google/wiki40b huggingface dataset:
דוכסות לנקסטר

היסטוריה

אדמות רוזנות לנקסטר מקורן בשנת 1265 עת שהמלך הנרי השלישי העניק את האדמות לבנו הצעיר, אדמונד קורצ'בק, הרוזן הראשון מלנקסטר בעקבות החרמת אדמותיו של סימון דה מונפורט, הרוזן השישי של לסטר. בשנת 1266 צורפו לאחוזה גם אדמותיו של רובר דה פרר, הרוזן השישי מדרבי.
הפעם הראשונה בה נוצרה דוכסות לנקסטר הייתה ב-6 במרץ 1351, עת הוענק התואר דוכס לנקסטר להנרי מגרוסמונט שהיה הרוזן הרביעי של לנקסטר, ונכדו הגדול של המלך הנרי השלישי. לדוכס לא היו יורשים זכרים, ולכן עם מותו בשנת 1361 בוטל התואר, ואדמות הדוכסות שבו להיות רכוש הכתר.
הפעם השנייה בה נוצרה הדוכסות הייתה ב-13 בנובמבר 1362 עת הוענק התואר דוכס לנקסטר לג'ון מגונט, הרוזן הראשון של ריצ'מונד, שהיה בנו הרביעי של המלך אדוארד השלישי. ג'ון מגונט נשא לאישה את יורשת רוזנות לנקסטר, בתו של הנרי מגרוסמונט, וקיבל לחזקתו את אדמותיה, ולכן התאפשר מתן התואר.
עם מותו של ג'ון, ב-4 בפברואר 1399 עבר התואר לבנו, הנרי מבולינגברוק, דוכס הרפורד. לאחר שהנרי הדיח את ריצ'רד השני ועם עלייתו לשלטון כהנרי הרביעי, שבה הדוכסות להיות למעשה רכוש הכתר, והתואר בוטל, אולם החוק הראשון שחוקק הנרי הרביעי היה להכריז שדוכסות לנקסטר תישאר רכושו הפרטי, ולא תהא חלק מרכוש הכתר, וכי הדוכסות תעבור במותו לצאצאיו הזכרים.
הפעם השלישית בה נוצרה הדוכסות הייתה ב-10 בנובמבר 1399 עת הוענק התואר דוכס לנקסטר להנרי ממונמאות', נסיך ויילס - בנו הבכור של המלך הנרי הרביעי. עם הכתרתו של הנרי כהנרי החמישי בשנת 1413 שבה תואר הדוכס להיות תוארו של המונרך, אולם הדוכסות נותרה רכושו הפרטי של המונרך.

רכוש הכתר

מעצם העובדה שדוכסות לנקסטר היא רכושו הפרטי של המונרך, רווחי הדוכסות הם רווחיו האישיים של המונרך, ולא רווחים המהווים חלק מהכנסות הכתר (ההכנסות מאדמות הכתר, המועברות לאוצר המדינה, והמהוות, למעשה, חלק מתקציב בית המלוכה). בשנת 2005, הרווחים של המונרך מהנכסים של דוכסות לנקסטר הסתכמו ב-9,811,000 ליש"ט, ושוויה הכולל של הדוכסות הוערך ב-310,000,000 ליש"ט.
ניסים מויאל

ביוגרפיה

נולד באליג (או איליר) שליד אגדיר שבמרוקו, לרב שלמה ולרחל. סבו הרב מסעוד מויאל, היה מקובל גדול ומפורסם ונרצח בשנת 1905. בצעירותו למד בסניף ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש במרקש, הוא נסמך לרבנות במרוקו, ולמד קבלה ממקובלים חשובים.
בשנת 1958 נישא לסימי, בתו היתומה של הרב ניסים בוגנים שנרצח. הוא קיבל גם היתר לעסוק בשחיטה, שבה עסק במקביל ללימודיו התורניים לפרנסתו.
בשנת 1961 אירגן קבוצה של יהודים לעלייה לארץ ישראל, הוא נכלא בשל כך למשך זמן מה, והגיע לישראל ב-1962 עם משפחתו. זמן מה התגוררו באשקלון ולאחר מכן השתקעו בקריית גת, מקום מגורי חלק ממשפחתה של סימי.
עד 1981 עסק הרב מויאל בעיקר בלימוד עצמי, בשנה זו פגש נדיב שתרם את בית הקרקע שלו ברחוב אלישע בקריית גת לצורך הקמת ישיבה וכולל אברכים. הוא העמיד ראש כולל וקיבל אברכים ללימודים. הוא עצמו לא נשא תפקיד פעיל בבית המדרש, אך מעת לעת ישב ללמוד בו לצד האברכים. המוסד נקרא "כרם שלמה - למען שמו באהבה" והוא עמותה רשומה, הרב מויאל נהג לקבל בחדרו אנשים לעצה ולברכה ולנסוע ברחבי הארץ לגיוס כספים עבור החזקת הכולל. הוא נהג שלא לקבל כסף מהמדינה.
ברבות הזמן התפתחה סביב המוסדות קהילה גדולה של חוזרים בתשובה מבני העיר ומחוצה לה, והרב מויאל הקים מסגרת נוספת מיוחדת לחוזרים בתשובה וכולל אברכים מיוחד לנשואים, בהשפעתו ולאורו הקים חתנו, המרצה הרב ישראל נח ברגר מוסדות נוספים מלבד חיזוק הקיימים.
ב-1998 זכו המוסדות בהקצאת קרקע מעיריית קריית גת ברחוב הגבורה 9, הוא גייס תורמים ובנה במתחם בית כנסת גדול ושלושה כוללי אברכים. חלק מבוגרי המוסדות הקימו בעצמם מוסדות תורניים בקרית גת.
נפטר ב-22 בינואר 2018. תנועת ש"ס ומועצת חכמי התורה הוציאו הודעת אבל, והרב יצחק יוסף, והשר אריה דרעי היו בין מספידיו. נקבר בבית העלמין בקרית גת. למרות ששנים רבות לפני כן קנה הרב חלקת קבר בהר הזיתים שבירושלים, הוא חזר בו בסוף ימיו וביקש להיקבר בקרית גת, בסמוך למוסדות שהקים.
במלאת 11 חודשים לפטירתו, הוציא בנו, הרב נתנאל ספר לזכרו בשם "מעשה נסים", שמרכז את סיפור חייו. באירוע שנערך ביום זה לזכרו במוסדותיו השתתפו שר הפנים אריה דרעי וחלק מגדולי הרבנים הספרדים.
International Code of Zoological Nomenclature

עקרון הנומנקלטורה הכפולה

השם המדעי של המין, ולא של טקסון ברמות אחרות, הוא שילוב של שני שמות; תת-מין מוגדר על ידי שלושה שמות.

עקרון הקדימות

עיקרון זה קובע כיצד לבחור את השם המדעי החוקי כאשר קיימים כמה שמות לאותו טקסון.

עקרון התיאום

עיקרון זה קובע כיצד שינויים ישפיעו על טקסונים אחרים. למשל פרסום שם סוג חדש יכול לשנות באופן אוטומטי את כל שמות המינים תחת אותו הסוג.

עקרון קדימות המאמרים

עיקרון זה בא להסדיר מקרים של סכסוכים בין מאמרים שפורסמו בו-זמנית. לפי "עקרון הקדימות", הטקסון שפורסם ראשון זוכה לקבוע את השם המדעי אך פרסום המאמר נתון להשפעות שונות למשל אם עורך המגזין המדעי עסוק ופרסום המאמר התעכב מבלי שלכותב המאמר הייתה שליטה על כך.

העיקרון ההומונימי

לפי עיקרון זה שמו של כל אחד מהטקסונים חייב להיות ייחודי. לפיכך לא ייתכן ש-junior homonym ישמש כשם תקין.

עקרון הטיפוסים

לפי עיקרון זה כל טקסון נומינלי במשפחה, סוג, או מינים חייב להיות בעל שם. כלומר חייב להיות טקסון טיפוס שקבע את השם לקבוצה.
הווארד גראהם באפט

עסקים

באפט היה סגן נשיא ועוזר ליושב ראש חברת ארצ'ר דניאלס מידלנד, מ-1992 ועד 1995, ודירקטור בחברה משנת 1991 עד 1995, דירקטור של קבוצת GSI מ-1995 עד 2001, דירקטור של ConAgra Foods מ-2002 עד 2006, דירקטור אגרו טק מזון עד 26 באוקטובר 2006, ודירקטור בסלואן אימפלמנט. הוא קיבל מינוי דירקטור של תאגיד לינדזי ב-1995, שימש יו"ר כשנה מ-2002 עד 2003. בשנת 2008, הודיע שהוא יפרוש כדירקטור בינואר 2010.
משנת 1992 הוא דירקטור בתאגיד הענק של אביו, ברקשייר האת'וויי, ונשיא חברת חווֹת באפט.
הוא היה דירקטור של חברת קוקה-קולה מדצמבר 9, 2010. מ-1993 עד 2004 הוא היה דירקטור של חברת קוקה קולה אנטרפרייזס, המבקבק הגדול ביותר בעולם של קוקה קולה.
בדצמבר 2011 אמר וורן באפט לחדשות CBS שהוא מעוניין שבנו הווארד יירש אותו כיושב ראש ברקשייר האת'וויי.
צ'ורבה

צ'וֹרְבָּה (ברומנית: Ciorbă, בטורקית : Çorba), מילה שפירושה מרק חמוץ, ובעברית היא מתייחסת בדרך-כלל למרק רומני המכיל ירקות, עלי לאושטיאן, (צמח תבלין ממשפחת הסלרי) ובשר. המילה קיימת גם בערבית בצורה "שורבה" (شوربة) וגם בשפות אחרות המדוברות בבלקן ובסביבותיו, אולם מקורה אינו ברור.
בעוד סוּפָּה (Supa) ברומנית ובלאדינו הוא כל מרק, צ'ורבה הוא כל מרק חמוץ, החמיצות מהווה את טעמו האופייני של מרק צ'ורבה, ומושגת על ידי הוספת לֶאוּשְטִיאָן, לימון, מי גבינה חמוצים, או חומרי טעם חמוצים אחרים כמו מי כבישת כרוב חמוץ. ברומניה שרר בעבר מחסור בפירות הדר ולימונים, וחמיצות הצ'ורבה הושגה על ידי הוספת מחמצת (bors) - העשויה מסובין ודגנים שונים השרויים במים בתוך סיר חרס עמוק ואטום - תהליך המזכיר במעט הכנת שאור ללחם.
ישנם סוגים רבים של צ'ורבה, בנוסף למרק הכרוב והבשר, ה"שקמבה צ'ורבה" הוא מרק חמצמץ מקיבת בקר, "צ'ורבה דה פרישוארה" הוא מרק עם כדורי בשר מתובלים, "צ'ורבה דה פסואלה" הוא מרק שעועית, "צ'ורבה דה פשטה" הוא מרק דגים ובנוסף, קיימת גם גרסה צמחונית של המרק - "צ'ורבה דה לגומה".
פתגם בלאדינו (שפתם של יהודי אסיה הקטנה והבלקן) אומר: "מי שנִכוֶה מצ'ורבה נושף ומקרר גם את היוגורט" (מקביל לפתגם: מי שנכווה ברותחין נזהר בצוננין).
הדיונה (סרט)

עלילה

על חופי לאנד , נמצא אדם ללא זהות או מסמכים מזהים אשר לא מדבר מילה. מפקח מיוחד אשר נמצא בחיפוש אחר נעדרים מנסה לפתור את התעלומה.
קימרים

קימרים הם עם עתיק שלפי הרודוטוס מקורו בחצי האי קרים ולחופי הים השחור.
במאה ה-8 לפני הספירה החלו בנדידה והגיעו לאסיה הקטנה ונתקלו שם במחנה הצבא האשורי בפיקודו של המלך סרגון השני ונלחמו בו. לאחר מכן התיישבו באזור ימת ואן והמשיכו ללחום באשורים עד שנהדפו מערבה לתוככי אסיה הקטנה. תקפו שם את לידיה והערים היווניות באזור, וכמו כן לחמו במאה ה 7 לפנה"ס באסרחדון מלך אשור. על פי הרודוטוס עם פלישתם לאסיה הקטנה היו חלק מהסיבות להתמוטטות ממלכת פריגיה ובשנת 696 לפני הספירה אף כבשו את בירת הממלכה. בהמשך, נכתב כי גורשו הקימרים מהאזור על ידי אליאטס מלך לידיה לקראת סוף המאה ה-7 לפני הספירה.
הקימרים מוזכרים לעיתים תכופות בתעודות אשוריות. תעודות מאוחרות יותר, מהתקופה הבבלית והפרסית-אחמנית שנראות כמזכירות את הקימרים, לרוב בשירות צבאי, כנראה מתייחסות בעיקר לסקיתים שבאו אחריהם לאזור.
הרודוטוס מספר שהקימרים נהדפו על ידי מלך לידיה בעזרת הסקיתים, עם נודד נוסף שפלש לאסיה הקטנה. 
הקימרים מתוארים כלוחמים הקרובים במוצאם ובתרבותם לסקיתים ולסרמטים, וכבעלי שיער אדמוני או חום בהיר ועיניים כחולות או ירוקות ]. הם היו דוברי שפה הודו-אירופית ומוצאם המקורי היה מצפון לים השחור (אוקראינה של היום).
המונח "גומר" בספר בראשית בתנ"ך מתייחס כנראה אליהם; הם, כמו הסקיתים ("אשכנז") ועמים הודו-אירופים אחרים מתוארים כבני יפת.
Allgemeine Zeitung des Judentums

Allgemeine Zeitung des Judentums (בראשי תיבות: A.Z.J; אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס, מילולית: "עיתונה הכללי של היהדות") היה כתב עת יהודי-גרמני שהוקדש לנושאים מעולמה של היהדות, בדגש על ענייניה של יהדות גרמניה. כתב העת יצא לאור ברציפות בין השנים 1837–1922. העיתון תפס את מקום "שולמית", שהחליף בשעתו את "המאסף".
עורכו הראשי ומייסדו היה לודוויג פיליפסון, רב רפורמי חשוב ופעיל ציבור.

היסטוריה

כתב העת נוסד בשנת 1837 בלייפציג, ובהמשך הודפס בברלין. הגיליון הראשון הודפס ב-2 במאי 1837, ומטרתו המוצהרת הייתה לקדם את הידע ההיסטורי של היהודים אודות עמם. אך עסק באופן שוטף גם ביתר תחומי העניים של יהודי גרמניה: פוליטיקה, דת, ספרות יהודית וכללית, היסטוריה ופילולוגיה. לכתב העת צורף מעת לעת מוסף ספרותי. ב-1839 הפך כתב העת לשבועון.
בעת הקמת כתב העת הושם דגש על עיתונות בלתי-תלויה, ולכן לא נעזרו העורכים בתמיכה או סבסוד של כל גוף יהודי רשמי. כתב העת הופץ בכל רחבי אירופה היהודית.
לאחר פטירת העורך הראשון לודוויג פיליפסון, ערך את כתב העת גוסטב קרפלס (החל מ-1890). מו"ל העיתון בתקופת קרפלס היה איל העיתונות היהודי רודולף מוסה.
בשנותיו הראשונות של כתב העת השתתפו בכתיבת מאמרים בו, חוקרים מן השורה הראשונה, כמו: גבריאל ריסר, אליקים כרמולי, שד"ל, לאופולד צונץ, יהודה ליב דוקעס, יוליוס פירסט, לאופולד לעף, פרנץ דליטש, אדולף ילינק, אברהם גייגר ויצחק מרדכי יוסט.
בשנים מאוחרות נקרא כתב העת: "עיתון ה-CV: ביטאון האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית".
אגם ביווה

מקור השם

השם ביווה נטבע בתקופת אדו, כאשר ישנן מספר תאוריות למקור השם. הסברה הרווחת היא שהשם קשור לכלי המיתר ביווה. האגם נודע בעבר בשם אוואוּמי (淡海. מיפנית: ים מים מתוקים) או צ'יקאצוּ אוואוּמי (近淡海. מיפנית: ים מים מתוקים ליד עיר בירה). בשלב מאוחר יותר שונה שמו לאגם אוֹמי, על שם החבל בו שכן באותה תקופה. האגם נקרא גם בספרות ניוֹ נוֹ אוּמי (鳰の海. מיפנית: אגם הטבלן הגמד).

גאוגרפיה

אגם ביווה נוצר כתוצאה מפעילות טקטונית והוא אחד מעשרים האגמים העתיקים בעולם, בהיותו מתוארך כבן 4 מיליון שנה. במהלך תקופה זו התפתחה באגם מערכת אקולוגית מגוונת, עם כ-1,100 מינים, מתוכם 58 אנדמיים. בנוסף, כ-5,000 מיני עופות ימיים מבקרים באגם מדי שנה. המגוון הביולוגי באגם ניזוק קשות, בעיקר לאחר פלישתם של דגים זרים.
שטחו של האגם הוא כ-670 קמ"ר ועומקו המרבי הוא 104 מ'. הוא מנקז מספר נהרות קטנים מההרים סביבו ונשפך לנהר סטה, אשר בהמשך משנה שמו לנהר יודו ונשפך לים הפנימי סטו במפרץ אוסקה. גובה פני האגם עולה בכשלושה מטרים באביב עם הפשרת השלגים והגשמים, וכן בסתיו לאחר גשמי הטייפון.

שימושי האדם

אגם ביווה משמש מקור מים לערים קיוטו ואוצו, וכן לתעשיות הטקסטיל הסמוכות. הוא מספק מי שתייה לכ-15 מיליון איש בחבל קנסאי. בשטחי האגם חלקות גידול לדגי מים מתוקים כשמך ולפנינים.
בעשור האחרון של המאה ה-19 נחפרה תעלת אגם ביווה, אשר לאחר מכן הורחבה בתקופת טאישו. תעלה זו מילאה תפקיד חשוב בעירורה של התעשייה בקיוטו, לאחר שזו שקעה כתוצאה מהעברת עיר הבירה לטוקיו.
בצדו הדרום-מערבי של האגם חופי רחצה פופולריים. כמו כן, בעיר קוסצו פועלים הגנים הבוטניים הימיים מיזונומורי ומוזיאון אגם ביווה שמגולל את ההיסטוריה של האגם.
שביל סובב באר שבע

שביל סובב באר שבע הוא שביל טיול מסומן באורך של כ-42 ק"מ, המקיף את העיר באר שבע.

היסטוריה

ההצעה לסימון השביל הועלתה בשנת 2008 על ידי יוני ויעקב מידבידובסקי, תלמידי תיכון מבאר שבע וחניכים בחוגי הסיירות שלהחברה להגנת הטבע. בזמן שביתת התיכונים שהתקיימה באותה שנה השניים שהיו מטיילים מנוסים יזמו טיול מסביב לעיר באר שבע אליו יצאו ללא מדריך. שחזרו מהטיול והיו נרגשים מיופיו של המסלול הועלה רעיון כי לשביל כזה יכול להיות ערך בשמירה על שטחים פתוחים ובמאבקים סביבתיים עתידיים. השביל נחנך בסוף חודש מרץ 2012, לאחר שבהקמתו נטלו חלק הקרן הקימת לישראל, רשות הטבע והגנים, רשות ניקוז שקמה-בשור, רשות העתיקות ועיריית באר שבע. נכון לאפריל 2012 ישנם חלקים בשביל שאינם מסומנים במלואם או שעוברים באתרי בנייה.
באוקטובר 2012 זכה "שביל סובב באר-שבע" במקום השלישי בפרס הסביבתי של איגוד המטיילים האירופי לשנת 2012, בזכות המודל החברתי שהוביל להקמתו: פיתוח עירוני מוצלח בשיתוף נוער, גופי סביבה ועירייה - הזכייה התבססה על חוברת שביל טיול ככלי תכנוני שנכתבה על ידי אדר' גל הרט.
נילס, מלך דנמרק

ראשית חייו

נילס היה בנו של סוון השני, מלך דנמרק מפילגש ששמה לא ידוע. ארבעה מאחיו של נילס מלכו לפניו. הוא מתועד לראשונה ב-1086, כאשר הוא נשלח להחליף את אחיו, אולף בפלנדריה.

מלך

ביולי 1103, כאשר מת אחיו, אריק הראשון, במהלך עלייה לרגל לארץ הקודש, נבחר נילס, שהיה אחרון אחיו של אריק שנותרו בחיים, כמלך בשנה שלאחר מכן, תחת בנו של אריק, האראלד. הוא נשא לאישה את מרגרטה, בתו של אינגה הזקן, מלך שוודיה. מקובל לחשוב שהייתה לה השפעה רבה במהלך תקופת מלכותו.
במשך רוב תקופת מלכותו של נילס, שרר בדנמרק שקט פנימי. כרוניקה בת התקופה מתארת אותו כאדם מתון אך כשליט לא מוכשר. הוא ביצע רפורמה במבנה הפמליה שלו כאשר הפריד אותה לגוף צבאי ולגוף מנהלתי שהיה אחראי על גביית המיסים. הוא העניק תוארי אצולה לבני משפחתו, כולל לחתנו, אובה ולאחייניו אריק וקנוט, בניו של אחיו אריק. הוא לא זכה לתמיכתה המלאה של אצולת זילנד. הוא לחם נגד הונדים בשיתוף פעולה עם פולין. ב-1125 הוכתר בנו של נילס, מגנוס, כמגנוס הראשון, מלך שוודיה.
ב-1128 או 1129 מתה אשתו של נילס, מרגרטה וב-1130 הודח מגנוס מכס המלכות השוודי. לאחר 26 שנים של שקט פנימי, התגלע סכסוך בין נילס לבין אחיינו קנוט לאברד. לקנוט הייתה אהדה בדוכסות שלזוויג, שהוא היה הדוכס שלה והוא הסתמן כיורש הפוטנציאלי של נילס. ב-7 בינואר 1131 רצח מגנוס את קנוט ליד האראלדסטד שמצפון לרינגסטד. בתחילה גינה נילס את מגנוס על המעשה, אך בסופו של דבר גיבה אותו וכתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים בין נילס לבין תומכיו של אחיו למחצה של קנוט, אריק. בסיס התמיכה העיקרי של נילס היה ביוטלנד ובנוסף הוא זכה לתמיכתה של הכנסייה. הוא הבטיח לעצמו את תמיכת האימפריה הרומית הקדושה על ידי ההסכמה שנתן להכפפת הארכיבשופות הדנית של לונד שבסקונה לארכיבישוף של המבורג-ברמן, צעד שהוביל את הארכיבישוף אסר מלונד לתמוך באריק.

מותו

אריק לא נחל הצלחה מרובה בדנמרק עצמה וב-1134 הוא העביר את המאבק לסקונה. נילס ומגנוס נחתו בסקונה ביוני אותה שנה מתוך שאיפה להנחיל לאריק תבוסה. בקרב פוטביק, שהתנהל ב-3 ביוני 1134 הופתעו נילס ומגנוס על ידי כוח פרשים גרמנים. מגנוס נהרג בקרב ונילס נמלט וביקש לקבל מקלט אצל לותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך לא הצליח להתקדם מעבר לעיר שלזוויג עצמה. ב-25 ביוני הוא אזר אומץ והעז להיכנס בשערי עירו של קנוט, למרות שהוזהר לא לעשות כן. "האם עלי לחשוש מבורסקאים ומסנדלרים?" הוא העיר. הוא התקבל בברכה על ידי כמרי העיר, אך הוא נרצח יחד עם המשמר שלו על ידי תושבי העיר לפני שהם הצליחו להגיע לארמון המלכותי. בזאת באו לקיצם שישים שנות שלטון בניו של סוון השני ואחרי נילס מלך אחיינו, אריק השני.
זרע (בוטניקה)

הזרע הוא החלק בצמח שבאמצעותו הצמח מתרבה ומופץ. הזרע מורכב משלושה חלקים: העיקרי שבהם הוא העובר, ממנו מתפתח הצמח העתידי, רקמת האגירה להזנת העובר (אנדוספרם או נוצלוס), והקליפה המשמשת להגנת העובר. בעולם הטבע מצויים זרעים הקטנים כגרגר אבק (סחלביים), או הגדולים ככדור-רגל קטן (אגוז קוקוס), כן קיימים זרעים בכל הצורות ובכל הצבעים. עקב רב-גוניותו, הזרע משמש כלי עזר חשוב במיון עולם הטבע.
הזרע הוא אחת מבין צורת הרבייה של צמחים, יחד עם נבגים, שלוחות, נצרים, ברוט, וכו'; ברם, בשונה משאר הדרכים האלה, הזרעים קיימים אצל צמחים המתרבים רבייה זוויגית. הזרע נוצר בתוך הפרי לאחר הפרייתה של הביצית בשחלה על ידי האבקנים. דרך זו נחשבת לצורת ריבוי המפותחת יותר מבחינה אבולוציונית ומתבצעת אצל צמחים המכונים "מכוסי זרע".

רקמת האגירה

רקמת האגירה היא המקום בו מרוכזים חומרי התשמורת בזרע. בדרך כלל מרוכזים חומרים אלו באנדוספרם, אך בצמחים שזרעיהם מחוסרי אנדוספרם (כגון: שעועית), חומרי התשמורת מרוכזים בפסיגים שבעובר. לעיתים מרוכזים חומרי האגירה בנוצלוס.
חומרי התשמורת המצויים בזרע משתנים בהתאם לסוג הצמח. חומרי התשמורת בזרעי חיטה ירוקה ובזרעי תירס טרי הם עמילנים. בחיטה יבשה ובקטניות - חלבונים. בזרעי כותנה, קיקיון ופשתה ובאגוזים - שומנים. בתירס טרי, אפונה ובערמונים - סוכרים.
חומרי התשמורת הנמצאים ברקמת האגירה של הזרע הם שהופכים אותו למרכיב חשוב במזונותיהם של בעלי חיים ואדם.

הקליפה

הקליפה העוטפת את הזרע מצויה כמעט ברוב הצמחים. תכונותיה של הקליפה כגון: עוביה, שטח הפנים שלה, וקשיותה קובעות את יכולת ההשתמרות של הזרע, את תפוצתו ואת מהירות הנביטה שלו. בקליפה קיימת מעין צלקת מוארכת הנקראת תפר, וכן נקב קטן הנקרא פומה. לתפר ולפומה תפקיד חשוב בעת הנביטה. בעוד שהפומה משמשת לספיגת מים, התפר משמש לבקיעת הקליפה, לצורך פריצת השורשון והפסיגים אל מחוץ לזרע.
בצמחים שונים יש תוספות לקליפה המשמשות כלי להפצתם של הזרעים. למשל בצמחים ממשפחת החלבלוביים ישנו על הקליפה גידול המושך נמלים האוכלות אותו ומפיצות הזרע, בסוגי צמחים אחרים על הקליפה גדלים ציצות שיער, זיזים, שיכים, כנפיים ועוד, המשמשים למעוף עצמי של הזרעים, או באמצעות בעלי חיים, הנושאים אותם על גופם.
ישנם צמחים המופצים באמצעות זרמי מים, קליפת הזרעים שלהם קשה ועמידה בפני מים. לעומתם ישנם זרעים שקליפתם מתבקעת רק לאחר חום רב, למשל בעקבות שריפה.
רוב הזרעים מאבדים את כושר הנביטה שלהם ככול שחולף הזמן, עם זאת ישנם זרעים הנכנסים לתרדמה ונובטים רק לאחר זמן רב העשוי להגיע לשנים רבות. התרדמה מעניקה זמן נוסף להפצת הזרעים המתעוררים ממנה עקב שינויים פנימיים או סביבתיים.
Epilog

ההוצאה לאור של האלבום

למרות ההוצאה המחודשת של האלבום ב-2003 על ידי חברת Exergy, האלבום מאז לא היה ניתן להשגה. רק ב-2010, הלהקה הוציאה את האלבום מחדש כאלבום כפול.
גורילת גדת הנהר

תזונה

לרוב חיה גורילת גדת הנהר בקבוצות קטנות של 7-4 פרטים עם כמה זכרים ונקבות. התזונה שלהם מורכבת בדרך כלל מפירות, אבל בחודשים שיש מחסור בפירות, (אוגוסט, ספטמבר, נובמבר וינואר) התזונה שלהם מורכבת בעיקר מעשבים, קליפות עץ, ועלים של צמחים מטפסים ועצים.
רבים ממקורות מזון של גורילת גדת הנהר הם עונתיים מאוד, ולכן התזונה שלהם נמצאת בצמחייה צפופה מאוד, בדרך כלל, צמחייה מזינה נמצאת בסמוך לאתרי הרבייה שלהם. נמצא כי בקבוצת גורילת גדת הנהר של הר האפי תזונתם בעיקר כללה זנגביל ועשבי תיבול, אך כניסה בעונה הגשומה, הציגה העדפה לצמחים ממשפחת הלופיים על הזנגביל, מה שמצביע על העדפה למזונות עונתיים מסוימים ועל זיקה לצמחייה שנמצאה רק בבית הגידול שלהם.

חלוקה גאוגרפית

תחום התפוצה של תת-מין זה נמצא בגבול בין ניגריה וקמרון, ביער גשם טרופי ואקלים סובטרופי שהם גם ביתם של השימפנזה הניגרי-קמרוני, תת-מין נוסף של קוף גדול. גורילת גדת הנהר היא הגורילה המערבית והצפונית ביותר, ותפוצתה מוגבלת לגבעות המיוערות וההרים שבאזור גבול קמרון-ניגריה באזור מקורות נהר קרוס. אוכלוסייה זו מופרדת על ידי 300 ק"מ מהאוכלוסייה הקרובה ביותר של גורילת השפלה המערבית (Gorilla gorilla gorilla), ועל ידי כ -250 ק"מ מאוכלוסיית הגורילות של יער איבו בקמרון. הסקרים האחרונים מצביעים על כך שנותרו בין 200 ל-300 גורילות גדת הנהר בטבע. קבוצות של גורילות אלה מרכזים את פעילותם ב-11 יישובים בטווח של 12 אלף ק"מ רבוע, עם זאת סקרי השדה האחרונים מאשרים שישנה נוכחות גורילות בתפוצה רחבה יותר מחוץ ליישובים המוכרים שלהם בטווח זה. טענה זו נתמכת על ידי מחקר גנטי, שמצא ראיות לכך שרבים מהישובים של גורילת שפת הנהר ממשיכים לשמור על קשר בין היישובים באמצעות פיזור אקראי של יחידים.
הופעת גורילת גדת הנהר אושרה בהרי מייב בדרום ניגריה, בשמורת היער של נהר האפי, בהתרחבות הבושי, ובאקוואנגאו - בשטחי החוף הדרומי של ניגריה, בטאקאמנדה ובשמורת נהר המון, ביער מבולו ודרום מערב קמרון. לפי תוכנית הפעולה האזורית לשימור גורילת גדת הנהר משנת 2007 אזורים אלה מכסים יערות רציפים בשטח של כ-8,000 ק"מ רבוע, מהרי האפי עד להרי קאבוון. חוקרים ואנשי שמורות טבע גם מניחים שיש יישוב נידח אפשרי ביערות שליד באקטי בדרום. היום מוערך כי אזור האוכלוסייה שלהם מכסה על 12,000 ק"מ רבוע. הגורילות נאחזות מהרי אפי ועד קאגוון כי זהו אזור מחוספס ובגובה רב, ולכן, אין בו התערבות אנושית.

ציד

התגברות תופעת ציד של חיות בר לשם מסחר נעשה גרמה להשפעה גדולה על אוכלוסיית הגורילות. נראה שהציד נעשה אינטנסיבי בשפלה ואולי אף תרם לריכוז של הגורילות באזורים הרריים והתקבצות לאוכלוסיות קטנות. למרות חוקי המנע, הציד עדיין נמשך בשל הצריכה מקומית ובסחר למדינות אחרות. החוקים רק לעיתים נדירות נאכפים בצורה יעילה ובשל האופי של גורילת גדת הנהר יש לכל ציד השפעה גדולה על האוכלוסייה והישרדותה. כל הציד באוכלוסייה אינו בר קיימא.
נפת חברון (המנדט)

היסטוריה

בשנת 1922 הוכללה נפת חברון במחוז הדרום יחד עם נפות עזה ובאר שבע.
באוקטובר 1931 הועברה נפת חברון ממחוז דרום למחוז ירושלים.
לפי תוכנית החלוקה יועד רובו המוחלט של שטח הנפה להיכלל בתחומי מדינה הערבית.
בעקבות מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 צורף חלק קטן משטח הנפה למחוז הדרום בישראל ואילו רוב השטח הפך לחלק מן הגדה המערבית, שהייתה בשליטת ממלכת ירדן. בשנת 1967, במלחמת ששת הימים, נכבש השטח בידי צה"ל.
הלוויית 323 חללי מלחמת העצמאות בירושלים

הלוויית 323 חללי מלחמת העצמאות נערכה בירושלים ב-17 בנובמבר 1949. קהל בן עשרות אלפים חלק כבוד לחללים, ביניהם חללי גוש עציון, בדרכם האחרונה. הם נקברו בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. הייתה זו ההלוויה הראשונה שנערכה בבית קברות זה.
בשנים 1950-1953 נערכו בבית הקברות הלוויות המוניות נוספות, שבהן הובאו בו לקבורה למעלה מ-600 חללים נוספים ממלחמת העצמאות.
ההלוויה ואלו שבאו אחריה קידשו את בית הקברות בהר הרצל כפנתיאון לאומי, שבו נחים הגיבורים שנתנו את חייהם על עצמאות מדינת ישראל והצלת בירתה ירושלים.

טקס האשכבה

יום ההלוויה נקבע ליום חמישי, 17 בנובמבר. בלילה שלפני כן הועברו 228 הארונות מהמקומות שבהם הוחזקו על גבי 38 משאיות – ששה ארונות בכל משאית. המשאיות הוצבו למשך הלילה בחצר הגימנסיה רחביה. בשעת בוקר מוקדמת הוצבו המשאיות משני צידיו של רחוב המלך ג'ורג'. על גבי הארונות נפרשו דגלי ישראל וזר פרחים עיטר כל משאית.
לקראת טקס האשכבה פסקו העבודה והפעילות בירושלים. קהל אלפים התקבץ במרכז ירושלים לקראת הטקס. הוא כלל את קרובי החללים (כ-1,800 מהם הגיעו בהסעות מחוץ לירושלים), שרי ממשלת ישראל וחברי כנסת, קציני צה"ל וחייליו, אישי ציבור לרבות ראש העיר ואנשי הסוכנות היהודית, חברי תנועות נוער, תלמידי בתי ספר ותושבים מירושלים. דגלי המדינה על בנייני הממשלה והמוסדות הלאומיים בירושלים הורדו לחצי התורן. על בתים פרטיים רבים הונפו דגלים שחורים.
טקס האשכבה לנופלים החל בשעה 10:00 ברחבת בית הכנסת ישורון, הסמוך לבניין המוסדות הלאומיים. בפתח הטקס קרא חבר הכנסת הרב אברהם חיים שאג, שבנו נהרג עם הל"ה, את פרק ע"ט בתהילים. אחריו נשא דברים בשם הממשלה שר האספקה והקיצוב דב יוסף, גם הוא אב שכול, ששימש בימי המלחמה כמושל ירושלים. נשאו דברים גם הרמטכ"ל יגאל ידין והרב גורן. החזן משה קראוז נשא תפילת אל מלא רחמים וילד שאביו נהרג בגוש עציון אמר קדיש. 
בשעה 11:15 יצאה שיירת המשאיות בנסיעה איטית אל הר הרצל דרך רחוב יפו ושדרות הרצל. לפניה נסעו קצינים ומשמרות חיילים ב-20 ג'יפים, ואחרי המשאיות נסעו מכוניות ואוטובוסים ובהם מלווי ההלוויה. לפי הערכה נקהלו לצידי נתיב השיירה להר הרצל 50 אלף בני אדם. מסע השיירה להר הרצל נמשך כשעה.
בתל אביב הושמעה בשעה 10:00 צפירת זיכרון והציבור והתנועה נעצרו לשני רגעי דומייה לזכר החללים. גם בחיפה כובדו באותה שעה שתי דקות דומיה.
Right Here (ג'סטין ביבר)

וידאו קליפ

קליפ המציג את מילות השיר הועלה על ידי חשבון ה-VEVO הרשמי של ביבר ב-26 בפברואר 2013.
פיליפ לאת'אם

ביוגרפיה

לאת'אם נולד באסקס. הוא למד ב"פלסטד סקול" ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה וסיים את התואר ב-1951.
בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים של המאה העשרים היה לאת'אם מוכר לצופי הטלוויזיה בבריטניה בתפקיד רואה החשבון "המצפון" של חברת הנפט בבעלות בריאן סטיד (בגילומו של ג'פרי קין) בסדרה "The Troubleshooters" של ה-BBC. עוד הופיע לאת'אם בין השנים 1960 ו-1962 בסדרה "Danger Man", במיני-סדרה "ישו מנצרת", בסדרה "The Treasure Seekers", במיני-סדרה "The Cedar Tree", בפרקים בסדרות "המלאך", "המפקח מגרה", בסדרה הבלשית "Sergeant Cork" בסדרה "Justice", "סיפור אהבה", "Killers", בסדרה "Hammer House of Horror", בסדרה "נני" ובסדרה "המקצוענים".
אחד מתפקידיו הידועים של לאת'אם בקולנוע הוא בדמות קלוב המשרת הרשע של דרקולה בסרט "Dracula: Prince of Darkness" בהפקת חברת האמר משנת 1966. לפני כן הופיע לאת'אם בסרטי האמר נוספים "Devil-Ship Pirates" ו-"The Secret of Blood Island" שניהם מ-1964. עוד בקולנוע שיחק בסרטים "Ring of Spies" (מ-1964), "Spy Story" (מ-1976), "גיבורי נברון" (1978). בטלוויזיה שיחק לאת'אם בתפקיד ראשי בדמות פלנטג'נט פאליסר, לצדה של סוזן המפשייר בתפקיד אשתו, בסדרה בת 26 פרקים של ה-BBC "משפחת פאליסר" עיבוד לסדרת הרומנים הפוליטיים של אנתוני טרולופ. ב-1983 גילם את הלורד הנשיא בורוסה בסדרה "דוקטור הו" בפרק "חמשת הדוקטורים" שנוצר לציון 20 שנה לסדרה.