google/wiki40b huggingface dataset:
בשמלה אדומה

מילות השיר

השיר נכתב במקור כשיר מחאה, והוא מתאר ילדה קטנה השואלת שאלה תמימה: "למה?", אך כל המבוגרים אינם יודעים את התשובה:
"בשמלה אדומה ושתי צמות, 

ילדה קטנה, יחידה ותמה 

עמדה ושאלה - למה?
וכל הרי הגעש וכל הסערות
עמדו מזעפם ולא מצאו תשובה
החיות עצרו מרוצתן, ילדה קטנה יחידה ותמה,
עמדה ושאלה - למה?
וכל התותחים וכל החילים 

וכל הגדולים וכל החכמים 

עמדו חיוורי פנים ולא מצאו תשובה."
סאטרדיי נייט לייב

היסטוריה

התוכנית עלתה לאוויר לראשונה ב-11 באוקטובר 1975. מכיוון שלרשת המתחרה, ABC, הייתה תוכנית בעלת שם זהה, נקראה התוכנית בתחילה "NBC's Saturday Night". בסוף 1976 ביטלה ABC את תוכניתה וב-1977 שינתה NBC את שמה של התוכנית ל"סאטרדיי נייט לייב" והיא משודרת בשם זה עד עצם היום הזה.

פורמט

סגל השחקנים הקבוע מורכב משחקנים לא מוכרים לציבור הרחב שמקבלים את ההזדמנות הראשונה שלהם בטלוויזיה, כאשר בכל פרק מתארח מנחה מהשורה הראשונה של התרבות האמריקאית והעולמית לצד מוזיקאי או להקה אורחת.
התוכנית מתחילה במערכון קומי שבסופו נשמעת הצעקה "בשידור חי מניו יורק - זה סאטרדיי נייט!". מיד לאחר מכן מתחילות כתוביות הפתיחה על רקע נופי ניו יורק ופסל החירות.
התוכנית ממשיכה לאחר מכן, למונולוג הפתיחה אשר מבוצע על ידי המנחה האורח. לאחר מכן מתחילה שרשרת מערכונים העוסקים בנושאים שונים: מסאטירה פוליטית, חיקויי ידוענים ועד מערכוני נונסנס. באמצע התוכנית ושוב לקראת סופה משולב בדרך כלל קטע מוזיקלי המבוצע על ידי האמנים האורחים של אותה התוכנית.
במחציתה של התוכנית משודר מבזק חדשות פארודי, הנקרא ה"וויקאנד אפדייט" (עדכון סוף השבוע). לאחר מכן ממשיכים המערכונים ולעיתים ישנו קטע מוזיקלי נוסף. לבסוף התוכנית נחתמת בקטע סיום - מערכון או קטע מוזיקלי שלישי המשתף את המנחה האורח.
בארץ בתחילת דרכו של ערוץ 10 בשנת 2002, שודרה בו תוכנית בשם "עם ישראל LIVE", שהתבססה על "סאטרדיי נייט לייב", אך התוכנית ירדה לאחר עונה אחת. יש המציינים את דמיונה של תוכנית המערכונים הישראלית "ארץ נהדרת" אל זו של SNL הוותיקה ממנה מארצות הברית.

חברי צוות

כל חברי הצוות של התוכנית נדרשים גם לכתוב את המערכונים השונים של התוכנית וגם להופיע בהם.
נכון לספטמבר 2019 השתתפו בתוכנית לאורך השנים 153 חברי צוות שונים, כאשר חברי הצוות שכיכבו בתוכנית במשך מספר העונות הרב ביותר כוללים את: קינן תומפסון (17 עונות), דאריל האמונד (14 עונות), סת' מאיירס (13 עונות), אל פרנקן (12 עונות), פרד ארמיסן (11 עונות) וטים מדוס (10 עונות).
טכניקות מסירה

מטרות טכניקות המסירה

מטרת העל של טכניקות המסירה היא לסייע למדריך להעביר את המסר שלו לקהל בצורה טובה וברורה יותר. מטרות נוספות הן עירור עניין, השגת תשומת הלב המרבית של הקהל, שיתופו ושילהובו.
שימוש נכון ומתאים בטכניקות המסירה השונות מהווה אלמנט חשוב ממדד השליטה במכלול מיומנויות ההדרכה הקרוי אינטליגנציה הדרכתית.

טיפים לשימוש נכון בטכניקות מסירה

לא די בשימוש בכל טכניקות המסירה באופן זהה ובכל מצב על-מנת להעביר את המסר בצורה טובה. שימוש מושכל בטכניקות המסירה יהיה שימוש שייקח בחשבון תנאים וגורמים נוספים כגון: קהל היעד, זמן ומיקום ההדרכה ועוד. בנוסף, טכניקות המסירה שלובות זו בזו וניתן לפרט את ההקשרים ביניהם גם בצורות נוספות:
קהל היעד - על הדובר להתאים בראש ובראשונה את שפתו ומינוחיו לגיל קהל היעד ולמאפיינים חשובים נוספים כגון רגישויות שונות למסורת או לתרבות, האווירה הכללית או מצב הרוח השוררים בקהל וכדומה. אם הדובר ישתמש בשפה גבוהה למשל, בעת מפגש עם ילדי גן לא יהיה בכך טעם כי קהל היעד לא יבין אותו. (כאן היבט הקול מקבל משמעות נוספת מעבר לעוצמת הקול). גם מידת התנועה והשימוש בידיים יושפעו מאופי הקהל: קהל מבוגר יותר יגרור התנהלות מאופקת יותר של הדובר, שיוכל לפצות על כך בהרמת קולו ובהפגנת ביטחון בעוד שקהל צעיר ומשוחרר יותר יקבל בברכה תנועתיות רבה, המחשות והדגמות.
זמן ההדרכה - על הדובר להתאים את עוצמת הקול ושטף הדיבור לשעה הרלוונטית מבחינת הקהל (ולא השעה הפיזית). למשל: קהל עייף עלול להירדם אם הדובר יהיה איטי ועוצמת קולו נמוכה. משהשיג הדובר את תשומת הלב של הקהל מומלץ שישנה טון מדי פעם, ינמיך ויעלה את עוצמת קולו על מנת ליצור אפקט של בניית מתח, הפתעה וריכוז. ניתן לעורר קהל מנומנם על ידי הגברת תנועה ושימוש בידיים וכן על ידי שמירה רציפה של קשר עין עם כלל הצופים.
מיקום ההדרכה - היבט זה מכיל כפל משמעות: יש לתת את הדעת לקונטקסט בו נושא המדריך את דבריו ויש להתייחס גם למרחב הפיזי הנתון העומד לרשותו בשטח ההדרכה. דרשה בבית תפילה קטן וסגור או מקום מכובד אחר תהיה שונה אלפי מונים מנאום בחירות בפארק בשטח פתוח (הקשר האווירה והקונטקסט). בנוסף יהיה על הדובר לדבר חזק וברור יותר ככל שהמרחב וקהל המאזינים גדל. לרוב בתנאים אלו הוא גם ינוע פחות ויגביר את התלהבותו וביטחונו בטון דיבורו (הקשר המרחב הפיזי).
שירי איגיון

שירי איגיון  (נונסנס) היא סוגה של שירה קלה, הומוריסטית ומבדרת, הכתובה על-פי רוב לפי הכללים הנוקשים של משקל וחריזה. היא מחזיקה שירים המכוונים לעולמם של ילדים, ובמקביל גם שירים המכוונים לעולמם של המבוגרים. אי-ההיגיון שמובלע בשיר עשוי להיות מסוגים שונים. שני תחומים עיקריים של אי-היגיון מצויים בשימוש: האחד הוא הומור המבוסס על שימוש בשפה מומצאת, בלתי תקנית, משובשת, ג'יברישית; השני הוא הומור של היגיון בלתי מציאותי, בלתי אפשרי, דמיוני. מובן ששיר עשוי להיות בנוי משני המרכיבים האלה גם יחד.

המונח איגיון

את המונח העברי "אי-גיון", שהוא היפוכו של "היגיון", הגתה ככל הנראה לראשונה דפנה עבר-הדני בתרגומה לשירי אדוארד ליר (הוצאת טרקלין, 1973). זהו השקול למונח האנגלי (Nonsense verse) או לזה הגרמני (Unsinnpoesie). גם שירי-שטות, שירי-הבלים, שירי-איוולת, שירי-הבאי, מתאימים להגדרה.

היסטוריה

מקובל לכאורה לראות במשוררים הבריטים אדוארד ליר ולואיס קרול כחלוצי הסוגה השירית הזו. אף ששניים אלה היו מנושאי הדגל הראשיים של הסוגה במאה התשע-עשרה, שירי איגיון כבר נכתבו באנגליה בשלהי המאה ה-16. בחיבורו על ראשית שירת הנונסנס מצביע נואל מלקולם על סר ג'והן הוסקינס (Hoskins), עורך-דין אנגלי, כממציא הסוגה שלפנינו. הנה תרגום לעברית השורות הראשונות של שיר האיוולת הראשון הידוע:
ג'והן הוסקינס / חרוזים קבליסטיים
חרוזים קבליסטים אשר עם שינויים של מילים, הברות ואותיות הם רבי היגיון, ואם לא – אז לא.
בשבח המחבר
גַּלָּיו שֶׁל דָּג בְּלִי מֹחַ בְּחֶמְאָה,
עִם קֶרֶן-יַעַר חֲקוּקָה עִבְרִית.
בְּתוֹךְ עָשָׁן, בִּכְלִי לְהַגָּשָׁה,
טָהוֹר נִרְאֶה, בְּזֶמֶר תְּלַת-קוֹלִי.
וּבְעֵת יוֹם הַשִּׁוְיוֹן קְרוּם-מְבֻצָּק
מוֹצִיא גַּלְגַּל שֶׁל כִּרְכָּרָה, סָגֹל,
הָעִגּוּלִים סוֹחֵט, שׁוֹחֵר אָבָק,
אָבָק עִם טְעָנוֹת כִּבְיָכוֹל. ...
(תרגם מאנגלית רוני רייך)

משוררי איגיון

יש שירי איגיון בכל שפה שבה נכתבים שירים. רבים מן המשוררים ה"רציניים" גם כתבו מדי פעם שירה אי-גיונית. בין המשוררים הכותבים אנגלית ידועים בעיקר לואיס קרול, אדוארד ליר, אוגדן נאש, הילאר בלוק, אוליבר הרפורד. מבין המשוררים הגרמנים בולטים כריסטיאן מורגנשטרן, ויואכים רינגלנץ.

תרגומים לעברית

לואיס קרול נחשב ל'כהן הגדול' של שירת הנונסנס האנגלית, בעיקר בשל שני שירים המהווים את 'ספינות הדגל' של הסוגה הזאת. האחד הוא השיר ג'ברווקי (Jabberwocky). המהווה ציון דרך חשוב בכתיבה בשפה משובשת (ג'יברישית), עד כדי כך שביטויים אחדים ממנה הפכו לביטויים שיגרתיים ותקניים בשפה האנגלית, והוכנסו למילון אוקספורד (OED). השיר השני היא הפואמה הארוכה המכונה ציד הסנרק, שבה עשר דמויות חוברות יחד לצוד יצור שאין הם יודעים כלל את מראהו ומהותו. שני שירים אלה, המהווים אתגר אמיתי למתרגמים זכו לתרגומים אחדים לעברית (ניצה בן-ארי, יוני להב, רנה ליטוין, ראובן וימר, רבקה קנוהל). שירי גרדום של כריסטיאן מורגנשטרן, המחזיקים לא מעט שירי איגיון, תורגמו לעברית בידי דן דאור ובידי רוני רייך.
אורני פטרושקה

ביוגרפיה

פטרושקה גדל בקריית אונו. לאחר שירותו הצבאי כטייס קרב בחיל האוויר, למד הנדסת חשמל בטכניון ומשם המשיך לקבלת תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת קורנל בארצות הברית. לאחר סיום לימודיו עבד שלוש שנים בארצות הברית בחברת Telcordia (לשעבר Bellcore) ולאחר חזרתו ארצה, שימש ראש המחלקה להנדסת מערכות אופטיות ב-ECI Telecom. 
לאחר מספר שנות עבודה כמהנדס, פנה פטרושקה ליזמות טכנולוגית והקים וניהל, במשותף עם חברו, ד"ר רפי גדרון, את חברת סקורפיו, אשר נמכרה בשנת 1996 לחברת US Robotics תמורת 72 מיליון דולר.
בשנת 1997 הוא הקים עם שותפו, גדרון, את חברת הטכנולוגיה כרומטיס נטוורקס, אשר עסקה בפיתוח ציוד תקשורת אופטית. החברה נמכרה ללוסנט בשנת 2000 תמורת 4.75 מיליארד דולר, האקזיט הגדול ביותר שבוצע בישראל עד לאותה עת.  
בשנים האחרונות מקדיש פטרושקה את עיקר זמנו לפעילותו הציבורית. במישור הפוליטי-לאומי פועל פטרושקה לקידום פתרון של שתי מדינות לסכסוך הישראלי-פלסטיני. יחד עם ראש השב"כ לשעבר, עמי אילון, היה ממקימי המפקד הלאומי, יוזמה אזרחית לקידום הסדר קבע בין ישראל לפלסטינים וכן שימש כמנכ"ל ויו"ר הארגון. ב-2009 ייסד פטרושקה יחד עם אילון ועו"ד גלעד שר את עמותת עתיד כחול לבן (2009), הפועלת אף היא לקידום פתרון של שתי מדינות לשני עמים. כמו כן, הוא משמש כיו"ר ארגון מולד - מרכז חשיבה ומכון מחקר עצמאי המוקדש להתחדשות רעיונית בכל תחומי החיים הציבוריים בישראל. 
בנושא קידום שילוב ושוויון לאזרחי ישראל הערבים פועל פטרושקה בעמותת יוזמות אברהם כיו"ר משותף.  
נושא נוסף הקרוב לליבו של פטרושקה הוא קידום תרבות הנתינה (פילנתרופיה) בישראל, הוא ממקימי עמותת עיגול לטובה (2009), ומשמש בה כיו"ר מהקמתה.  
נשוי, אב לשלוש בנות.
שבט בני קינוקאע

שבט בני קינוקאע (או בנו קינוקאע; בערבית: بنو قينقاع) היה אחד משלושת השבטים היהודיים שהתגוררו בקרבת העיר ית'רב (כיום אל-מדינה) שבחג'אז (צפון-מערב ערב הסעודית) אשר בחצי האי ערב במאה ה-7. שני השבטים העיקריים האחרים היו שבט בני נצ'יר (بنو نضير) ושבט בני קורַיט'ה (بنو قـريظة). שבט בנו קינוקאע גורשו בעת מה שמכונה "קרב בני קינוקאע" לאחר ששברו את "חוקת אל-מדינה".

רקע

במאה ה-7, שבט בנו קינוקאע התגוררו בשני מעוזים בחלק הדרום-מערבי של העיר ית'רב, כיום אל-מדינה, התיישבות שהחלה במועד לא ידוע. אף על פי שבני השבט של בנו קינוקאע נשאו בעיקר שמות ערביים, הם היו יהודים, הן מבחינה אתנית והן מבחינה דתית. לא הייתה להם אדמה והם התפרנסו ממסחר ומלאכה, כולל צורפות. השוק של ית'רב היה ממוקם באזור של היישוב שבני קינוקאע חיו בו. אנשי השבט בנו קינוקאע היו בקשרי ברית עם השבט הערבי המקומי של בנו אל-ח'זרג' (بنو الخزرج, Banu Khazraj) ותמכו בהם בסכסוך שלהם עם השבט הערבי היריב של בנו אוס (بنو أوس, Banu Aws).

הגעתו של הנביא מוחמד

בספטמבר 622 הגיע מוחמד לית'רב (אל-מדינה) עם קבוצה של חסידיו, שקיבלו מקלט על ידי חברים מכל השבטים הילידים של העיר, שנודעו בכינוים "אנצאר". הוא החל לכונן חוזה, הידוע בשם "חוקת אל-מדינה", בין המוסלמים, האנצאר, לבין השבטים היהודיים השונים של ית'רב. חוזה זה הכיל תנאים המסדירים את ענייני הממשל של העיר, וכן את ההיקף ואת טיב היחסים הבין-קהילתיים. תנאי ההסכם, על פי מקורות מוסלמיים מסורתיים, כללו החרמת שבט קורייש, הימנעות מ"הרחבת כל תמיכה בהם", סיוע זה לזה אם יש התקפה בידי צד שלישי וכן "הגנה על אל-מדינה, במקרה של התקפה מגורם זר"
אופיו של מסמך זה, כפי שנרשם על ידי אבן אסחאק ונמסר על ידי אבן הישאם, הוא נושא למחלוקת בין היסטוריונים מודרניים, שרבים מהם סבורים כי "חוזה" זה ייתכן והוא קולאז' של הסכמים, בעל פה ולא בכתב, של תאריכים שונים, וכי לא ברור מתי הם נעשו או עם מי.

לאחר הגירוש

הבנו קינוקאע עקרו תחילה אל היישובים היהודיים בוואדי אל-קורה , מצפון לעיר אל-מדינה, ומשם לדרעא שבסוריה, ממערב לסאלחד. במרוצת הזמן הם התבוללו עם הקהילות היהודיות שהיו קיימות באזור זה עוד קודם, וחיזקו אותן מספרית.
מוחמד חילק את הרכוש של הבנו קינוקאע, כולל הנשק והכלים, בקרב נאמניו, כשהוא נוטל עבור המדינה האסלאמית חמישית מהשלל בפעם הראשונה. כמה מבני השבט בנו קינוקאע בחרו להישאר במדינה ולהתאסלם. אחד מהם היה עבדאללה אבן סלאם, שהפך למוסלמי אדוק. למרות שכמה מקורות מוסלמים טוענים כי הוא המיר את דתו מיד עם בואו של מוחמד למדינה, חוקרים מודרניים נוטים יותר להאמין למקורות המוסלמים האחרים, המצביעים על כך ששמונה שנים לאחר מכן, 630, הייתה השנה של ההתאסלמות של אבן סלאם.
נדודי בני ישראל במדבר

נדודי בני ישראל במדבר, לפי המסופר בתורה, נמשכו ארבעים שנה, מתום יציאת מצרים ועד לכניסתם לארץ כנען. בלשון חז"ל מכונים אלו שנדדו ממצרים ולא זכו להיכנס לארץ המובטחת כבני "דור המדבר".
תחילתו של המסע ממצרים לארץ כנען במעמד הר סיני, שהתרחש שבעה שבועות לאחר שיצאו בני ישראל ממצרים, ובו התגלה אלוהים לבני ישראל בהר סיני, ונתן להם את התורה. 
במהלך המסע אכלו בני ישראל מן שירד משמים, המן היה יורד פעם ביום במשך 6 ימי השבוע, בשבת לא קיבלו מן מאחר שבשישי ירד מנה כפולה.

מסע נדודי בני ישראל לפי המחקר

החל מהמאה ה-19 ניסו נוסעים וחוקרים שתרו את חצי האי סיני למצוא את נתיב הנדודים של בני ישראל במדבר ואת תחנות המסע. הניסיון לאתר את הר סיני עמד במרכז החקירות וההצעות של אותם חוקרים. שני נתיבי המסע העיקריים שהוצעו היו הנתיב הצפוני, העובר בדרך הים שבצפון סיני והנתיב הדרומי העובר באזור ההר הגבוה שבדרום סיני.
על פי הכתוב בספר שמות, בני ישראל לא עברו "דרך ארץ פלשתים", שהייתה הדרך הקצרה והקרובה לארץ ישראל. על פי חוקר המקרא יהושע מאיר גרינץ דרך זו עברה בצפון סיני, שם שכנו הפלשתים הראשונים המוזכרים אצל אבות האומה, אברהם ויצחק ושם הייתה ארץ פלשתים. בנוסף, הוא קובע בספרו מוצאי דורות, כי ארץ גרר הנזכרת בספר בראשית היא במזרח סיני, מדרום לג'בל חלאל ולדרך שור המקראית, שם נקרא עד היום אחד מיובליו המרכזיים של ואדי אל-עריש - נחל אל גרור.
לפי ההיסטוריון אביגדור שחן, בני ישראל לא עשו את מסלול יציאת מצרים דרך אזור חצי האי סיני כפי שמקובל, אלא דרך אפריקה. הם פנו ממצרים לכיוון צ'אד וניז'ר של ימינו, משם נסעו אל צפון-מערב היבשת, ולאחר מכן שבו מזרחה לסודאן ואתיופיה - שם הם חצו את סואץ לכיוון אסיה, ועלו צפונה לארץ ישראל. שחן מצביע על קיומם של שבטים אפריקאים ששומרים מצוות, וכן על כך שלאורך המסלול באפריקה ישנם מקומות בעלי שמות עבריים.

בתרבות

על דור המדבר כתב חיים נחמן ביאליק את הפואמה "מתי מדבר האחרונים", שהתפרסמה בשנת תרס"ב - 1902.
ג'בל אח'דר

ג'בל אח'דר (בערבית: الجبل الأخضر - "ההר הירוק") הוא אזור הררי המהווה חלק מהרי חג'ר בעומאן.
אורכו של אזור הררי זה 300 קילומטרים מצפון מערב לדרום מזרח והוא מרוחק בין 50 ל-100 קילומטרים ממפרץ עומאן. הגבוה בהרי הרכס הוא ג'בל שמס (הר השמש) שגובהו כ-3,000 מטרים, והוא הנקודה הגבוהה ביותר בעומאן ובכל מזרח חצי האי ערב.
האקלים ברכס ההררי הוא מדברי. עם זאת, קיימים בו אזורים בהם כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-300 מילימטר, המאפשרת גדילת שיחים ועצים נמוכים ואף גידול חקלאי (לרוב באמצעות טרסות) - ומכאן שמו של ההר. בשל גובה הרכס ההררי בחודשי הקיץ הטמפרטורות בו נמוכות מהמדבר הסובב אותו, ולכן מהווה האזור אתר תיירות. תושבי האזור מתפרנסים מתיירות ומגידולים חקלאיים ובהם רימונים, אגסים, אפרסקים, גפנים, וורדים לייצור מי ורדים.
באזור הרכס מתגורר שבט באני ריאם המונה כ-14,000 תושבים.

היסטוריה

בין השנים 1957 ל-1959 התנהל מאבק מזוין בין כוחותיו של סולטאן עומאן (שלהם סייעו כוחות צבא בריטניה) לבין כוחות מורדים בחסותה של ערב הסעודית. מאבק מזוין זה מכונה כיום מלחמת ג'בל אח'דר.
באוגוסט 2011 הכריז הסולטאן קאבוס בן סעיד אאל סעיד על האזור כעל שמורת טבע.
שבע כלות לשבעה אחים

תקציר העלילה

אדם פונטיפי (הווארד קיל) גר בחווה מבודדת עם ששת אחיו ומגיע לעיירה כדי לרכוש ציוד ובעיקר כדי למצוא כלה שתסכים להגיע לחווה ולעשות שם את כל העבודות הדרושות כמו ניקיון, בישול וכביסה. הוא משוטט בעיירה ושר "יבורך עורך היפהפה" ("Bless Your Beautiful Hide").
במסבאה הוא נפגש במילי (ג'יין פאוול) המחלקת אוכל לגברים הרעבים ומיד מחליט שהיא עבורו. גם מילי מתאהבת בו ממבט ראשון ומסכימה לנסוע אתו לחווה לאחר טקס נישואים מהיר אצל הכומר המקומי הנדהם.
בדרך הם נעצרים ליד מעיין ומילי המאושרת שרה "יום נפלא" ("Wonderful, Wonderful Day") ו"כשאתה מאוהב" ("When You're in Love").
כשהם מגיעים לחווה נדהמת מילי להיווכח שלאדם יש שישה אחים. אדם מתנצל ואומר שלא גילה לה זאת כי חשב שלא תסכים לבוא. החווה מלוכלכת בצורה קשה והאחים פראיים וחסרי נימוס. הם נקראים בסדר אלפביתי מהברית הישנה: אדם, בנג'מין, כלב (Caleb), דניאל, אפרים (Ephraim), פרנק (Frank - לא מצאו שם מתאים בברית הישנה) וגדעון (Gideon - ראס טמבלין) הצעיר ביותר.
לאחר משבר ביחסים בין מילי לאחים היא מצליחה להשתלט על הסדר בבית ולחנך את הגברים לסדר, ניקיון ומשמעת. היא מלמדת אותם כיצד לגשת לבחורה ושרה ורוקדת אתם את שיר החיזור ("Goin' Courtin'"). הם רוקדים במרץ עד שצונחים באפיסת כוחות.
מילי נוסעת אתם לעיירה והם פוגשים את הבחורות ומנסים להתחיל אתם אך עד מהרה מתפתח קרב מהלומות עם גברי העיירה והם נאלצים לברוח.
באחת החוות מתקיימת חגיגת בניית האסם. למקום מגיעים האחים, הבחורות והגברים מהעיירה ומתחיל "מחול האסם" בו מתחרים האחים וגברי העיר, על לבם של הבחורות תוך כדי ריקוד וביצוע פעולות אקרובטיות. לאחר הריקוד מתחילה בניית האסם המסתיימת בהחלפת מהלומות בין שתי הקבוצות ובהרס האסם.
בחורף יורד שלג כבד. האחים מרגישים בודדים ותוך כדי חטיבת עצים הם שרים על "חמוס בודד" ("Lonesome Polecat"). הם מספרים לאדם על רצונם לבת זוג והוא מספר להם בשירה על פרשת חטיפת הנשים הסביניות והם מתעודדים ומצטרפים אליו ("Sobbin' Women").
הם מגיעים בלילה לעיירה וכל אחד חוטף בשקט את הבחורה שהוא מעדיף וכולם נמלטים בדרך לחווה. לבסוף מתעוררים גברי העיירה ומתחיל מרדף אחריהם. האחים מצליחים לעבור מעבר הרים צר אך לאחר מכך קורית מפולת שלגים החוסמת את המעבר עד לאביב.
מילי ההמומה ממעשה זה מגרשת את האחים לגור באסם וכועסת מאד על בעלה אדם העוזב את החווה והולך להתגורר במקום מרוחק ומבודד. בינתיים מתחזק הקשר בין האחים לחטופות. מילי יולדת בת ומגיע האביב בו שרים כולם את שיר האביב ("Spring, Spring, Spring"). האחים מודיעים לאדם כי נולדה לו בת ומשכנעים אותו לחזור לאשתו. אדם ומילי מתפייסים.
בינתיים נפתח מעבר ההרים וגברי העיירה ממהרים להגיע לחווה כדי להחזיר את הבנות ולבצע לינץ' באחים. הבנות לא רוצות לחזור ומתחבאות אך האחים מוצאים אותן ומעלים אותם לעגלה. בעת שגברי העיירה מגיעים למקום נשמע בכי תינוק. הכומר שואל את הבנות של מי הילד והן עונות ביחד - "שלי". אז מוחלט לבצע טקס נישואים דחוף של כל ששת הזוגות והפרשה מסתיימת בסוף טוב.
חמורבי

המצב הגאופוליטי בעת עלייתו לשלטון

חמורבי היה מלך בשושלת הראשונה של עיר המדינה בבל. הוא היה בנו של סין-מובליט וירש אותו בשנת 1792 לפנה"ס. בעת עלייתו לשלטון הייתה בבל אחת מערי המדינה הרבות ששכנו במישור הדרומי של מסופוטמיה שניהלו מאבקים ומלחמות על השליטה בקרקע החקלאית הפורה. התרבות הבבלית צברה בולטות מסוימת בקרב מעמדות המשכילים על פני תרבויות אחרות באזור. המלכים שקדמו לחמורבי כבר החלו לבסס את שלטון מרכזי באזור תחת הגמוניה בבלית. בעת עלייתו לשלטון היו כבר ערי המדינה בורסיפה כיש, דילבת ו-סיפר תחת הגמוניה בבלית. כך שבעת עלייתו לשלטון הוא היה מלך של ממלכה קטנה בעיצומם של שינויים גאופוליטיים מורכבים.
ממלכת אשנונה החזקה שלטה באזור נהר החידקל העליון. העיר לרסה שלטה באזור הדלתה של הנהר. ממזרח שכנה ממלכת עילם, בצפון שלט שמשי-אדד הראשון מלך אשור. כדי לעמוד כנגד שמשי-אדד הראשון, כרת ברית עם אובל-פי-אל השני מלך אשנונה וירים-לים הראשון מלך ימחד. שותף נוסף לברית היה זימרילים מלך מארי שהיה מלך ואסל של ימחד.

תקופת שלטונו

על פועלו של חמורבי מוסרים ההקדמה לחוקי חמורבי, כתובות בנייה ותיקוני בנייה (תיקון מקדשים ומגדליהם בבבל), אולם המידע העיקרי למאורעות הן נוסחות תאריכים שלו שלפיהן המשיך, כאביו סין-מובליט, להרחיב בהדרגה את גבולות בבל. בשנים 7 - 11 למלכותו כבש את ארך, איסין, ימות בל ומלגיום (בדרום ובמזרח) ורפיק בצפון.
כבר בשנתו הראשונה הכריז על שמיטת חובות. העיר בבל הפכה בימיו לא רק לחשובה שבערי בבל מבחינה פוליטית, אלא גם למרכז הדתי והתרבותי של ארץ בבל. החל בשנתו השלושים חידש את מסעות הכיבושים שלו נגד אויביו, בשנת 1762 לפנה"ס כבש בדרום מסופוטמיה את ממלכת לרסה ושבה את מלכה רים-סין הראשון. לאחר מכן פנה צפונה לאזור הפרת התיכון וכבש את ממלכת מארי וכמו כן לכיבושים בצפון מזרח (מערב רמת-איראן ואשור). חמורבי נכנס למלחמה ממושכת עם אשמי-דגן הראשון על השליטה על מסופוטמיה. הוא כרת בריתות עם מדינות קטנות. בסופו של דבר חמורבי הצליח במהלך שלו. הוא הדיח את אשמי-דגן הראשון, ויורשו מות-אשחור קיבל את מרות חמורבי. השליטה על אשור לא נעשתה בשלטון ישיר. אשור שרדה אך שילמה מס לבבל. תוך מספר שנים הצליח חמורבי לאחד את כל מסופוטמיה תחת שלטונו. הוא שלט על המדינות. רק ימחד וקטנה במערב סוריה שמרו על עצמאותן. במצבה שהציב חמורבי בדיארבקיר (היום טורקיה) הוא טען לתואר "מלך האמורים".
חמורבי החזיק גדודי צבא סדיר כדי להבטיח את הגבולות, הוא ריכז בידיו את כל סמכויות השלטון, חילק את הארץ לנפות ומינה נציבים ופקידים כדי שיפקחו ויעבירו אליו מידע לגבי מה שמתרחש. הוא נתן זכויות יתר לכוהנים, לסוחרים העשירים ולאנשי הצבא ובמקביל דרש מהם תשלום מסים סדיר כדי לממן את הצבא. במקביל קבע מחירים מקסימליים למצרכים חיוניים כדי לשמור על זכויות המעמדות הנמוכים. בתקופתו היה שגשוג כלכלי והמסחר התפשט לארצות רבות. הייתה גם פריחה בתעשייה, במיוחד תעשיית הצמר והבורסקאות.
בתקופתו ניתן לראות תכנון של עיר הבירה, עד ימיו הערים לא נבנו לפי תכנון מראש. הרחובות הראשיים היו מקבילים ורחובות צדדיים חצו אותם בזווית ישרה.
שושלת חמורבי האריכה ימים אחריו יותר מ-150 שנה.

זיהוי חמורבי בתנ"ך

בהסתמך על דמיון בשמות ובמוצא, יש המזהים את חמורבי, שכונה גם עַמוּרָפִּי, עם הדמות התנ"כית אמרפל, מלכה של שנער, המזוהה במקרא עם בבל. אמרפל היה מנהיג ארבעת המלכים המסופוטמיים שלחמו בחמשת מלכי כיכר הירדן בעמק השידים, ולקחו בשבי את לוט, אחיינו של אברהם, יחד עם אנשים רבים מסדום. אברהם נלחם אתו והחזיר את לוט מהשבי. (בראשית י"ד ט"ו). החוקר הגנאלוג צ'ארלס פופ, מזהה את חמורבי בתור הדמות המקראית "עבר".
רדומישל על נהר סן

תולדות היישוב

היישוב נוסד במאה ה-16 בידי אציל פולני בשם יעקב שייניאבסקי, ומספר שנים לאחר מכן הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1584 הוענקו ליישוב זכויות לקיים ירידים שנתיים ושווקים שבועיים.
בשנת 1935, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.

יהודי רדומישל

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1765. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-800 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, גורשו כמה משפחות יהודיות ממנו אל מעבר לנהר סן, שנקבע כגבול עם שטחי הכיבוש הסובייטיים. על היהודים שנותרו ביישוב הוטלו גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בשנת 1941 רוכזו יהודי היישוב, יחד עם כ-400 פליטים יהודים מקרקוב ומקרשניק, בגטו שהוקם בו, בו מתו רבים מהם מרעב וממגפת טיפוס הבהרות. בסתיו 1942 שולחו כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
מתתיהו הינדס

ד"ר מתתיהו (מתאוס) הינדס (יוני 1894 - 13 בפברואר 1957) היה עיתונאי, בנקאי, פעיל ציבור ושגריר ישראל באורוגוואי.

ביוגרפיה

הינדס נולד לד"ר טוביה ורחל (בת יוסף גזונדהייט) הינדס בירושלים. אביו היה רופא שעלה לארץ ישראל מאוקראינה, ניסה להתיישב בטבריה ואחר כך בירושלים בבית החולים ביקור חולים, אך אחרי הולדת בנו, מתתיהו, החליט לחזור לאירופה.
הינדס למד כלכלה ומשפטים באוניברסיטאות בוורשה, סנקט פטרבורג, היידלברג וברסלאו וקיבל תואר דוקטור למשפטים. היה מזכירם של נחום סוקולוב וליאו מוצקין בוועד המשלחות היהודיות לועידת ורסאי. ב-1922 היה חבר המערכת של העיתון ראזסוויט שחזר לפעול בברלין עד להתפטרותו ביולי 1923 על רקע אי הסכמות עם דעותיו של ז'בוטינסקי, וב-1924 פרסם קובץ מאמרים "התגשמות" ברוסית. עבד כבנקאי בגרמניה ובפולין שם קודם להיות מנהל בנק בוורשה. הינדס היה ציר לקונגרס הציוני ה-16 ועד ה-24 (למעט אחד), חבר הוועד הפועל הציוני, יו"ר קרן היסוד בפולין, חבר "משלחת סוקולוב" לדרום אפריקה ב-1927, נציג הסוכנות היהודית במשא ומתן כספי עם ממשלת פולין ב-7–1936. בסוף שנות ה-30 נחשב כמועמד להתמנות למנכ"ל "לודז'קי בנק דפוזיטובי", בנק שהיה בבעלות אוצר התיישבות היהודים.
בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 עלה לארץ ישראל והשתקע בחיפה. הינדס מונה למנהל סניף אפ"ק בהדר הכרמל במקומו של מתתיהו לונץ שחזר לנהל את סניף הבנק בעיר התחתית. הינדס המשיך בתפקידו זה עד 1954 עת עבר לנהל את הבנק בירושלים.
בארץ ישראל המשיך את פעילותו הציבורית כיו"ר ועד הנאמנים של בית הספר הימי בחיפה, חבר הוועד הפועל של החבל הימי לישראל, חבר הוועד המנהל של הטכניון ועוד. כיו"ר המועדון הימי בחיפה עסק בהוצאתן של ספינות המעפילים מצי הצללים לשימוש מחודש.
אחרי קום מדינת ישראל מונה לשגריר ישראל באורוגוואי. הוא נפטר לאחר מחלה במונטווידאו, בעודו בתפקיד. ארונו הובא ארצה והוא נקבר בבית הקברות בנחלת יצחק לצד אמו.
השאיר אחריו בת יחידה, חנה. על שמו רחוב בחיפה.
הקורפוס ה-23 (ארצות הברית)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-15 בינואר 1944 בפורט בואי, טקסס. הקורפוס נשלח לחזית המערבית, והשתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה כחלק מהארמייה ה-15 של לאונרד ג'רואו. ב-6 בפברואר 1945 מונה ג'יימס ואן פליט כמפקד הקורפוס, ובאפריל הוא הוצב ככוח כיבוש במערב גרמניה, באזור סביב טריר וקובלנץ, ובסיסו היה באוברשטיין. ביולי העביר הקורפוס את העמדות לידי צרפת. הקורפוס פורק ב-10 בפברואר 1946.
יער עננים

יער עננים, הידוע גם כיער ערפל או יער מועב, הוא יער גשם טרופי או סובטרופי, השוכן בדרך כלל באזורים הרריים, והמתאפיין בלחות גבוהה ובעננות נמוכה המופיעה באופן תדיר, בדרך כלל בגובה צמרות העצים. ליערות העננים שמות מקומיים רבים, דוגמת הלאוריסילבה במדיירה או היונגאס בפרו. 
היקפם של יערות העננים קטן יחסית, בשל כך שרק ברצועה קטנה משני צדדיו של קו המשווה מתקיימים התנאים הטופוגרפיים, האקלימיים והסביבתיים להופעתם. העננות התדירה בגובה נמוך מפחיתה את אור השמש הישיר ביער, ועימה קטנה גם ההתאיידות. 
העצים ביערות אלה נמוכים יותר וצמרותיהם מפותחות מאלה של עצים דומים ביערות הסמוכים להם, והלחות מביאה לעושר באפיפיטים וסקולריים ולשפע של שרכים וטחבי עלים המכסים את הקרקע ואת הצמחים האחרים. האדמה ביער בוצית והיא עשירה בכבול ובהומוס. חלק ניכר מהמשקעים ביערות העננים מופיע בצורת טיפות ערפל שמתעבה על עלי העצים, ונוטפות אל האדמה. 
קיימים גם יערות גשם ממוזגים שלהם מאפיינים דומים לאלה של יערות העננים הטרופיים והסובטרופיים.