google/wiki40b huggingface dataset:
ארמין ז'ורדן

ביוגרפיה

ארמין ז'ורדן נולד בלוצרן, שווייץ. "מר ז'ורדן היה איש גדל-ממדים, בעל פנים מעובים ופה, שנטה להתעוות בחיוך לגלגני, ונוכחותו הפיזית רבת העוצמה עמדה בסתירה לאיפוק של ניצוחו," ציין הניו יורק טיימס בהודעה על דבר מותו.
ז'ורדן היה יוצא דופן לתקופתו, שבה מנצחים מתעופפים מקצה העולם אל קצהו, מחוזה אל חוזה, בכך שנשאר רוב הזמן קרוב הביתה, בשווייץ ובצרפת. אחרי שעמד בראש כמה וכמה תזמורות שווייצריות, התמנה למנצח ראשי של תזמורת שווייץ המערבית בז'נבה בשנת 1985 ובמשרה זו החזיק עד 1997.
אל ארצות הברית הגיע לראשונה רק בשנת 1985. הוא ניצח בסיאטל ובניו יורק. סיאטל הזמינה אותו לנצח על מחזור הטבעת של וגנר בעונות 2000 ו-2001, אך הוא נאלץ לפרוש לאחר הצגות ספורות בעונת 2000 בגלל מחלה. מאותה סיבה גם ביטל את הופעת הבכורה שלו במטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 2001, שם היה אמור לנצח על כך עושות כולן של מוצרט. בנו, המנצח פיליפ ז'ורדן (שכיום מכהן כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של וינה), הופיע לראשונה במטרופוליטן בשנת 2002.
ארמין ז'ורדן מת בציריך חמישה ימים אחרי שהתמוטט כשניצח על האופרה "אהבה לשלושה תפוזים" של סרגיי פרוקופייב בבית האופרה בבזל. נוסף לפיליפ, הניח אחריו אלמנה, קייט ובת, פסקל.
משה קאשטרו

ר' משה (בן צדיק) קאשטרו מחכמי ארץ ישראל וממנהיגי הקהילה היהודית בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-16.

ביוגרפיה

אביו אברהם קאשטרו היה ממונה על המטבעה במצרים, נמלט ב-1524 ממצרים בשל אי-הסכמתו לשתף פעולה בעת המרד בסולטן סולימאן, ואחרי דיכוי המרד חזר אליה. בהמשך היגר עם משפחתו לארץ ישראל והם התיישבו בירושלים.
בין רבותיו נמנו הרלב"ח ור' יעקב בירב, ובוויכוח המפורסם בנושא חידוש הסמיכה, עמד לצידו של הרלב"ח אף על פי שגם ר' יעקב בירב היה מרבותיו המובהקים.
המשיך להנהיג את הקהילה היהודית בירושלים גם לאחר מות רבו וראש הקהל הרלב"ח.
נפטר בירושלים בשנת ה'ש"ז (1547). בשנים שלאחר פטירתו התמעטה הקהילה היהודית בירושלים עד שהיו נצרכים לפנות בכל עניין אל מנהיגי הקהל בצפת.
מבניו מפורסם רבי יעקב קאשטרו המכונה מהריק"ש, אך היה לו בן נוסף בשם רפאל שנהרג בצעירותו בדרכו למצרים.
רוני ידידיה

ביוגרפיה

ידידיה נולד בתל אביב לאם ילידת הארץ ולאב יליד ריגה, בירת לטביה. בוגר "תיכון חדש" בתל אביב, במגמה ספרותית. בתקופת התיכון למד לנגן על גיטרה קלאסית במשך חמש שנים, וזכה במלגה בתחרות כישרונות צעירים של מעריב לנוער, שהתקיימה בהיכל התרבות בתל אביב. שירת בצבא בצוות הווי גולני ובחיל התותחנים. ידידיה הוא בוגר המגמה לתאוריה וקומפוזיציה של אוניברסיטת תל אביב. בתקופת הלימודים באקדמיה לימד גיטרה, והופיע כגיטריסט עם הזמרת יעל לוי. בתקופה זו כתב מוזיקה להצגה "הבשורה על פי פסבינדר", שביים ניקו ניתאי בתיאטרון הסימטה ביפו.
אלבומו הראשון, "השיירה עוברת", יצא לאור באוגוסט 1986. רוני ידידיה הלחין את כל השירים, ואילן מוכיח עיבד. שבעה מהשירים כתב אהוד מנור וחמשת האחרים הם של נתן אלתרמן. מהם התפרסמו "השיירה עוברת" - שיר מחאה שנכתב בתקופת מלחמת לבנון הראשונה על ידי אהוד מנור, "ערב", "אחי אחי" - שיר שכתב אהוד מנור על אחיו יהודה, שנהרג במלחמת ההתשה, "קולנוע" ו"ללא מגע". שני האחרונים צולמו ל"זהו זה!" והופיעו בפרק "סרט ערבי". באוקטובר של אותה שנה הלחין וביצע את שיר הנושא לסדרת הטלוויזיה "קשר משפחתי" בטלוויזיה החינוכית, למילים של אהוד מנור. שלמה גרוניך עיבד והוסיף קולות רקע. נגן הבס בהקלטה הוא אלון אוליארצ'יק, ופטר ורטהיימר ניגן בסקסופון.
אלבומו השני של ידידיה, "למה לנו כל העניין הזה", יצא לאור ב-1988. האלבום כלל לחנים של ידידיה לשירים של יהודה עמיחי, דוד אבידן, אברהם חלפי, נתן יונתן, מאיר ויזלטיר ואהוד מנור. מהם התפרסמו "ריח הבנזין", "למה לנו כל העניין הזה" ו"סרנדה", שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים של רשת ג' בפברואר 1990. אלונה טוראל עיבדה והפיקה מוזיקלית. ניגנו באלבום: מיקי שביב בבס, מאיר ישראל בתופים וגילי דור בגיטרות.
האלבום השלישי, "פירואט", יצא לאור ב-1994. האלבום כלל לחנים של ידידיה למילים של מאיר גולדברג, חנה גולדברג, רוני ערן, דוד אבידן ואהוד מנור.
בשנת 1995 החל להגיש ולערוך תוכניות בתחנת "קול הדרך לעסקים" שלימים הפכה ל-88FM. בין תוכניותיו: "אספרסו" - תוכנית בוקר יומית; 60, 70, 88 - תוכנית נוסטלגיה שבועית בשבת בבוקר; ו"רדיו פרטי" - תוכנית לילה שבועית שעסקה בפסיכדליה וברוק מתקדם ששידר וערך במשך שנתיים בתחילת שנות האלפיים. במאי 2017, עם סגירת 88fm, עבר לשדר בכאן 88 בתוכניות 60, 90, 60 - (משירי שנות ה-60, ה-70, ה-80 וה-90) בימי שישי בבוקר ובימי שבת; ו"נדודי שינה" - תוכנית רדיו לילית שבועית אישית, שבה הוא משדר ועורך.
אלבומו הרביעי, "העולם מצויר כגלויה", יצא לאור בשנת 2015. זהו חלק ראשון מתוך "פרויקט נתן אלתרמן", שכל מילות השירים באלבום נכתבו על ידו, ובו שיתופי פעולה של ידידיה עם רמי פורטיס, חמי רודנר, קובי אוז, פיטר רוט, ליאורה יצחק, אריק סיני, ישראל גוריון, קובי רכט וישראל ברייט.
שמריהו יהודה לייב מדליה

הרב שמריהו יהודה לייב מדליֶה (כ"ז בתמוז תרל"ג, 22 ביולי 1873, וויגרי שבליטא - 1938, מוסקבה) היה רב של כמה עיירות ברוסיה ובערים ויטבסק ומוסקבה בתקופת השלטון הסובייטי, נעצר על ידי הנ.ק.וו.ד. בתקופת הטיהורים הגדולים של סטלין ונידון למוות.

ביוגרפיה

מדליה נולד בכ"ז בתמוז שנת תרל"ג (1873) במשפחה של חסידי חב"ד בעיירה קרוטינגא בליטא. למרות זאת, נשלח בצעירותו ללמוד בישיבת סלובודקה המתנגדית. נישא לדבורה (נפטרה ב-1962) בתו של הרב דב בער קרסיק רבה של קרלביץ' (פלך צ'רניגוב), שאף הוא היה חסיד חב"די. בשנת תרנ"ה בגיל עשרים וחמש, התמנה כרבה של טולה (רוסיה). לאחר פטירת חמיו מילא את מקומו ברבנות קרלביץ משנת תרס"א. זמן מה שימש כרב - בעיירה קורליצ'י (בלארוס). בשנת תרס"ט (1909) התקבל כרב בעיר ויטבסק (בלארוס).
בשנת 1910 השתתף מדליה בכנס רבני רוסיה. וכן בשנת 1912 השתתף בכנס היסוד של אגודת ישראל בקטוביץ. הוא הביע עמדה עקבית נגד הקמת מדינה יהודית לפני בוא המשיח. אחרי המהפכה הבולשביקית באוקטובר 1917 נרדף כאיש דת. בשנים 1927–1931 שוב נתמנה לרבה של טולה.
בשנת תרצ"ג (1933) הרב מדליה נתמנה לרבה של מוסקבה, והחל לשמש בקודש בבית הכנסת הגדול בעיר זו. ביום הכיפורים של שנת תרצ"ג, לפני תפילת הנעילה, נשא דרשה אמיצה בבית הכנסת הגדול של מוסקבה, בה הלהיב את היהודים, שהגיעו לתפילה בהמוניהם, להיות נאמנים לדתם ולעמם. דרשה זו הייתה מעין התרסה כנגד השלטון האנטי-דתי והאנטישמי, ובסופו של דבר עלתה לו בחייו. קצת יותר משנה לאחר מכן, בב' בשבט תרצ"ח (4 בינואר 1938) מדליה נעצר ונלקח למקום בלתי ידוע. בני המשפחה, שלא נוכחו בעת מעצרו, לא ידעו מה עלה בגורלו. רק שנים רבות לאחר מכן, נודע על פי המסמכים שנחשפו על ידי הק.ג.ב., שמדליה הואשם בהשתתפות בארגון אנטי-מהפכני, ובמשפט מהיר, שנערך בכ"ד בניסן תרצ"ח (25 באפריל 1938) נידון למוות בירייה, ולמחרת הוצא להורג. רק בשנת 1964 קיבלה המשפחה את ההודעה על כך יחד עם ההודעה על 'טיהור שמו' (רהביליטציה). בשנת תשס"ח, איתרה הקהילה היהודית של מוסקבה את מקום קבורתו - אחוזת ראש הבולשת הרוסית גנריך יגודה בקומונארקה, שהיה אתר קבורה לאח"מים שנרצחו בימי הטיהורים של סטלין.

לזכרו

רב העיר מוסקבה משנת 1991, פנחס גולדשמידט העניק לבית הכנסת כוראל הגדול במוסקבה פרוכת לזכרו של הרב מדליה.
בשנת 2014 נערכה תערוכה במוזיאון היהדות והסובלנות במוסקבה לזכר הרב ובני משפחתו. בפברואר 2017 עיריית מוסקבה החליטה להציב שלט זיכרון לזכרו ברחוב הטייס באבושקין, שבו התגורר הרב.
קאנטו (איטליה)

ספורט

קבוצת הכדורסל של העיר, פלקנסטרו קאנטו, משחקת בליגת העל האיטלקית בכדורסל וזכתה באליפויות ובגביעים. בנוסף זכתה בעבר בגביע אירופה לאלופות פעמיים ברציפות.
LATAM צ'ילה

תולדות החברה

החברה נוסדה במרץ 1929 על ידי מפקד חיל האוויר הצ'יליני. בשנת 1932 אימצה החברה את השם "LAN צ'ילה". בשנת 1989 הופרטה החברה.
ב־2 ביולי 1999, LAN מקימה את החברת בת הראשונה: LAN פרו לטיסות פנימיות בפרו. ב־15 בנובמבר באותה שנה, LAN פרו החלה להפעיל טיסות בינלאומיות משדה התעופה הבינלאומי בלימה. בשנת 2000, LAN איירליינס נעשית באופן רשמי חברה בברית חברות התעופה Oneworld. ב־14 בדצמבר 2011 הושלם מיזוג החברה עם חברת TAM איירליינס הברזילאית. החברה החדשה נקראת LATAM Airlines Group, אך שתי החברות ימשיכו לתפקד בנפרד.

פעילות החברה בישראל

בחודש נובמבר 2017 הודיעה החברה על פתיחת קו תעופה ישיר, ראשון ליבשת דרום אמריקה. הקו פועל בטיסה שיוצאת מסנטיאגו, צ'ילה - ומבצעת עצירה בסאו פאולו, ברזיל - ומשם ממשיכה בטיסה ישירה לתל אביב שבישראל.
הטיסות פועלות שלוש פעמים בשבוע החל מ-13 בדצמבר 2018. הטיסות מבוצעות במטוסי הבואינג 787-8 של החברה.

LATAM ארגנטינה ארגנטינה

"LATAM ארגנטינה" היא חברת הבת הארגנטינאית של LATAM איירליינס. מרכזה של החברה נמצא בעיר הבירה בואנוס איירס. החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות בארגנטינה וכן טיסות בינלאומיות ליעדים בדרום אמריקה, צפון אמריקה, ובקיץ 2009 החברה תתחיל להפעיל טיסות גם למדריד. ברשות החברה 12 מטוסים - 10 מדגם איירבוס A320, ו־2 מדגם בואינג 767-300ER.

LATAM אקוודור אקוודור

"LATAM אקוודור" היא חברת הבת האקוודורית של LATAM איירליינס. מרכזה של החברה נמצא בעיר גואיאקיל. החברה מפעילה טיסות סדירות לבירות דרום אמריקה, מיאמי וניו יורק בארצות הברית, וכן למדריד, ספרד. ברשות החברה 3 מטוסים מדגם איירבוס A318 וכן 2 מטוסים מדגם בואינג 767-300ER.

LATAM פרו פרו

"LATAM פרו" היא חברת הבת הפרואנית של LATAM איירליינס. מרכזה של החברה נמצא בעיר הבירה לימה. החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות, לערי דרום אמריקה, צפון אמריקה וכן למדריד, ספרד. לחברה ישנם 2 מטוסים מדגם איירבוס A319, אך היא מפעילה את טיסותיה גם עם מטוסיה של חברת האם LATAM איירליינס.

LATAM אקספרס צ'ילה

"LATAM אקספרס" היא חברת בת צ'ילנית של LATAM איירליינס, המפעילה טיסות פנימיות בצ'ילה, וכן טיסות לארגנטינה ולברזיל. מרכזה של החברה נמצא בעיר הבירה סנטיאגו דה צ'ילה, ברשות החברה 40 מטוסים מתוצרת איירבוס.
קארה מבודג'י

קריירת מועדונים

מבודג'י החל לשחק כדורגל בגיל 15 באקדמיה של דיאמבארס מהליגה הסנגלית. ב-2 בפברואר 2010 הצטרף לטרומסו הנורווגית. בשלוש עונותיו בליגה הנורווגית הוא נבחר לשחקן המצטיין של קבוצתו.
בסוף דצמבר 2012 מבודג'י עבר בעבור מיליון וארבע מאות אירו לגנק הבלגית וזכה למעמד של שחקן הרכב. בשורות גנק זכה בגביע הבלגי בעונת 2012/13. ב-7 באוגוסט 2015 אנדרלכט שילמה ארבע וחצי מיליון אירו כדי להחתים את מבודג'י עד ליוני 2019.

נבחרת סנגל

מבודג'י היה חלק מההרכב של סנגל באולימפיאדת לונדון ב-2012. הוא נכלל בסגל של סנגל לגביע אפריקה לאומות 2015 ואף הבקיע את שער השוויון מול דרום אפריקה במשחק השני במסגרת שלב הבתים.
אלאדין ונקמתה של נאסירה

משחקיות

השחקן שולט על שלוש דמויות במשחק: אלאדין, אבו והנסיכה יסמין. יכולותיו של אלאדין כוללות בין היתר לחימה בחרב, קפיצה ורקיעה. אבו יכול לקפוץ, להתגלגל ולטפס על קירות עד גובה מסוים. בשלב של יסמין היא מסתתרת בתוך כד, ועל כן היא יכולה להתחבא ולקפוץ.
השחקן אוסף מטבעות זהב במהלך כל שלב ונלחם במספר נבלים שונים. כמו כן משתנות אווירות המשחק ומאפשרות אינטראקטיביות רבה. בסוף כל שלב מופיעים משחקונים: זריקת פשטידות, גלישה וקפיצה בין עננים.

עלילה

"אלאדין ונקמתה של נאסירה" מתחרש לאחר מאורעות הסרט "שובו של ג'אפר", במהלך סדרת הטלוויזיה ולפני הסרט "אלאדין ומלך הגנבים". העיר האגדית אגרבה נמצאת שוב בסכנה, והפעם מאיימת עליה המכשפה המרושעת נאסירה.
תחילה משתלטת נאסירה על הארמון בעזרת כישוף וחוטפת את הנסיכה יסמין ואת הסולטאן. אחר כך היא מצווה על מנהיג השומרים ראזול להביא אליה את אלאדין מת או בחיים. נאסירה סבורה כי אם תאסוף קומץ שרידים מקודשים המפוזרים בכל רחבי אגרבה, יהיה סיכוי כי תוכל להחיות את אחיה ג'אפר ולהשתלט על העולם. אי לכך היא משתמשת בשבוייה על מנת לאלץ את אלאדין לבצע משימה זו עבורה. המשחק מסתיים כשנאסירה מחייה את ג'אפר במאורתה הוולקנית, אבל אלאדין מצליח לנפץ את החפצים ולחסל את ג'אפר בשנית, בעוד נאסירה עצמה בורחת וככל הנראה שורדת.
הקרב על גבון

רקע היסטורי

לאחר כניעת צרפת במהלך המערכה על צרפת, הוקם משטר משתפי הפעולה של צרפת של וישי. רבים בצרפת ובמושבותיה התנגדו למשטר החדש, והעדיפו לחבור לאנשי הגנרל שארל דה גול ולצבא צרפת החופשית. במושבות אפריקה המשוונית הצרפתית, הייתה הנטייה הכללית לחבור לדה גול. מושל צ'אד, פליקס אבואה, סחף אחריו את רוב המושבות הצרפתיות באזור. המושבה היחידה ששמרה על נאמנותה למשטר וישי הייתה גבון. בספטמבר 1940 ניסו אנשי צרפת החופשית לכבוש מן הים את דקר, במטרה להעביר לצידם גם את מושבות מערב אפריקה הצרפתית. ניסיון זה, המכונה הקרב על דקר, כשל, והעיר נותרה בשליטת תומכי וישי. חשיבות יתר נודעה עתה להשגת תמיכתן של מושבות אפריקה המשוונית, שיכלו לשמש כבסיס לתקיפת האיטלקים בלוב ובכך להשפיע על המערכה בצפון אפריקה. מכיוון שכך החליט דה גול לתקוף את ליברוויל בירת גבון, כדי להשלים את השתלטות כוחות צרפת החופשית על כל מושבות אפריקה המשוונית.

הכנות למבצע

ב-8 באוקטובר 1940 הגיע דה גול לדואלה שבקמרון, ושם, ב-12 באוקטובר נתן לאנשיו את הפקודות לפלישה לליברוויל. משם המשיך דה גול צפונה, על מנת לבחון את המצב בצ'אד. מזה מספר שבועות שאנשי דה גול ואנשי וישי היו מעורבים בקרב בשתי הערים למברנה ומיציק שבגבון. יחידות שנערכו להתקדם לליברוויל נתקלו בעיירות אלו בהתנגדות אנשי וישי. דה גול, שהגיע לליאופולדוויל בסוף אוקטובר, החליט להכריע את המערכה בהסתערות ישירה על ליברוויל. עד לתחילת נובמבר נכנעו למברנה ומיציק, אך אז כבר הוחלט כי ליברוויל תוכנע בדרך של פלישה מן הים.

תקיפת ליברוויל

ב-8 בנובמבר 1940 הטביעה אוניית הקרב הבריטית "מילפורד" צוללת של אנשי וישי. סוכם בין צ'רצ'יל ודה גול כי הצי הבריטי לא יתערב ישירות, אלא רק ישמור מן הים על הכוח הפולש, על מנת למנוע התערבות ימית ממושבות וישי האחרות, ובמיוחד מדקר.
הכוח הפולש מנה שני גדודים, גדוד של לגיון הזרים וגדוד של מתגייסים אפריקנים. מפקדו הכללי של המבצע היה הגנרל פיליפ לקלרק, ואילו מפקד כוחות היבשה היה הגנרל פייר קניג. הכוח המגן בפיקודו של הגנרל טאטי כלל ארבעה גדודים, וכן כוח אווירי וימי.
הכוחות הפולשים הונחתו ב-8 בנובמבר בסמוך לליברוויל, והחלו בתקיפה באותו היום. ב-9 בספטמבר הפציצו אנשי צרפת החופשית את שדה התעופה של ליברוויל. לאחר מכן נתפס שדה התעופה על ידי אנשיו של קניג. כוחות ימיים של צרפת החופשית, בפיקודו של ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה, תקפו והטביעו את אוניית הקרב של וישי "בוגנוויל". לאחר כל אלו הסכים המפקד טאטי להיכנע. במבצע כולו נהרגו כ-20 אנשים משני הצדדים.
לאחר כניעתה של ליברוויל הגיעו אנשי צרפת החופשית לעיר פור ז'נטי, עיר הנמל השנייה בגודלה בגבון, וזו נכנעה ללא קרב. ב-12 בנובמבר 1940 נכנעו אחרוני אנשי וישי בפור ז'נטי. מושל גבון מטעם וישי, מאסון, הסדיר את כניעת אנשי וישי לדה גול, ומנע לוחמה נוספת בפור ז'נטי, אך לאחר הכניעה נעצר, והתאבד. טאטי ואנשיו שנכנעו בליברוויל סירבו להצטרף אל אנשי דה גול, ולכן נכלאו במחנה שבויים. לאחר הצטרפות מושבות צפון אפריקה לדה גול, בשנת 1943, הצטרפו טאטי ואנשיו לצבא צרפת החופשית.
שמחה חלד

שמחה חלד, נולד ב-1944 בנתניה, הוא צ'לן ומנצח ישראלי. 
שמחה חלד הוא בוגר המחזור הראשון של התיכון לאמנויות "תלמה ילין".  במשך שנים אחדות היה צ'לן ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. כמו כן עסק בנגינת מוזיקה קאמרית, כשותף לשלישיית יובל במשך 26 שנים, עם הפסנתרן יונתן זק והכנר אורי פיאנקה. כמו כן הופיע עם הרבה מטובי המוזיקאים בעולם (כמו הנריק שרינג, אידה הנדל, ז'אן פייר רמפל, שלמה מינץ, גיל שחם, יפים ברונפמן) ובישראל (כמו אורית וולף, חגי שחם, מורן כץ, להב שני, ויקטור סטניסלבסקי, ועוד).
חלד הופיע כסולן עם תזמורות מן הגדולות והחשובות בעולם, ביניהן תזמורת קליבלנד, תזמורת בולטימור, תזמורת פיטסברג והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בין המנצחים שתחת שרביטם ניגן היו לורין מאזל, זובין מהטה, אנטל דוראטי הרברט בלומשטדט, יואל לוי ואחרים.
לאחר שנים של הופעות כצ'לן, הרחיב את פעילותו לניצוח, הן בישראל והן מחוצה לה. הוא ניצח על רוב התזמורות בפולין (היה המנצח הראשי של התזמורת הפומרנית בפולין) ואף כיהן כמנהל המוזיקלי של פסטיבל הידידות ישראל-פולין, בחסות ממשלותיהן של שתי המדינות. במסגרת הפסטיבל התארחו סולנים ומלחינים מישראל והופיעו עם תזמורת סינפונייטה על שם ארתור רובינשטיין בלודז'. 
חלד ניצח על האופרה לה טרוויאטה של ורדי בבית האופרה מוזיקה נובה בפולין. בחגיגות יובל ה-50 של מדינת ישראל ניצח בסיורים בחוץ לארץ על התזמורת הקאמרית הישראלית ועל הקאמרטה הישראלית ירושלים. הוא ניצח על ביצועי בכורה של יצירות פרי עטם של המלחינים הישראלים דניאל שליט, ציפי פליישר, צבי אבני, יוסי מר חיים, אנדרה היידו ועוד.
שמחה חלד הקליט יותר ממאה יצירות על תקליטורים בחברות כמו דויטשה גרמופון, CBS, ישראדיסק, CENTAUR, קלסיקו, ואחרות. רבים מהתקליטורים זכו בפרסים כמו "תקליט החודש" ו"תקליט השנה".
במשך שנים שימש חלד מנהל אמנותי של הסדרה "קונצרט פלוס" בניו יורק, ששודרה בקביעות ברדיו WQXR ונודעה ברפרטואר החדשני שלה. כן היה יועץ מוזיקלי לכמה אוניברסיטאות וסדרות של מוזיקה קאמרית במכון ויצמן ברחובות ובערים שונות בישראל.
שמחה חלד הוא אחיו של המוזיקאי והוגה הדעות ד"ר דניאל שליט.
קונסול (צרפת)

קונסול הייתה משרה שלטונית ברפובליקה הצרפתית הראשונה.
בתקופת המהפכה הצרפתית ב־1799 נחקקה בצרפת חוקה על פיה הכוח הביצועי העליון היה בידי שלושה פקידים שנשאו בתואר "קונסול". למעשה המדינה נשלטה בידי נפוליאון שנשא בתואר "הקונסול הראשון". אורך המשרה היה עשר שנים, אולם ב־1802 מונה נפוליאון לקונסול ראשון למשך כל חייו. המושג קונסול במובן השלטוני חדל להתקיים כאשר נפוליאון מונה לקיסר צרפת ב־1804.
פונדקו של ירמיהו

תקציר

עלילת הנובלה מתרחשת במחצית הראשונה של המאה ה-21. ממדינת ישראל נותרו רק שלושה מעוזים מבוצרים: תל אביב, ירושלים, ונהריה, ויתר הארץ הפכה לשטח הפקר. השלטון, המונהג על ידי סנהדרין, הוא קיצוני ואכזרי, ועונשי מוות, כולל בסקילה, מקובלים גם עבור פשעים פחותים. החילונים המועטים שעוד נותרו מקיימים את אורחות חייהם בסתר ופונדקו האפונימי של ירמיהו הוא אחד ממקומות המסתור שלהם.
בזמן התרחשות העלילה בית המקדש השלישי נמצא תחת בנייה.
אוסקר קורדובה

קריירת מועדונים

קורדובה החל את הקריירה שלו בדפורטיבו קאלי ב-1988, אך עבר לאתלטיקו נאסיונל כבר ב-1989 וכעבור שנה הושאל לדפורטס קינדיו. ב-1991 הוא הצטרף למיונאריוס, וב-1993 שיחק עבור אונסה קלדס ואמריקה קאלי, עמה זכה באליפות ליגת העל הקולומביאנית ב-1997.
לאחר הזכייה באליפות הוא עבר לארגנטינה והצטרף לבוקה ג'וניורס. התקופה שבה שיחק בבוקה הייתה אחת הטובות ביותר בקריירה של קורדובה, והוא זכה עמה באליפות האפרטורה ב-1998, הקלאוסורה ב-1999, האפרטורה ב-2000, גביע הליברטדורס ב-2000 ו-2001, והגביע הבין יבשתי בשנת 2000. הוא שיתף פעולה בהצלחה עם חבריו לנבחרת, חורחה ברמודס ומאוריסיו סרנה.
לאחר התקופה המוצלחת בבוקה הוא עבר לאיטליה והצטרף לפרוג'ה קלצ'ו, וסייע לה להינצל מירידה מהסרייה א'. אולם, לאחר חצי עונה הועבר למועדון הטורקי בשיקטש. בטורקיה הוא שיחק מדי פעם נגד השוער הקולומביאני הידוע פאריד מונדראגון מגלאטסראיי, מי שחלק עמו לא מעט שנים את המקום גם בנבחרת. לאחר ארבע עונות, שבמהלכן אף העפיל עם המועדון לליגת האלופות, הוא עזב את בשיקטש ועבר לאנטליאספור. בסיום עונת 2006/2007 הודיע על פרישתו מכדורגל. למרות ההכרזה הוא שב לקולומביה, ובעונה שלאחר מכן שיחק שוב בדפורטיבו קאלי, בסמסטר הראשון של הליגה. הנהלת המועדון לא חידשה את החוזה עמו ואת הסמסטר הוא פתח במדי מיונאריוס. אבל גם שם הבין קורדובה בן ה-39 שכנראה זמנו לפרוש, לאחר שסבל מעוינות מצד אוהדי מיונאריוס וכן גם הפציעות החוזרות והנשנות לא תרמו למצב. ב-7 בנובמבר 2009, הודיע על פרישתו הסופית.
ב-2012 שימש כמתווך בין קבוצת משקיעים שרכשה את קבוצת הכדורגל הקולומביאנית, אתלטיקו בוקרמנגה ואף שימש כנשיאה.

נבחרת קולומביה

קורדובה היה חלק מהנבחרת עד גיל 20 ששיחקה בסודאמריקנו 1988 ובגביע העולם עד גיל 20 ב-1989. בנבחרת הבוגרת ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הידידות מול נבחרת קוסטה ריקה ב-31 במרץ 1993 וכעבור שלושה חודשים כבר היה השוער הראשון בטורניר הקופה אמריקה, אחרי שהשוער הקבוע, רנה היגיטה, הסתבך בפרשת חטיפה ונשלח לכלא.הוא הפגין יכולת טובה בטורניר, וסייע לנבחרתו להעפיל עד לחצי הגמר שבו הפסידה לנבחרת ארגנטינה בדו-קרב פנדלים. בטורניר קופה אמריקה 1995 הוא חזר להיות מחליפו של היגיטה.
במוקדמות מונדיאל 1994 הוא ספג שני שערים בשישה משחקים, שאחד מתוכם היה הניצחון 5 - 0 על נבחרת ארגנטינה בבואנוס איירס. בעקבות תוצאה זו העפילה נבחרת קולומביה למונדיאל. בטורניר עצמו קורדבה שיחק בשלושת משחקי הנבחרת בשלב הבתים, אך קולומביה סיימה אחרונה בבית שלה, והודחה כבר בסיום שלב זה.
קורדובה השתתף בארבעת המשחקים האחרונים של מוקדמות מונדיאל 1998 בעקבות חוסר שביעות רצון מיכולתו של השוער פאריד מונדראגון. הוא היטיב לשחק, וסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר. למרות זאת העדיף מאמן הנבחרת לתת צ'אנס נוסף למונדראגון, אך גם הפעם הודחה קולומביה בשלב הבתים. קורדובה היה חלק מהסגל שנסע למונדיאל בצרפת.
הוא השתתף בכל משחקיה של הנבחרת בקופה אמריקה 2001 שנערך בקולומביה, והוביל את הנבחרת לזכייתה הראשונה אי פעם בטורניר. הוא גם השוער היחיד אי פעם בהיסטוריה של הטורניר, שלא קיבל ולו שער אחד בכל ששת המשחקים. הוא שיחק במוקדמות מונדיאל 2002, אך לא הצליח להוביל את הנבחרת להעפלה לטורניר. קורדובה עמד בשער הנבחרת גם בגביע הקונפדרציות 2003, שבו היא העפילה עד לחצי הגמר.
משחקו האחרון בנבחרת היה במוקדמות מונדיאל 2006 מול נבחרת ארגנטינה. במשחק עצמו הוא ספג שער כתוצאה מטעות, שסייעה לארגנטינאים לסיים בתיקו 1 - 1. לאחר המשחק הוא הודיע על פרישתו מהנבחרת.
בסך הכל שיחק קורדובה 73 משחקים במדים הלאומיים.
רפי עמרם

רפאל (רפי) דוד עמרם (6 ביולי 1946 – 19 בדצמבר 1997) היה איש חינוך ישראלי אשר הקים את מתא"ן, העמותה למצוינות בחינוך והתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות.

ביוגרפיה

עמרם נולד בשנת 1946 בווזאן שבמרוקו למסעודה ואברהם. הוא היה הבן הצעיר במשפחה בת שמונה ילדים. בגיל עשר עלה עם משפחתו לישראל, והתגורר בתחילה במעברה בחצור הגלילית ואחר כך בעכו. מגיל צעיר התבלט כילד חריף, סקרן ובעל רצון עז.
בשנת 1980 הקים יחד עם בוב ומרי-ג'ין אשר את מתא"ן.
בשנת 1987 הקים וניהל עמרם את העמותה למצוינות בחינוך, וב-1990 את התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות. במהלך השנים שימש גם כמנהל בית הספר. 
עמרם נפטר בשנת 1997, בגיל 51, לאחר מאבק במחלת הסרטן. על מצבתו צוטט מצוואתו "יש צורך לעשות, על כן עשו בשמחה ובאהבה כי זה כל האדם".
אנה אנקוויסט

ביוגרפיה

אנקוויסט נולדה ב-19 ביולי 1945 באמסטרדם וגדלה בדלפט. היא גילתה עניין במוזיקה, ולמדה נגינה בפסנתר ובצ'לו בקונסרבטוריון של האג. מאוחר יותר למדה פסיכולוגיה והתמחתה בפסיכואנליזה. ב-1987 היא החלה לעבוד במקצוע זה ונטשה את הקריירה המוזיקלית שלה. בערך באותה תקופה היא החלה לכתוב שירה.
ב-1988 התפרסמו כמה משיריה הראשונים בכתב עת. שלוש שנים לאחר מכן היא פרסמה את ספר השירה הראשון שלה, "Soldatenliederen" (שירי חיילים). כעבור שנה היא פרסמה ספר שירים נוסף - Jachtscènes (תמונות ציד).
ב-1994 התפרסם הרומן הראשון של אנקוויסט - "יצירת המופת", העוסק בשלושה ימים עמוסים רגשית בחיי צייר העומד על סף פריצת דרך בינלאומית. הספר העפיל לרשימת עשרת רבי המכר של אותה שנה וזיכה אותה בפרס לספר ביכורים.
מאז פרסמה אנקוויסט עוד כמה רומנים מצליחים, ששלושה מהם - "הסוד" (1997), "השיבה הביתה" (2005) ו"קונטרפונקט" (2008) - אף התפרסמו בעברית. מלבד רומנים היא פרסמה עוד כמה ספרי שירה, קובצי סיפורים ואוספי מונולוגים לתיאטרון.
ב-5 בפברואר 2014 הוכתרה כ"משוררת העיר" של אמסטרדם.
ליחני

היסטוריה

הכפר שימש כמרכז של המחוז האבחזי ההיסטורי, בזיב בתחילת האלף הראשון לספירה. בשנים 1808-1864 שימשה ליחני כמקום מושבם הרשמי של הנסיכים האבחזים ובירת המחוז. בשנת 1952 נתגלו בליחני ממצאים ארכאולוגיים המיוחסים ליישוב מהמאה ה-14 עד המאה ה-17.
במאי 1978 התאספו 12,000 איש כדי לתמוך בחותמי המכתב שדרשו לאפשר לאבחזיה לפרוש מגאורגיה. ב-18 במרץ 1989 נערכה עצרת לאומית של האבחזים בליחני, בהנהגת הפורום הלאומי של אבחזיה - אג'דגולרה, בשפה האבחזית. על פי ההערכות נע מספר המשתתפים בעצרת 30,000-37,000 איש.
סמל האיים הבלאריים

סמל האיים הבלאריים הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית האיים הבלאריים שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" זהב שעליו ארבעה פסים מאונכים אדומים. פס אלכסוני כחול (לעיתים מופיע כסגול) מתוח מהפינה השמאלית העליונה לפינה הנגדית. הסמל יורש את עיצובו מסמלה של ממלכת מיורקה ההיסטורית, כשמקור המגן (ללא הפס האלכסוני) הוא סמלה של ממלכת אראגון שכבשה את האיים מידי המוסלמים במאה ה-13. הסמל מוקף בעיטורי זהב.
הסמל נאסר לשימוש לאחר עלייתו לשלטון של פרנסיסקו פרנקו, כמו שאר הסממנים הלאומיים של האוטונומיות. ב-1978, לאחר כניסת החוקה הספרדית לתוקף, אומץ הסמל וחזר השימוש בו. הוא נקבע כסמל רשמי בחוק ב-21 בנובמבר 1984.
יחסי דומיניקה–צרפת

היסטוריה

היחסים של דומיניקה עם צרפת הם יחסים חמים וידידותיים, צרפת עזרה פעמיים לדומיניקה כאשר נקלעה לאסונות טבע. פעם אחת ב-2005 כאשר תקפה את האי סופה טרופית בשם "אריקה", ופעם אחת בשנת 2017 כאשר תקף את האי ההוריקן מריה. צרפת תורמת רבות לדומיניקה גם בחקר ההוריקנים המשתוללים באי ותרמה כספים רבים לכך.
דומיניקה השתתפה בוועידה לשינוי האקלים ולמניעת ההתחממות הגלובלית של האו"ם שהתרחשה בנובמבר 2017 ושלחה משלחת מכובדת מדרגים גבוהים שבראשה עמד ראש הממשלה. כמו הרבה ממדינות הקריביים, וממדינות איים בכלל (עליית מפלס המים בעקבות ההתחממות הגלובלית תגרור טביעה של האי) דומיניקה הייתה בין הראשונות לחתום על הסכם פריז למען שינוי האקלים.
משלחת נוספת השתתפה במשלחת ONE PLANT כשבועיים לאחר מכן, ב-12 בדצמבר 2017.