google/wiki40b huggingface dataset:
אנדריאה נאלס

ביוגרפיה

לנאלס תואר שני במדע המדינה, פילוסופיה ולימודי גרמניה מאוניברסיטת בון. בשנת 2004 החלה לעבוד על הדוקטורט, אך נטשה אותו כתוצאה מעשייתה הפוליטית.
נאלס החלה בעשייתה הפוליטית עוד בשנת 1988 בארגון הנוער של ה-SPD. בשנים 1993–1995 ניהלה את ארגון הנוער במדינתה ריינלנד-פפאלץ, ולאחר מכ ניהלה את הארגון במישור הארצי עד שנת 1999. היא חברה בהנהגה הארצית הכוללת של המפלגה מאז שנת 1997.באותן השנים הובילה מחאה כנגד מדיניותו הכלכלית של הקאנצלר גרהרד שרדר. ב-31 באוקטובר 2005 נבחרה לתפקיד מזכ"לית המפלגה, אך לבסוף לא איישה אותו כתוצאה ממצבה הרעוע של המפלגה.
היא נבחרה שוב לתפקיד המזכ"לית בוועידת המפלגה שנערכה בנובמבר 2009 בדרזדן. היבחרה פורש בעיני רבים כנטיית ה-SPD שמאלה. לאחר הפסד ה-SPD בבחירות 2013, הובילה נאלס את תהליך המשא ומתן בין המפלגה לאנגלה מרקל על הכניסה לממשלה. מעמד זה ביסס את כוחה של נאלס בהנהגת המפלגה. נאלס נבחרה מחדש לתפקידה בכנס המפלגה שהתרחש בלייפציג בנובמבר 2013 ברוב של 67.2%.
כשרת העבודה והרווחה הפדרלית בממשלה השלישית של מרקל, הנהיגה נאלס שכר מינימום פדרלי של 8.5 אירו לשעה. צעד זה בוצע בניגוד גמור לדעתה של מרקל ומפלגתה. למרות המחלוקות, מרקל התירה לנאלס לבצע את צעד זה על מנת להשאיר את המלה על כנה. עם זאת, בתחילת שנת 2015 הוחלט להשעות את הפיקוח והאכיפה על ביצוע ההחלטה מצד נהגי משאיות זרים. השעיית הפיקוח באה לאחר לחץ מצד שכנותיה של גרמניה, במיוחד מצד פולין.
נאלס נאבקה למען חוק פרישה מוקדמת והגדלת תשלומי הפנסיה. במשא ומתן שבין ממשלת גרמניה לבין ועידת התביעות, נאלס הציעה לתמוך כלכלית ב-40,000 ניצולי שואה אשר עבדו עבור הנאצים עבור שכר זעום או עבור אוכל. בנוסף על כך, נאלס הייתה פעילה מאוד עבור זכויות עובדים, והציעה הצעת חוק שתאפשר רק לאיגוד מקצועי אחד לייצג עובדים של חברה אחת אל מול המעסיק. מבקרי ההצעה טענו כי הצעת חוק זו מחלישה את האיגודים הקטנים.
לאחר הפסד המפלגה בבחירות 2017, מונתה נאלס על ידי מנהיג המפלגה מרטין שולץ להוביל את סיעת המפלגה בבונדסטאג. היא האישה הראשונה המחזיקה בתפקיד זה. באפריל 2018 נבחרה להנהיג את המפלגה עצמה.
אליהו הכהן (רב)

חייו ופועלו

נולד באיזמיר ושם ישב כל חייו. נודע כדרשן. בדרשותיו הטיף לסגפנות ולהתרחקות מתענוגות העולם הזה. עם היותו בעצמו עשיר, הטיף לעשירים לפזר את כספם לצדקה, וראה בעוני ובאי השוויון החברתי בעיה דתית מוסרית, הצריכה לבוא לידי תיקון על ידי הקהילה. את עשירי הקהילה ראה כ"אפוטרופוסים" המופקדים על הכספים של העניים. הוא עצמו שימש כאפוטרופוס לעניים, והיה מחלק להם מהכספים שהיה מקבץ מהעשירים. בדרשותיו הפליג בתיאורי השכר והעונש של העולם הבא מזה, והגיהנום מזה.
לאחר המרת הדת של שבתי צבי הוא יצא נגד מחשבי הקיצים. עם זאת, גרשם שלום כתב שיש בספריו רמזים לכך שהאמין ששבתי צבי היה משיח.
ארמן לוי (מהפכן)

אַרְמַן לֵוִי (בצרפתית: Armand Lévy;‏; 1827 – 25 במרץ 1891), שנולד יהודי, הוטבל על ידי הוריו לנצרות בילדותו, אך שב ליהדות בבגרותו (יש גם טענה שנולד למשפחה צרפתית קתולית ורק סבו מצד אביו היה יהודי), היה פובליציסט, פעיל במסגרת כל ישראל חברים והקונסיסטוריה היהודית של צרפת, פעיל למען האמנציפציה היהודית ברומניה, המזכיר של אדם מיצקביץ' (בהשפעתו עבר ללאומיות היהודית), ערך עיתון דו לשוני ברומניה, היה מהפכן והיסטוריון. ארמן לוי ערך בשתי תקופות את הכתב העת היהודי הראשון במרחב הרומני, השבועון הדו-לשוני הישראלי הרומאני.
דן או'הרליהי

ביוגרפיה

או'הרליהי נולד בעיירה וקספורד, אירלנד ובילה את רוב ילדותו בדבלין שם למד ב"מכללת האחים הנוצרים מונקסטון פארק" וב"אוניברסיטת דבלין" משם סיים בהצלחה יתרה את לימודיו עם תואר באדריכלות. 
היה אחיו הבוגר של הבמאי והמפיק האירי מייקל או'הרליהי.

קריירת משחק

או'הרליהי קיבל תפקידי משחק ראשונים בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 מאורסון וולס בעיבודו למחזה "מקבת'" שם שיחק או'הרליהי בתפקיד מקדף, ומקרול ריד בסרטו "האיש המוזר בחוץ".
בשנת 1954 שידרג או'הרליהי את מעמדו כשחקן קולנוע בזכות הופעה מרשימה בעיבודו של לואיס בוניואל לרומן ההרפתקאות "רובינזון קרוזו". על הופעתו בתפקיד רובינזון קרוזו בסרט "הרפתקאותיו של רובינזון קרוזו" הועמד או'הרליהי לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. המשיך בשנות ה-50 את התנופה שקיבל מהמועמדות לאוסקר כאשר שיחק בדרמה של מרווין לרוי "הביתה לפני החשיכה" בתפקיד פרופסור ארנולד ברון בעלה של שארלוט ברון המעורערת בנפשה (ג'ין סימונס), בדרמה "חיקוי לחיים" בתור דייוויד אדוארדס הסוכן של הכוכבת לורה מרדית' (לנה טרנר), בדרמה ההיסטורית "המלכה הבתולה" של הנרי קוסטר בתפקיד הלורד דארי ובמערבון "אדמה צעירה" בתפקיד השופט מילארד אישהם.
ב-1964 שיחק או'הרליהי בסאטירה המלחמתית של סידני לומט "זעקת שווא" בתפקיד גנרל חיל האוויר האמריקאי וורדן בלאק. ב-1969 השתתף במערבון "100 רובים". ב-1970 שיחק או'הרליהי בסרט המלחמה התקופתי של סרגיי בונדרצ'וק "ווטרלו" בתור גיבור המלחמה הצרפתי מישל נה. ב-1974 הופיע או'הרליהי בדרמה הקומית של בלייק אדוארדס "עץ התמר" בתור השר הבריטי פרגוס סטפנסון. ב-1977 גילם את דמותו של נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט בדרמה הצבאית של ג'וזף סרג'נט "מקארת'ור".
בשנת 1982 הופיע בסרט השלישי בסדרת סרטי "ליל המסכות", ליל המסכות 3: עונת המכשפה" בתפקיד קונאל קוקראן, הבעלים של חברת צעצועים המוכרת מסכות בליל כל הקדושים. ב-1984 שיחק בסרט ההרפתאות המדע בדיוני "אחרון לוחמי החלל" בתור הנווט גריג. או'הרליהי לפרסום נרחב בשנת 1987 בזכות תפקידו בלהיט הפעולה של פול ורהובן "רובוקופ" בתור "האיש הזקן", נשיא התאגיד המסחרי "OCP". באותה שנה הצטלם גם לסרטו של ג'ון יוסטון "המת" בתפקיד מר בראון. בשנת 1990 חזר על תפקיד האיש הזקן בסרט "רובוקופ 2" שהיה פחות מוצלח מקודמו, בנוסף שיחק בסדרת המתח של דייוויד לינץ' "טווין פיקס" בתפקיד אנדרו פאקרד. 
את הופעתו האחרונה כשחקן עשה או'הרליהי בשנת 1998 בתור ג'וזף קנדי בדרמה המוזיקלית של רוב כהן "חבורת העכברושים".

חיים אישיים

או'הרליהי היה אב לחמישה ילדים, מביניהם השחקן גאוון או'הרליהי מנישואיו לאלסה בנט.
או'הרליהי נפטר ב-17 בפברואר 2005 במליבו מנסיבות טבעיות בהיותו בן 85.
מוסקבה זורחת

עלילת הסדרה

ידידות איתנה, אהבה אמיתית, דבקות באידיאלים, אצילות וכבוד, צניעות וחסד - כל זה לא קשור לגיבורי הסדרה. ארבעה גיבורים צעירים: הם למדו יחד בבית הספר ויש להם עסק משלהם - בר הבירה "פילדלפיה", אבל הוא כמעט לא מביא הכנסות. כל התוכניות והתקוות שלהם - אהבה וכסף - קורסות, מתמודדות עם המציאות. הסיבה לכך היא אנוכיותם, עצלנותם וטיפשותם.ורק עליזות טבעית יחד עם טמטום שכבר ציינו עוזרים להם להישאר אופטימיים ולא להתמכר לתדהמה.
הסדרה מתמקדת בעלילותיהם של ארבעה חברים, צעירים, אנוכיים ובלתי מוסריים אשר מנהלים פאב כושל בדרום מוסקבה בשם "פילדלפיה" -  סרגיי וילנה קובאלב, מקסים בוריסנקו ורומן מקארוב. הם למדו יחד בבית הספר וכל תוכניותיהם ותקוותיהם מתרסקים על קרקע המציאות. הם נוהגים לרקום מזימות מפורטות על-מנת להשיג יתרון על שאר חברי הקבוצה או על אנשים אחרים לצורך רווח אישי או רק לשם ההנאה אותה הם מפיקים מפגיעה בזולת, הם משתמשים באופן קבוע במין כאמצעי לסחיטה או כאמצעי להפעלת מניפולציות על אנשים ואף אחד מהם איננו נאמן לשאר החברים - כל אחד יבגוד בחבריו מבלי להסס אם יוכל להפיק מכך רווח או תועלת כלשהי.
לאורך הסדרה מתמודדת הדמויות עם סוגיות שנויות במחלוקת כמו הפלות, גזענות, שנאת זרים, המתת חסד, סקסיזם, דת, זכויות הומוסקסואלים והטרדה מינית.
רב-חובלים

רב-חובלים (באנגלית: master או sailing master) היה שם הדרגה (בתרגום לעברית) של קצין בציי המלחמה של בריטניה וארצות הברית, שהיה אחראי על ניווט האונייה והשטתה. דרגת קצונה זו אינה קיימת יותר. רב-החובלים היה קצין מקצועי שמומחיותו בנווטות, ימאות ושיט מפרשים ולא קצין-מפקד שעיקר עיסוקו בלחימה. הוא הסתייע בשניים-שלושה תתי-קצינים (petty officers) שנקראו master's mates ובתרגום לעברית "חובלים". 
בצי המלכותי הבריטי היה רב-החובלים קצין-משנה (warrant officer), שווה במעמדו ללפטננטים. ב-1867 הוחלף שמו ל"קצין ניווט" (navigating lieutenant).
כשהוקם הצי האמריקני, ב-1794, נכלל רב-החובלים עם קציני המשנה וניצב בסולם הדרגות בין המידשיפמנים (פרחי החובלים) ללוטננטים. מ-1837 נשא דרגה זו גם קצין-פיקוד (commissioned officer), וב-1883 הוחלף שמה לזה הנוהג גם כיום – "לוטננט משנה" (Lieutenant, junior grade).
בצרפתית נקרא קצין זה בשם maitre pilote, "רב-נווטים" או "קצין ניווט".
פלורנס (אלבמה)

היסטוריה

פלורנס שוכנת באזור שהיה שייך לשבט הצ'יקסו  עד שהועבר לידי השלטון הפדרלי בתחילת המאה ה-19.
במהלך מדידה של האזור כהכנה להקמת יישוב עתידי ב-1818 אחד המודדים שהיה איטלקי קרא לאזור פלורנס, שמה האנגלי של העיר פירנצה באיטליה, והוא הוקם ב-12 במרץ באותה שנה. עם זאת פלורנס הפכה לתאגיד עירוני באופן רשמי רק מספר שנים לאחר מכן, ב-1826. כבר עם הקמתה היא הפכה למושב מחוז לודרדייל ותוך זמן קצר למרכז כלכלי ותעשייתי אזורי קטן.
העיר נפגעה קשות במהלך מלחמת האזרחים של ארצות הברית לאחר שמספר קרבות התרחשו בה והשמידו את המפעלים ששכנו בה. רק כעבור 20 שנה, בסביבות 1885, היא החלה לשקם בצורה טובה את התעשייה, מספר מוסדות חשובים הוקמו או עברו אליה והוקם בה נמל שהיה מהמרכזיים בסחר על הטנסי. אוכלוסייתה צמחה מכ-1,600 ב-1865 לכ-6,000 ב-1887.

דמוגרפיה

לפי הערכת אוכלוסין ב-2016 שכנו בעיר 39,938 תושבים, מתוכם 77.8% הזדהו כלבנים, 19% כאפרו-אמריקאים, 3.3% כהיספנים, 2.1% כבעלי שני גזעים או יותר, 0.6% כאסייתים ו-0.3% כילידים אמריקאים. ההכנסה הממוצעת עמדה על $23,185 וההכנסה החציונית עמדה על $37,058.

הקהילה היהודית

היהודים הראשונים התיישבו באופן קבוע באזור בערך באמצע המאה ה-19, ובכמויות משמעותיות בתקופת השיקום שלאחר מלחמת האזרחים של ארצות הברית בפלורנס, בשפילד ובטסקמביה. הראשון שהם היה סוחר יהודי יליד פרוסיה בשם אלכסנדר פאלק שהקים עסק גדול יחסית בפלורנס. באותה תקופה הקהילה הייתה עדיין מצומצמת מאוד, והלווייתו ב-1871 בוצעה על ידי כומר בפטיסטי שהשיג סידור יהודי.
הקהילה גדלה וב-1900 היו באזור כ-15 חנויות בבעלות יהודים, רובם בפלורנס. באותן שנים היהודים, החלו להתאגד כדי ליצור קהילה מסודרת. הם החלו לקיים תפילות ביחד בפלורנס, ב-1889 "חברת שפילד" (שהקימה את שפילד ונוסדה על ידי הבנקאי היהודי אלפרד הוגר מוזס ) תרמה קרקע להקמת בית קברות יהודי, וכעבור כמה שנים הוקם בפלורנס בית ספר יהודי קטן בעזרת רב מהאנטסוויל. בתחילת המאה ה-20 כבר היו בפלורנס רבנים במשרה חלקית וב-1908 הוקם בה "בית הכנסת בני ישראל". שנה קודם לכן נאמד מספר היהודים באזור ב-110.
בשנים שלאחר מכן הייתה מחלוקת בין חברי הקהילה האם היא צריכה להיות אורתודוקסית או רפורמית, עד שהרוב הכריע בעד הרפורמים בשנות ה-30, וכעבור מספר שנים קהילת בני ישראל הצטרפה לאיחוד הקהילות העבריות האמריקניות הרפורמי. בניגוד למרבית הקהילות הרפורמיות, היהודים המקומיים תמכו בציונות, תרמו לההסתדרות הציונית הדסה ונפגשו עם דוד בן-גוריון שבא להתרשם ממתקני רשות עמק טנסי בסביבה ב-1951.
הצמיחה הכלכלית של האזור לאחר מלחמת העולם השנייה הביאה לגידול באוכלוסייה וביחד לגידול בקרב היהודים. ב-1954 נבנה בית כנסת חדש וכמות החברים הרשמית הגיעה לשיא של כ-60 חברים ב-1962. לאחר מכן כמות היהודים צנחה בהדרגה והקהילה עזבה את האיחוד הרפורמי כי חשבה שאינו תורם לקהילות קטנות, אך היא עדיין קיימת ופעילה נכון ל-2017 ומשרתת אותה רבה שבסיסה בנאשוויל שבטנסי.

תחבורה

שדה התעופה האזורי של צפון-מערב אלבמה השוכן במאסל שולס משרת את כלל המטרופולין ומשמש לטיסות פנימיות בטווח קצר ולתעופה כללית.

השכלה

בעיר שוכנת אוניברסיטת צפון אלבמה שנוסדה ב-1830, והיא אחת האוניברסיטאות הוותיקות באלבמה.
רוברט ראושנברג

ביוגרפיה

ראושנברג נולד בפורט ארתור שבטקסס. הוא למד במכון לאומנות של קנזס סיטי ובאקדמיה ז'וליאן בפריז (שם פגש את אשתו לעתיד, הציירת סוזן וייל), ואז נרשמו השניים בשנת 1948 לבלאק מאונטיין קולג' בצפון קרוליינה כדי ללמוד אצל ג'וזף אלברס, איש הבאוהאוס. ראושנברג העיד על אלברס שהמשמעת והשיטתיות של אלברס נתנו לו את ההשראה "לעשות בדיוק את ההפך" ממה שאלברס לימד אותו. בין 1949 עד 1952 למד ראושנברג בליגת הסטודנטים לאומנות של ניו יורק, שם פגש את נוקס מרטין וסיי טוומבלי. ראושנברג ווייל נישאו בקיץ 1950. בנם כריסטופר נולד ב-16 ביולי 1951. השניים נפרדו ביוני 1952.
המלחין ג'ון קייג', אשר המוזיקה שלו התאימה להפליא לאישיותו של ראושנברג, היה גם הוא בין המורים בבלק מאונטיין. ה"ציורים לבנים" אותם צייר ראושנברג בבלק מאונטיין בשנת 1951, אשר לא כללו שום דמות, נחשבים לריקים כל כך ומשקפים עד כדי שהם מגיבים לסביבה שבה הם מוצגים "עד כדי שאתה יכול כמעט לדעת כמה אנשים נמצאים בחדר" כפי שהעיר פעם ראושנברג. הציורים הלבנים נחשבים למקור השראה ליצירתו השקטה לגמרי של ג'ון קייג', ''33'4, שנה לאחר מכן.
בשנת 1952 החל ראושנברג בעבודה על סדרות הציורים "ציורים שחורים" ו"ציורים אדומים" שבהם שילב על הקנבס אזורים גדולים של צבע שנמרח בצורה אקספרסיוניסטית עם קולאז' וחפצים שמצא ועשה בהם שימוש אומנותי. ה"ציורים המשולבים" הללו כללו בסופו של דבר חפצים שונים ומשונים כמו עז מפוחלצת והשמיכה של האמן. ראושנברג ניתץ את הגבולות המסורתיים בין ציור ופיסול והיווה השראה לדור של אמנים אשר חיפשו תחליפים לאומנות המסורתית.
אשתו של ראושנברג כונתה לעיתים "נאו דאדא" - תווית אשר הושמה גם על יצירותיו של ידידו הקרוב ג'ספר ג'ונס. ראושנברג צוטט לא אחת כאומר שהוא רוצה לעבוד "בפער שבין האומנות לחיים", מה שמרמז על הטלת ספק בהבחנה בין חפצי אומנות לחפצי יום-יום, אשר מזכירה את פסל ה"מזרקה" של חלוץ זרם הדאדא מרסל דושאן.
בשנת 1961 נקט ראושנברג צעד אשר יכול להתפרש כצעד בכיוון ההפוך כאשר תמך בתפקיד של "יוצר" ביצירת המשמעות לאומנות. ראושנברג הוזמן להשתתף בתערוכה בגלריית איריס קלרט שבה הוטל על אמנים ליצור דיוקן של הבעלים איריס קלרט, ולהציגו. ראושנברג בחר לשלוח מברק לגלריה בו הצהיר "זהו דיוקן של איריס קלרט אם אני אומר כך".
בשנת 1962 החלו להופיע ביצירותיו של ראושנברג לא רק עצמים שמצא, אלא גם תמונות שמצא, אשר הועברו אל הקנבס בטכניקה של הדפס משי. טכניקה זו, אשר שימשה בעבר רק ביישומים מסחריים, אפשרה לראושנברג להתייחס ליכולת השיעתוק של תמונות, וכתוצאה מכך, השטחת החוויה. עבודותיו אלו מקבילות לעבודות של אנדי וורהול, וראושנברג וג'ונס נמנים בשל כך על מבשרי הפופ ארט האמריקאי.
בשנת 1966 הקימו בילי קלובר וראושנברג את ניסויים באומנות וטכנולוגיה (Experiments in Art and Technology - E.A.T) ארגון ללא כוונת רווח שמטרתו לעודד שיתופי פעולה בין אומנים ומהנדסים.
נוסף על ציוריו ופסליו, תרם ראושנברג גם לפיתוח אומנות ההדפס והמיצג. הוא זכה בפרס גראמי על עיצוב האלבום של להקת טוקינג הדס Speaking in Tongues.
ב-9 במאי 2006 נמכרה יצירה של ראושנברג בשם "Cage" אשר הוקדשה לג'ון קייג' בבית המכירות כריסטי'ס בניו יורק תמורת סכום של $1,360,000 - שיא עבור יצירה של ראושנברג.
מאדים 500

מאדים 500 או מארס 500 («Марс-500») הוא פרויקט משותף של סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה וסוכנות החלל האירופית לטיסות מאוישות למאדים, כאשר צוות הטיסה מתוכנן לשהות בחלל בין 520 ל־700 יום. בפרויקט נוטלים חלק מצד רוסיה - המכון לבעיות ביולוגיות רפואיות של האקדמיה הרוסית למדעים וסוכנות החלל האירופית. עלות הפרויקט מוערכת ב־15 מיליון דולרים. שלושת השלבים הראשונים (המשימה הניסויית ה־14, המשימה הניסויית ה־105 והמשימה הניסויית ה־520) הושלמו בהצלחה. מאז 2009, מנהל הפרויקט הוא בוריס מורוקוב.

מטרת הפרויקט

משימות מאוישות למאדים עתידות לצאת כבר במחצית הראשונה של המאה ה־21, כשמשימה כזו דורשת מימון רב והתגברות על מכשולים טכניים רבים; בעיקר בשל המרחק הרב מכדור הארץ למאדים (מ־55 ועד 440 מיליוני ק"מ), מסע שעשוי להימשך למעלה משנה רק בכיוון אחד. נוסף לכך, קיים הצורך לספק די מזון ומחייה לצוות בן 6 טייסי חלל שוודאי ישתעמם במהלך הטיסה הארוכה למאדים.
מטרתו העיקרית של הפרויקט הוא לאסוף כמה שיותר נתונים על בריאות אנשי הצוות והכנתם המנטלית והפיזית לקראת טיסה למאדים, אחזקת מערכת תקשורת יעילה בין החללית לכדור הארץ ובחינת ההשפעות על האורגניזם האנושי, בטיסה שכזו, כמו גם הקצאת משאבים נחוצים לביצוע טיסה מאוישת למאדים.

המשימה הניסויית ה־14 והמשימה הניסויית ה־105

ב־2007 הושלם השלב הראשון של המשימה הניסויית כאשר 6 אנשי צוות שהו תחילה במשך שבועיים במתחם סגור דמויי־חללית ועבר בהצלחה. השלב השני אשר כונה רשמית בשם המשימה הניסויית ה־105 הסתיים בשנת 2009 ובה צוות של 6 אנשים (ארבעה רוסים, צרפתי וגרמני) נכנסו למבנה סגור לתקופה בת 640 יום, כסימולציה למשימה מאוישת למאדים. תוצאות המשימה המוצלחת פורסמו ב־5 במרץ 2010 על ידי המכון לבעיות ביולוגיות רפואיות של האקדמיה הרוסית למדעים.

המשימה הניסויית ה־520

משימה ניסויית שלישית יצאה לדרך ב־3 ביוני 2010 והסתיימה ב־4 בנובמבר 2011. במסגרתה נבחנה השפעת הסביבה על האדם. במסגרת זאת נמשכו איסוף הנתונים על בריאות אנשי הצוות והוגש סיוע פסיכולוגי לאנשי הצוות.
ששת הקוסמונאוטים (שלושה רוסים, איטלקי, סיני וצרפתי) שהשתתפו במשימה הניסויית שהו בבידוד במתקן הדמיה של מסע למאדים, הממוקם צפונית למוסקבה, הצוות בילה 17 חודשים בהדמיה של מסע למאדים שנועד לבחון את ההשפעות הפיזיות והפסיכולוגיות של מסע כזה. בחלק האחרון של הניסוי הקוסמונאוטים נחשפו להדמיה של מסלול החזרה לכיוון כוח המשיכה של כדור הארץ, אף שלא ניתן היה לדמות מצב של חוסר משקל. בתקופת שהותם במתקן, נוטרו מוחם וגופם ולא היה להם כל קשר אל העולם החיצון, כאשר פעם אחת בלבד הם יצאו להתהלך על קרקע חולית, על מנת לדמות את קרקע המאדים. הם אכלו מזון מרוכז בלבד והקשר שלהם אל מרכז הבקרה הגיע בהשהיה שדימתה את התקשורת במרחק גדול מכדור הארץ.
ב־14 בפברואר 2011 ששת חברי הצוות פוצלו ל־2 קבוצות בנות 3 אנשי צוות כל אחת והמשימה הניסויית מתבצעת במקביל, על מנת לספק לאנשי הצוות את מירב המידע לטיפול רפואי אפשרי במקרי חירום, בעת הנחיתה על המאדים וההתקרבות אל כוכב הלכת.

תוכניות

נוסף לזה, רוסיה מתכננת לבצע משימה מאוישת למאדים בשיתוף עם סוכנות החלל האירופאית ונאס"א, שבמסגרתה ישלחו למאדים 2 חלליות, האחת נושאת צוות של כ־6 אסטרונאוטים והשנייה נושאת את המטען הלא מאויש. עם ההגעה למאדים, שלושה מן האסטרונאוטים ינחתו על מאדים וישהו בו לתקופה של כחודשיים. המשימה כולה תארך כ־440 ימים. עלות המשימה היא 20 מיליארד דולר ורוסיה אמורה לתרום כ־30% מן העלות. אף שרוסיה הציעה לבצע את המשימה כבר בשנת 2015, יעד זמן זה כלל אינו בר ביצוע.
זהר לבנת

זהר לבנת היא פרופסור חברה במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן ומכהנת כראש המחלקה.

ביוגרפיה

בשנת תשנ"ה הגישה עבודת דוקטורט בנושא "תיאורי המשפט המוסגרים בעברית החדשה" במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן.
לבנת מרצה במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן.
תחומי המחקר העיקריים של לבנת הם תחביר, סמנטיקה פרגמטיקה וחקר השיח של העברית המודרנית הדבורה והכתובה. היא מנהלת, יחד עם פרופ' תמר וולף-מונזון, הכנת מאגר ממוחשב לכלל יצירתו השירית והפובליציסטית של אורי צבי גרינברג.
להקת בריוזקה

בריוזקה (רוסית: Берёзка; מילולית: שדר; שם מלא: האנסמבל הכוריאוגרפי הממלכתי) הוא אנסמבל כוריאוגרפי של ריקוד רוסי, שהוקם ב-1948. מייסדת האנסמבל והמנהלת הייתה נדז'דה נדז'דינה,ממוצא יהודי.

היסטוריה

במהלך העשור הראשון, הופיעו בבריוזקה בוגרות בית הספר הכוריאוגרפי במוסקבה. הריקודים הפופולריים ביותר באותה תקופה היו ריקודי המעגל:"בריוזקה"- The Birch Tree הברבור הקטן וסצינות הז'אנר ספינר, סופת שלג, ו וקוודריל של מיידן. את הריקודים ליוותה תזמורת של כלי נגינה עממיים. תוכניות הלהקה כללו ריקודי מעגל של נשים, מיניאטורות ריקודים לירית, ריקודים נמרצים וריקודים קומיים, המתעדים בתמונות כוריאוגרפיות פואטיות של חיי היומיום והטקסים של התקופה הרוסית של פעם. הריקודים התבססו לעיתים קרובות על ניגונים עממיים ושירים, והיו מלווים לעיתים קרובות בשירת המקהלה של הרקדנים. העושר הבלתי נדלה של פולקלור הריקוד הרוסי, כמו גם הרצון של הכוריאוגרפית לשקף את הזמנים המודרניים בריקודים, יצר את הצורך להוסיף קבוצה גברית לאנסמבל (1959). היצירות הראשונות של האנסמבל המעורב היו הסצינות הכוריאוגרפיות, קרובטל, שרובטידה, ביריד הסתיו, ומוסקבה פולקה. הריקודים של קבוצת הגברים היו בעיקר הומוריסטיים. מאוחר יותר השתנה הרפרטואר של הלהקה והריקודים התבססו על שירים עממיים של מלחינים סובייטים ("בערבים על הנהר" של מוקרוזוב ואחרים), כמו "מפגש שחר" (שהתבסס על הלחן של שירים מהפכניים) ועוד. בסיוריה בברית המועצות, הלהקה התאפיינה באמנות מחול גבוהה והפיצה מוזיקה עממית רוסית וריקודים. בריוזקה ידועה בעולם כולו. היא הופיעה בלמעלה מ 200 מדינות זרות, והופעותיה תוארו כ"חג של חסד, שירה, נוער ויופי".

מאפייני הריקוד

באנסמבל ישנם יותר מ -100 חברים. מה שמאפיין את הלהקה יותר מכל הוא הצעד הצף המפורסם שלה. הרקדנים רקדו כבר למעלה 47,000 קילומטרים. מרחק ארוך יותר מקוטר כדור הארץ!כל קונצרט מתחיל בריקוד מעגלי, שנקרא ח'ורובוד, שבו מבצעים את הצעד ההזזה. מה שכל כך מיוחד בשלב הזה הוא שבקושי ניתן לראות שהרקדנים זזים .הם נראה שהם עומדים דוממים בזמן שהבמה שמתחת להם נעה. אפילו החצאיות שלובשות הרקדניות לא נראות כאילו הן רועדות. הצעד נוצר על ידי מייסדת הלהקה עצמה. היופי המופלא של הרקדנים מסייע לשמור על קהלים ברחבי העולם. האנסמבל המקורי, שנוסד ב -1948, היה כולו נשי, כפי שניסחה זאת המיסדת נאדז'דה נאדז'דינה, "הדימוי הפואטי של נערה רוסייה נמצא במרכז כל עבודתנו, לא משנה אם זהו ריקוד עליז או לירי". אף על פי שהאנסמבל מכיל כעת גם גברים, הדמויות והמבצעות העיקריות הן עדיין בנות - יפות חינניות, נשיות.
מקרא ביכורים

מקור המצווה

על פי המתואר במקרא, יש שלושה חלקים בהבאת הביכורים: הנחה, הנפה, וקריאה. האדם היה מביא את הביכורים ומניחם לפני המזבח, אחר כך היה מניף את הביכורים ואומר לפני הכהן בבית המקדש את מקרא ביכורים:
וּבָאתָ אֶל-הַכֹּהֵן אֲשֶׁר יִהְיֶה בַּיָּמִים הָהֵם וְאָמַרְתָּ אֵלָיו: הִגַּדְתִּי הַיּוֹם לַה' אֱלֹהֶיךָ, כִּי-בָאתִי אֶל-הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּע ה' לַאֲבֹתֵינוּ לָתֶת לָנוּ.

וְלָקַח הַכֹּהֵן הַטֶּנֶא מִיָּדֶךָ וְהִנִּיחוֹ לִפְנֵי מִזְבַּח ה' אֱלֹהֶיךָ. וְעָנִיתָ וְאָמַרְתָּ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ:

אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה וַיָּגָר שָׁם בִּמְתֵי מְעָט, וַיְהִי-שָׁם לְגוֹי גָּדוֹל עָצוּם וָרָב. וַיָּרֵעוּ אֹתָנוּ הַמִּצְרִים וַיְעַנּוּנוּ וַיִּתְּנוּ עָלֵינוּ עֲבֹדָה קָשָׁה. וַנִּצְעַק אֶל-ה' אֱלֹהֵי אֲבֹתֵינוּ, וַיִּשְׁמַע ה' אֶת-קֹלֵנוּ וַיַּרְא אֶת-עָנְיֵנוּ וְאֶת-עֲמָלֵנוּ וְאֶת-לַחֲצֵנוּ. וַיּוֹצִאֵנוּ ה' מִמִּצְרַיִם בְּיָד חֲזָקָה וּבִזְרֹעַ נְטוּיָה וּבְמֹרָא גָּדֹל וּבְאֹתוֹת וּבְמֹפְתִים. וַיְבִאֵנוּ אֶל-הַמָּקוֹם הַזֶּה וַיִּתֶּן-לָנוּ אֶת-הָאָרֶץ הַזֹּאת, אֶרֶץ זָבַת חָלָב וּדְבָשׁ. וְעַתָּה הִנֵּה הֵבֵאתִי אֶת-רֵאשִׁית פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר-נָתַתָּה לִּי ה'.

וְהִנַּחְתּוֹ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ, וְהִשְׁתַּחֲוִיתָ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ.
— ספר דברים, פרק כ"ו, פסוקים ג'-י'
במסכת מכות (פרק ג', משנה ג') נאמר שהאוכל ביכורים עד שלא קרא עליהם בעליהם את פרשת הביכורים לוקה (כאמור, הבעלים מביאים את הביכורים לבית המקדש וקורין את פרשת הביכורים ולאחר מכן בהנחת הביכורים על המזבח הם עוברים לרשות כהני המשמר). בגמרא (שם) נחלקו איזה חלק בהבאת הביכורים מעכב (הקריאה או ההנחה, לפי תנא קמא הקריאה מעכבת וההנחה לא, ולפי חכמים להפך).

מקרא ביכורים על ידי גר

ביחס לגר חלוקות הדעות. שיטת תנא קמא שמביא ביכורים מביא ומניח אך אינו קורא ("ארמי אובד אבי") משום שאבותיו לא היו במצרים, ואינו יכול לומר "הִגַּדְתִּי הַיּוֹם לַה' אֱלֹהֶיךָ כִּי בָאתִי אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּע ה' לַאֲבֹתֵינוּ לָתֶת לָנוּ". אך ר' יהודה חולק וסובר שיכול לומר משום שאברהם נקרא "אב המון גויים" וכן פוסק הרמב"ם. אם הייתה אימו מישראל, לדעת כולם 'מביא וקורא'. 
בספר החינוך כותב כי "מן העניין הזה יש לנו ללמוד בתפילותינו ובתחנונינו לפני השם ברוך הוא, לדקדק מאוד ולהזהר בלשון שלא לומר דבר לפני השם כי אם בדקדוק גדול, וזכור בני דבר זה ושמרהו". יש המבארים על פי זה את המשך המשנה העוסק בהלכות נוספות של ניסוח, בהלכות אחרות: " וכשהוא מתפלל בינו לבין עצמו, אומר אלוהי אבות ישראל; וכשהוא מתפלל בבית הכנסת, אומר אלוהי אבותיכם.  ואם הייתה אימו מישראל, אומר אלוהי אבותינו", כולם עוסקים בכלל העקרוני כי צריך אדם לדקדק בלשונו כאשר הוא אומר דבר לפני האלוקים. העבד והשליח והאישה וטומטום ואנדרוגינוס--מביאין ולא קורין, שאינן יכולין לומר " וְעַתָּה הִנֵּה הֵבֵאתִי אֶת רֵאשִׁית פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נָתַתָּה לִּי ה'".
BIOS

שינוי הגדרות ה-BIOS

ישנם סוגי BIOS שונים עבור כל מחשב. בדרך-כלל הכניסה להגדרות ה-BIOS מתבצעת על ידי לחיצה על מקש ייחודי עם הפעלת המחשב (לרוב DEL, לעיתים F2, F1 או Esc ואף F12). מסך שינוי ההגדרות פועל בצורה דומה ליישומי DOS. שינוי ההגדרות מאפשר, למשל, לשנות את הטמפרטורה בה יכובה המחשב במקרה של חימום יתר של המעבד.
החברות השונות מפיצות לעיתים גם עדכון לתוכנה של ה-BIOS. בניגוד לעדכונים עבור מערכת ההפעלה הכללית של המחשב, העדכונים האלה נעשים בצריבה והם אינם הפיכים. עדכוני ה-BIOS גם אינם משפיעים לרוב על אבטחת המידע או על איכות הביצועים הכללית של המחשב. הם נחוצים, למשל, כאשר המחשב נכשל שוב ושוב בזיהוי אחד מרכיבי החומרה.

התפתחות ה-BIOS

את ה-BIOS המציא גארי קילדל. הוא יצר BIOS בסיסי לאחר שחברת IMSAI ביקשה ממנו לשלב את מערכת ההפעלה שלו במערכת מחשב מבוססת בקר 8080. קילדל נתקל בקושי כשגילה כי מערכת הגישה לכונן שלהם הייתה שונה מזו שעבד עליה באינטל, כשפיתח את המערכת. במקום להתאים את פרוטוקול הגישה לכוננים במערכת שלו, עשה דבר שונה לגמרי, שתוצאתו מוטבעת עד היום בכל מחשב אישי: קילדל פירק את המערכת שלו לשלושה מודולים. את זה שטיפל בגישה לכונן, כינה "BIOS" ובו ביצע את כל העבודה מול הכוננים והפלט. רעיון זה הפיח רוח רעננה במפרשים מכיוון שמעתה ואילך לא היה צריך להתאים את מערכת CP/M במיוחד למחשב שהיא מצויה בו, אלא להשתמש בפרוטוקול ה-BIOS שכתבה כל חברה עבור המחשב שלה. כך שווקה CP/M ללא שום צורך בשינוי מצד החברה שרכשה אותה.

שגרות BIOS

כאשר המחשב מאותחל טוען שבב ה-BIOS רשימה של פונקציות לזיכרון הפנימי, אותן מפעילים כמו הפעלת כל פסיקה אחרת. שגרות BIOS הן כמו פונקציות בכל שפה אחרת, ומופעלות באמצעות פקודת INT בשפת אסמבלי. את הפרמטרים מעבירים באמצעות אוגרי המעבד.
ניתן לדרוס את פונקציות ה-BIOS בתוכנות שונות שנכתבות באסמבלי. כך לדוגמה, במקום שה-BIOS יטפל בקריאת הקשות המקלדת ויציג אותן על המסך, אפשר שתוכנה אחרת תטפל בהקשות מקלדת, ותרשום אותן בקובץ לפני הצגתן על המסך (keylogger).
כל פונקציית מעבד (INT) נמצאת בשני מקומות שונים בזיכרון. במקום הראשון היא תופסת שתי מילים שבהן הכתובת של המקום השני בזיכרון. במקום השני נמצא קטע הקוד של הפונקציה בשלמותו.
בתא זיכרון מספר 0000:0000-0000:0003 מופיע מקומה של פונקציית מעבד INT 0. וכך בתאים הבאים מופיעה הכתובת בזיכרון של הפונקציות הבאות.

דריסת פונקציות מעבד

כדי לדרוס פונקציה קיימת מכפילים את מספר הפונקציה ב-4 (כל פונקציה תופסת 4 בתים) ומפחיתים אחד (מכיוון שהתא הראשון הוא אפס). בתא שהתקבל רושמים את כתובת הזיכרון של הקוד שמעוניינים לבצע כאשר יפעילו פונקציה זו. בסוף הקוד רושמים את פקודת האסמבלי RETR לחזרה מפונקציה.
ניתן גם לדרוס פונקציה בשיטה שקופה, כך שמשתמש המחשב לא ירגיש שפקודת האסמבלי הוחלפה. לשם כך יש להפעיל את הפונקציה המקורית בסיום הקוד. לצורך זה לפני הדריסה יש לזכור את כתובת תא הזיכרון שבו נמצא הקוד המקורי של ה-BIOS, ובסיום הקוד, במקום פקודת RETR, רושמים פקודה קפיצה (JMP) לקוד המקורי.