ברני פרנק

תחילת דרכו

פרנק נולד למשפחה יהודית בביון, ניו ג'רזי. את לימודיו האקדמיים עשה בקולג' הרווארד, שם התגורר במעונות הסטודנטים בקירקלנד, ואחר כך בווינת'ורפ. שהוא סיים את לימודיו ב-1962. פרנק לימד בהרווארד בזמן שלמד לדוקטורט שלו, אך עזב ב-1968, לפני שהשלים את התואר, כדי להיות עוזרו הראשי של ראש העיר של בוסטון, קווין וואיט, משרה בה החזיק שלוש שנים. לאחר מכן כיהן במשך שנה אחת כמנהלו האדמיניסטרטיבי של חבר הקונגרס של ארצות הברית, מייקל ג'יי. הרינגטון.
ב-1972, פרנק נבחר לבית הנבחרים המדינתי של מסצ'וסטס, שם שירת שמונה שנים. במהלך אותו זמן, נרשם לבית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד וסיים את לימודיו ב-1977.
במקביל לפעילותו הפוליטית, לימד פרנק באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון, בבית ספר ג'ון פ. קנדי לממשל, באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת בוסטון. פרנק פרסם מספר מאמרים בנושאים פוליטיים וציבוריים. ב-1992 פורסם המאמר לדבר בכנות, שעסק בתפקיד אותו צריכה למלא המפלגה הדמוקרטית בשנות ה-90.

פוליטיקה ארצית

ב-1979 הפך פרנק לחבר בקבוצת המשפטנים של מסצ'וסטס, לפני שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1980. בראשונה הוא נבחר למלא את מושבו של הכומר רוברט דריאן, אשר עזב את הקונגרס בעקבות קריאתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני לכמרים לעזוב משרות פוליטיות. ב-1982, חלוקה מחדש של מחוזות הכריחה אותו לרוץ נגד הרפובליקנית מרגרט הקלר. כאנדרדוג, הוא מיקד את מערכת הבחירות בעובדת תמיכתה של הקלר בנשיא רונלד רייגן, וכך ניצח בהפרש של 20%. מאז המשיך להיבחר מחדש באופן עקבי ובקלות. פרנק הוא כרגע יושב ראש ועדת השירותים הכספיים.

פרנק הוא דמות בולטת באגף השמאלי של המפלגה הדמוקרטית, ומדב בגלוי על נושאים רבים של זכויות אזרח, ובפרט על הנושא ההומוסקסואלי. ב-1987, דיבר בפעם הראשונה בפומבי על עובדת היותו הומוסקסואל. הוא אמר בראיון ב-1996:
"אני רגיל להיות במיעוט. אני הומו, שמאלני, ויהודי. מעולם לא חשתי, אוטומטית, חבר ברוב כלשהו".

הליך נזיפה

בשנת 1990 הצביע בית הנבחרים (הארצי) בעד לבצע הליך נזיפה בפרנק, הליך משפטי של הקונגרס עם משמעות סמלית בלבד, בגלל שסטיב גובי, זונה ממין זכר שפרנק התיידד עמו לאחר שהשתמש בשירותיו, טען שהעניק שירותי זנות מדירתו של פרנק, כשהוא לא היה בבית. פרנק ניתק את קשריו עם גובי מוקדם יותר באותה שנה, ודיווח על המאורע לוועדת האתיקה של בית הנבחרים, אחרי שגילה את פעילותיו של גובי. אחרי חקירה מקיפה, לא מצאה ועדת האתיקה של בית הנבחרים כל ראיות שפרנק ידע, או שהיה מעורב בפעילות בלתי חוקית. באשר להאשמות היותר שערורייתיות של גובי, הדו"ח של ועדת האתיקה הסיק: "במספר מקרים בהם טענה שהועלתה בידי מר גובי (בין פומבית או במהלך תצהיר הוועדה שלו) נחקרה על נכונותה, הטענה נסתרה על ידי עדותו בשבועה של צד שלישי, או על ידי גובי עצמו".
עיתון הניו יורק טיימס דיווח ב-20 ביולי 1990, שוועדת האתיקה המליצה "שהנבחר ברני פרנק יקבל נזיפה רשמית מבית הנבחרים על יחסיו עם זונה ממין זכר". ניסיונות להרחיק או לפתוח בהליך גינוי, שהובלו על ידי החבר הרפובליקני בבית הנבחרים, לארי קרייג, נכשלו. בית הנבחרים העדיף להצביע ברוב של 408-18 בעד לנזוף בו. להרשעה לא הייתה כל השפעה באזור הבחירה של פרנק, אשר ניצח במערכה לבחירה מחדש ב-1990 עם 66% מהקולות, ובהפרשים גדולים עוד יותר מאז.

עקיצות ומחלוקות

ב-1995, מי שהיה אז מנהיג הרוב הרפובליקני בבית הנבחרים, דיק ארמיי, התייחס לפרנק בראיון תקשורתי כברני פאג ("ברני ההומו"). ארמיי התנצל ואמר ש"זו הייתה פליטת פה". פרנק לא קיבל את התירוץ, והגיב על כך: "פניתי למומחה משלי, אמא שלי, שדיווחה שב-59 שנות נישואין, אף אחד לא הציג אותה כאליס פאג" (אליס ההומאית).
ב-1998, ייסד את ארגון "הדמוקרטים של סטונוול הלאומית", ארגון דמוקרטי של הומואים, לסביות, בי סקסואלים וטראנסג'נדרים. ב-2004 ושוב ב-2006, סקר של אנשי צוות מגבעת הקפיטול שפורסם במגזין "וושניגטוניאן", העניק לפרנק את התארים "הפיקח ביותר", "המצחיק ביותר" ו"הרהוט ביותר" מבין חברי בית הנבחרים. נכון למאי 2007, פרנק הוא אחד מבין שני חברי הקונגרס היחידים שהם הומואים מוצהרים, לצד תמי בולדווין מוויסקונסין.
פרנק ידוע בשנינותו ובהומור העצמי הלגלגני שלו. כך התלונן שאינו מסוגל להשלים את קריאת דו"ח סטאר העוסק ביחסי ביל קלינטון עם מוניקה לוינסקי, כי "זה יותר מדי קריאה על מין הטרוסקסואלי"
פרנק גם מפורסם בהערותיו החריפות על רפובליקנים. בראיון לרשת הטלוויזיה בכבלים "ניו אינגלנד קייבל ניוז" (NECN), ביוני 2007, פרנק אמר על מיט רומני: "רומני האמיתי הוא בבירור איש אמביציוזי יוצא מן הכלל, ללא כל עיקרון פוליטי תפיסתי בכלל. הוא האינטלקטואל חסר הכנות ביותר שיש בהיסטוריה של הפוליטיקה".

עמדות פוליטיות

בקונגרס, פרנק הוא תומך נלהב של מריחואנה רפואית. הוא היה המחבר של חוק זכויות המדינה למריחואנה רפואית (H.R 2592), שהיה ניסיון לעצור את הממשל הפדרלי הארצי מלהתערב בחוקי מריחואנה רפואית ברמה המדינתית. פרנק הצביע באופן עקבי בעד תיקון הינצ'י למריחואנה רפואית, שהוצע בכל שנה על ידי דנה רורבכר (רפובליקני, קליפורניה) ומוריס הינצ'י (רפובליקני, ניו יורק), אשר תאסור על משרד המשפטים של ארצות הברית מלהעמיד לדין חולי הצורכים מריחואנה רפואית. נכון ל-25 במרץ 2008, הוא ממשיך במאמצים להעביר חוק פדרלי, אשר יהפוך את ההחזקה של מריחואנה בכמות מזערית, לחוקית. החוק נקרא חוק שימוש אישי במריחואנה בידי מבוגר אחראי.
פרנק היה גם ביקורתי כלפי היבטים של מערכת הבנק הפדרלי, הבנק המרכזי של ארצות הברית, ובכך היה שותף למספר חברי קונגרס רפובליקנים מהאופוזיציה. פרנק אומר שהוא וחבר הקונגרס רון פול "חברנו לראשונה בגלל ששנינו בלטנו בחוסר ההערצה למקדש של 'הפדרלים' עם הכומר הבכיר [אלן] גרינספן".
ב-2006, פרנק היה אחד משלושת חברי הבית שהתנגדו לחוק הכבוד לגיבוריה הנופלים של אמריקה, אשר הגביל את המחאה כנגד חיילים בלוויות (ובמיוחד את זו של הכומר פרד פלפס הגזען, ראש הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו, שפועלת כנגד הומואים, קתולים, יהודים, מוסלמים וכדומה). הוא התנגד להצעת החוק, אשר עברה פה אחד בסנאט, בנימוק של זכויות אזרח ושל חוקתיות. פרנק אמר על ההצבעה: "אני חושב שזה מאוד סביר שזה ימצא כלא חוקתי... זה נכון שכשאתה מגן על זכויות אזרח, אתה מגן באופן טיפוסי גם על אנשים שעושים דברים מגעילים... אבל אתה משחק לידיהם כשאתה נותן להם להתגרות בך לידי עשיית יתר. אני לא רוצה שהבריונים האלה יטענו שאמריקה היא צבועה".

הכלל של פרנק בנוגע ל"אאוטינג"

השקפתו של פרנק בנוגע ל"אאוטינג" של רפובליקנים הומואים מסוימים הפכה להיות מוכרת היטב בציבור, והיא כונתה "הכלל של פרנק" - הכלל הקובע שמותר לעשות "אאוטינג" לאדם שהוא הומו בארון, במקרה שאותו אדם בעצמו משתמש בסמכותו כדי לפגוע בהומוסקסואלים. הנושא הפך לרלוונטי במיוחד בשנת 2006, במהלך השערורייה של מרק פולי, בקשר עם התוכנית של הקונגרס לשולחי ההודעות (Pages) לתלמידי תיכון, שמבצעים עבודות אדמיניסטרטיביות בעבור חברי בית הנבחרים (בשעה שמרק פולי נתפס עם פרוטוקול של הודעות מיניות לתלמידי תיכון ממין זכר), שבמהלכה פרנק הבהיר את עמדתו ברשת הטלוויזיה HBO בתוכנית "בזמן אמת עם ביל מאהר":
"אני חושב שיש זכות לפרטיות. אבל הזכות לפרטיות לא צריכה להיות הזכות לצביעות. ואנשים אשר רוצים לעשות דמוניזציה של אנשים אחרים, אנחנו לא צריכים לאפשר להם ללכת אחר כך הביתה ולסגור את הדלת ולעשות את זה בעצמם".

אודות אזור הבחירה

אזור הבחירה ה-4 של מסצ'וסטס, שאותו משרת פרנק החל משנת 1981, משתרע בעיקרו על פני דרום מסצ'וסטס, וכולל את שטח החוף הדרומי, ואת המחוזות בריסטול, מידלסקס, נורפוק ופליימאות'.

גישתו לישראל

כחבר קונגרס יהודי ודמוקרט, פרנק נחשב לתומך עקבי של מדינת ישראל. בהזדמנויות רבות הביע את דעתו, שישראל היא מעוז של דמוקרטיה וחופש, ושהסיבה העיקרית להתמשכות הסכסוך באזור היא סירובם של הפלסטינים ושל מדינות ערב לעשות את הוויתורים הנחוצים לכך. הוא הוסיף, שהביקורת שישראל זוכה לה היא חסרת פרופורציות, לעומת השתיקה נוכח פשעים שמבצעים ממשלים של מדינות אחרות.
יחד עם זאת, בעת שהקונסול הכללי של ישראל בבוסטון, נדב תמיר, הותקף על ידי חוגים ימניים בגלל מזכר פנימי שכתב, ובו ביקר את התנהלות ממשלת ישראל ביחסיה עם הממשל האמריקני - עמד פרנק לצידו של הקונסול. פרנק טען, שתמיר עשה שירות חשוב למדינת ישראל, בכך שסיפק לממשלתו מידע מדויק וחיוני, אודות העוינות שגורמת מדיניותה של ממשלת ישראל, והירידה בתמיכה של הקהילה היהודית ושל הממשל בישראל, כתוצאה מכך.