google/wiki40b huggingface dataset:
טל גור

טל גור הוא מוזיקאי, מטפל במוזיקה ויוצר ישראלי שנולד וגדל בעמק יזרעאל וחי כיום בניו יורק.

ביוגרפיה

טל הוא בוגר תואר ראשון בביצוע מהאקדמיה למוסיקה בירושלים ותואר שני בטיפול במוזיקה מאוניברסיטת בר-אילן. גור סיים גם תוכנית המשך במרכז נורדאוף-רובינס לתרפיה באוניברסיטת ניו יורק.

קריירה

הופיע בישראל במופע המשלב מוזיקה משני אלבומיו: "Air portrait" ו-"בשר ודם". האלבום הראשון מכיל קטעים מקוריים, אינסטרומנטליים ומשלב אלתור בעוד באלבומו השני שירים מקוריים ושירי משוררים, שאותם גור הלחין, שר ומנגן. גור הופיע בארצות הברית ובאירופה עם "What Cheer? Brigade" - הרכב בראס שבסיסו בפרובידנס רוד איילנד ועם "Water Esc" - הרכב ג'אז חופשי.
תמר זילבר

תמר (בת) זילבר (נולדה ב-1967) היא פרופסור לתאוריה ארגונית בבית הספר למנהל עסקים, האוניברסיטה העברית בירושלים. מחקרה עוסק בתהליכי מיסוד בארגונים ובשדות ארגוניים.

ביוגרפיה

זילבר היא בתם של אליעזר ומיכל. מצד אביה צאצאית למייסדי בנימינה, ומצד אימה ממייסדי סביון, וסביה הוא יעקב גרי, לשעבר שר המסחר והתעשייה. גדלה בבנימינה, ולה חמישה אחים ואחיות.
זילבר קיבלה תואר דוקטור בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בשנת 1998, בהנחיית פרופסור עמיה ליבליך, שעסק בקשר בין אידאולוגיה לפרקטיקה במרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית כארגון פמיניסטי. לאחר שנה של פוסט דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ושנה נוספת במחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית, התקבלה כחברת סגל בבית הספר למנהל עסקים. התארחה במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בבית הספר למנהל עסקים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ובבוסטון קולג' ובמכון המחקר הארגוני באוניברסיטת גוטנברג בשוודיה. בשנים 2013–2017 כיהנה כראש מרכז לייפר ללימודי מגדר באוניברסיטה העברית. מסוף 2016 היא מכהנת כסגנית הדיקן לענייני הוראה בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית.
זילבר מתגוררת בירושלים, נשואה ואם לשניים.

מחקר

זילבר מתעניינת באופן בו אנשים, קבוצות וארגונים מייצרים מציאות משותפת המאפשרת להם לפעול ביחד, וכיצד מציאות זו נעשית ממוסדת ומחייבת את הפועלים במסגרתה. היא בוחנת תהליכי התארגנות בהקשרם הרחב והצר, היינו כיצד מערכות משמעות ברמה הגלובלית והמקומית משתקפות, מתורגמות ומשמשות בתהליכי הבניית המציאות.
מחקר אחד של זילבר עסק במרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית – הנתון במתח שבין אידאולוגיה פמיניסטית-פוליטית לבין אידאולוגיה טיפולית-פסיכולוגית. זילבר הראתה כיצד הארגון מייצר עמימות כדי לאפשר לאנשים עם תפיסות שונות להיות חלק ממנו. דוגמה נוספת היא בתעשיית ההיי טק הישראלית, בשאלה כיצד חברי הקהילה הסבירו לעצמם את המשבר של שנות ה-2000 ואת מיקומם בין הגלובלי ללוקלי.
זילבר משתמשת בשיטות מחקר איכותניות, וכתבה על מחקר באמצעות סיפורי חיים, מחקר נרטיבי בארגונים, ועל אתנוגרפיה בשדות מוסדיים.
במסגרת ההוראה שלה באוניברסיטה, זילבר מפתחת קורס מבוא למגדר וחשיבה פמיניסטית, שיועבר באמצעות האינטרנט לכלל הסטודנטים הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
יוני פוליקר

ביוגרפיה

יוני הוא אחיינו של הזמר והמוזיקאי יהודה פוליקר, ומלווה אותו מזה שנים בנגינה על גיטרות ועל בוזוקי. 
בשנת 2008 הוציא את אלבומו הראשון, "כלום". האלבום עסק ברובו ביחסים הקשים עם ההורים. התפרסמו ממנו בעיקר השירים "שונא לאהוב", שזכה להצלחה גדולה, והשיר "ואני לא".
בשנת 2010 הוציא את השיר הראשון מתוך אלבום שני מתוכנן באותו שם, "היית שם איתי". במהלך 2011 הוציא גם את השירים "אהבה של כל אחד", "ביחד לבד" ו"מה זה אומר עליי". לבסוף האלבום נגנז, והשיר "היית שם איתי" יצא באלבומו הבא.
הפיק וכתב את אלבומה השני של לירז צ'רכי, שיצא בשנת 2012.
בשנת 2014 הוציא את אלבומו השני "מים אוויר אדמה ואש", שהופק בשיתוף פעולה עם שמוליק דניאל ודן תורן. מספר שירים מהאלבום יצאו כסינגלים וחלקם גם זכו לקליפים.
קבוצת וישגרד

קבוצת וִישֶגְרַאד (בהונגרית: Visegrádi Együttműködés או Visegrádi négyek, בפולנית: Grupa Wyszehradzka, בצ'כית: Visegrádská čtyřka או Visegrádská skupina, בסלובקית: Vyšehradská skupina או Vyšehradská štvorka) ולפעמים רביעיית וישגרד, או V4, היא ברית פוליטית של ארבע מדינות מרכז-אירופאיות הכוללת את הונגריה, פולין, צ'כיה וסלובקיה למטרות של קידום שיתוף פעולה ואינטרסים משותפים בתחומי אינטגרציה אירופאית, כלכלה, צבא ואנרגיה.
הקבוצה נקראה פעם "משולש וישגרד", בשל העובדה כי במקור הייתה ברית של שלוש מדינות, לפני שצ'כוסלובקיה התפצלה לצ'כיה וסלובקיה. המונח אינו תקף מאז 1993, אך בכל זאת מופיע מדי פעם. 
בוועידת וישגרד שהתקיימה ביולי 2017 בהונגריה התארח ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו יחד עם ארבעת מנהיגי המדינות החברות בקבוצה: ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן, ראשת ממשלת פולין ביאטה שידלו, ראש ממשלת צ'כיה בוהוסלב סובוטקה, וראש ממשלת סלובקיה רוברט פיצו.
עקב הבחירות לכנסת ה-21, הוחלט שהוועידה שצפויה הייתה להתקיים ביולי 2018 בישראל, בירושלים, תתקיים ב-2019. ברם, הוועידה בוטלה יום לפני הפתיחה, בעקבות החרמתה על ידי פולין, על רקע התבטאויות של ראש הממשלה בנימין נתניהו וממלא מקום שר החוץ ישראל כץ לגבי אחריות הפולנים לשואת יהודי אירופה.
נמל התעופה קלן/בון

היסטוריה

בשנת 1913 נבנה במקום מנחת אימונים צבאי, וב-1939 הורחב המנחת והפך לשדה תעופה אשר שימש את הלופטוואפה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הורחב השדה על ידי הצבא הבריטי, ונסלל מסלול המראה באורך 1,866 מטרים. בשנת 1951 השדה נפתח לתנועה אזרחית, והחליף את שדה התעופה הישן של קלן - בוצוואילרהוף. 
במהלך שנות ה-50 וה-60 נבנו בשדה שני מסלולי המראה נוספים, ובניין בית נתיבות חדש. המבנה החדש כלל שתי שלוחות להתחברות למטוסים בצורת מגן דוד, דבר שגרם לחברת התעופה של סעודיה שלא למקם בנמל התעופה את מרכז המטענים שלה. במהלך שנות ה-90 וה-2000, הורחב השדה פעם נוספת, ונבנה בו בית נתיבות נוסף וגם תחנת רכבת בינעירונית.

חברות תעופה זולות

בתחילת שנות ה-2000, עקב הרחבת נמל התעופה, החלו לפעול בו מספר חברות תעופה זולות כמו TUIfly, ג'רמנווינגס ואיזיג'ט. כתוצאה מכך גדלה תנועת הנוסעים בנמל בשנת 2003 ב-43 אחוזים, יחסית לשנה הקודמת לה.

תחבורה יבשתית

תחנת הרכבת נמל התעופה קלן/בון, אשר נפתחה בשנת 2004, נמצאת על מסילת הרכבת המהירה קלן-פרנקפורט, ומאפשרת לרכבות בינעירונית מהירות, רובן מדגם ICE, לעצור בנמל התעופה. כמו כן התחנה היא תחנת ביניים במסילת הרכבת הקלה הפרברית "ריין-רוהר".

חלל

נמל התעופה קלן/בון הוא מקום מושבן של מספר סוכנויות חלל גרמניות ואירופיות, כמו המרכז הגרמני לחקר החלל ומרכז האסטרונאוטים האירופי - EAC (חטיבה בסוכנות החלל האירופית), אשר מאמנות אסטרונאוטים. בנוסף, נמל התעופה מתפקד כנמל חלל לנחיתות חירום עבור המעבורות של נאס"א.
גרשון גרא

ביוגרפיה

גרא נולד בנצרת בשם גרשון קרישבסקי, בעת שאביו, גרו גרא, שירת בתפקיד מושל המחוז מטעם השלטון הבריטי. הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה, בשומריה שבמשמר העמק, בכדורי, ובאוניברסיטה האמריקנית בביירות. 
גרשון גרא שירת בצבא הבריטי במשך ארבע שנים, וכן בש"י של ההגנה. בשנת 1947 התגייס לפלמ"ח ושירת בנגב. בין השאר השתתף בכיבוש באר שבע. בתפקידו האחרון היה קצין קשר עם קציני האו"ם. בשנת 1949 היה חבר במשלחת הצבאית לארצות הברית שפעלה לגיוס כספים. במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים היה מרכז תרבות. גרא שימש גם כקונסול כללי וכיועץ בשגרירות ישראל בדרום אפריקה.

צייר ומעצב

גרא היה גרפיקאי, מעצב, צלם וצייר. הוא הקים ביתנים בתערוכות בינלאומיות, זכה בפרסים על עיצוב ספרים וכרזות. כמה מציוריו נמצאים במוזיאונים ברחבי העולם, והוא הציג בתערוכות יחיד רבות.

חוקר ארץ ישראל

גרא כתב וערך ספרים רבים ובעיקר ספרים המתעדים את תולדות היישוב בארץ ישראל, ספרי זיכרון ואלבומים. כמה מספריו מוקדשים לתקופת העלייה השנייה ולאנשיה: "חמדת אבות", "כל ההתחלות", "חצר כנרת ואנשיה", "בית בתל אביב" ו"אנשי השומר בחייהם ובמותם" ועוד.

אוסף גרשון גרא

גרא אסף לספריו חומרים היסטוריים ותצלומים רבים, שמקורם בבני משפחות הוותיקים. באוסף תצלומים של העליות הראשונות ואנשי המושבות, ערים ויישובים בארץ ישראל בראשית המאה ה-20, פרעות תרפ"ט, מפעלים ציוניים מתקופת היישוב ועוד. חלקים מאוספיו נמצאים בבית יד בן צבי בירושלים, בבית השומר שבכפר גלעדי, ארכיון חברון, מכללת עמק הירדן, ארכיון תל אביב ועוד. האוספים נתרמו על ידי רעייתו, ד"ר שולמית גרא.

חיים אישיים

גרשון גרא נקרא על שם סבו מצד אביו, ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי. אחיו הוא מעצב התפאורות צבי (ציצי) גרא. בן דודו מצד אביו הוא עזר ויצמן. אמו של גרא, יהודית, היא בתו של יצחק זאב אלטשולר (1866 - 1934) שעלה לארץ ישראל מרוסיה בשנת 1890 והיה ממייסדי רחובות. דודו מצד אמו הוא יוסף ויץ, ובן דודו מצד אמו הוא גדעון אלטשולר.
גרא היה נשוי להיסטוריונית וחוקרת האמנות היהודית ד"ר שולמית גרא, ונולדו להם שני ילדים. בנם גיא הוא אברך חרדי תושב אלעד.
נח מילגרם

פרופ' נח מילגרם (25 בפברואר 1931 - 23 באוגוסט 2012) היה דקאן בית הספר ללימודים מתקדמים במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון ופרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
למד פסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד והוסמך באוניברסיטת בוסטון. בשנת 1951 השתתף בתוכנית החלפת סטודנטים בישראל, ובשנת 1971 עלה לישראל מארצות הברית, כשהוא כבר פרופסור לפסיכולוגיה. מילגרם היה הפרופסור הראשון בארץ בתחום הפסיכולוגיה, ועסק במצבי לחץ במלחמה. מילגרם עמד בראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב עד יציאתו לגמלאות.
הוא היה יושב ראש משותף, יחד עם פרופסור אבנר זיו, של הקונגרס הבינלאומי הראשון ללחץ במהלך מלחמה ושלום, שנערך באוניברסיטת תל אביב ב-1981.
בשנת 1986 הגיע מילגרם למכללת אריאל, ופיתח בה במשך שנים את המחלקה לפסיכולוגיה. בשנת 2000 יצא לגמלאות, אולם בשנת 2007 חזר והקים את המחלקה לתואר שני בפסיכולוגיה.
מילגרם נפטר בשנת 2012.
פובליוס קורנליוס לנטולוס ספינטר

פובליוס קורנליוס לנטולוס ספינטר (בלטינית: Publius Cornelius Lentulus Spinther), הידוע יותר בשם ספינטר, היה פוליטיקאי רומאי חשוב מהמאה הראשונה לפנה"ס. ספינטר היה חלק ממשפחת הקורנליים האצילה שהייתה בעלת השפעה גדולה מאוד בתקופת הרפובליקה הרומית. ספינטר היה תומכו הבולט של יוליוס קיסר, אך בהמשך תמך באופטימטים, שהיו יריביו הפוליטיים של קיסר.
ספינטר נבחר התחיל את מסלול המשרות בשנת 63 לפנה"ס, עת נבחר לכהונת האיידיל הקורולי. בתפקידו זה סייע למרקוס טוליוס קיקרו לטפל בקשר קטילינה. כמו כן, בלט במשחקים גלדיאטורים מפוארים שערך. הקריירה הפוליטית של ספינטר נסקה והוא נבחר לפראיטור בשנת 60. בשנת 59 כיהן כנציב בהיספניה קיטריור (ספרד הקרובה). בעודו מכהן בתפקיד זה יצר קשרים עם יוליוס קיסר אשר היה נציב היספניה בייטיקה בשנת 61.
קיסר המשיך לתמוך בספינטר וניצל את קשריו עם הברית הפוליטית החשובה הידועה בשם טריומווירט הראשון כדי לקדם את ספינטר וסייע לו להיבחר לקונסול בשנת 57 לפנה"ס. למחרת בחירתו, סייעו לקיקרו לחזור מגלותו. לאחר סיום כהונתו כיהן כנציב בקיליקיה ובקפריסין בין 56 ל-53 לפנה"ס. בניגוד למקובל בתקופתו, ספינטר היה נקי כפיים ולא התעשר במהלך כהונתו כנציב על חשבון התושבים המקומיים.
בשלב זה החלה הפרידה של ספינטר מקיסר. ספינטר החל לתמוך יותר ויותר באופטימטים וכשפרצה מלחמת אזרחים צידד בגנאיוס פומפיוס. כשרונו הצבאי היה נמוך ועד מהרה מצא עצמו נצור בקורפיניום (ליד קוריניו Corfinio המודרנית). מזלו לא האיר לו פנים וספינטר נאלץ להיכנע. קיסר נהג בו בנדיבות, אך ספינטר המשיך לצדד באופטימטים והצטרף לצבאו של פומפיוס ביוון. בשנת 48 לפנה"ס הובס צבאו של פומפיוס  בקרב פרסלוס וספינטר ברח לרודוס שם קיבל מקלט מדיני. בסופו של דבר, נפל בידיו של קיסר והוצא להורג.
אריה רובין

ביוגרפיה

רובין חלה בילדותו בפוליו שהותירה אותו נכה. החל לעסוק בספורט במסגרת מרכז הספורט לנכים ברמת גן בגיל צעיר. הוא זכה להישגים בתחום השחייה והשתתף באולימפיאדות הנכים בשנים 1968, 1972 ו-1976. בתחרויות אלו זכה בתשע מדליות, מהן שלוש מדליות זהב (אחת כבן זוגו של ברוך חגאי בטניס שולחן) וארבע מדליות כסף. בפעילותו במרכז הספורט, פגש בספורטאית הנכה, צפורה רוזנבאום, והשניים נישאו ונולדו להם שלושה ילדים. לאחר שנות נישואים ארוכות התגרש רובין מצפורה.
לאחר פרישתו מתחרות פעילה עבד רובין כמאמן שחייה, בין היתר כמאמן שחייה ראשי של נבחרת מכבי תל אביב, ושימש מפעיל בריכות שחייה. בעקבות תלונות שהוגשו כנגדו על ידי חמש נערות הורשע בשנת 2007 בעשיית מעשים מגונים בנערה, תוך ניצול יחסי התלות ביניהם בהיותו מפעיל בריכה ומאמן שחייה. הרשעתו הביאה לגזר דין מקסימלי של ארבע שנות מאסר בפועל. ולאחר ערעור לבית המשפט העליון הופחת עונשו בשנה אחת ונגזר כי מאסרו יהיה בתנאי אשפוז מאחר שחלה בדלקת קרום המוח.
אינגריד, נסיכת שוודיה

ביוגרפיה

אינגריד נולדה בסטוקהולם ב-28 במרץ 1910 לגוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה ומרגרט, נסיכת קונוט, בתם של לאופולד, דוכס אולבני ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה. ב-5 במאי נערך טקס הטבלתה, כשלסנדקיה משמשים סביה וסבתה מצד אביה - גוסטב החמישי, מלך שוודיה וויקטוריה, נסיכת באדן, סבתות זקנות מצד אביה - המלכה האלמנה והדוכסית הגדולה האלמנה של באדן, סביה וסבתה מצד אמה - לאופולד, דוכס אולבני ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, הדוכסית הגדולה של באדן, הדוכסית האלמנה של דלארנה, קיסרית רוסיה, הנסיכה אליס, רוזנת אתלון, אדלברט, נסיך פרוסיה וג'ורג', נסיך ויילס.
בהיותה בת 10 מתה אמה בהריונה השישי, כתוצאה מדלקת קרום המוח, ואביה התחתן בשנית עם לואיז, נסיכת באטנברג. אינגריד חונכה היטב, והתעניינה בספורט, במיוחד רכיבה על סוסים, סקי וטניס. בנוסף היא אף הוציאה בגיל צעיר את רישיון הנהיגה שלה.
בשנת 1928 הוצעה אינגריד לאדוארד, נסיך ויילס, אולם על אף שנפגשו ביחד לא התארסו לבסוף.
ב-15 במרץ 1935 התארסה אינגריד עם פרדריק, נסיך הכתר הדני, וב-24 במאי התחתנו השניים בסטוקהולם באירוע גדול שסוקר בהרחבה בכלי התקשורת השוודיים. במהלך מלחמת העולם השנייה תמכה אינגריד בכוחות ההתנגדות לכיבוש, ועודדה את בני העם בסיורים שעשתה ברחבי הארץ יחד עם חמותה המלכה אלכסנדרינה. סבה גוסטב החמישי, מלך שוודיה שלח לה בקשה להוריד פרופיל למען ביטחונה, אולם היא דחתה בזעם את הצעתו.
ב-20 באפריל 1947 מת חמיה כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק, ובעלה פרדריק התשיעי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. אינגריד ביטלה הרבה מהמנהגים המיושנים שנהגו בחצר המלוכה, והפכה את האווירה ליותר נעימה, עם פחות אירועים וקבלות פנים רשמיות. בשנת 1972 מת בעלה, ובתה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק עלתה לשלטון במקומו. באותה שנה מונתה אינגריד לעוצרת הממלכה, בכל עת שהמלכה נעדרה מהממלכה.
ב-7 בנובמבר 2000 מתה אינגריד, כשלצדה עומדים שלוש בנותיה ועשרה נכדיה. הלווייתה נערכה ב-14 בנובמבר, והיא נטמנה בקתדרלת רוסקילדה. בהלוויה השתתפו בני אצולה ומדינאים רבים, ביניהם: המלך והמלכה של שוודיה, מלכת ספרד, מלכת הולנד, המלך והמלכה של נורווגיה, המלך והמלכה של בלגיה, הדוכס הגדול והדוכסית הגדולה של לוקסמבורג, הנסיך מוויילס, נסיך הכתר של מונקו, אולפור רגנר גרימסון - ראש ממשלת איסלנד, ומאונו קויביסטו - נשיא פינלנד לשעבר.
סיזאר ואן אברדינגן

קורות חיים

ואן אברדינגן נולד באלקמאר שבהולנד לעורך הדין פיטר קורנליץ ואן אברדינגן (Pieter Cornelisz van Everdingen) ואשתו השנייה, אכטה רלאסד מואר (Aechte Claesdr Moer), מיילדת במקצועה, והיה אחיו הבכור של הצייר אלארט ואן אברדינגן.
ואן אברדינגן התחנך באוטרכט תחת יאן חריץ ואן ברונקהורסט והתקבל לגילדת האמנם של אלקמאר בשנת 1632. 
בשנת 1640 לערך פגש ואן אברדינגן את הצייר יאקוב ואן קאמפן ממנו הושפע, והשנים שיתפו פעולה במספר ציורים.
בשנת 1648 עבר להארלם והתקבל כחבר בגילדת לוקס הקדוש של הארלם.
בין השנים 1648–1650 ואן אברדינגן צייר את "החדר הכתום" (Oranje Zaal) בהויז טן בוש. 
בשנת 1658 שב לאלקמר, פתח בה סדנה, והחל ללמד תלמידים.
ואן אברדינגן נפטר באלקמר ונקבר ב-13 באוקטובר 1678 בכנסיית לורנס הקדוש (St. Laurenskerk) (ה-Grote Kerk).

משפחתו

ואן אברדינגן נשא לאישה את אחותו החורגת הלנה ואן אוסטתהורן (Helena van Oosthoorn) בראשית דצמבר 1646. לזוג לא היו ילדים.
סוזוקי בלנו

סוזוקי בלנו (2015-)

בסוף שנת 2014 הכריזה סוזוקי לראשונה על כוונתה לחדש את היצע הדגמים שלה ולהוסיף למבחר הדגמים מכונית חדשה שתתברג במידותיה בין הסוויפט הקומפקטית לבין הסוזוקי SX4 (או סוזוקי קרוסאובר כפי שהיא מכונה בישראל). דגם הקונספט ik-2, שהיווה קדימון למכונית החדשה, נחשף לראשונה בתחילת שנת 2015 . דגם הקונספט הציג עיצוב שונה לחלוטין מזה של הסוויפט הוותיקה, התבסס על פלטפורמה חדשה לחלוטין וכצפוי הציע מידות שהתברגו בין הסוויפט לקרוסאובר. כמו כן זכתה המכונית למנוע 1.0 ליטר טורבו-בנזין מסדרת המנועים החדשה של היצרנית. כחצי שנה לאחר מכן חשפה היצרנית את דגם הייצור הסדרתי, שזכה לכינוי הרשמי באלנו. הדגם הסדרתי קיבל, לצד מנוע ה-1.0 ליטר טורבו-בנזין, גם מנוע 1.2 ליטר בנזין וכן גרסה היברידית. 
שיווקה של סוזוקי בלנו בישראל החל ביוני 2016, כשארצה הגיעה רק גרסת ה-1.2 ליטר בנזין הרגילה. גרסה זו משווקת בישראל עם תיבת הילוכים אוטומטית-רציפה (CVT) או בגרסה ידנית.
מנצ'וקוו

רקע היסטורי

החל מהעשור האחרון של המאה ה-19 עמדה מנצ'וריה התיכונה תחת השפעה רוסית חזקה, בשל בניית מסילת הברזל הסינית מזרח-אסיאתית דרך חרבין לולדיווסטוק. לאחר מלחמת רוסיה-יפן (1904–1905) גברה השפעתה של יפן באזור, בעיקר לאור הנחת מסילת הברזל הדרום מנצ'ורית ב-1906 לדאליאן (פורט ארתור) והגירת אזרחים יפנים.
קציני הצבא היפני תכננו זמן רב לפלוש למנצ'וריה, אך בשל התנגדות מבית לא יכלו לעשות זאת. ב-18 בפברואר 1931 התרחשה תקרית מוקדן אשר נתנה לצבא היפני את הלגיטימציה לפלוש למנצ'וריה.
הכיבוש הסתיים בהצלחה והיה מאוד פופולרי בקרב תושבי יפן, אך גרם לגינויים אשר הובילו את יפן לפרוש מחבר הלאומים. לאחר הכיבוש, בשנת 1932, יסדו היפנים במנצ'וריה את מנצ'וקוו.

פוליטיקה

מנצ'וקוו התאפיינה במערכת פוליטית ריכוזית וטוטליטרית מאוד, ובעוד הכח הפוליטי היה דה יורה מרוכז בידי הקיסר פויי ומפלגת הימין הקיצוני שלו, איחוד קונקרדו, דה פקטו נשלטה המדינה בידי הצבא היפני. עם זאת, הותרו התארגנויות פוליטיות מסוימות, בעיקר למהגרים (כגון תנועות פשיסטיות או "רוסיות לבנות" של מהגרים מלוכנים שברחו לשם  ממלחמת האזרחים הרוסית, ואף תנועות ציוניות של מהגרים יהודים).
באופן רשמי, המדינה הייתה איחוד של חמשת עמי האזור (מנוצ'וריאנים, בני האן, יפנים, קוריאנים ומונגולים), תחת הסיסמה "חמישה עמים, איחוד אחד", סיסמה שנלקחה במקור מן הרפובליקה הסינית. בפועל, הכח היה בעיקר בידי הכובשים הזרים היפנים.
זיוה שמיר

ביוגרפיה

זיוה שמיר נולדה בארץ ישראל, בת לחוה ויצחק גרבורג, ילידי תל אביב הקטנה. אבי סבתה מצד אביה, בנימין קליר, היה ממייסדי המושבה פתח-תקוה; סבה מצד אמה, יחיאל רימון, היה אחיהם של המשוררים יוסף צבי רימון ויעקב רימון, אנשי העלייה השנייה וחבריו של יוסף חיים ברנר. בשנים 1960–1961 שהתה עם משפחתה בניו יורק. בשנת 1964 סיימה את בית הספר התיכון "אוהל שם" ברמת גן במגמת שפות זרות. שירתה בצה"ל בגדוד הצנחנים 202, שזה אך הוקם, ולאחר מכן למדה לתואר ראשון ושני בספרות עברית ובספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1973–1980 עסקה בלימודים לתואר דוקטור, ועבודת הדוקטורט שלה נושאת את השם "שירי ביאליק הראשונים: תיאורם, סיווגם וסימון קווים של התפתחות ותמורה בתוכם" בשנת 1980.
נמנתה עם סגל הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב במשך ארבעים שנה, 2010-1970. שמיר עמדה בראש מכון כץ לחקר הספרות העברית באוניברסיטת תל אביב ובראש בית הספר למדעי היהדות ע"ש חיים רוזנברג באוניברסיטה. מאז פרישתה לגמלאות מהאוניברסיטה עברה ללמד במרכז הבינתחומי הרצליה.
בין תפקידיה הציבוריים: יו"ר ועדת מקצוע הספרות במשרד החינוך ויו"ר ועדת בחינות הבגרות בספרות, חברה בדירקטוריון של בית שלום עליכם ויו"ר ועדת הביקורת של המוסד, חברה בדירקטוריון של פרס ספיר של מפעל הפיס, חברה בוועדת הספרות של עיריית תל אביב (בראשותה של ד"ר שוש אביגל, יו"ר הוועדה למינוי שופטים באגודת הסופרים, עורכת הסדרה "סדן" (מחקרים בספרות עברית), עורכת הסדרה "ספרות פלוס", שהוקמה ביוזמתה באוניברסיטת תל אביב, חברה במערכת "גג" של איגוד הסופרים. כמו כן שמיר כיהנה שנים רבות כחברה במועצה האקדמית של סמינר הקיבוצים ושל מרכז שלם ויו"ר הוועדה להסמכת החוג לספרות של אוניברסיטת אריאל. עמדה אף חמש שנים בראש הוועדה של פרס רמת-גן לספרות.
הייתה בין עורכי המהדורה האקדמית של כל שירי ביאליק ומחברי מוסד אלתרמן. במרוצת השנים היא פרסמה למעלה משלושים ספרי מחקר וערכה רבים אחרים.
שמיר הייתה מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.
נשואה מאז 1965 לאליעזר שמיר, בעל משרד בתחומי הנדסת גשרים ומנהרות בישראל. לזוג שלושה ילדים וכן נכדים.
קורא

הקורא במקורות ישראל

הקורא נזכר במקרא (שמואל א, כו כ) כדימוי לעוף שאינו נוהג ביושר "קֹרֵ֤א דָגַר֙ וְלֹ֣א יָלָ֔ד עֹ֥שֶׂה עֹ֖שֶׁר" (ירמיהו יז יא). תצפיות הראו שלעיתים נקבה של קורא משתלטת על ביציה של נקבה אחרת הדוגרת בסמיכות לה. אולם גופה וכנפיה הקצרות אינו מסוגל לדגור כראוי על שתי מערכות הביצים, ולכן חלק מהביצים מתחמם בשמש, מתייבש ואינו בוקע.
במשנה נזכר "קורא זכר" שלדעת ר' אליעזר חייב במצות שילוח הקן (חולין יב, ב). יש הסבורים שמדובר למעשה בחוגלה. הקורא הוא עוף טהור, ובתימן הייתה לו מסורת אכילה.
רצח אלכסנדר רובוביץ

קורות חיים

אלכסנדר רובוביץ נולד בירושלים למרים ויהושע ידידיה שהיה רוקח בשכונת מאה שערים. למד בבית הספר היסודי "תחכמוני" ובבית הספר התיכון הדתי "מעלה" שבירושלים. בעודו תלמיד תיכון הצטרף לתנועת ברית החשמונאים וב-1946 ללח"י, בה כינויו המחתרתי בה היה "חיים". לאחר שסולק מבית הספר בשל האיבה ששררה בין הנהגת היישוב לבין המחתרות אצ"ל ולח"י, עבר לעבוד בבית המרקחת של אביו. רובוביץ מונה למפקד כיתה שעסקה בהפצת כרוזי הלח"י שכונו "המעש".

פרשת חטיפתו ורציחתו

ב-6 במאי 1947 יצא רובוביץ לאזור רחביה בירושלים על מנת להדביק כרוזים. עדי ראייה הבחינו באדם דובר אנגלית, לבוש בבגדים אזרחיים, הגורר אותו לאחר מאבק למכונית אזרחית שבה ישבו בריטים, שמיהרה להסתלק מן המקום. מקום החטיפה והגרירה היה בפינת הרחובות אוסישקין וקק"ל.
משבושש לשוב לביתו, טענו השלטונות הבריטיים שאינם קשורים להיעלמותו. לאחר מספר ימים נודע למשפחה שכובע השייך לחוטף, נשמט במהלך החטיפה והגיע לידי נער בירושלים. בתוך הכובע נמצא כתוב השם farran או farkan (האות r הייתה מטושטשת). הוא זוהה כקפטן רוי פאראן (Roy Farran). פאראן היה אחד הקצינים המעוטרים בצבא הבריטי מקרבות מלחמת העולם השנייה, ויוצא קומנדו ה-SAS, שהקים בארץ ישראל יחידה סמויה שמטרתה הייתה לפעול באמצעים אלימים במיוחד נגד המחתרות היהודיות.
מכאן החלה מסכת ניסיונות טשטוש וטיוח של השלטונות הבריטיים, במטרה למלט ולזכות את פאראן, שהפך לחשוד ברציחתו של רובוביץ. בו-בזמן התחוללה סערה ביישוב ומחוצה לו סביב היעלמותו של הנער. השלטונות לא מיהרו לתפוס את פאראן. יתר על כן - הם מחקו את שמו מהכובע שנמסר להם. ב-28 ביוני אנשי לח"י צלפו והרגו ארבעה חיילים בריטים ובה בעת ירו אנשי לח"י נוספים על מסעדת אסטוריה בחיפה, הרגו קצין אחד ופצעו קשה שני שוטרים נוספים בעיתונות פורסם כי הדבר נעשה כנקמה על רציחתו של הנער. בדרך כלשהי שמע פאראן על גל הרציחות וחש אחריות וכך למחרת ביום ראשון 29 ביוני התייצב פאראן בשערי מחנה אלנבי והודיע לזקיף על זהותו. 
כאשר פאראן שוחרר על ידי בית דין בריטי "מחוסר ראיות" והבריטים מילטו אותו מן הארץ, ניסה לח"י להתנקש בו על אדמת אנגליה. הם שלחו חבילת נפץ שאותה הכין יעקב חרותי, לבית משפחת פאראן באנגליה. החבילה, שהיה כתוב עליה: "אוסף כתבי שייקספיר", נפתחה על ידי אחיו רקס, והרגה אותו.
קלי הולמס

ביוגרפיה

הולמס נולדה בפמבורי, קנט (מחוז באנגליה), לאב ממוצא ג'מייקני ולאם אנגלייה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 1993 בשטוטגרט, גרמניה סיימה הולמס במקום ה-9 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.64 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 1995 בגטבורג, שוודיה זכתה הולמס בשתי מדליות. מדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:03.04 דקות ומדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.95 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה הולמס במקום הרביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.81 דקות ובמקום ה-11 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:07.46 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 1999 בסביליה, ספרד סיימה הולמס במקום ה-10 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.77 דקות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה הולמס במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.80 דקות, אחרי מריה מוטולה ממוזמביק (1:56.15 דקות) ושטפי גראף מאוסטריה (1:56.64 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום ה-7 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.02 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 2001 באדמונטון, קנדה סיימה הולמס במקום השישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.76 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 2003 בפריז, צרפת זכתה הולמס במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.18 דקות, אחרי מוטולה (1:59.89 דקות) ולפני כרוצ'ליובה מרוסיה (2:00.29 דקות).

אירוע השיא

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה הולמס בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.38 דקות ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:57.90 דקות.
פטואה

פָּטואָה (צרפתית: Patois, מילולית: רגל של חיה) הוא מונח שמשמש לתיאור של שפות, ניבים או סוציולקטים מסוימים שבדרך־כלל אין להם תקן ספרותי או הכרה רשמית. למונח אין הגדרה מדעית מקובלת, אך יש קבוצה של שפות שנקראות כך בספרות בלשנית באופן עקבי.

פטואה של ג'מייקה

אחת השפות הידועות שמכונות פטואה, היא הניב האנגלי המשמש את תושבי האי הקריבי ג'מייקה, אך אינו נחשב כשפה רשמית. הניב מורכב מתערובת של אנגלית ושפות מערב אפריקאיות.
פטואה כיום משמש בעיקר כמדיום שירה בו מוחים תושבי ג'מייקה על חייהם הקשים ועל העוני הרב ששורר במדינה. הפטואה נולד כדרך של העבדים האפריקאים ללגלג על האנגלית של אדוניהם הלבנים].
טקאקי קג'יטה

ביוגרפיה

קג'יטה נולד ב-9 במרץ 1959 במחוז סאיטאמה. הוא למד באוניברסיטת סאיטאמה עד 1981, וב-1986 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת טוקיו. החל מ-1988 הוא עובד במכון לקרינה קוסמית באוניברסיטת טוקיו, ב-1992 התמנה לעוזר פרופסור, וב-1999 לפרופסור. ב-1999 מונה למנהל אגף למחקר חלקיקי הנייטרינו הקוסמיים במכון.
ב-1998 גילה עם צוותו כי קרניים קוסמיות פוגעות בכדור הארץ וגורמות לחלקיקי נייטרינו לשנות את טעמם, גילוי שנודעת לו משמעות מכרעת באשר לקביעה בדבר היותם של חלקיקי הנייטרינו נושאי מסה. הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2015, יחד עם ארתור מקדונלד, על גילוי התופעה וחקר משמעותה לגבי מסת החלקיקים.