חולדה פולינזית

תיאור

החולדה הפולינזית דומה לחולדות אחרות, דוגמת החולדה המצויה וחולדת החוף. אוזניה גדולות ומעוגלות, חרטומה מחודד, הפרווה בגוונים של שחור/אפור כשהגוון של הבטן בהיר יותר, ורגליים קטנות יחסית. גופה ארוך ודק ומגיע עד 15 סנטימטרים מחרטומה ועד בסיס הזנב, ובכך היא קטנה במקצת בהשוואה לחולדות האחרות שהתקשרו לאדם. אורך הזנב כאורך הראש והגוף והוא מעוטר בטבעות. משקלה בין 40 ל-80 גרם. חולדות שהתיישבו באיים קטנים, שבהם יש פחות מזון, נוטות להיות קטנות יותר, עד 11 סנטימטרים. הוכח גם שהגודל תלוי בקווי הרוחב של בית הגידול. גופן של חולדות השוכנות באזורים קרים יחסית גדול יותר מגופן של חולדות השוכנות באזורים חמים. סימן בולט לחולדה זו הוא כתם כהה בקצה העליון של כפות הרגליים האחוריות סמוך לקרסול. יתרת הרגל בגוון חיוור.

תפוצה

החולדה הפולינזית נפוצה בכל רחבי האוקיינוס השקט ודרום מזרח אסיה. היא אינה מסוגלת לשחות למרחקים ארוכים, ולכן היא נחשבת כסמן משמעותי להגירה האנושית ברחבי האוקיינוס השקט, כאשר ילידי פולינזיה הביאו אותה איתם בכוונה או במקרה לאיים אותם יישבו. מין זה היה מעורב בהכחדות של עופות וחרקים מקומיים שהתרחשו באוקיינוס השקט. מינים נכחדים אלו התפתחו בסביבה שבה לא היו יונקים ולא היו מסוגלים להתמודד עם איום הטריפה שהציבה החולדה. ייתכן שלחולדות אלו היה תפקיד מרכזי בבירוא היערות באי הפסחא בכך שכרסמו את האגוזים של מין הדקל המקומי ומנעו בכך ממנו להתחדש.
חוקרים תארכו שרידים של החולדה הפולינזית בניו זילנד כבני יותר מ-2,000 שנים, מועד מוקדם בהרבה מהתקופה המשוערת של ההגירה האנושית לניו זילנד. ממצאים אלו שנויים במחלוקת, ומחקר מאוחר יותר הראה שהחולדות הגיעו לשני האיים המרכזיים סביב שנת 1280 לספירה.

התנהגות

כמו מכרסמים רבים אחרים החולדות הפולינזיות פעילות בלילה, והן מטפסות מוכשרות, ולעיתים קרובות מקננות בעצים. בחורף, כשהמזון מצוי בצמצום, הם מקלפים את קליפות העצים לשם מאכל או נבטים. הרגלי הרבייה של החולדה דומים למיני החולדות האחרות, הנקבות מתייחמות כמה פעמים בשנה, כשתקופת היריון נמשכת בין 21 ל-25 ימים. גודל השגר מושפע מכמות המזון הזמינה ומשאבים אחרים (בין 6 ל-11 ולדות), גמילה מתרחשת כחודש לאחר ההמלטה. השוני בינן למיני החולדות האחרים שהן אינן מתעברות במשך כל השנה, אלא באביב ובקיץ בלבד.

תזונה

החולדה הפולינזית היא מין אוכל-כול, כשהיא אוכלת זרעים, פירות, עלים, קליפת עצים, חרקים, תולעי אדמה, עכבישים, לטאות, ביצי עופות ואבקועים. חולדות פולינזיות נוהגות לקחת חלקי מזון למסתור שבו הן מקלפות את הזרעים או מכינות את המזון. מנהג זה לא רק מגן עליהם בפני טורפים, אלא גם מגשם ומחולדות אחרות. "תחנות דיש" אלו מצויות בדרך כלל בין עצים, בסמוך לשורשים, בסדקים בגזע, ואפילו בענפים העליונים. בניו זילנד למשל מצויות תחנות אלו מתחת לערימות סלעים ובערימות זלזלים הנושרים מעץ הדקל המקומי הניקאו.

הגבלת תפוצת החולדות ושימור העופות

באיים המרכזיים של ניו זילנד ובאיים הסמוכים התפתחו מיני עופות רבים בהיעדר יונקים טורפים, ולכן לא פיתחו נוהגים של הגנה בפני החולדות. הכנסת החולדה הפולינזית לניו זילנד בידי המאורים גרמה להכחדתם של כמה מינים של עופות יבשתיים וימיים (ברווז פינץ' למשל).
התוצאה של חיסול אוכלוסיית החולדות מאיים מסוימים גרמה להגדלה ניכרת באוכלוסיות של עופות ים מסוימים ועופות יבשתיים אנדמיים. כחלק מהתוכנית להציל אוכלוסיות אלו, כדוגמת הקאקאפו השרוי בסכנת הכחדה נטלה מחלקת השימור של ניו זילנד על עצמה ליישם תוכניות להשמיד את החולדה הפולינזית ממרבית האיים הקטנים בסמוך לניו זילנד שבתחום שיפוטה, וקבוצות שימור אחרות אימצו תוכניות דומות בשמורות אחרות במטרה להבטיח שהן תהיינה נטולות חולדות וטורפים.
עם זאת, שני איים בקבוצת האיים הן אנד צ'יקנס (Hen and Chickens), מאואיטהא וארארה, הוקצו כמקלט לחולדה הפולינזית.
הסוכנות לפיתוח בינלאומי של ניו זילנד (NZAID) מימנה תוכניות להשמדת החולדות באיי פניקס השייכים לקיריבטי במטרה להגן על מיני העופות באתר המורשת העולמית של איי פניקס.