בלה באלאז'

עד מלחמת העולם הראשונה (1914-1884)

שש שנים לאחר הולדתו עברה משפחתו ללבוצ'ה עיירת הולדתו של אביו (היום סלובקיה אז האימפריה האוסטרו הונגרית). אביו שמעון באואר (1851-1887), היה מורה בתיכון. אחרי מותו המשפחה חזרה לסגד עם אמו ג'ני (אוגניה לוי) בשנת 1899. אחיו היחיד, ארווין באואר, היה רופא, ביולוג תאורטי, ובעלה של מרגיט קאפקה. אחותו הייתה הילדה באואר. בשנת 1902 סיים את לימודיו בתיכון סגד עם תוצאות מצטיינות, ובסתיו החל את לימודיו במחלקה ההונגרית-גרמנית באוניברסיטת פאזמני פיטר, בודפשט (היום שם האוניברסיטה הוא :אוניברסיטת אטווש לוראנד). באוניברסיטה היה שותפו לחדר של המלחין ההונגרי זולטאן קודאי. בשנת 1904 לקח חלק בעבודתה של אגודת תאליה והכיר את ג'ורג' לוקאץ'. באביב 1905 באלאז' יצא לסיבוב של איסוף שירי עם הונגריים. בשנה שלאחר מכן סיים את לימודיו וחזר לעיר הולדתו לזמן קצר, שם פגש את בארטוק. בסתיו יצא לסיור לימודים בחו"ל. באוניברסיטת ברלין השתתף בהרצאותיהם הפילוסופיות של גאורג זימל ושל וילהלם דילתיי, ובינתיים סיים את הדרמה הראשונה שלו, "דוקטור מרגיט סלפאל". בעידודו של זימל כתב את ספרו הראשון, "האסתטיקה של המוות". בתחילת 1907 נסע לפריז עם קודאי, ובסתיו קיבל משרת הוראה בחטיבת הביניים של בית הספר ברחוב וושלני בבודפשט.
בשנת 1908 הכיר את אדית האיוש, רופאה, מתרגמת ועורכת כתב עת שהפכה לאשתו הראשונה. אז הכיר גם את המשוררת היהודייה ולימים קומוניסטית אנה לסנאי (שמה בלידתה היה עמליה מוסקוביץ), עמה הייתה לו ידידות לכל חייהם. באותה שנה סיים את בחינות הגמר לדוקטורט בפילוסופיה. קריירת השירה שלו החלה באותה תקופה, ושיריו פורסמו באנתולוגיה בשם "המחר". באפריל 1909 עלתה לבמה יצירתה התיאטרלית הראשונה, "דוקטור מרגיט סלפאל". באותה עת הכיר את המשורר אנדרה אדי. בשנים 12–1911 בילה תקופה ארוכה יותר בחו"ל (באיטליה, פריז, ברלין) ופרסם את כרך השירה הראשון שלו "הנווד שר" ואת אוסף הסיפורים הקצרים שלו "השקט". הוא שב לבודפשט שנתיים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כתב העת הספרותי החשוב ניוגט (מערב) פרסם באותה תקופה את ספרו "התעלומות". הוא שינה באופן רשמי את שמו מבאואר לבלאז' ב-1913 וב־29 במרץ אותה שנה התחתן כאמור עם אדית האיוש בבודפשט. באותה שנה יצא גם ספרו "דיאלוג על הדיאלוג" והדרמה שלו "היום האחרון" שהוצגה ב־3 באוקטובר בתיאטרון הלאומי של הונגריה.

עד ההגירה (1918-1914)

בשנת 1914 הוא התנדב לצבא האוסטרו הונגרי, הגיע לחזית ונפצע. בשנת 1915 נשלח לסובוטיצה לשירות בעורף. דיווחיו מן החזית הופיעו בכתב העת ניוגאט (מערב) בשם "לך ותסבול גם אתה". בדצמבר 1915, התחילו בדירתו של באלאז' ישיבות "חוג יום ראשון" עם ג'ורג' לוקאץ', ארנולד האוזר, קרל מאנהיים, אדית דיומורי, בלה פוגאראשי, ארנה לורשי ואחרים, רובם ככולם יהודים. בשנת 1916 פרסם באלאז' את יומנו המלחמתי ואת ספר שיריו השני, "על ספינת טריסטן". בשנה שלאחר מכן העביר הרצאות בבית הספר החופשי למדעי הרוח, ובית האופרה של בודפשט הציג את הבלט של בארטוק "הנסיך המגולף בעץ", שאת הליברית שלו כתב באלאז'. בשנת 1918 התגרש מאדית האיוש. האופרה הציגה בהצגת בכורה את האופרה "מבצר הנסיך כחול הזקן" שכתב באלאז' (ליברית) ואת המוזיקה בארטוק. בשנת 1919 נשא לאישה את אנה האמוואשי. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא היה ב"דירקטורט של הסופרים המהפכניים", ואחר כך התגייס לצבא האדום ההונגרי והשתתף ב"מערכה הצפונית".

מחוץ להונגריה (1945-1919)

לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 הוא עזב את הונגריה עם ניירות מזויפים בנובמבר והתיישב עם אשתו ברייכנאו, ליד וינה. הוא הפך לכתב של כמה מגזינים בשפה הגרמנית וההונגרית ופרסם כמה כרכים של כתביו בגרמנית ובהונגרית. הוא פרסם ביקורות תיאטרון וקולנוע בעיתונים היומיים והבשבועונים. הוא כתב, ערך ופרסם את עבודתו העיקרית בתחום האסתטיקה הקולנועית "האיש הנראה" בשנת 1925.
בשנים 1926–1930 התגורר בברלין, שם עבד כמרצה בבית הספר "לעבודה המרקסיסטית" וכ"מנהל איגוד העובדים". הוא כתב תסריטים רבים ונפגש עם במאי קולנוע רבים כמו ארווין פיסקטור, גאורג וילהלם פבסט, ואלכסנדר קורדה. הוא פגש אתהשחקנית לני ריפנשטאהל, והפך לתסריטאי של מספר סרטיה של השחקנית. בשנת 1930 יצא לסיור של כמה חודשים באלג'יריה מטעם חברה צרפתית, שם עשה סרט עם קוהרסקי.
בשנת 1931 הצטרף באלאז' למפלגה הקומוניסטית של גרמניה. בסתיו אותה שנה נסע למוסקבה כדי להרצות במכללה לקולנוע ולעשות סרט על הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בהזמנת יוצרי קולנוע סובייטים. לדברי אשתו, מנהיג הרפובליקה הסובייטית של הונגריה בלה קון בעצמו ביקש ממנו לעשות סרט על הרפובליקה אך באלאז' התחמק. בשנה שלאחר מכן התיישבו הוא ואשתו במוסקבה. בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים, כן נעשה על ידו סרט על הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשם "הטיסה בוער" (הטיסה הוא נהר גדול שחוצה את הונגריה), אך הסרט לא יצא להקרנה. בשנת 1937 קנה בית נופש באיסטרה ליד מוסקבה ועבר לשם עם אשתו. משנת 1938 היה עמית בכיר במגזין ההונגרי במוסקבה "קול חדש" (הטור הקבוע שלו היה:מכתבים מרחוק).

בשנת 1941 יצאו לאור ספר השירה שלו "מדורה" וגם כרך של שתי דרמות (מוצרט והשיבה הביתה). בסוף השנה, עקב התקדמות החזית, הוא פונה לאלמה-אטה (קזחסטן).

שוב בהונגריה (1949-1945)

בשנת 1945 חזר לבודפשט, המשיך בעשיית הקולנוע, בהוראה ובעריכה והיה מרצה אורח בפראג וברומא. הרומן האוטוביוגרפי שלו, "נוער חולמני", ראה אור. הצלחתו הגדולה הייתה בסרט "אי שם באירופה", על בסיס התסריט שלו, בבימויו של גזה ראדוואני.
על אף שקיבל את פרס קושוט, גם הוא הועמד בצד ובצל בשנת 1948 במקביל לג'ורג' לוקאץ', האידאולוג המוביל אז של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית, וספג ביקורת על יחסו האוונגרדי לכאורה. הוא איבד את מקום עבודתו, לא יכול היה ללמד במכללה לאמנויות הבמה בבודפשט ויצירותיו לא פורסמו. רק עשרות שנים לאחר מותו הושבה יצירתו ובמיוחד עבודת הקולנוע שלו, למקומם הראוי. יומנו שניהל בשנים 1903 עד 1922 לא פורסם עד 1982, וגם אז רק עם דילוגי תוכן ומחיקות רבות. יצירתו השלמה בעלת הערך התרבותי וההיסטורי נמצאת עדיין בכתב יד. בבוקר ה-17 במאי 1949 נפטרי משבץ מוחי.

חשיבותו

בהתבסס על יצירתו של באלאז', הליבריות שכתב לאופרה "מבצר הנסיך כחול הזקן" והבלט "הנסיך המגולף בעץ" (של בלה בארטוק), "צינקה פנה" (של זולטאן קודאי) והליברית לסרט "אי שם באירופה" (Somewhere in Europe של הבמאי גזה ראדוואני ) הטביע באלאז' חותם על התרבות הספרותית ההונגרית. הוא תרם גם תרומה מתמשכת לאסתטיקה של הקולנוע. בנוסף להונגרית, הוא מוכר כדמות משמעותית בתרבות הגרמנית והרוסית (הסובייטית). "הוא כתב כמה מיצירותיו התאורטיות בגרמנית; כיום מוכר ברחבי העולם, כי בלה באלאז' הוא אחת הדמויות הגדולות ביותר בתולדות האסתטיקה הקולנועית ובספרות האסתטית ההונגרית, לא פחות מאשר ג'ורג' לוקאץ' בתחום יצירתו." - כתב עליו המשורר ההונגרי-יהודי גזה הגדוש.