google/wiki40b huggingface dataset:
משה יחיאל הלוי אפשטיין

הרב משה יחיאל הלוי אפשטיין (תר"ן 1889- תשל"א 1971) היה האדמו"ר מאוז'רוב חנצ'ין, חבר מועצת גדולי התורה וחתן פרס ישראל לספרות תורנית בשנת תשכ"ח.

תולדותיו

נולד בפולין לרייצא מירל ולאדמו"ר אברהם שלמה. על פי המסופר, החל מגיל שלוש, נהג אביו להכניסו לחדר מלא ספרי קודש ולסגור בעדו את הדלת, וכך התרגל ללמוד ללא הפסקה. בילדותו למד אצל אביו ואצל סבו - האדמו"ר אריה לייב (לייבוש). אביו לקחו גם לאדמו"רים מחסידויות אחרות.
בגיל 17 נישא לחנה, בתו של הרב עמנואל וולטפרייד, האדמו"ר מפאבניץ ראספשה. בט"ו באייר תרע"ט נפטרה אשתו בגיל 29 בלבד, ממחלת טיפוס הבטן שבה נדבקה עת טיפלה בחולים. לאחר מותה נישא לקילא, בתו של הרב מנחם מנדל טננבוים, ומאוחר יותר לשינדל יוכבד, בת הרב משה דוד לנדאו.
בגיל 22 התמנה לרב באוז'רוב. כדי לקבל את אישור השלטונות למד את שפת המדינה, עם הרב יחזקאל הולשטוק, בנו של האדמו"ר מאוסטרובצה.
בשנת תרפ"ו לחץ עליו סבו להגר לאמריקה, באמרו שהתגלה לו שאחד מנכדיו חייב לעבור לשם. הרב אפשטיין עשה כדבריו ועבר לניו יורק, למרות חששו לחינוך הילדים באמריקה. כמה חודשים לאחר הגיעם לניו יורק נולד לבני הזוג ילדם הרביעי, לאחר ששלושת הקודמים, בן ושתי בנות, נפטרו.
בי"ז בתמוז תשי"ג עלה לארץ ישראל, והתגורר בסמוך לבית החזון איש בבני ברק. חודשים ספורים לאחר שעלה, נפטר החזון איש, והוא עבר לתל אביב. בתל אביב התגורר בשדרות רוטשילד עד סוף ימיו. בתחילת תשכ"ח נבחר ליו"ר כבוד של מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, כמחליפו של הרב זלמן סורוצקין שנפטר.
הרב אפשטיין היה מראשי היוצאים כנגד חילול השבת ההמוני. הוא עודד אנשים לצאת, להפגין ולהיאבק על השבת שנזנחה. נהג לומר שהמחלל שבת הוא כמי שמבטל את כל התורה, שהרי אמרו חז"ל ש"שקולה שבת כנגד כל המצוות".
בשנת תשכ"ח קיבל הרב אפשטיין את פרס ישראל לספרות תורנית, ובשנת תשי"ט קיבל את פרס הרב קוק.
שימש גם כאדמו"רה של שושלת חנצ'ין בגלל היותו נכדו (מצד אמו) של האדמו"ר חיים שמואל מחנצ'ין.
נפטר בתל אביב ונקבר בבית הקברות שומרי שבת, בבני ברק.

שיטתו

הרב אפשטיין הקפיד למצוא בכל דבר את הטוב. נהג להדגיש כי גם מתוך עינוי וייסורים צומח טוב, כפי שהשיעבוד במצרים הכשיר את בני ישראל לכניסה לארץ.
הדגיש כי יש לאהוב כל אדם, גם מי שאיננו שומר מצוות. קרא לקרב את החילוניים ולא להרחיקם, ולהתפלל שהקב"ה יגרום להם לחזור בתשובה. השתדל לסנגר על ישראל ככל שאפשר.
לטוענים לפני השואה כי אין לעלות לארץ ישראל משום ההשפעה החילונית הקיימת בה, אמר שזוהי עצת המרגלים. שהרי משה רבנו שלחם לבדוק רק את מצבם הצבאי והחומרי של עמי כנען, ואילו הם נתעטפו צדקות ואמרו שלא כדאי להיכנס לארץ מחשש של השפעה שלילית מן היושבים בה.
דוב נמלים מקסיקני

תיאור

דוב הנמלים המקסיקני הוא דוב נמלים בגודל בינוני עם זנב גמיש, עיניים ואוזניים קטנות וחוטם ארוך. הפרווה היא בצבע צהוב בהיר על רוב הגוף, עם אזור ייחודי של פרווה שחורה מעל הצלעות, הגב והכתפיים. סימן ייחודי זה מאפשר להבחין בקלות בין מין זה לקרובו הדרומי, שבו הצבע הוא אחיד יותר. לדוב הנמלים יש זנב פרוותי על פני כשליש מאורכו, אבל באזוריו האחרים הזנב חסר פרווה. יש לדוב הנמלים רגליים אחוריות עם חמש אצבעות, ואילו ברגליים הקדמיות יש רק ארבע.
הזכרים והנקבות דומים בגודל ובצבע, ואורכם הוא כ-102–130 סנטימטר, עם אורך זנב של 40–68 סנטימטרים. הבוגרים שוקלים 3.2-5.4 ק"ג.
כמו מיני דובי נמלים אחרים, דוב הנמלים המקסיקני ניזון על-פי רוב מנמלים. הלשון היא ארוכה, ניתנת להרחבה, ומכוסה בריר דביק שמאפשר לדוב הנמלים להרים נמלים וטרמיטים. אצל דוב הנמלים יש גם שרירי לשון מיוחדים, המחוברים לעצם לשון מיוחדת, שקבועה בחלק העליון של עצם החזה. כל חלל הפה השתנה כדי להיות מותאם ללשון הייחודית, והוא מוארך הרבה יותר מאשר אצל היונקים האחרים. כמו למיני דובי הנמלים האחרים, לדוב הנמלים המקסיקני אין שיניים.
בנוסף לתפריט הייחודי שלו, ושלא כמו דוב הנמלים הענק, דוב הנמלים המקסיקני מותאם לטיפוס על עצים, ולחיים עליהם. שרירי אצבעות הרגליים החזקים שלו ומשטח קשה ברגליו הקדמיות עושים את רגליו גמישות, מה שמאפשר להן אחיזה על בליטות בעץ כשהוא מטפס. הבוהן האמצעית ברגליו הקדמיות גם נושאת טופר גדול במיוחד, ויש לו גם בוהן חזקה במיוחד, המאפשרת לו לפתוח חור בעץ כדי להגיע לנמלים שבתוכו.
מסכת ראש השנה

מַסֶּכֶת רֹאשׁ הַשָּׁנָה היא המסכת השמינית בסדר מועד לפי סדר המשניות, במסכת זו ארבעה פרקים ובתלמוד הבבלי על מסכת זו יש 34 דפים.
המסכת עוסקת בפרטי ההלכות של לוח השנה העברי, קידוש החודש, הלכות תקיעת שופר, והלכות ברכות התפילה התלויות בהם.

מיקומה של המסכת בסדר מועד

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון בשבת וכל המועדים (פסח, יום הכיפורים, שבועות וסוכות) ועניינם, המועד האחרון המוזכר בכתוב הוא ראש השנה ולכן סודרה מסכת ראש השנה אחר מסכת ביצה.
כאמור, בסדר מסכתות המשנה וכן בסדר המסכתות בתלמוד בבלי העוקב אחר אותו הסדר, מסכת ראש השנה היא המסכת השמינית בסדר מועד ובאה לאחר מסכת ביצה. אך במהדורות המודפסות של התלמוד שוּנה הסדר, וראש השנה היא המסכת החמישית ממסכתות התלמוד והיא מופיעה בין מסכת שקלים למסכת יומא. הסיבה לשינוי איננה ברורה, אך יש המשערים שהדבר נבע מרצון להתאים את סדר המסכתות לסדר המועדים במעגל השנה - ראש השנה, יום הכיפורים (מסכת יומא) וסוכות (מסכת סוכה), או מתוך צורך טכני של חלוקת כרכי התלמוד לפי מספר דפי המסכתות (במהדורות המודפסות הקלאסיות בהן התלמוד מתחלק ל-20 כרכים המסכתות ראש השנה, יומא וסוכה מודפסות בכרך אחד).
TVTEL

TVTEL - האוטוסטרדה הישראלית למידע (לאחר מכן "נטאור - הרשת הישראלית") הייתה מערכת שהופעלה על ידי אלביט, בזק, ותדיראן, ופעלה משנת 1994 עד שנמכרה ב-1997 למתחרה שלה - חברת ישראל און ליין. המערכת היוותה צעד ראשוני לכיוונה של רשת מחשבים מסחרית ישראלית, בכך שקדמה את חדירת האינטרנט למשקי בית.
טי.וי.טל היא גרסה משופרת של המערכת הצרפתית מיניטל.

היסטוריה

המערכת התחילה את דרכה בשנת 1993, כשהוקם מיזם משותף בין בזק ואלביט למען פתיחת מערכת תקשורת דו-כיוונית של משתמשים ביתיים וחברות ציבוריות, בעזרת מקלט טלוויזיה של אלביט, מודם וקו טלפון (לאחר מכן הוחלף מקלט הטלוויזיה במחשב אישי).
בשנת 1994 הרשת הורצה לניסיון ב-500 בתים בפתח תקווה, ולאחר שנה היא נפתחה לכלל הציבור.
במרץ 1996 היה למערכת 10,000 משתמשים (מספר זה ירד ל-2000 משתמשים בעת מכירת המערכת).
בדצמבר 1996 שונה שם המערכת מטיוי-טל ל"נטאור".
במרץ 1997 חברת "ישראל און-ליין" מבית קבוצת הארץ קנתה את השירות, והמשיכה לספק שירותים למשתמשים לזמן מה.
לאחר שנסגרה המערכת, נתגלה כי הפסדיה של בזק מפעילות המערכת הסתכמו ב-3.49 מיליון שקל.

שימושים ומידע טכני

במערכת ניתן היה לעשות פעולות רבות ומגוונות: ניתן היה לצפות בנתוני בורסה, לקבל מידע עירוני, להזמין כרטיסים למופעים, לבצע קניות ברשתות השיווק, לצ'וטט עם אנשים ברחבי הארץ, ועוד.
כדי להיכנס למערכת היה נחוץ מחשב אישי עם מעבד 286 ומעלה, מודם 14.4KBPS המחובר לקו טלפון, פלאג הגנה למניעת שימוש לא חוקי ושמירת בטיחות המידע, ותוכנת קליינט שהתחברה למאגרי המידע של TVTEL - דרך רשת 133 של בזק.
מחיר ערכת המערכת המלאה, שכללה את כל מה שנחוץ להתחבר, עלה כ-400₪.
חברת טלטל ערוצי תקשוב, שהוקמה על ידי ישראכרט, תדיראן, ומסכי-זהב (ולימים תפתח את אתר וואלה!) סיפקה את השירותים המסחריים של המערכת (למען החברות סטימצקי, ארקיע, בנק הפועלים ועוד).
דרך המערכת היה ניתן גם להתחבר באופן חלקי לאינטרנט.
התוכנה הראשונה של המערכת רצה על מערכת ההפעלה DOS, אך כשהשתנה שם המערכת, התוכנה שודרגה ופותחה גרסה למערכת ההפעלה Windows.
תקני MARC

MARC ראשי תיבות של MAchine - Readable Cataloging, ובתרגום חופשי לעברית - קָטָלוֹג קָרִיא למכונה (קק"מ). מבני MARC הם תקן לייצוג ולהעברת מידע ביבליוגרפי (ומידע נוסף) על הפריטים המקוטלגים, בתבנית המותאמת במיוחד למחשב: כלומר המטרה היא שהמחשב יהיה מסוגל 'לקרוא' ולשלוף את המידע הנחוץ לפי הצורך.
המידע מקטלוג ספרייה אינו יכול לעבור אוטומטית לתוך המחשב. המחשב צריך מפרש (interpreter) של המידע שנמצא ברשומת קטלוג. רשומת MARC מכילה מעין מדריך מקודד (מעצב הרשומה) של המידע שלו. 
MARC פותח על ידי הנרייט אברם מספריית הקונגרס של ארצות הברית (LOC) בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא מגדיר תבנית מידע ביבליוגרפי ומספק פרוטוקול מחשבים להחלפה, שימוש ופירוש של מידע ביבליוגרפי. פריטי המידע בשיטת MARC משמשים בסיס לרוב קטלוגי הספריות בעולם.
שיטת MARC מאפשרת 'לתרגם' את קטגוריות התוכן האנושי לקטגוריות טכניות לגמרי (למשל: מספרים שונים זה מזה), שמחשב מסוגל להבחין ביניהן. השיטה היא להפריד כל קטגוריית תוכן אנושי שונה (למשל: הפרדה בין מידע על כותר הפריט, מידע על מחבר הפריט, מידע על ההוצאה לאור וכו' וכו') ל'שדות' טכניים נפרדים, כך שהמחשב יהיה מסוגל לבודד ולשלוף את הקטגוריה הרלוונטית לחיפוש בקטלוג, כי שאילתת החיפוש תכוון את המחשב לחפש אך ורק בשדה המתאים לחיפוש.
כל פריט מידע מכונה שדה, למשל: מחבר, כותר, מו"ל, סדרה, עמודים, גובה ועוד מאפיינים שונים. לכל שדה יש זיהוי מספרי חד-חד-ערכי, למשל: מחבר-100, כותר-245. לכל שדה יש מספר מאפיינים, למשל למחבר ישנם: שם, שנים בהם הוא חי, מקום לידה ועוד. כל מאפיין של שדה מזוהה על ידי אות או מספר בשדה. בנוסף לכל זה, שדה ומאפייני שדה אינם  אמורים להיות מוגבלים במקום. לכן, מעצב הרשומה מתפקד בתור תוכן שמגדיר היכן נמצא כל דבר ברשומת ה-MARC.
רשומות MARC בנויות משלושה אלמנטים בסיסיים: מבנה הרשומה (manifest), מעצב הרשומה - מעין תוכן עניינים של מיקומי המידע או תמרורים (תרגום של הכינוי באנגלית - signposts), והמידע עצמו.  'מעצב הרשומה' מכיל קודים ואוספים, המאפשרים לזהות באופן מדויק ולאפיין פריטי המידע בתוך הרשומה. 
תקן ה-MARC נועד להעברת רשומות (על שלל סוגיהן: ספרים, כתבי-עת, מאמרים וכיוצא בזה) בין מחשבים. ייצוג במבנה תקני של MARC דואג לכך ששימוש באותה רשומה גם בעוד 10 או 20 שנה יצלח מכיוון שמדובר בתקן בינלאומי שתמיד ישאיר תאימות  לאחור  (backward compatible). חשיבותו של התקן היא באפשור שפה אחידה בין כלל הקטלוגים בעולם וכך לאפשר שיתוף מידע בין הספריות.

מידע טכני על MARC

קטלוג MARC נשמר בקובצי .mrc או .marc 
התוכן של פריטי המידע ברשומות MARC מוגדר על ידי תקנים חיצוניים, כמו AACR2, L.C. Subject Headings, ו-MeSH. לרשומה של MARC מבנה יישום של תקן בינלאומי ISO-2709, שידוע כ-ANSI/NISO Z39.2.
ולקחת לך אישה

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בעיר חיפה של שנת 1979, ומגוללת את סיפורה של ויויאן, אישה הכלואה בנישואין חסרי אהבה, שנקרעת בין המחויבות שלה לתא המשפחתי ובין מאהב מהעבר שחוזר במפתיע. אירוע זה מצליח לערער את שיגרת חייהם האפורה של בני הבית, ולחשוף את האמת העגומה של חייהם.
עמור אביטבול

ביוגרפיה

נולד בשנת 1782 (ה'תקמ"ב) בצפרו שבמרוקו לרב שלמה בן הרב מימון אביטבול, ששימש כדיין וכגזבר העניים של הקהילה היהודית בעיר.
בחודש טבת 1798 (ה'תקנ"ח) נישא לדונא אלבאז, ומאז עסק לפרנסתו במסחר ובשותפות בעסקאות שונות.
ברבות השנים מונה לכהן כאב בית הדין וכרבה של צפרו, וקיים קשר מכתבים עם הרבנים יצחק בן וואליד, יוסף בירדוגו, ועמרם אלבאז.
נודע בהכנסת האורחים שלו בביתו בצפרו, והרב יעקב אבוחצירא נהג לשהות בביתו כשהיה מגיע לעיר וכן להתכתב עמו רבות בהלכה.
הרב אביטבול כתב במהלך חייו שירים ופיוטים רבים, שחלקם עדיין לא ראו אור. חלק מהם מושרים בשבתות ובחגים בקרב יוצאי מרוקו.
הרב אביטבול הלך לעולמו לאחר מחלה ב-1854 (ראש חודש טבת ה'תרי"ד) והשאיר אחריו ספרייה ענפה בבית מדרשו שבחצר הקצבים במלאח.
נכדיו הידועים היו הרבנים אהרון אפריאט, מתתיה בן זכרי ושלום אזולאי. תלמידו היה הרב רפאל משה אלבאז.
בית הדין לענייני מים

בית הדין לענייני מים הוא בית דין בו מתבררות מחלוקות הקשורות במים. קיים בית דין אחד כזה בחיפה, והוא משמש כבית דין ארצי.
בית הדין הוקם ב-1954 מכוחו של סעיף 140 לחוק המים. הוא מורכב משופט, שאותו ממנה שר המשפטים, ומשני נציגי ציבור, אך בהסכמת הצדדים רשאי לשבת השופט כדן יחיד. בסמכותו של בית הדין לדון על פי חוק המים ועל פי חוק הניקוז וההגנה מפני שטפונות, וכוחו כשל בית משפט מחוזי במשפט אזרחי. בית הדין ייחודי בכך שאינו כפוף לדיני הראיות, ויחודו מביא לכך שתהליכי הדיון בו קצרים בהשוואה לתהליכים מקבילים בבתי משפט אחרים.
בבית דין זה, ניתן לערער על החלטות משרד האנרגיה והמים, המשרד להגנת הסביבה ורשות המים בכפוף לחוקים הנ"ל.
וילפריד פאולסן

הישגים בולטים

פאולסן חלק מקום 3–5 בתחרות דיסלדורף 1862 (ניצח: מקס לנגה), הגיע למקום השני, לאחר מקס לנגה בתחרות דיסלדורף 1863, ניצח בתחרות קלן 1867, חלק מקום שלישי בתחרות אאכן 1868 (ניצח: מקס לנגה), הגיע למקום החמישי בתחרות ברמן 1869 (ניצח: אדולף אנדרסן), הגיע שישי בתחרות קרפלד 1871 (ניצח: לואיס פאולסן) וניצח בתחרות דיסלדורף 1876.
פאולסן חלק מקום 11 בתחרות לייפציג 1877 (ניצח: לואיס פאולסן), חלק מקום 5–6 (יחד עם אלכסנדר פריץ) בתחרות פרנקפורט 1878 (ניצח: לואיס פאולסן), הגיע למקום העשירי בתחרות לייפציג 1879 (ניצח: ברטולד אינגליש), הגיע למקום השישי בתחרות בראונשויג 1880 (ניצח: לואיס פאולסן), הגיע למקום ה-11 בתחרות ויסבאדן 1880 (ניצחו: ג'וזף הנרי בלקבורן, ברטולד אינגליש ואדולף שוורץ).
פאולסן הגיע למקום ה-11 בתחרות ברלין 1881 (ניצח: ג'וזף הנרי בלקבורן), הגיע למקום ה-15 בתחרות נירנברג 1883 (ניצח: שמעון אברמוביץ וינוור), חלק מקום 16–17 בתחרות המבורג 1885 (ניצח: איזידור גונסברג), חלק מקום 5–6 בתחרות לייפציג 1888 (ניצחו: קורט פון ברדלבן ופריץ רימאן) וחלק מקום 16–17 בתחרות דרזדן 1892 (ניצח: זיגברט טאראש).
שמעון רוזנברג

ביוגרפיה

שמעון רוזנברג נולד בדז'רז'וניוב שבפולין בשנת 1952, בן לניצולי השואה. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1957. למד בבית הספר התיכון "גאולה" בתל אביב, והחל לכתוב בהשפעת מורתו לספרות ופילוסופיה, המשוררת בת-שבע שריף. את שירותו הקרבי בצה"ל עשה בחרמש שהשתייך אז לחיל השריון שימש מדריך בבית הספר לשריון. השתתף במלחמת יום כיפורים בזירת סיני וכחייל מילואים במלחמת לבנון הראשונה. את ההשכלה האקדמית שלו רכש באוניברסיטת תל אביב (תואר ראשון בלימודי ההיסטוריה של המזרח התיכון ותולדות ארץ ישראל. תואר שני במדע המדינה, בהצטיינות יתרה (עבודת מ.א. - "קיר השהידים הפלסטיני"). 
במהלך לימודי התואר הראשון (באמצע ה-70) פרסם שירים בעיתון הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
בסוף שנות ה־70 ובראשית שנות ה־80 פרסם חמישה סיפורי מדע בדיוני בכתב העת "פנטסיה 2000". ב-2008 פרסם שיר מדע בדיוני בגיליון חד פעמי חגיגי של כתב העת שיצא לרגל 30 שנה לייסודו. שיר מדע בדיוני נוסף זכה בפרס שני בתחרות במסגרת "פנטסי קון 2009". באפריל 2019 פורסם שוב אחד הסיפורים, בלבוש חדש, בכתב העת "נכון", העוסק באוטופיה ובדיסטופיה בספרות. 
יצא לגמלאות בשנת 2007, אחרי שהיה למעלה מ־30 שנה עובד מדינה (על תקופה זו כתב סדרת שירים בשם "שירת הפקיד"שמקצתם פרסם בשני ספריו ובכתבי עת). מאז פרסם שירים בכתבי העת "מטעם", "מטען", "עתון 77" (בו פרסם גם ביקורת ספרותית), "משיב הרוח", "מאזנים", "שבילים", "לכל הרוחות", באנתולוגיה לשירה "הלילה הזה כולו שירה" (הוצאת איתמר", 2016), בכתבי עת מקוונים, בהם "נתיבים", ובאתרי אינטרנט אחרים.
ב-2013 ייסד, יחד עם המשוררת נעמה ארז, את כתב העת המקוון "נתיבים" ליצירה ועיון, ומאז משמש עמה כעורך כתב העת, ומפרסם בו ביקורת ספרותית.
נשוי משנת 1978 לליאורה גביעון (פרופסור לסוציולוגיה, מרצה במכללת סמינר הקיבוצים), הורים לשני ילדים. מתגורר בתל אביב.
לופ נור

היסטוריה

מקורות המים הקדומים של נהר הטארים ולופ נור אפשרו את פריחתה של ממלכת לואולאן, תרבות סינית קדומה לאורך דרך המשי, שעקפה את האגם. לואולאן הפכה למדינת חסות של האימפריה הסינית בשנת 55 לפני הספירה, ושמה שונה לשאנשאן. בעבר התפתחה על גדות האגם גם התרבות הטוכארית. הארכאולוגים גילו שרידים קבורים של יישובים, כמו גם כמה מומיות טארים, לאורך קו החוף הקדום של האגם. מרקו פולו עבר בסמוך לאגם וחוקרי הארצות הנודעים פרדיננד פון ריכטהופן, ניקולאי פרז'בלסקי, סוון הדין ואורל שטיין ביקרו וחקרו את האזור.
ייתכן גם כי החייל השוודי יוהאן גוסטף רנט ביקר באזור כשסייע לדזונגרים להכין מפות של האזור במאה ה-18.
ב-17 ביוני 1980 נעלם פֶּנְג גְ'יָאמוּ, ארכאולוג סיני נודע, בשעה שצעד לתוך לופ נור בחיפוש אחר מים. גופתו לא נמצאה מעולם, והיעלמותו ממשיכה להיות אחד המאורעות המסתוריים ביותר בהיסטוריה של הארכאולוגיה הסינית. 16 שנים אחר כך, ב-13 ביוני 1996, מת יוּ צ'וּנְשׁוּן, חוקר ארצות סיני ידוע, בעת שניסה לחצות את לופ נור ברגל.

אתר הקבורה שְׂיָאוֹחֶה

אתר קבורה זה מתקופת הברונזה הוא דיונת חול סגלגלה, שממנה נחפרו יותר מ-30 מומיות שנשתמרו היטב בתוך שקים העשויים עור שור. כל מכלול הקבורה שְׂיָאוֹחֶה מכיל כ-330 קברים, ש-160 מתוכם חוללו על ידי שודדי קברים.
צייד מקומי כיוון את חוקר הארצות והארכאולוג השוודי פולקה ברגמן לאתר ב-1934. מיזם לביצוע חפירה מסודרת על ידי המכון לארכאולוגיה ושרידים תרבותיים של שינג'אנג החל באוקטובר 2003. סך הכול נחפרו באתר 167 קברים מאז סוף 2002, והחפירות חשפו מאות קברים קטנים יותר הבנויים בשכבות, כמו גם חפצי יקרי ערך. ב-2006 נחשפה תגלית ארכאולגית חשובה: ארון קבורה בצורת סירה, העטוף בעור שור ומכיל את פניה החנוטות של אישה צעירה מחייכת.

ניסויים גרעיניים בלופ נור

לופ נור שימשה אתר הניסויים בנשק גרעיני של סין. הניסוי הסיני הראשון בפיצוץ פצצת אטום (ניסוי אטומי מס' 596) בוצע בלופ נור ב-1964. ב-17 ביוני 1967 פוצצה סין באתר את פצצת מימן הראשונה שלה. עד 1996 בוצעו באתר בסך הכול 45 ניסויים בנשק גרעיני. המפקדה של בסיס הניסויים בנשק גרעיני שוכנת במאלן, כ-125 קילומטרים צפונית מערבית לצִ'ינְגִיר.
Summertime Sadness

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ריק נואלס, הולחן על ידי נואלס והופק על ידי אמיל הייני, נואלס ודרים קאראגולו. השיר הוא שיר בסגנון הטריפ הופ, אשר משלב בתוכו גם את סגנון הפופ, המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי ב-20 ביולי 2012. בקליפ ניתן לראות סצנות שונות בהן נראית דל ריי כשהיא נוסעת, צוחקת וכדומה. שנה לאחר מכן, העלתה דל ריי לערוץ יוטיוב נוסף שלה את אותו הקליפ של השיר.
נכון ליולי 2019, מונה הצפיות של שני הקליפים כאחד, עומד על כ-500 מיליון צפיות.

וידאו קליפ

ב-17 ביולי 2013, ארבעה ימים לאחר צאתו הרשמית של הרמיקס כסינגל, הועלה האודיו שלו לערוץ היוטיוב של ספינינג רקורדס. תחילה, לא זכה הרמיקס להצלחה, אך במרוצת השנים צבר עשרות מיליוני צפיות.
נכון ליולי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-130 מיליון צפיות.
מצויד

אטימולוגיה

Hung, באנגלית, פירושו "תלוי" אך מתייחס ככינוי לגבר בעל פין גדול מהממוצע. ההחלטה לתרגום השם בעברית ל"מצויד" נבעה מהכינוי העברי לגבר ה"מצויד" בפין גדול.

רקע עלילתי

"מצויד" עוקבת אחר ריי דרקר (תומאס ג'יין; זכור בעיקר בתפקידו הראשי בסרט "המעניש"), גבר מדוכא ומרושש בגיל העמידה המתקשה לנהל את חייו לאחר גירושיו ושריפת ביתו. הוא מאמן כדורסל בבית ספר על יסודי בפרברי דטרויט שבמישיגן. הוא אב לשני תאומים מתבגרים - דיימון ודרבי (צ'רלי סקסטון וסיאנוה סמית-מק'פי) אשר גרים עם אמם הנשואה בשנית, ג'סיקה (אן הייש). לאחר שביתו בו גדל והתחנך עלה בלהבות, הוא נותר ללא הרבה ברירות. בעזרת חברתו, טניה (ג'יין אדמס) הוא רואה הזדמנות "לשווק" את הפין גדול הממדים שלו ובכך להרוויח כסף. במהלך הסדרה הוא מנסה לשמור על חיים נורמלים, בזמן שמפרנס את עצמו בלילות כזונה גברית, בעסק שפתח עם טניה שנקרא "יועצי האושר".
הר אלן (הרי אלזוורת')

גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם סגן פורסט מ. אלן (Forrest M. Allen) חייל מילואים של צי ארצות הברית שהיה טייס משנה בטיסות סיור שיצאו מתחנת בירד בין השנים 1957–1958.

הטיפוס על ההר

הראשונים שהעפילו לפסגת ההר היו פאצ'י איבארה (Pachi Ibarra), ראלף לאייר (Ralf Laier) וטוד פאסיי ( Todd Passey) ב-26 בדצמבר 2012.
נתניה דברת

ביוגרפיה

נולדה בשם סאנה ליפיץ בעיר רובנו בברית המועצות (כיום באוקראינה), סמוך לגבול הפולני. במלחמת העולם השנייה, עקב מבצע ברברוסה, ברחה משפחתה לעיר באקו. לאחר המלחמה עברה המשפחה לפולין ומשם עלו עמה לארץ, לאחר מלחמת השחרור.
בתחילת דרכה בארץ עבדה כפועלת במפעל עלית ולאחר העבודה למדה עברית וראיית חשבון.
בשנת 1950, בהיותה בת 20, זכתה בתחרות לכשרונות צעירים מטעם משרד החינוך ועל כן הוענקה לה מלגת לימודים באקדמיה "החדשה" למוזיקה בירושלים. שם למדה אצל אדית בורושק. במהלך לימודיה הכירה את בעלה, אפרים דברת, שסייע לה גם בלימודיה וגם בהתאקלמותה החברתית. השניים נישאו עוד במהלך לימודיה וזמן קצר לאחר סיומם נולדה הבת הבכורה מירב. אחת מהופעותיה הפומביות הראשונות הייתה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומקהלת פועלי פתח תקווה בתפקיד הראשי בהשמעת הבכורה של האורטוריה "שיר השירים" של מרק לברי.
בעקבות זכייתה במקום הראשון בתחרות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל הוענקה לה מלגת לימודים באיטליה.
במאי 1956 הופיעה ברסיטל הראשון בבית ציוני אמריקה.
בשנים 1958-1959 למדה זמרה אצל ג'ני טורל (Jennie Tourel) בבית הספר ג'וליארד שבניו יורק. במקביל, על מנת לממן את שהייתה, הופיעה בפני קהילות יהודיות. 
בפסטיבל הזמר והפזמון הראשון (1960) ביצעה את השירים "עוזי וזמרת יה" ו"שיר הפלך". בשנים 1960-1961 הופיעה יחד עם התזמורת הסימפונית חיפה ובהופעות התזמורת הפילהרמונית של לונדון בארץ.
באביב 1961 יצאה לארצות הברית למסע הופעות ולהקלטות בחברת התקליטים "ואנגארד" (Vanguard). בעלה יצא עמה לחו"ל עקב מינויו כקונסול ישראל בשיקגו. במהלך שהותה שם נולד הבן זמרן סיני.
באוקטובר 1963 שבה דברת לישראל. המשפחה התגוררה ברמת גן.
במהלך שנות ה-60 הופיעה במספר קונצרטים בחו"ל, בין השאר עם המנצחים ליאונרד ברנשטיין, ג'ון ברבירולי וליאופולד סטוקובסקי ועם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק והתזמורת הסימפונית של שיקגו.
הופיעה משנת 1967 כסולנית באופרה הישראלית בין השאר באופרות "נשף המסכות", "נבוקו", "אותלו", "אאידה", "טוסקה", "אבירות כפרית", "דולי הפנינים", "לה טראוויאטה", "חיי פריז", "ברון הצוענים", "העטלף", "מלכת שבא", "לה ג'וקונדה" ו"הכלה המכורה".
בשנת 1968 הופיעה בביצוע העברי לאופרה "הקונסול" של מנוטי במסגרת פסטיבל ישראל עם "האנסמבל הקאמרי הישראלי" והתזמורת הקאמרית הישראלית.
דברת שיחקה גם בהפקה מחודשת של "הקונסול" עם אותה הלהקה בשנת 1971. המנצח היה גארי ברתיני וההצגות הועלו בקולנוע אלהמברה. בינואר אותה שנה נפרדו בני הזוג דברת. 
באמצע שנות ה-70 החלה ללמד פיתוח קול באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובמקביל המשיכה להופיע בקונצרטים במסגרות שונות.
ב-1977 השתתפה בקונצרט מיצירותיו של שלום אהרוני.
בשנת 1971 נישאה בשנית ליעקב שפירא, מהנדס במקצועו. 
בני הזוג התגרשו לאחר שהיחסים ביניהם התדרדרו ואף הגיעו לכדי אלימות הדדית במרץ 1981.
עם פתיחתה של האופרה הישראלית החדשה, בשנת 1985, הוזמנה לשמש כחברת המועצה הציבורית שלה.
במהלך הקריירה שלה הקליטה למעלה מ-20 תקליטים של מוזיקה קלאסית, שירי-עם ישראליים, רוסיים וצרפתיים ושירים ביידיש.
נתניה דברת נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 1987, ונטמנה בבית העלמין הדרום.
אתר קראוונים

אתרי קראוונים הם שכונות מגורים שהוקמו כפתרון זמני לעלייה ההמונית מברית המועצות ומאתיופיה בראשית שנות ה-90 בישראל. ברוב אתרי הקראוונים התקיימו מגורים במשך תקופה שמעבר למתוכנן, בשל אזלת יד בתכנון ובביצוע פתרון קבוע למצוקת הדיור. כיום רוב אתרי הקראוונים נסגרו וקיומם תם.

היסטוריה

בשנת 1990, ערב הגעתה של העלייה העצומה מברית המועצות ומאתיופיה, פנתה מדינת ישראל אל האדריכל יונה פיטלסון, אשר היה בעל ידע וניסיון מוכח בכל הנוגע ליחידות מתועשות ולמהירות תכנון וביצוע, ומינתה אותו כראש צוות תכנון פרויקט המגורים הזמניים, לפתרון מצוקת הדיור.
מצוקת הדיור עלתה עם בואם של מאות אלפי העולים החדשים, אשר הגדילה את האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל ביותר מ-10% בתוך פרק זמן קצר.
תחילה נהגתה תוכנית המתאר הארצית (תמ"א) 33 לדיור מיידי וזמני, אשר אושרה בזמן שיא של כ-5 חודשים ופתחה מסלול ישיר לוועדות המקומיות להוצאת היתרי בנייה. תמ"א 33 לדיור מיידי וזמני הקיפה 55 אתרים ובהם 24,406 יחידות דיור.
27,000 קרוואנים ומגורונים הוצבו תוך שנתיים כפתרון דיור מיידי וזמני, עד להשלמת בניית הקבע של משרד הבינוי והשיכון. על פי "תוכנית הצל" אשר הגה צוותו של יונה פיטלסון, היו אתרי הדיור הזמני אמורים להתפנות בתוך תקופה שלא תעלה על חמש שנים, ועל מקומם יוקמו פונקציות שונות: מגורים, אזורי מלאכה ותעשייה, אזורי נופש וכדומה. תוכניות אשר לא מומשו לבסוף, בשל אזלת יד אשר הביאה לדחיית פינויים של האתרים.
הצורך הדחוף בקרקע זמינה תוך הישענות על אוכלוסיות חזקות ותשתיות על קיימות (כבישים ארציים, מערכות קליטת ביוב ואספקת מים, וקווי הולכת חשמל), היוו התניה לאיתור האתרים. הצורך להישען על ערים גדולות במגבלות שטחים זמינים הוליד את הפריסה הסופית. פיזור באוכלוסיות כפריות של מושבים וקיבוצים, יש"ע ומועצות קטנות איפשר פיזור של חלק קטן מהצורך הכולל והיווה פתרון משני.
בהתפלגות יחידות הדיור לפי אזורי הארץ נמצא כ-30% מהן במרכז הארץ ועוד כ-30% מצפון לנתניה. שאר היחידות נבנו בנגב ובישובי יש"ע. האתרים הגדולים ביותר הם בבאר שבע (נחל בקע, שם הוצבו 2308 יחידות דיור), בסמוך לעכו (חצרות יסף, שם הוצבו 1658 יחידות דיור), בסמוך לבסיס חצור (בת חצור או חצורית, שם הוצבו 918 יחידות דיור) ובסמוך לחיפה (נוה כרמל, שם הוצבו 914 יחידות דיור). הרצון לפיזור גדול ככל שניתן, יצר גם אתרים קטנים, של מספר עשרות יחידות דיור, וסך כל השכונות שהוקמו הוא כ-430.
מלכתחילה לא נקבעו אתרים מיוחדים עבור עולי אתיופיה, אך כאשר הגיעו אלו ארצה במבצע מהיר, אוכלסו במלואן שכונות אחדות, אשר בהן לא התגוררו אוכלוסיות עולים אחרות.
אליסון מילר

ביוגרפיה

מילר נולדה ברומא למרגו וג'ון ווין מילר, זוג אמריקאי, אך היא נדדה בהרבה מקומות כילדה, בשל עבודתו של אביה, שהיה כתב בעיתון "The Olympian".
היא גדלה בעיקר בעיר לקסינגטון שבקנטקי, אבל למדה בתיכון "State College" שבפנסילבניה, ועברה לאחר מכן ל"Maclay School" שבטלהסי שבפלורידה.
מילר למדה תקופה קצרה באוניברסיטת בוסטון, וממנה עברה ל"Rhodes College". לאחר מכן עברה ללמוד באוניברסיטת פלורידה.
בשנת 2006 עזבה מילר את האוניברסיטה ועברה להוליווד בכדי להתמקד בקריירת המשחק שלה.

קריירה

מילר החלה את הקריירה שלה כחברה ב"תיאטרון השחקנים הצעירים" בטלהסי. היא שיחקה שם במחזה "זכרונות מברייטון ביץ'".
ב-2006 שיחקה בסרט הטלוויזיוני הקצר "Lucy's Piano".
בשנים 2006–2008 היא שיחקה כאורחת בסדרות רבות, ביניהן "CSI: ניו יורק", "עקרות בית נואשות", "בוסטון ליגל" ו"General Hospital".
בשנת 2009 שיחקה בסדרת הטלוויזיה מלכים, המבוססת על סיפורו של דוד המלך. היא שיחקה את מיכל, אשתו של דוד וביתו הצעירה של שאול המלך. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד. בשנה זו שיחקה בשני סרטי קולנוע: "שוב בן 17" ו"דם: הערפד האחרון".
ב-2011 שיחקה כסקיי טייט בסדרת הטלוויזיה טרה נובה. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד. ב-2012 שיחקה בסדרה הקומית תתקדם, שגם היא בוטלה לאחר עונה אחת.
ב-2014 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Devil's Due". באותה שנה שיחקה בשישה פרקים בסדרת הטלוויזיה "סלפי" של ערוץ ABC.
בשנים 2016–2017 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "Incorporated".
בשנת 2018 שיחקה בעשרה פרקים בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה המצליחה "13 סיבות". משנת 2018 משחקת בסדרת הטלוויזיה "מיליון דברים קטנים" בתפקיד מגי בלום, בת זוגו של גארי. בשנת 2019 שיחקה בסרט האימה המדובר של הבמאי ג'ורדן פיל "אנחנו"

חיים אישיים

ב-2012 נישאה לקולנוען אדם נִי. השניים התגרשו בינואר 2019.
מלבד אנגלית, מילר דוברת איטלקית, צרפתית וספרדית. יש לה גם הכשרה מקצועית בשירה ובריקוד, והיא מנגנת על גיטרה ועל פסנתר.