google/wiki40b huggingface dataset:
גראנט שואו

ביוגרפיה

שואו נולד בדטרויט וגדל בקליפורניה. 
נכנס לעסקי השעשועים בעת לימודיו בקולג'. תפקידו הראשון היה באופרת הסבון 'Ryan's Hope', בה גילם את דמותו של ריק הייד בשנים 1984–1987. במהלך צילומי הסדרה יצא לתקופה עם הקולגה שלו יסמין בלית'. בסוף שנות השמונים, לאחר שהתגורר לתקופה בלונדון, שב שואו לארצות הברית וביצע מספר הופעות טלוויזיוניות כשחקן.
הופעותיו של שואו בטלוויזיה משכו את עיניו של המפיק ארון ספלינג שהחליט ללהק אותו לתפקיד ג'ייק הנסון למספר פרקים בסדרה הפופולרית 'בוורלי הילס 90210', ובהמשך גם לסדרת הספין אוף שלה, 'מלרוז פלייס' באותו התפקיד. עקב כך הפך שואו לאחד השחקנים הכי פופולרים ומוכרים בשנות ה-90. הוא גילם את דמותו של הנסון גם בהופעת אורח בספין אוף של מלרוז פלייס, 'דוגמניות בע"מ'. במהלך השנים בהן שיחק בסדרה הופיע גם ב'סאטרדיי נייט לייב', בפרק שהונחה על ידי לורה לייטון. בשנת 1997 עזבו את הסדרה שואו, לורה לייטון (שהייתה בת זוגו של שואו לתקופה), דאג סבנט, קורטני תורן-סמית ומרשה קרוס, מה שהוביל לירידה משמעותית בהצלחתה. היא בוטלה לאחר שנתיים, על אף ששואו התחרט על החלטתו לעזוב, למרות סלידתו מתסריטי העונה האחרונה בה שיחק. 
בשנים העוקבות שיחק במספר סרטי טלוויזיה, בהם 'Blessed Assurance' לצד סיסלי טייסון; ' Between Love and Honor' לצד רוברט לוג'יה ו'Homeland Security' לצד טום סקריט. כמו כן בשנת 2005 הוא גילם את אחד מהתפקידים הראשיים בסדרת גיבורי העל קצרת הימים של רשת Fox,‏ 'Point Pleasant'. בשנת 2002 ביצע שלוש הופעות אורח בסדרה 'עמוק באדמה', ובשנת 2006 הופיע ככוכב אורח בשני פרקים בסדרה 'אנשים יפים' לצד הקולגה שלו מימי מלרוז פלייס, דפני זוניגה.
בשנת 2007 הופיע בשלושה פרקים בסדרה 'צהוב!', בתפקיד גיבור העל ג'ק דוסון.
בשנת 2008 שיחק בסדרת הדרמה קצרת הימים של רשת CBS, 'סווינגטאון', בתפקיד הטייס טום דקר, וכן הופיע בתפקיד משנה במספר פרקים בסדרה 'מרפאה פרטית'. בשנת 2009 שיחק לראשונה בסיטקום בשם 'במקרה בכוונה' לצד ג'נה אלפמן. בשנים 2010–2011 הופיע בתפקיד משנה, כגורו מייקל סיינט, בסדרה של HBO 'אהבה גדולה (סדרת טלוויזיה)|אהבה גדולה'. 
בנוסף הופיע שואו במספר הפקות תיאטרון; ב-1990 גילם את התפקיד הראשי בעיבוד הבימתי לסרט 'חופי הכרך', ולאחר שעזב את 'מלרוז פלייס' הופיע בהצגה 'ביבר הזכוכית'. כמו כן בשנת 1999 גילם רופא בהצגה 'Wit'. 
בשנת 2012 כיכב לצד ג'פרי דין מורגן וקירה סדג'וויק בסרט 'הדיבוק', בבימוי אול בורנדל.
בשנת 2013 החל לגלם את דמותו של ספנס וסטמור בסדרה הפופולרית 'עוזרות בית נחושות'. 
בשנת 2004 נישא שואו לדוגמנית פוליאנה מקלנטוש, לאחר שנפגשו לראשונה שנה לפני כן, כשדגמנו ביחד. השניים התגרשו ב-2011. ביולי 2012 התארס לשחקנית קת'רין לנסה, וב-18 באוגוסט באותה שנה הם נישאו. לשניים בת, אלואיז מקיו שואו, שנולדה ב-25 במרץ 2014.
ברי ואן ארלה

קריירת מועדונים

ואן ארלה נולד בעיר הלמונד שבמחוז צפון בראבנט, בדרומה של הולנד. שיחק במשך 13 שנים (1981–1994) בקבוצת פ.ס.וו איינדהובן בליגת העל ההולנדית, במהלכן זכתה הקבוצה 5 פעמים בתואר האליפות. ואן ארלה שובץ כמגן ימני, אך שימש תקופות ארוכות כקשר אחורי – כיוון שעמדת המגן הימני הייתה מאוישת על ידי השחקן הבלגי הוותיק אריק גרטס. במהלך התקופה הושאל למשך שנה אחת (עונת 1986/1987) למועדון הכדורגל אנטוורפן בבלגיה. 
ואן ארלה שותף במשך כל 120 הדקות של משחק הגמר בגביע אירופה לאלופות 1988 מול קבוצת בנפיקה ליסבון מפורטוגל. המשחק הסתיים בתוצאה 0:0, ואיינדהובן ניצחה בקרב בעיטות עונשין. ואן ארלה הודה בראיון שנים לאחר מכן כי המשחק לא התעלה לרמה גבוהה, וטען כי אין חשיבות איך מנצחים - העיקר שמנצחים וזוכים בגביע. 
החל משנת 1992 סבל ואן ארלה מסדרת פציעות, אך המשיך להופיע בצורה סדירה במשחקי הקבוצה עד לסיום עונת 1993/1994. לאחר יותר מ-300 הופעות ו-12 שערים שהבקיע במדי הקבוצה, עבר ואן ארלה לקבוצת הלדמונד ספורט שבעיר הולדתו, בה שיחק עונה אחת עד לפרישתו הסופית.

קריירה בנבחרת

הופעתו הראשונה של ואן ארלה במדי הנבחרת הלאומית של הולנד הייתה ב-14 באוקטובר 1987. הוא שימש כשחקן בהרכב הפותח בכל משחקי הנבחרת בטורניר אליפות אירופה בכדורגל בשנת 1988 במערב גרמניה, בו זכתה הולנד בגביע, לאחר ניצחון 2:0 על נבחרת ברית המועצות. 
בסך הכול, שותף ואן ארלה ב-35 משחקים של הנבחרת במשך 5 שנים (1987–1992), במהלכן השתתף גם במונדיאל 1990 וביורו 1992.

לאחר פרישתו

לאחר הפרישה ממשחק פעיל, חזר ואן ארלה למקצוע בו עסק לפני קריירת הכדורגל, ושימש כדוור בעיר הלדמונד. בשנת 2001 חזר ואן ארלה לעבוד בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן, בתפקיד מתאם הפעילות מול האוהדים. בשנת 2008 התמנה בנוסף גם לסקאוט של המועדון.
בשנת 2014 הועלה בעיר הולדתו הלדמונד המחזמר "ברי - המחזמר" ("Berry - de Musical"), על אודות חייו של ואן ארלה.
IPad Mini

השקת המכשיר

ב-23 באוקטובר 2012 הכריזה אפל על השקת גרסה מוקטנת של מכשיר האייפד. ב-26 באוקטובר 2012 החלה מכירתו המוקדמת באתר האינטרנט של החברה, כשבועיים אחר כך החלה מכירתו הרשמית בחנויות אפל סטור ברחבי העולם. מכשיר האייפד בגרסתו המוקטנת הושק בישראל באופן רשמי בתאריך 3 בדצמבר 2012, מחירו  מתחיל מ-1649 ש"ח.
ב-12 בנובמבר 2013 הכריזה אפל על השקת הדור השני של האייפד מיני.

חומרה

האייפד מיני כולל מסך רב-מגע (Multi-Touch) של אפל בגודל 7.9 אינץ', למסך תאורת LED אחורית בדומה למסכי ה-MacBook של אפל. רזולוציית המסך היא 1024x768 עם 163 פיקסלים לאינץ'.
באייפד מיני יש סוללת ליתיום פולימר המחזיקה 10 שעות (או 9 שעות בגלישת דור רביעי) כמו בגרסאות האייפד הרגילות. היא נטענת דרך יציאת USB או מתאם חשמל.
באייפד מיני שתי מצלמות - אחת קדמית המאפשרת שיחות וידאו FaceTime עם מכשירי אייפון, אייפוד טאצ', מחשבי מקינטוש (מקינטוש 10.6.6 או מאוחר יותר עם ​​מצלמת אינטרנט) ומכשירי האייפד החדש. המצלמה הקדמית באיכות 1.2 מגה-פיקסל ומצלמת וידאו באיכות HD. המצלמה האחורית בעלת 5 מגה-פיקסל עם זום X5 ומצלמת וידאו באיכות 1080p. לאחר צילום תמונות, ניתן להוסיף להן אפקטים שונים באמצעות היישום המובנה של האייפד - PhotoBooth.
המעבד של האייפד המיני הוא "A5" כמו המעבד של אייפד 2, אייפון 4S ואייפוד 5. 

גרסאות הסלולר של האייפד מיני הציגו תמיכה משופרת וחדה יותר ברשת ה-LTE (דור רביעי) בארצות הברית ומספר מדינות נוספות, כמו כן גרסה זו כוללת מקלט A-GPS למעקב אחר מיקומו של המשתמש לצורך ניווט באמצעות תוכנות GPS.
ברמודה

היסטוריה

ברמודה התגלתה בתחילה המאה ה-16, כנראה בשנת 1503. הגילוי מיוחס לספרדי חואן דה ברמודז, אף על פי שהעדויות על השנה המדויקת ועל המגלה הן קלושות. האזכור הרשמי הראשון לברמודה נמצא בספרו של פטר מרטיר שפורסם בשנת 1511. בשנת 1609, בעקבות סופה טבעה קבוצת אוניות בריטיות ששורדיהן הגיעו לברמודה. לאחר מכן נזקף האי לכתר הבריטי.
במאה ה-18 הייתה ברמודה למעצמת סחר בתחום ייצור ושיווק המלח. אחד מיעדי הסחר הגדולים שלה היו שלוש עשרה המושבות, לימים ארצות הברית. החרם הכלכלי שהטיל הקונגרס הקונטיננטלי בשנת 1774 על סחר עם הממלכה הבריטית, פגע קשות בברמודה. 
במאה ה-19 פורסמה ברמודה באופן לא מחמיא בגלל סחר העבדים שהיה נהוג בה, בזכות ספרה רב המכר של מרי פרינס משנת 1831. 
בתקופת מלחמת העולם השנייה הפכו איי ברמודה לבסיס צבאי חשוב, לאור מיקומם האסטרטגי באוקיינוס האטלנטי. בשנת 1941 נחתם הסכם בין בריטניה לבין ארצות הברית לפיו תמורת אוניות צי תקבל ארצות הברית זכות להקמת בסיס ל-99 שנה. גודל הבסיס 5.8 קמ"ר, שטח שרובו יובש. החל מ-1 בספטמבר 1995 נסגרו הבסיסים כמו גם בסיסים של בריטניה וקנדה. מחלוקת הנוגעת לעניינים סביבתיים מונעת החזרה רשמית של השטח לממשלת ברמודה.
באפריל 1943 התקיימה בברמודה ועידת ברמודה לשם דיון בנושא "הפליטים המדיניים", שם שנבחר כדי לא לציין את יהדותם של הפליטים שלשם מציאת פתרון לבעייתם התכנסה מלכתחילה הוועידה. לוועידה לא היו תוצאות מעשיות.
מעוזי אז כלה קץ

מָעֻזִּי אָז כָּלָה קֵץ הוא פיוט הנהוג לשירו במסורת יהדות חלב.
מחבר הפיוט מעוזי אז כלה קץ הוא הרב רפאל ענתבי. נהוג לשיר את השיר בכל עתות השמחה ובייחוד בחגי שלוש הרגלים, סוכות, פסח ושבועות וזאת משום השורה האחרונה הכתובה בפיוט החותמת אותו; "בּוֹ אֶשְׂמַח שָׁלֹשׁ פְּעָמִים בַּשָּׁנָה" (הכוונה היא לשלוש הרגלים). חוץ מיהודי חלב שרות את הפיוט הזה גם עדות אחרות אשר הפיוט מצא חן בעיניהם. נהוג לפייטו גם כפיוט בפזמוני ליל שבת בו הוא נחשב לפיוט אשר השרים אותו מתענגים בו.

הפיוט

מָעֻזִּי אָז כָּלָה קֵץ עָזְבִי לָמָּה עִמִּי עֲשֵׂה אוֹת לְטוֹבָה וּנְחָמָה

 

מָעֻזִּי נַחֲלָה גַּפְנִי גּוֹי אֵיתָן צָעַד עַל שׁוּרִי וְהָרַג וְטָרַף

מָעֻזִּי אָז יָרַד דִּמְעִי עַל דָּמָם נִגְּרָה מִן עֵינִי נָהָר

אָנָה הָלַךְ דּוֹדִי וְאָנָה פָּנָה בּוֹ אֶשְׂמַח שָׁלֹשׁ פְּעָמִים בַּשָּׁנָה
תרמילאות

תרמילאות או טיולי תרמיל (מוצ'ילרו) הוא מושג המתייחס לתת-תרבות בעולם התיירות, המתאר מסעות וטיולים עצמאיים בינלאומיים, לרוב ארוכי טווח, אשר מתאפיינים בחיסכון באמצעים, וכן בהוואי של שיתוף חברתי (לפעמים גם לינות בחדרים משותפים).

תרמילאות קלה

תרמילאות קלה (Ultralight Backpacking) היא סוג של תרמילאות עם דגש על ציוד (התרמיל, מזון ומים וכל ציוד אחר שבתרמיל) פשוט ומינימלי ככל שניתן מבלי לסכן את המטייל. 
המונח תרמילאות במשקל זעיר (Ultralight), ותרמילאות קלה (Light) מתייחסת למשקל בסיס של כ-9 קילוגרם וכ-4.5 קילוגרם, בהתאמה. לרוב משקל הציוד בטיולים ובטרקים מהסוג המדובר נע בין 14 קילוגרמים ועד 27 קילוגרמים ואף יותר. לעומת זאת, ישנם מטיילים שמנסים אף לטייל עם ציוד במשקל של עד 2.3 קילו (Super Ultralight) או אף 1.4 קילו (eXtreme Ultralight).
למרות החלוקה הברורה למשקלים, רמת הקושי והמורכבות בהשגת המשקלים הנ״ל תלויים מאוד באקלים באזור הרלוונטי, ברמת ההיכרות והניסיון של המטייל עם האזור, וכמו כן, במקדם הבטיחות הרצוי.

רקע

התקדמות רבה בתחום התרמילאות הקלה הגיעה עם הנגישות לחומרים קלי משקל, בייחוד ניילון, וכן עם הנכונות לשינוי תפיסת העולם. את המהפכה הזאת יזם ושכלל במידה רבה ריי ג'רדין (Ray Jardine) בשנות ה-90 של המאה ה-20 בסדרה של מסעות בני אלפי ק"מ. עקרונותיה העיקריים הם הימנעות מסחיבת עודף ציוד/ציוד לא הכרחי, מציאת תחליפים קלים לציוד ההכרחי שנלקח בסופו של דבר, ומציאת יותר משימוש יחיד לכל פריט ציוד. את ההפחתה הגדולה ביותר במשקל מקבלים לרוב על ידי טיפול ב"שלושת הגדולים" - אוהל, תרמיל ושק שינה. במקום אוהל ישתמשו לרוב ביריעה דקה, עשויה מ"סילניילון" שיכולה לשקול 400 גרם ופחות, במקום אוהל ששוקל מספר קילוגרמים. במקום תרמיל כבד יעשה שימוש בתרמיל מינימליסטי עשוי אף הוא מסילניילון. ואת שק השינה יחליפו לרוב בכיסוי עליון בלבד, ללא סגירה מלמטה. בנוסף - מקובל לישון עם כל פריטי הלבוש, לפחות בתנאים קרים, ובצורה זו לקבל בידוד נוסף. רק לאחר הורדת משקל מרכזית זו, ניגשים לטפל בנושאים האחרים, כמו כירה קלה (לרוב כוהליה עשויה מפחית משקה קל בווריאציות שונות), מעילים ופריטי לבוש קלים אחרים, ועוד. ניתן אף לצעוד בנעלי התעמלות קלות או אף סנדלים.

יתרונות וחסרונות

בתרמילאות קלה המטייל מחליף חלק ממקדם הבטיחות שלו בקלילות ומהירות שלו, ולכן היא מתאימה בעיקר למטיילים עם מספיק ניסיון, המסוגלים להתמודד עם תנאי אקלים קשים ולא צפויים. מצד שני, כאשר קיים ניסיון זה, מאפשרת התרמילאות הקלה לנוע בפחות מאמץ, דבר המקנה יותר ביטחון והנאה בזמן ההליכה, בייחוד בתוואי שטח קשים.
קרב כף קאליאקרה

מהלך הקרב

אוניות הטורקים עגנו בחסות כף קאליאקרה בשלוש שורות מקבילות: בשורה הקרובה לחוף ניצבו ספינות הקרב מדרג נמוך וכלי השיט הקטנים, שלא היוו בשעת קרב חלק מהמערך הטורי הסטנדרטי; בשורה הבאה עגנו 10 ספינות-קרב מאלג'יר וטריפולי בפיקוד האדמירל האלג'יראי סעיד עלי. חוסיין פאשה, הקפודן פאשה – מפקד הצי העות'מאני, ניצב עם 18 אוניות הקו שבפיקודו בשורה השלישית, הפונה אל הים הפתוח.
הצי הרוסי עשה את דרכו בשלושה טורים מקבילים בני שש אוניות-קו כל אחד, בהתאם לחלוקה הטקטית של הטור העורפי בשעת קרב לשייטות חלוץ, מרכז ומאסף. אחריהן שטו כלי השיט הקטנים יותר. כיוון הרוח הכתיב את מהלכי שני הצדדים, ומאחר שנשבה באותו זמן רוח צפונית, סבב האדמירל הרוסי את הכף והתקרב אל אויביו ממזרח. השעה הייתה 2:45 אחרי הצהריים. אושאקוב בחר להוביל את אוניותיו בין שייטת כלי השיט הקטנים של האויב לבין היבשה, לעמדה שהייתה מסוכנת בשל הקירבה למים רדודים, החשיפה לתותחים שהוצבו בחוף והעדר האפשרות לסגת בשעת הצורך במורד הרוח. ברם, הסיכון היה מחושב. אוניותיו נהנו מיתרונות צד הגלי, ובראש ובראשונה יוזמת ההתקפה ועיתויה. אוניות הקו הטורקיות היו משותקות למעשה, כי לא יכלו להשיב אש כשספינות מן הצי שלהן חוצצות בינן לבין האויב. הופעתו הפתאומית של הצי הרוסי חוללה מהומה בקרב האוניות הטורקיות, ומשניתן האות להרים עוגנים ולצאת לים, התנגשו אוניות אחדות זו בזו והבלבול היה רב. בסופו של דבר הצליחו הטורקים להיערך בטור ולשוט מזרחה אל הים הפתוח, כשהשייטת של סעיד עלי בראש ואוניות חוסיין פאשה בעקבותיה.
תגובת אושאקוב לא איחרה לבוא. הוא אותת לאוניותיו לסוב לאחור, ולעבור משלושה טורים מקבילים לטור אחד המקביל לזה של האויב. סעיד עלי, שהוביל את הצי הטורקי ואוניותיו הקדימו את הטור הרוסי, החליט לנצל הזדמנות זו כדי לכפול את אוניות החלוץ של האויב. אדמירל אושאקוב, על סיפונה של אוניית הדגל "רוז'דסטבו כריסטובו" (84), הרביעית בשייטת החלוץ הרוסית, מיהר לסכל זאת. הוא יצא עם אונייתו מן הטור, חצה את דרכה של אוניית סעיד עלי לפני חרטומה ואילץ אותה להתרחק אל צד החסי. באותו זמן החלה הלחימה גם בין יתר אוניות הצי, שנמשכה תוך כדי תנועה דרומה. לאחר כארבע שעות, ב-8:30 בערב לערך, פסקה הלחימה. הצי הטורקי החבול שב בחסות החשיכה אל קונסטנטינופול. אומנם אף אחת מאוניותיו לא טובעה, אך התרונה של אחדות מהן ניזוקה קשות. הרוסים גם הם לא איבדו אף כלי שיט, ורק אונייה אחת - "אלכסנדר נבסקי", נפגעה.

אחרית הקרב

המפלה בקרב כף קאליאקרה חתמה למעשה את המלחמה. עוד באותו יום הוסכם על שביתת נשק, וחודשים אחדים אחר כך, ב-9 בינואר 1792 נחתם ביאסי הסכם שלום בין הצדדים.
יהודית וינקלר

ביוגרפיה

יהודית וינקלר נולדה בבודפשט לאולגה לבית אשרוביץ וארנסט וינקלר. 
בשנת 1944, בהיותה בת שבע, נלקח האב למחנה כפייה באזור הגבול בין אוסטריה להונגריה, שהוקם על ידי הונגרים פרו־נאצים, ועקבותיו אבדו. 
יהודית ואמה נמלטו לבלגרד, שביוגוסלביה, שם הוסתרה במנזר. 
בשנת 1948 עלו שתיהן לארץ ישראל. היא למדה במוסד החינוכי של קיבוץ גן שמואל. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר. התגוררה בתל אביב ברחוב סירקין, ואחר כך ברמת גן. 
בשנת 1959 הצטרפה לעיתון "חרות" ועבדה בו עד לסגירתו ב-1965. 
בעיתון כתבה בנושאים שונים: העיר תל אביב וכל מוסדותיה, לרבות העירייה, סעד, בריאות, תיירות ואירועים מיוחדים, מוסדות תרבות ציבוריים, מרכז השלטון המקומי, הדואר וארגונים והתאחדויות עולים. ערכה את המדורים "לאשה ולמשפחה" ו"פסיפס תל אביבי". במקביל, כתבה כפרילאנסר בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"לאישה".
ב-1965 עברה לעיתון "היום", ביטאונה של מפלגת גח"ל, כעורכת המדור "עולם האשה" וככתבת המסקרת את המתרחש בתל אביב. 
אחר כך הייתה לכתבת פוליטית. 
במרס 1968 נשלחה לארצות הברית לסיקור האו"ם, במסגרת "מלגת עבודה לעיתונאים באו"ם ע"ש דאג המרשלד". 
ב-1969 הייתה בצוות שכיסה את מערכת הבחירות בישראל, שעמדה בסימן פרישתו של שמואל תמיר והקמת "המרכז החופשי".
ב-1970 החלה לעבוד בעיתון "הארץ" ככתבת לעניינים מוניציפליים. 
בנובמבר 1972 ייצגה את ישראל בכנס העיתונאים הבינלאומי השני, שהתקיים במקסיקו סיטי. לאחר מכן עברה לסקר את נושא העולים החדשים, ובנובמבר 1973 נשלחה להכין סדרת כתבות על יהדות ארצות הברית בתקופת מלחמת יום כיפור ולאחריה. 
לאחר מכן עסקו כתבותיה בהסתדרות הכללית, יחסי העבודה במשק הישראלי ונושאים כלכליים כלליים.
. כמו כן, שימשה כיושבת ראש "תא הכתבים לענייני עבודה" באגודת העיתונאים בתל אביב, שהייתה פעילה נמרצת בה.
בשנים 1995-1992 שימשה כשליחת "הארץ" בבון, משם דיווחה על המתרחש בגרמניה ובאירופה.
בשנת 1997 פרשה לגמלאות. המשיכה לכתוב מעת לעת ב"הארץ" על בעיות השעה שהעסיקו אותה, ועל ניצולי השואה - נושא שהיה קרוב ללבה.
פול טיבטס

חייו

טיבטס התגייס לצבא ארצות הברית ב-1937 והוכשר כטייס ב-1938. לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בעקבות המתקפה היפנית על פרל הארבור, השתתף טיבטס במשימות של איתור והשמדה של צוללות יפניות באוקיינוס האטלנטי. בפברואר 1942 מונה טיבטס למפקד טייסת 340, שהייתה חלק מלהק המפציצים 97 בה היו מפציצים מדגם B-17 מבצר מעופף. כעבור מספר חודשים, קודם לתפקיד סגן מפקד הלהק. לאחר שלקח חלק ב-43 משימות הפצצה וצבר ניסיון מבצעי רב, מונה טיבטס לתפקיד מטה באגף תכנון המבצעים של חיל האוויר. 
בפברואר 1943, חזר טיבטס לארצות הברית על מנת לסייע בפיתוחו של המפציץ B-29 סופרפורטרס. בספטמבר 1944, הוא מונה למפקד יחידה 509 שהוציאה לפועל את משימת הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי. לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה, השתתף טיבטס במבצע פרשת דרכים - סדרה של ניסויים בנשק גרעיני שבוצעו על ידי ארצות הברית בקיץ 1946 באטול ביקיני שבאיי מרשל. במהלך שנות ה-50 המוקדמות, לקח טיבטס גם חלק בפיתוח מפציץ בואינג B-47 סטרטוג'ט.
טיבטס המשיך לשמש בתפקידי פיקוד שונים בחיל האוויר עד לפרישתו מהצבא ב-1966 בדרגת בריגדיר-גנרל. לאחר הפרישה מהצבא, עבד בחברה לטיסות שכר "אקסקיוטיב ג'ט אוויאיישנס" ושימש כנשיאה משנת 1976 ועד ליציאתו לגמלאות בשנת 1987.
עמוד אנטונינוס פיוס

מבנה

גובהו של העמוד היה כ-14.75 מטרים ורוחבו היה כ-190 ס"מ. העמוד, לבד מבסיסו, לא עוטר בתבליטים כמו עמודי הנצחה אחרים כדוגמת "עמוד טראיאנוס", אלה בלט בגוון האדום של אבן הגרניט שממנה נוצר.
לפני המאה ה-18 היה חלקו הגדול של העמוד ובסיסו קבורים באדמה. רק כשישה מטרים מחלקו התחתון של העמוד היו חשופים. בשנת 1703, עם הריסתם של כמה מבנים באתר, נחשפו בסיס העמוד וכן חלקיו האחרים. בשנת 1759 ספגו שרידי העמוד נזקים משמעותיים בעקבות שריפה. חלקים מן העמוד שימשו לתיקון ה"אובליסק של אוגוסטוס", אשר ניצב בכיכר מונטה קיטריו (Piazza di Monte Citorio). בסיס העמוד, העשוי שיש לבן, שוחזר בין השנים 1706–1708 והוצב בשנת 1741 במרכזה של כיכר Piazza di Montecitorio. מאוחר יותר, בשנת 1787 נלקח הבסיס אל מוזיאון הוותיקן והוצג שם.
באחד מפאותיו של בסיס העמוד מופיעה כתובת הקדשה לקיסר. שתי פאות נוספות מציגות תבליטים ובהם תיאור של פרשים רומים ושל חיילים רגלים. הפרשים מתוארים בקומפוזיציה פשוטה, רוכבים קבוצות-קבוצות במעגל. אין בתבליטים אלו התייחסות לחלל והוא נותר כקיר חלק. אף דמויות הפרשים המעוצבות בתלת ממדיות, אינן מחוברות לחלל אלה נדמות כ"מרחפות" בו. 
בתבליט האחרון מוצגים האלים המלווים את הקיסר ורעיתו העוברים האלהה. בתבליט זה מופיע עלם מכונף, המייצג את הנצח או את השלטון. הוא נושא על גבו את הקיסר ואת אשתו, הקיסרית פאוסטינה, אל השמיים. הקיסר אוחז בשרביט המעוטר בסמל הנשר הקיסרי. נשרים נוספים מופיעים גם משני עברי הזוג. לרגלי העלם המכונף שוכב בהסבה "שדה מארס" (Campus Martius), האנשה של אזור בעיר רומא. כסימן לזיהויו הוא אוחז באובליסק המאפיין רחבה זו. ממולו יושבת דמותה של "רומא", מואנשת כלוחמת אשר על מגנה מתוארים רמוס ורומולוס, מייסדיה המיתולוגיים של העיר.
אספת הברית

המפלגות בשווייץ

בשווייץ נהוגה דמוקרטיה קונסנזואלית, אשר מתבטאת בנוסחת הקסם לחלוקת השרים בין המפלגות: מאז 1951 ועד 2007, מרכיבות את הממשלה 4 מפלגות קבועות. ל-3 המפלגות הגדולות יש שני שרים, ולמפלגה הקטנה יותר יש שר אחד.
אבוד (אלבום)

רקע והפקה

את האלבום הפיק במלואו המפיק המוזיקלי הישראלי אורי שוחט, דמות רבת השפעה בהיפ הופ הישראלי. נורוז ושוחט יצאו יחד לסיבוב הופעות בשם "הטור האבוד" לכבוד יציאת האלבום.
לחלק משירי האלבום יצאו וידאו קליפים: "עמוק מדי", "מייקל ג'קסון" ו"לילה". מהאלבום יצא כסינגל השיר "לילה".
ארוין קוטלר

ארוין קוטלר (באנגלית: Irwin Cotler; נולד ב-8 במאי 1940) הוא משפטן ופרופסור יהודי-קנדי, שכיהן כשר המשפטים של קנדה בין השנים 2003–2006 וחבר הפרלמנט הקנדי בשנים 1999–2015, מטעם המפלגה הליברלית. עמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.

קורות חיים

קוטלר נולד במונטריאול שבקוויבק בשנת 1940. למד משפטים באוניברסיטת מקגיל, וקיבל תואר שני במשפט מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. הוא כיהן כפרופסור למשפטים באוניברסיטת מקגיל משנת 1973 עד היבחרו לבית הנבחרים הקנדי בשנת 1999. כמו כן, קוטלר עמד בראש הקונגרס היהודי הקנדי והוא חבר בוועד המנהל של ארגון UN Watch.
קוטלר נחשב למומחה בתחומי המשפט הבינלאומי וזכויות האדם. בין היתר, ייצג קוטלר את נתן שרנסקי, בעת שהיה כלוא בברית-המועצות.
לתפקיד שר המשפטים מונה קוטלר על ידי ראש ממשלת קנדה, פול מרטין. בשנת 2004 המליץ קוטלר על מינויה של השופטת היהודיה רוזלי אבלה לכהונה בבית המשפט העליון של קנדה, כך שבשנת 2006 שלושה מבין תשעת שופטי בית המשפט העליון של קנדה היו יהודים. קוטלר ידוע בדעותיו הנחרצות נגד גזענות ופשעי מלחמה, ואף יזם הצעה להעמיד לדין את נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגין הסתה לרצח עם.
קוטלר נחשב לידיד מובהק של ישראל ופעל רבות בזירה הציבורית, התקשורתית והדיפלומטית, לסייע לישראל כנגד הניסיון לבצע לה דה-לגיטימציה וכנגד פעולות דיפלומטיות שניסו לפגוע בה.
קוטלר נשוי לאריאלה (נזר), ישראלית ששימשה כמזכירת סיעת הליכוד בכנסת בין השנים 1967–1979. הם מתגוררים במונטריאול.
וילם סאסן

לפני המלחמה

סאסן נולד בהולנד, בעיירה חרטרוידנברח. אביו התעניין באידאולוגיה פשיסטית. סאסן למד משפטים בבלגיה, והשתתף כסטודנט באולימפיאדת ברלין, ממנה חזר כמעריץ של היטלר. עקב דעותיו גורש מבלגיה, והפסיק את לימודיו.
ב-1938 גויס כתותחן לצבא ההולנדי. עם הפלישה הגרמנית להולנד ב-1940 נלקח בשבי הגרמני לזמן קצר.
סאסן התחתן עם פאולה פיסט ב-1940, התגרש והתחתן שנית עם מייפ ואן דר וורט, עמה הוליד שלושה ילדים. בשנות ה-70 התחתן בשלישית עם אלס דלבאר, בתו של אמן פלמי שברח לארגנטינה עקב עברו הנאצי.

שיתוף פעולה עם הנאצים

עם הפלישה הגרמנית לרוסיה, התנדב סאסן לעבוד בתעמולה הנאצית בהולנדית. הוא סיקר את המלחמה במזרח ואף נפצע ברוסטוב, והשתקם בבתי חולים משך שמונה חודשים.
לאחר מכן שימש כעורך של רדיו בריסל, וב-6 ביוני 1944 דיווח מהחזית על פלישת בעלות הברית בנורמנדי. למרות שקיבל הוראה לסגת לגרמניה נשאר בהולנד, ודיווח על מהלך המלחמה שם. בשלב מסוים המליץ לרעבי אמסטרדם הרועדים מקור לשדוד דלק ואוכל מאזורים עשירים יותר. בעקבות דבריו אלה פוטר מעבודתו בשירות התעמולה הנאצי.

בריחה ופעילות בארגנטינה

סאסן נאסר על ידי הבריטים ב-5 ביוני 1945. הוא ארגן הצגה בכלא, והעלאתה בערב חג המולד שמשה כיסוי לבריחתו.
בשנות ה-70 שימש יועץ תקשורת למשטרים הדיקטטוריים של פינושה בצ'ילה ושל סטרוסנר בפרגוואי.
הכול בגלל מסמר

הכול בגלל מסמר או בגלל מסמר (באנגלית: For Want of a Nail, "בשל חוֹסר במסמר") הוא שיר ילדים אנגלי נודע, שנועד לשנן באוזני שומעיו את עקרון הסיבתיות, שהוא עקרון יסוד בחיי אנוש, ובמדע בפרט. השיר מציג כיצד עקב מסמר קטן נפלה הממלכה, ובכך מסביר כי אף למאורע חסר חשיבות לכאורה עלולות להיות השלכות מהותיות.

השפעות תרבותיות

השיר, ויותר מכך כותרתו, קנו להם אחיזה בספרות ובשיח היומיומי בארצות דוברות אנגלית. הביטוי For Want of a Nail משמש בשיח היומיומי לתיאור מקרים שבהם התוצאה עולה עשרות מונים, בהיקפה או בחומרתה, על הגורם לה. אף בספרות זכה הביטוי לעדנה. בשנת 1973 פורסם ספרו של רוברט סובל For Want of a Nail: If Burgoyne Had Won at Saratoga העוסק בהיסטוריה חלופית שבה המהפכה האמריקנית נכשלה.
בשנת 1998 פורסמה, בהוצאת DC קומיקס, סדרה של שלוש חוברות קומיקס היתוליות מאת אלן דייוויס, הנושאת את השם JLA: The Nail ("ליגת הצדק: המסמר") ומבוססת על השיר העתיק. החוברות עוסקות בעולם שבו מסמר קטן גורם תקר בצמיג משאיתם של מרתה וג'ונתן קנט, וכתוצאה מכך הם אינם מגלים את נחיתת חלליתו של קאל-אל על כדור הארץ. כתוצאה מכך, העולם צריך להסתדר בלי סופרמן. סדרת המשך יצאה בשנת 2004 באותה ההוצאה. הביטוי For Want of a Nail משמש תדיר גם בעיתונות בהקשרים הרלוונטיים.
וריאציות שונות של הביטוי הופיעו גם בקולנוע ובטלוויזיה. לדוגמה: בסרט הקולנוע מהיר ועצבני 3 משתמש ראש היאקוזה במשפט ביפנית בשיחה עם אחיינו. בסרטו של סידני לומט "פסק דין" נעשה שימוש בחלק אחר של השיר ("For the want of a shoe the horse was lost") על ידי השחקן ג'יימס מייסון. הפרק ה-17 בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה מ.א.ש נקרא For Want of a Boot כפראפרזה על הביטוי הנדון.

השיר בישראל

נעמי שמר כתבה והלחינה גרסה עברית לשיר האנגלי תחת הכותרת "בגלל מסמר". הגרסה העברית נאמנה למקור האנגלי מבחינה תוכנית, וכתובה בחרוזים. בגרסתה של שמר נופל מסמר מפרסתו הימנית של סוס קרבות דוהר, הפרסה נופלת, הסוס צולע, הרוכב נופל, האויב מסתער, הקרב מסתיים בהפסד והעיר נופלת בידי האויב. הפזמון החוזר הוא "הכול בגלל מסמר קטן; הכול בגלל מסמר". השיר בוצע במקור על ידי להקת פיקוד צפון בתוכניתה "נעלה צפונה" מ-1958. הסולן בשיר היה לוליק לוי ואת קצב הפרסות המלווה את השיר הפיק אקורדיוניסט הלהקה, בני ברמן . מאוחר יותר ביצעו את השיר זמרים רבים נוספים, בהם אריק לביא וגבי ברלין.
דיני חיובים

ההיסטוריה של דיני החיובים

דיני החיובים החלו להתפתח במשפט הרומי כדי לכסות על פער שנוצר בין המשפט הרומי המסורתי, שעסק בעיקר בדיני קניין ומשפחה, לבין המציאות בה בני אדם ביצעו עוולות איש כלפי רעהו. עד להתפתחות דיני החיובים, מצבים כאלו הולידו נקמת דם של ממש; בהדרגה, המשפט הרומי עבר מנקמה לפיצוי. דיני החיובים התחילו את דרכם, אם כן, בדיני הנזיקין.
בשלב מאוחר יותר של המשפט הרומי, הופעת הקורפוס יוריס סיוויליס, היה ניתן לראות כבר תורה מאוחדת למדי של דיני חיובים. חיוב מוגדר שם כ"קשר משפטי, המחייב אותנו לבצע פעולה כלשהי בהתאם לחוקי המדינה". כיום, התחום של דיני החיובים, כמושג נפרד, מוכר בעיקר בארצות המשפט הקונטיננטלי.
במשפט המקובל, דיני החיובים התפתחו פחות כדיסציפלינה משפטית ואקדמית נפרדת ויותר כאוסף מושגים קרובים – "חייב", "נושה", "ביצוע" ואחרים – החלים הן בדיני החוזים, הן בדיני הנזיקין והן ביחס לחיובים אחרים.
חבר'ה טראסק

חבר'ה טראסק הייתה קבוצה שנוסדה בתל אביב ב-1917 והמשיכה לפעול עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרת הקבוצה הייתה "להביא שמחה לליבם של תושבי תל אביב" בעידן שבו לא היו בעיר די מקומות בילוי. הקבוצה, שנוסדה על ידי אברהם אלדמע, נודעה במסיבות הגדולות שארגנה, בתהלוכות התחפושות הפורימיות שלה ובמעשי הקונדס של חבריה (כגון נעילת ראש העיר דיזנגוף במשרדו). בין חבריה נמנו אלכסנדר פן ואברהם שלונסקי. החבורה הייתה במעין תחרות עם ברוך אגדתי בכל הנוגע לארגון נשפים.