טרמפ

טרמפ, או "הקפצה", הוא דרך של שימוש תחבורה פרטית, בה מקבל נוסע הסעה מאדם אחר באופן שאינו מתואם מראש, לרוב ללא תשלום ובדרך כלל מנהגי מכוניות פרטיות.
מקור המילה הוא הפועל בגרמנית לתפיסת טרמפ - Trampen, שמקורו במילה האנגלית Tramp (נווד). הפועל המקביל באנגלית הוא Hitchhike.
אדם הנוסע בטרמפים קרוי "טרמפיסט". מרחק ההקפצה יכול להיות מרחק קצר אשר אפשר לעבור גם בהליכה, והוא יכול להיות מרחק רב המצריך נסיעה בכלי רכב. הבוחרים בנסיעה מסוג זה עושים זאת בדרך כלל בגלל שלוש סיבות: נחיצות (חוסר בתקציב, או בכלי תחבורה זמינים), יעילות סביבתית (ניצול נסיעות קיימות במקום ליצור נסיעות חדשות), או הרפתקה (גילוי תגליות באופן אקראי, פגישת אנשים חדשים ובלתי צפויים).
היחס הכללי לטרמפים משתנה מאזור לאזור. יש מדינות בהן מקובל "לתפוס" טרמפים ולאסוף טרמפיסטים. במדינת ישראל, לדוגמה, ישנן תחנות מיוחדות להקפצות הנקראות טרמפיאדות. אף מדינה בעולם לא אוסרת הקפצות באופן גורף, אך ישנן מדינות בהן קיימים איסורים והגבלות לגבי הנסיעה. כך לדוגמה בארצות הברית, חל איסור לתפוס טרמפים על יד בתי סוהר. במקומות מסוימים קיים איסור לתפוס טרמפים בכבישים מהירים בין-ארציים, אך בדרך כלל מותר לתפוס טרמפ בכניסה או עלייה לכביש המהיר. בישראל תפיסת טרמפים מותרת בתחנות המיועדות לכך. על חיילים בצה"ל חל איסור גורף לתפוס טרמפים.

שיטה

השיטה לתפוס נהגים אינה קבועה ומשתנה מאדם לאדם ומאזור לאזור, אך במרבית המקומות בהן נהוג לתפוס טרמפים, גם קיימת שיטה מקובלת אשר באמצעותה הטרמפיסט מסמן לנהגים חולפים כי הוא מחפש הסעה. בחלקים רבים בעולם, בהם צפון אמריקה ואירופה, הטרמפיסטים מותחים באופן מסורתי את ידם לצד גופם בזווית של 90 מעלות מגופם ומרימים את האגודל שלהם לכיוון מעלה. טרמפיסטים בדרום אפריקה נוהגים להרים את ידם ולהצביע כלפי מעלה עם האצבע. לעומת זאת, טרמפיסטים בפולין מנופפים בידם כאשר כף היד פתוחה לכיוון כלי הרכב הקרבים, ובהודו מנופפים בידם כאשר כף היד פתוחה לכיוון מטה. בישראל נהוג להצביע לעבר הכביש עם האצבע כאשר היד נמצאת לצד הגוף.
במקומות בהם תפיסת טרמפים פחות רווחת, ניתן לראות טרמפיסטים משתדלים לעצור נהגים בשיטות יצירתיות יותר, על מנת למשוך את תשומת לב הנהגים. יש טרמפיסטים המחזיקים שלט קטן עם שם היעד. המטרה היא לחסוך מהנהגים את הצורך לעצור ולברר את מקום יעדם ולעודד נהגים אחרים, אשר אילולא השלט לא היו עוצרים. ברוסיה ישנם איגודים של טרמפיסטים המסמנים את עצמם על הכביש ברצועות בד זוהרות על הבגדים. טרמפיסטים אחרים נוהגים לא לעמוד לצד הדרך ולחכות להסעה, אלא לעבור בין המכוניות העומדות בתחנת דלק או ברמזור ולדבר עם הנהג. בשיטה זו הטרמפיסט מנסה לשכנע את הנהג שיעזור לו להגיע ליעדו. במדינות מסוימות, כמו גם בישראל, חלים הגבלים משפטיים על שיטה זו מפני שכשמדובר ברמזורים היא עלולה להפריע לסדר הציבורי.
גם לנהגים יש שיטה לתקשר עם הטרמפיסט. כאשר נהג רוצה לסמן לטרמפיסט שהוא לא נוסע רחוק, הוא מצביע לכיוון מטה. כאשר הנהג מצביע לכיוון ימין או שמאל או ישר הוא למעשה מסמן לטרמפיסט את כיוון הנסיעה שלו בצומת הבא.
לרוב אין משלמים כסף תמורת ההסעה, אך יש טרמפיסטים התורמים כסף עבור דלק. במקומות בהם אין תחבורה ציבורית מסודרת גם מקומיים תופסים טרמפים. באזורים כאלה, כגון באסיה המרכזית ובכפרים ערביים מסוימים ביהודה ושומרון, נהוג שהטרמפיסטים משלמים עבור הנסיעה במשאיות סכום המקביל לדמי נסיעה באוטובוס. יש לוודא את עניין התשלום לפני התחלת הנסיעה כדי לא ליצור אי הבנה.

מוניטין

לרוב מסתיימת הנסיעה בחילופי תודה לבביים. רוב הטרמפיסטים יודעים להוקיר תודה לנהג שעזר להם, ורוב הנהגים נהנים להכיר אנשים חדשים. במקרים מסוימים יכולות גם להיווצר חברויות והשמיים הם הגבול.
אף על פי כן לנסיעה בטרמפים יש מוניטין מפוקפק. עבריינים עושים שימוש ציני ברצון הטוב של אחרים כדי לשדוד או להטריד מינית תוך שהם מתחזים לנהגים תמימים, או לחלופין, לטרמפיסטים תמימים. אירוע חריג במיוחד קרה לאמנית האיטלקיה פיפה באקה שנחטפה ונרצחה בטרמפ שלקחה בטורקיה במהלך מסע שלום מתוקשר לכיוון ירושלים. מקרה מפורסם נוסף הוא חטיפתם ורציחתם של שלושה נערים ישראלים על ידי מחבלים פלסטיניים בעת שעלו על טרמפ בגוש עציון.

נסיעה בטרמפים בספרות ובאמנות

הסופר האמריקאי ג'ק קרואק הנציח את הנסיעה בטרמפים בספרו "בדרכים". אין ספור סופרים כתבו על דרכים ועל הנסיעה בטרמפים, כגון הסופר ג'ון סטיינבק אשר פתח את ספרו המפורסם ענבי זעם בהסעה מזדמנת. רואלד דאל כתב סיפור קצר בשם "הטרמפיסט", בו הוא מציג את הרעיון על פיו ניתן לשמוע סיפורים מרתקים כשמסיעים טרמפיסטים.
טוני הוקס, קומיקאי בריטי, התערב בזמן שהיה שתוי כי יוכל להקיף את אירלנד כשהוא נוסע בטרמפים בלבד ונושא איתו מקרר קטן. התוצאה המשעשעת של התערבות זו מונצחת בספר "האי הירוק, המקרר ואני".
המוזיקאי רוג'ר ווטרס החל את קריירת הסולו שלו לאחר שעזב את להקת פינק פלויד באלבום הקונספט "היתרונות והחסרונות של לקיחת טרמפים" ("The Pros and Cons of Hitch Hiking") משנת 1984. האלבום מתאר את משבר אמצע החיים של ווטרס, והוא הציג על עטיפתו אישה עירומה המושיטה אצבעה כמבקשת טרמפ על אם הדרך. באלבום ניגן אף אריק קלפטון. יש המחשיבים אלבום זה כטוב יותר מאלו שיצר ווטרס בתקופה המקבילה במסגרת פינק פלויד, אם כי הצלחתו המסחרית הייתה מתונה, וסיבוב ההופעות אליו יצא ווטרס, שכונה "סיבוב הטרמפיסט", נכשל.
בסדרת הספרים, סדרת התסכיתים, סדרת הטלוויזיה והסרט "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" מאת דאגלס אדמס, נסיעה בטרמפים (בחלליות) היא אורח חייהם של אנשים רבים ברחבי הגלקסיה, אחד מהם הוא פורד פרפקט, חוקר עבור הספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", שהוא ספר הדרכה לטרמפיסטים המספק להם מידע רב לגבי הגלקסיה ואיך לראות את כולה בפחות משלושים דולרים אילטראנים ליום.
ב"חסין מוות", סרטו החמישי של הבמאי קוונטין טרנטינו משנת 2007, אחת הדמויות נקלעת לטרמפ ברכב פעלולים של סאדיסט ועוברת בו מסכת עינויים.
הסרט עד קצה העולם (Into The Wild), המבוסס על סיפור אמיתי, מתאר את קורותיו של צעיר אמריקאי שנודד ברחבי צפון אמריקה דרך תפיסת טרמפים. בשיטה זו הוא נפגש עם הרבה מדמויות הסרט.
סרט האימה הנודע מ-1986 "הטרמפיסט" (The Hitcher) בכיכובו של רוטגר האוור הפך לסרט פולחן והיווה מקור השראה לסרטים נוספים בסגנון. בשנת 2007 נעשה חידוש לסרט באותו השם בכיכובו של שון בין.
סדרת רשת דוקומנטרית בשם הטרמפיסטים פורסמה בישראל דרך הפייסבוק בשנת 2016. בסדרה, אוסף יוצר הסדרה טרמפיסטים על מנת ליצור עימם מפגש ולשמוע אותם.

טרמפים ממוסדים

הנסיעה בטרמפים מוּסדה בפולין בתקופת המשטר הקומוניסטי. לאנשים רבים בתקופה זו היו מסמכים רשמיים בהם תועדה נסיעתם. יתרה מכך, הטרמפיסטים היו מוסרים לנהגים אישור כי קיבלו הסעה. בברית המועצות יישמו מערכת תלושים אשר הועילה לנהגים. נהגי משאיות בקובה מחויבים להסיע טרמפיסטים, וברומניה הנסיעה בטרמפים בתשלום היא חלק מהתרבות המקומית עד כי לעיתים קשה לתפוס טרמפיסטים עקב תחרות.

משמעויות נוספות

בשפה העברית, "לתפוס טרמפ", ובאופן דומה באנגלית free rider משמש גם ביטוי לניצול כלשהו. לדוגמה, במשפט "אני רוצה לתפוס על הדיון הזה טרמפ, היות שחלפה כבר כמעט שנה מאז איחוד הרשויות במדינת ישראל..." נראה כי הנואם מנצל את הדיון הנוכחי כדי להעלות נושא אחר. ניתן להשתמש בביטוי "לתפוס טרמפ" על מגוון נטיותיו - "תפסתי טרמפ", "עלה על טרמפ" וכדומה.

טרמפים בעידן הטכנולוגיה החדשה

כיום, בעידן הטכנולוגיה החדשה, השימוש בטרמפים הפך נפוץ בקרב קבוצות באמצעות רשתות חברתיות ואתרים ייחודיים, המשמשים כלוח נסיעות לסטודנטים וישובים.
לאחרונה החלה מגמה של שימוש במכשירי הסלולר החכמים, בשילוב אפליקציות המחליפות את לוחות הטרמפים.