google/wiki40b huggingface dataset:
פליקס שטיינר

קריירה מוקדמת

שטיינר נולד ב-23 במאי 1896 בשטלופנן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס שטיינר לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-41 (פרוסיה המזרחית ה-5), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה נפצע קשה, עוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וסיים אותה בדרגת אובר לויטננט.
ב-1919 הצטרף לפרייקורפס וב-1921 עבר לרייכסווהר. הוא שימש בתפקידי מטה והגיע לדרגת האופטמן (סרן).
עם עליית הנאצים לשלטון הצטרף כחבר למפלגה הנאצית. ב-1935 החל לשמש בתפקידי פיקוד על יחידות אס אס צבאיות שהיו הגרעין לוואפן אס אס. הוא מונה למפקד רגימנט אס אס-דויטשלנד והשתתף באנשלוס של אוסטריה.

מלחמת העולם השנייה

שטיינר השתתף כמפקד רגימנט אס אס-דויטשלנד בכיבוש פולין ובמערכה על צרפת. ב-15 באוגוסט 1940 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל והועלה לדרגת בריגדפיהרר.
לאחר זאת הטיל עליו היינריך הימלר להקים ולפקד על דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית - ויקינג. דיוויזיה זו הייתה מורכבת ממתנדבים מבלגיה, הולנד ושוודיה שהתגייסו כדי ללחום בבולשביקים. שטיינר נלחם עם דיוויזיה זו בחזית המזרחית עד אפריל 1943. ב-23 בדצמבר 1942 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון.
ב-אפריל 1943 מונה כמפקד של קורפוס הפאנצר אס אס ה-3 ועמד בהצלחה בהתקפות הצבא הסובייטי בחזית לנינגרד. לבסוף נאלץ לסגת לחצי האי קורלנד. על חלקו בקרבות אלה עוטר באוגוסט 1944 בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות והועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר. בינואר 1945 פונו שטיינר ויחידתו מ"כיס קורלנד" דרך הים, כדי לעזור בהגנת ברלין.

הקרב על ברלין

קורפוס הפאנצר אס אס השלישי של שטיינר היה חלק מקבוצת ארמיות ויסלה בפיקודו של גנרל גוטהרד היינריצי. הקורפוס של שטיינר הוצב בין ארמיית הפאנצר השלישית בפיקודו של האסו פון מנטויפל ובין הארמייה התשיעית בפיקודו של תאודור בוסה.
המתקפה הרוסית החלה ב-16 באפריל 1945. לאחר כישלון ראשון ברמת זלוב הצליח ז'וקוב לפרוץ את קווי ההגנה הגרמנים באותה גזרה. היינריצי העביר מהקורפוס של שטיינר את דיוויזיות האס אס נורדלנד ונדרלנד לטובת הארמייה התשיעית. שטיינר נשאר עם שלושה בטליונים ומספר טנקים. תוך זמן קצר יצר ז'וקוב מבלט גדול שבסיסו נהר אודר וקדקדו מכוון לברלין.
היטלר התבונן בפיהררבונקר במפה וראה שמצפון למבלט יש דגלון ועליו כתוב "שטיינר". הוא וגבלס העריכו מאד את שטיינר כלוחם ובעיקר כאיש אס אס שיודע לבצע פקודות ללא ערעור. היטלר התקשר לשטיינר והורה לו לצאת להתקפה הוא התעלם ממחאותיו של שטיינר שחייליו אינם מנוסים ואין לו נשק כבד. היטלר הורה להעמיד את כל אנשי הלופטוואפה באזור הצפוני ולהעמידם לפקודת שטיינר. הוא קרא לכוח של שטיינר בשם "פְּלַגָת ארמית שטיינר" (Armeeabteilung Steiner). למקורביו אמר היטלר: "הרוסים ינחלו את המפלה עקובת הדמים ביותר בהיסטוריה שלהם, בשערי העיר ברלין"].
הוא שלח לשטיינר פקודת התקפה שהסתיימה במלים: "גורל בירת הרייך תלוי בהצלחת שליחותך - אדולף היטלר"].
שטיינר ידע שאין לו אפשרות לצאת להתקפה וכי זאת משימת התאבדות. הוא סירב גם לבקשותיהם של היינריצי, הנס קרבס, וילהלם קייטל ואלפרד יודל.
ב-22 באפריל 1945 נערכה ישיבה בפיהררבונקר. כשנודע להיטלר ששטיינר מסרב לתקוף הוא החל לצרוח על הבגידות נגדו, על הגנרלים הבוגדים, המושחתים והשקרנים. לאחר שנרגע הודה (בפעם הראשונה) שהמלחמה אבודה אבל הוא יישאר בברלין עד הסוף.

לאחר המלחמה

שטיינר הסגיר את עצמו לכוחות הבריטיים בלינבורג ב-3 במאי 1945. הוא הועמד לדין בנירנברג, אך ההאשמות נגדו בוטלו. הוא היה בכלא עד 1948. שטיינר היה פעיל בארגון לשמירת הזכויות של יוצאי הוואפן אס אס, וכתב מספר ספרים על המלחמה. 
מת ונקבר במינכן ב-1966 בגיל 69.
עידן הברונזה

היסטוריה

הפסל הוצג לראשונה בתערוכה (סלון) בפריז שבצרפת בשנת 1877, ועורר שערוריה ציבורית בשל הריאליזם העז שלו. מבקריו של רודן טענו כי רודן לא פיסל למעשה את הפסל, אלא יצק גבס על גופו של דוגמן, ולאחר התייבשות הגבס, יצק לחלל שנוצר ברונזה, ולכן אין מדובר בפסל אלא ביציקה. רודן התנגד לטענות אלה בנחרצות והביא אמנים רבים שתמכו בכך שמדובר ביצירה פיסולית. התהודה הציבורית של הוויכוח הפכה את הפסל לפופולרי ביותר ורבים באו לראותו.
ספר כוכבי השבת

ספר כוכבי השבת (בערבית: كتاب سور الكواكب - "כיתאב סוואר אל כאווקיב") הוא ספר אסטרונומי שנכתב על ידי עבד אל-רחמן א-סופי בשנת 964 בערבית. א-סופי בחר לכתוב את הספר בערבית על אף היותו פרסי.
מטרתו של הספר הייתה לתאר את קבוצות הכוכבים והמזלות תוך שהוא מתבסס על ספרו של האסטרונום היווני תלמי ה"אלמגסט" ומעדכן את הידע שהצטבר מאז כתיבתו, בייחוד תוך הסתמכות על תצפיות של אסטרונומים ערבים, ובשילוב מסורות ערביות.
הספר כולל תרשימים המתארים את הכוכבים, מיקומם בשמי הלילה, עוצמתם וצבעם. הספר מציג כל קבוצת כוכבים בנפרד. ספר זה הוא התיעוד הקדום ביותר המזכיר את גלקסיית אנדרומדה.
העתקים רבים של כתב היד שרדו עד ימינו, הקדום שבהם, משנת 1009, הוא העתק שנוצר על ידי בנו של א-סופי (העתק זה שמור כיום בספרייה הבודליאנית באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה).
גוי של שבת

גוי של שבת הוא מונח ביהדות, המתייחס לגוי (כל אדם שאינו יהודי) שתפקידו להקל על יהודי בכך שהוא עושה מלאכות האסורות על היהודי בשבת (אחת מל"ט אבות מלאכה, או תולדות שלהן). המונח יכול להתייחס ללא-יהודי שביצע באופן חד-פעמי פעולה שיש בה כדי להקל על איסורי השבת החלים על יהודי (למשל, נכנס בשבת בחורף לחדר שישבו בו יהודים והדליק את התנור), או למעמד מיוחד, מעין משרה, השמורה ללא-יהודי החי בין יהודים (למשל, לא-יהודי החי בסמוך לבית כנסת ומקבל משכורת על דאגתו לתחזוקת בית הכנסת מדי שבת).

רקע

לפי ההלכה היהודית, אסור לאדם יהודי מעל "גיל חינוך" (גיל שלוש) לעשות פעולות מסוימות בשבת ("לחלל שבת"), ואסור לו ליהנות מפעולות כאלו שיהודי אחר עושה, כדי שלא לשתף פעולה עם החוטא. איסורים אלה אינם חלים על גויים, כלומר על מי שאינו מוגדר כיהודי לפי ההלכה. התורה, ובעקבותיה ההלכה, אוסרים על יהודי להעסיק גוי בשבת, מתוך תפיסה שגם גוי העובד עבור יהודי זכאי לנוח בשבת (כך בעשרת הדיברות, ספר שמות, פרק כ', פסוק ט', וספר דברים, פרק ה', פסוק י"ג). אף על-פי-כן, ההלכה אינה אוסרת על יהודי ליהנות ממלאכתו של גוי בשבת, אם הגוי ביצע את הפעולה למען עצמו ומרצונו החופשי. פתח זה באיסורי השבת שימש יהודים בקהילות רבות. הרעיון הוא שאפשר להגיע להבנה עם גוי שמתגורר בין יהודים, על כך שביום שבת הוא יבוא ביוזמתו אל בתי היהודים ויעשה פעולות נחוצות מבלי שהתבקש באופן מפורש. היהודים גמלו לגוי באופן כזה שלא ישתמע שביצוע הפעולות נעשה תמורת הגמול, בדרך כלל על ידי קביעת שכר קבוע ואי-הצמדת השכר לכמות הפעולות שביצע.
אליס משמפאן

מאבקי ירושה במחוז שמפאן

ביחד עם אחותה פיליפה ניסתה אליס להלחם על זכויות ירושת אביה במחוז שמפאן. פיליפה משמפאן ובעלה אררד מבריין נחתו בצרפת בשנת 1216 וסביבם נקבצו אצילים מקומיים של מחוז שמפאן. מול אלמנתו של תיבו השלישי, רוזן שמפאן בלאנש מנווארה. בשלב זה גלש הסכסוך מתחומי הרוזנות במהלך שנת 1218, ככל הנראה לבקשת האפיפיור ובוודאי בסיוע לאינטרסים של הכס הקדוש בצרפת, סייע פרידריך לפיליפ השני, מלך צרפת ולדוכס בורגונדיה לסיים את מלחמת הירושה של שמפניה. צבא גרמני בפיקודו נכנס למחוז לורן, כבש ושרף את ננסי ותפס את תאובלד, דוכס לוריין. מהלך זה הוציא מהמשחק הפוליטי את ארארד מבריין - יריבו של פיליפ, מלך צרפת והעביר את המחוז לשליטה של הכתר הצרפתי. בשנת 1233 הגיע תורה של אליס לתבוע את חלקה, אך בשלב זה היו אבירי המחוז קשורים בשבועת נאמנות למלך צרפת, בספטמבר 1234 הציע הכתר הצרפתי לאליס ליסוג מתביעתה תמורת תשלום של 40,000 כתרים ותשלום קצבה של 2000 ליברות, ההצעה נתקבלה על ידי אליס.
אליס חזרה לקפריסין בשנת 1236 אך בנה, המלך סירב להעניק לה מקלט. בשנת 1241 היא התחתנה עם ראול מסואסון וביחד עם בני משפחת איבלין העלתה - מחדש את תביעתה לכיסא ממלכת ירושלים.

עוצרת ממלכת ירושלים

ממלכת ירושלים שהייתה קרועה במלחמות אזרחים ומאבקי כוח בין מושלים מטעם האימפריה הרומית הקדושה לבין אצילי משפחת איבלין ואצילי ממלכת ירושלים בראשות בליאן מאיבלין-ביירות ופיליפ ממונפורט. ביום 25 באפריל 1243 הגיע קונראד השני, מלך ירושלים לבגרות ומעמד העוצר נשלל מאביו פרידריך השני. על פי החוק הפיאודלי היה על קונראד להופיע בממלכת ירושלים לקבל את שבועת הנאמנות הווסלית של אצילי הממלכה ולהעניק להם בתמורה את האחוזות שלהם בחזרה כפיאודום. היעדרו של קונראד שהיה נתון במאבק לחיים ולמוות לצידו של אביו מול הכס הקדוש, נתן לאצילי הממלכה את העילה והכלי להיפטר מהשלטון האימפריאלי ושליחיו. בישיבה מיוחדת של אצילי ממלכת ירושלים במעמד הארכיבישוף של צור הועלתה התביעה שאליס מקפריסין שהייתה "הקרובה ביותר לכתר" כבתה של איזבל הראשונה, מלכת ירושלים ובעלה יקבלו את שבועת האמונים של אצילי הממלכה ויקבלו בחזקה את השלטון בממלכה. בטרם התכנסה הוועידה גמרו בני משפחת איבלין ובני בריתם לקבל את דרישת אליס מקפריסין אך בתמורה לקחת את השלטון בפועל כעוצרים. אליס מתה בשנת 1246 ובנה אנרי הראשון, מלך קפריסין החזיק גם הוא בתואר חסר המשמעות אדון הממלכה הירושלמית.
כתוצאה מהמהלך נתבטלו כל הצווים והמינויים של פרידריך בהיותו עוצר והוראותיו של קונראד כפי שניתנו על ידי נציגיו. צבא שגויס על ידי משפחת איבלין עלה על העיר צור בה ישבו נציגי המלך ובזכות הסכם סודי עם בורגני העיר נפתחו בפניהם השערים והם דחקו את הכוח הקיסרי אל מצודת העיר. לאחר חודש של מצור נכנעו מגיני המצודה ביום 10 ביולי 1243. משדרשו אליס מקפריסין ובעלה ראול מסואסון לקבל לידם את העיר הודיעו להם האיבלינים כי מאחר ששאלת השלטון בממלכה לא נפתרה באופן סופי הם יחזיקו בהם עד שיהיה ברור למי עליהם למסור אותם. בכל תקופה זו שלטו בארץ אצילי מפלגת הברונים המקומיים בתהליך ששלל ממלכת ירושלים שלטון מרכזי ואיפשר אנרכיה מוחלטת בחסות החוק, הצדדים הניצים על הכתר עצמו החזיקו בתואר שהוגדר על ידי היסטוריון של התקופה "שאין בידו כוח ולא פיקוד ואין הוא אלא צל".
ראול מסואסון הגיע למסקנה כי מעמדו כנסיך - בעל חסר כל השפעה ומעמד עזב את ארץ הקודש ואת אשתו אליס בשנת 1244 שנפטרה בעכו בשנת 1246.
רכס הנסיכה מרגרט

לקריאה נוספת

• H.P. Trettin, Ed., Geology of the Innuitian Orogen and Arctic Platform of Canada and Greenland, PP 445, 493 
• Mark Nuttall, Encyclopedia of the Arctic, P 181
• Stuart Anderson, Travels with Anne: One Couple's Amazing, Stupendous, Almost Unbelievable Adventuers in Remote Parts of the World, P 202
•  Willem Bakhuys Roozeboom, Through My Viewfinder, P 216
•  W. Brent Garry, Jacob E. Bleacher, Editors, Analogs for Planetary Exploration, P 251
פיל (שבט)

גוף הפיל

גוף הפיל מורכב מהחדק, חיטים (שלא מופיעים אצל נקבת הפיל האסייתי), אוזניים, זנב, פה, רגליים גדולות ועיניים. החדק משמש כזרוע ואף, והיות שלפיל אין שפה עליונה, הוא סוגר את הפה. לפיל האפריקני יש אוזניים ענקיות.
סטיריקון (סרט)

העלילה

סטודנט ל"חיים", כפי שהוא מוצג בסרט, מחפש את פשר חייו במסע התבגרות. הוא מתנדנד בין אהבתו לצעיר בן גילו ובין אהבתו לילד צעיר. 
בסופו של הסרט, לאחר שהרג את אלוהים לאחר התקף שחווה, אחרי שראה כיצד אוכלים את גופו של המשורר המת, מתחבר הגיבור לחבורת מלחים צעירים העומדת להפליג למרחקים. על רקע ציורי קיר ההולכים ונמוגים שומעים את קולו האופטימי של המספר, האומר שיש עוד כל כך הרבה לראות בעולם, כל כך הרבה לגלות. שהעולם כה יפה ומבטיח.
סיפורי ברלין

עלילה

שתי הנובלות מתרחשות בברלין של שנת 1931 כאשר אדולף היטלר מתחיל לצבור כוח. אישרווד מצייר את ברלין של אותה תקופת מעבר דרך בתי הקפה, הדרכים הציוריות, חיי הלילה המגוחכים בקיצוניותם, עוצמת ההמון והמליונרים.
מל דניאלס

נעורים ומכללות

דניאלס נולד וגדל בעיר דטרויט שבמישיגן, ובין השנים 1964–1967 למד באוניברסיטת ניו מקסיקו. ב-3 עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 20.0 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק, ובעונתו האחרונה נבחר לחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות ("Second-team All-American").

קריירת משחק

בשנת 1967 נבחר דניאלס הן בדראפט ה-NBA על ידי סינסינטי רויאלס (בחירה תשיעית), והן בדראפט ליגת ה-ABA על ידי מינסוטה מאסקיז, בה בחר לשחק. בעונתו הראשונה ב-ABA השתתף במשחק האולסטאר וזכה בתואר רוקי העונה, לאחר שקלע 22.2 נקודות למשחק והוביל את שחקני הליגה עם 15.6 ריבאונדים למשחק. בשלב גמר המזרח של פלייאוף ה-ABA הפסידה מינסוטה לפיטסבורג פייפרס, אותה הוביל הרוקי קוני הוקינס.
לקראת עונת 1968/1969 הועבר דניאלס בטרייד לאינדיאנה פייסרס, אשר הוקמה והצטרפה לליגת ה-ABA שנה קודם לכן. בעונתו הראשונה באינדיאנה קלע 24.0 נקודות והוריד 16.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, וזכה בתואר ה-MVP של העונה – הישג אותו שיחזר בעונת 1970/1971. בעונות 1969/1970, 1971/1972 ו-1972/1973 הוביל את הפייסרס לזכיות באליפות ה-ABA, לצידם של רוג'ר בראון וג'ורג' מקגיניס ותחת הדרכתו של המאמן בובי לאונרד. בכל 6 עונותיו באינדיאנה השתתף במשחק האולסטאר, וב-4 מתוכן נבחר לאחת מחמישיות העונה.
בקיץ 1974 עבר לקבוצת ממפיס סאונדס, אף היא מליגת ה-ABA, ושיחק במדיה במשך עונה אחת. בעונת 1976/1977 השתתף ב-11 משחקי NBA כשחקן ניו יורק נטס, בטרם פרש ממשחק בגיל 32.
דניאלס ניצב במקום הראשון בתולדות ליגת ה-ABA בריבאונדים (9,494), ובמקום הרביעי בנקודות (11,739) ובדקות משחק (22,340) בעונה הסדירה. כמו כן מוביל דניאלס את הליגה בריבאונדים בפלייאוף (1,608), ומדורג שני במספר משחקי פלייאוף (109), שלישי בדקות משחק בפלייאוף (3,901) ורביעי בנקודות בפלייאוף (1,901).

לאחר קריירת המשחק

בשנים 1977–1979 שימש דניאלס כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של אינדיאנה, בה שיחק אז לארי בירד. בשנת 1979 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר טורניר המכללות, אך הפסידה לאוניברסיטת המדינה של מישיגן בהובלתו של מג'יק ג'ונסון. בשנת 1986 מונה למנהל כוח אדם באינדיאנה פייסרס, תפקיד אותו המשיך למלא עד שנת 2009.
בשנת 1985 הפרישו הפייסרס את גופייתו של דניאלס, עם המספר "34". בשנת 1997 נבחר לאחד מ-35 חברי "קבוצת כל הזמנים של ה-ABA", כאחד משבעת השחקנים היחידים שנבחרו אליה פה אחד. בשנת 2012 הונצח בהיכל התהילה של הכדורסל, כשחקן.
ב-30 באוקטובר 2015 נפטר דניאלס כתוצאה מסיבוך בניתוח לב שעבר.
אגג

אֲגַג הוא דמות מקראית, אחרון מלכי העמלקים. 
האיזכור הראשון בתנ"ך של אגג הוא בברכת בלעם, בה מברך בלעם את ישראל שממלכתם תינשא מעל זו של אגג:
מַה-טֹּבוּ אֹהָלֶיךָ, יַעֲקֹב; מִשְׁכְּנֹתֶיךָ, יִשְׂרָאֵל. כִּנְחָלִים נִטָּיוּ, כְּגַנֹּת עֲלֵי נָהָר; כַּאֲהָלִים נָטַע ה', כַּאֲרָזִים עֲלֵי-מָיִם. יִזַּל-מַיִם מִדָּלְיָו, וְזַרְעוֹ בְּמַיִם רַבִּים; וְיָרֹם מֵאֲגַג מַלְכּוֹ, וְתִנַּשֵּׂא מַלְכֻתוֹ.
— במדבר, כ"ד, ה'-ח'
אגג היה מלך עמלק בעת ששאול המלך יצא למלא את מצוות השמדת עמלק בהנחיית הנביא שמואל. שאול לא ביצע את המצווה עד סופה כיוון שלא השמיד את רכוש עמלק ולא הרג את אגג, ועל כך ניבא לו שמואל כי ישלם בכתרו.

אגג הוצא בסוף להורג על ידי שמואל, הדיאלוג בין שמואל הנביא לאגג מובלט בסיפור על רגעיו האחרונים של אגג: 

אגג חותם את חייו במילים "אָכֵן סָר מַר-הַמָּוֶת" (אכן הגיע זמני למות), 
ושמואל הנביא עונה לו: "כַּאֲשֶׁר שִׁכְּלָה נָשִׁים חַרְבֶּךָ, כֵּן-תִּשְׁכַּל מִנָּשִׁים אִמֶּךָ" (כשם שחרבך הפכה נשים לשכולות, כך תהפוך כעת אימך לשכולה).
על אף הריגתו של אגג בידי שמואל, ממקומות נוספים בתנ"ך מוכח שהעם העמלקי לא הושמד באופן סופי.  בהמשך ספר שמואל מתוארות מלחמותיו של דוד בתקופת ישיבתו בשדה פלשתים, שם מוזכרת בין השאר לחימתו בעמלקים.  מספר פרקים לאחר מכן, בסוף ספר שמואל א' מתוארת פשיטה של עמלקים על העיר צקלג (עיר המזוהה על ידי מספר חוקרים כתל שרע) ורדיפה של דוד ואנשיו אחריהם, לאחר שלקחו בשבי את משפחותיהם.  גם לאחר שדוד ואנשיו מכים בעמלקים במשך יממה שלמה, ארבע מאות מהם מצליחים לברוח. מקום נוסף בו אנו פוגשים בשארית עמלק הוא בפתיחת ספר שמואל ב', שם דוד שב "מהכות את העמלק" ואליו מגיע נער עמלקי המספר לו שהרג את שאול בעקבות בקשתו של שאול עצמו, לאחר שנפצע אנושות בקרב נגד הפלשתים בהר הגלבוע. 
וַיֹּאמֶר לִי, מִי-אָתָּה; ויאמר (וָאֹמַר) אֵלָיו, עֲמָלֵקִי אָנֹכִי [...] וַיֹּאמֶר אֵלַי, עֲמָד-נָא עָלַי וּמֹתְתֵנִי [...]  וַאֲמֹתְתֵהוּ--כִּי יָדַעְתִּי, כִּי לֹא יִחְיֶה אַחֲרֵי נִפְלוֹ
— שמואל ב', א', ח'-ט'
גרסתו של הנער העמלקי סותרת את המסופר על מות שאול, והפרשנים נחלקו מה מידת האמת בדבריו. בכל אופן, דבריו מציגים אירוניה הטמונה בקשר שבין חטאו של שאול כשלא השמיד את העמלקים, לבין העובדה שאחד מהם לבסוף הרג אותו, וכל זאת בשעה שדוד, שנבחר לרשת את כתרו, עושה חיל במלחמתו בעמלקים.
מאחר שעמלק הוא סמל האויבים של ישראל, גם מלכו נחשב כגדול האויבים של ישראל. ברוח זו מיוחס מוצאו של המן הרשע לאגג: "הָמָן בֶּן-הַמְּדָתָא הָאֲגָגִי". והפרשנים נחלקו בשאלה האם מדובר בצאצא גנטי ממש, או בבן במובן של ממשיך דרכו הרעיונית של אגג. לאחר אירועים אלו אין מסופר עוד דבר על קיומו של עמלק או מלכם אגג. מספר פסוקים בספר דברי הימים מספרים על קבוצת לוחמים מבני שמעון אשר בימי המלך חזקיהו הכו את "שארית הפליטה לעמלק", כלומר - השמידו את אחרון העמלקים, ובכך כנראה הושמד סופית עם זה.
המדרש מספר כי בין נפילתו של אגג בשבי ובין הוצאתו להורג הפריד יום, אשר במהלכו הספיק אגג לקיים יחסי מין עם אישה כלשהי. בין צאצאי אישה זו, אומר המדרש, היה המן. כך מפרש המדרש את הצירוף "המן האגגי".
אייר דולומיטי

היסטוריה

אייר דולומיטי נוסדה בינואר 1989. טיסתה הראשונה התקיימה בינואר 1991 בקו טריאסטה - גנואה. בשנת 1992 החלה להפעיל טיסות בינלאומיות בקו ורונה - מינכן.
בשנת 1999 קנתה חברת לופטהנזה 25% ממניות החברה ובשנת 2003 רכשה גם את שאר המניות. החל מתקופה זו, אייר דולומיטי היא חלק מהרשת האזורית לופטהנזה רגיונל.
שטיח

שטיח הוא יריעה או בד מרופדים או ארוגים בנול, המיועדים לפרישה על הרצפה או לתלייה על קיר.
יש המבחינים בין שטיח למחצלת על פי גודלם, כשהראשון בהם גדול יותר והשני עשוי לרוב מקש או קנים ומשמש אף לכריכה או כמחיצה.
מקורם של שטיחי קשרים עשויים עבודת-יד הוא כנראה מונגוליה או טורקסטן בין האלף ה-4 לפנה"ס לאלף ה-2 לפנה"ס.
אריגת שטיחים הוכנסה לראשונה לספרד במאה ה-10 לספירה בידי המורים. מסעות הצלב הביאו לאירופה שטיחים טורקיים, שם שימשו לתלייה על קירות או כיסוי לשולחנות.
עם פתיחת דרכי המסחר במאה ה-17 הגיעו שטיחים פרסיים לראשונה למערב אירופה, אך רק במאה ה-18 החל שימוש נפוץ בשטיחים ככיסוי לרצפות.
פרט למטרות נוי, שטיח עשוי לשמש להפחתת רעשים ואובדן חום דרך הרצפה.
קיימים שני סוגי שטיחים עיקריים: שטיחים קילים, הארוגים שתי וערב ושטיחי קשירה, שהם אריגים שעליהן נקשרות לולאות-לולאות חוטים בצפיפות גבוהה.
הארצות העיקריות המייצרות שטיחים עבודת יד כיום הן איראן, טורקיה, פקיסטן, סין, טורמניסטן ואפגניסטן.
שטיח מקיר לקיר הוא כיסוי המחובר לרצפה, העשוי בדרך כלל מאריגה עבה - לעיתים קרובות מצמר אך גם כותנה, קנבוס, קש, או כל תחליף סינתטי - ומודבק על פי רוב לשכבת בסיס עשויה שתי וערב. לאחר מכן נגזר ונתפר להתאמת המידות ומחוזק לרצפה במסמרים, סיכות או דבק.
שטיחים ביתיים נהוג לנקות על יד שימוש בשואב אבק. בעבר היה נפוץ יותר השימוש בחובט שטיחים.
דוד בן-דוד

קורות חייו

נולד בשם דוד לייב דווידוביץ למשפחה חסידי ויז'ניץ בכפר נרסניצה שבעבר-הקרפטים, צ'כוסלובקיה (היום אוקראינה). בילדותו למד בתלמוד תורה, בבית ספר ציבורי ובמספר ישיבות. בגיל 16 עזב את הלימודים והחל לעבוד כשוליה בחנות משום שהוריו לא יכלו עוד לממן את לימודיו.
ב-1938 פלשה גרמניה הנאצית לצ'כוסלובקיה ובן דוד התייצב לשרות צבאי. מאוחר יותר כאשר פחתה המתיחות הביטחונית בעקבות סיפוח האזור להונגריה, הצטרף בן דוד להכשרה של בני עקיבא כהכנה לעלייה לארץ ישראל, למרות התנגדות הוריו ובני קהילתו. בשנת 1940, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה הצליח לעלות על האונייה פסיפיק שיעדה היה ארץ ישראל. ב-1 נובמבר 1940 הגיעה האונייה לנמל חיפה. המעפילים הועברו על ידי שלטונות המנדט הבריטי לאוניה פאטריה. בן דוד וחבר נוסף קפצו מהאונייה ושחו לחוף, וכך לא היו בפאטריה בעת הפיצוץ.
בן דוד הגיע תחילה לחיפה ומשם עבר לכפר פינס והצטרף אל קבוצת אברהם שהקימה לימים את כפר עציון. במאי 1941 החליט להתגייס לצבא הבריטי במסגרת התנדבות יהודי ארץ ישראל למאמץ המלחמתי. בניגוד לרוב חבריו הדתיים שירת בן דוד ביחידה מעורבת כדתי יחיד. במהלך שירותו שהה בסוריה, עיראק ובצפון אפריקה. עם הקמת הבריגדה היהודית הצטרף לשורותיה והשתתף במערכה על נהר סניו. בתום מלחמת העולם השנייה יצא דוד בן דוד למסע דרך תחום השליטה של הצבא האדום לאוסטריה, להונגריה ומשם לבית הוריו ברוסיה הקרפטית.
בשנת 1946 הצטרף בן דוד למוסד לעלייה ב'. בספרו האוטוביוגרפי הוא מסכם את התקופה, שעל פעילותה בה זכה להדליק משואה ביד ושם:
הייתי כמעט היהודי הראשון מהעולם החופשי שהגיע לניצולי השאה והביא להם את בשורת גאולת עם ישראל. רבים מהם ליוויתי עד לשערי הארץ, הניצולים היו שריים בתחילה בהלם, בכו קמעה, אחר כך דיברו ללא הפסקה ואת החסר השלימו בלילות בחלומותיהם הרעים. כשסיימו החלו לשאול, שאלות קשות: היכן היה עם ישראל, יהודי ארץ ישראל. קשה היה להם להבין כי הם עשו מה שיכלו לעשות.
בשנת 1947 הגיע דוד בן דוד לכפר עציון, ומונה למוח'תאר הכפר. ב-1948 השתתף בקרבות גוש עציון שם גם נפצע ונפל בשבי הירדני. לאחר שחרורו מהשבי פעל להשבת שרידי הנופלים במערכה על גוש עציון ולשיקום אלמנות ויתומי כפר עציון, והיה שותף להקמת המושב ניר עציון.
נפטר ב-14 באוגוסט 2018.
צ'רלי טרוטר

ביוגרפיה

צ'רלי טרוטר נולד בשיקגו, אילינוי. הוא בוגר בית הספר התיכון ניו טרייר (New Trier High School). טרוטר החל לבשל באופן מקצועי ב-1982, אחרי שקיבל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון. במשך חמש השנים שלאחר מכן הוא עבד ולמד בשיקגו, סן פרנסיסקו באקדמיה הקולינרית של קליפורניה California Culinary) Academy), בפלורידה ובאירופה. בפברואר 2010 נשא טרוטר לאשה את בת זוגו משכבר הימים רושל סמיט.
צ'רלי טרוטר הגיש תוכנית בישול בשנת 1999 ברשת PBS בשם The Kitchen Sessions with Charlie Trotter שבה הוא נתן מתכונים וטכניקות בישול. הוא סבור שבישול משול למופע ג'אז מאולתר; ואומר שכמו שבמופע שני קטעי מוזיקה לעולם לא יהיו זהים זה לזה, כך גם בבישול. הוא גם כתב 14 ספרי בישול, שלושה ספרי ניהול וקו מוצרים אורגניים ואוכל גורמה טבעי שמופצים בארצות הברית. 
טרוטר היה הבעלים של חברת הנדבנות Charlie Trotter Culinary Education Foundation. הוא קיבל את פרס "הומניטר השנה" ב-2005 מידי האגודה הבינלאומית של מקצועני הבישול (International Association of Culinary Professionals). הוא הזמין קבוצות של תלמידים מבתי ספר תיכוניים ציבוריים למסעדתו כחלק מתוכנית מצוינות פעמיים-שלוש בשבוע: הם נהגו לאכול ארוחה וסופר להם איך מכינים את האוכל ואת המניעים להכנתו בצורה מסוימת.
צ'רלי טרוטר ערך הופעת אורח בסרט "החתונה של החבר שלי", משנת 1997 שבו הוא צועק על העוזר שלו: "אני אהרוג את כל המשפחה שלך אם אתה לא תכין את זה נכון!" אני צריך שזה יהיה מושלם!" זוהי פרודיה על הסטראוטיפ של השף הכועס והצועק.

צ'רלי טרוטר'ס

מסעדת צ'רלי טרוטר'ס בשיקגו, שנפתחה ב-1987, נבחרה למקום ה-30 ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם בסקר שערך המגזין רסטורנט (Restaurant Magazine), ולמקום החמישי בארצות הברית בידי המגזין רסטורנט. 
היא גם הוכרה כאחת מארבעים המסעדות הטובות בארצות הברית בידי גאיו. GAYOT.com 

המסעדה גם נבחרה למדריך השולחנות הגדולים בעולם.
במדריך מישלן הראשון שהתפרסם לשיקגו בנובמבר 2010 קיבלה מסעדת צ'רלי טרוטר שני כוכבים.
טרוטר נע דרך קבע בין מסעדותיו בשיקגו ובלאס וגאס. בבעלותו הייתה גם Trotter's To Go, מעדנייה יוקרתית וחנות הסעדה שממוקמת בלינקולן פארק, שיקגו.

רסטורנט צ'רלי

ב-2008 פתח טרוטר בלאס וגאס את המסעדה השנייה שקרויה על שמו, הידועה כרסטורנט צ'רלי (Restaurant Charlie) מאז הפתיחה זכתה המסעדה לשבחים רבים ממבקרים וקיבלה כוכב במדריך מישלן האדום ב-2009. המסעדה גם זכתה בפרס ג'יימס בירד לשנת 2009 כ"מסעדה החדשה הטובה ביותר." בתוך המסעדה ממוקם בר קטן ופרטי שנודע בשם בר צ'רלי שבו סועדים יושבים ומשקיפים על הכנות המטבח וקיבלו הדרכה מטרוטר והשפים שלו. העתון לאס וגאס סאן כתב שהמסעדה הממוקמת בפלאצו (Palazzo) תיסגר ב-19 במרץ 2010 מסיבות כלכליות.

מסעדות נוספות

ב-2004 פתח טרוטר את C, מסעדת פירות ים בלוס קאבוס, מקסיקו. 
טרוטר גם פתח מסעדה בעיר ניו יורק בבניין חדש שנבנה בפרק מדיסון אחד (One Madison Park)
אלכסנדר השני (שליט חשמונאי)

אלכסנדר השני (המאה ה-1 לפנה"ס) היה נסיך מבית חשמונאי.
אלכסנדר היה בנו של מלך יהודה, יהודה אריסטובולוס השני, אחיו של מתתיהו אנטיגונוס השני, אחיה של הנסיכה המורדת בהורדוס לאחר מות אביה ואחיה ובעלה של אלכסנדרה החשמונאית בת דודו הורקנוס השני. ילדיו היו מרים החשמונאית (אשתו של הורדוס) ואריסטובולוס השלישי (הכהן הגדול החשמונאי האחרון).

הגלייתו של אלכסנדר השני

בשנת 63 לפנה"ס מצבה של יהודה, שעד תאריך זה הייתה עצמאית, השתנה בעקבות כיבושה של סוריה על ידי המצביא הרומאי פומפיוס. אביו של אלכסנדר, אריסטובולוס השני, ודודו הורקנוס השני, שהיו מצויים בסכסוך על המלוכה משנת 67 לפנה"ס, התייצבו בפני פומפיוס וביקשו ממנו להכריע מי מהם זכאי לשלטון. לאחר שאריסטובולוס הבין שפומפיוס נוטה לכיוונו של הורקנוס הוא ניסה למרוד ברומאים, ניסיון שנכשל והסתיים בכיבוש ירושלים על ידי פומפיוס והגלייתו יחד עם בני ביתו, כולל בניו: מתתיהו אנטיגונוס השני ואלכסנדר השני.

המרידה הראשונה

אלכסנדר השני, נכדו של אלכסנדר ינאי, שלא השלים עם שינוי השלטון ביהודה, הצליח להימלט משבי פומפיוס, שהגלה את משפחתו לרומא ועשה את דרכו חזרה ליהודה. על פי יוספוס כמעט שם קץ לשלטונו של דודו הורקנוס השני. אלכסנדר השתלט על ירושלים ודודו הורקנוס השני ברח מהעיר. אלכסנדר לקח לעצמו את משמרת בית המקדש. אלכסנדר החל להקים מחדש את חומות ירושלים שהרס פומפיוס, אולם רומאים שגרו בעיר הפריעו לו במלאכתו. במקביל הקים כוח צבאי גדול שעל פי המקור של יוספוס פלביוס מנה עשרת אלפים רגלים ואלף וחמש מאות פרשים.  
מרידתו של אלכסנדר הובילה את נציב סוריה אולוס גביניוס לצאת נגדו למלחמה, בקרב הראשון שנערך ביניהם, בסביבות ירושלים הובס אלכסנדר ונאלץ לסגת. אחרי מפלתו אלכסנדר וכוחותיו התבצרו באלכסנדריון, מכוור והורקניה שם גביניוס הטיל עליהם מצור, לבסוף אלכסנדר נכנע לגבינוס ומסר את מבצריו לידי הרומאים ובשנת 57 לפנה"ס נשלח חזרה כשבוי לרומא. גביניוס השיב את הורקנוס השני לירושלים ונתן עליו את משמרת בית המקדש (הכהונה הגדולה).

המרידה השנייה

אלכסנדר הצליח להימלט מרומא בפעם השנייה וניצל את העובדה כי גביניוס שהה במצרים כדי לעורר מרד חדש כנגד רומא ביהודה. כמנהיג המרד הוא גייס כוח צבאי גדול שמנה על פי המקור של יוספוס כ-30,000 לוחמים. אלכסנדר קצר מספר הצלחות כנגד הכוחות הרומאים ביהודה אולם מהלך העניינים התהפך בעת חזרתו של גביניוס ליהודה בראש צבאו. גביניוס ניסה תחילה להגיע להסכם שלום עם המורדים ושלח את אנטיפטרוס לנסות לשכנע אותם להיכנע, כשסירבו הוא תקף אותם ובקרב שהתחולל ליד הר תבור שוב הובסו באופן מוחלט כוחותיו של אלכסנדר והוא עצמו נפל בשבי. אלכסנדר נתבע לדין על ידי פומפיוס "בדבר הנזק אשר עולל לרומאים" והוצא להורג בהוראתו. ראשו הותז בגרזן בעיר אנטיוכיה על ידי קווינטוס קייקיליוס מטלוס פיוס סקיפיו נסיקה, נציב בסוריה (וחותן פומפיוס).