איירס.
מזמורי צ'יצ'סטר

מזמורי צ'יצ'סטר היא יצירה מאת ליאונרד ברנשטיין לנער סופרן או קונטרה-טנור, רביעיית סולנים, מקהלה ותזמורת (3 חצוצרות בסי במול, 3 טרומבונים, טימפני, כלי הקשה (5 נגנים), 2 נבלים וכלי קשת). בעיבוד מאת המלחין תפקיד התזמורת הופחת בגודלו לעוגב, 2 נבלים וכלי הקשה.
את הטקסט אירגן ברנשטיין עצמו מתוך כתבי תהילים. בחלק הראשון תהילים ק' וק"ח, בחלק השני תהילים ב' וכ"ג, ובחלק השלישי תהילים קל"א וקל"ג.
היצירה הוזמנה בשנת 1965 על ידי ג'ון בירץ', נגן העוגב של כנסיית צ'יצ'סטר, ווולטר האסי, הכומר הבכיר, עבור פסטיבל הכנסיות הדרומי.
ביצוע הבכורה העולמי היה באולם הפילהרמונית של ניו יורק ב-15 ביולי 1965 בניצוחו של המלחין. הביצוע הבא היה בפסטיבל צ'יצ'סטר ב-31 ביולי בניצוחו של ג'ון בירץ'. חלק מהחומרים ביצירה לקוחים מתוך טיוטות של סיפור הפרברים, אשר במקור היה אמור לערב כנופיה יהודית-אמריקנית.
תעלת ההטיה

תעלת ההטיה (או תעלת הירדן) היא תעלת מים פתוחה מחופת בטון, שתוכננה על ידי תה"ל כשלב הראשון של המוביל הארצי ואף הוקמה בחלקה על ידי סולל בונה. התעלה, שמוצאה כקילומטר דרומית לגשר בנות יעקב, הייתה מיועדת להסיט את מי הירדן מאפיקם הטבעי למאגר באזור כורזים ומשם להמשך המוביל הארצי. בכך ניתן היה לצמצם את המשאבים והעלויות הניכרות של שאיבת מי המוביל מן הכנרת לגובה פני הים ולאפשר ייצור חשמל הידרואלקטרי מחלק של מי הירדן שיופלו לכנרת. התנגדות סורית לעבודות בשטח המפורז, מנעה את השלמת העבודות, והתעלה נזנחה ולא הופעלה.

התוכנית

תוואי מוביל המים הארצי (כנרת – ירקון – נגב) היה אמור להתחיל בגזרת גשר בנות יעקב שבגליל העליון. התוכנית נועדה לתפוס את מי הירדן ההררי דרומית לגשר (לפני איבוד גובהם בזרימה לכנרת) ולהובילם בתעלת הטיה פתוחה לכורזים. משם יובלו חלקם לים כנרת תוך ייצור חשמל הידרואלקטרי, והחלק הנותר יוזרמו בתעלת מים מערבה למאגרי צלמון ואשכול של המוביל הארצי.

העבודות

העבודות על תעלת הירדן החלו ביולי 1953. ב-2 בספטמבר 1953 החלו העבודות בשטח המפורז. שני מחפרים ראשונים נכנסו לירדן, להתחיל בעבודת ההטיה. הסורים התנגדו לפעילות ישראל באזור המפורז בגשר בנות יעקב, והפריעו לעבודות בירי. במקביל הם הגישו מחאה לאו"ם על העבודות שמבצעת ישראל. ראש משקיפי האו"ם בישראל, ואגן בניקה, הכריע ב-24 בספטמבר 1953, שעל ישראל להפסיק את העבודות כל עוד לא הושג הסכם הדדי. ב-28 באוקטובר בשעה 23:59 הופסקה העבודה באתר לפי צו הממשלה. ישראל הספיקה לחפור את התעלה באורך 2800 מטר בשטח המפורז, אולם היא לא הייתה עמוקה מספיק למטרתה. ישראל ראתה את ההפסקה של העבודות בשטח המפורז כזמנית והמשיכה בעבודות באזורים האחרים של התעלה. לאורך התעלה נסללה דרך כבושת חצץ לצורך מעבר כלי העבודה.
בינואר 1954 הגישו מעצמות המערב הצעת החלטה שהתירה את המשך העבודות, לאחר הבטחת ערובות לזכויות הערבים בקרקע ובמים. אלא שברית המועצות הטילה וטו וההצעה נדחתה. לבסוף, כעבור שלוש שנים, נאלצה ישראל להפסיק את עבודות ההטיה ולהשאיר בשטח שמדרום לשטח המפורז תעלה חפורה מדופנת וסכרי מים.
עד היום לא הושלם התוואי המקורי של תעלת ההטיה. לאחר שהופסקה הטית הירדן מגשר בנות יעקב, לא המשיכו בה מטעמים פוליטיים, טוען שמחה בלאס, שהיה יוזם הרעיון של הבאת מי הירדן לנגב ושימש במספר תפקידים ממשלתיים. הוחלט לשאוב את כל המים מהכנרת, ונמנע ייצור החשמל מן העודפים שהיו צריכים לזרום לכנרת. תכנון לקוי גרם למליחות המים יתר על המידה הרצויה, יחד עם הסבת המים למי שתייה, נתייקרה עלות המפעל באופן ניכר. במאי 1964 הושלם המוביל הארצי.
בשנת 1992 נבנתה בתוואי דומה תחנת כוח הידרואלקטרית על ידי קיבוץ כפר הנשיא.
Neo Geo

ה-MVS ו-AES

שני המוצרים הראשונים של SNK הם: מערכת מרובת וידאו (MVS) ו-מערכת בידור מתקדמת (AES), שניהם שוחררו בשנת 1990.ה-MVS הציע אפשרות למפעילי את היכולת לשים עד שישה משחקי ארקייד שונים לתוך ארון אחד, מפתח כלכלי בהתחשבות במגבלות של מקום באולי הארקייד.
את ה-AES, ידוע גם בשם ניאו גיאו, הוא הקונסולה הראשונה של SNK שמיועדת לקהל הבייתי. חומרה היה חלק שעוצב על ידי Alpha Denshi (מאוחר יותר ADK).
בתחילה, המערכת הבית הייתה זמינה רק עבור השכרה למפעלים מסחריים, כגון מלונות, ברים, מסעדות, ומקומות אחרים. כאשר לקוחות ציינו ששחקנים היו מוכנים לקנות קונסולה ב$650, SNK פתחו את השוק של המכונות גם לקהל הבייתי. הניאו גיאו הושק באופן רשמי ב-31 בינואר 1990 ב - אוסקה, יפן. AES הוא זהה שלה מערכת ה-MVS, אז משחקי הארקייד ששוחררו לשוק הביתי הם כמעט המרות זהות.

Neo Geo CD

ה - Neo Geo CD, שפורסם ב-1994, היה בתחילה שדרוג
מה-AES. קונסולה זו משתמשת בדיסקים במקום מחסניותכמו בקוסולות הישנות. בקונסולה כונן דיסקים של מהירות אחת שהיה איטי במיוחד מה שהופך את זמני הטעינה לארוכים מאוד. מחירי המשחקים של הניאו גיאו CD שעלו 50$ היו נמוכים לעומת הניאו גיאו AES שבו מחסנית משחק אחד עלתה 300$. המערכת מסוגלת לנגן גם דיסקים רגילים. לכל שלוש הגרסאות של המערכת אין נעילה אזורית.
ה-Neo Geo CD הגיע יחד עם בקר שליטה לעומת הג'ויסטיק במערכות הישנות. עם זאת, ניתן להשתמש בג'ויסטיק המקורי של ה-AES על הניאו גיאו CD יכול להיות בשימוש עם כל סוגי שלושת ה-Neo Geo CD: 
( גרסה שיצאה רק ביפן top loader, front loader and CDZ)

ההיפר ניאו גיאו 64

ההיפר ניאו גיאו 64 הוא מערכת ארקייד השנייה והאחרונה של SNK ושוחרר ב-1997. ההיפר ניאו גיאו 64 הייתה קונסולת ה-3D של SNK. דור זה החליף את החומרה של ה-AES בחומרה חדשה וטובה יותר. ההיפר ניאו גיאו 64 קיווה  להתחרות עם קונסולות  הדור החמישי. בשנת 1999, ההיפר ניאו גיאו 64 הופסק, עם רק שבעה משחקים שפורסמו במשך שנתיים.

קונסולות ניידות

הניאו גיאו פוקט היה הקונסולה הניידת הראשונה של SNK. לקונסולה היה מסך שחור ולבן. ופורסמה במקור בסוף 1998 אך ורק בתוך יפן וגם הונג קונג . המכירות היו נמוכות מהצפוי והפסיקה להמבר בשנת 1999.
ה- Neo Geo Pocket Color הייתה הקונסולה האחרונה מהמותג ניאו גיאו. קונסולה זו שוחררה בצפון אמריקה וב-אירופה. קונסולה זו מכרה כשני מיליון יחידות ברחבי העולם. מכירת המערכת הופסקה בשנת 2000 באירופה ובצפון אמריקה, אבל המשיך למכור ביפן עד שנת 2001.
בדצמבר 2012, חברת טומו שיחררה ניאו גיאו נייד חדש בצפון אמריקה ובאירופה, מורשה על ידי SNK Playmore.עם 20 משחקים מובנה, הקונסולה נקראה ה-ניאו גיאו X.
מיינדרט דה יונג

ביוגרפיה

דה יונג נולד בשנת 1906 בכפר ויירום (Wierum) שבמחוז פריסלנד בהולנד. בשנת 1914, בהיותו בן 8, היגרה משפחתו לארצות הברית והתיישבה בגרנד רפידס שבמישיגן. דה יונל סיים את לימודיו בבית ספר קלוויניסטי, ולמד זמן מה באוניברסיטת שיקגו אך עזב את הלימודים מבלי לקבל תואר. בתקופת השפל הגדול עבד בעבודות דחק שונות, ובין היתר כפועל בחווה חקלאית. ספרן מקומי הציע כי יכתוב ספר לילדים על התנסויותיו בחווה, וכך יצא לאור בשנת 1938 ספרו הראשון: "האווז הגדול והברווז הלבן הקטן" (The Big Goose and the Little White Duck).
הוא החל בכתיבה לילדים, אך במהלך מלחמת העולם השנייה עזב את עיסוקיו אלו והצטרף לחיל האוויר של ארצות הברית ושירת בסין. לאחר המלחמה שב לכתיבה לילדים.
לאחר המלחמה הצליח דה יונג לשוב למעמד של סופר ילדים מוביל בארצות הברית. זמן מה חי במקסיקו וניסה להתיישב בצפון קרוליינה, אך בסופו של דבר שב למישיגן ושם המשיך בכתיבה. שישה מספריו אוירו על ידי הסופר והמאייר מוריס סנדק. בשנת 1986 הוציא לאור את ספרו האחרון, ובשנת 1991 נפטר.
ספריו של דה יונג שאבו השראה מילדותו בכפר ההולנדי הקטן בפריסלנד. ספרו "בית ששים האבות" שאוב מניסיונו בימי מלחמת העולם השנייה בסין.
מטה יעקב

מטה יעקב הוא מכשיר מדידה המאפשר לקבוע את קו הרוחב הגאוגרפי בלב ים.
המכשיר היה בשימושם של אסטרונומים, ימאים ושימש למדידת שטח. המצאתו של המכשיר, במאה ה-14, מיוחסת בדרך כלל לרלב"ג - רבנו לוי בן גרשום (1288-1344), אם כי יש המייחסים אותו ליעקב בן מכיר אבן תיבון, נכדו של שמואל בן יהודה אבן תיבון, שחי באותה תקופה. המכשיר שימש מגלי ארצות כואסקו דה גאמה, פרדיננד מגלן וקולומבוס, והיה בשימוש כארבע מאות שנה עד להחלפתו במכשיר מודרני יותר - הסקסטנט.

המכשיר ודרך פעולתו

המכשיר מעוצב בצורת צלב, הבנוי משני סרגלים, קבוע ונייד. הסרגל הנייד נע לאורך הסרגל הקבוע. הנווט מתבונן בכיוון האופק, ממקם את הקצה התחתון של הסרגל הנייד על קו האופק, ואז מזיז את הסרגל עד שקצהו העליון מתלכד עם השמש. על הסרגל הקבוע ניתן לקרוא את קו הרוחב בו ממוקמת הספינה.
הנווטים שהשתמשו במכשיר זה בתקופות הקדומות כונו "הנווטים העיוורים" שכן לרובם נגרם נזק בלתי הפיך בראייתם, כתוצאה מהתבוננות ישירה בשמש.
Wikispaces

Wikispaces הוא שרת אחסון אתרי אינטרנט בסגנון ויקי, השוכן בסן פרנסיסקו קליפורניה.
השרת בבעלות חברת טונגיאנט, והחל לפעול במרץ 2005. נחשב לאחד מהגדולים בתחומו, ומתחרה בויקיה, PBworks ,Google Sites, ו-Wetpaint.
ב-Wikispaces ויקים פרטיים בעלי תכונות מתקדמות, למטרות לימודים, עסקים, ולמלכ"רים, זמינים בתשלום שנתי. במרס 2009 היו מעל 2.2 מיליון משתמשים רשומים, ומעל 900,000 ויקים, מתוכם היו כ-100,000 ויקים לבעלי השכלת K–12.
בשנת 2012 החלה Wikispaces לשתף פעולה עם פלטפורמת הלימודים (וב 2.0) Glogster EDU אשר החלה להטמיע אלמנטים באתר Wikispaces.
סטיבן ריאה

ביוגרפיה

ריאה נולד בבלפסט בתור גרהאם ריאה, אחד מארבעה ילדים לאב נהג אוטובוס מהמעמד הבינוני, ריאה למד ב"תיכון בלפסט" ולאחר מכן ב"אוניברסיטת קווינס של בלפסט".
ריאה גילה לראשונה את יכולת המשחק בתיאטרון אבי שבדבלין והופיע לצידם של שחקנים איריים מהשורה הראשונה. לאחר קריירת משחק מקומית בקולנוע האירי והבריטי שבשיאם הופיע בפנטזיית האימה "חבורת זאבים", הופיע ריאה בשנת 1992 בדרמה הבריטית מועמדת 6 פרסי האוסקר "משחק הדמעות". בסרט גילם ריאה את דמותו הראשית של פרגוס לוחם במחתרת האירית לצידה של ג'וד האכזרית (מירנדה ריצ'רדסון) בת זוגו. על תפקידו בסרט היה ריאה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ומועמד לפרס באפט"א. בכך הפך ריאה לשחקן הצפון אירי השני בהיסטוריה שהיה מועמד לפרס האוסקר אחרי קנת בראנה.
בשנת 1996 שיחק בסרט הטלוויזיה של הHBO "פשעי המדינה", ריאה שיחק בדרמה הביוגרפית "מייקל קולינס" בה גילם את נד ברודי, בלש מצליח בשירות הצבא האירי הרפובליקני.
ב-1999 שיחק ריאה בדרמה "סוף הרומן", בסרט גילם ריאה את הנרי מיילס, פקיד אפרורי בשירות הציבורי בתחילת מלחמת העולם השנייה, שאשתו שרה הצעירה והמושכת (ג'וליאן מור) פוגשת בעת קבלת פנים בביתם את מוריס (רייף פיינס), מידידיו של הנרי ומתאהבת בו.
ב-2006 השתתף ריאה במותחן הבדיוני "ונדטה" ושיחק את המפקח אריק פינץ, המתחקה אחר פעולותיו של V (הוגו וויבינג), לוחם אלמוני עטוי במסיכה פועל נגד הממשלה ונרדף על ידיה בקנאות. בשנת 2007 שיחק לצד הילרי סוונק בסרט האימה "עשר המכות" בבימויו של סטיבן הופקינס. 
ריאה היה נשוי לחברת המחתרת האירית דולורס פירס משנת 1983 עד 2003, לזוג נולדו שני ילדים.
ג'רו דה דמג'ה

ביוגרפיה

ג'רו דה דמג'ה גדל בשכונת איסט ניו יורק שבברוקלין, שם החל לשיר ראפ במסיבות רחוב בנעוריו. הוא הציג לראשונה את סגנון הראפ הנוקשה של ברוקלין בשיר "I'm the Man" מהאלבום של גאנג סטאר Daily Operation בשנת 1992. באותה שנה הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Come Clean", אשר הופק על ידי די ג'יי פרמייר והפך במהרה ללהיט במחתרת.
אלבומו הראשון, The Sun Rises in the East, הופץ ב-1994 והופק במלואו על ידי די ג'יי פרמייר. האלבום נחשב לקלאסיקה, והיה אחד מאלבומי ההיפ הופ שזכו לתשבחות רבות באותה תקופה. The Fugees מתחו ביקורת על המילים באלבום, במיוחד בשיר "Da Bitchez".
ג'רו המשיך עם אלבומו השני Wrath of the Math שיצא ב-1996 וגם הוא הופק במלואו על ידי די ג'יי פרמייר. גם אלבום זה שיבחו המבקרים, אף על פי שלא זכה לתשבחות כמו אלבום הבכורה שלו. לאחר הפצתו של האלבום, הסתכסך ג'רו עם די ג'יי פרמייר וגורו, ונעדר מהסצנה עד 1999, כשהקליט את אלבומו השלישי Heroz4Hire, שהופץ יחד עם Miz Marvel, שהיה אלבומו הראשון ללא הפקות של די ג'יי פרמייר. ב-1999, ג'רו שיתף פעולה עם להקת ההיפ הופ הספרדית Violadores del Verso בשיר "Solo quedar consuelo".
האלבום הבא שלו, Divine Design, הופץ ב-2003 והיה אלבומו הראשון תחת הלייבל החדש שלו, Ashenafi Records. האלבום לא זכה לתשומת לב רבה. אלבומו האחרון של ג'רו, Still Rising, הופץ ב-16 באוקטובר 2007.