google/wiki40b huggingface dataset:
ריקרדו פריירה

קריירת מועדונים

ריקרדו נולד בליסבון, בירת פורטוגל, להורים שמוצאם מכף ורדה. הוא החל לשחק כדורגל בגיל צעיר, בקבוצה המקומית פוטבול בנפיקה. ב-2004 החל לשחק בקבוצות הנוער של ספורטינג ליסבון, ובגיל 17 עבר לקבוצת נבאל. שנה לאחר מכן עבר לקבוצת ויטוריה דה גימארייש.
ב-1 באפריל 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו, במסגרת ליגת העל הפורטוגלית, בניצחון קבוצתו 1-3 על פאסוס די פריירה. בעונת 2012/2013 סייע לקבוצתו לזכות בגביע הפורטוגלי, כאשר כבש 6 שערים ב-6 הופעות במפעל זה, כולל את שער הניצחון בגמר, מול בנפיקה ליסבון.
ב-16 באפריל 2013, טרם סיום עונת 2012/2013, הגיע ריקרדו לסיכום עם קבוצת פורטו על מעבר אליה, ב-1 ביולי. בתחילת תקופתו בקבוצה דילג דרך קבע בין קבוצת המילואים לקבוצה הבוגרת. תחת המאמן פאולו פונסקה, עבר לשחק בעיקר בעמדת המגן. הופעתו הראשונה במפעל אירופי הגיעה ב-26 באוגוסט 2014, כאשר נכנס כמחליף לקאסמירו בניצחון 0-2 על ליל בשלב הפלייאוף של ליגת האלופות.
בקיץ 2015, לאחר שצבר 33 הופעות בקבוצה הבוגרת של פורטו ב-2 עונות, הושאל ריקרדו לקבוצת ניס הצרפתית לתקופה של שנתיים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה 1 ב-12 בספטמבר, כאשר שיחק 90 דקות בהפסד הביתי 1-0 לגנגאן.
באפריל 2016 נבחר למגן הטוב ביותר בליגה הצרפתית מטעם המרכז הבינלאומי ללימודי ספורט בצרפת.
בעונת 2017/2018 היה שותף לזכיית פורטו באליפות פורטוגל.
ב-17 במאי 2018 חתם ריקרדו בקבוצת לסטר סיטי האנגלית, בעסקה ששוויה 25 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הפרמייר ליג הראשונה שלו במשחק הפתיחה של עונת 2018/2019 בפרמייר ליג, בהפסד 2-1 למנצ'סטר יונייטד. ביום הולדתו ה-25 כבש את שער הבכורה בלסטר, בהפסד הליגה הביתי 2-1 לאברטון.

נבחרת פורטוגל

ריקרדו רשם 35 הופעות בנבחרות הצעירות של פורטוגל, וכבש 12 שערים. הוא היה חלק מהגעתה לגמר של נבחרת פורטוגל עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2015. הוא שיחק 4 משחקים בטורניר זה וכבש בניצחון 0-5 על גרמניה בחצי הגמר.
זימון הבכורה שלו לנבחרת הבוגרת הגיע בנובמבר 2015, לקראת צמד משחקי הידידות מול רוסיה ולוקסמבורג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו מול רוסיה, כאשר שיחק 8 דקות בהפסד 1-0 בקרסנודאר.
ריקרדו נבחר על ידי המאמן פרננדו סנטוס לסגל הנבחרת למונדיאל 2018. הוא שיחק את משחקו היחיד בטורניר בהפסד 2-1 לאורוגוואי בשלב שמינית הגמר.
קינה רותהמר

ביוגרפיה

קינה רותהמר נולדה בליטל רוק, ארקנסו. היא התאמנה בסנטה קלרה, קליפורניה תחת המאמן ג'ורג' היינס, מועדון שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו קלאודיה קולב, דיק רות', דונה דה וארונה, מרק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו.

אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה רותהמר בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:53.68 דקות, לפני שיאנית העולם שיין גולד מאוסטרליה 8:56.39 דקות (גולד הייתה כוכבת המשחקים עם 5 מדליות מהן 3 זהב ו-3 שיאי עולם חדשים) ונובלה קליגאריס מאיטליה (8:57.46 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.92 דקות, אחרי גולד שקבעה שיא עולם חדש (2:03.56 דקות) ושירלי בבשוף בת ארצה (2:04.33 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום השישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:24.22 דקות.

אלופת עולם

בתחרות המבחן לאליפות העולם בשחייה שנערכה בלואיוויל, קנטקי קבעה רותהמר במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:18.07 דקות. באליפות העולם עצמה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה היא זכתה בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של  2:04.99 דקות, לפני בבשוף (2:05.33 דקות) ואנדראה אייפה ממזרח גרמניה (2:05.52 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בו החזיקה בשיא עולם כשקבעה תוצאה של 4:21.50 דקות, אחרי בת ארצה הת'ר גרינווד (4:20.28 קינה) ולפני קליגאריס (4:21.79 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום השישי במשחה ל-800 מטר חופשי בו החזיקה בשיא העולם כשקבעה תוצאה חלשה של 9:15.72 דקות.
רותהמר פרשה משחייה תחרותית שנה לאחר מכן בהיותה רק בת 17, עקב מיגרנות חזקות שתקפו אותה.
וילה ג'וסטי

היסטוריה של המבנה

המבנה המקורי באתר נבנה על ידי משפחת זאמבליני במחצית הראשונה של המאה ה-17. בראשית המאה ה-19 עבר האזור לבעלות ג'ירולמו אסיניו מולין (Girolamo Ascanio Molin).
הוילה הייתה במקורה בבית חווה חקלאית השייכת לוילה מולין הסמוכה, שהייתה שייכת למשפחת קאפודיליסטה (Capodilista). המבנה הפך לארמון בשנת 1875 ביוזמת לאורה פיזאני צוסטו (Laura Pisani Zusto) ובעלה הרוזן ג'ירולמו ג'וסטי דל ג'ארדינו. 
הארמון נבנה בסגנון אקלקטי. 
למבנה שתי קומות, למעט במרכז המבנה בה יש קומה שלישית קטנה, שלה גג משולש ומשני צידיה קמרונות.

ההיסטוריה של הגנים

בחלקו האחורי של המבנה גן חורף שתוכנן ונשתל בשנת 1880. לארמון מבנה חממה עשוי זכוכית, בסגנון אופייני לווילות באזור ונטו.

הסכם שביתת הנשק של וילה ג'וסטי

הוילה ידועה בכך שבה נחתם הסכם שביתת הנשק של וילה ג'וסטי שנחתמה ב-3 בנובמבר 1918 - אשר סיימה את מלחמת העולם הראשונה בחזית איטליה, וסיימה את הקרבות בין איטליה והאימפריה האוסטרו הונגרית. 
בשל כך מכונה הוילה גם "וילת שביתת הנשק" (באיטלקית: Villa Armistizio).
הדיונים בין הצדדים החלו ב-1 בנובמבר, שביתת הנשק נכנסה לתוקפה לאחר 24 שעות, ב-4 בנובמבר, בשעה 15:00.
לפני החתימה על הסכם שביתת הנשק, בין נובמבר 1917 וינואר 1918, שימשה הוילה למגורי המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, אשר גר בוילה בשל ההפצצות האוויריות של העיר פאדובה. 
הוילה שימשה כמפקדת הצבא האיטלקי בתקופת מגורי המלך בוילה. בחדר שבו נחתם הסכם שביתת הנשק נותרו הרהיטים המקוריים לזכר האירוע.

לקריאה נוספת

• Antonello Biagini, Giovanna Motta, The First World War: Analysis and Interpretation, Volume 1, Volume 1, P 100
• John Gooch, The Italian Army and the First World War, P 299
• Bullitt Lowry, Armistice 1918, P 112
• Manfried Rauchensteiner, The First World War and the End of the Habsburg Monarchy, 1914-1918, P 1005
מטוסים (סרט)

עלילה

דאסטי הוא מטוס שחולם להתחרות בתחרות טיסות מסביב לעולם. אבל דאסטי הוא מטוס ריסוס אווירי שלא בדיוק בנוי לתחרויות וגם במקרה יש לו פחד גבהים, ולכן הוא פונה למטוס בחיל האוויר בשם סקיפר שעוזר לו להיות כשיר להתמודד בתחרות. האומץ של דאסטי עומד למבחן אחרון כשהוא מתכוון להגיע גבוה יותר משדמיין אי פעם שיוכל, ולהתחרות בתחרות טיסה.

ביקורת

"מטוסים" קיבל ביקורות שליליות רבות מצד מבקרים. אתר Rotten Tomatoes נתן לו 27% עם דירוג ממוצע של 4.6/10 המבוסס על 109 חוות דעת והקונצנזוס של האתר כתב "יש מספיק מטוסים בצבעים בהירים, קולות דביליים, ואנימציה חלקלקה כדי להסיח את הדעת של כמה צופים צעירים ל-92 דקות וכנראה גם למכור שפע של צעצועים במחיר מציאה - אבל כמעט בכל רמה אחרת, זאת אכזבה מדיסני". אתר Metacritic נתן לסרט 39 מתוך 100.

הפקה

הסרט מבוסס על רעיון מקורי של ג'ון לסטר. למרות שפיקסאר לא הפיקו את הסרט המפיקים של "מכוניות" ו"מכוניות 2" שימשו באותו תפקיד גם בסרט זה.

סרט המשך

דיסני הודיעו בתחילה שזהו הסרט הראשון שמתחיל טרילוגיית סרטים, כאשר סרט חדש אמור היה לצאת בכל שנה. ב-18 ביולי 2014 יצא לאקרנים סרט ההמשך "מטוסים 2: לוחמי האש", אך נכון לשנת 2018 לא ידוע על סרט שלישי שנמצא בפיתוח.
יחסי אפגניסטן–יוון

הגירה ליוון

מאז שהחלה המלחמה באפגניסטן בשנת 2001, חלה עלייה ניכרת בהגירת האפגנים ליוון. ככל שהמצב הביטחוני באפגניסטן החמיר, אלפי פליטים אפגנים נכנסו ליוון. ב-2016, אוכלוסיית האפגנים ביוון הוערכה ב-15,000 תושבים, שרובם חיים במחנות פליטים כגון מחנה הפליטים דיאבטה. ישנם כ-2000 אפגנים שהמתגוררים ביוון, רובם באתונה.
שאול שמאי

ביוגרפיה

שמאי נולד בבגדאד שבעיראק לציון ולולו שמאי. בשנת 1942 עלה באופן בלתי לגאלי לארץ ישראל והצטרף להכשרה של תנועת "הנוער העובד והלומד" בקיבוץ מעוז חיים, ממנו נשלח לסמינר שליחים של "החלוץ" במטרה לשמש שליח התנועה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר שנתפס בפעילות לקליטת מעפילים בחוף ניצנים הוגלה למחנות המעצר בקפריסין, ועסק שם בהדרכת נוער.
היה חבר הפלמ"ח והשתתף במלחמת העצמאות, תחילה כאלחוטן במפקדת חזית הדרום. באחריותו היה תרגום חומרים גלויים, אך הוא ניסה את כוחו בפענוח מברקים מוצפנים,ובעקבות הצלחתו, לאחר מבצע דני הועבר ליחידת האזנה באזור. יכולות הפענוח שהפגין הביאו עוד בתקופת הלחימה לכך שהשתלם בתחום כתבי סתר. באוקטובר 1948 הוצב בבאר שבע, ולאחר המלחמה ביקש להשתחרר וללמוד אך התבקש להישאר ולעבוד בצה"ל כאזרח ולעסוק בתחום שבירת צפנים.
שמאי שירת באגף המודיעין תחילה כאזרח ומדצמבר 1959 כקצין. הוא פיתח שיטות מקוריות לפענוח והתקדם עד לתפקיד מפקד תחום פיצוח צפנים ביחידה 8200. על הישגיו זכה ב-1963 בפרס ביטחון ישראל.
לטענת יואל בן פורת, מפקד יחידה 8200 בשנות ה-70, שמאי הוא שהציע לברור בוגרי תיכון מצטיינים, ללמדם ערבית, ולהפנות אותם ליחידה 8200, שעד אז סבלה מבעיית כוח אדם שלא היה איכותי מספיק.
בשנת 1972 נפטר שמאי מהתקף לב בעת שירותו, בגיל 46. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי קריית שאול. לטענת יואל בן פורת, שמאי, שהיה על סף גאונות, סבל משחיקה בגלל השעות הרבות שהקדיש לעבודתו, לעיתים – 18 שעות ביום, ללא חופש וללא הפסקה מ-1955.

לאחר פטירתו זכה בצל"ש הרמטכ"ל. בעיטור זה זכה: 
על תרומתו ועל הישגיו המובהקים בתחום חיוני לפעולות של צה"ל. בכל פעלו הצטיין במסירות ללא סייג, בכושר המצאה, במחשבה מקורית ובדבקות במשימה, שהיו לברכה ולתועלת לבטחון המדינה.
במפקדת יחידה 8200 נקרא בניין על שמו.
City of Stars

אודות

בסרט הקולנוע המוזיקלי "לה לה לנד", השיר City of Stars מבוצע לראשונה על ידי ריאן גוסלינג לבדו, בדמותו של סבסטיאן וילדר, בעודו הולך ורוקד על מזח חוף הרמוסה שבדרום קליפורניה. בהמשך הסרט, השיר מבוצע שוב על ידי סבסטיאן יחד עם מיה דולן (אמה סטון), במהלך מונטאז' המראה אותו מתכונן לצאת לסיבוב הופעות יחד עם קית' (ג'ון לג'נד) ולהקתו.
ג'סטין הורוויץ, מלחין השיר, סיפר על תהליך הכתיבה:
[תהליך כתיבת השיר] התחיל ליד הפסנתר, כשאני עובד לבדי על דמואים עבור דמיאן, שולח אליו רעיונות עד שמשהו באמת תפס. זה כל כך מצחיק ש[שיר] זה ושיר "האודישן" (Audition (The Fools Who Dream)) הם שני השירים שהכי מצאו חן בקרב הצופים, לפחות עד כה, משום שתהליכי היצירה שלהם היו דומים במובן שכנראה משכי זמן ההתעסקות איתם ליד הפסנתר היו הקצרים ביותר ... אני בסך הכל הלחנתי אותם ממקום רגשי תוך מחשבה על האווירה. הייתי אומר שהאווירה היא של תקווה, אך מלנכולית בעת ובעונה אחת ... יש לך רגעים גדולים, ואז יש לך רגעים פחות גדולים בחיים בלוס אנג'לס, ואנחנו רואים את זה קורה בסיפור. חשבתי על הרעיון הזה קצת ופשוט ניסיתי להלחין מנגינה שחשבתי שתהיה בנויה היטב ויפהפייה. אני מניח יש בו כמה גוונים של ג'אז, משום שזה משהו שסבסטיאן מנגן על הפסנתר.
המקור באנגלית
[The song] started at the piano with me just working on demos for Damien, sending him ideas until something really sparked. It's so funny that that and "Audition" are the two songs that people seem to be responding to the most, at least so far, because they had similar processes in the sense that they had probably the least amount of fussing at the piano demo stage. [...] I was just composing it from an emotional place and thinking about the tone. I would say the tone is hopeful, but melancholy at the same time. And it kind of goes back-and-forth between cadencing in major and cadencing in minor, because I think that’s kind of what the song is about. You have these great moments and then you have these less great moments in life and in Los Angeles and we see it happen in the story. I was thinking about that idea a little bit and just trying to compose a melody that I thought was shapely and beautiful. I guess it has some jazz inflections, because it’s something Sebastian plays on the piano.
המזרחי (עיתון)

המזרחי היה כתב עת עברי שיצא לאור בפולין בין השנים 1918–1924 במתכונת של שבועון, מטעם תנועת המזרחי בפולין.

היסטוריה

העיתון קם בשנת 1918, לאחר כינוס הוועד הפועל של תנועת המזרחי בפולין בכ"ט-ל' בכסלו תרע"ט, במסגרתו דן הוועד בשאלות הנוגעות לעם היהודי בכלל, ולהתארגנות תנועת המזרחי בפולין בפרט. בסיכום הוועידה נכתב כי יש "לגשת מיד להוציא שבועון עברי בשם 'המזרחי'". עורך העיתון לאורך כל שנות פרסומו היה יצחק ניסנבוים, רב ודרשן מהוגי המזרחי שגם שימש כנשיא תנועת המזרחי בפולין. מטרת העיתון הייתה לשמש כביטאון המרכזי של התנועה, במיוחד לקראת וועידת התנועה העולמית אשר עמדה להתכנס.
העיתון עסק בעניינים הנוגעים לעם היהודי. מדור אחד הביא חדשות מארץ ישראל, מדורים אחרים דיווחו על החלטות הוועד הפועל של התנועה הפולין, וכן פעילויות התנועה. מדור נוסף בשם "בציונות" עסק בפעילות התנועה הציונית בפולין. המדורים לא היו קבועים, והשתנו במרוצת השנים.
העיתון שימש ככלי פוליטי-מפלגתי, ושיקף את פעילות התנועה והאידאולוגיה שלה.
רסטורציה (אמנות)

רסטורציה (שיחזור) היא השבתו של חפץ למצב בו התקיים ברגע מסוים בעבר. 
שלא כשימור (Conservation) שמשמעו שמירה על המצב הקיים של חפץ אמנותי לבל יתדרדר, מתבצעת ברסטורציה התערבות של ממש במראה או בפונקציונליות של החפץ לצורך החזרתו לכדי שלמות של סגנון, תקופה היסטורית וכדומה.
על מלאכת הרסטורציה אחראי הרסטורטור וההתמחות המקצועית נעשית לפי חומרים (ולא כפי שמקובל בטעות לחשוב, לפי תקופות). לדוגמה: ציורים, אובייקטים מעץ, מתכת, ציורי קיר, אבן, נייר וכדומה.
מקצוע הרסטורציה התפתח בו זמנית כענף של מקצוע האדריכלות וכהמשך המדעי למקצועות האומנות כגון צייר הכנסיות (Kirchenmaler) שהקדים את משמר ציורי-הקיר, הנגר שהקדים למשמר העץ, או החרט שהקדים את משמר המתכת.
המושג נטבע על ידי אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק (Eugène Viollet-le-Duc) למרות שבזמנו (המחצית הראשונה של המאה ה-19) הייתה משמעותו קרובה יותר למשמעות העכשווית של בנייה מחדש (reconstruction). תאורטיקנים חשובים אחרים בעולם השימור-שיחזור הם קארל פרידריך שינקל, ג'ון ראסקין, גאורג דהיו וצ'סרה בראנדי (Cesare Brandi).
ספר שירי

ניתוח השיר

השיר עוסק בחווית היצירה וכתיבה של שיר.
הבית הראשון מתאר את התהליך אותו הדוברת, המייצגת בשיר את המשוררת, עוברת בכתיבת שיריה. רחל מביעה את סבלה וכואבת את הניגוד בין סבלה הכולל מצוקה וייאוש, לתוצאה המלבבת החיצונית הנראית בשיריה. 
בבית השני מתארת רחל איך החוויות הקשות והאינטימיות ביותר שלה מתורגמות לשיר ונחשפות בפני ציבור הקורא את השיר בנחת ואינו מודעים לקושי הכרוך ביצירה. רחל רומזת שהציבור חטא בקהות רגשית ובזלזול כלפי המאמצים הנפשיים שדורשת היצירה מהמשוררת.
דני דוידי

ביוגרפיה

דוידי התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר קורס קצינים שימש במגון תפקידי מצטה ופיקוד ובהם מפקד פלוגה וגדוד. בשנים 2004–2005 פיקד על עוצבת נתיבי האש, בין היתר במבצע חומת מגן. בשנים 2001–2005 פיקד על המכללה לפיקוד טקטי.
יהושע יורטנר

ביוגרפיה

יהושע יורטנר נולד בטרנוב שבפולין ב-14 במרץ 1933, ועלה לארץ ישראל כפליט השואה בשנת 1940. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, לאחריהם החל בקריירה מחקרית.
בשנת 1960 הוסמך לדוקטור בהנחיית פרופ' גבריאל שטיין. ראשית עבודתו האקדמית נעשתה כמרצה באוניברסיטה העברית (1961–1963), ולאחר מכן כעוזר מחקר באוניברסיטת שיקגו (1962–1964). בשנת 1964 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב.
באוניברסיטת תל אביב הקים את המחלקה לכימיה, בה שימש כיו"ר המחלקה הראשון (1966–1972). במקביל כיהן בתפקידים מנהלתיים כמשנה לרקטור (1966–1969) וכסגן נשיא האוניברסיטה (1970–1972). כפרופסור מן המניין עבד באוניברסיטת תל אביב בשנים 1973–2003, לצד היותו פרופסור אורח באוניברסיטת שיקגו (1964-1971) ופרופסור אורח באוניברסיטת קופנהגן (1974, 1978) ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1975).
תחומי העניין של יורטנר נרחבים בתחום עיסוקו, אך עיקר מחקריו עסקו בחקר מולקולות בודדות מעוררות, אשכולות מולקולריים ומערכות ביופיזיקליות. בין היתר פיתח את תאוריית המעברים התוך-מולקולריים ותאוריית העברת אלקטרונים.
בשנים 1986–1995 כיהן כנשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. כמו כן כיהן כיו"ר הראשון של הקרן הלאומית למדע בישראל, אשר הייתה בתקופתו לסוכנות המענקים הגדולה ביותר בארץ, ונבחר לנשיא האיחוד הבינלאומי לכימיה תאורטית ושימושית (1998–2000). בין השנים 1987–1995 היה יועץ לענייני מדע לשלושה ראשי ממשלה (יצחק שמיר, יצחק רבין ושמעון פרס).
פרופ' יורטנר הוא חבר כבוד ב-14 אקדמיות למדעים ברחבי העולם, ביניהן בארצות הברית (כגון החברה הפילוסופית האמריקאית והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (נבחר ב-1991), האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (נבחר ב-1997) וברוסיה. משנת 1991 הוא חבר כבוד באקדמיה הרומנית. פועלו זכה להוקרה בישראל וברחבי העולם, בהיותו דוקטור לשם כבוד בשבע אוניברסיטאות וחתן פרסים שונים: פרס ישראל לכימיה (1982), פרס ויצמן (1973), פרס רוטשילד (1976), פרס וולף (1988) ואחרים.
בנובמבר 2009 הוקמה על שמו קתדרה לכימיה באוניברסיטת תל אביב.
נשוי לד"ר רות יורטנר, קרדיולוגית, ולהם בן ובת.
רויטרס

רויטרס (באנגלית: Reuters) היא סוכנות ידיעות שבסיסה בבריטניה ושלוחותיה פרוסות במקומות שונים ברחבי העולם. זוהי סוכנות הידיעות השנייה בגודלה בעולם (אחרי AP) והגדולה ביותר לפי הכנסות, והיא מספקת ידיעות לרוב אמצעי התקשורת הגדולים, מה שמקנה לה השפעה רבה בתקשורת ועל דעת הקהל בעולם. לפי דו"ח של נציבות אונסק"ו לבעיות תקשורת, לרויטרס מנויים מעל 6,500 עיתונים וכ- 400 תחנות רדיו וטלוויזיה ב-153 מדינות.
מייסדה של הסוכנות היה פאול יוליוס רויטר, יהודי ממוצא גרמני שהתנצר והעתיק את מקום מגוריו ללונדון. הסוכנות הוקמה בעקבות התפתחות הטלגרף, אשר פתח אפשרויות חדשות להעברת ידיעות עסקיות, חדשותיות ואחרות.
בשנת 1858 חתמה הסוכנות הסכם עם עיתון ראשון ובו התחייבה לספק לו ידיעות. מאז הלכה וביססה את מעמדה כסוכנות הידיעות השנייה בגודלה בעולם ובעלת ההכנסות הגבוהות ביותר. רויטרס חתמה הסכמים לחלוקת הפעילות עם סוכנויות מתחרות שקמו בגרמניה ובצרפת. בשנת 1925 עברה רויטרס, תחילה באופן חלקי ולאחר מכן בצורה מלאה, לבעלות של התאגדות עיתונים בריטיים. מאז 1947 נמנים עם בעליה גם עיתונים מאוסטרליה ומניו זילנד.
פעמים מספר נטען כי הסוכנות עיוותה תמונות בצורה המציגה את מדינת ישראל באור שלילי. כך אירע, למשל, במהלך מלחמת לבנון השנייה, כאשר הסוכנות הפיצה תמונות שעובדו על מנת להציג פגיעה כביכול בבנייני מגורים, ובעקבות המשט לעזה, כאשר הסוכנות הפיצה תמונות מהן נמחקו הסכינים בהם אחזו המשתתפים במשט ופציעתו של חייל ישראלי.
לרויטרס משרדים בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים והמטה הראשי שלה ממוקם בלונדון.

המאה ה-19

סוכנות רויטרס הוקמה בשנת 1851 על ידי פאול יוליוס רויטר בבריטניה, בבורסה המלכותית של לונדון. רויטר עבד במשרד בהוצאת הספרים בברלין, והיה מעורב בהפצת עלונים רדיקליים בתחילת אביב העמים. פרסומים אלה הסבו תשומת לב רבה לרויטר, אשר ב-1850 פתח שירות חדשות בעיר אאכן, שהשתמש ביוני דואר על מנת להעביר מסרים מבריסל לאאכן. 
בשנת 1851 נוסדה חברת רויטרס, לאחר מעברו של רויטר לבריטניה. בתחילה החברה סיקרה חדשות מסחריות, ושירתה בנקים, ברוקרים וחברות. הסוכנות בנתה את המוניטין שלה בכך שהיא הייתה הראשונה שפרסמה ידיעות מחו"ל. כך למשל היא הייתה הראשונה שדיווחה על רצח אברהם לינקולן באירופה, ב-1865. בשנת 1872 התרחבה רויטרס למזרח הרחוק, וב-1874 גם לדרום אמריקה. ההתרחבות התאפשרה בזכות התקדמות הטכנולוגיה והטלגרף. ב-1883 החלה רויטרס להעביר מסרים אלקטרוניים לעיתונים בלונדון.

המאה ה-20

בשנת 1923 החלה רויטרס להשתמש ברדיו על מנת להעביר חדשות בעולם, והייתה חלוצה בתחום זה. ב-1925 איגוד העיתונות של בריטניה (PA), רכש את רוב מניות הסוכנות, וכעבור כמה שנים השלים את הרכישה והפך לבעלים היחיד. במהלך מלחמות העולם עיתון הגרדיאן דיווח כי רויטרס "משרתת את האינטרסים הלאומיים בלחץ ממשלת בריטניה. בשנת 1941 רויטרס השתחררה מעול הלחצים על ידי ארגונה מחדש כחברה פרטית". הבעלים החדשים הקימו את קרן רויטרס. באותה שנה מכר PA מחצית מרויטרס לאגודת בעלי העיתונים, והבעלות המשותפת הורחבה ב-1947 לאגודות המייצגות עיתונים יומיים בניו זילנד ובאוסטרליה. עקרונות אמון רויטרס נכתבו באותה עת כדי למנוע פגיעה בעצמאות החברה. בשלב זה כבר הייתה רויטרס לאחת מסוכנויות הידיעות הגדולות ביותר בעולם, שסיפקה טקסט ותמונות לעיתונים, סוכנויות ידיעות אחרות וגופי שידור ברדיו ובטלוויזיה. 
ב-1984 הונפקה החברה כחברה ציבורית בבורסות כמו בורסת לונדון ובנאסד"ק.

המאה ה-21

במהלך תקופת בועת הדוט-קום עלה מחיר המניה ולאחר מכן נפל בשנת 2001. ב-2002 כתבה בריטניקה כי רוב החדשות בעולם הגיעו משלוש סוכנויות עיקריות: AP, רויטרס וסוכנות הידיעות הצרפתית.
פרדריק אנטון

פרדריק אנטון (בצרפתית: Frédéric Anton ‏; נולד ב-15 באוקטובר 1964, נאנסי) הוא שף צרפתי. 
מסעדתו "פרה קטלאן" (Pré Catelan) ברובע ה-16 של פריז זכתה אחרי 2007 בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום (בהם היא מחזיקה ברציפות נכון לשנת 2011).

קורות חיים

פרדריק אנטון נולד בנאנסי בחבל לורנה, וגדל לא רחוק משם 
בקונטרקסוויל Contrexéville במחוז ווז' שבאותו חבל ארץ. בתחילת הקריירה המקצועית שלו בשנת 1986 התחיל ללמוד במסעדה "לה פלמבאר" (Le Flambard) בניהול השף רובר בארדו בעיר ליל, אחר כך עבד עם השף ז'ראר בואייה במסעדת "שאטו דה קראייר" Château des Crayères בריימס. 
בין השנים 1988–1996 אנטון עבד אצל השף הנודע ז'ואל רובישון, בין השאר, במסעדה "שה ז'אמן" Chez Jamin ‏ (1991-1993) ואחר כך במסעדת "ז'ואל רובישון" ברחוב פואנקרה בפריז, עד שנת 1996 כשזו עבר לידי השף אלן דיקאס. בתקופת המעבר עבד כחצי שנה עם דיקאס.
בשנת 1997 קבוצת "לנוטר" מסרה לו לניהול את המסעדה "פרֵה קאטֵלאן" (משמעות שמה - "האחו הקטלאני") שנוסדה על ידי הפאטיסייה גסטון לנוטר בשנת 1976. מסעדה זו הנמצאת בפביליון מרשים בסגנון נפוליאון השלישי, עם גן - טראסה מהיפים בפריז, ומצוידת גם בחדר אוכל בסגנון "בל אפוק" נמצאת בלב היער בולון בדרך סירן route de Suresnes. במקום זה הגיע פרדריק אנטון להישגים מרשימים שהוכתרו בשניים (1999) ואחר-כך בשלושה כוכבי מישלן. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
בתחום היינות אנטון נעזר בשרותי אוֹצֵר היין אוליבייה פוסייה, שזכה בשנת 2000 בתואר "הסומלייה הטוב בעולם".
אמנותו הקולינרית מתאפיינת בפשטות הייצור, האומרת בין השאר "לא להשתמש ביותר מחמשה מרכיבים", בדייקנות ובהפקת ניחוחות מיוחדים.
ז'ילבר דוראן

ז'ילבר דוראן (בצרפתית: Gilbert Durand‏, 1921, שאמברי - 2012, מויה (Moye) (צר'), מזרח צרפת) היה אנתרופולוג, פילוסוף, סוציולוג, חוקר מיתולוגיה וחסיד אומות העולם מצרפת.

קורות חיים

דוראן למד פילוסופיה ואנתרופולוגיה והיה תלמידם של גסטון בשלאר וקרל גוסטב יונג. הוא היה חבר "הבונים החופשיים".

פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה היה דוראן מפקד רשת המחתרת הצרפתית "גאליה" שהייתה קשורה לכוחות הפנים הצרפתיים (French Forces of the Interior) , חלק מהרזיסטנס, ופעלה בשאמברי. שמו המחתרתי היה "המפקד בק" (Commander Beck) והוא היה אחראי על מספר פעולות מחתרת בהן זיוף מסמכים. משנת 1942 ועד יוני 1943 פעל דוראן על דעת עצמו, ובניגוד להוראות מפקדיו, והנפיק כ-60 מסמכי זהות מזויפים עבור יהודים. כמו כן ארגן מחסות זמניים בבתי מקלט ומסתור עבור יהודים נרדפים וכן משפחות אומנה עבור כ-15 ילדים יהודים נרדפים שאותם מסר להשגחתו פקיד של האוז'י"ף בשאמברי. אחת המשפחות שלהן סייע נמלטה מפריז בתקופה שאחרי גירוש היהודים מפריז ביולי 1942. משפחה זו התיישבה בשאמברי, אך נתנה מחסה לחבר המחתרת הצרפתית שדימם על סף ביתה. כתמי הדם הסגירו את המשפחה וזו נאלצה לברוח והגיעה לדוראן. זה ארגן עבור המשפחה מקלט בפרסן (Pressins), כפר קטן במחוז איסר (Isère) שבמזרח צרפת. דוראן ארגן תעודת זהות מזויפת עבור אבי המשפחה וכן מקום עבודה במחוז דרום (Drôme) שבדרום צרפת. יתר בני המשפחה שרדו אף הם.
דוראן עצמו נעצר על ידי הגסטפו, עונה במשך מספר שבועות, נכלא למשך שמונה חודשים, אך לא הסגיר את סודות המחתרת.

לאחר המלחמה

בשנת 1947 החל דוראן בקריירת הוראה באוניברסיטת גרנובל (Grenoble). בעקבות בשלאר, התחקה דוראן אחר מקורותיו של הדמיון בדימויים ובעצמים המוחשיים, ואחר האופן שבו התודעה מארגנת את הדמיון ויוצרת סדר מכאוס. ביצירתה ועיבודה של קטגוריזציה זו הסתמך דוראן על בשלאר ועל מירצ'ה אליאדה. דוראן הציע תורה שאותה כינה "מבנה אנתרופולוגי של הדמיון" (Structures anthropologiques de l'imaginaire - ‏SAI) וכן הציע סיווג (קלסיפיקציה, קטגוריזציה) על בסיס שני עקרונות - התחקות אנתרופולוגית אחר מקורות הדמיון, וביקורת הסטרוקטורליזם, ברוח תורתו של בשלאר. לפי דוראן, הדמיון אינו אינסופי אלא משתחזר לפי צירי ייחוס ודפוסי תהליכים דומים. מבנה החוויה המיסטית ניתן להתפענח על ידי קווי דמיון של הומולוגיה  ואנלוגיה. חוויות של הדמיון ניתנות לקיבוץ סביב ציר הזהות והאישיות, או לפיזור, על ידי הניגוד והמניעה ההדדית . בסיס התאוריה של דוראן כלל הפרדה בין מקור הדמיון לבין מחקרו האנתרופולוגי וארגון תכניו.
בשנת 1966 ייסד דוראן באוניברסיטת גרנובל, עם מספר שותפים, מרכז הכשרה רב תחומי שהוקדש לחקר האתוסים והדמיון. למרכז זה, שנקרא "המכון לחקר הדמיון" (Centre de recherche sur l'imaginaire) (צר'), הוקמו כ-60 סניפים.
בשנת 1988 ייסד דוראן עם שותפים את כתב העת האירופאי "מחברות אירופאיות לחקר הדמיון" (Cahiers européens de l'imaginaire) (צר').

הנצחה והכרה

ב-2000 הכיר יד ושם בז'ילבר דוראן בתור חסיד אומות העולם. בשנת 2007 קיבל דוראן תואר קצין בלגיון הכבוד.
בין מספידיו של דוראן היה הסוציולוג הצרפתי מישל מאפזולי , שהיה מתלמידיו.
צלולואיד

צלולואיד הוא חומר תרמופלסטי דליק מאוד המיוצר מניטרט התאית ומקמפור. צלולואיד הוא חומר קרני, גמיש ומבריק המעובד מצלולוזה (תאית).
זהו הפלסטיק הראשון שיוצר באורח מסחרי, כבר בסוף המאה ה-19.
על אף שבשימושים רבים החליפו אותו חומרים פלסטיים פחות דליקים, לשימושים ייחודים רבים הוא עדיין החומר המתאים ביותר בזכות עמידותו בפני מים, שמנים וחומצות בריכוז נמוך. עם השימושים האלה נמנים ייצור מפרטי גיטרה, כדורי פינג-פונג, זבילי פגזי מרגמה, סרטי צילום וקולנוע, לוחות לצילום ועוד.