google/wiki40b huggingface dataset:
דניאל חג'אג'

דניאל חג'אג' (15 ביולי 1892 - 10 באפריל 1976) היה עיתונאי, סופר ומתרגם יהודי תוניסאי.

קורות חיים

דניאל בן יוסף חג'אג' נולד בתוניס בשנת 1892. כבר בגיל 12, בעודו תלמיד צעיר, החל לעבוד כעוזר בבית הדפוס של העיתונאי יעקב הכהן בתוניס, שהוציא לאור את העיתונים "אל-שמס" ו"אל-צבאח". כאשר בגר החל לכתוב בקביעות לעיתון "אל-צבאח" ולעיתונים אחרים בערבית יהודית. במהלך הקריירה העיתונאית הארוכה שלו כתב מאות מאמרים לעיתונים השונים. מאמריו עוסקים בנושאים שהיו על סדר היום של יהדות תוניסיה בזמנו, בזכויות אדם ואזרח, אחדות הקהילה, צורכיהם של עניי ונזקקי הקהילה ועוד, ונכתבו מנקודת מבט אוהדת כלפי צרפת. כמו כן הוא פרסם סיפורים קצרים בהמשכים מעל דפי כתבי העת השונים.
ב-21 באוקטובר 1910 מונה לעורך של השבועון "חיאת אל-ג'נה". ב-1 באוגוסט 1913 ייסד את כתב העת הסאטירי "אלנזהה אלתונסייה" (=הבידור התוניסאי) שהופיע במשך שנתיים, וחזר להופיע במספר גליונות בשנת 1933, אך נסגר בהוראת הממשלה. כתבי עת אחרים שערך או פרסם בהם מאמרים הם "אליגאליתי", "אל-תמדן", "אל-וטן", "אל-מוכ'בר אל-תונסי", "אל-יהודי", "אל-נג'מה" ועוד.
בשנת 1914 פרסם ספר בערבית יהודית בשם "אנואר תוניס" (פרחי תוניס) שכלל אסופה מכתביו על נושאים שונים. אחד המאמרים בספר נקרא "סבב תכווין חרב אורופא" ("גורמי ההתהוות של מלחמת אירופה"), העוסק בנסיבות מלחמת העולם הראשונה שנפתחה באותה שנה. בספר מופיע גם סיפור פרי עטו בשם "אל-עשק ואל-חבּ מא פיהם טב" ("תשוקה ואהבה להם אין תרופה") ומספר סיפורים קצרים נוספים.
במקביל לעבודתו הספרותית והעיתונאית עבד חג'אג' בבית מרקחת בתוניס. בשנים 1926-1930 עבד בבית המרקחת המסורתי שבבעלות העיתונאי והסופר אליעזר פרחי, שהיה מצוי בשוק הגראנה בתוניס, ולאחר מכן פתח חנות עצמאית.
ספרו החשוב והיקר-ערך ביותר מבחינה היסטוריוגרפית הוא הספר "אנתשאר אלכתאיב אליהודייה אלברברייה אלתוניסייה" שפרסם בשנת 1939. הספר מספק ביבליוגרפיה והיסטוריה מפורטת של הספרות היהודית-תוניסאית בערבית-יהודית משנת 1862 עד 1939. הוא כולל מידע על כ-110 סופרים, מחזאים ופובליציסטים יהודים בתוניסיה, כ-60 עיתונים וכתבי עת, וכ-300 יצירות ספרותיות בערבית יהודית שפורסמו במהלך תקופה זאת - בהם יצירות מקוריות ותרגומים מעברית וצרפתית; רומנים, שירה, פרוזה, מחזות, קובצי סיפורים ומשלים ועוד. הספר מספק פירוט גם על הביוגרפיות של חלק מהסופרים והעיתונים שפעלו במהלך תקופה זאת ומשקף את הרב-גוניות שלהם; רבנים ומדפיסי ספרים, מחזאים ומורים משכיליים, חייטים פשוטים ואמנים סוציאליסטים. ספרו של חג'אג' הציל מידע רב משכחה ונחשב לעמוד תווך של המחקר המאוחר על הספרות היהודית תוניסאית. הספר תורגם לעברית ופורסם בשנת 2000 על ידי צביה ויוסף טובי כחלק ממחקרם על הספרות התוניסאית בערבית יהודית.
מלבד ספר עיוני זה, היה חג'אג' בעצמו סופר פורה ובעל שם. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 פרסם כ-31 ספרים, בהם רומנים, קובצי סיפורים, תרגומים ועוד. זאת בנוסף לסיפורים רבים שפרסם מעל כתבי העת בעריכתו.
לאחר שנות ה-40 דעכה פעילותו הספרותית. צרפתית הייתה לשפה העיקרית של מרבית יהודי תוניסיה, והצטמצם קהל הקוראים לספרות בערבית-יהודית. בשנת 1959 היגר לפריז, צרפת ונפטר בשנת 1976. בהתאם לצוואתו, הוא הובא למנוחות בירושלים.
מס סובלנות

מס הסובלנות או מס החסד (בלטינית: taxa tolerantialis; בגרמנית: Toleranzgebührer) היה מס שהוטל באופן כללי על יהודים בהונגריה בעת שהייתה תחת שלטון אוסטרי, והונהג על ידי הקיסרית מריה תרזה בשנת 1749. המס התבסס על החוק הגרמני לפיו יהודי מחויב לשלם מס מסוים כדי ש"יהיה נסבל".

תולדות המס תחת מריה תרזה

מס הסובלנות או מס החסד נשא אופי של סיוע צבאי (בלטינית: סובסידיום) מיוחד שבאמצעותו תמכו יהודי הונגריה במלכי הקיסרות הרומית הקדושה במלחמתם באימפריה העות'מאנית. מריה תרזה ראתה את הסיוע הצבאי כמס שעל היהודים לשלם. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, בשנת 1743 חויבה כל משפחה יהודית לשלם שישה פורינט לאוצר המלוכה עבור כל אחד מחברי המשפחה, ללא קשר למין וגיל, ולא היא גורשה מהונגריה. המס נקרא בפי היהודים "כספי המלכה" (מַלכֶּה-גֶלט), ואילו בית המשפט כינה אותו באופן שרירותי, ללא הסכמת הפרלמנט, taxa tolerantialis שנקבע על 20,000 פורינט לקהילה כולה משנת 1749 והייתה באחריות קולקטיבית של האוכלוסייה היהודית כולה. הקהילה היהודית הייתה אחראית לגביית המס כולו שחלוקתו הייתה עניין פנימי. שלהם.
לגבית המס נעזרו במשרדי המס המלכותיים מכיוון שהמחוזות סירבו להשתתף ולהיות מעורבים בגביית המס שהיה בלתי חוקי לדעתם. חצר המלוכה העלה את המס בהדרגה; הוא היה כבר 25 אלף פורינט בשנת 1755, 30 אלף ב 1760, 50 אלף ב 1772, 80 אלף ב 1778 ו 160 אלף בשנת 1813, אך בשל התנגדותן של רשויות המחוזות לא נגבה אף פרוטה משנת 1828. שיטת חישוב מס הסובלנות שונה לאורך התקופות לפי המקום, לפי גודל משק הבית, לפי משלח יד שח ראש המשפחה ונכסיה. בעתירה בשנת 1842 ביקשו היהודים ממלך הונגריה פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה לבטל את המס היהודי המיוחד, ששמו היה משפיל וסכומו כבד. המלך היה מוכן לבטלו אם היהודים ישלמו את הפיגור של שני מיליון וחצי פורינטים שלא שולמו מאז 1828. היהודים לא לאסוף סכום כה גדול, ולכן חצר המלוכה הסתפק, בהתערבותו של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, בסכום שהציעו היהודים בסך מיליון וחצי פורינט.
במסגרת הסדר זה, ביטל המלך את מס החסד בשנת 1846, והיהודים התחייבו לשלם את הסכום המוסכם תוך חמש שנים. הקהילות היהודיות בחרו וועדת לניהול האיסוף המדויק של התשלומים המגיעים מכל קהילה וקהילה, ואילו קהילת פשט קיבלה על עצמה את האחריות מול אוצר המלוכה. בשנת 1848 השעה המשרד האחראי ההונגרי הראשון את תשלומי התשלומים, אולם לאחר כישלון מהפכת 1848 בהונגריה, הצבא הקיסרי גבה את כל היתרה שלא שולמה.

תולדות המס תחת הקיסר יוזף השני

בשנת 1783 התיר הקיסר יוסף השני, בנה של מריה תרזה, ליהודים להתיישב בפשט תוך חקיקת מס הסובלנות שהיהודים היו צריכים לשלם לרשויות העיר. לאחר 1789 שילמו היהודים מס סובלנות של 4 פורינט למשפחה, בנוסף מס על בשר כשר, מס נישואין, מס על בתי הכנסת ובתי הקברות בסכום של 100 פורינט לשנה לכל משפחה ובנוסף מס כללי למשפחה של 50 פורינט בשנה. בשנת 1797, לאחר מותו של יוזף השני, הוחלף מס הסובלנות ובמיסים על בתים ונכסים אחרים ובמס נרות על נרות דת יהודיים. בקרואטיה, סלובניה ודלמטיה הוענקו ליהודים זכויות נוספות בשנת 1840, אך "מס הסובלנות" נותר בתוקף.

מקורות

הלקסיקון יהודי הונגרי-מס הסובלנות
זלמן קליאוט

ביוגרפיה

נולד בריגה בירת לטביה. ב-1923 עלה לארץ ישראל. התחיל את דרכו בכדורגל עם הצטרפותו בשנות ה-40 לקבוצת הפועל תל אביב. בשנת 1950 עבר לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב והיה פעיל במרכז מכבי. ב-1953 מונה למזכיר הכבוד של ההתאחדות לכדורגל בישראל, תואר חשוב באותם ימים (אינו קיים כיום). קליאוט עזר בארגון התחום הכספי בהתאחדות ויצר קשרים עם אנשי כדורגל במדינות המזרח הרחוק. הוא עמד בראש משלחות כדורגל רבות של ישראל ומכבי תל אביב במסעות באסיה, אירופה וארצות הברית. בזכות קשריו בהתאחדויות באסיה, נודע לו על כוונת מדינות ערב לפעול לסילוקה של ישראל מהמסגרת הספורטיבית של אסיה באמצעות קיום הצבעה בקונגרס ההתאחדויות האסייתי החודש מרץ 1972; הוא פעל מאחורי הקלעים ונפגש עם מספר ראשי התאחדויות, ולבסוף בהצבעה כשלה יוזמת מדינות ערב.
במקביל לפעילותו בתחום הכדורגל, פיתח קליאוט מסוף שנות ה-40 את ענף משאיות התובלה. בסוף שנות ה-60 שימש בתפקיד יו"ר ארגון בעלי המשאיות.
קליאוט נפטר ב-1979 בתל אביב בגיל 71. ההתאחדות לכדורגל בישראל הנציחה את פועלו באמצעות גביע המדינה לנערים ג' הקרוי על שמו ומחולק מדי שנה.
סאיגות

מאפיינים

הסוגים בשבט הם פעילי יום, חיים בעדרים המוניים, ובית גידולם הוא ערבות העשב העצומות והרמה הטיבטית שבמרכז אסיה. הפרוות-צמר שלהם מגינה עליהם מטמפרטורות הקפואות באזורי תפוצתם. בין הקיץ לחורף הם פותחים בנדידות ענקיות לאזורי מרעה טובים יותר. יש להם קרניים יוצאות דופן מרוב האנטילופות, והמבנה של אפם מוזר למדי. הזכרים נבדלים מהנקבות בכך שהם מתאפיינים בקרניים, וצבע פרוותם כהם יותר. הקרבות בין הזכרים בעונת הרבייה הם מהאכזריים ביותר במשפחת הפריים, ואחד מהם או אף שניהם עלולים למות כתוצאה מהפציעות החמורות בלחימה המסיבית. האוזניים שלהם עגלגלות וקטנות, וזנבם קצר ומעוגל. ההריון נמשך 7-6 חודשים, והגדי\הטלה שנולד, שוהה בימיו הראשונים על הקרקע הטרשית ללא תזוזה. הסוגים הם אצנים מהירים ביותר, והטורף העיקרי שלהם הוא הזאב. 
בעבר היה חפיפה בין שני הסוגים ברמה הטיבטית, אך כיום טווח התפוצה שלהם התמעט ואין ביניהם חפיפה. הסוג צבי יעלי החי אף הוא במרכז אסיה, דומה מאוד למינים אלה במראה ובאקולוגיה, ולמינים שלו יש חפיפה עם שני הסוגים. שני הסוגים שבשבט היו בעבר היונקים הנפוצים ביותר בתחומם, ושניהם חוו ירידת מספרים עצומה שגרמה להם להיות בדרגות שונות של סכנת הכחדה; כיום הם בין האנטילופות הנדירות והמאוימות ביותר. הגורם העיקרי להתמעטותם הוא הציד הפרוע לצמרם המשובח ולבשרם, וכן לקרניהם המשמשות את הרפואה הסינית.
רודי פרננדס

קריירת מועדונים

פרננדס נולד בפלמה דה מיורקה. הוריו היו בעברם כדורסלנים ששיחקו בליגת העל הספרדית. הוא אהב כדורסל כבר בילדותו, בעיקר בשל עובדת קידום הכדורסל בעיר בדאלונה. הליכתו לשחק בחובנטוד בדאלונה הייתה מפתיעה, בשל העובדה שקיבל הצעה מברצלונה המשתלמת יותר מבחינה כלכלית, ואחותו מרתה שיחקה בעברה בקבוצה ואף בליגת ה-WNBA.‏
פרננדס התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2001 בקבוצת חובנטוד בדאלונה הספרדית, בגיל 16. בשנת 2004 הוא זכה בתואר ה-MVP של גביע המלך הספרדי. בעונת 2005/2006 הוא זכה עם בדאלונה בגביע היורוקאפ, ואף זכה בתואר ה-MVP בפיינל פור של המפעל. בעונה זו הוא זכה עם בדאלונה גם באליפות הליגה הקטלאנית. בעונת 2006/2007 פרננדס זכה בתואר הכוכב העולה של היורוליג.
ביולי 2007 פרננדס חתם על הארכת חוזהו בבדאלונה עד שנת 2011.
בעונת 2007/2008 פרננדס זכה עם חובנטוד בדאלונה בגביע היול"ב, ואף השלים עימה טרבל מאחר שזכתה הקבוצה גם בגביע המלך הספרדי ואליפות הליגה הקטלאנית. הוא זכה גם בשלושה תארים אישיים בעונה זו: ה-MVP של גביע המלך הספרדי, ה-MVP של הליגה הקטלאנית ותואר מלך הסלים של הליגה הספרדית.
במאי 2007 פרננדס נבחר במקום ה-24 בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת פיניקס סאנס, והועבר מאוחר יותר בטרייד לקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס. למרות שנבחר בסיבוב הראשון, העדיף פרננדס להישאר לשחק עונה נוספת בחובנטוד בדאלונה.
ב-6 ביוני 2008 פרננדס עזב את בדאלונה והצטרף לפורטלנד טרייל בלייזרס, וחתם על חוזהו בפורטלנד ב-1 ביולי. הוא התקבל באהדה רבה על ידי אוהדי פורטלנד בעת הגעתו לארצות הברית; מאמן הקבוצה נייט מקמילן אף אמר עליו: "רודי פרננדס הולך להיות שחקן מאוד מיוחד".
בקיץ 2008 הרשים פרננדס, כאשר הצטיין ורשם מספר מהלכים יפים במשחקי ההכנה של פורטלנד. אף על פי כן, היו ספקות לגבי מספר דקות המשחק שיקבל ב-NBA, בשל העובדה שבקבוצה משחק הגארד המצטיין ברנדון רוי. הוא סיים את עונת הרוקי שלו ב-NBA עם 10.4 נקודות ב-25.6 דקות בממוצע למשחק. הוא קלע בעונה זו 159 שלשות, ובכך שבר את שיא השלשות לשחקן רוקי ב-NBA.‏ הוא נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
ב-13 בדצמבר 2011 הועבר פרננדס (עם קורי ברואר) על ידי דאלאס מאבריקס אל דנוור נאגטס תמורת בחירת סיבוב שני בדראפט.
ב-21 ביולי 2012 חתם פרננדס בריאל מדריד.

נבחרת לאומית

במדי הנבחרות הצעירות של ספרד פרננדס השתתף במהלך השנים באליפויות אירופה עד גיל 16 ובאליפויות אירופה עד גיל 18.
פרננדס הצטרף לנבחרת הבוגרת של ספרד בשנת 2004, ובקיץ של שנה זו השתתף עם נבחרתו בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת אתונה. בשנת 2006 פרננדס זכה עם נבחרת ספרד במדליית הזהב באליפות העולם, לאחר שקלע בטורניר זה 9.1 נקודות בממוצע למשחק. באליפות אירופה 2007 פרננדס זכה עם נבחרת ספרד במדליית הכסף, לאחר שספרד הפסידה בגמר לנבחרת רוסיה.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008 פרננדס זכה עם נבחרת ספרד במדליית הכסף, לאחר שנבחרתו הפסידה בגמר לנבחרת ארצות הברית. על אף ההפסד פרננדס הצטיין רבות במשחק הגמר. בשנת 2009 סייע פרננדס לנבחרתו לזכות לראשונה בתולדותיה באליפות אירופה. הוא השיג בטורניר זה ממוצעים של 13.6 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית הטורניר.
יחסי וייטנאם–פקיסטן

קשרי מסחר

שווי המסחר בין שתי המדינות גדל מ-10 מיליון דולרים בשנת 1999 ל-150 מיליון דולרים בשנת 2008. פקיסטן היא יבואנית התה הגדולה ביותר מוייטנאם. הייצוא של פקיסטן לוייטנאם כולל בעיקר כותנה, עור ומוצרים רפואיים. בין היתר הוא כולל גם יצוא אופנועים, מוצרי פלסטיק, כלי ניתוח והשקעות בחציבת פחם. על אף כי וייטנאם אינה קונה קבועה של כלי נשק פקיסטניים, היא רכשה בעבר מספר כלי נשק מפקיסטן.

שיתוף פעולה פוליטי

במאי 2001 הגנרל הפקיסטני פרבז מושארף קיים ביקור רשמי לוייטנאם. במרץ 2004 הנשיא הוייטנאמי טראן דאק לואנג, בהזמנתו של הנשיא פרבז מושארף, ביקר בפקיסטן. פקיסטן מחשיבה את וייטנאם כשותפה דיפלומטית חשובה, עקב חברותה המלאה של וייטנאם באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה. ווייטנאם תומכת בהפיכתה של פקיסטן לחברה מלאה באיגוד. על כן, תחת מדיניות חוץ פקיסטנית בשם "אסטרטגיית החזון לדרום מזרח אסיה", וייטנאם מנסה לקדם אינטרסים משותפים באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, בעוד שפקיסטן תומכת בהצעתה של וייטנאם לחברות לא קבועה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.

התנגדות פקיסטנית להשפעה הודית בוייטנאם

פקיסטן עוקבת באופן רציני אחר הדיפלומטיה הוייטנאמית בעניין הקשרים החזקים בין הודו לוייטנאם. להודו יחסים מתוחים עם פקיסטן, בעוד שוייטנאם מקיימת מערכת יחסים מתוחה עם סין, בעלת ברית ותיקה של פקיסטן. "אסטרטגיית החזון לדרום מזרח אסיה" הפקיסטנית נקבעה כדי לאזן את היחסים בין המדינות.

פקיסטנים בוייטנאם

אזורים בעלי אוכלוסייה משמעותית של פקיסטנים בוייטנאם כוללים את האנוי והו צ'י מין סיטי. פקיסטנים רבים עובדים בשגרירות פקיסטן בהאנוי.
מאו מצרי

מאו מצרי הוא גזע של חתול הבית.

היסטוריה של הגזע

יש המאמינים כי המאו המצרי הוא צאצא של החתול שהמצרים הקדמונים סגדו לו, משום שעל מצחו יש דוגמה הדומה לחיפושית פרעה ואותה הדוגמה מופיעה גם על מצחם של פסלי חתולים עתיקים. אחרים סוברים כי המאו גודל במכוון כדי שידמה לחתול העתיק, וכי הוא איננו קרוב משפחה שלו. המאו נראה לראשונה באירופה בתערוכת חתולים ברומא בשנות החמישים. הובא לארצות הברית על ידי נטלי טרובטסקוי, נסיכה גולה מרוסיה, שהגיעה ביחד עם חתוליה בשנת 1956 ועוררה את עניינם של המגדלים האמריקאים. עד שנות השמונים, כל חתולי הגזע שחיו בארצות הברית היו צאצאיהם של אותם החתולים שהביאה נטלי. בשנות השמונים הגיעו לארצות הברית חתולים נוספים שהעשירו את מאגר הגנים.
המילה "מאו" פרושה במצרית קדומה 'חתול'.

מבנה כללי

משקלו של חתול המאו המצרי הוא 3-5 ק"ג.
פרוותו קצרה. דוגמת הפרווה המרשימה שלו מורכבת מנקודות מוארכות שהן למעשה פסים מקוטעים. ישנם ארבעה זנים: זן כסוף - בעל גוף כסף עם כיתום אפור כהה, זן ארד - בעל גוף בצבע דבש עם כיתום חום כהה, זן עשן - שגופו אפור כהה עם פרווה תחתית לבנה וכיתום שחור, וזן בגון בדיל - בעל גוף בצבע החול עם כיתום אפור כהה או חום. 
למרות מראהו הרזה והעדין, זהו חתול חזק מאוד ואתלטי. הוא נחשב לאחד מחתולי הבית המהירים, אם לא המהיר שבהם, ומסוגל להגיע לכמעט 50 קמ"ש.

בתרבות

חתול מאו מצרי מוזכר בסדרת הספרים "39 רמזים", כאחד מגיבורי הסדרה.
המיתולוגיה של ויליאם בלייק

ספרי הנבואה מאת המשורר, הצייר ואמן התחריטים האנגלי ויליאם בלייק, מכילים מיתולוגיה (מיתופואיה) בעלת עושר סמלים מקורי, אשר במסגרתה, בלייק התאמץ לשבץ את רעיונותיו הרוחניים והפוליטיים המהפכניים לכדי חיבור נבואה עבור העידן החדש. רצונו זה של בלייק, ליצור מחדש את היקום, הוא לב עבודתו והמאפיין המרכזי של נפשו כאמן. המיתוסים שלו מתארים לעיתים קרובות את המאבק בין הארה ואהבה חופשית מצד אחד, ומן העבר השני חינוך קפדני למוסריות.

מקורות השראה

בין מקורות ההשראה של בלייק ניתן למנות את שתי יצירותיו הבולטות של המשורר האנגלי בן המאה ה-17, ג'ון מילטון: "גן העדן האבוד" ו"שיבה לגן העדן". מקורות השראה נוספים הם חזיונותיו של המיסטיקן והמדען השוודי עמנואל סוודנבורג וכתביו הקרובים ברוחם לקבלה, של המיסטיקן הגרמני יאקוב בוהם. חזונו של בלייק הלך צעד נוסף קדימה, בכך שבלייק לא רק שהרחיב את התנ"ך כמקור התגלות, אלא שאף להתעלות מעל החזון התנ"כי באמצעות שילוב התנ"ך עם פירושיו הייחודיים והאישיים לדרואידיות ולעבודת אלילים.
האוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין

היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה בשנת 2000, בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת המדינה של קליפורניה (California State University). כיום כמעט מחצית מהסטודנטים הם ערבים ישראלים.

קמפוס האוניברסיטה

קמפוס האוניברסיטה ממוקם על גבעה כ-6 קילומטרים דרומית לג'נין, סמוך לכפר א-זבאבדה. הוא נבנה בשלבים החל משנת 2000 וכולל מבני לימוד, ספרייה, מעונות, אולם ספורט, ברכת שחיה ואצטדיון הכדורגל.
מחוסר כיפורים

מחוסר כיפורים הוא סטטוס בהלכות טומאה, המסמל טומאה קלה, בדומה לטבול יום, שמונעת מהאדם במצב זה להיכנס למקדש ולאכול קורבנות. כדי לצאת ממנו על האדם להביא את קרבנותיו, ולאחר מכן יוכל להיכנס למקדש ולאכול קורבנות.

פרטי הטומאה

עד הבאת קורבנם הם מוגדרים כמחוסר כיפורים, ואסורים לאכול קרבן או להיכנס לבית המקדש.
הרמב"ם פוסק כי מחוסר כפורים שנכנס לעזרת ישראל  אינו לוקה, אבל מכין אותו מכת מרדות. אך הראב"ד, וכן בחכם צבי כתב בשם הר"ש שמחוסר כיפורים חייב כרת. 
ה"מרכבת המשנה" כותב כי אמנם קיימת תוספתא כדבריו של  הראב"ד דמחוסר כיפורים חייב כרת על ביאת המקדש כשנכנס לעזרה, אך הרמב"ם סובר שדיעה זו היא רק לפי מי שסבור ש"מחוסר כיפורים דזב כזב דמי", כלומר זב שמחוסר כיפורים - חלה עליו עדיין טומאת זב, לעניין טומאת מקדש. אך דעת הרמב"ם היא כמו הדעה האחרת - הקיימת לשיטתו, שמחוסר כיפורים דזב לאו כזב דמי לביאת מקדש, והוא גורס במשנה במסכת כלים עזרת ישראל מקודשת ממנו שאין מחוסר כיפורים נכנס לשם וחייבין עליה חטאת ולפי גרסה זו הלשון חייבין ולא "חייב" מורה על כך שהחיוב חטאת אינו על המחוסר כיפורים, ולמרות שמחוסר כיפורים אסור להיכנס, חיוב החטאת הוא על שארי הטמאין החייבין חטאת בין טמא גמור או טבול יום, אך מחוסר כיפורים אפילו של זב אינו כזב ואינו נקרא טמא, ואפילו מלקות אינו חייב, שכן  איננו בכלל הלאו של "ולא יטמאו את מחניהם", ואפילו אם נאמר שאסור מהתורה, מהכתוב "עוד טומאתו בו" -  לרבות מחוסר כיפורים, הרי הוא רק איסור עשה ולכן כתב הרמב"ם שלוקה רק מכת מרדות.
צ'ארלס הטפילד

צ'ארלס מלורי הטפילד (15 ביולי 1875 - 12 בינואר 1958) היה "ממטיר גשמים" אמריקאי.

ביוגרפיה

הטפילד נולד בפורט סקוט, קנזס ב-15 ביולי 1875. משפחתו עברה לדרום קליפורניה בסביבות שנת 1880. עבד כסוכן מכירות של מכונות תפירה ובשנת 1904 עבר לגלנדייל קליפורניה.
אברהם חלפי

ביוגרפיה

חלפי נולד בעיר לודז' בפולין לשמואל ופייגה חלפי. מעריכים כי נולד בין 1903 ל-1904. לפי האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו נולד חלפי ב-1 במרץ 1904, ועל פי תעודת הנישואים שלו, שנמצאה בארכיון המדינה, נולד בין 1903–1904.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עברה משפחתו לרוסיה. תחילה למינסק ואחר כך לאומן. חלפי למד בגימנסיה רוסית ושיחק בלהקת חובבים. ב-1922 חזר עם משפחתו לפולין, לעיר ברסט ליטובסק.
ב-31 ביולי 1924 עלה לארץ ישראל באוניה קוריניליה. בהגיעו לארץ עבד בעבודות בניין וחקלאות ולאחר שנה הצטרף לתיאטרון "האהל". בשנת 1954 עבר ל"תיאטרון הקאמרי". שם גילם כשישים תפקידים שונים, כאשר בין תפקידיו הידועים נמנים: הפָּקיד אקאקי אקאקייביץ' בשמצ'קין בהצגה "האדרת" (1956) והאישון בהצגה "עוץ לי גוץ לי".
שיריו הראשונים פורסמו ב-1933 בכתב העת "כתובים", ובשנת 1939 יצא לאור קובץ ראשון משיריו "מזווית אל זווית". בגיל 32, בשנת 1935, נישא לרופאה ילידת וינה, אנטוניה שולטס (בורשטיין), אך נפרד ממנה כשנה לאחר הנישואין (על פי העתקי תעודות מארכיון המדינה). זמן קצר לפני מותו התחתן עם השחקנית הצעירה כרמלה גיא (חלפי).
חלפי נפטר בתל אביב ב-8 ביוני 1980 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
אחיו הצעיר הוא המשורר שמשון חלפי, אביה של המשוררת רחל חלפי.
לזמר אריק איינשטיין קשר מיוחד לחלפי, ששימש סנדקו בברית המילה ושהיה חבר לעבודה של אביו. ב-1988, הוציא איינשטיין אלבום משירי אברהם חלפי. על מצבתו של איינשטיין חרוטה שורה משיר של חלפי: "אני מצמצם את עצמי כדי נקודה אלמונית, שלא להטריד בגופי מלכויות".

שירתו

חלפי נמנה עם חבורת המודרניסטים "קבוצת שלונסקי-אלתרמן".
בשנות השלושים והארבעים נחשב למשורר מינורי. בשנות המדינה זכתה שירתו להערכה רבה.
תרדמת קיץ

תרדמת קיץ או קִיּוּט (בלועזית: אֶסטיבציה) היא תרדמה של בעלי חיים אשר שוכנים בסביבה מדברית, כגון סנאי אדמה] וטריטון הפסים, החלה בקיץ. תרדמת זו מסייעת לאורגניזם לשמור על הומאוסטזה למרות עליית הטמפרטורה וירידת הלחות באזור מחייתו. היא גם הופכת אותו לחסכוני באנרגיה בעת התייבשות הקרקע הפורייה.
ההתגוננות מחום הסביבה בעת תרדמת הקיץ נעשית הן במניעת ייצור חום גוף שקשה לפזרו והן על ידי מניעת הצורך לשוטט במקומות חמים לצורך חיפוש מזון. 
תרדמת קיץ קיימת לא רק אצל בעלי חוליות. ישנם גם כמה זנים מפרוקי הרגליים כגון הנדל אשר בבוא הקיץ מתחבא מתחת לאבנים וחלזונות אשר נכנסים בקיץ לקונכיותיהם, על מנת לשמור על לחות גופם.
בסיום הקיץ בעלי החיים מתעוררים ושבים לשגרת חיים נורמלית.
איל דה לה סיטה

היסטוריה

רוב החוקרים סבורים שבשנת 52 לפנה"ס, בזמן מלחמת השבטים הגאליים ביוליוס קיסר, התגורר שבט קלטי קטן, הפריזיאים, על האי. באותה העת היה האי נמוך יותר ונתון להצפות שהפכו אותו לאזור נוח לחציית נהר הסן ולמקום מפלט בעת פלישות. עם זאת, היסטוריונים מסוימים מאמינים שפריז כוננה על אי אחר, ששקע מאוחר יותר. לאחר כיבוש הקלטים נבנה מחנה על האי, וסביבו התפתחה התיישבות רומית נוספת. 
בתקופה מאוחרת יותר ברחו אל האי נוצרים בהנהגתה של ז'נבייב הקדושה, בזמן שעירם הותקפה על ידי שבטים ברברים. כלוביס הראשון ייסד במקום את בירת המרובינגים. האי נותר מרכז צבאי ופוליטי חשוב לאורך ימי הביניים.
מתחת לכיכר שבחזית קתדרלת נוטרדאם נמצאת קריפטה עתיקה, ובה שרידים ממבנים בני התקופה הגאלו-רומית ומתקופות מאוחרות יותר.
רובע המגורים העתיק ביותר ששרד על האי הוא "המנזר הישן" (Ancien Cloître). במסגרת תוכנית השיפוץ הגדולה של העיר במחצית המאה ה-19, שנוהלה תחת שרביטו של מושל מחוז הסן הברון אוסמן, נהרס חלקו המרכזי של האי, וכן מספר רחובות ובתי מגורים ברובע. באזורים שפונו נבנו מבני ציבור חדשים, כבית החולים אוטל דייה ומטה המשטרה, ה"פרפקטור דה פוליס". ואולם, אוסמן פוטר מתפקידו בשנת 1869, בטרם הספיק להחריב את כל הרובע.
הפארק הקטן, שנמצא במורד הזרם בקצה האי, הוא פארק "ור גלן" (Vert Galant, מצרפתית: "האביר הירוק"), על שמו של המלך אנרי הרביעי. לא הרחק משם מונצח בצנעה זכרו של ז'אק דה מולאי, ראש מסדר אבירי היכל שלמה שהועלה על המוקד ב-18 במרץ 1314.
פארק ולנטינו

תולדות הפארק

הפארק העירוני מוכר לתושבי פיימונטה כסמל העיר בדומה למולה אנטונליאנה. מקורו של שם הפארק אינו ידוע בוודאות. אחדים סבורים כי במקור "ולנטינו" היה שם רומאי עתיק. אחרים סבורים כי המקור הוא מימי הביניים, יש גם כנסייה, הנושאת שם זה.
יסודו של הגן הוא במרחב של ארמון "קסטלו דה ולנטינו", שהוקם במאה ה-16. רק במאה ה-19 הפך הגן בתור פארק ציבורי. היה זה הודות לאדריכל הנוף הצרפתי בארילה דשאן (Barrilet-Dechamps) שראה בו פרויקט בעל סגנון רומנטי.
כאשר נערכה בטורינו התערוכה האיטלקית הגדולה (Esposizione Generale Italiana) בשנת 1884 הפך הגן לעיירה מימי הביניים, שכללה את כל המאפיינים לעיר מאותה תקופה תוך דגש לאלמנטים של בנייה מהמחוזות פיימונטה ומוואלה ד'אאוסטה, כולל מספר רב של מצודות משוחזרות.
בפארק התקיימו תערוכות נוספות לצמחים ולפרחים "פלור 1961" (Flor 1961). תערוכה נוספת התקיימה בו לרגל 100 שנים לאיחוד איטליה.

תיאור הגן

בגן מצויות ערוגות פרחים. יש גן סלעי וגן הררי עם מפלים, מזרקות ופלגי מים. המזרקה המפורסת בגן היא של האדריכל קרלו צ'פי, (la fontana del Ceppi ) שהוקמה בשנת 1898 בסגנון הרוקוקו. היא הוקדשה לחודשי השנה וכך הבריכה המקיפה את המזרקה מחולקת לפי חודשי השנה. בשנים האחרונות הפארק הפך למוקד לריצת ג'וגינג ולרכיבת אופניים. בלילה הוא אינו נחשב למקום בטוח.
החברה הגאוגרפית המלכותית

החברה הגאוגרפית המלכותית (באנגלית: Royal Geographical Society (עם מכון הגאוגרפים הבריטיים) היא אגודה מדעית בריטית, שנוסדה בשנת 1830 למטרת קידומם של מדעי הגאוגרפיה. כיום, זהו מרכז עולמי לגאוגרפיה, התומך במחקר, חינוך, משלחות גילוי ומחקר ועבודת שדה, ומקדם עניין ציבורי והבנה מיודעת של העולם - אוכלוסיות, מקומות וסביבות.
תכנון תשתית תחבורה

תנאים מקדימים

בדרך כלל, לפני תכנון תשתית התחבורה בודקים את הנתונים התעבורתיים של האזור הנתון בעבר, כדי לאפיין את הצרכים התחבורתיים הקיימים ,או את אלו העשויים להיווצר.
תכנון תשתית תחבורה, יכול להתבצע כדי לפתור בעיה מקומית בוערת, כמו היעדר תחנות רכבת בערים בהן כבר עוברות מסילות ברזל, אבל גם במקרה כזה, ניתן לחקור ולהעריך את מספר הנוסעים הצפוי, כדי לתכנן את גודל התחנות ואת מגרשי החניה הצמודים אליהן.

יר"מ - יחידת רכב מושווה

על מנת לחשב נפחי תנועה משתמשים ביחידות יר"מ (PCU). נפחי תנועה במודלים של תחבורה מיוצגים ביר"מ על מנת לתרגם את עומסי התחבורה שתורם כל כלי רכב ממונע הנע בדרך.
מכונית פרטית נחשבת כ 1 יר"מ, אופנוע 0.8, משאית 1.8, אוטובוס 1.6, אוטובוס מפרקי 2 יר"מ וכדומה.

אפיון סוג התשתית

לאחר הערכת היקפי התעבורה הדרושים, ניתן להעריך מה סוג התחבורה המתאים לענות על צורכי התעבורה. באזורים בהם האוכלוסייה דלילה ומפוזרת יתאימו דרכים למכוניות פרטיות. באזורים עירוניים צפופים בעלי רחובות עמוסים ופקוקים יש צורך ברכבות תחתיות ובשבילים לאופניים. באזורים הרריים וקשים למעבר יש לקחת בחשבון בנייה של מערכות גשרים לכבישים ולמסילות ברזל ולהסתמך גם על תחבורה אווירית ובמקומות משופעים בנהרות ובאגמים תיתכן תחבורה באמצעות דוברות ומעבורות.

בדיקת עתודות הקרקע לתשתית התחבורה

לאחר אפיון סוג התחבורה המתאים לצורכי התעבורה, יש לבדוק את האפשרויות המקומיות להקמת התשתית. לעיתים יש צורך לרכוש מגרשים ושדות מבעלים פרטיים כדי לסלול דרכים או לבנות מסילות ברזל. יש אפשרות גם להרוס דרכים מיושנות כדי לפנות דרך לפתרונות תחבורה מתקדמים ולפעמים יש לפנות או להעתיק מבנים קיימים כדי לאפשר את ביצוע התשתית המתוכננת.

תכנון תשתית התחבורה

תכנון תשתית התחבורה מתבצע לפי התקנים הייחודיים לכל סוג תחבורה באותה המדינה ובאותו האזור. בתכנון מסילות ברזל יש להקפיד שהמסילה המתוכננת לא תהיה מפותלת מדי. דרכים לאופניים ולגלגיליות צריכות להיות מישוריות או בעלות שיפוע מתון. מנהרות צריכות לעמוד בעומסי האדמה שמעליהן ובעומסי רעידות אדמה וגם צריכות להיות מאווררות כדי לא לסכן את הנוסעים בתוכן. שדות תעופה בעלי נפח תחבורה גדול צריכים להיות מרוחקים מאזורי מגורים ובה בשעה צריכים להיות נגישים לריכוזי האוכלוסייה באמצעות אמצעי תחבורה קרקעיים.
אתם ראיתם

על יצירת האנתולוגיה

עגנון החל לעבוד על הכנת האנתולוגיה בשנת תשי"ז-1957, והיא נועדה מלכתחילה כשי למו"ל ולפטרון שלו, שלמה זלמן שוקן, ליובלו ה-80 (שחל באותה שנה). הספר ראה אור שנתיים וחצי לאחר מכן - במהדורה שכללה רק את חלקו הראשון, והתפרסמה כמה שבועות לאחר פטירתו של שוקן. 
יתר שלושת חלקי האנתולוגיה נמצאו בעזבונו של עגנון, בתוך תיבה גדולה, שבה "נמצאו תיקים שהכילו עוטפנים רבים, מסודרים לפי סדר ראשי הפרקים, ובהם דפים ממקורות שונים, חלקם במכונת כתיבה, מתוקנים בכתב ידו של עגנון וחלקם טרם הועתקו". כתב היד נערך לדפוס בידי בתו וחתנו, אמונה וחיים יהודה ירון, ובשנת תשנ"ה יצאה לאור המהדורה השלמה של האנתולוגיה.
בראש המהדורה הראשונה, המהודרת, שיצאה לאור בתשי"ט נאמר "חיבר שמואל יוסף עגנון", אך בעקבות הצעתו של אברהם יעקב ברַוֶר, 
במכתב ששלח לעגנון, נאמר במהדורה הבאה "מסודרים על ידי שמואל יוסף עגנון", וכך מוצגת האנתולוגיה גם בגרסתה המלאה.