google/wiki40b huggingface dataset:
שימור (פסיכולוגיה)

שימור היא יכולת קוגניטיבית להבחין כי כמות קבועה של חומר אינה משתנה, גם אם החומר משנה את צורתו או מראהו, או שמוחלף המכל בו הוא נמצא. מושג זה הוא אחד המאפיינים בתאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של הפסיכולוג ז'אן פיאז'ה של "השלב הפרה-אופרציונלי" בהתפתחות הילד. יכולת זו מתפתחת לרוב עד גיל שבע.

ביקורת

חוקרים שונים טענו כנגד התאוריה של פיאז'ה בכלל ותפיסתו בעניין השימור בפרט, כיוון שהוא לא ביצע את ניסוייו בכלים אמפיריים ומדעיים מקובלים, ואף ביצע אותם על קבוצה קטנה מאוד של ילדים, בעיקר ילדיו הפרטיים, דבר שלטענת החוקרים היטה את תוצאות ניסוייו. כן נטען כי טכניקת הניסוי היטתה את תשובות הילדים, למשל נטען כי בגיל זה ילדים נוטים לחשוב שאם הם נשאלים אותה שאלה פעמיים (לפני ואחרי שפיכת נוזל לכלי גבוה יותר), סימן שתשובתם לשאלה הראשונה שגויה, ולכן הם משנים את התשובה לשאלה השנייה.
בהמשך לכך, נטען כי פיאז'ה לא העריך נכונה את הגילאים בהם נרכשת יכולת השימור. ניסוי דומה שנערך תוך הצגת השאלה בהקשר אחר, למשל "...ואז טדי הדובי השובב שינה בטעות את X" (בהשוואה למצב בו החוקר הוא זה ששינה את מערך הכלים הניצבים מול הילד בניסוי), העלה כי ילדים מגלים יכולת שימור כבר בגיל 4, מוקדם בהרבה מכפי ששיער פיאז'ה.
גישת עיבוד המידע מציגה הסבר שונה במקצת לבעיית השימור מזו הפיאז'יאנית. על פי הגישה, המעבר מתפיסת אמת מותנית לאמת הכרחית הוא העומד מאחורי השוני בהבנה. אמת מותנית מוסקת על פי תצפית וניסוי, ואמת הכרחית מוסקת על פי הכרח לוגי. בתחילה אין הילד מבין ששפיכת נוזל מכלי לכלי מחייבת לוגית את שמירת כמותו, אך ייתכן שבהמשך התפתחותו הוא משתמש בכלים תצפיתיים, המבהירים לו שלא התחולל שינוי כמותי. למשל, הוא שם לב שבעוד בממד האורך התארך הנוזל, בממד הרוחב הוא נעשה רחב יותר.
כן נטען כי בתרבויות שונות יכולת השימור מתפתחת בגילאים שונים, וייתכן שבתרבויות מסוימות היא כלל לא קיימת.
תיאטרון תאיר

תיאטרון תאיר הוא תיאטרון ישראלי, העוסק בנושאים הקשורים בתרבות יהודית. התיאטרון נסגר בשנת 2012

היסטוריה

התיאטרון הוקם ב-1999 על ידי קבוצה ממרכז תאיר, יוצאי צבא וישיבות הסדר. מרכז תאיר שואף ליצור דיאלוג בין האוכלוסייה החילונית לדתית בישראל על בסיס המסורת והתרבות היהודית. לדברי גלעד אלפסי, מייסד התיאטרון ומנהלו עד 2011, "הכיוון היה לתת פן יהודי לכל תרבות הפנאי והבילוי, והקמת התיאטרון הייתה מהלך טבעי".
נכון ל-2008 היו כ-70% מהקהל דתיים, אולם שאיפת מנהלי התיאטרון היא לפנות גם לציבור שאינו דתי. כחלק מהשינויים שנעשו בהקשר זה מוּנה ב-2008 הבמאי אייל סלע לתפקיד המנהל האמנותי. סלע הצהיר כי מטרתו "להפוך את תאיר לתיאטרון מקצועי יהודי רפרטוארי - מקצועי ברמת המשחק וההפקות, עם זהות מיוחדת בבחירות האמנותיות; לעסוק בזהות היהודית והישראלית; ולהגיע למצב של תיאטרון ממוסד שמייצר הצגות חדשות כל שנה ומנסה להגיע לקהל רחב ואפילו להקים תוכנית מנויים".
תיאטרון תאיר הפיק כ-6 הצגות חדשות מדי שנה, ועד היום הפיק למעלה מ-20 הפקות, הכוללות הצגות לילדים, לנוער ולמבוגרים. התיאטרון מונה כ-15 שחקני בית (גברים) והוא העלה מדי שנה למעלה מ-350 הצגות. בנוסף הפיק התיאטרון מדי שנה את "פסטיבל אור בהיכל" בימי חג החנוכה שהיה נערך בכמה ערים והשתתפו בו כ-6000 איש מדי שנה.
בין ההצגות שהועלו על ידי תיאטרון תאיר: "היתקלות", "הילד מעבר לים", "סקינהד" - מחזה קנדי מאת דייוויד גאו, החוקר את נושא הזהות היהודית, "יודפת" - העוסק בחייו של יוספוס פלביוס, "עבד לעם קדוש" - על חייו ופועלו של הרב קוק, "שרשרת הזהב" - מחזה מאת י.ל. פרץ, "מחכים לכבודו", "טופלה טוטוריטו", "שר האוצר והעולה המאושר" ו"ריש לקיש" מחזמר לילדים העוסק בחייו של האמורא המפורסם שהיה שודד בצעירותו.
תיאטרון תאיר זכה בפרס אגרסט של משרד החינוך.
ישראל גולדברג

ישראל גולדברג (נולד ב-1969) הוא איש עסקים, בעליה של חברת 'פרסומי ישראל', מנכ"ל קרן ישראל לנפגעי חוט שדרה ומייסד 'קרן אביה' שייסדה את המכינה בערד ואת עלון השבת "גילוי דעת".

ביוגרפיה

גדל בבית מסורתי בתל אביב לאב שהיה ממייסדי הבורסה ליהלומים ולאם עקרת בית. בתיכון למד בצייטלין, שירת בצבא ולאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב, אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק. בהמשך למד באוניברסיטה העברית כלכלה וחשבונאות. ולאחר מכן עבר לכולל מר"ץ שבמבשרת ציון.
בהמשך למד אמנות והקים סטודיו לצילום אמנותי וצילום אירועים. כיום הוא בעליו של משרד הפרסום "פרסומי ישראל" - בציבור הדתי. ובנוסף הוא המייסד והבעלים של עלון השבת "גילוי דעת". בעבר היה המוציא לאור של עלון השבת באהבה ובאמונה.
נשוי לרונית ואב לשישה ילדים. מתגורר בירושלים בשכונת קריית משה.

פעילות חברתית

משמש כמנכ"ל קרן ישראל לנפגעי חוט שדרה - עמותה ללא כוונות רווח, הפועלת לעידוד ולמימון מחקר ופיתוח כדי לקדם את הריפוי, הטיפול והשיקום של נפגעי חוט השדרה בישראל. 
בנובמבר 2007 י"ב חשוון תשס"ח, נהרג בנו בן ה-19, אביה יהושע, כשהיה בדרכו לישיבת אלון מורה. הוא הקים לעילוי נשמתו את 'קרן אביה'.
הקרן הקימה קמפיין העוסק בבטיחות בדרכים, נוער בסיכון, מניעת שימוש בסמים ובאלכוהול בשיתוף עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול, במסגרתה העבירה גם פעילויות וסדנאות סימולציה בישיבות, באולפנות ובמקומות נוספים.
בנוסף הקרן הקימה כרמים, חנויות בגדים וחסד, וכן תחרות נושאת פרסים, המעודדת לכתוב סיפור קצר לעילוי נשמתו. בשנת 2004 הקימה גם את המכינה הקדם צבאית – 'נווה אביה' בערד.
בנימין ששון

ביוגרפיה

נולד בשם צאלח סילס בשנת 1903 בבגדאד שבעיראק, לשלמה מאיר עזרא ולעזיזה. משפחתו נקראת בשם "בנימין ששון", כדי להבדילם מהענף השני של המשפחה – משפחת "דוד ששון".
בשנת 1920 נסע לבריטניה כדי להמשיך בלימודיו. בשנים 1923–1927 למד באוניברסיטת אוקספורד, והצליח לקבל את תואר ההצטיינות הגבוה ביותר בתורת המשפטים B.C.L, נוסף לתואר M.A. משנת 1929 עבד כעורך-דין בלונדון.
בשנת 1931 עלה לארץ ישראל בהשפעתו של מנשה בכור, והתגורר בתל אביב.
פעילותו הציבורית החלה בקרב הקהילה הספרדית בארץ ישראל, בהיותו נשיא העדה הבבלית בתל אביב וסגן יו"ר ועד העדה הספרדית הארצי. בשנים מאוחרות יותר נבחר לכהן בהנהלת הפדרציה העולמית של הקהילות הספרדיות. מלבד פעילותו זו היה מזכיר תנועת ה"רוטרי" במזרח הקרוב בשנים 1940–1941, והיה ממייסדי "רוטרי" בישראל ושימש נשיא המועדון בתל אביב בשנים 1945–1946. כמו כן, היה חבר בית המשפט למניעת ספסרות.
משך תקופה היה ששון שופט עירוני בתל אביב. בשנת 1951 התמודד מטעם מפלגת ספרדים ועדות מזרח לכנסת השנייה. לאורך כהונתה של כנסת זו כיהן בה והיה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת השירותים הציבוריים, ועדת החוץ והביטחון, וכן נציגה של הכנסת בוועדה למינוי שופטים. במהלך כהונתו עבר לכהן בסיעת הציונים הכלליים.
לפני שעזב את לונדון, נשא לאישה את זלדה ממשפחת הריס מליברפול. בשנת 1934 נולד בנו מאיר דוד.
ויליאם וולאס דנסלו

ביוגרפיה

דנסלו נולד בפילדלפיה, ולמד לתקופות קצרות באקדמיה הלאומית לעיצוב ובקופר יוניון בניו יורק. את מרבית כישוריו והשכלתו רכש בעצמו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נסע ברחבי ארצות הברית כאמן וככתב עיתונות; הוא נסע לשיקגו ב-1893 לרגל התערוכה העולמית שנערכה בעיר, והחליט להשתקע בה. דנסלו רכש לראשונה מוניטין כמעצב כרזות; כמו כן עיצב ספרים וחותמות ספרים, והיה האמן הראשון שהוזמן לעבוד בבית הדפוס "רויקרופט" (Roycroft).‏
ייתכן כי הפגישה הראשונה בין דנסלו לבאום התקיימה במועדון הדפוס של שיקגו (Chicago Press Club), שבו שניהם היו חברים. מלבד "הקוסם מארץ עוץ", דנסלו אף אייר ספרים נוספים מאת באום: "לאור הפמוט" (By the Candelabra's Glare), "אבא אווז: ספרו" (Father Goose: His Book) ו"דוט וטוט מארץ האושר" (Dot and Tot of Merryland). במרבית יצירות אלו החזיקו באום ודנסלו בזכויות היוצרים במשותף.
לאחר שדנסלו התעמת עם באום בעניין תמלוגים שיקבלו מהמחזה "הקוסם מארץ עוץ" שעלה על הבימות ב-1902, שבו כתב באום את התסריט ודנסלו עיצב את התפאורה והתלבושות, החליט באום להפסיק לשתף פעולה עם דנסלו. (כשותף לזכויות היוצרים דרש דנסלו שהתמלוגים יתחלקו בצורה שווה בינו ובין באום והמלחין פול טיטג'נס.) ב-1901 הוציא דנסלו מהדורה ל"סיפורי אמא אווזה" שנקראה "אמא אווזה של דנסלו" (Denslow's Mother Goose), אוסף של שירי ילדים מסורתיים, לצד הספר "הלילה שלפני חג המולד, מאת דנסלו" (Denslow's Night Before Christmas,‏ 1902) וסדרת הספרים בת 18 הכרכים "ספרי התמונות של דנסלו" (Denslow's Picture Books,‏ 1903-04).‏ כמו כן השתמש בזכויות היוצרים שלו לאיורים בספריו של באום כדי ליצור, בעשור הראשון של המאה ה-20, רצועת קומיקס בעיתון שכללה את דמויותיהם של אבא אווז וכן הדחליל ואיש הפח מ"ארץ עוץ". כמו כן יצר את רצועת הקומיקס Billy Bounce, שידועה כאחת מרצועות הקומיקס הראשונות שבהם לגיבור היה סוג של כוחות-על.
התמלוגים שקיבל דנסלו מהספרים ומהפקת התיאטרון של "הקוסם מארץ עוץ", עשוהו אדם אמיד, והספיקו לו כדי לרכוש את האי בלאק (Bluck's Island) בברמודה, ולהכתיר את עצמו בתואר "המלך דנסלו הראשון".

חייו האישיים

דנסלו נישא שלוש פעמים והתגרש שלוש פעמים במהלך חייו. אשתו הראשונה, אנני מקארתי (במקור אנה מ. לו, 1856-1908), נישאה לו ב-1882 והולידה את בנו היחיד בשנה לאחר מכן. עם זאת, הזוג כבר היה פרוד בעת לידת הבן, ודנסלו מעולם לא פגש את בנו. לבסוף הם התגרשו ב-1896, ובכך יכולה הייתה להתחתן עם הגבר שעמו חיה במשך חמישה חודשים. באותו יום, ב-20 בפברואר 1896, דנסלו נישא לאן הולדן דנסלו. גם נישואים אלו היו קצרי ימים. אן הגישה טופסי גירושין בספטמבר 1903, בהם טענה כי דנסלו אמר לה ביוני 1901 כי הוא לא אוהב אותה ועל כן סירב לחיות עמה. בתוך פחות מחודש היא התחתנה עם אמן צעיר, חברם המשותף, לורנס מזנוביץ', ונסעה עמו לפריז. לאחר מכן התחתן דנסלו עם אשתו השלישית, פרנסס ג'. דוליטל. פרנסס עזבה אותו ב-1906 והזוג התגרש לבסוף ב-1911. ב-1914 שכתב את צוואתו והוריש את נכסיו לאישה רביעית.
ישיבת סלוצק - קלצק

ישיבת עץ חיים - סלוצק נוסדה בעיר סלוצק בשנת תרנ"ז (1897) על ידי הרב איסר זלמן מלצר, עברה לעיר קלצק בשנת תרפ"א (1921) עד שחדלה להתקיים בעת מלחמת העולם השנייה.

הישיבה בסלוצק

בשנת תרנ"ז נעתר הסבא מסלבודקה רבי נתן צבי פינקל להפצרותיו של רב העיר סלוצק רבי יעקב דוד וילבסקי (הרידב"ז), ושלח לסלוצק חבורה של 14 מבחירי תלמידיו בישיבת סלובודקה, על מנת לפתוח את ישיבת סלוצק. יחד עמם שלח את רבי איסר זלמן מלצר שבאותה עת כיהן כאחד מראשי ישיבת סלבודקה. תוך זמן קצר רכשה הישיבה שם ומעמד כאחת מישיבות העילית של ליטא. 
רבים מתלמידי הישיבה התפרסמו אחרי שנים ובהם גדולי הדור שלאחר מלחמת העולם השנייה הרב אלעזר מנחם שך והרב משה פיינשטיין.
לאחר נשואי בתו של הרב מלצר עם רבי אהרן קוטלר התמנה גם הוא לכהן כר"מ הישיבה, והרב שך התמנה ללמד קבוצות תלמידים בישיבה.
הניהול הרוחני של הישיבה הופקד בתחילה על ידי הרב שבתי שעפטיל קרמר חתנו של שרגא פייבל פרנק וגיסו של ראש הישיבה הרב מלצר, ואחר כך כיהן בתפקיד זה הרב אשר סנדומירסקי.

הישיבה בקלצק

עקב רדיפות השלטון הקומוניסטי, הוצרכה הישיבה לגלות בשנת 1921 מתחומי רוסיה לתחומי פולין, וכך עקרה הישיבה בראשות הרב קוטלר לעיר קלצק הסמוכה לגבול הרוסי. הרב מלצר נשאר עוד כשנתיים בסלוצק עד שעקר גם הוא לקלצק.
בשנת 1925 עלה הרב מלצר לארץ ישראל ומאז הוכר הרב קוטלר כראש ישיבת קלצק.
במשך כמה שנים כיהן הרב שך כר"מ הישיבה והניהול הרוחני של הישיבה הופקד במשך כמה שנים בידיו של הרב יחזקאל לוינשטיין.

סגירת הישיבה

בפרוץ מלחמת העולם השנייה היה מנין תלמידי קלצק כ-260 תלמידים. עד ר"ח חשוון ת"ש 1940 נשארה הישיבה בקלצק שהייתה תחת השלטון הרוסי, בר"ח חשוון עברה יחד עם אלפי בני ישיבות לעיר וילנה שעמדה תחת שלטון ליטאי. כאשר סופחה וילנה לברית המועצות פוזרה הישיבה ל-3 סניפים, סאלוק שעל יד לטביה, דושאט ודוקשט. רבי אהרן קוטלר התגורר בסאלוק והיה מבקר תכופות בשני המקומות האחרים עד לחודש שבט תש"א 1941. אז נסגרה הישיבה.
Pango

שימוש

Pango מוטמעת ומשולבת היטב בהפצות הלינוקס. ערכת הכלים GTK+‎, הדפדפן פיירפוקס ותוכנת הדואר האלקטרוני Thunderbird (שני האחרונים, רק על לינוקס) משתמשים ב־Pango לעיבוד הטקסט.

טקסט וגרפיקה

השלמת הטיפול בטקסט עם עיבוד גרפי נעשה באמצעות ספריית הגרפיקה הווקטורית Cairo.

HarfBuzz

HarfBuzz הוא מנוע פריסת הגופנים של OpenType. מטרתו היא לבצע תקן פריסת טקסט בקוד פתוח. במקור, כתיבת HarfBuzz החלה כחלק ממיזם FreeType, פותחה לאחר מכן בנפרד ב־Qt וב־Pango, ולבסוף מוזגה בחזרה למאגר משותף. כעתן הן Qt והן Pango משתמשים ב־HarfBuzz. כמו כן גם פיירפוקס וכרומיום משתמשים במנוע פריסת גופנים זה.
עד גרסה 1.30.1, Pango הכילה עותק מפוצל של HarfBuzz בתוך הקוד שלה. בגרסה 1.31.0, Pango הסירה את הקוד, המעט מיושן, של HarfBuzz, ועברה להשתמש במאגר המרכזי והעדכני, ללא פיצול הקוד. מהלך זה, ככל הנראה, עשוי לשפר את עיבוד הטקסט באמצעות Pango.
עידו קוז'יקרו

ביוגרפיה

קוז'יקרו נולד וגדל במושב בית הלל. החל לשחק בהפועל גליל עליון והגיע לנבחרת העתודה. אחרי שש שנים בהפועל גליל עליון עבר יחד עם מאמנו בגליל, שרון דרוקר, להפועל ירושלים, עימה הגיע להישגים רבים, כולל זכייה בגביע יול"ב ב-2004.
בתום עונת 2005/2006 החליט קוז'יקרו לעזוב את ירושלים לאחר 3 שנים בקבוצה וחתם בעירוני נהריה. בתום שתי עונות בנהריה עבר למכבי חיפה, בה שימש קוז'יקרו כקפטן ובעונת 2009/2008 הצעיד את הקבוצה לגמר הגביע ולגמר הפיינל פור. בתום שתי עונות בחיפה עבר להפועל גלבוע גליל, בה שיחק בעונת 2010/11 ועונת 2011/12.
לאחר עונה זו חזר למכבי חיפה וזכה איתה בסוף העונה באליפות הראשונה שלו כשהם ניצחו בגמר את מכבי תל אביב בתוצאה 86-79.
ב-10 בספטמבר 2013, אחרי כישלון הנבחרת ביורובאסקט 2013, פרש קוז'יקרו מנבחרת ישראל.
בקיץ 2014 פרש מכדורסל ומונה למנהל המקצועי של מכבי חיפה. לאחר הפרישה ממשחק מקצועני, הצטרף לקבוצת "אחווה חיפה" מליגה א', במקביל לתפקיד המנהל המקצועי.
באוגוסט 2016 פוטר ממכבי חיפה. בקיץ זה הצטרף למכבי קריית מוצקין מהליגה הארצית לה סייע להעפיל לליגה הלאומית.
ביוני 2017 עזב את מכבי קריית מוצקין, לאחר שזו העפילה לליגה הלאומית, והצטרף להפועל עכו מהליגה הארצית.
קוז'יקרו נשוי ואב לשניים.
קפה ספרות (סנקט פטרבורג)

קפה ספרות (ברוסית: Литературное кафе), או קפה ספרותי, הוא בית קפה ומסעדה היסטורית בנייבסקי פרוספקט שבסנקט פטרבורג, בעלת חשיבות היסטורית רבה בשל הסופרים הנודעים של הספרות הרוסית שהרבו לבקר כאן כולל אלכסנדר פושקין, פיודור דוסטויבסקי וחבריהם במאה התשע עשרה.

היסטוריה

בשנים 1812–1814 שופץ הבניין, שנבנה באמצע המאה ה-18 בשדרת נבסקי 18 בסנקט פטרבורג, עיר הבירה של רוסיה באותה תקופה, על ידי הסוחר קוטומין שייעד את המבנה כדירה לסוחרים. בבניין זה פתחו ס. וולף וט. ברנגט את הקונדיטוריה שלהם, שנחשבה לטובה ביותר בעיר. בשנת 1834 נוסף בית קפה סיני ( Café chinois). הקונדיטוריה הפכה במהרה למקום בו התכנסו סופרים מהספרות הרוסית, כמו אלכסנדר פושקין, מיכאיל לרמונטוב, טאראס שבצ'נקו ופיודור דוסטויבסקי.
בשנת 1837 פושקין, בדרך לדו-קרב הקטלני שלו עם גאורגי ד'אנטס, פגש שם את הסגן שלו לדו-קרב, קונסטנטין דנזאס. בשנת 1840 הוצג כאן דוסטויבסקי בפני מיכאיל פטרשבסקי, הסוציאליסט האוטופי.
בשנת 1877, לאחר סגירת הקונדיטוריה, נפתחה במקום מסעדה ברמה גבוהה, בה ביקרו לעיתים קרובות מוזיקאים כמו פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי ופיודור שאליאפין. נאמר כי צ'ייקובסקי הזמין שם כוס מים שהתבררה כנגועה בכולרה, ממנה מת.
בשנים 1858–2001, בקומת המרתף נפתחה חנות לספרים משומשים, שהפכה למוכרת יחסית. בשנים 1978–1981 שופץ המבנה כולו ובשנת 1983 המסעדה נפתחה מחדש כ"קפה ספרות" או "בית קפה ספרותי".

בהווה

קפה ספרות תופס שתי קומות בבניין ובו תמונות רבות של סופרים רוסים תלויים על קירותיו. בשולחן אחד בקומה העליונה יושבת דמותו של פושקין עשוית שעווה. על פי המסורת הרוסית, נערכים כאן מדי פעם ערבי קריאת שירה.
המשקה המסורתי של רוסיה אינו קפה, אלא תה שחור המוגש כאן בסמובר.
קוז'נהורודוק

תולדות היישוב

קוז'נהורודוק נזכרת לראשונה בשנת 1493, ובמאה ה-16 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 התקיימה בעיירה פעילות של זרם הקלוויניזם.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בשטח האימפריה הרוסית. בהתאם להסכם ריגה בשנת 1921, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי קוז'נהורודוק

יהודים נזכרים בעיירה מאמצע המאה ה-17, ובתחילה הייתה כפופה הקהילה המקומית לקהילת פינסק. בתחילת המאה ה-20 עזבו את העיירה כמחצית מיהודיה, והתקיימו בה שלושה בתי כנסת, אחד מהם של חסידות סטולין.
בין מלחמות העולם היגרו רבים מיהודי העיירה לארגנטינה, ונותרו בה כ-800 יהודים, כשליש מתושביה.
ב-5 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי בגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו שהוקם בה, בו הוטלו עליהם גזירות שונות. ב-18 באוגוסט 1942 נרצחו כ-700 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה.
מקהילת קוז'נהורודוק שרד את השואה יהודי אחד.
תריסנית כחולה

מאפיינים

התריסנית הכחולה היא הגדולה בבני משפחתה וסדרתה והיא מגיעה ל"מוטת כנפיים" של 2.85 מטר, אורך של 2 מטר ולמשקל של 113 ק"ג. היא בעלת סנפירי חזה גדולים וצבעם אפור-זית עד חום כשה. החוטם של התריסנית גדול ומחודד וצורתה דמוית-עפיפון. החלק התחתון בהיר ואפור-כחול. הזנב דק ומחודד ועליו שורת קוצים המשמשים להגנה.
התריסנית שוחה סמוך לקרקעית הים בעומק 100-200 מטר אך לעיתים תעמיק עד 1 ק"מ או תגיע למים רדודים ואף לחופים. היא מחפשת על חולות הקרקעית טרף, הכולל סרטנים, דגים קטנים, רכיכות שונות ותולעים רב זיפיות. ככל שהפרט גדול יותר הוא ניזון מטרף גדול יותר והוא גם אוכל יותר ופעיל יותר.
בנוסף לטרף קרקעית חלק מהתריסניות צדות דגים מתקהלים כמו סרדינים הנמלטים מטורפים כמו דגים או עופות ים ובורחים לעבר הקרקעית.
תריסנית זו מצויה בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
מקצועות חובה

מקצועות החובה הם תחומי דעת עליהם חובה להבחן בבחינות הבגרות על מנת  לקבל תעודת בגרות.

היסטוריה

מקור מקצועות החובה בבתי הספר המודרניים הוא ככל הנראה שבע האומנויות החופשיות (לטינית: Septem Artes Liberales) - מקצועות הליבה שנלמדו בבתי הספר הקתדרליים והנזיריים בימי הביניים, שהם ככל הנראה ההופעה המוקדמת ביותר של לימוד חובה של מקצועות יסוד. מקצועות אלו נחשבו לידע בסיסי והכרחי להתנהלותו של האדם החופשי באותה תקופה. פירוש המילה Artes בהקשר זה אינו אמנות במשמעותה המודרנית כי אם "מקצוע" או "עבודה". שמן, "האמנויות החופשיות", נובע מכך שרק לאנשים חופשיים היה מותר ללמוד אותן. עם המהפכה התעשייתית, החלו לפתוח בתי ספר ציבוריים, כך שלכלל הציבור תהיה השכלה בסיסית וידע כללי.

מקצועות החובה בעולם המודרני

כיום מקצועות החובה משתנים ממדינה למדינה בדגשים משתנים בין שפה, מחקר, מיומנויות למידה, מדעי הרוח או מדעים מדויקים.

מקצועות החובה בבתי הספר של החינוך הממלכתי-דתי

בבתי הספר של החינוך הממלכתי דתי ישנו לימוד מוגבר של תנ"ך ברמה של לפחות 3 יח"ל ולימודי תושב"ע ברמת 3 יח"ל. בניגוד לבתי הספר הממלכתי-חילוני, ישנה אפשרות לבחור בין לימוד מחשבת ישראל או ספרות. בחלק מבתי הספר ישנה חלוקה של יחידת לימוד אחת לספרות ואחת למחשבת ישראל, ובאחרים לומדים רק מחשבת ישראל. גם מבחינת תוכני הלימוד, ישנה התאמה עבור הציבור הדתי ולאופן ההשקפה הדתי.

מקצועות בחירה

מקצועות הבחירה הם מקצועות נוספים הנלמדים בנוסף למקצועות החובה והם מתחלקים לשני סוגים: 1. מקצועות בחירה מחייבת. 2. מקצועות בחירה נוספת. להלן ההסברים המפורטים.

מקצועות הבחירה המחייבת

מקצועות הבחירה המחייבת בעצם מחייבים כל תלמיד ללמוד מקצוע אחד מהם אם אינו לומד ברמה מוגברת מקצוע אחד ממקצועות החובה.
ע"פ משרד החנוך "כל תלמיד חייב לבחור ללמוד ולהבחן במקצוע אחד לפחות מקבוצת מקצועות זו. מקצועות אלו הם בדרך כלל המקצועות בהם התלמידים בוחרים להתמחות ולהעמיק בלימודיהם כחלק מבחירת כיוון עתידי ללמודים או להתמחות מקצועית".
רשימת סוגי מקצועות הבחירה, מפורסמת בחוזרי מנכ"ל ומתעדכנת מעת לעת.

מקצועות הבחירה הנוספת

מקצוע בחירה נוספת הם מקצועות שהתלמיד רשאי לבחור אם ללמוד אותם או לא. אם ילמד אותם ויבחן עליהם, דבר זה יתווסף לו בתעודת הבגרות.
במקצועות הבחירה הנוספת, יש קבוצה של כ-50 מקצועות התמחותיים המוכרים על ידי משרד החינוך שעבורן מתקיימות בחינות בגרות חיצוניות. התלמידים בוחרים את המקצועות על פי נטיותיהם כמקצוע "מדף" ורשאים להתמחות בתחום בחירה חופשי כלשהו.
ג'יי ניוטון-סמול

ראשית דרכה

ג'יי ניוטון-סמול היא בת יחידה להוריה סו ס. (טאנג) ניוטון-סמול, עורכת דין בינלאומית אשר נולדה בהונג קונג (שמה המקורי הוא סוק צ'ון, אשר פירושו "פרח האביב"), וגראהם "גריי" ניוטון-סמול, כלכלן אוסטרלי אשר סבלו ממחלת אלצהיימר גרמה לניוטון-סמול, מאוחר יותר, לייסד את ארגון MemoryWell. שני הוריה היו דיפלומטים בשירות האו"ם, וכך גדלה ניוטון-סמול במספר מדינות ברחבי העולם, ולמדה לדבר מספר שפות, ביניהן אנגלית, צרפתית וספרדית. הוריה נפגשו בזמביה במסגרת עבודתם, והיו נשואים יותר מ-40 שנים. הם פרשו לגמלאות בנייפלס, שבפלורידה. אמה, סו, הייתה גייסת כספים רבופליקנית נלהבת אשר אהדה את ג'ורג' ו. בוש וסלדה מברק אובמה.
ניוטון-סמול סיימה תואר ראשון באוניברסיטת טאפטס אשר במסצ'וסטס, ואת התואר השני בעיתונאות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.

קריירה עיתונאית

בעבודתה כעיתונאית, ניוטון-סמול עבדה בין היתר בסוכנות הידיעות הצרפתית (2003-2003), ובתור כתבת חדשות בבלומברג, היא סקרה את הבית הלבן ופוליטיקה אמריקאית. אחר כך היא התחילה לעבוד בטיים מגזין, שם התחילה בתור מסקרת הקונגרס, ומאוחר יותר הרחיבה פעילותה לסיקור יותר רחב של פוליטיקה בינלאומית, כולל כיסוי של המזרח התיכון, רעידת האדמה בהאיטי, ופיגועי נובמבר 2015 בפריז. היא כתבה כתבות שער למגזין, וראיינה ראשי מדינות, כולל את ברק אובמה וג'ורג' ווקר בוש במהלך נשיאותו, ומגוון רב של דיפלומטים זרים, סנטורים, מושלים, ונבחרי ציבור אחרים.

MemoryWell

אביה של ניוטון-סמול נפטר כשהוא סובל ממחלת אלצהיימר. לאחר מספר שנים, ב-2016, היא יסדה יחד עם דנבר ניקס וסטיב גטינגר את MemoryWell—רשת מקצועית של עיתונאים אשר כותבים ומספרים את סיפורי חייהם של הסובלים מאלצהיימר וסוגים אחרים של דמנציה, תומכים באלו שמטפלים בהם, ומשמרים את זכרונות חייהם כאשר הם עצמם לא יכולים יותר לשמרם. השלושה הכירו כחברים בצוות הכותבים של טיים מגזין ובוגרים של  בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה. בפברואר 2017, ניוטון-סמול התחילה שהייה  של 6 חודשים כחברה-מלגאית ב"בית הלציון", מדגרה לסטארטאפים בג'ורג'טאון אשר בוושינגטון די סי, שמטרתה לסייע ליזמים לפתח אסטרטגיות עסקיות.
רשת החלפה-תמורה

בקריפטוגרפיה, רשת החלפה-תמורה (substitution-permutation network) או בקיצור SPN, היא מבנה איטרטיבי של פונקציה פנימית המהווה מרכיב עיקרי בליבת צופן בלוקים, ומופיעה בצפנים מודרניים רבים ביניהם AES, סרפנט, ARIA, SAFER. רשת החלפה תמורה היא פרדיגמה המיישמת את העקרונות של קלוד שאנון אבי תורת האינפורמציה, בכל סבב של הפונקציה הקלט "מעורבב" תוך שימוש בתיבות החלפה (קבועות או דינאמיות), "מפוזר" באמצעות תמורות ליניאריות או מטריצות הפיכות ומחובר עם המפתח להוספת סודיות. מהיבט תאורטי אפשר להוכיח שמבנה זה במספר סבבים מתאים, עמיד ביותר נגד התקפות קריפטואנליטיות ידועות והוא מועמד טוב לתמורה פסאודו-אקראית חזקה.

הכנת המפתחות

צריך לזכור שבכל סבב יש צורך להשתמש במפתח אחר. היות שמפתח המאסטר שמסופק על ידי המשתמש מכיל מספר מועט של בתים (ב-AES המפתח הוא לכל היותר 32 בתים) הוא עשוי שלא להספיק עבור כל הסבבים, לכן נוסף לצופן אלגוריתם הרחבת מפתח (key schedule) שתפקידו "למתוח" את המפתח בדרך פשוטה (או בדרך מסובכת יותר), כמו למשל הזזה מעגלית וחיבור עם קבועים כלשהם ואז לחלק את המפתח המורחב למקטעים באורך הרצוי כשכל אחד נקרא תת-מפתח והוא מתאים לסבב אחד. למעשה מה שקובע בסופו של דבר את איכות הצופן זה בחירה מושכלת של תיבות ההחלפה, תמורות הפיזור, פרוצדורת הרחבת המפתח והשילוב ביניהן.

פענוח

אם רשת ההחלפה-תמורה אינה מיושמת במבנה רשת פייסטל, תהליך הפענוח חייב להיות שונה מתהליך ההצפנה בכך שהוא צריך לבצע את הפעולות ההופכיות לפעולות שבוצעו במהלך ההצפנה ועם מפתחות בסדר הפוך. זאת משום שרשת ההחלפה תמורה משפיעה על כל סיביות בלוק הקלט באופן אחיד לכן חובה שכל מרכיבי הרשת יהיו הפיכים, אחרת הצופן לא יהיה תמורה מלאה והמשמעות היא שלא תמיד יהיה ניתן לפענח את הטקסט המוצפן. לעומת זאת התכונה המהותית של רשת פייסטל היא אין חובה שהפונקציה הפנימית תהיה הפיכה. ברשת החלפה תמורה יש צורך להכין פונקציית פענוח שמשחזרת את כל פעולות פונקציית ההצפנה בסדר הפוך. למעשה אפשר להוכיח שאין בעיה לתכנן רשת החלפה תמורה הופכית בתנאי שתיבות ההחלפה נבחרו מראש באופן כזה שתהיינה להן תיבות החלפה הופכיות, שהרי תמורות הפיזור אינן אלא סידור מחדש של סיביות וקל להפוך אותן וכן, במקרה של XOR חיבור וחיסור זהים כי XOR הופכי של עצמו, לכן כל שנדרש הוא לחבר את תוצאת הביניים עם המקטע המתאים של המפתח בסדר הפוך מהסוף להתחלה. במקרה שהצופן משתמש בפעולות אריתמטיות אחרות, יש להביא בחשבון שלכל פעולה חייבת להיות פעולה הופכית שמשחזרת אותה.

ביטחון

באופן כללי ידוע שאפשר להגיע עם רשת החלפה תמורה לרמת פיזור וערבוב גבוהה יותר מאשר עם רשת פייסטל ובפחות סבבים, כמובן במחיר של תוספת פונקציית פענוח נפרדת. ניסיון ושנים של מחקר מלמדים שמבנה רשת החלפה-תמורה די טוב לבניית תמורה פסאודו-אקראית בטוחה כל עוד תיבות ההחלפה, התמורות ואופן הכנת המפתח נבחרו בקפידה. צופן AES הוא דוגמה מעשית טובה כיצד נוצלה רשת החלפה-תמורה בצורה הטובה ביותר כשהתוצאה צופן יעיל, בטוח ואלגנטי. זהו צופן פופולרי שנמצא בראש רשימת הצפנים המומלצים בכל התקנים הבינלאומיים ונחשב לדעת רבים לתמורה פסאודו-אקראית מאוד חזקה.
תנאי הכרחי לביטחון ברשת החלפה-תמורה הוא מספר חזרות מתאים. אפשר לראות שמספר נמוך מדי של חזרות יכול להביא לשבירת הצופן. בצופן AES למשל נקבע מספר הסבבים הדרוש בהתאם לאורך המפתח, עבור מפתח באורך 128 סיביות נקבעו 10 סבבים ואילו עבור מפתח 256 סיביות נקבעו 14 סבבים. קריפטואנליזה של AES עם מספר סבבים מופחת, מראה שאפשר לשבור אותו בפחות זמן מהדרוש להתקפת כוח גס.
המפלגה הלאומית הבריטית

פעילות

המפלגה הוקמה על ידי ג'ון טינדל (John Tyndall) ב-1982 תוך מיזוג מספר מפלגות פוליטיות והונהגה על ידי ניק גריפין מ-1999 ועד 2014.
BNP היא בעלת מדיניות בולטת נגד מהגרים לבריטניה וקוראת לפינוי עם פיצוי למהגרים אשר יחזרו לארץ מולדתם. לפי המפלגה, חסימת הגירה תוביל לחיסכון של בניית דירות באזורים ירוקים. המפלגה מתנגדת לנישואים חד מיניים וללהט"ב ולטענתה בריטניה צריכה לחזור למסגרת המשפחה המסורתית. המפלגה תומכת בעונש מוות, אירוסקפטיות, ביטוח בריאות בחינם לכל אזרחי בריטניה, אנטי-גלובליזציה ולאומיות לבנה. המפלגה מתנגדת לבניית מסגדים חדשים במדינה ולכל סוג של תעודת זהות ביומטרית. פרשנים פוליטיים טוענים כי המפלגה היא פשיסטית (או נאו-פשיסטית) ואנטישמית - אך המפלגה מכחישה זאת. אפילו גורמים שמרניים כמו למשל ראש הממשלה דייוויד קמרון ביקרו את המפלגה. כיום המפלגה מתנערת מן הדימוי האנטישמי שדבק בה ובין מועמדיה יש אשה יהודיה - פטרישה ריצ'רדסון.
ביולי 2014 פרש גריפין מתפקידו והוחלף על ידי אדם ווקר (Adam Walker), מורה לשעבר אשר נאסר עליו ללמד שוב בבריטניה לצמיתות לאחר שהורשע באשמת שימוש במחשבי בית ספר לשם צריכת חומר גזעני.
נכון לינואר 2015, במפלגה חברים כ-500 חברים (לעומת 4,220 חברים בדצמבר 2013). למעשה, אין למפלגה כוח - למפלגה אין נציגים כלל בפרלמנט האירופי, אספת לונדון או בבית הנבחרים הבריטי. למפלגה 2 מושבים בלבד ברשויות המוניציפליות (מתוך 21,871 נציגים בכל בריטניה). לטענת אנשי המפלגה, נמנע ממנה להתמודד באופן דמוקרטי בשל רדיפות השלטונות.