google/wiki40b huggingface dataset:
עמנואל לנדאו

קורות חייו

עמנואל לנדאו נולד ב-10 בנובמבר 1928 בוורשה שבפולין. הוא ואחותו הצעירה ברחו מפולין לברית המועצות ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. אביו משה חלה בטיפוס במסגרת שירותו בצבא האדום, הגיע למקום מגוריה של המשפחה ושם נפטר. אמו פניה מסרה אותו ואת אחותו אלינה (לימים אילנה) לבית יתומים נוצרי, שכן לא יכלה לפרנסם. כעבור מספר חודשים הגיע לבית היתומים שליח מטעם עליית הנוער במטרה להוציא משם את הילדים היהודים. זאת בעקבות הסכם שנחתם ב-1942 בין ממשלת פולין הגולה לבין ממשלת ברית המועצות, במסגרתו הותרה העברת 24,000 חיילים ופליטים פולנים משטחי ברית המועצות אל טהרן שהייתה בשליטה בריטית. אמיל ואלינה היו בין כאלף הילדים היהודים שהוסעו ברכבת לטהרן. הילדים, שרובם הגיעו ללא הורים, שוכנו בבית יתומים שהוקם עבורם. בשנת 1943 עלו עמנואל ואחותו לארץ ישראל במסגרת קבוצת ילדי טהראן.
אחרי ששהו זמן קצר בחוות הלימוד של עליית הנוער בירושלים עברו עמנואל ואחותו לקיבוץ גניגר. במהלך שהותו בקיבוץ התגלה עמנואל כבעל כישרון רב וכמנהיג. אהבתו לחקלאות הובילה אותו ללמוד בבית הספר החקלאי כדורי ועם סיום לימודיו בהצטיינות, הצטרף לפלמ"ח ויצא להכשרה ברמת יוחנן.

אות גיבור ישראל

לעמנואל לנדאו ולאברהם אביגדורוב הוענק אות גיבור ישראל על גבורתם העילאית בקרב תוך חירוף נפש.
נימוקי צה"ל לקבלת האות:
ביום ה-17 במרץ 1948, בקרית מוצקין, בהתקפה על שיירת נשק ותחמושת של האויב, היה טוראי עמנואל לנדאו ז"ל בין אנשי היחידה שהסתערו על מכוניות האויב. בתור נהג קפץ על אחת המכוניות העמוסות נשק כדי להוציאה משדה הקרב ולקחת שלל את הנשק אשר בה. הוא התרסק בהתפוצצות שארעה ונפל חלל.
— נימוקי צה"ל לקבלת אות גיבור ישראל
אחותו הצעירה של עמנואל לנדאו, אילנה (לנדאו - קרניאל) שריד אחרון למשפחה, קיבלה בשמו את "אות גיבור ישראל" בטקס שנערך ב-17 ביולי 1949 יחד עם 11 גיבורי ישראל נוספים ממלחמת העצמאות.
בשנת 2017 התקיים טקס לציון 70 שנה למלחמת העצמאות אשר במהלכו חלקו כבוד לגבורתם של 12 מקבלי אות גיבור ישראל (לימים עיטור הגבורה) וביניהם עמנואל לנדאו.
דונאיסקה סטרדה

היסטוריה

העיירה מוזכרת בכתובים לראשונה בשנים 1253–1255 כעיירת שוק בשמות "Svridahal" ו-"Szerdahely". בשנת 1553 היא מוזכרת כעיירה מלכותית, אולם בשנת 1580 היא הועברה לידי משפחת הרוזן פאלפי. במהלך המאה ה-18 הייתה דונאיסקה סטרדה לבירה של תת-מחוז של מחוז פרשבורג והפכה לרשות מקומית עצמאית. עם הקמת צ'כוסלובקיה בשנת 1918 הוכללה בסלובקיה, אף שרוב תושביה היו הונגרים. בשנת 1938, עם התפוררות צ'כוסלובקיה, סופחה להונגריה, סיפוח שבוטל עם תום מלחמת העולם השנייה.

יהודים

ראשית הקהילה היהודית בסרדאהלי, כפי שכונתה אז, היה בסביבות שנת 1708, בהגירת יהודים ממורביה בעקבות קשיי היהודים תחת שלטון מלכי בית הבסבורג ומרדיפות של פרנץ ראקוצי ההונגרי שמרד בבית הבסבורג, אל נחלתם של משפחת רוזני פאלפי מושלי מחוז פרשבורג. בשנת 1728 היו בסרדאהלי 19 משפחות יהודיות, ובינואר 1739 העניק הרוזן יאנוש פאלפי ליהודי המקום כתב זכויות שכלל הכרה ברב העיר, זכות לקיים מצוות, להקים בית כנסת ובית קברות, לסחור ולעסוק במלאכה באופן חופשי, וכן הבטחה כי לא ייענשו על ידי שופטים נוצרים בעונש חמור משהיה ניתן לנוצרי על אותה עבירה. כמו כן כלל כתב הזכויות קביעה של גובה המיסים שעל היהודים לשלם למושל.
האוכלוסייה היהודית בדונאיסקה סטרדה, שמנתה כמחצית מתושבי העיר, הושמדה רובה ככולה במהלך השואה, ובית הכנסת המרכזי שבה נחרב בהפצצה במהלך מלחמת העולם השנייה. במקום שבו עמד בית הכנסת במרכז העיר, הוקמה אנדרטה לזכר הקהילה היהודית שהושמדה, המעוצבת כלוחות הברית שליבם הרוס וקרוע. כיום גרות בעיר רק מספר משפחות יהודיות.
דניס אוברבי

דניס אוברבי (אנגלית: Dennis Overbye; נולד ב-2 ביוני 1944) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי בתחום המדע הפופולרי, משמש ככתב לענייני מדע של הניו יורק טיימס.

אודות

אוברבי קיבל תואר ראשון בפיזיקה מ-MIT ובשנת 1970 החל ללמוד לתואר שני באסטרונומיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1976 הוא מונה לעוזר עורך במגזין האסטרונומיה Sky & Telescope. משנת 1976 ל-1980 היה עורך בכיר במגזין המדע Discover. אחר כך החל בקריירה של פרילנסר, כשהוא כותב למגוון עיתונים ומגזינים בהם הלוס אנג'לס טיימס, Science והטיימס. בשנת 1998 הצטרף כסגן עורך מדעי לניו יורק טיימס ואחר כך מונה לכתב המדעי.
בספרו "איינשטיין מאוהב", עסק בשאלה כמה הייתה שותפה מילבה מאריץ', אשתו הראשונה של איינשטיין, בפיתוח תורת היחסות.
ויליאם דארבי

שירותו הצבאי

דארבי גדל בפורט סמית, ארקנסו. דארבי החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית באקדמיה הצבאית ווסט פוינט. בשנת 1933 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין והתגייס לצבא. דארבי עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני תותחנים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גילה דארבי עניין גובר בקומנדו הבריטי. משהוחלט להקים יחידה דומה בצבא ארצות הברית נבחר דארבי, שלישו של מפקד דיוויזיית החי"ר ה-34, כמפקד הגדוד. במאי 1942 נוסד גדוד הריינג'רים ה-1. דארבי ניצח על הקמת הגדוד בבית הספר של הקומנדו הבריטי שבסקוטלנד. כמה מלוחמי ומפקדי הגדוד לקחו חלק בפשיטה על דייפ. בדצמבר 1942 לקח דארבי חלק במשימת סיור שביצעה הצוללת הבריטית "סראף" במטרה לבחון את האפשרות לבצע פשיטת קומנדו באי גליטה שבקרבת אלג'יריה. למרות המלצתו כי ניתן להוציא את הפשיטה אל הפועל הוחלט לבטלה. 
דארבי הוביל את הגדוד בנחיתה בעיירה ארזיו (Arzew). ב-11 בפברואר 1943 הוביל דארבי את הגדוד בפשיטה על מוצב סאנאד שבמרכז תוניסיה, 19 קילומטרים בעומק קווי האויב. המוצב אויש על ידי חיילים איטלקים מאוגדת קנטאורו ומחטיבת החי"ר העשירית ברסאגלירי, שנחשבה לחטיבה עילית ללוחמה ההררית. בקרב נפצעו עשרים מלוחמי הגדוד נפצעו ואחד נהרג. הכוח הפושט בפיקוד דארבי הרג כשבעים וחמישה חיילים ושבה עשרה. על האופן בו הוביל את גדודו בפשיטה עוטר דארבי בכוכב הכסף. לאחר מכן פיקד דארבי על הגדוד בקרב על רכס אל-גואטר. על האופן בו ניהג את הגדוד בקרב זה עוטר דארבי בצלב השירות המצוין.
לאחר מכן ניצח דארבי על הקמת גדודי ריינג'רס נוספים. הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד כוח הריינג'רס ה-6615, הכולל את גדודי הריינג'רס ה-1, ה-3 ה-4 וגדוד הצנחנים ה-509. בפלישת בעלות הברית לסיציליה הוביל את צוות הקרב של הריינג'רס בנחיתת סער אמפיבית בג'לה. על הגבורה שהפגין בקרב זה עוטר דארבי בצלב השירות המצוין נוסף. במערכה על איטליה הוטלה על צוות הקרב המשימה לכבוש את העיירה ציסטרנה. במהלך הלחימה על היעד נקלעו שניים מן הגדודים למארב של כוח גרמני עדיף בהיקף שני רגימנטים. הכוח ספג כמות נפגעים אנושה ולמעשה חדל מלהתקיים ככוח לוחם. 
לאחר מכן מונה דארבי למפקד רגימנט החי"ר ה-179 בדיוויזיית החי"ר ה-45. ב-23 באפריל 1945 החליף את עוזר מפקד הדיוויזיה ההררית ה-10 שנפצע בלחימה בעמק הפו. שבוע לאחר מכן נפגע בהפגזה ונהרג. אחר מותו הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. לאחר מותו אמר עליו הגנרל ג'ורג' פטון כי היה האמיץ בבני האדם אשר פגש. השחקן ג'יימס גארנר גילם את דמותו בסרט "הריינג'רים של דארבי" משנת 1958.
מודיעין עסקי

מודיעין עסקי הוא איסוף וניתוח של מידע על השוק שבו פועל תאגיד מסוים, כבסיס לקבלת החלטות עסקיות. בפרט כולל המודיעין העסקי איסוף מידע על מוצרים ותהליכי עבודה של מתחרים וכן מציאת דפוסי התנהגות במידע שנאסף.

מודיעין תחרותי

השיטות המשמשות במודיעין עסקי דומות ביסודן לאלה המשמשות במודיעין צבאי. הן מבוססות על איסוף מידע, ניתוח המידע והכוונת הפעילות העסקית בהתאם. איסוף המידע על היריבים העסקיים, מתחלק על פי רוב לאיסוף לגיטימי, ולאיסוף שאינו לגיטימי והגובל לעיתים בפלילים.
שיטות האיסוף הלגיטימיות כוללות מעקב אחרי הפרסומים הפומביים של היריב העסקי והפרסומים אודותיו, ניתוח פעילותו העסקית, איתור קהלי המטרה שלו, קמפיין גיוס עובדים שלו, הודעות בעיתונות, הודעות לבורסה וכדומה. בעולם התעשייתי נוהגים לבדוק ולבחון את המוצר המתחרה בשיטות של הנדסה הפוכה (Reverse Engineering), קרי פירוק המוצר המושלם לגורמיו וניסיון להכיר את מרכיביו הבסיסיים יותר, לרבות הבנה של התהליכים ההנדסיים שעמדו ביסוד יצורו והכנתו.
הכלים הלגיטימיים מבוססים על כלי מידענות מאחר שהם מתמקדים בידע גלוי ולגיטימי. ידע זה מתמקד בדרך כלל במה שכבר אירע ובכך מקשה על יצירת יתרון תחרותי בין מתחרים העושים שימוש באותם פתרונות. עובדה זו האיצה פיתוח של מתודולוגיות כדוגמת מודיעין אנושי בעולם העסקי, העומדות בכללים אתיים מחמירים.
לצד בדיקה ובירור לגיטימיים של מהלכי החברות המתחרות, כולל המודיעין העסקי פעילות של ריגול תעשייתי, בשיטות הדומות לאלה הנהוגות במערכות איסוף מודיעין צבאיות. הפעלת שיטות כאלה במסגרת אזרחית - מהווה על פי רוב שיטות המשפט המודרניות עבירה פלילית.

בינה עסקית (BI)

בינה עסקית היא התחום המשמש לניתוח מידע שנאסף על מנת למצוא בו דפוסים שיסייעו בקבלת החלטות ניהוליות. בינה עסקית עוסקת בניתוח מידע שכבר קיים בידי הארגון ולא באיסופו. כמו כן BI אינו מתמקד באיומים קיימים, אלא בהשגת יתרון יחסי וכולל שיטות מגוונות למחקר הנתונים. אחת השיטות המרכזיות במודיעין עסקי, והבסיס של BI לשימושי מידע ארגוני, היא כריית מידע או כריית נתונים (Data mining).
מלב"ן

תוכנית מַלְבֵּ"ן (ראשי תיבות של "מוסדות לטיפול בעולים נחשלים") הייתה תוכנית לטיפול בצורכיהם של עולים חדשים נכים, קשישים וחולים במחלות כרוניות בראשית ימיה של מדינת ישראל.

היסטוריה

התוכנית החלה לפעול בשנת 1949, כשותפות בין הסוכנות היהודית, ממשלת ישראל וארגון הג'וינט. בשנת 1951 פוצלה השותפות והוגדרו תחומי האחריות השונים הנוגעים לעולים - הסוכנות היהודית הפכה לאחראית למימון הובלת העולים מחו"ל וליישובם בישראל, וחדלה מלהשקיע כספים בתוכנית מלב"ן שבה נשאר הג'וינט המממן היחיד.
עד לשנת 1957 השקיע הג'וינט קרוב למאתיים מיליון דולר במלב"ן וסייע ליותר מרבע מיליון איש. באותה שנה הפעיל מלב"ן כ-23 מוסדות שונים, כדוגמת בתי חולים לקשישים, מוסדות לטיפול בבעיות נפשיות, ומעונות למשפחות ולעולים יחידים שידם לא השיגה דיור. בשנותיה הראשונות מדינת ישראל עדיין הייתה חסרת מערך רווחה ממלכתי, והצורך להעניק טיפול וסיוע למאות אלפי מהגרים שעלו לארץ בשנותיה הראשונות הוביל להרחבתה של תוכנית מלב"ן.
מראשית שנות השישים הוגדרו מחדש תחומי הפעילות ומלב"ן החל לתמוך גם בנזקקים לשירותי רווחה שאינם עולים, כדוגמת נוער בסיכון או לקוי שמיעה וראייה. בעקבות שינוי הפרדיגמה והתמורות שחלו בחשיבה המקצועית בתחום העזרה הסוציאלית, שונו סדרי העדיפיות של מלב"ן. מעתה ניתנה העדפה לטיפול באוכלוסיות החלשות בבית ובקהילה התומכת על פני השמתן במוסדות. כמו כן עודד הארגון יוזמות התנדבותיות לעזרה סוציאלית לנזקקים. כך, למשל, סייע מלב"ן להקמת עמותות כדוגמת איל"ן המטפלת בילדים נכים, חולים בפוליו, או לוקים בשיתוק מוחין, ולעמותת מיח"א המתמקדת בחינוך ילדים כבדי שמיעה. עקב כך, החל הג'וינט לצמצם את היקף התוכנית ולהעביר את האחריות על המוסדות שהקים למדינת ישראל ולעמותות פרטיות. 
בשנת 1970 העבירה תוכנית מלב"ן את המוסדות הנותרים שהיו באחריותה - ארבעה בתי אבות ובית חולים גריאטרי אחד - לידי ממשלת ישראל. 
בשנת 1976 חדלה תוכנית מלב"ן מתפעול ישיר של מוסדות הרווחה שהקימה, ונסגרה לאחר 27 שנות פעילות.
טנגלווד

טנגלווד הוא שמה של אחוזה, המשמשת מקום מפגש מוזיקלי בלנוקס וסטוקברידג', מסצ'וסטס. האתר הוא נווה קיץ לתזמורת הסימפונית של בוסטון מאז 1937. נוסף לאירוח תוכניות בעלות שם עולמי של מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקה קלה, נותן טנגלווד הכשרה מוזיקלית, באמצעות "מכון טנגלווד" שליד אוניברסיטת בוסטון (BUTI), לתלמידי תיכון, ו"מרכז המוזיקה טנגלווד" למוזיקאים מקצועיים.
השם טנגלווד ניתן למקום לזכר הסופר האמריקאי נתניאל הותורן. בעצת המו"ל שלו, ויליאם טיקנור, שכר הותורן במרץ 1850 קוטג' קטן מאיל רכבות, בברקשייר (לנוקס, מסצ'וסטס), מקום מקלט לעשירי אמריקה של תור הזהב. בתקופת שהותו שם כתב הותורן את סיפורי טנגלווד, עיבוד לנוער של אגדות יוון. לזכר הספר, שינה בעליו של הקוטג' את שמו ל"טנגלווד" ומאוחר יותר אימצה לה אחוזה קרובה אותו שם והחלה לקיים קונצרטים.
לאונטי וולף

חייו

וולף נולד בנובוסיבירסק, רוסיה, שבקונסרבטוריון שלה רכש השכלה מוזיקלית. לאחר שמילא מספר תפקידי ניהול מוזיקלי וניצוח בברית המועצות, קיבל הצעה להתמנות כמנהל המוזיקלי של בית האופרה בנובוסיבירסק. וולף סירב להצעה כדי לעלות לישראל, בשנת 1990.
בישראל שימש וולף כמנצחן של תזמורות רבות, ביניהן: התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת קאמרטה רמת השרון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל מוזיקה נובה, התזמורת הסימפונית חיפה ועוד. עם זאת, חלק ניכר מעשייתו המוזיקלית התבצע בניצוח על מקהלות. בין אלה ניתן למנות את מקהלת גיתית, האופרה הקלה בנגב, ומקהלת האופרה הישראלית החדשה. כיום מנצח וולף על מקהלת הטכניון, המקהלה הפילהרמונית תל אביב ועל התזמורת הקאמרית אמריטוס..
ביורן אנדרסון

קריירת מועדונים

אנדרסון החל בשנת 1970 את קריירת הבוגרית באוסטרס השוודית, שם שיחק ארבע עונות והפגין יכולת הגנתית גבוהה, שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת שוודיה. בשנת 1974 עזב אנדרסון את אוסטרס לאחר שערך במדיה 101 הופעות ליגה, וחתם בשורות אלופת אירופה הטרייה באיירן מינכן, שם הצטרף לחברו לנבחרת שוודיה קוני טורסטנסון. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1974/75, ערך אוסטרס 18 הופעות ליגה, והקבוצה סיימה את העונה רק במקום העשירי, לאחר שלוש זכיות רצופות באליפות. למרות זאת, באיירן מינכן שמרה על תוארה כאלופת אירופה, לאחר שניצחה בגמר גביע אירופה לאלופות 1975 את לידס יונייטד בתוצאה 2-0. אנדרסון פתח בגמר זה, אך הוחלף כבר בדקה הרביעית על ידי זפ וייס בגין פציעה. בעונת 1975/76 ערך אנדרסון שש הופעות ליגה בלבד, ובאיירן מינכן סיימה שלישית, אך זכתה בפעם השלישית ברציפות בגביע אירופה לאלופות, לאחר שניצחה במשחק הגמר את סנט אטיין בתוצאה 1-0. אנדרסון לא שיחק בגמר זה. עונת 1976/77 הייתה האחרונה של אנדרסון בבאיירן מינכן. בעונה זו ערך 23 הופעות ליגה, והקבוצה סיימה במקום השביעי. בתום עונה זו עזב אנדרסון את באיירן מינכן, וחזר לאוסטרס, שם שיחק שתי עונות נוספות. לאחר מכן שיחק במועדונים השוודים מרקרידס וולנטונה, בשניהם גם נשא תפקידי אימון במקביל. בשנת 1983 פרש אנדרסון ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

אנדרסון ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת שוודיה בשנת 1972. אנדרסון נכלל בסגל השוודי למונדיאל 1974, ופתח במרבית המשחקים של הנבחרת, שהודחה בתום שלב הבתים השני של הטורניר. בשנת 1977 ערך אנדרסון את הופעתו ה-28 והאחרונה במדים הלאומיים.

קריירת אימון

בשנת 1995 החל אנדרסון לאמן את קבוצת הנוער של באיירן מינכן, ועסק בתפקיד זה במשך 14 שנים רצופות. לאחר מכן היה עוזר מאמן במועדון השוודי האסלהולם, והחל משנת 2014 הוא עובד עם שחקני נוער במועדון השוודי האלמיה.
שביל הגולן

שביל הגולן הוא נתיב הליכה ארוך באורך כ-130 ק"מ ברמת הגולן, השביל נחנך באסרו חג שבועות, 24 במאי 2007, לאחר מבצע סימון בן חמישה חודשים של הועדה לשבילי ישראל בחברה להגנת הטבע ביוזמת עמותת תיירות גולן.
חלק מן הקטע הצפוני, מאזור עין קיניא, מהווה תוספת לשביל ישראל יחד עם נחלי גובתה וחזורי לעלייה לחרמון מקיבוץ דן שבו מסתיים השביל, שאינו עובר ברמת הגולן ויהודה ושומרון.
השביל מחבר בין הר החרמון בצפון ובין מעיין עין עקוב בדרום. רובו עובר בחלק המזרחי של רמת הגולן, באזורים פחות מוכרים ומטויילים של הגולן. מתוך השביל רק כ-30 ק"מ היו מסומנים בעבר. השביל מסומן בסימון שבילים בצבעים לבן, כחול וירוק המסמלים את החרמון, הכנרת והגולן בהתאמה. השביל מחולק ל-15 קטעים, כאשר בכל תחילת קטע מצוי שלט שמספק מידע אודות הקטע (נקודות מילוי מים, נקודות לינה, נקודות הצטיידות במזון ועוד), וכן מצורפת מפת הקטע. 
מסלול השביל מצפון לדרום: קופות אתר החרמון, נחל גובתה, נמרוד (יישוב), מסעדה (יישוב), בקעת יעפורי, ברכת רם, הר אודם, שמורת יער אודם, אנדרטת פלס"ר 7, שמורת הר חרמונית, עמק הבכא, מרום גולן, הר בנטל, עין זיוון, הר בני רסן, רכס בשנית, הר חוזק, עין ג'ויזה, חושניה, חרבת פרג, אום א-דנניר, עין אל מתרס, גלגל רפאים, מאגר סמך (מאגר רוויה), אום אל-קנאטר ובית הכנסת העתיק באום אל-קנאטר, עדיסה, מצפה אופיר, בני יהודה הישנה, שמורת נחל מיצר, מבוא חמה, מצוקי און, עין עקוב.
בשני קצותיו של השביל, מסלולי הליכה מסומנים המאריכים אותו - בצפון, מסלול העולה לחרמון הישראלי; ובדרום, שביל מסומן היורד אל קיבוץ האון שעל שפת הכנרת.
כמו בשביל ישראל, גם בשביל הגולן נפוצים מלאכי השביל.
טריניטיט

טריניטיט (אנגלית: Trinitite) הוא השם שניתן למשקע זכוכיתי שנוצר על פני קרקע המדבר לאחר הניסוי הגרעיני הראשון בהיסטוריה, ניסוי טריניטי שהתקיים ב-16 ביולי 1945 בניו מקסיקו. הזכוכית מורכבת בעיקר מסיליקה ופצלת השדה, שהותכו בפיצוץ האטומי. צבעה בדרך כלל ירוק בהיר. הזכוכית רדיואקטיבית אך במידה נמוכה ולכן טיפול בה בטוח למדי לתקופות זמן קצרות.
בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, נאספו דוגמאות רבות ונמכרו לאספני מינרלים. גם כיום ניתן למצוא עקבות של החומר באתר טריניטי, למרות שרובו נאסף ונקבר על ידי הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית ב-1952. כעת חל איסור על לקיחת החומר מהאתר. למרות זאת, חומר שנלקח לפני הטלת האיסור נותר ברובו בידי אספנים.
ב-2005 העלו רוברט הרמס, חוקר המעבדה הלאומית לוס אלמוס, והחוקר העצמאי ויליאם שטריקפאדן, השערה לגבי מקור החומר. לפי השערה זו, המינרל לא נוצר מחול שנחשף לכדור האש, אלא על ידי חול שנשאב למעלה לתוך כדור האש עצמו, והומטר אל האדמה בצורה נוזלית.
השם "טריניטיט" משמש לעיתים לכל השאריות הזכוכיתיות באתרי ניסויים גרעיניים, ולאו דווקא רק לשאריות באתר טריניטי.
Money (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי קארדי בי ואנתוני ז'רמן וייט. אנתוני ז'רמן וייט אף הפיק את סינגל פריצתה, "Bodak Yellow". השיר בדומה לשירים רבים אחרים של קארדי בי, הוא שיר בסגנון ההיפ-הופ. בנוסף לכך, סקרו פיצ'פורק מדיה את השיר.
Black Squirrel Radio ערכו סיקור מקיף על השיר והעניקו לו ציון של 4.

וידאו קליפ

טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה קארדי בי לערוץ ה-Vevo שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל. האודיו זכה לויראליות רבה, ונכון ל-5 בנובמבר 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-24 מיליון צפיות.
ב-21 בדצמבר 2018, יצא הקליפ הרשמי של השיר, אשר נכון למאי 2019, צבר למעלה מ-70 מיליון צפיות.
Me & You

מצעדים

השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-3 במצעד הדאנס הבריטי. ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי, מה שתרם לחדירת מוזיקת הדאבסטפ אל המיינסטרים.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ פורסם לראשונה באתר YouTube ב-5 בדצמבר 2010. בקליפ נראה נער המבקר באולם ארקייד, כאשר לפתע הוא מבחין במכונת ארקייד ובה משחק בשם "NERO" (כשם הלהקה), שמורכב משני משחקים שדומים לשני משחקי ארקייד משנות ה-90: Streets of Rage 3, משחק לחימה, ו-Outrun 2019 שהוא משחק מרוצים. לאחר שנפסל במשחק המרוצים החשמל נופל ורגע לפני שהוא עומד לפרוש, באה דמות מסתורית ומחזירה את זרם החשמל ובכך מאפשרת לו לסיים את המשחק. לבסוף מסתבר כי שני השחקנים מולם הנער משחק הם בעצם שני חברי הצמד דניאל סטיבנס וג'ו ריי, שמופיעים לאחר שהנער נעלם באופן מסתורי.
נכון ל-7 בספטמבר 2011 זכה הווידאו קליפ ליותר מ-4 מיליון צפיות ב-YouTube ושודר בערוצי המוזיקה השונים.
אנציקלופדיה ynet

אנציקלופדיה ynet היא אנציקלופדיית אינטרנט עברית כללית שמפעיל אתר ynet. חלק קטן מערכיה פתוח לקריאה לציבור ועיקרה ניתן לעיון בתשלום. 
הקמת האנציקלופדיה נמשכה כשנה וחצי, עם צוות של כעשרה אנשים בניהולה של מיכל שכטר ובעריכתו המדעית של ד"ר עמנואל לוטם, בהובלת העורך הראשי של ynet, יון פדר. גרסת ניסיון של האנציקלופדיה נפתחה לציבור בדצמבר 2002, ובנובמבר 2003 הושקה האנציקלופדיה רשמית, תוך הפיכתה לאתר למנויים בתשלום.

משוב מהקוראים

מהאנציקלופדיה נעדר מאפיין בולט של אתר ynet - מנגנון תגובות הגולשים, אבל יש לקוראים אפשרות לשלוח למערכת הערות ותיקונים, ואלה מטופלים על ידי עורכי האנציקלופדיה. האנציקלופדיה משתבחת בכך שבניגוד לאנציקלופדיות נייר (מודפסות), באנציקלופדיה המקוונת עדכונים על אירועים חדשותיים חשובים מוכנסים לאלתר.
בתחילת דרכה, עלו טענות לפיהן היא מוטה כלפי שמאל מבחינה פוליטית, וגם לעיתים כלפי ימין. טענות אלו נדחו בתוקף על ידי עורכיה, אם כי הם הכניסו כמה שינויים בערכים שנחשדו כלא-מאוזנים. יון פדר, עורך ynet, הדגיש כי בעיניו "אנציקלופדיה צריכה להיות נטולת כל עמדה פוליטית וכל תפישה אידאולוגית. היא אמורה לספק רק עובדות". טענות הגיעו מימין, בין היתר, נגד הערך "אלטלנה", שבו הוצנע, לדעת המתלוננים, חלקו של יצחק רבין, ונגד הערך "יאסר ערפאת", שבו פסחו כותבי האנציקלופדיה על צדדיו הטרוריסטיים. בעקבות התלונות, הורה פדר לתקן את הערך על ערפאת.
גם משמאל הגיעו תלונות: למשל, מדוע ערך קרוי "פרשת כפר קאסם" ולא "טבח כפר קאסם". באנציקלופדיה ynet הוחלט שלא להשתמש בתואר "קיצוני", כמו "ימין קיצוני" ו"שמאל קיצוני". 
לדברי עורכי האנציקלופדיה, תלונות רבות מגיעות על מחסור בערכים, חלקם ערכים אזוטריים שב־ynet מופתעים מכך שהקוראים מצפים להופעתם.

תשלום לאנציקלופדיה

בשנה הראשונה להשקתה (החל מדצמבר 2002), הייתה האנציקלופדיה פתוחה לכלל הציבור ללא תשלום. לאחר מכן, הותר השימוש בה רק למנויים. פסקת הפתיחה של כל ערך פתוחה לכול בחינם, עם הפניה לערך המלא בתשלום. בכמה מאות מערכיה מתאפשרת צפייה חופשית, ולעיתים נפתחת האנציקלופדיה בשלמותה לקהל הרחב.
האנציקלופדיה מאפשרת רכישה של מינויים שונים (שנתיים או חודשיים) וכן דרך ערוצי שיווק שונים (דרך ספק אינטרנט או ישירות). כמו כן, יש מבצעים מיוחדים לחברי ארגונים שונים ומתאפשרת קנייה מרוכזת עבור מוסד חינוכי (באמצעות מט"ח).
בקיץ 2005, החלה האנציקלופדיה להפיץ עלון דואר אלקטרוני בשם "אנציקלופדיה+", שנשלח בחינם למעוניינים בו וכולל מידע אנציקלופדי נרחב על הנושא שבו הוא עוסק, לעיתים ברמה גבוהה של פירוט והיקף.
בית פרומין

בית פְרוּמִין (ידוע יותר בשם "הכנסת הישנה") שימש כמשכנה הזמני של הכנסת בשנים 1950–1966. הבניין ממוקם במרכז ירושלים, ברחוב המלך ג'ורג' 24, ופעלו בו הכנסות הראשונה עד השישית.

היסטוריה

הבניין בן שלוש הקומות נקרא על שם משפחת פרומין, שהחלה את בנייתו לפני מלחמת העצמאות, כבניין מגורים עם שורת חנויות בקומת הקרקע. על תכנון הבניין הופקד האדריכל ראובן אברם והוא בנה אותו בהשראת הסגנון הבינלאומי של שנות ה-30. סימן ההיכר של האדריכל הוא נדבך אבן משונן, בבית פרומין הנדבך מופיע בין הקומה השנייה לשלישית.

בשנים 1950–1966

עד סוף שנת 1949 התקיימו ישיבות מועצת המדינה הזמנית וישיבות הכנסת הראשונה במספר מקומות בתל אביב: מוזיאון תל אביב בבית דיזנגוף, ובניין קולנוע "קסם" שבכיכר הכנסת.
ב-26 בדצמבר 1949 עלתה הכנסת לירושלים. תחילה קיימה את ישיבותיה בבניין הסוכנות היהודית. הכנסת חיפשה מקום מתאים יותר להתכנסויותיה. לאחר שנשקלו מספר אפשרויות, בכללם מלון המלך דוד, נבחר שלד בית פרומין, שבנייתו הופסקה עקב המלחמה ולא המשיכה מאז. החל מ-13 במרץ 1950 התקיימו ישיבות הכנסת בבניין זה. אולם המליאה התמקם בקומת הכניסה של הבניין, באולם גבוה עם גלריה שיועד במקור לשמש כסניף בנק. 
לעיתים, בעת שנערכו ישיבות, נחסם רחוב המלך ג'ורג' לתנועת התחבורה בקטע הסמוך לבניין, ונגרמה הפרעה רבה לתושבי העיר. כמו כן מיקומה של הכנסת ברחוב ראשי במרכז העיר גרם לבעיות אבטחה. כך למשל, בעת ההפגנה נגד הסכם השילומים בשנת 1952 יידו המפגינים אבנים על הבניין, שגרמו לניפוץ חלונות וחדרו לאולם המליאה. 
ב-29 באוקטובר 1957 נזרק רימון יד לשולחן הממשלה. אורח ביציע משה דואק השליך רימון יד וגרם לפציעתו הקשה של משה שפירא שר הדתות, ולפציעתם באורח קל של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, והשרים גולדה מאיר ומשה כרמל.
ב-11 באוגוסט 1966 נערכה ישיבת הכנסת האחרונה בבית פרומין בטרם צאת הכנסת לפגרה. ב-30 באוגוסט 1966, בעת כהונת הכנסת השישית, עברה הכנסת למשכנה החדש בגבעת רם. 
בגן ירוק סמוך לבניין, על מגרש "בור שיבר", הוצבה בשנת 1956 מנורת הכנסת (והגן זכה לשם "גן המנורה"). המנורה הועברה משם לגן הוורדים כאשר נחנך משכן הכנסת בגבעת רם.

בשנים 1967–2014

לאחר יציאתה של הכנסת השתמשו בבניין גופי ממשלה שונים. משרד התיירות שכן בבנין עד שנת 2004. 
בשנת 2002 מכרה מדינת ישראל את הבניין לאדם פרטי תמורת 10 מיליון שקלים. הבעלים החדשים הגישו לוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה בקשה לבנות על שטח בית פרומין מבנה של 16 קומות, ממנה עלתה כוונה להרוס את המבנה.
בעקבות זאת, המועצה לשימור אתרים נאבקה נגד כוונת ההריסה. מספר חברי הכנסת הגישו הצעת חוק, אשר נתקבל בשנת 2010, לפיה הבניין ישומר, חלקו הפנימי ישוחזר, ויוקם בו "מוזיאון הכנסת". על פי החוק, הבניין הופקע מבעליו ועבר לרשות המדינה והבעלים יקבלו תמורתו 45 מיליון ש"ח.
בשנת 2009 פרסם מבקר המדינה דוח העוסק בסוגיית מכירתו של בית פרומין על ידי המדינה ובמחדלי שימורו.
עד שנת 2014 שכנו בבניין גופים של משרד הדתות: בתי הדין הרבניים של מחוז ירושלים, ובית הדין הגדול לערעורים. גופים אלה התפנו מהבניין בראשית ספטמבר 2014, לקראת הפיכתו למוזיאון הכנסת.
יוהאן גאורג השני, דוכס סקסוניה-אייזנך

ביוגרפיה

יוהאן גאורג נולד ב-24 ביולי 1665 בפרידוואלדה, ליוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך וליוהאנטה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין, בתם של ארנסט, רוזן זיין-ויטגנשטיין ולואיזה יוליאנה, רוזנת ארבאך.
בשנת 1686 מת אביו יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך, יוהאן גאורג עלה לשלטון במקומו. ב-20 בספטמבר 1688 התחתן יוהאן גאורג עם סופיה שרלוטה מווירטמברג-שטוטגרט, בתם של אברהרד השלישי, דוכס וירטמברג ומריה דורותיאה סופיה, רוזנת אטינגן, אך לא היו לו ילדים ממנה. בשנת 1690 מת בן דודו יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ינה ללא ילדים, ויוהאן גאורג חלק את דוכסות סקסוניה-ינה יחד עם בן דודו וילהלם ארנסט, דוכס סקסוניה-ויימאר.
ב-10 בנובמבר 1698 מת יוהאן גאורג באייזנך כתוצאה מאבעבועות שחורות ללא ילדים, ואחיו יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-אייזנך עלה לשלטון במקומו.
יעקב בזק

ביוגרפיה

יעקב בזק (ביזינסקי) נולד בירושלים בשנת 1925 לשושנה ובצלאל בזק, שעלו לארץ ישראל מפולין בעלייה הרביעית, סמוך לאחר נישואיהם, מתוך מניעים ציוניים-דתיים. אביו היה מראשוני הפועל המזרחי וייצג מפלגה זו באספת הנבחרים, ולאחר מכן היה חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני וסגן הנשיא של התנועה העולמית של המזרחי – הפועל המזרחי.
בזק היה פעיל ומדריך בבני עקיבא. בשנת 1943 סיים לימודיו בבית המדרש למורים "מזרחי" בירושלים (היום מכללת ליפשיץ). הוא היה מורה ומדריך במשק ילדים מוצא שהוקם אז על ידי נשות המזרחי באמריקה לקליטת ילדים פליטי השואה.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים פילוסופיה, פסיכולוגיה, תולדות עם ישראל וספרות עברית. במקביל שימש קצין הסברה בגדנ"ע. בשנת 1945 החל ללמוד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים ובשנת 1950 הוסמך כעורך דין. 
עבד כעורך דין במשרד עו"ד אליהו מרידור ובספטמבר 1954 התמנה כשופט בבית משפט השלום בירושלים, השופט הצעיר ביותר שמונה עד אז בישראל. בשנת 1958 הוא ישב בדינם של ראובן גרינברג וישראל אלדד שהואשמו בארגון מחתרת, וזיכה אותם. באוגוסט 1959 שפט בדינם של 20 מתפרעים שהשתתפו במהומות עדתיות בבאר שבע שאירעו במקביל לאירועי ואדי סאליב. 
באוגוסט 1973 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, תפקיד בו כיהן עד לפרישתו כסגן הנשיא בשנת 1995. בשנת 1960 הוסמך כדוקטור למשפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלו בנושא "האחריות הפלילית של הלקוי בנפשו" פורסמה לאחר מכן כספר שנדפס בשלוש מהדורות.

ספריו

יעקב בזק חיבר ספרים ומאמרים בתחומים שונים: משפטים, משפט עברי ומשפט פלילי ובתחום מדעי היהדות.