לויס וובר

ראשית חייה

לויס וובר נולדה למשפחה נוצרייה ממוצא הולנדי ממעמד הפועלים. לויס נולדה לשם פלורנס לויס וובר בילדותה נחשבה כילדת פלא בתחום הנגינה בפסנתר. וובר עזבה את בית הוריה והפכה לאקטיביסטית מיסיונרית בענייני דת. היא נהגה לנאום, לשיר ולנגן באורגן כחלק מפעילויותיה המיסיונריות של הכנסייה שהייתה חברה בה, עד לנטישת הכנסייה בשנת 1900.
וובר חזרה לגור עם הוריה ובהיותה כמעט בת 21 למדה מוזיקה כסטודנטית מן המניין. באפריל 1903 וובר כבר הופיעה בתפקיד הסופרן בשירה ובנגינה בפסנתר. היא הופיעה ברחבי ארצות הברית, אך תקרית מצערת שעירבה שבירה של אחד מקלידי הפסנתר באמצע אחת מהופעותיה, גרמה לוובר לאבד את האומץ להופיע בפומבי והובילה לפרישתה של וובר מעולם המוזיקה.

קריירה בתיאטרון

מתוסכלת ומהורהרת, מחליטה וובר לשקול את עצת דודה, ולנסות את מזלה בקריירת משחק. בשנת 1904 החליטה וובר להעתיק את מגוריה לעיר ניו יורק. במשך חמש שנים וובר הייתה שחקנית בתיאטרון רפרטוארי. היא השתתפה בקומדייה בשם "ZIG-ZAG" אך הגיעה למסקנה כי התיאטרון הרפרטוארי, אינו תואם את שאיפותיה כאמנית. ב-1904 הצטרפה וובר ללהקת דרכים ועד מהרה הפכה לפרימה דונה והגיבורה המלודרמטית של הלהקה. הביקורת לגבי הופעתה של וובר היו משבחות וציפו לה קריירה מבטיחה כשחקנית.
מנהלה של הקבוצה היה פיליפס סמולי וזמן קצר לאחר היכרותם של השניים, וובר בת ה-25 וסמולי בן ה-38, החליטו להנשא בתאריך ה-29 באפריל 1904, באילינוי שבשיקגו [1].

קריירה קולנועית

וובר ויתרה על קריירה בתור שחקנית דרכים, והתחילה בדרך חדשה עם ההפקה הראשונה שלה "Mum’s the Word.
ההפקה הזו הייתה יריית הפתיחה ועד 1910 וובר יחד עם בעלה סמולי, לקחו חלק בהפקות שונות בהמון אולפנים קטנים שונים עד שהכו שורשים בחברת ההפקות Rex brand, שם חלוקת התפקידים של השניים הייתה ברורה- סמולי עמד בראשה כמנהל ווובר הייתה אחראית על כתיבת תסריטים קצרים ובימויים.
בפברואר של שנת 1913, הוקמה חברת ההפקות "וראייטי",חלק מאולפני יוניברסל. החתמת וובר בחברה זו ביססה את מעמדה של וובר כאחת מיוצרות הקולנוע המשמעותיים של אותה התקופה והיווה חותמת עבור יצירותיה. דבר זה אפשר לוובר וסמולי סביבה נוחה יותר ובעלת יותר משאבים להפיק את הפרויקטים שלהם.
וובר ניצלה את בימת הקולנוע בהעברת האידאולוגיות הפילוסופיות שלה לגבי צדק וקונפליקטים מוסריים- דבר זה הקנה לה מעמד של אוטר במרחב הקולנועי שלרוב הושווה לבמאי ד. וו. גריפית'.
בשנת 1913, וובר יצרה את הסרט "Suspense". סרט זה העמיד את וובר במעמד חלוצי בכך שהשתמשה לראשונה בטכניקת המסך המפוצל בסרט זה.
בשנת 1915 וובר יצרה 10 סרטים עלילתיים באורך מלא שתשעה מהם גם כתבה. סרטים אלו הקנו לה את המעמד כבמאית המרוויחה ביותר של אולפני יוניברסל.
לאורך השנים וובר וסמולי עברו בין חברות ההפקות השונות בהוליווד, עד שבשנת 1917, הקימו יחד חברת הפקות משלהם בשם "Lois Weber Productions" וכך השניים השיגו לעצמם שליטה רבה יותר בנוגע לתוכן אותו הם יוצרים. וובר התחילה להתרכז בסרטיה יותר בייצוג נשים, בעיקר מהמעמד הפועלים הבינוני, וניסתה להביא את סיפורן האינטימי והיומיומי של נשים אלו.
בשנת 1922, כמות הסרטים אותם יוצרים וובר וסמולי הולך וקטן עקב התפוררות היחסים בין השניים עד גירושיהם.
4 שנים לאחר גירושיה מפיליפס סמולי, נישאה וובר בשנית לקפטן הארי גנץ. אף על פי שעבודתו של סמולי הלכה והתמעטה וובר המשיכה ליצור ולאורך העשור האחרון בחייה יצרה עוד חמישה סרטים באורך מלא.
סרטה האחרון, "White Heat" משנת 1934, היה סרטה הראשון והיחיד שאותו יצרה במעבר הקולנוע מהיותו אילם למדבר. סרט זה היה סרטה הראשון והיחיד בו השתמשה וובר בסאונד.

שנותיה המאוחרות ומותה

בשנת 1935 וובר וגנץ התגרשו. בנובמבר 1939, וובר הובהלה לבית החולים כשהיא סובלת מכאב בבטנה שליווה אותה לאורך כמה שנים. שבועיים מאוחר יותר, בגיל 60- נפטרה וובר, כתוצאה מכיב מדמם.
מלבד כמה פסקאות ואזכורים במגזינים בודדים- מותה של וובר כמעט ולא אוזכר. הלוויתה של וובר קרתה ב-17 בנובמבר 1939, בבית הקברות בלוס אנג'לס, לאחר ההלוויה שמומנה על ידי פרנסיס מריון גופתה נשרפה ומיקומה נותר לא ידוע.

מורשת

כאות הוקרה עבור תרומתה הרבה של וובר לתעשיית הקולנוע בראשית ימיה, בתאריך ה-8 בפברואר לשנת 1960, הוענק לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2017, הוענק לוובר אות כבוד על ידי פסטיבל הקולנוע בבאפלו.