התנגדויות לתורת האבולוציה

ההיסטוריה של ההתנגדויות

בספרו של צ'ארלס דרווין מוצא המינים שפורסם בשנת 1859, הציג תיאורה חדשה בה שינויים של מינים לאורך זמן, שמתרחשים כתוצאה מהישרדותו של המתאים ביותר על ידי תהליך ברירה טבעית. תאוריה זו עוררה התנגדות חריפה מצד גורמים שונים של החברה הוויקטוריאנית ועד גופים שונים היום. ההתנגדות לספר מכילה טיעונים דתיים ומדעיים שלעיתים קשה להבדיל בינם.

טיעונים דתיים

הספר השפיע מאוד על החברה הוויקטוריאנית, חברה שהייתה דתית מאוד, רבים קראו את ספרו, כולל המלכה ויקטוריה עצמה. בנוסף להתנגדות המדעית לדרווין, גם התנגדויות דתיות הועלו מיד עם פרסום הספר, ופרסומו הוסיף להרחבת המרדנות כנגד הממסד הדתי. בדומה למהפכה הקופרניקאית, התאוריה של דרווין איימה לשנות את מיקומו של האדם ביחס לשאר החיות, לבני האדם ולאל. עד לסוף מאה ה-18 התבססו הוגים של היסטוריה טבעית (שממנה התפתחה הביולוגיה המודרנית) על סיפור הבריאה התנ"כי על מנת להסביר את מסתורי היקום. על פי טענתם, המגוון בטבע נובע מהאל ואת ההיסטוריה הטבעית אפשר להסביר באמצעות סיפורי התנ"ך כמו המבול. המנגנון שהציע דרווין איפשר להוציא את האל מהתמונה. על פי תפיסתו, עולם של היצורים החיים נע סביב מאבק תמידי על מנת לשרוד. דרווין עצמו הציע שהסבל הרב בעולם החי הוא טיעון חזק לשלילת קיום האל. ישנם הוגים דתיים אשר לדעתם הבעייתיות החמורה ביותר בדרוויניזם הוא המשמעות החברתית והדתית שלה.
בסוף המאה ה-18 החלו הוגים להצביע על ממצאים ממאובנים והעלו ותאוריות אבולוציוניות אשר מסבירות את המגוון הביולוגי, הדמיון בין יצורים חיים ואף בין יצורים אשר כבר לא קיימים. הוגים כמו קיוויה וארסמוס דרווין המשיכו את רעיונותיו של אריסטו אשר דיבר על תכליתיות של היקום והטבע: תינוק נועד להיות בן-אדם, זרע נועד לגדול ולהפוך לעץ, לכל דבר ישנו יעוד ומטרה. ארסמוס דרווין פיתח את הרעיון של "שרשרת הקיום" בה יש היררכיה מסודרת ומובנת של יצורים חיים בהם האדם הוא עליון. התאוריה של צ'ארלס דרווין נכדו איימה להפיל את שרשרת זו. על פי ספרו של דרווין, האדם הוא עוד חיה בטבע, ללא בכורה או מיקום מיוחד. מעבר לכך טען דרווין כי המוסר, אשר על פי הדת הנוצרית מגיע מהאל, תלוי בנסיבות ותרבות. דוגמה לכך היא שאמר כי אם בני אדם היו חיים בתנאים של דבורים, ייתכן שהיו לנו המוסר של דבורים.
היו שניסו לשלב בין התאוריה של דרווין לבין הדת. דוגמה לסינתזה מעניינת בין דת למדע היא ספרו של צ'ארלס הוג שפורסם ב-1874 בו הוא טען כי אין לראות בדרוויניזם ניגוד של האמונה באל, אלא בברירה הטבעית תהליך המונחה על ידי האל. בעקבות כך, היו מדענים כמו חברו של דרווין, אסא גריי, ששילבו בין טענות אלו על ידי החזרת התכליתיות המוסר ויעוד עתידי לדרוויניזם, כלומר, הבנה כי יש תכנון מוסרי מאחורי השינויים בטבע וציר מתוכנן וייעודי לעולם הטבע עם היררכיה מסודרת, דבר אשר דרווין התנגד לו מאוד.
במקביל לתהליך הסינתזה בין הדרוויניזם לדת נוצר גם מאבק בין תומכי דרווין למתנגדיו. הדוגמה הטובה ביותר וגם אחת המפורסמות ביותר בהיסטוריה של המדע היא ויכוח פומבי בין תומכו וחברו של דרווין תומאס האקסלי, לבין הבישוף סמואל וילברפורס מאוקספורד ב-30 ביוני 1860. בוויכוח חריף זה אמר הבישוף כי "אין אדם רציני יכול באמת להאמין שהאדם בא מצדפות". במהלך הוויכוח שאל הבישוף את האקסלי אם הוא "קרוב לקופים מצד סבא שלו או מצד סבתא שלו". כתשובה הסביר האקסלי באריכות את עליונתה של התאוריה של דרווין וסיים עם המשפט שהוא "מעדיף שיהיה קוף אומלל ולא אדם שבחר להיכנס גיחוך לדיון מדעי רציני".
טיעון דתי נוסף של מתנגדי הדרוויניזם הוא אנלוגיית השען, תאוריה זו אשר זוהתה עם ויליאם פיילי טוענת כי בדומה לשעון מורכב מורכבות היקום והמגוון הביולוגי מחייבים את קיומו של שען או ארכיטקט תבוני, כלומר אל בורא. על מנת להתמודד עם טיעון זה הציג דרווין מספר דוגמאות המצביעות לדעתו על חוסר השלמות בטבע, כגון העובדה שכאשר דבורה עוקצת תוקף היא מתאבדת למעשה, דבר אשר נוגד את האינסטינקט ההישרדותי שלה. הוא אמר שדוגמאות כמו זו אינן שוללות את קיומה של הברירה הטבעית, משום שהסתגלות אינה מחייבת שלמות; אבל הן סותרות את רעיון השען משום שתאוריה זו מחייבת תכנון תבוני מושלם.
טיעון נוסף, שלא היה דומיננטי בתקופתו של דרווין באמצע המאה ה-19, אך החל להישמע בתחילת המאה ה-20, הוא הוויכוח אודות אמיתות סיפור הבריאה התנ"כי מול זו של הדרוויניזם. בשיח הדתי הציבורי של אמצע המאה לא דנו בקבלה מילולית של סיפור התנ"ך כלל וסיפור הבריאה בפרט, והתפישה המקובלת גם בקרב אנשי דת הייתה שסיפור הבריאה נתון לפרשנות וניתן לפרשו אף כמטפורה, ולכן לא בהכרח מנוגד לדרוויניזם. הקריאה המילולית של התנ"ך החלה רק עם עליית הנצרות הפונדמנטליסטית הדתית בארצות הברית אשר דחתה את החילון המודרני ופנתה לקריאה מילולית קיצונית של התנ"ך. מגמה זו דחתה את הדרוויניזם וראתה בה כפירה. התנגדות זו התפתחה בסופו של דבר למחלוקת הבריאתנות־אבולוציה, אשר אופיינה בעיקר בהתנגדות של הפונדמנטליסטים והאוונגליסטים להוראת האבולוציה בבתי הספר הציבוריים. ההתנגדויות הראשונות פסלו את האבולוציה משום שהיא סותרת לכאורה את התנ״ך, אך טיעון זה הפך חסר כאשר בית המשפט העליון של ארצות הברית פסק בשנת 1968, במשפט אפרסון נגד מדינת ארקנסו, כי מניעת הוראת האבולוציה מטעמים דתיים מפרה את סעיף "הפרדת הדת מהמדינה" בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 כתוצאה מהחזרת תורת האבולוציה לתוכניות הלימודים בבתי הספר בארצות הברית החלו להישמע התנגדויות מורכבות יותר לתורה זו. נטען נגדה כי היא איננה מדעית, כי הוראת האבולוציה מפרה את חופש הדת שלהם, ואף כי קבלת הסינתזה האבולוציונית המודרנית היא השקפה דתית – ולעומתה, לאמונה באלוהים קיים יסוד מדעי. הבריאתנים ביקשו להשתמש בעקרונות ההגינות הדמוקרטיים בטענה כי האבולוציה שנויה במחלוקת, ולכן בשיעורי המדע יש ללמד על קיומה של המחלוקת – ולתת לתלמידים להחליט בעצמם במה להאמין. ההתנגדויות האלה לתורת האבולוציה הגיעו לשיאן בשנות ה-90 של המאה ה-20 בהובלת תנועת התכנון התבוני, אשר צברה תמיכה ציבורית רחבה בארצות הברית.
בנוסף לטיעונים דתיים, עורר ספרו של דרווין טענות ושאלות פילוסופיות. ג'ון הורש התלונן שדרווין לא נקט בספרו בתהליכים המקובלים של טיעון והוכחה. לעומת זאת טענו אחרים כי זה כלל לא משנה ושדרווין אינו יכול להוכיח סופית את התאוריה שלו. זאת מכיוון שעל פי ההוכחות שכן הציג, ניכר כי התאוריה סבירה יותר מהסיפור התנ"כי.
גם ביהדות ישנן גישות שונות באשר ליחס היהדות לתורת האבולוציה.

טיעונים חברתיים

בנוסף לטענות דתיות ופילוסופיות כנגד הדרוויניזם, הועלו במרוצת השנים טיעונים שונים כנגד ההשלכות של רעיונות אלו. אחת ההשלכות החמורות וההרסניות של תורתו של דרווין היא רעיון מלחמת הקיום בין קבוצות שונות בחברה האנושית. הדרוויניזם החברתי שימש ככלי להצדיק מדיניות כלכלית לאומית דורסנית של מדינות רבות במחצית השנייה של המאה ה-19. מדיניות זו התבססה על ניצול שנקבע על פי הבחנה גזעית שמונע על ידי הרעיון של "החזק שורד". רבים אף הפנו ישירות אל ספרו של דרווין כדי להצדיק מדיניות זו. דרווין היה מודע לשימוש זה וייתכן שאף תמך בו.
בנוסף לכך, פיתוחה של תורת האאוגניקה, תורת השבחת המין האנושי, בידי בן דודו של דרווין, פרנסיס גולטון, הביאה לפיתוח תורה אשר שאפה "להשביח" אומות שלמות. תחום זה, שנקשר בקו ישיר מדרווין, מהווה טיעון מרכזי למתנגדיו שמפנים לזוועות שבוצעו "בשם הדרוויניזם". זוועות אלו נעשו על ידי תוכניות האאוגניקה שהתקיימו במספר מדינות במערב כמו גרמניה הנאצית, בריטניה, קנדה, ארצות הברית ומדינות סקנדינביה. למעשה, עיקור של מגזרים המהווים לכאורה נטל על החברה כמו בעלי פיגור שכלי, המשיך להתקיים עד שנות ה-70 של המאה ה-20 בארצות הברית. מדיניות "אאוגניקה חיובית" בה זוגות הנחשבים מועדפים מעודדים להתרבות כמה שיותר על ידי הרשויות, המשיכה לפעול עד שנות ה-90 בסינגפור. לטענתם של חלק ממתנגדי הדרוויניזם, התנהגות זו אינה אנושית, והגורם לה הוא הרחקת האל מתהליך הבריאה ויחד עמו הוצאת "אהבת האל" ממנה.