google/wiki40b huggingface dataset:
גינת כלבים

גינת כלבים היא שטח, מגודר בדרך כלל, אשר הוקצה על ידי רשות מקומית לשימושם של כלבים ובעליהם. בגינות הכלבים רשאים הכלבים לשהות חופשיים מבלי שהם קשורים ברצועה, אלא אם כן הכלב משתייך לרשימת הגזעים המסוכנים כפי שמפרסם משרד החקלאות.

היסטוריה ומאפיינים

בעקבות העלייה בפופולריות של חיות מחמד, וכלבים במיוחד, במחצית השנייה של המאה ה-20, החלו גינות כלבים מופיעות בעולם המערבי החל בשנות ה-80. בישראל החלו גינות כלבים להופיע בעשור הראשון של המאה ה-21, ועם הערים שבהן הוקמו גינות כאלה נמנות תל אביב שבה למעלה מארבעים גינות, רמת גן, הרצליה, הוד השרון, גבעתיים, רמת השרון, רעננה, ירושלים, אשדוד, כפר סבא, וקריית ביאליק. ערים נוספות הודיעו על כוונתן להקים גינות כלבים בתחומן, אולם עדיין מדובר בתופעה נדירה יחסית. 
על גינת הכלבים להיבנות תוך התאמה לתנאי האקלים והסביבה הטבעית, ולהתאים לצורכי הכלבים ובעליהם; לדוגמה, עליה לכלול סביבה מוצלת, להתאים ליעודה מבחינה טופוגרפית (לא לכלול מצוקים, בורות וכיוצ"ב), ואסור שימצאו בה עצמים או צמחים העלולים לפגוע בבריאות הכלבים. על הגינה להשתרע על פני שטח אדמה או חול פתוח, שיאפשר לכלבים מרחב סביר לתמרון חופשי, אך גינה גדולה מידי עשויה למנוע מבעלי הכלבים לפקח על מעשיהם ולהתערב בהם במקרה הצורך. מסיבה זו על הגינה להיות מפולשת באופן שלא יפגע בשדה הראייה. 
בין היתר מוצבים בגינות ספסלים או פינות ישיבה לנוחות בעלי הכלבים, ברזי מים ולעיתים גם שוקת שתייה, מתקני משחק לכלבים דוגמת מתקני אג'יליטי, תאורה, פחי אשפה ומתקן להפצת שקיות לאיסוף גללים. בגינות בישראל מוצב שלט המתריע בפני הציבור כי במקום שוהים כלבים משוחררים, אך הדבר אינו משחרר את בעלי הכלבים מאחריות לכלביהם ולאיסוף הגללים.

יתרונות

לגינות הכלבים השפעה חיובית על בריאותם של הכלבים, שכן הן מאפשרות להם פעילות פיזית חופשית ואינטראקציה חברתית בריאה עם כלבים אחרים. התרועעות הכלבים בסביבה ניטראלית מפחיתה את תוקפנותם ואת תחושת הטריטוריאליות שלהם, ומאיינת את העובדה כי כלבים רבים מפגינים תוקפנות כלפי כלבים אחרים הקשורים ברצועה. הגינות הביאו לכך שלבעלי הכלבים יש אופציה שלא לשחרר את כלביהם ברשות הציבור באופן המנוגד לחוק, והן אף תורמות לנקיון הסביבה. סביב גינות הכלבים מתפתחים לעיתים יחסים חברתיים והווי בין בעלי הכלבים. כך לדוגמה, גינת הכלבים הראשונה שהוקמה בהרצליה (ברחוב גורדון), זכתה לפופולריות כזו, עד כי מגיעים אליה בעלי כלבים גם מיישובים אחרים, ובעלי הכלבים הפוקדים אותה בקביעות הקימו קהילה בפייסבוק המונה למעלה ממאה חברים. בעלי הכלבים חוגגים במקום ימי הולדת לכלבים ומקיימים אירועים אחרים. גינה ידועה נוספת הזוכה לפופולריות רבה ולקהילה משלה בפייסבוק, שוכנת על הגדה הדרומית של נחל הירקון בפארק הירקון. הגינה משתרעת על שטח של 5 דונם והיא הגינה הגדולה בתל אביב. גינה זו מחולקת לשני מתחמים נפרדים המיועדים לכלבים קטנים וגדולים בהתאמה.

חסרונות

אחד החסרונות העיקריים של גינות הכלבים, הוא שריכוז של כלבים רבים ומשוחררים בתא שטח סגור מוביל לעיתים למריבות בין הכלבים ואף לפציעה. בעיה נוספת שעשויה להיווצר בגינות היא העברת מחלות בין הכלבים, בעיקר שעלת המכלאות, שכן כלבי בית בדרך כלל מחוסנים נגד המחלות השכיחות האחרות. גינת הכלבים עשויה לגרום אי נוחות למתגוררים בשכנות לה, ואלה עשויים לסבול מנביחות הכלבים וממפגעי לכלוך וריח.
לינדה באסט

ביוגרפיה

באסט נולדה בפלאקלי שבמחוז קנט באנגליה. אמה הייתה כתבנית ואביה היה שוטר.
בין התפקידים שגילמה היה אלה קהאן בקומדיה הבריטת זוכת הפרסים "מזרח הוא מזרח". עוד השתתפה בתפקיד גברת ג'נינגס במיני-סדרה של ה-BBC "תבונה ורגישות" עיבוד לרומן מאת ג'יין אוסטן, בתפקיד קוויני טורל בסדרה התקופתית "הדרך לקנדלפורד", ובתפקיד דול בסרט "Cass".
בקולנוע זכתה באסט להכרה לראשונה בשנת 1987 כשהופיעה בסרט "Waiting for the Moon" וגילמה את דמותה של גרטרוד שטיין לצידה של לינדה האנט ששיחקה בתפקיד אליס ב. טוקלאס. ב-1996 שיחקה בתפקיד אמה של ג'וליה רוברטס בסרט "מרי ריילי". ב-2008 הופיעה בסרט "נער קריאה" בתפקיד גברת ברנר. כמו כן השתתפה בסרט "נערות לוח השנה" בתפקיד קורה, והייתה 'נערת מרץ' בלוח השנה.
ב-2010 החלה לשחק בתפקיד סבתא בסדרה הקומית של ערוץ BBC Two "הבית של סבתא"  והשתתפה בסדרה במשך שתי עונות.
מאיר בן מרגי

קריירת משחק

בן מרגי החל את הקריירה בקבוצת הפועל חיפה, כאשר במשחק הבכורה שלו בבוגרים הבקיע שער ניצחון שהבטיח את הישארות הפועל חיפה בליגה הארצית (בעבר הליגה השנייה בישראל). רוב קריירת המשחק של בן מרגי הייתה בקבוצה זו, מלבד עונת 1996/1997 בה הושאל לקבוצת בני יהודה תל אביב, ועונה נוספת בהפועל קריית שמונה. השחקן הוותיק, שהיה שותף לעונת האליפות של הפועל חיפה (1998/1999), זכה להערכה רבה בקרב השחקנים והאוהדים, נחשב לסמל הקבוצה, ושימש כקפטן לקראת סוף קריירת המשחק.
בסיום עונת 2006/2007 פרש בן מרגי ממשחק פעיל.

קריירת אימון

לאחר הפרישה מונה בן מרגי לעוזרו של שלומי דורה, מאמן הפועל חיפה. בעונת 2011/2012 שימש עוזרו של דורה בהפועל רמת-גן גבעתיים, ולאחר מכן מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל חיפה. בעונת 2012/2013 מונה לעוזרו של מאמן מכבי נתניה, טל בנין, וסיים את תפקידו בעקבות פיטוריו של בנין לקראת סיום העונה.
ביולי 2014 מונה למאמן בית"ר נהריה מליגה א', וכעבור חודש מונה בשנית לעוזר מאמן הפועל חיפה לצדו של ראובן עטר. לאחר פיטוריו של עטר נשאר בן מרגי בתפקידו לצד טל בנין, וכשזה פוטר בדצמבר 2015 מונה בן מרגי לראשונה למאמן ראשי בליגת העל, עד אשר הוחלף על ידי אלי כהן בפברואר 2016. בדצמבר 2016 שימש שוב בן מרגי כמאמן זמני לתקופה של כשבוע.
יצחק ארצי

ביוגרפיה

נולד כאיז'ו הרציג (Izo Hertzig) בסירט באזור בוקובינה שברומניה לפאני וגבריאל הרציג במשפחה חסידית. חונך בידי סבו, אברהם כ"ץ, שהיה חסיד ויז'ניץ.
למד בבתי-ספר תיכוניים בסירט ובצ'רנוביץ ולאחר מכן בקולג' היהודי בבוקרשט. בגיל אחת עשרה הצטרף לתנועת "הנוער הציוני" ומאז נמנה עם פעיליה הבולטים, היה מראשי התנועה ברומניה וחבר ההנהגה הראשית שלה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, היה מראשי המחתרת הציונית-חלוצית ברומניה, ועסק בהצלת ילדים ממחנות טרנסניסטריה, שם רוכזו יהודי בסרביה, בוקובינה וצפון מולדובה שגורשו בידי השלטונות הרומניים בשנים 1941 – 1942. לאחר המלחמה, בשנים 1944 – 1946, היה פעיל בתנועת הבריחה להברחת יהודים את הגבול ממזרח אירופה למערבה ומשם לארץ ישראל. היה פעיל בהעפלה ונמנה עם ראשי מחנות העולים בקפריסין.
הוא עלה לישראל בשנת 1946 באניית המעפילים כנסת ישראל בה שימש כראש ועד המעפילים ואחד ממארגני העפלתם. כשגורשו המעפילים לקפריסין המשיך לפעול גם במחנות המעצר בקפריסין. אחרי שחרורו מקפריסין נמנה עם גרעין חברי תנועת הנוער הציוני יוצאי רומניה ואוסטריה, שעלו לקרקע והקימו קיבוץ בגליל התחתון בשם "המאבק", שהפך למושב שיתופי בשם "אלוני אבא". באותם ימים נישא למרגלית (מימי) לבית ליקוורניק (אמה רחל הייתה אחותו של הרב מאיר שפירא מלובלין, מגדולי התורה המפורסמים באירופה). באלוני אבא נולדו שני ילדיו, שנהפכו לאמנים מפורסמים: הזמר שלמה ארצי והסופרת נאוה סמל.
ארצי עסק תחילה בעיתונות והיה סגן עורך העתון "זמנים". לאחר מכן למד משפטים וכלכלה באוניברסיטת תל אביב, הוסמך כעורך דין ועסק בעיקר בפעילות ציבורית ופוליטית. הוא היה אחראי על ההסברה ויחסי הציבור במינהל הכנסות המדינה, ובשנים 1959–1961 היה מזכ"ל המפלגה הפרוגרסיבית אשר התמזגה עם הציונים הכלליים למפלגה הליברלית. לאחר איחוד המפלגה הליברלית עם "חירות" והקמת גח"ל, פרש ממנה עם מרבית חברי הפלג הפרוגרסיבי לשעבר וייסדו את "המפלגה הליברלית העצמאית" (ל"ע) והוא הפך למזכ"ל המפלגה. בשנים 1966–1969 היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית וראש מחלקת עליית הנוער בה. לאחר מכן נרתם לפעילות מוניציפלית בעיריית תל אביב וכיהן בשנים 1974–1983 כממלא-מקום ראש העיר ולאחר מכן כסגן ראש העיר.
בשנים 1984–1988 כיהן כחבר כנסת מטעם הליברלים העצמאיים שברשימת המערך ולאחר מכן עבר ל"שינוי מפלגת מרכז". היה חבר בוועדות הכספים, הכלכלה, העלייה והקליטה וחוקה חוק ומשפט.
לאחר פרישתו מהכנסת, היה ארצי פעיל בארגונים לרווחת ניצולי שואה ולהנצחת השואה, בייחוד שואת יהודי רומניה. הוא היה חבר במועצת יד ושם ופעל שנים רבות בוועדה לקביעת חסידי אומות העולם. היה ממייסדי מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל, פעל בוועדה להחזרת הרכוש היהודי, וב-1994 היה ממקימי "הקרן לרווחת נפגעי השואה", שסיפקה לניצולי שואה נזקקים שירותי סיוע שגופי רווחה רגילים לא סיפקו, והיה היו"ר שלה.
ארצי פרסם בשנת 1999 אוטוביוגרפיה בשם "דווקא ציוני".
בשנת 2000 זכה לתואר "יקיר העיר סירט".
הוא נפטר ב-2003 בתל אביב ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
בשנת 2008 נקרא רחוב על שמו בצפון תל אביב בסמוך לחוף תל ברוך.
נייטסברידג'

נייטסברידג' (באנגלית: Knightsbrdige) הוא רחוב המכנה את שמו לשכונה מדרום להייד פארק, בסיטי של וסטמינסטר, מרכז לונדון. 
רחוב נייטסברידג' יוצא מפינת הייד פארק וממשיך לכיוון מערב כקילומטר אחד עד למפגש עם רחוב אניסמור גרדנס ושער הנסיך (פרינסס גייט) של הייד פארק. הרחוב מתחיל כחלק מכביש ה-A4 ובהמשכו הופך לחלק מכביש ה-A315, כאשר לכל אורכו הוא פחות או יותר משמש הגבול הדרומי של הייד פארק. לכיוון מזרח אחרי פינת הייד פארק הרחוב הופך לרחוב פיקדילי ולכיוון מערב לאחר 'שער הנסיך' הוא הופך לדרך קנזינגטון שממשיכה לתחום את הייד פארק מדרום.
שכונת נייטסברידג' נמצאת ברובע הסיטי של וסטמינסטר, כאשר מצפון היא גובלת עם הייד פארק, ממזרח עם רחוב סלאון ושכונת בלגרביה, מדרום עם רחוב פּונט, בוצ'נט פלייס, רחוב ברומפטון ובגדול גובלת עם שכונת צ'לסי, ממערב היא גובלת עם שכונת דרום קנזינגטון ורחוב אקסהבישן. בפינה הצפון-מזרחית של השכונה ממוקמת תחנת הרכבת התחתית נייטסברידג'.
השכונה נחשבת לאחת היקרות והיוקרתיות בעיר לונדון כשהיא מאופיינת בבתים פרטים יקרים, פארקים וחנויות יוקרה רבות. 14 מבין 200 הרחובות היקרים ביותר בממלכה המאוחדת נמצאים בשכונת נייטסברידג'.
יהודית גריסרו

ביוגרפיה

גריסרו ילידת קריית שמונה והתגוררה במקום עד גיוסה לצה"ל. היא התגייסה לצה"ל בשנת 1981 ואת רוב שירותה עשתה בחיל האוויר. היא החלה שירותה בקורס חשמלאות מטוסים, אשר נפתח בפני נשים בצה"ל ביוזמת קצינת ח"ן ראשית אל"ם דליה רז. כחשמלאית מטוסים הוצבה בטייסת מסוקים בטרם יצאה לקורס קצינות בבה"ד 12. כקצינה שירתה במגוון תפקידי מנהלה וכוח אדם. היא הייתה שלישת טייסת, קצינת ניהול וקצינת ח"ן. כקצינה בכירה הייתה מפקדת טייסת מנהלה בבסיסים רמת דוד ותל נוף, האשה הראשונה בתפקיד זה בחיל האוויר. היא שימשה ראש מחלקת תכנון ומקורות במטה חיל–האוויר. טרם מינויה ליוהל"ן שירתה כראש מחלקת הסגל באגף כוח האדם במטכ"ל, בדרגת אל"ם. בשנת 2005 הייתה שופטת בהרכב בית הדין הצבאי המיוחד, בראשות השופט אמנון סטרשנוב, אשר הרשיע את אל"ם עאטף זאהר בבעילה תוך ניצול מרות. בחודש ספטמבר 2006 מונתה על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ ליועצת הרמטכ"ל לענייני נשים. היא המשיכה בתפקידה זה אף תחת פיקודו של הרמטכ"ל גבי אשכנזי עד שחרורה מצה"ל.
במסגרת תפקידה כיוהל"ן הבליטה את המאבק בהטרדה מינית בצה"ל והשוואת זכויות חיילים וחיילות במהלך השירות. לאחר שחרורה מצה"ל התמנתה לראש אגף השירות בטיסה בחברת אל על, בחודש נובמבר 2010 מונתה למנהלת חטיבת השירות בחברה. ב-2017 מונתה לסמנכ"ל משאבי אנוש ומינהל בחברה.
גריסרו נשואה ואם לשלושה, בעלת תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בתוכנית למנהלים באוניברסיטת תל אביב.
שרונה מרקט

פעילות

שרונה מרקט הוקם בשנת 2015, כחלק מפארק שרונה שבדרום הקריה, בין בתיה המשוחזרים של המושבה הטמפלרית. הפרויקט הוקם על ידי חברת גינדי החזקות השוק הוקם בהשקעה של למעלה מ-530 מיליון ₪ ובהשראת שווקים בעולם בהם בורו (Borough Market) שבלונדון, צ'לסי (Chelsea Market) שבניו יורק ולה בוקריה שבברצלונה, והוא משתרע על שטח של 8,700 מ"ר.
בשרונה מרקט פועלים מעל ל־90 חנויות קמעוניות, דוכני אוכל, מעדניות וחנויות גורמה של יצרנים מקומיים. המתחם, מתמחה במוצרי מזון ומהווה אטרקציה תיירותית בשל ההיצע המגוון, הפעילויות הקולינריות והפעילויות התרבותיות.
במתחם מסעדות ודוכני אוכל כדוגמת "קפטן קארי" של יונתן רושפלד, "שגב קונספט" של שגב משה, "הירו ראמן" של ישראל אהרוני ומסעדת הרוטיסרי "קוקוריקו" של רן שמואלי. במתחם מעדניות גבינות, דגים ופירות ים, חומץ בלסמי, תבלינים, בשר, פירות וירקות, יינות ובירות, מאפים בעבודת יד שוקולדים בתי קפה.
נכון לשנת 2018, ביקרו בשרונה מרקט כ־16 מיליון מבקרים מהארץ וכ-4 מיליון תיירים מהעולם.
על אף שהשוק פועל בימי שבת וחג, פועלים בו עסקים בעלי תעודות הכשר לצד עסקים שאינם שומרים כשרות ומוכרים בין היתר מאכלי ים.

היסטוריה וארכיטקטורה

שרונה מרקט שוכנת בפאה הדרומית של מושבת הטמפלרים, בין רחוב הארבעה ורחוב קפלן. המושבה שרונה, נבנתה בשנת 1871 של המאה ה-19 על ידי משלחת טמפלרים מגרמניה, שביקשו לבטא את רעיונותיהם החדשניים בתחום החקלאות והבנייה. עם כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים, התיישב במושבה המנדט הבריטי ובנה במתחם בתים חדשים, ששינו במעט את הצביון הכפרי שלו. בשנת 1947, הועברה המושבה מהבריטים לידי היהודים ושימשה כבסיס הרשמי והראשון של ההגנה ובאותה התקופה ובשל המצור על ירושלים, שימשו המבנים השונים בשרונה את משרדי הממשלה עד שנת 1955, אז עברו לירושלים.
בשנת 2006, החליטה ממשלת ישראל לשמר ולשחזר 36 בתים בשרונה – 5 מהם הועברו בעבודה מורכבת ומיוחדת למתחם שרונה.
שרונה מרקט, תוכנן עוצב על ידי האדריכלים קיקה ברא"ז ואורי בן דרור ומיכאל אנקווה מסטודיו מו. את הליווי והייעוץ הקולינרי העניק ירון קסטנבוים.
החל משנת 2018, היועצת הקולינרית שמסייעת ביצירת תוכן קולינרי ייחודי היא אפרת אנזל.
באוקטובר 2019 מכרה גינדי החזקות את החזקותיה במתחם שרונה מרקט, מלבד החניון במתחם, לחברות ביג ומגה אור בתמורה ל-160 מיליון שקל.

תרומה לקהילה

מדי שנה מתקיימות בשרונה מרקט פעילויות חברתיות שמחברות בין קולינריה לבין עמותות שונות.
הצעה 22 (קליפורניה)

הצעה 22, היא הצעת חוק שהוגשה לבית הנבחרים של מדינת קליפורניה בחודש מרץ 2000. מטרת הצעת החוק הייתה להגביל נישואים של זוגות חד-מיניים. הצעת החוק התקבלה והפכה לחוק במדינת קליפורניה בפער ניכר משחזו הסקרים והיא התקבלה ברוב של 61 אחוזים בעד הצעת החוק.  
בחודש מאי 2008 החליט בית המשפט העליון של קליפורניה לפסול את החוק מאחר שהוא נוגד את החוקה האמריקאית. 
במסגרת החוק נוסף לקודקס האזרחי בענייני משפחה של מדינת קליפורניה סעיף 308.5 אשר הגדיר נישואים רק בין גבר לאישה, ועל כך רק נישואים אלו יוכרו באופן חוקי. לפי החוק האמריקאי כאשר מדינה מחוקקת חוק רגיל (חוק שאינו פדרלי), יכול בית המשפט העליון של המדינה לפסול את החוק אם הוא עומד בניגוד לאמור בחוקה האמריקאית, וכך היה. במאי 2008 החליט בית המשפט העליון לפסול את החוק וקבע כי קיימת זכות חוקתית לבני אדם מאותו המין להינשא. החלטתו של בית המשפט ביטלה את הצעה 22 של מדינת קליפורניה ואת החוקים הקשורים אליה במדינה.

המסגרת הנורמטיבית

בשנת 1977, יחסי הנישואים נקבעו בסעיף 4100 בקודס האזרחי של קליפורניה שקבע כי נישואים הם "יחסים אישיים הנובעים מכוח חוזה אזרחי, בהסכמת הצדדים שנחתמה והוצהרה", ועדת הביקורת של מדינת קליפורניה ציינה כי על פי החוק הקיים לא היה ברור מהו מעמדם של בני זוג מאותו המין והאם הם יכולים להינשא.  באותה שנה תיקן בית הנבחרים של קליפורניה את ההגדרה על מנת להסיר את העמימות שנוצרה, ולשון החוק שונתה כך שהוספה לסעיף הגדרה שקבעה כי כל אדם זכאי לכרות חוזה נישואים.
בשנת 1992 עבר חוק הקודקס האזרחי של מדינת קליפורניה וסעיף 4100 נקבע כסעיף 300 לחוק בשינויים מסוימים.
התומכים בהצעה 22 ביקשו להוסיף לקודקס הגדרה למושג נישואים כך שיוגדרו כ"יחסים אישיים הנובעים מכוח חוזה אזרחי בין גבר לאישה, בהסכמת הצדדים שנחתמה והוצהרה" .
למרות שההגדרה מנעה מזוגות להט"ב להינשא בתחומי מדינת קליפורניה, סעיף 308 קבע כי על מדינת קליפורניה להכיר בחוזה נישואים רשמי אשר נכרת מחוץ לתחומי המדינה . תומכי הצעה 22 טענו כי סעיף 308 נראה כפרצה המחייבת את מדינת קליפורניה להכיר בנישואים חד מיניים שהוכרו כדין במדינה אחרת . על מנת לעקוף סעיף זה הציעו תומכי הצעה 22 להוסיף לקודקס כי רק נישואים בין גבר לאישה הם חוקיים ומוכרים במדינת קליפורניה, אשר לטענתם תאמה את רוחו  של החוק הפדרלי הנוגע להגנת הנישואים שנחקק בקונגרס האמריקאי בשנת 1996, שמטרתו הייתה למנוע מצב בו מדינות בתוך הפדרציה מחויבות להכיר בנישואים ממדינה אחרת

החקיקה וביטולה

ניתוח החקיקה, ההצבעות והטיעונים שתמכו בהצעה 22 אובחנו כבעלי מטרה מניעתית - אפלייתית, כאשר בראש ובראשונה הוא נועד למנוע מזוגות חד מיניים להינשא כדין במדינתם ואף במדינות אחרות. החוק מנע מזוגות חד מיניים לבקש ממדינת קליפורניה להכיר בנישואיהם שבוצעו מחוץ לקליפורניה ומנע מהם את ההכרה בזכויות המשפחה הבסיסיות.  
בית המשפט העליון התייחס לטענת האפליה אשר אסורה לפי החוקה האמריקאית בהחלטתו לפסול את ההצעה, על הזכות לשוויון ועל הזכות למימוש עצמי וביטל את הצעה 22 בקובעו כי הצעה זאת חורגת ממתחם הסמכויות הניתן למדינות במסגרת החוקה ופוגעת בזכויות אדם בסיסיות.
טאלנה

יהודי טאלנה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן אין מילה על השואה.
טאלנה היא ערש חסידות טולנה, שהוקמה באמצע המאה ה-19 בידי "המגיד מטאלנה" רבי דוד טברסקי.
בשנת 1848 היו בטאלנה 1,807 יהודים. כחמישים שנה לאחר מכן, בשנת 1897, נספרו בעיירה 5,452 יהודים שהיוו 57% מכלל תושבי העיירה. בשנת 1912 עמד מניין היהודים על כעשרת אלפים (77%), אך במהלך מלחמת העולם הראשונה פחת מספרם ובשנת 1926 עמד על 4,169 (גם מספרם היחסי באוכלוסייה המקומית הצטמצם לכדי 39%). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה (1939) מנו היהודים 1,866 נפש, כ-15% מתושבי העיירה. 
בשנת 2013 התגוררו בעיירה 20 תושבים יהודים.
גיא מורד

גיא מורד (נולד ב-1975) הוא יוצר קומיקס ישראלי. כמו כן הוא מאייר בעיתונים שונים, מאייר קבוע ומצייר קריקטורות ב"ידיעות אחרונות" בספרים ובאינטרנט ובעל טור קומיקס קבוע במוסף "7 ימים" ב"ידיעות אחרונות".
מורד השתתף בכתיבת החומר של חבורת דימונה לקומיקס -  שהחלה לעבוד בשנת 2002. החבורה מנסה באופן אלטרנטיבי ועצמאי לבחון את גבולותיה במדיום הקומיקס. סיפורי הקומיקס לרוב נוגעים לגבי חיי האמנים בת"א, חרדותיהם והפנטזיות שלהם. החבורה הוציאה שלושה ספרים ומספר חוברות מצליחות שנמכרו בפסטיבלים, אירועים ובחנויות בארץ ובעולם.
מורד הוא בוגר בית הספר לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים, במחלקה לתקשורת חזותית.
נשוי ואב לשניים.
זארה מהמט יאקוב

ביוגרפיה

בילדותה, רצתה יאקוב להיות עורכת דין. בפועל, היא למדה תקשורת באוניברסיטת צ'אד, ולאחר מכן התמחתה במדיה אור-קולית ב - Institut national de l'audiovisuel בברי-סור-מארן, שבצרפת.
עם חזרתה לצ'אד, יאקוב החלה לעבוד בתור שדרנית ועיתונאית ברדיו. לאחר הקמתה של תחנת הטלוויזיה הראשונה בצ'אד, Télé Tchad, היא עברה לתחום זה, ושימשה בתור מנהלת התוכניות. היא הייתה האישה היחידה בכל התחנה. בהמשך, התקדמה יאקוב לתפקיד ראשת מנהל הטלוויזיה הלאומית של צ'אד. היא גם עבדה כעיתונאית עבור רשת הטלוויזיה הדרום אפריקאית Channel Africa.
במשך מספר שנים, יאקוב עבדה באגודת תחנות הרדיו הפרטיות של צ'אד (Union des Radios Privées du Tchad, URPT). היא גם עמדה בראש תחנת הרדיו Dja FM. היא הייתה האישה הראשונה שהשיקה תחנת רדיו עצמאית בצ'אד. היא טענה שתחנות הרדיו בצ'אד משחקות תפקיד חיוני בהתפתחות של צ'אד, והצביעה על כך שהן לא מקבלות תמיכה משמעותית מן המדינה.
בנוסף לקריירה הניהולית שלה ברדיו ובטלוויזיה הצ'אדית, יאקוב גם מפיקה סרטים קצרים, בעיקר דוקומנטריים, דרך חברת ההפקה שהיא יסדה ב-2001, Sud Cap Production. בעבודתה על המסך ובאופן כללי, יאקוב מחויבת לקידום זכויות אדם, במיוחד בנושא שוויון לנשים בצ'אד, דבר אשר הפך אותה למטרה להתעמרות. סרטה הקצר "Dilemme au féminin" אשר מותח ביקורת על מילת נשים היה שנוי במחלוקת במיוחד. הסרט עורר מחאות חריפות ולהוצאת פתווה.
בשנת 2015, יאקוב נעצרה לאחר קטטה שפרצה בין משפחתה לבין סוחרים שרצו לקנות את ביתה. היא שוחררה לאחר התערבות שכניה.
אלגוריתם לאס וגאס

במדעי המחשב, אלגוריתם לאס וגאס הוא אלגוריתם אקראי המחזיר תמיד תוצאה נכונה; כלומר, הוא תמיד נותן את התוצאה הנכונה או שהוא מודיע על כישלון. במילים אחרות, אלגוריתם לאס וגאס אינו מהמר על נכונות התוצאה; הוא מהמר רק על המשאבים המשמשים לצורך החישוב. דוגמה פשוטה היא מיון מהיר אקראי, כאשר איבר הציר נבחר באופן אקראי, אבל התוצאה תמיד ממוינת. ההגדרה הרגילה של אלגוריתם לאס וגאס כוללת את ההגבלה שתוחלת זמן הריצה תמיד תהיה סופית, כאשר התוחלת מתבצעת מעל מרחב המידע האקראי, או האנטרופיה, בהם האלגוריתם משתמש. הגדרה חלופית דורשת שאלגוריתם לאס וגאס תמיד יסתיים (יהיה יעיל), אך הוא עשוי לתת כפלט סמל שאינו חלק ממרחב הפתרונות כדי לדווח על כשל במציאת פתרון.
אלגוריתמים מסוג לאס וגאס הוצגו על ידי לסלו בבאי ב-1979, בהקשר של בעיית איזומורפיות גרפים, כזוג לאלגוריתם מונטה קרלו. ניתן להשתמש באלגוריתמים מסוג לאס וגאס במצבים בהם מספר הפתרונות האפשריים מוגבל, וכאשר אימות נכונותו של הפתרון המועמד הוא קל יחסית, בעוד חישוב הפתרון הוא מורכב.
השם מתייחס לעיר לאס וגאס, אשר ידועה כסמל להימורים.

הקשר לאלגוריתם מונטה קרלו

ניתן להשוות אלגוריתם לאס וגאס לעומת אלגוריתם מונטה קרלו, שבהם המשאבים בשימוש חסומים, אבל לא מובטח שהתשובה נכונה. על ידי יישום של אי-שוויון מרקוב, ניתן להמיר אלגוריתם לאס וגאס לאלגוריתם מונטה קרלו באמצעות סיום מוקדם.
שיטת סן-רייז

שיטת סן-רייז (במקור: Son-Rise) או שיטת אופשן (במקור: Option) היא שיטת טיפול במשחק שפותחה על ידי בני הזוג ברי וסמריה קאופמן בארצות הברית בשנות ה-70, ונועדה לטפל בילדים עם אוטיזם קלאסי באמצעות קשר ומשחק עם הוריהם או מבוגר משמעותי אחר.

היסטוריה

בני הזוג קאופמן פיתחו את השיטה לאחר שבנם אובחן עם אוטיזם קלאסי קשה. הם עיצבו לבנם תוכנית בה הילד במרכז, במטרה להצליח "להגיע" אל עולמו של בנם, שביטא קשיי תקשורת משמעותיים עם העולם החיצוני. לאחר שלוש שנות עבודה בתוכנית, ההורים טענו כי הבן "נרפא" וכי גדל להיות מבוגר נורמטיבי, עם חיי חברה ושפה עשירה, וללא סממנים אוטיסטים כלל.
ההורים פתחו מרכז לטיפול באוטיזם, "Autism Treatment Center of America", ומכון בשם "The Option Institute", בהם הם מפתחים, מלמדים ומכשירים הורים ומטפלים על פי השיטה.

מחקר על השיטה

במחקר שפורסם ב-2013 ובו השתתפו 6 ילדים בגילאי 4-6 שנים שטופלו בשיטת סן-רייז במשך 13 יום, נמצא כי בהשוואה לקבוצת ביקורת של ילדים שלא קיבלו שום טיפול, ביטאו הילדים המטופלים מספר שיפורים במדדי תקשורת שונים (עלייה בתדירות הג'סטות הספונטניות המכוונות לתקשורת חברתית, ועלייה במשך האינטראקציה החברתית הדיאדית).

ביקורת על השיטה

חוקרים רבים הביעו ספק בכך שניתן לרפא אוטיזם לחלוטין באופן כללי, ובאמצעות שיטה זו בפרט. לגבי המקרה הספציפי של בנם של הזוג קאופמן, נטען כי לא ברור האם הוא אכן לקה מלכתחילה באוטיזם; הוא עבר 5 אבחונים שונים, ורק באבחון השישי אובחן עם אוטיזם. מרבית החוקרים טוענים כיום, בהתייחס לכלל שיטות הטיפול כולל סן-רייז, כי לא הוכח עדיין שיש טיפול ה"מרפא" אוטיזם, באופן שנבדק בכלים מדעיים אובייקטיביים ונייטרליים ותוך השוואה קפדנית לקבוצות ביקורת מתאימות, באף מאמר שפורסם בכתבי עת מדעיים ועבר ביקורת עמיתים. בנוסף, באחד המחקרים נמצא כי במקרים רבים השיטה לא מיושמת בדיוק באופן בו היא אמורה להיות מופעלת בתאוריה, דבר המקשה על בדיקה מהימנה של תוצאות הטיפול במחקר רחב היקף וארוך טווח.
אוקטביאן גוגה

אוקטביאן גוגה (ברומנית: Octavian Goga; ‏1 באפריל 1881 - 7 במאי 1938), משורר, מחזאי ומתרגם ופוליטיקאי רומני, יליד טרנסילבניה. כיהן כראש ממשלת רומניה בין השנים 1938-1937. נודע בקו הפוליטי הלאומני-ימני רדיקלי והאנטישמי שלו.
גוגה נולד בכפר רשינאר, על המורדות הצפוניים של הרי הקרפטים. אביו היה כומר אורתודוקסי, בעל שורשים ארומנים. ואימו מורה וכותבת לעיתים בעיתונים שוליים. ב-1890 התחיל לימודים תיכוניים בסיביו והמשיך לאחר מכן בברשוב. ב-1900 התחיל את לימודיו בפקולטה לפילוסופיה וספרות של אוניברסיטת בודפשט והמשיך את לימודיו בברלין, שם סיים ב-1904.
אחרי כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה שירת גוגה בחזית דוברוג'ה כחייל ואחר כך סופח למשרד התעמולה של הצבא שעבר בשטח הרומני שנשאר חופשי ביאשי. 
בשנות ה־20 המוקדמות הקים גוגה את מפלגתו האנטישמית שהתאחדה בשנת 1935 עם מפלגה האנטישמית LANC של א. ק. קוזה כדי ליצור את המפלגה הלאומית נוצרית. בסוף שנת 1937, בעזרת החוגים הפרו-נאצים המקומיים, הפך לראש ממשלת מיעוט. 
הממשלה בראשותו חוקקה חוקים אנטישמיים, סגרה עיתונים דמוקרטיים והשיא היה בחקיקת חוק אזרחות, אשר "בחן מחדש" את נאמנות היהודים. כשליש מהיהודים (מעל 250,000) איבדו את האזרחות שלהם. גוגה הודח בשל לחצים של בריטניה וצרפת וראה בהדחתו ניצחון ליהודים. 
לאחר התפטרותו פרש לאחוזתו בטרנסילבניה, שם לקה בשבץ ב-5 במאי, ומת יומיים לאחר מכן.