google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב בר-אור

יעקב בר-אור (4 בדצמבר 1916 – 2008) היה פרקליט מחוז תל אביב, שהושעה מתפקידו בעקבות גילוי הסמכתו לעריכת דין שלא כחוק.

ביוגרפיה

בר-אור נולד בשנת 1916 בעיר פרנקפורט שבגרמניה, בנו של יצחק ברויאר, עורך דין ובכיר בתנועת אגודת ישראל העולמית. הוא למד בבית הספר הריאלי ע"ש הרב שמשון רפאל הירש, ולאחר מכן שהה באנגליה למשך שנתיים. עם שובו למד זמן מה בישיבה של הרב הירש בפרנקפורט, עד שעלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1936. בארץ ישראל הוא היה חבר בקיבוץ חפץ חיים, ולאחר מכן למד זמן קצר בישיבה של הרב יוסף צבי דושינסקי ושלוש שנים נוספות בישיבת חברון. כן למד בבית הספר למשפטים של המנדט הבריטי ופרש בתום השנה הרביעית ללימודיו, מתוך חמש שנות לימוד. משנת 1943 עבד לצד אביו בעבודתו המשפטית. בר אור היה חבר בהגנה ובמלחמת העצמאות הוצב באבו תור. 
ביולי 1948 החל בר אור לעבוד לצד הרב יצחק מאיר לוין בהקמת משרד הסעד וכיועץ משפטי של משרד הסעד. במסגרת תפקידו זה מונה בשנת 1953 כחבר בוועדת חקירה בראשות השופט שמעון אגרנט לבחינת מצב העבריינות בקרב נוער. בקיץ 1954 התמנה לסגן פרקליט המדינה, הממונה על תיקים אזרחיים ובספטמבר 1955 מונה לפרקליט מחוז תל אביב. במרץ 1957 זומן על ידי שורת המתנדבים להעיד מטעם ההגנה במשפט שלהם. יום לפני העדות נפגש עם שמואל תמיר, פרקליט שורת המתנדבים, ומסר לו חומר רקע על אחת הפרשות סביבן נסוב המשפט. דבר זה הביא לקרע בינו ובין מפכ"ל המשטרה, יחזקאל סהר. 
בשנת 1959 מונה למשלחת ישראל לאו"ם וישב בוועדה לעניינים סוציאליים, משפטיים וזכויות אדם. הוא גם היה בין התובעים במשפט אייכמן, בין השאר בשל שליטתו בגרמנית. בר-אור היה אחראי על הראיות לגבי גרמניה, הפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה, גטו טרזיינשטט, בולגריה, יוגוסלביה ויוון. 
עם הקמת לשכת עורכי הדין בישראל בשנת 1961 ביקש להתמודד בבחירות מטעם רשימה שהייתה קשורה למפא"י. במהלך הבחירות התברר שהוא אינו חבר הלשכה מכיוון שלא הוסמך כעורך דין. לאחר הבחירות פנה בר-אור לנשיא בית המשפט העליון יצחק אולשן ושר המשפטים, בהתאם לפקודת עורכי הדין המנדטורי המתיר לזקן השופטים להעניק רישיון לעריכת דין לבעלי השכלה משפטית מובהקת ובקשתו אושרה. 
ראובן גרינברג, שטען שבר-אור היה בין המתנכלים לו, פנה בתלונה נגדו למשטרה על התחזות לעורך דין. בחקירה התברר שבעצם עבודתו כפרקליט לא היה פגם משום שעל פי הפקודה הישנה עבודה בפרקליטות ובייעוץ משפטי לממשלה לא דרשה רישיון עריכת דין. אך בעקבות החקירה התברר שבבקשתו לנשיא בית המשפט העליון הוא לא דייק בפרטים על השכלתו המשפטית. כמו כן התברר שמיוני 1959 הוא קיבל תוספת שכר ותק אקדמאי שלא היה זכאי לה. בסוף מאי 1962 הושעה בר אור מתפקידו כפרקליט מחוז תל אביב, בתחילת יוני נעצר וביולי הוגש נגדו כתב אישום על קבלת דבר במרמה, מצג שווא ושימוש במסמכים בעלי תוכן כוזב. במשפטו בתחילת ספטמבר 1962 בר-אור הודה בשני סעיפי האישום ובמהלך תקופת המשפט השיב את הכספים לקופת המדינה. בהודאתו חסך את זימונם של הנשיא אולשן ומנכ"ל משרד המשפטים יוסף קוקיה להעיד בשם התביעה. בראש צוות התביעה עמד פרקליט המדינה צבי בר-ניב. בחודש ספטמבר גזר השופט אליעזר מלחי את דינו לשלושה חודשי מאסר. מפקד מחוז תל אביב במשטרה עמוס בן-גוריון נענה לבקשת בר-אור לרצות את עונשו במסגרת עבודות חוץ במטה המשטרה.
בר-אור עבר לעבוד במגזר הפרטי והיה למנהל באחת מחברות הביטוח.

משפחתו

אחיו של יעקב בר-אור הוא פרופ' מרדכי ברויאר. בתו השנייה של בר-אור, נעמי גפני, היא ציירת ואמנית, הנשואה להיסטוריון פרופ' ישעיהו גפני. בנו הוא פרופ' ישעיהו בר-אור, מומחה בעל שם לאיכות הסביבה והמדען הראשי של המשרד להגנת הסביבה.
תבונת הכוכבים (סרט)

עלילה

הסיפור מתרחש בעתיד. כדור הארץ נמצא תחת איום ממשי של הרס עקב משבר סביבתי גלובלי. על מנת לברוח, האנשים מתכננים ליצור בחלל בית חדש. לצורך בחירת הכוכב המתאים ביותר, הם שולחים למשימה קוסמונאוטים בתקווה שיצליחו ליצור את התנאים עבור אנשים לחיות חיים מלאים. עם זאת, במהלך הטיסה מתרחשת תאונה על ספינת החלל וכתוצאה מכך הקוסמונאוטים מאבדים תקשורת עם כדור הארץ ואת היכולת לחזור. עם הגעתם לכוכב אחר, אנשי הצוות נאלצים להתמודד עם משהו בלתי נתפס שעלול לסיים את המשימה וכתוצאה מכך גם להביא את הקץ על האנושות.
עינת שלאין

עינת שלאין היא דיפלומטית ישראלית אשר כיהנה כשגרירת ישראל בירדן.

ביוגרפיה

שלאין החלה לעבוד במשרד החוץ ב-1992 היא שימשה חברת סגל שגרירות ישראל בירדן, יועצת לענייני המזרח התיכון בשגרירות ישראל בוושינגטון, מנהלת מחלקת צפון אמריקה במשרד החוץ וראש החטיבה הבינלאומית במרכז למחקר מדיני.
ב-2014 מונתה לשגרירת ישראל בירדן ובספטמבר 2015 הגישה את כתב האמנתה לעבדאללה השני, מלך ירדן.
בעקבות תקרית ביולי 2017 בה ירה מאבטח של השגרירות בשני אזרחים ירדנים והרגם, פונה לישראל הסגל הדיפלומטי של השגרירות, כולל שלאין. משך חודשים ארוכים, הירדנים לא איפשרו את שובה של שלאין לשגרירות טרם העמדתו לדין של המאבטח. בינואר 2018 התנצלה ישראל בפני ירדן על התקרית והבטיחה לשלם פיצוי למשפחות ההרוגים. נקבע ששגרירות ישראל בעמאן תחזור לפעול, אולם שלאין נאלצה לסיים את תפקידה.
לאבק

היסטוריה

מחוז לאבק נוסד בשנת 1876, נקרא על שמו של תומאס סאלטוס לאבק, רנג'ר לשעבר ואחיו של פרנסיס לאבק, מושל טקסס בזמן מלחמת האזרחים. כבר בתחילת 1884, הוקם בעיר סניף דואר פדרלי בשם לאבק. אולם, העיירה לאבק לא נוסדה עד שנת 1890, כשנוסדה העיירה, היא נוסדה מהתמזגות ייחודית בין שתי עיירות קטנות הנקראו 'אולד לאבק' ו'מונטריי'. מונחי הפשרה כללו על שמירת שם לאבק. בשנת 1891 לאבק הפכה לבירת המחוז וב-16 במרץ 1909 נוסדה העיר.
 הקולג' הטכנולוגי של טקסס (כיום 'Texas Tech University') נוסד בלאבק בשנת 1923. אוניברסיטה נפרדת, 'Texas Tech University Health Sciences Center' (נפתחה בשם Texas Tech University School of Medicine) נוסדה ב-1969. האוניברסיטה הנוצרית בלאבק נוסדה ב-1957.
בעיר נמצא מוזיאון 'לאבק לייק לאנדמרק' אשר מופעל על ידי האוניברסיטה הטכנולוגית של טקסס. המוזיאון הוא שמורת טבע והיסטוריה ונמצא בקצה הצפוני של העיר, במוזיאון המבקרים יכולים לצפות בחפירות ארכאולוגיות אקטיביות, לראות הוכחות של 12,000 שנים על קיום ועיסוק בני האדם באזור, בני אדם עתיקים וחיות שנכחדו. חלק אחר במוזיאון מראה מבנה היסטורי של חוות שונות באזור.
באוגוסט 1951 נראו מעל שמי העיר אורות בצורת האות V. סדרת התצפיות של "אורות לאבק" קיבלו פרסום לאומי ונחשבות לאחד ממקרי העב"ם הראשונים הגדולים. התצפיות נחשבו לאמינות מכיוון שסדרת האורות נראו גם על ידי פרופסורים למדע בקולג' הטכנולוגי של טקסס אשר היו עדים למקרה, אחד מהסטודנטים בקולג' גם צילם את התקרית, התמונות הודפסו בפריסה כלל לאומית בעיתונים ומגזינים. פרויקט הספר הכחול, מחקר רשמי של חיל האוויר האמריקני על תקריות עב"מים, פתח בחקירה מקיפה על המקרה. הם הסיקו שהתמונות שצילם הסטודנט היו אמיתיות ולא תרמית, אך דחו את האורות כעב"מים ואמרו שהאורות בשמיים היו עשים או סוג של ציפורים הנקראים פלובר. חיל האוויר טען שהחלק התחתון של העשים או הפלוברים השתקף בזוהר האורות של הרחוב החדש בלילה. אולם, חוקרים אחרים חלקו על הסברים אלו ועבור רבים, "אורות לאבק" עדיין נשארה בגדר תעלומה.
בשנת 1960, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית דיווחה ש-91.9% מאוכלוסיית העיר הם לבנים ו-8.0% שחורים.
בתאריך 11 במאי 1970, סופת הטורנדו 'לאבק' הכתה בעיר. 26 אנשים נהרגו, ושווי הנזקים היה מוערך בכ-125 מיליון דולר. מגדל המטרו בעיר, בגובה של 84 מטרים נחשב לבניין הגבוה ביותר אי פעם ששרד פגיעה ישירה של סופת טורנדו בדרגה F5. ראש העיר דאז, ג'ים גראנברי, מועצת העיר ויורשו של ראש העיר, נוריס טורנר הואשמו במעורבות בתוכנית השיפוץ של מרכז העיר לאחר נזקי הסופה.

גאוגרפיה

גובה העיר מעל לפני הים הוא 992 מטרים, לאבק נחשבת למרכז הכלכלה, החינוך והבריאות של צפון-מערב טקסס. על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, שטחה הכולל של העיר הוא 319.99 קמ"ר, מתוכם 317.04 קמ"ר אדמה ו-2.95 קמ"ר מים.

דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין, נכון לשנת 2010 היו בעיר 229,573 תושבים, 88,506 משקי בית, ו-53,042 משפחות. צפיפות אוכלוסייה הייתה 724.2 אנשים לקמ"ר. בעיר היו 95,926 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 302.6 יחידות דיור לקמ"ר. 75.8% מהתושבים בעיר הם לבנים, 8.6% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 2.4% אסיאתים, 9.9% מגזע אחר, ו-2.5% משני גזעים או יותר.
קהילת ציון אמריקאית

קהילת ציון אמריקאית (באנגלית: American Zion Commonwealth) היא חברה ציונית מיישבת שנטלה חלק חשוב בהתיישבות היהודית בארץ ישראל בתקופת טרום המדינה.

היסטוריה

החברה נוסדה בארצות הברית בשנת 1914 על ידי מסדר בני ציון של ציוני אמריקה, כשמטרתה לרכוש קרקעות להתיישבות יהודית בארץ ישראל. בימי מלחמת העולם הראשונה הושבתה פעילות החברה. עם כיבוש הארץ על ידי הבריטים וכינון המנדט הבריטי חזרה החברה לפעילות מלאה. עיקר פעילותה הייתה בשנות העשרים.
החברה רכשה בלב עמק יזרעאל המערבי את האדמות שעליהן הוקם בשנת 1922 המושב בלפוריה, על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור בעל הצהרת בלפור.
בשנת 1924 רכשה החברה את אדמות הכפר איל פולה מידי פאודל ממשפחת סורסוק שישב בביירות והיה בעל אדמות הכפר. בשנת 1925 נוסדה על אדמות אלה העיר עפולה. עוד בטרם ייסוד עפולה רכשה החברה את האדמות עליהן הוקם כפר ילדים (כיום בתחומי העיר עפולה), שהיה כפר נוער ובעת מלחמת העולם השנייה שימש כבסיס אימונים של הנוטרים וכמועדון דאייה. עם קום המדינה הפך למחנה צבאי ושימש את צה"ל עד לשנות התשעים.
במערב העמק רכשה החברה את אדמות הכפר ג'דה, שעליו הוקמה בשנת 1925 רמת ישי.
בעמק זבולון רכשה החברה את אדמות הכפר הערבי כּוֹפְרִיתָא עבור אגודה דתית בוורשה בשם "עבודת ישראל", שהקימה עליו בשנת 1925 את קריית בנימין וכפר אתא, שהפכו לימים לקריית אתא.
גולת הכותרת של פעילות החברה הייתה רכישת שטח אדמה מהכפרים אג'ליל ואל-חרם מצפון לתל אביב עליו הוקמה בשנת 1924 העיר הרצליה, על שמו של חוזה המדינה תיאודור הרצל – כיום מן הערים הגדולות במדינה.
החברה מכרה את האדמות שרכשה ליהודים בארצות הברית ובפולין. רבים מרוכשי האדמות בפולין מימשו את רכישותיהם ובאו להתיישב עליהן. חלקם נספה בשואה, ואדמותיהם הן אדמות נעדרים. עם גל העלייה מחבר המדינות הגיעו גם צאצאים של רוכשים, שתבעו את זכותם בקרקע. יהודי ארצות הברית שרכשו אדמות מן החברה ראו בכך משהו שבין תרומה לבין השקעה לאחרית הימים. רבים מצאצאיהם מממשים כיום את ההשקעה.
הייחוד של החברה היה בכך שהעבירה לרוכשים זכות בעלות מלאה בקרקע, להבדיל מהקרן הקיימת לישראל, שהעבירה לרוכשי אדמותיה זכות חכירה בלבד.
במרוצת השנים הלכה פעילות החברה ופחתה, והיא עברה לניהולה של קרן היסוד. בשנת 1983 החל פירוק החברה בידי כונס הנכסים הרשמי. רוכשי קרקעות מן החברה או צאצאיהם שלא קיבלו עד אותה שנה את הבעלות באדמות שרכשו, הפכו לנושים של החברה. הואיל וחלק גדול מאותם רוכשים היה במעמד של נעדרים הועברו זכויות התביעה שלהם לאפוטרופוס הכללי. בזה תם התפקיד החשוב שמילאה החברה בהיסטוריה של ההתיישבות הציונית.
באופן רשמי החברה עודה קיימת (נכון ל-2007), ונמצאת בסטטוס של פירוק ומימוש נכסים. 
בשתי הערים הגדולות שקמו ביוזמת החברה, עפולה והרצליה, ניתן למצוא רחובות בשם "קהילת ציון", שמנציחים את שמה.
כתר ירושלים

כתר ירושלים הוא שמה של מהדורת תנ"ך, שעליה פרסה חסותה האוניברסיטה העברית בירושלים, ושמנסה ללכת בעקבות כתר ארם צובא בנוסחה הפנימי ובצורת הגופן והכתיבה שלה. המהדורה יצאה לאור בשנת 2001, וצורף לה כרך "הארות" על עניינים שונים הקשורים אליה.

עיצוב הגופן

בשנת 1976, לאחר שהושלמה עבודת המחקר על כתר ארם צובא, פנתה האוניברסיטה העברית לנחום בן צבי, בעל בית דפוס ותיק בירושלים, בבקשה להדפיס צילום של הכתר. ב-1989, בעקבות פיתוח תוכנת מחשב מתאימה, הצליח בן צבי בשיתוף המעצב הגרפי צבי נרקיס, ליצור גּוּפָן (פוֹנְט) הדומה לגופן היפה והאמנותי של הכתר, אך קרוב לגופנים המודרניים. וכך יצא לדרך פרויקט התנ"ך "כתר ירושלים" - עיצוב ספר תנ"ך זהה כמה שאפשר ל"כתר ארם צובא". הפרויקט התעכב כמה שנים בשל קשיים טכנולוגיים, ורק בשנת 1996 הצליח בן צבי להתגבר על הקשיים: 
"הייתי מאושר. הקשיים הרבים שעמדו בפניי לא הרתיעו אותי כלל, והייתי נחוש להדפיס את 'כתר ארם צובא' בירושלים. רציתי שהתנ"ך היהודי המקורי ביותר בעולם ייהפך לנחלת הכלל ויהפוך לספר התנ"ך המקובל ביותר בישראל"]
.

הנוסח

האוניברסיטה העברית מינתה את פרופסור יוסף עופר לפיקוח מדעי על הנוסח.
השתמשו בעקרונות מהדורתו של המומחה למסורה הרב מרדכי ברויאר, שהוציא שתי מהדורות תנ"ך המבוססות על כתר ארם צובא וכתבי יד הקרובים לו. המהדורה השנייה, שיצאה לאור בהוצאת חורב בשנת תשנ"ח (1998), מבוססת גם על כתב יד נוסף שנמצא, כתב יד למ מעטו של סופר כתב יד לנינגרד, ועל התנ"ך של ר' שלום שכנא ילין, חוקר מסורה מירושלים, שהגיה את נוסח התנ"ך מתוך הכתר עצמו כשביקר בארם צובה לשם כך. במהדורה זו שינו מנוסחתו של הרב ברויאר בכמה מקומות, בעיקר בתחום הגעיות, אך גם בענייני נוסח אחרים; נוסח האותיות עצמן שונה בארבעה מקומות (בנוסח זה השתמשה גם הוצאת חורב בהדפסה השנייה של התנ"ך בהוצאתה).
למהדורה נלווה גם ספר 'הארות', המתעד את נוסח המקרא בכתר ירושלים ומקורותיו.

העימוד

כאמור, הושם דגש במהדורה זו לחקות גם את העימוד שבכתר וכתבי היד הקרובים לו, אך לא נצמדו אל הכתר לגמרי ושינו בכמה מקומות. אחד השינויים המרכזיים היה צורת הספרים השיריים (איוב, משלי, תהילים - ספרי אמ"ת), שבכתבי היד נהוג לכותבם בשני טורים. דבר זה יצר בעיות גרפיות נכבדות, ובמהדורת חורב ויתר הרב ברויאר בכלל על צורת כתיבה זו מפאת הקשיים הללו. במהדורת כתר ירושלים ננקטו כמה צעדים חדשניים ולא מקובלים (ביניהם הקטנת גודל הגופן בחלק מהשירות, וכן החלטה על שוליים רחבים בספרי אמ"ת), כדי שאפשר יהיה לחזור למנהג העתיק של כתיבה בשני טורים, בלי לחרוג מפיסוק הטעמים, נושא שהיה חשוב ביותר לרב ברויאר (אף כי בכתבי היד החלוקה לטורים איננה קשורה לפיסוק ואין היא אלא לנוי). משראה הרב ברויאר את התוצאה בעניין זה, שמח מאוד ואמר שאילו לא באה מהדורה זו אלא כדי לתקן דבר זה - דייה.
פאולו גררו

באיירן מינכן

גררו החל את הקריירה באליאנסה לימה כילד, ובשנת 2003, כאשר היה בן 19, חתם בבאיירן מינכן. גררו שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של באיירן מינכן בשנים הראשונות, אך בשנת 2004 הצטרף לבן ארצו קלאודיו פיסארו בקבוצה הבכירה, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת המילואים. גררו זכה עם באיירן מינכן בשני דאבלים רצופים, בעונות 2004/2005 ו-2005/2006, תחת המאמן פליקס מגאת. גררו עזב את באיירן מינכן בקיץ 2006, לאחר שהבקיע עשרה שערים ב-27 הופעות בקבוצה הבכירה, ועבר להמבורג, שם חתם לארבע עונות.

המבורג

גררו החל לשחק בהמבורג בעונת 2006/2007, אך החמיץ חלק גדול מעונה זו בגין פציעה. עם זאת, הבקיע גררו שער ניצחון מול באיירן מינכן במשחק ליגה במחזור ה-31, שמנע מקבוצתו הקודמת את האפשרות להעפיל לליגת האלופות. בעונת 2007/2008 הפך גררו לחלק מרכזי מהמבורג, והבקיע תשעה שערי ליגה, כאשר במחזור האחרון של עונה זו הבקיע שלושער נגד קרלסרוהה, בניצחון 7-0 של המבורג. גם בעונת 2008/2009 הבקיע גררו תשעה שערים, והוביל את הקבוצה גם בגביע אופ"א עד לחצי הגמר, שם הודחה המבורג בשערי חוץ על ידי ורדר ברמן. באפריל 2010 נקנס גררו על ידי המועדון בסכום הנע בין 50 ל-100 אלף אירו, לאחר שהשליך בקבוק לקהל בתגובה להקנטות מהאוהדים במשחק מול האנובר 96, שפגע בפניו של אחד האוהדים. בנוסף, התאחדות הכדורגל הגרמנית השעתה את גררו לחמישה משחקים וגזרה עליו קנס של 20 אלף אירו. גררו נשאר בהמבורג עד תום עונת 2011/2012, ועזב את הקבוצה לאחר שש עונות, בהן הבקיע 37 שערי ליגה ב-137 הופעות.

קורינתיאנס

בעונת 2012/13 החל גררו לשחק בקורינתיאנס הברזילאית. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל גררו את קורינתיאנס לזכייה באליפות העולם לקבוצות 2012, לאחר שהבקיע את שער הניצחון בגמר מול צ'לסי. גררו זכה עם קורינתיאנס גם באליפות סאו פאולו ובגביע רקופה סודאמריקנה בעונת 2013, ובאליפות ליגת העל הברזילאית בעונת 2015. עם זאת, לא חודש חוזהו בתום עונה זו, והוא עזב את קורינתיאנס לאחר שהבקיע 23 שערים ב-60 משחקי ליגה.

פלמנגו

במאי 2015 חתם גררו בפלמנגו. ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה במשחק ליגה מול אינטרנסיונל. במשחק זה הבקיע שער ובישל שער.

אינטרנסיונל

באוגוסט 2018 חתם גררו באינטרנסיונל מהליגה הברזילאית.

קריירה בינלאומית

גררו החל לשחק בנבחרת פרו בשנת 2004. גררו לא הצליח לעלות עם פרו למונדיאלים, אך השתתף עמה בשלושה טורנירי קופה אמריקה. בקופה אמריקה 2007 העפיל גררו עם פרו לרבע הגמר. במוקדמות מונדיאל 2010 הושעה גררו לשישה משחקים בגין העלבת שופט, והנבחרת כשלה בלעדיו להעפיל למונדיאל. לקופה אמריקה 2011 זומן גררו במקומו של קלאודיו פיסארו הפצוע. גררו הבקיע בטורניר זה חמישה שערים, שלושה מהם במשחק אחד מול נבחרת ונצואלה, והוכתר כמלך השערים, ונבחרתו הגיעה למקום השלישי בטורניר. בקופה אמריקה 2015 שחזר גררו את כל הישגיו מקופה אמריקה 2011, כאשר פרו שוב סיימה במקום השלישי. גררו הבקיע שלושער מול נבחרת בוליביה, והבקיע בניצחון 2-0 מול נבחרת פרגוואי במשחק על המקום השלישי. ארבעת השערים של גררו בטורניר הקנו לו שוב את תואר מלך השערים של הקופה אמריקה, הפעם בצוותא עם אדוארדו ורגאס מנבחרת צ'ילה.

חיים אישיים

גררו סובל מפחד טיסה. נטען כי הפחד נובע מכך שדודו, הכדורגלן חוסה גוסנאלס גנוסה, נהרג בתאונת המטוס של קבוצת אליאנסה לימה בשנת 1987.
גררו הוא נוצרי קתולי.
דסטינו

תהליך ההפקה

דאלי התעניין מאוד בקולנוע, ויצר כמה סרטים כאשר הראשון והמפורסם שבהם הוא "Un Chien Andelou"  ("כלב אנדלוסי)" אותו יצר עם הבמאי לואי בונואל בשנת 1929. בשנה לאחר מכן יצר עמו את  L' Age D'or וב-1945 יצר את סצנת החלום הסוריאליסטי עבור היצ´קוק בסרטו Spellbound ("בכבלי השכחה") ומאוחר יותר ביים בעצמו כמה סרטים קצרים. דאלי רצה לעשות סרט עם דיסני אשר הקסים אותו בעבודתו וכשנפגשו בארוחת ערב אצל ג'ק וורנר פנה דאלי לדיסני וזה התלהב מהרעיון. 
דסטינו, "גורל" בתרגום לעברית מאיטלקית, פורטוגזית, ספרדית וגליסית, נכתב כסטוריבורד על ידי ג'ון האנץ' מדיסני וסאלבאדור דאלי במשך שמונה חודשים בין 1945 ל-1946, אך בעיות כלכליות אשר נקלעה אליהן החברה בתקופת מלחמת העולם השנייה גרמו לדיסני להפסיק את ההפקה, לאחר שיותר מ-150 רישומים כבר הוכנו. האנץ' עצמו השלים סרטון נסיוני קצר של 18 שניות בתקווה לעורר מחדש את עניינה של החברה בדסטינו, אך ללא הועיל, וההפקה הוקפאה למועד לא ידוע. 
בשנת 1999 גילה אחיינו של וולט דיסני, רוי אדוארד דיסני, את "דסטינו" במהלך העבודה על הסרט פנטסיה 2000 והחליט להחזירו לתהליך הפקה, כאשר המלאכה להשלמת הסרטון הוטלה על מחלקת ההפקות הצרפתית של דיסני בפריז. הסרטון הופק על ידי בייקר בלודוורת' והבימוי נעשה על ידי האנימטור דומיניק מונפרי, אשר היה זה תפקיד הבימוי הראשון שלו. קבוצה של כ-25 אנימטורים עבדה על פיענוח היסטוריבורד האיזוטרי של דאלי והאנץ' כאשר הם נעזרו ביומניה האישיים של אשתו, גאלה דאלי וקבלו הדרכה מהאנץ' עצמו, עד להשלמת הפרויקט. התוצאה הסופית היא בעיקר סרטון אנימציה קלאסי הכולל חלקים מקוריים, אך גם הנפשה ממוחשבת. החלק בן ה-18 שניות שיצר האנץ' מופיע בצורתו המקורית, והוא החלק בו מופיעים שני הצבים.

הפצה ופרסום

הפרויקט הגמור אמור היה להיות חלק מהסרט "פנטזיה 2006" שנגנז, אך לאחר ביטולו הוחלט להפיצו (יחד עם שלושה סרטים קצרים נוספים) כסרט עצמאי. הקרנת הבכורה של דסטינו נעשתה ב-2 ביולי 2003 בפסטיבל אנסי הבינלאומי לסרטי אנימציה שבצרפת. הסרט קיבל ביקורות נלהבות, הוא זכה בחמישה פרסים בפסטיבלים ברחבי העולם ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בשנת 2004.
ב-1 ביוני 2007 הוצג דסטינו בתערוכה "Dali and film" שהתקיימה  במוזיאון טייט מודרן שבלונדון למשך שלושה חודשים. התערוכה מציגה את שיתוף הפעולה שקיים דאלי עם יוצרים נודעים של סרטים נוספים כמו לואי בונואל, אלפרד היצ'קוק והאחים מרקס. בנוסף, הוא הוצג במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ובתערוכות נוספות בפלורידה, לוס אנג'לס ואוסטרליה, וכן במוזיאון דאלי בספרד. 
הקטע היה אמור להיכלל בסרט של דיסני בסגנון "שלישיית בלוויל" אך ההפצה בוטלה, והפצה מסחרית של הסרט נדחתה כמה פעמים על ידי חברת דיסני. הסרטון הופץ בנובמבר 2010 ב-DVD אשר כולל בנוסף לסרטון גם סרט דוקומנטרי שמתאר את תהליך ההפקה המשותף לדיסני ולדאלי.
המשחקים האיסתמיים

המשחקים האיסתמיים (ביוונית עתיקה: Ἴσθμια) היו חלק מהמשחקים הפאן הלניים שנערכו ביוון העתיקה. תחרויות ספורט אלה נערכו בקורינתוס שביוון מדי שנתיים.
משחקים אלה נערכו שנה לפני ושנה לאחר מהמשחקים האולימפיים יחד עם המשחקים הנמאיים, ושנה לפני ושנה לאחר המשחקים הפיתיים.
המשחקים האיסתמיים נערכו לכבודו של האל פוסידון, ונערכו לראשונה בשנת 580 לפנה"ס על מנת לחגוג את מותו של העריץ קיפסלוס. ייסוד המשחקים יוחס על ידי תושבי קורינתוס לסיזיפוס, ועל ידי אתונה לתסאוס.
בשנת 196 לפנה"ס ניצל טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס את המשחקים על מנת להכריז על עצמאותה של יוון משלטון מקדון.
לאחר שהעיר קורינתוס נהרסה על ידי הרומים בשנת 146 לפנה"ס עברו המשחקים לעיר סיקיון, בה נערכו המשחקים עד שנת 7 לפנה"ס (או 3 לפנה"ס), עת שהעיר קורינתוס שבה לארח את המשחקים. המנצחים במשחקים אלה קיבלו זר של עלי עץ אורן.
המשחקים הופסקו בהוראת הקיסר הרומי תיאודוסיוס הראשון שראה בהם טקס פגאני.
פוסטלניק (כפר)

יהודי פוסטלניק

בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-850 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית. בשבועות הראשונים למלחמת העולם השנייה בזזו פולנים תושבי הכפר את רכושם של יהודים שנמלטו ממנו.
בתחילת 1940 רוכזו כ-1,200 יהודי הכפר הנותרים בגטו שהוקם במספר בניינים הרוסים בו. מגפת טיפוס הבהרות הפילה חללים רבים בגטו, ומעת לעת פשטו עליו חיילים גרמנים, וביצעו מעשי התעללות והשפלה ביהודי המקום. בד בבד, הוטלו על יושבי הגטו גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה.
ב-24 במרץ 1942 בוצעה אקציית חיסול אלימה בגטו שבכפר, תוך שריפת ספרי תורה, ורצח כ-170 יהודים במקום, ובהם רב הקהילה ומשפחתו. לאחר מכן הוצעדו כל יושבי הגטו לגטו ורשה, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
סידי מנצור

סידי מנצור או סידי מנסור (בערבית: سيدي منصور) הוא שיר פולקלור פופולרי תוניסאי. השיר עוסק בסידי אל-מנצור (האדון מנצור), דמות של חכם מהפולקלור התוניסאי, ובכמיהה והגעגועים אליו. לשיר נעשו גרסאות רבות במהלך השנים. בין המפורסמות שבהן ניתן למנות את זו של מוחמד ג'רארי (محمّد الجراري) אשר כלל אותה באוסף שירי העם התוניסאיים שלו (فولكلور تونسي). גרסה ידועה נוספת היא של מוחמד אל-חנאש מ-1975. גרסה זו השפיעה על להקת הדיסקו בוני אם אשר שרה בהשראתה את אחד משיריה הנודעים ביותר - מא בייקר.
בעולם המערבי התפרסם השיר בשנת 2000 עת פרסם הזמר התוניסאי סאבר אל-רובעי גרסה משלו לשיר באלבום שנקרא אף הוא "סידי מנצור". השיר ידוע לעיתים בשם "אללה אללה יא באבא" בשל פזמון שחוזר ונשנה במהלכו. אין לבלבל שיר זה עם השיר "סידי מנצור" מאת הזמרת האלג'יראית צ'יחה רימיטי.
אול טיים לואו

2003-2006: הקמה ו"The Party Scene"

הלהקה הוקמה בזמן שחבריה למדו בבית ספר תיכון. הם עשו גרסאות כיסוי לשירי פופ פאנק. באותה תקופה הלהקה כללה את אלכס גסקרת' (סולן), ג'ק ברקת (גיטרה), טי ג'יי איהלה (גיטרה ראשית, קולות שניים), כריס קורטיללו (גיטרה בס) וראיין דוסון (תופים). כמה חודשים לאחר הקמת הלהקה, איהלה וקורטיללו החליטו לעזוב את הלהקה. ג'ק ברקת החליף את איהלה בתור הגיטריסט הראשי של הלהקה, זאק מריק החליף את קורטיללו בתור נגן בס, ואלכס גסקרת' התחיל לנגן בגיטרה.
בנובמבר 2003, אול טיים לואו שחררו מיני-אלבום ראשון.
בשנת 2004 הלהקה חתמה על חוזה חוזה הקלטות עם חברת Emerald Moon Records.
בשנת 2005 הוציאו את המיני-אלבום "The Three Words to Remember in Dealing with the End EP" וביולי אותה שנה שחררו את אלבומם הראשון, "The Party Scene".
ב-2006, שנת לימודיהם האחרונה בתיכון, חברי הלהקה חתמו על חוזה עם החברה Hopless Records. באותה שנה שחררו מיני-אלבום שלישי שנקרא "Put Up or Shut Up".

2007-2008: So Wrong It's Right

בקיץ של שנת 2007 אול טיים לואו הופיעו בואנס וארפד טור. באותה שנה גם הוציאו את האלבום "So Wrong It's Right" שהגיע למקום ה-62 ברשימת הבילבורד 200].
הסינגל השני מהאלבום, "Dear Maria, Count Me In" הפך לשיר הראשון של הלהקה שהגיע לטבלת הבילבורד.
ב-7 במרץ 2008, אול טיים לואו הופיעו בשידור חי בטלוויזיה בפעם הראשונה בתוכנית "ג'ימי קימל לייב!".
יחסי נורווגיה–נפאל

ביקורים

בשנת 2008, ביקרו ראש ממשלת נורווגיה ינס סטולטנברג והשר לאיכות הסביבה אריק סולטהיים בנפאל.
ב-2009, ביקר ראש ממשלת נפאל לשעבר פרצ'נדה  בנורווגיה.

סיוע נורווגי

ב-2008, הסיוע הכספי שניתן לנפאל
על ידי נורווגיה, הסתכם ב-2 מיליון כתרים נורווגים. סיוע נורווגי מושקע בראש ובראשונה למען חינוך, ממשל תקין ואנרגיה.

פיגוע בשגרירות נורווגיה

במאי 2008, התפוצץ חומר נפץ זעיר מחוץ לשגרירות נורווגיה בקטמנדו. לא היו נפגעים.
סעדיה בנבנישתי

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-29 בפברואר 1876 (ד' באדר ה'תרל"ו) לרחל ולרב בכור יוסף בנבנישתי. בילדותו למד בבית הספר דורש ציון, ומשם המשיך לישיבת תפארת ירושלים, שם למד אצל הרב יצחק אשכנזי והרב בן ציון אברהם קואינקה.
בגיל 18 סיים את לימודיו והחל לשמש כמורה לעברית, לדקדוק ולתלמוד בתלמוד תורה של העדה הספרדית בירושלים שהיה תחת ניהולו של הרב נסים אלישר. בהמשך שימש במשרות הוראה שונות בבית הספר דורש ציון ובבית יתומים מקומי. נישא ליוכבד בת אברהם מזרחי שהייתה אחייניתו של הרב נחמן בטיטו, ופעלה רבות באגודת "בנות ירושלים".
לאור הצלחתו בתחום ההוראה, נשלח בשנת 1911 (ה'תרע"א) למוסקבה שברוסיה, ומשם עבר לח'אנות קוקנד, שם שימש כמורה בבית הספר של הקהילה היהודית בעיר במשך שבע שנים, ולצד זאת גם כשוחט וכמוהל. בסיום תפקידו עבר לבוכרה, שם שהה במשך כשנתיים.
בשנת 1920 (ה'תר"ף) חזר לירושלים, ולאחר תקופה קצרה הוזמן על ידי הרב חזקיה שבתי, ששימש כרבה של חלב שבסוריה בתקופה זו, לבוא לשמש בעירו כמורה בבית הספר של חברת כל ישראל חברים ובתלמוד תורה למשך ארבע שנים. בסיום תפקידו שם עבר לביירות שבלבנון, שם שימש כמורה במשך כשנתיים.
בשנת 1927 (ה'תרפ"ז) עבר להתגורר בקוריינטס שבארגנטינה, שם שימש כמנהיגה הרוחני של הקהילה הספרדית המקומית, וסיפק להם את כל צורכי הדת. בשנת 1937 (ה'תרצ"ז) חזר לירושלים, ומונה לשמש כחבר בבית הדין של העדה הספרדית בעיר.
הלך לעולמו בחודש אוגוסט 1957 (אב ה'תשי"ז) ונקבר בהר המנוחות.