google/wiki40b huggingface dataset:
Tree of Life Web Project

Tree of Life Web Project ("פרויקט עץ החיים") הוא פרויקט אינטרנטי רחב היקף הנועד לספק מידע טקסונומי על מגוון החיים על פני כדור הארץ.
שרתי הפרויקט שוכנים באוניברסיטת אריזונה ובפיתוחו משתתפים אלפי ביולוגים מכל העולם. כל מאמר או מיון באתר עובר ביקורת עמיתים. האתר דוגל במיון פילוגנטי מלא ואיננו משתמש במיון על פי רמות (מערכה, מחלקה, סדרה וכו'), אלא רק בקבוצות טקסונומיות מונופילטיות, אבות משותפים, קלדיסטים וקבוצות אשר נכחדו בעבר.
האתר בנוי כעץ של ממש, אשר ענפיו מייצגים את הקבוצות השונות בעולם החיים. לחיצה על קבוצה טקסונומית מסוימת, תחשוף את תת-הענפים שלה אשר בה ישנם תת-הקבוצות הטקסונמיות של אותה קבוצה. כך ניתן להמשיך ולהעמיק בתוך הקבוצה עד לרמת המין.
שערי תשובה

שערי תשובה הוא ספרו של רבנו יונה גירונדי. ספר זה הוא חלק מספר גדול יותר, בשם "שערי צדק", אותו מזכירים בני הדור שאחריו. אולם רובו של הספר אבד, ונותר החלק על ענייני תשובה; ייתכן וישנם שרידים נוספים כמו הספר "שערי צדק".

הספר "שערי צדק"

כפי האמור, הספר הוא שריד לספר גדול יותר בשם "שערי צדק" שאבד. ישנם כנראה שרידים נוספים:
א. הספר "יסוד היראה" (קרוי גם ספר היראה) שנספח ברוב ההוצאות לשערי תשובה, הוא כנראה "שער היראה" מתוך שערי צדק.
ב. בפירושו הנודע של רבינו יונה לספר משלי מופיעים קטעים מתוך "שערים" והכוונה כנראה לציטטות מתוך ספרו שערי צדק.
ג. הספר "שערי העבודה" (בני ברק תשכ"ז), הוא לפי טענת המו"ל - רבי בנימין זילבר - מפרי עטו של רבינו יונה, ומהוה חלק נוסף מן הספר שערי צדק העלום. המו"ל טוען כי את הספר איתר בנו בכתב יד. בהוצאות מאוחרות של הספר הוא מביא הוכחות נוספות לזיהוי, ודוחה השגות שונות עליו. הסטייפלר סבר שהספר לא חובר על ידי רבנו יונה.
לאוריאן גיליארון

ביוגרפיה

גיליארון נולדה בלוזאן כאחת מארבעה ילדים וגדלה בכפר בשם פרילי בו אביה משמש כראש עיר.
ב-2005 היא נבחרה ל"מיס שווייץ" וייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם בו לא העפילה לשלבים הסופיים, וב-2006 השתתפה בתחרות מיס תבל שנערכה בלוס אנג'לס, שם נבחרה לסגנית שנייה – המיקום הכי גבוה של שווייץ בתחרות אי פעם.
ב-2007 היא החלה ללמוד בבית ספר למשחק של לי סטרסברג, היא שיחקה בין היתר בסדרות הטלוויזיה "ימי חיינו", "היפים והאמיצים" ו"חוקי המשחק".
ב-2014 גילמה מורה לצרפתית בקומדיית המצבים פרברי הגיהנום.
גיליארון זכתה במקום השני באליפות שווייץ בריקודים לטינים והתחרתה גם בתחרויות ריקוד בינלאומיות.
HOT HBO

היסטוריה

הערוץ החל את שידוריו ב-8 בפברואר 2015, לאחר מיתוג מחודש והחלפת שמו מ"HOT Weekend", אשר שודר בעבר באפיק 20 ולאחר מכן באפיק 26 בסופי שבוע בלבד. הערוץ עבר לשדר באפיק 4 והחליף את שמו ל"HOT Plus", והתחיל לשדר במשך כל ימי השבוע. לאחר עליית הערוץ המחודש, הועבר ערוץ CBS Drama לשדר באפיק 29, לאחר ששודר באפיק 4 במשך כחודש בלבד, מינואר - פברואר 2015.
במהלך שנת 2016 רכשה חברת HOT זכויות של סדרות מבית HBO וב-3 באוקטובר 2016 החלו שידורי סדרות אלה בערוץ HOT Plus. בעקבות זאת, ב-1 בינואר 2017 הוחלף שם הערוץ ל-"HOT HBO", והוא מותג מחדש יחד עם הלוגו של HBO. זאת על אף שבערוץ משודרים גם תכנים אשר אינם שייכים לרשת זו.
פלואור

תכונות

הפלואור מצוי במצב של גז בטמפרטורה של 25 מעלות צלזיוס; צבעו צהוב בהיר והוא בעל ריח חריף. מולקולת הפלואור מורכבת משני אטומי פלואור הקשורים ביניהם בקשר קוולנטי יחיד (F-F) ומסומלת כ-F₂. עם זאת, הפלואור אינו נפוץ בצורה זו בטבע, משום שהוא היסוד האלקטרושלילי ביותר, ולכן הוא פעיל ביותר ומגיב בקלות עם חומרים אחרים. זהו אחד היסודות הבודדים היוצרים תרכובות עם גזים אצילים, ואחד משלושת היסודות היחידים (לצד חמצן וחנקן) המסוגלים ליצור קשרי מימן.
באוויר לח פלואור מגיב עם מים ויוצר חומצה פלואורית מסוכנת.
בתמיסות נוצר יון פלואור . יונים אחרים הם קומפלקסים של פלואור כמו  או . תרכובות של פלואור ומתכות יוצרות את המלחים היציבים ביותר.

היסטוריה

סידן פלואורי תואר ב-1529 על ידי גאורגיוס אגריקולה כחומר ריתוך (Flux), חומר זה סייע לרתך למזג מתכות או מינרלים. ב-1670 Schwandhard גילה שניתן לחרוט על זכוכית עם סידן פלואורי שעובד בחומצה. קרל וילהלם שלה ועוד חוקרים רבים אחרים כגון האמפרי דייווי, לואי ז'וזף גה-ליסאק, אנטואן לבואזיה ולואי טנארד עשו ניסויים בחומצה פלואורית שהכינו מסידן פלואורי וחומצה גפרתית מרוכזת.
בסופו של דבר הבינו שחומצה פלואורית מכילה יסוד לא ידוע. יסוד זה לא הופק שנים רבות מכיוון שהוא מאוד פעיל, מיד לאחר שמפרידים אותו מחומר אחד הוא מגיב עם חומר אחר. ב-1886 פלואור בודד על ידי אנרי מואסאן, כמעט לאחר 74 שנים של ניסיונות. ניסיונות אלו עלו למספר חוקרים בבריאותם ואפילו בחייהם. מואסאן זכה בפרס נובל בכימיה ב-1906.
השימוש הראשון בפלואור היה בפרויקט מנהטן במלחמת העולם השנייה, כשהתרכובת אורניום שש-פלואורי  () עזרה בהפרדה של האיזוטופ ²³⁵U מ-²³⁸U. היום משתמשים ב גם לא למטרות מלחמה ומייצרים בעזרתו אורניום מועשר שהוא דלק גרעיני לכורים גרעיניים להפקת חשמל.

תרכובות

פלואור מוחלף לעיתים קרובות עם אטום מימן בתרכובות אורגניות, מכך שלפלואור הרבה תרכובות. תרכובות פלואור וגזים אציליים יוצרו לראשונה על ידי ניל ברטלט ב־1962 - התרכובת  הייתה הראשונה. תרכובות פלואור עם קריפטון ורדון יוצרו גם כן.

אמצעי זהירות

פלואור טהור מסוכן מאוד ויכול לגרום לכוויות כימיות קשות במגע עם העור. גם מימן פלואורי מצריך טיפול מיוחד וצריך להימנע ממגע עם העור והעיניים. פלואור ויוני פלואור מאוד רעילים. לפלואור טהור יש ריח חריף ועוקץ שנחשף בריכוז נמוך כמו 20 חלקים למיליארד.
צריכה מוגברת של פלואור לאורך זמן עשויה להוביל לפלואורוזה, מחלה שסימניה הראשונים: כתמים על השיניים. פלואורידים גורמים לנזקים למוח ולמערכת העצבים, פגיעה באנזימים, במערכת ההורמונאלית ובעצמות.
בתי המיליונרים

בתי המיליונרים הוא כינוי לבניינים שהוקמו ברחובות בשנת 1908 ברחוב "מנוחה ונחלה". הרחוב שנסלל על ידי המתיישבים הראשונים במקום. הכינוי ניתן לבתים, מכיוון שנבנו בדגש על פאר רב.

הקמת הרחוב

רחובות הוקמה בשנת 1890 על ידי קבוצת עולים שקראה לעצמה "מנוחה ונחלה". הקבוצה שאפה להקים יישוב ללא עזרתו הכספית של הברון רוטשילד. לאחר שהקימו את היישוב, הם סללו רחוב ובחרו ששמו ינציח את פועלם. הם קראו לו "מנוחה ונחלה", על שם הקבוצה,.
מאוחר יותר, הרחוב כונה "רחוב המיליונרים" בגלל אותם בתים מפוארים שנבנו בו בימי העלייה השנייה: בתיהם של אפרים זקס, יעקב ברוידה ואלעזר סלוצקין.

בית אפרים זקס

בית מס' 54 ברחוב "מנוחה ונחלה". תוכנן על ידי יוסף ברסקי שהיה אחד מהאדריכליים הציוניים הראשונים בארץ ישראל, ונבנה ב-1908 על ידי האמריקאי אפרים זקס. בית זה נחשב לבית גדול ומפואר ביותר משאר בתי המושבה לכן שימש לקבלות פנים לאורחים חשובים שביקרו במושבה. הבית בסגנון אקלקטי, המשלב מוטיבים מזרחיים ומערביים. הבית בנוי מאבני כורכר מחוברות בטיט, עמודים וקשתות. בכניסה לבית שביל כניסה שלאורכו שדרת דקלי וושינגטון.
בבית נערכו קבלות פנים לאורחים חשובים שביקרו במושבה.
אפרים זקס התגורר בקומה הראשונה בבית. בקומה השנייה התגוררה בתו טובה ובעלה העסקן טוביה מילר.
בעשור השני של המאה ה-21, הבית מוצג למכירה.

בית אלעזר סלוצקין

בית מספר 60 נבנה בשנת 1908 על ידי משפחת סלוצקין שעלתה לארץ מאוסטרליה באותה שנה. את השטח קנה אב המשפחה אלעזר סלוצקין, אב המשפחה, שנטע בו מטעי שקדים והקים את הבית.
אלעזר סלוצקין התגורר ברחובות עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה וכאשר פלשו העות'מאנים לארץ הוא גורש לאלכסנדריה. לאחר הגירוש מישראל משפחת סלוצקין חזרה לאוסטרליה שם אלעזר פגש את הנרי שובל, גנרל אוסטרלי שהיה בדרך למסע צבאי לארץ. אלעזר נתן לגנרל את מפתחות הבית ואמר לו:"קח את מפתחות ביתנו וכשתגיע לארץ מאחורי הציורים הקטנים על קירות הבית ישנו סיפור גדול". כיום משמש המבנה כמנהלת "תיכון דה שליט" על שם הפרופסור עמוס דה שליט ז"ל.]
בית סלוצקין היה בית קיץ למשפחה. כאשר הגיעו העות'מאנים לארץ, גורשה המשפחה לאלכסנדריה, ומאז עברה גלגולים רבים: המקום שימש בית לגנרל טורקי במהלכה של מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914- 1918, בית לגנרל אוסטרלי בסיום מלחמת העולם הראשונה משנת 1918, ובית תצפית במאורעות תרפ"א.

מבנה בית סלוצקין

בניית הבית נמשכה כשנתיים ניהלה אם המשפחה רוז.
בית סלוצקין הוא בית מפואר שעוצב ונבנה בחשיבה רבה. בכניסה יש 15 מדרגות כנגד 15 "שירי המעלות" שבספר תהילים המובילות לפתח הבית. בנוסף, ישנם ארבעה פתחים כארבע רוחות השמיים כמו באוהל אברהם אבינו. בחזית הבית, בלב הגן, נמצאת בריכת נוי משובצת צדפים.
בתוך הבית ישנם ציורי קיר ייחודיים- הפרח הגדול במרכז מציין את אם המשפחה, רוז, והזר עם ששת הפרחים מציין את ששת ילדיה.
הציורים צוירו על ידי משפחת קרול שהיו בין הראשונים שעסקו בצביעה דקורטיבית וציורי קיר בטכניקה ובסגנון ייחודי אותו הביאו מפולין, ושוחזרו בפרויקט שימור אתרים לפני מספר שנים.

בית יעקב ברוידא

בית מס' 56 נבנה בשנת 1908 והיה מהמפוארים בבתי המושבה. בבית התגורר יעקב ברוידא שהיה ראש חברת "מנוחה ונחלה". בכספו נבנו במושבה בית מרחץ, מקווה, תלמוד תורה ובית הכנסת הגדול. כיוון שלא היו לו בנים העביר את הבית לקרובו- רבינוביץ.
בבית זה גם התגוררה המשוררת רחל עם שתי אחיותיה בתקופת שהותן ברחובות. על שמן קיבל הבית גם את השם "מגדל שלוש האחיות".
קנצ'וגה

תולדות היישוב

קאנצ'וגה החלה ככפר בבעלות אצילים, אשר הוענקו לו זכויות עיר בשנת 1441. בסוף המאה ה-15 נפגעה העיירה קשות כתוצאה מפלישת הטטרים. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.

יהודי קנצ'וגה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-16. בקנצ'וגה התגוררה אוכלוסייה יהודית מעורבת שכללה זה לצד זה חסידים, מתנגדים וחופשיים, כשבין התנועות הציוניות הייתה תנועת בית"ר התנועה הדומיננטית ביותר ביישוב. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 967 יהודים, קרוב למחצית מתושביה.
בזמן הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה נצטוו יהודי העיירה לשלם לשלטונות סכומי כופר גבוהים, והם נלקחו לעבודות כפייה. בקיץ 1942 ערכו הגרמנים אקציה בעיירה, בה רוכזו כל יהודיה בבית הכנסת המקומי. משם נלקחו היהודים למחנה מעבר בפלקיניה, בו נערכה בהם סלקציה, תוך ירי בקשישים ובחולים, שליחת כ-150 גברים למחנות עבודה ושליחת כל הנותרים בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ. מספר יהודים שהצליחו להימלט מהאקציה נרצחו בידי פולנים ביערות הסביבה.
לאחר השואה, בליל הסדר תש"ה, נרצחו בידי פולנים לאומנים 13 יהודים מהעיירה ששבו אליה.
בין יוצאי קנצ'וגה בישראל מאיר יערי ובנימין זיגל.
שלמה יעקבסון

ביוגרפיה

שלמה יעקבסון נולד בתל אביב ב-1 בינואר 1916, בימי מלחמת העולם הראשונה. אביו היה רב. מאוחר יותר ניהלו הוריו חנות לספרים וציוד משרדי, ונמנו עם מייסדי שכונת תל נורדאו. הציירת אהובה שולמן הייתה אחותו. 
יעקבסון למד בגימנסיה הרצליה ובבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בעודו תלמיד, יצא עם חבר לטיול בדמשק, כשבחלק מן הדרך הם מחופשים לבדואים. בדרכם חזרה, הבריחו לארץ כעשרים עולים בלתי לגליים. 
בנובמבר 1934, בעת ששמר באדמות רמת יוחנן, התעמת יעקבסון עם מסיגי גבול ערבים, והרג אחד מהם. הוא נשפט לשבע וחצי שנות מאסר עם עבודת פרך, ישב בכלא עכו, ושוחרר ביוני 1938. מאוחר יותר רכש ניסיון ימי כשעבד בנמל תל אביב. 
בשנת 1941 גויס יעקבסון על ידי יגאל אלון למחלקה הסורית, שקדמה למחלקה הערבית של הפלמ"ח, והופעל במשך שנה כמסתערב בסוריה, כשהוא מתחזה לפועל ואף לאיש דת מוסלמי.
אחרי שחזר לארץ ישראל התנדב לצי הבריטי, ושרת כמש"ק משמעת ושלישות בבסיס מורטה (H.M.S. Moreta) בחיפה.
במלחמת העצמאות פיקד יעקבסון על בסיס הטירונים של חיל הים בסידנא עלי, ומאוחר יותר על בסיס חיל הים ביפו. המשיך בשרות קבע בחיל הים עד שנת 1953 ובתפקידו האחרון היה ראש מחלקת כח אדם של החיל.
אחרי שחרורו מצה"ל עבד במשרד הביטחון עד פרישתו לגמלאות. בין השאר, עסק בהכנת הפריגטות "מבטח" ו"מזנק" למסירה לציילון, ובסיוע לארצות מתפתחות במסגרת היחידה לסיוע וקשרי חוץ. בשנות ה-70 היה מנהל מוזיאון ההגנה.
ממלכת וירטמברג

היסטוריה

בשנת 1803 שודרגה דוכסות וירטמברג למעמד של נסיכות הבוחר, וסופחו אליה שטחים כחלק מחילוט נכסי הכנסייה באימפריה.
בשנת 1805 הצטרפה וירטמברג לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של ממלכה.
ב-1 בינואר 1806 הוכתר פרידריך הראשון למלך וירטמברג, ולאחר מכן סיפח פרידריך את נכסי הכנסייה במדינה וביטל את החוקה הישנה. פרידריך צירף את ממלכתו לקונפדרציה של הריין, ושלח את צבאו להילחם לצד נפוליאון. לאחר קרב לייפציג בשנת 1813 נטש פרידריך את נפוליאון ועבר להילחם לצד מדינות הקואליציה השישית, בתמורה לשמירה על תאריו ונחלותיו.
בקונגרס וינה אושרו תאריו ונחלותיו של פרידריך, והמדינה הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית.
בשנת 1816 הציג פרידריך בפני נתיניו חוקה חדשה, אך היא נדחתה על ידם. במהלך המהומות שנוצרו כתוצאה מכך, מת פרידריך ב-30 באוקטובר 1816, ובמקומו עלה לשלטון בנו וילהלם הראשון, מלך וירטמברג.
לאחר עימותים רבים, הציג וילהלם בשנת 1819 חוקה חדשה, שהייתה בתוקף עם שינויים מסוימים עד לשנת 1918.
מצב הממלכה בתקופת וילהלם השתפר מאוד; החינוך, החקלאות, המסחר והכלכלה השתפרו, נבנו מסילות ברזל, והמדינה הצטרפה לאיגוד הצולפריין.
במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848 נאלץ וילהלם לפטר את ראש ממשלתו, ולהסכים על חוקה יותר ליברלית, אולם לאחר שוך המהפכה הצליח וילהלם להרכיב דיאט כנוע באוקטובר 1849, ובשנת 1851 החזיר את החוקה הישנה.
בשנת 1864 חתם וילהלם על קונקורדט עם האפיפיור, וב-25 ביוני 1864 מת וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו קרל הראשון, מלך וירטמברג.
קרל עמד לצידה של אוסטריה במאבק על השליטה בגרמניה, ואף השתתף במלחמת אוסטריה-פרוסיה לצד אוסטריה. וירטמברג הובסה במהירות, יחד עם שאר בעלות הברית של אוסטריה, וחלקה הצפוני נכבש על ידי הפרוסים. בשלום  פראג נאלצה וירטמברג לשלם לפרוסיה 8 מיליון גולדן בתור פיצויים, אך לא איבדה שטחים מהממלכה. לאחר מכן חתם קרל על הסכם הגנה והתקפה חשאי עם פרוסיה, ובשנת 1870 לחמה וירטמברג לצד פרוסיה במלחמת פרוסיה-צרפת.
בשנת 1871 וירטמברג הפכה למדינה בתוך האימפריה הגרמנית, אבל שמרה על השליטה שלה בתחומי הדואר, הטלגרף ומסילות ברזל. כמו כן, היו לה גם זכויות מיוחדות בתחום המיסוי והצבא. במהלך השנים הבאות, נעשו רפורמות חשובות רבות במדינה, בעיקר בתחום הכספים. בשנת 1879 נעשו שינויים קלים בחוקת המדינה, וב-6 באוקטובר 1891 מת קרל, ובמקומו עלה לשלטון אחיינו וילהלם השני, מלך וירטמברג.
וילהלם היה מלך מאוד פופולרי ומאוד אהוד על נתיניו, והיה מכונה "האדון המלך". וילהלם היה יוצא לטייל בפארקים בשטוטגרט לבד עם שני כלביו, ללא ליווי של שומרי ראש. כמו כן, וילהלם שהיה חובב יאכטות, טרח בהקמת מועדון היאכטות המלכותי של וירטמברג באגם קונסטנץ.
ב-23 ביולי 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, קיבל וילהלם דרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נאלץ וילהלם להתפטר מתפקידו ב-30 בנובמבר 1918, והמדינה הוכרזה כרפובליקה.
סיביר

סיביר (ברוסית: Сиби́рь (מידע • עזרה)) הוא אזור גדול ברוסיה הכולל את כל צפון אסיה. גבולות האזור הם הרי אורל במערב, האוקיינוס השקט במזרח, אוקיינוס הקרח הצפוני בצפון, ובדרום - האזורים ההרריים בצפון-מרכז קזחסטן, מונגוליה וסין. רוב רובו של האזור, מלבד הקצה הדרום מערבי, שייך לרוסיה. שטחו של חבל סיביר 13.1 מיליון קמ"ר והוא מהווה כ-77% משטחה של רוסיה. חבל סיביר גדול יותר מהמדינה השנייה בשטחה בעולם (קנדה). האקלים בסיביר הוא ממוזג יבשתי, עם הפרשי טמפרטורות חדים בין קיץ לחורף. בסיביר חיים 40 מיליון תושבים, כ-28% מאוכלוסייתה של רוסיה.
יש להבדיל בין האזור הגאוגרפי סיביר לבין האזור המנהלי הרוסי, אשר אינו "גולש" לקזחסטן ושגבולו המזרחי הוא נהר קולימה. 
בשל היותו אזור מבודד וקשה לחיים היה חבל סיביר זמן רב מקום להגליית אסירים, הן בתקופת שלטון הצארים והן בתקופת השלטון הקומוניסטי (במסגרת גולאגים). עם זאת, אסירים לא היו התושבים היחידים של סיביר. חיו בה גם ציידי פרוות מרוסיה, וגם עמים מהאזור כגון: יקוטים, אוונים, צ'וקצ'ים וכו'. 
אף על פי שסיביר מיושבת בדלילות, בדרומה יש ערים גדולות, בהן נובוסיבירסק שבמטרופולין שלה מתגוררים קרוב לשני מיליון תושבים.
בסיביר ישנם אוצרות טבע רבים: זהב, יהלומים, נפט, ברזל, פחם אבן ומתכות נדירות. לכן בתקופת השלטון הקומוניסטי הוחל בפיתוח תשתיות וביישוב מאסיבי של סיביר. 
בסיביר זורמים נהרות גדולים רבים: נהר האוב, נהר הלנה, הנהר אנגרה האמור והיניסיי. 
בסיביר נמצא הכפר אוימיאקון (63°15′N 143°9′E) מקום היישוב הקר ביותר בעולם, להוציא אנטארקטיקה. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן רשמי הייתה 71.2° מתחת לאפס (26 בינואר 1926) ואילו הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן לא רשמי היא 81.2° מתחת לאפס (1916).
ריקרדו ואן ראיין

קריירה

ואן ראיין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם. ב-21 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים בניצחון 1:3 נורדוייק בגביע ההולנדי. ב-18 בדצמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0:4 על דן האג. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן הרכב לאחר עזיבתו של גרגורי ואן דר ויל. ב-14 בפברואר 2013 הבקיע את שערו הרשמי הראשון באייאקס בניצחון 0:2 נגד סטיאווה בוקרשט במסגרת שלב 32 הגדולות של הליגה האירופית. ב-2 באוגוסט 2013 הבקיע את שערו הראשון בליגה בניצחון 0:3 נגד רודה. ב-17 באוגוסט 2013 ספג כרטיס אדום ראשון בקריירה בהפסד 3:2 לא.ז. אלקמאר.
ב-17 ביולי 2016 חתם בקלאב ברוז' הבלגית. ב-30 באוגוסט 2017 הושאל לאלקמאר. ב-31 באוגוסט 2018 חתם בא.ז. אלקמאר באופן קבוע. 
בצעירותו ואן ראיין היה חלק מהנבחרות הצעירות של הולנד. ב-2010 השתתף עם נבחרת הולנד עד גיל 19 באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19. ב-2012 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת וב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד בלגיה.
מוזיאון העיצוב חולון

פעילות

המוזיאון ממוקם בחלקו המזרחי של מתחם התרבות החדש של חולון, הכולל כיום את המדיטק ובעתיד יכלול מבני ציבור נוספים.
בניין המוזיאון תוכנן ועוצב על ידי האדריכל והמעצב יליד ישראל רון ארד בשיתוף ברונו אסא.  מעטפת הבניין עשויה פלדת קורטן בגוונים אחדים, שיוצרה באיטליה. בבניין שני אולמות תצוגה עיקריים - הגלריה התחתונה, ששטחה כ-250 מ"ר, והגלריה העליונה, ששטחה כ-500 מ"ר והיא מוארת באור יום. חלל תצוגה נוסף קרוי מעבדת עיצוב ושטחו כ-100 מ"ר. העיצוב של אולמות התצוגה שגרתי, ומאפשר למבקרים להתמקד בתצוגה שבאולמות. הכניסה למוזיאון נעשית דרך כיכר פנימית, שבצדה נמצאים גם חנות המוזיאון ובית קפה, החולקים חלל משותף. מהכיכר הפנימית נשקפים השמים דרך ספירלות הקורטן.
למוזיאון אין תצוגת קבע, והוא מארח תערוכות מתחלפות בנושאי עיצוב. 
המוזיאון נבחר על ידי מגזין התיירות "קונדה נסט טרוולר" כאחד מפלאי תבל החדשים.

הקמת המוזיאון

במרץ 2003, רון ארד אדריכלים הוזמנו על ידי עיריית חולון, לעצב ולתכנן את המוזיאון הלאומי הראשון בישראל. המוזיאון אשר משתרע על שטח של כ-4,100 מ״ר, נבנה בתקציב של 65 מיליון ש״ח (11.1 מיליון פאונד בריטי), ומומן אך ורק על ידי הציבור. הבנייה החלה באוגוסט 2006 ו״מוזיאון העיצוב חולון״ נחנך רשמית ב-31 בינואר 2010.

תכנון ועיצוב המוזיאון

הכיכר הנדיבה בגודלה הנמצאת מצפון לאתר הוגדרה כמקום ראוי לכניסה למוזיאון. למוזיאון 2 קומות, המחוברות על ידי רמפה מבנית חיצונית - המסלול הסיבובי האייקוני של המוזיאון.
יצירת וניצול המתח שבין סדר פנימי של חללים יעילים דמויי-קופסה, לבין מעטפת חיצונית דינמית ומלאת קימורים הם הקו המנחה העיצובי לכל המוזיאון. החלק הנרחב יותר של חוץ המוזיאון מוסווה על ידי 5 קשתות דומיננטיות העשויות פלדת קורטן אשר נעות בצורה גלית ומפלסות את דרכן פנימה, החוצה ומסביב לנפחים הפנימיים של המוזיאון, לעיתים ביחד, או לחוד, סוגרות חלל או מגדירות אותו. הקשתות משמשות כעמוד השדרה של הבניין - תומכות חלקים גדולים שלו בצורה מבנית, ומגדירות את המנח שלו בהתאם לסביבתו. האיזון הטופוגרפי של הקשתות מודגש עוד יותר על ידי הדרגת השחיקה של המתכת לאורך חייו של הבניין, שניהם מהדהדים את הפספוס המאפיין את המדבר הישראלי. הקשתות לעולם לא באמת מוסתרות מעיני המבקר, ומשמשות כמעין מפתח חזותי העוזר להתמקם בתוך המוזיאון.

אנשי מפתח

אוצרת ראשית - מאיה דבש

מייסדים

מוטי ששון ראש עריית חולון 
חנה הרצמן מנכלית עריית חולון
עריית חולון
רון ארד אדריכלים
יעקב אבן החברה הכלכלית לפיתוח העיר חולון
מנהל פרויקט הקמת מוזיאון העיצוב חולון

עיצוב המוזיאון

אדריכלים -  רון ארד אריכלים(RAAL)
מעצב ראשי - רון ארד
מנהל פרויקט - אסא ברונו
אדריכל פרויקט - ג׳יימס פוסטר
צוות עיצוב - מרתה גרנדה, טרוויס רייט
אדריכל בפועל - ווקסמן גוברין
ייצור - דנפל

יקירי המוזיאון

רז'ין גנזי, יו"ר אגודת ידידי המוזיאון
טובה וסמי סגול, קבוצת "כתר"
משפחת פיינר עדן
ברונית ביאטריס רוזנברג (רוטשילד)
יקבי רקנאטי
מיטל דנינו וגיל שויד
רונית ומוקי שניידמן

פעילות שוטפת

שני, רביעי, שבת - 16:00-10:00
שלישי, חמישי - 20:00-10:00
שישי - 14:00-10:00
ראשון - סגור

מחירי כניסה

מבוגרים - 35 ש״ח
צעירים(11-17) - 20 ש״ח
ילדים(5-10) - 20 ש״ח
חיילים/נכי צה״ל/משרתי שירות לאומי - 28 ש״ח
תושבי חולון/סטודנטים/אזרחים ותיקים/מבקרים בעלי מוגבלויות - 30 ש״ח
מחזיקי ישראכארט, בתמורה ל10 ש״ח ו-150 נקודות
חברי מוזיאון העיצוב חולון וחברי ICOM - חינם
אברהם דב לוין

תולדותיו

נולד בירושלים בתקופת מלחמת העצמאות לרב ברוך יצחק לוין ולזהבה, בת הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי, בעת שהתגוררה משפחתו בביתו של הרב מבריסק לאחר שנאלצה לעזוב את מקום מגוריה בשכונת מקור חיים ששכנה באזור ספר. הסנדק שלו היה הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. 
למד בתלמוד תורה "יבנה" בירושלים, בישיבת תפארת צבי ובישיבת פוניבז'. בשנת תש"ל עבר לישיבת בריסק בירושלים, ששכנה בבית שבו נולד. היה מתלמידי הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק מירושלים. בשנת תשל"א נישא לצפורה, בת הרב אברהם שוורץ, משגיח בישיבת אור ישראל. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ולמד בכולל תפארת ציון ובכולל לדיינות "שבט מיהודה" בתל אביב בראשות הרב אפרים בורודיאנסקי והרב חיים גדליה צימבליסט. 
בשנת תשל"א הוסמך להוראה. בשנת תשל"ב שימש בבית ההוראה של הרב נסים קרליץ בבני ברק. בשנת תש"מ עבר בחינות לדיינות ברבנות הראשית, וקיבל כושר לרבנות מהרבנים הראשיים לישראל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו.
בשנת תשמ"ט כיהן תקופה קצרה בראשות קבוצת אברכים במוסדות באבוב בבת ים. כאשר נפטר אביו באלול תשמ"ט עבר למלא את מקומו בראשות כולל "ישיבת מקור חיים", וכן מילא את מקומו כדיין בבית הדין לדיני ממונות בירושלים.
משנת תש"נ נשא בכמה תפקידים ברבנות ירושלים. תחילה כיהן כרב הממונה על נישואי עולים חדשים. משנת תשנ"א רב שכונה בירושלים. משנת תשנ"ב - אב בית דין לממונות ולבירורי יהדות; משנת תשנ"ה - מנהל אגף הנישואין; ומשנת תשס"ה - רב ופוסק כללי.
בשנים תשנ"ח – תש"ס השתתף כחבר בוועדה לבירור יהדות לעולי מדינות חבר העמים ברבנויות המקומיות בני ברק ובאר שבע. בשנת תש"ס הקים את מערכת רישום הנישואין של "שארית ישראל" בבני ברק. בין השנים תש"ס – תשס"ה כיהן כרב מחלקת הנישואין במועצה הדתית בפתח תקווה.
עמד בראש "בית דין ירושלים לדיני ממונות ובירורי יהדות", השוכן ברחוב חיי אדם בירושלים, שהוקם בשנת תש"ס. 
הרב לוין טען כי המועצות הדתיות נכנעות לתכתיבים ממשלתיים ואינן מקפידות כראוי על בירור יהדות במערך הרבנות, דבר שהוביל לדבריו לפיצול ויצירת רשימות יוחסין בקהילות יהודיות שונות. בשנת תשע"ו (2016) החל בשיתוף פעולה עם ארגון 'מבוי סתום' בראשות בתיה כהנא דרור להפעלת מיזם נישואים פרטי. 
הרב לוין חתן פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשס"ח (2008). ערך ופרסם עשרות מאמרים בכתבי העת המעיין, "צהר" ועוד, וכן בספרי "הלכה ורפואה". סדרת "פסקי דין" שלו מופיעה בפרויקט השו"ת. בין השנים תש"מ – תשנ"ג היה מעורכי האנציקלופדיה התלמודית, בעיקר בסדר טהרות ובחלק חושן משפט שבשולחן ערוך.
בנו, חיים מרדכי, נפטר בגיל 38 בשנת תשע"ד, אחרי מחלה ארוכה.
קולנוע נגטיב

אודות

שמו של בית הקולנוע נגזר מהמילה נֵגָטִיב ומהמילה נגב.
הקולנוע פעיל בין הימים א'-ה' ובמוצ"ש במהלך השנה האקדמית ובתקופות המבחנים (אוקטובר-אוגוסט) ומושך אליו עשרות אלפי סטודנטים ואורחים מדי שנה. 
הקולנוע ממוקם בבניין 26 בתוך שטחה  של אוניברסיטת בן-גוריון. שני אולמות הנגטיב, בעלי 250 מקומות כל אחד, משמשים במשך היום כאולמות הרצאה למחלקות השונות באוניברסיטה, אך בלילה הופכים לבית קולנוע מן השורה הכולל מסכים מתקדמים, מקרנת HD, סדרנים בכניסות לאולמות ומזנון קולנוע קלאסי.
במסגרת היותו מוסד ללא כוונת רווח, קולנוע נגטיב פתוח לציבור הרחב ומשמש כמקום בילוי לכלל תושבי באר שבע והסביבה. 
בקולנוע מועסקים 13 עובדים, כולם סטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, בתפקידי מקרינים, סדרנים, ומוכרים במזנון ובקופה. 
קולנוע נגטיב עורך שתי הקרנות מדי ערב ומביא לקמפוס את הסרטים החדשים ביותר לצד קלאסיקות קולנועיות מהעבר ושוברי קופות נוסטלגיים.

פעילויות קבועות

בקולנוע נגטיב מתקיימות שלל פעילויות קבועות מדי סמסטר. כמו כן, פועלים במסגרתו מספר מועדוני סרטים.

מועדון הסרט המופרע

אירוע המתקיים פעם בחודש ועוסק בסרט או סדרת סרטים לא שגרתיים. האירוע כולל הרצאה של במאי הקולנוע אלון גור אריה והקרנה של סרט בנושא לאחר מכן. מספר הקרנות אשר זכו להצלחה מסחררת: הרצאה בנושא סשה ברון כהן והקרנת הסרט "הדיקטטור", מועדון הסרט של האחים כהן והקרנת הסרט "ביג לבובסקי" ומחווה לזכרו של רובין ויליאמס והקרנת הסרט "פאץ' אדמס".

הקרנות פעילות של "מופע הקולנוע של רוקי"

מדי סמסטר הנגטיב עורך הקרנה מיוחדת של "מופע הקולנוע של רוקי", סרט הנחשב  ל"קאלט" וזוכה להקרנות פעילות בבתי קולנוע בכל רחבי העולם. במסגרת האירוע, שמתקיים מאז שנת 2008, צוות שחקנים המורכב ברובו מסטודנטים משחק על הבמה בתחפושות מלאות וססגוניות. ברקע הבמה מוקרן הסרט המקורי ולאווירה מתלווים שחקנים ה"שתולים" בקהל אשר לא חוסכים בהערות מצחיקות. המופע משתף את קהל הצופים על ידי אביזרי תפאורה המוחבאים מתחת ועל כיסאותיהם. בשנים האחרונות מעלים את המופע חברי ה"קאמל טואוס קאסט" וזוכים להצלחה אדירה. המופע ססגוני במיוחד, נאמן למקור ובעיקר, ללא צנזורה.

הקרנות לפי נושאים

מדי תקופה ובמועדים מיוחדים הנגטיב מקיים שבועות מיוחדים של הקרנת סרטים באותו נושא; שבוע המוקדש לסרטים המועמדים לאוסקר באותה שנה ולזוכים בעבר, שבוע המוקדש לבמאי או שחקן מסוים, שבוע יוצרים ישראלים, שבוע טרילוגיות, שבוע אנימציה, ועוד.

קולנוע אחר

קולנוע נגטיב דואג להציג סרטים ממגוון ז'אנרים, ביניהם סרטים דוקומנטריים רבים, קולנוע זר, מיטב היצירות הזוכות בפסטיבלים ברחבי העולם. ישנה במה מיוחדת עבור הקולנוע ישראלי והקולנוע מארח טרום בכורות ומקדם יצירה ישראלית.

הקולנוע כחלק מהקהילה

קולנוע נגטיב חובר לארגונים רבים ומאפשר במה לתכנים שלהם: גיא רולניק והרצאתו שבנוגע להון שלטון: "מגש הכסף", בנוסף נערכו שיתופי פעולה עם הקהילה הגאה, התא התימני עם סיפור חטיפת ילדי תימן, מרכז אפריקה ועוד רבים אחרים.

אירועים מיוחדים

קולנוע נגטיב מארח בדרך קבע אנשי תקשורת ומדיה כדוגמת יוצרי המיני סדרה צל של אמת שעוסקת בפרשית רצח הילדה תאיר ראדה, האנימטורים ניר גרבר וגלי אדלבאום אשר התארחו וספרו על סדרתם המצליחה ניר וגלי, והרצאה של יוצרי הסדרה פאודה.
נקודת צ'ארלס

מקור השם

שמה של הנקודה מקורו בכף צ'ארלס - שם שהופיע במפות עבור לשון היבשה החל משנת 1831.