google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית–סין

היסטוריה

לאחר מלחמת האזרחים הסינית המשיכה ממשלת ארצות הברית לראות בשלטון של צ'יאנג קאי שק את מייצגה של סין והיא קיימה יחסים דיפלומטיים רק עם טייוואן ולא עם הרפובליקה העממית של סין. בשנות ה-50, החרים משרד החוץ של ארצות הברית, באופן רשמי, את נציגי סין הקומוניסטית, הגם שהתקיימו שיחות בין שגרירי ארצות הברית וסין בז'נבה. בסוף יולי 1955 החלה התחממות ביחסים בין המדינות. ארצות הברית הסכימה לשיחות גלויות של שגרירי המדינות בז'נבה, בעיקר כדי לשחרר את שבוייה שהוחזקו בסין. לקראת תחילת השיחות שחררה סין 11 טייסים שהוחזקו על ידה. עם זאת, הנשיא אייזנהאור הבהיר שהדרך ליחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין רחוקה, לאור מעורבותה של סין במלחמת קוריאה לצדה של קוריאה הצפונית, מעורבות שארצות הברית כינתה תוקפנית. 
ביולי 1971 ביקר הנרי קיסינג'ר בחשאי בסין וב-15 ביולי 1971 הצהיר ריצ'רד ניקסון כי יבקר באופן רשמי בסין. בעקבות זאת, ב־25 באוקטובר 1971 עבר המושב של סין באומות המאוחדות לידי הרפובליקה העממית של סין. 
ב-15 בדצמבר 1978 הודיע קארטר על כינון יחסים דיפלומטיים עם סין העממית החל מתחילת 1979, תוך ניתוק היחסים עם טייוואן והכרה בממשלת סין העממית כמייצגת של סין כולה. עם זאת, ממשלת סין הבטיחה שלא תפלוש לטייוואן ותאפשר את המשך התנהלותה העצמאית. 
היחסים הדיפלומטיים בין סין לארצות הברית היו יציבים בדרך כלל לאורך ההיסטוריה, מלבד מספר תקופות של מתיחות, בעיקר לאחר התפרקותה של ברית המועצות, אשר במסגרת זאת ארצות הברית הפכה למעצמת העל היחידה בעולם. ישנן גם מחלוקות בין המדינות בנושא זכויות האדם בסין ובנושא מעמדה המדיני של טייוואן. למרות כל זאת, סין וארצות הברית הן שותפות הסחר הגדולות בעולם.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 עלה מעמדה של סין בעולם. לטענת ארצות הברית, על רקע הפרת חוקי המסחר מצד סין החלה "מלחמת סחר" בין המדינות, עם הטלת מכסי מגן הדדית. נקודות חיכוך נוספות בין המדינות היו סביב טיוואן, קוריאה הצפונית וסביב נתיבי שיט-בים סין הדרומי ובג'יבוטי.
מלחמת גאליה (ספר)

מלחמת גאליה (בלטינית: Commentarii de Bello Gallico, הערות אודות מלחמת גאליה) הוא חיבור לטיני שנכתב על ידי יוליוס קיסר ומתעד את מסעות המלחמה, שערך הצבא הרומאי שבפיקודו בשטח גאליה בשנים 58-49 לפנה"ס.
קיסר התמנה למושל הפרובינקיות גאליה נארבוננסיס ואיליריה ב-58 לפנה"ס, הוא השתמש במינוי זה לצאת למלחמת כיבוש בגאליה הלא רומית ואף חדר לגרמניה ובריטניה, מטרת המלחמה היה להאדיר את שמו וכך לבסס את מעמדו הפוליטי ברומא.
בהתאם לכך החיבור תיאר את המלחמה מנקודת המבט של קיסר, ושימש כתעמולה שנועדה להציג את הישגי המלחמה לעם הרומי. בנוסף לכך הספר מכיל סקירה אתנוגרפית של הגאלים והגרמאנים שנגדם הוא נלחם ושל ארצותיהם.
החיבור מחולק לשמונה ספרים, את שבעת הראשונים כתב קיסר בעצמו כאשר הספר השמיני נכתב על ידי אולוס הירטיוס לאחר הירצחו של קיסר.
בשל שפתו הפשוטה אך הבהירה של החיבור הוא פופולרי ללימוד תלמידים שמתחילים את לימודיהם בשפה הלטינית.
ספר זה היה בין הספרים הראשונים שהודפסו באיטליה לאחר הבאת הדפוס אליה. הספר הודפס בשנת 1469.
כדורגל בצרפת

אצטדיונים

אצטדיון הכדורגל הגדול בצרפת מאז ינואר 1998 הוא הסטאד דה פרנס הממוקם בסן דני ליד פריז. האצטדיון מכיל 80 אלף מקומות ישיבה. זהו אצטדיון לאומי ואינו משמש כמגרשה של אף קבוצה. האצטדיון השני בגודלו הוא סטאד ולודרום (60 אלף מקומות ישיבה), המשמש כאצטדיונה של אולימפיק מרסיי. לאחר מכן אצטדיון פארק דה פראנס (פריז סן ז'רמן, 50 אלף מקומות ישיבה), סטאד דה ז'רלן (אולימפיק ליון, 43,051 מקומות ישיבה) ואצטדיון בולארט (לאנס, 42 אלף מקומות ישיבה).
היפוכולסטרולמיה

הגדרה

על פי הגדרת איגוד הלב האמריקאי מ-1994, רמת כולסטרול כוללת מתחת ל-160 מ"ג/ד"ל (או 4.1 מילימולר) מוגדרת כהיפוכולסטרולמיה. ערך זה איננו מוסכם אוניברסלית ויש המגדירים רמות אחרות, הנעות בין 100 מ"ג\ד"ל ל-190 מ"ג\ד"ל).

תפקיד ביצירת מחלה

עם השימוש המוגבר בתרופות כדי לדכא רמת כולסטרול, יש חוקרים שהביעו חשש כי הפחתת רמות כולסטרול יתר על המידה תגרום בעצמה לתחלואה.

מחלות ייחודיות

במחקרים דמוגרפיים שהתוו עקומת תמותה לפי רמות הכולסטרול נמצאה צורת U; רמת כולסטרול נמוכה קשורה בסיכון מוגבר לתמותה, בעיקר בשל דיכאון, סרטן, שבץ מדמם, דיסקציה של אבי העורקים ומחלות בדרכי הנשימה. צוין כי ייתכן שאותה הסיבה שגורמת לרמת הכולסטרול הנמוכה היא גם הסיבה שגורמת לתמותה המוגברת, וכי כולסטרול נמוך הוא פשוט סימן של בריאות לקויה.
קשר בין חוסר כולסטרול לדיכאון נתמך על ידי מחקרים. לא פורסמו ראיות על קשר לשבץ-דימומי, אך רמות כולסטרול גבוהות יותר ניבאו הפחתה בסיכון.
 'מחקר הגנת הלב' לא מצא עלייה במחלות בדרכי הנשימה או במחלות עצבים-ונפש בניסוי שנערך עם אוכלוסייה גדולה שנטלה תרופת סטטין. אך חשוב לציין, שבשלב ההרצה של המחקר נשרו ממנו נבדקים שחשו ברע עם נטילת סטטינים.

קשישים

השכיחות של היפוכולסטרולמיה אצל קשישים נמצא בטווח של 2%-36% (תלוי בהגדרת הערך של רמת כולסטרול נמוכה ובגיל שנבדק). אצל קשישים, כולסטרול נמוך עשוי לגרום סיכון בריאותי שלא יתקזז עם ההשפעות המיטיבות לכאורה של הורדת כולסטרול. בחולים קשישים שאושפזו בבית חולים, כולסטרול נמוך מנבא תמותה מוגברת לטווח קצר.

מחלה חמורה

במצב של מחלה חמורה, רמת כולסטרול נמוכה מנבאת הידרדרות רפואית, והיא תואמת לעליה ברמות  ציטוקינים.
אברהם גנצוויך

ראשית דרכו

אברהם גנצוויך נולד בשנת 1902 בעיר צ'נסטוחובה בדרום פולין. בצעירותו היה לעיתונאי בעיר לודז' והיה פעיל בתנועת "השומר הצעיר". לאחר מכן עבר לווינה בירת אוסטריה ושימש בה ככתב השבועון Gerechtigkeit (צדק) שבעריכת אירנה הרנד, שהייתה פעילה למען זכויות האדם ונגד  האנטישמיות ומי שתוכר לימים כחסידת אומות העולם. 
בשנת 1938, לאחר האנשלוס (סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית), חזר גנצוויך ללודז' בה הוציא לאור מגזין בשם Wolność (חופש) שנפוץ בקרב הקוראים היהודים.

בתקופת השואה

ב-1 בספטמבר 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ופולין נכבשה תוך חודש. כאשר לודז' נכבשה על ידי הנאצים נאסרו כל אנשי מערכת המגזין. גנצוויך לא נעצר והגיע לוורשה כפליט מלודז'.
בדצמבר 1940 הוא יסד את "המשרד למלחמה בנשך ובספסרות" שפעל בגטו ורשה לצדו של היודנראט וקיבל את הכינוי "ה-13" (Group 13) (ביידיש: "דאָס דרײַצענטל") על שם כתובת משרדיו ברחוב לשנו 13. המטרה המוצהרת שלו הייתה להסדיר ולאכוף מסחר הוגן, אבל למעשה היו חברי "ה-13" סוכנים של האס דה - שירות הביטחון של המפלגה הנאצית, ועסקו בעסקי הברחות ושוק שחור. הם זכו להטבות מפליגות על שיתוף הפעולה, כל עוד נזקקו להם הנאצים.
גנצווייך שאף להחליף את אדם צ'רניאקוב בתפקיד יושב ראש היודנראט ולהשתלט על כמה מתחומי אחריותו של היודנראט. באמצעות קשריו עם האס אס הצליח לקבל שליטה על כמה ממוסדות הגטו ולנהל יותר ממאה בניני דירות. אנשיו יכלו לצאת באופן חופשי מן הגטו אל הצד הארי של ורשה והיו אף פטורים מלשאת על זרועם את הסרט עם המגן דוד. במציאות הדלה של חיי הגטו הם חיו יחסית בתנאי פאר וצברו בסחיטה סכומי כסף נכבדים. התועלת שהביאו לנאצים התבטאה באיסוף מידע והלשנה. כדי לשוות לפעילותו צביון חברתי לכאורה יזם גנצווייך פעילויות תרבות, תמך כספית ברבנים ובאישי ציבור ואירגן מוסד לעזרה ראשונה בגטו. 
למרות מאמציו של גנצוויך התייחסו מרבית תושבי הגטו בשלילה לארגונו, ראו בו גוף מסוכן וחששו מפני כל מגע איתו. אדם צ'רניאקוב תיאר אותו ביומנו כיצור בזוי ומכוער.
במרוצת הזמן הקימו הנאצים גוף נוסף של משתפי פעולה יהודים שנקרא "הלפיד" בפולנית: Żagiew , שגם בראש העמידו את גנצוויך. מטרתו של הגוף הייתה לחדור לארגוני המחתרת היהודיים ולחשוף את קשריהם עם המחתרת הפולנית.

סופו

בשנת 1942 כאשר התבצעו ה"אקציות", הגירושים ההמוניים של היהודים מגטו ורשה אל מחנות ההשמדה, החלו הגרמנים לחסל סוכנים ומלשינים שעבדו איתם בגטו. אז חוסלו גם מרבית אנשי קבוצת ה-13 וגנצוויך עבר לצד הארי של ורשה. שם גנצוויך ואנשי ה-13 שעברו עמו לצד הארי הציגו עצמם כלוחמי מחתרת יהודית ועסקו במצוד אחר פולנים שנתנו מחסה בבתיהם ליהודים. הוא ניסה גם לחבל בהכנות למרד גטו ורשה. הארגון היהודי הלוחם גזר עליו דין מוות, אך נבצר ממנו מלבצעו.
המשך גורלו לא נודע. לפי אחד המקורות הוא כנראה נרצח יחד עם אשתו ובנו בראשית שנת 1943.
רייפר ג'ונסון

ביוגרפיה

ג'ונסון נולד בהילסבורו, טקסס. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ושיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה תחת המאמן ג'ון וודן.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1955 זכה ג'ונסון במדליית זהב בקרב עשר.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ג'ונסון במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 7587 נקודות (7422 נקודות), אחרי בן ארצו מילט קמפבל שקבע שיא אולימפי חדש של 7937 נקודות (7565 נקודות) ולפני וסילי קוזנצוב מברית המועצות שקבע תוצאה של 7465 נקודות (7330 נקודות).

אלוף אולימפי

באולימפיאדת רומא (1960) זכה ג'ונסון לכבוד לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 8392 נקודות (7901 נקודות), לפני יאנג צ'ואן-קואנג מהרפובליקה הסינית שקבע תוצאה של 8334 נקודות (7820 נקודות) ווסילי קוזנצוב שקבע תוצאה של 7809 נקודות (7527 נקודות).
מועדון סיירה קנדה

ארגון

מועדון סיירה קנדה מנוהל על ידי מועצת מנהלים בת ארבעה עשר חברים, הנבחרים במושב הכללי השנתי.
מועדון סיירה קנדה מחולק לארבעה אזורים: אטלנטי, אונטריו, פרריה וקוויבק ובנוסף תנועת הנוער של המועדון (Sierra Youth Coalition / Coalition Jeunesse Sierra). לתנועה יש משרדים באדמונטון, הליפקס, מונטריאול, טורונטו, ונקובר וויקטוריה.
בנוסף כולל המועדון כמה קבוצות מקומיות הפועלות בעיקר ברמה העירונית.

שותפים וחברות בנות

מועדון סיירה קנדה הוא שותף לקרן מועדון סיירה קנדה (Sierra Club Canada Foundation) וקרן מועדון סיירה קולומביה הבריטית (British Columbia Foundation).
קואליציית הנוער סיירה (Sierra Youth Coalition) היא תנועת הנוער של מועדון סיירה קנדה.
מועדון סיירה קנדה הוא חבר עיקרי ברשת הסביבתית הקנדית (Canadian Environmental Network), ארגון גג של תנועות למען הסביבה בקנדה.
בית שניאורסון

בית שניאורסון הוא מבנה מגורים ישן הממוקם בלב היישוב היהודי בחברון, שנבנה במאה ה-19 כ-10 מטרים דרומית לבית הדסה. בעבר היה הבית אחד המבנים של קהילת חסידי חב"ד בחברון (לצד בית רומנו ומרתף בית הכנסת אברהם אבינו), הוא שימש כבית ועד קהילתי, בית מדרש, בית הכנסת אורחים ובית מגורים.
בבית שניאורסון התגוררה הרבנית מנוחה רחל סלונים מחב"ד, הנחשבת "אם היישוב היהודי בחברון" ורבים שחרו לפתחה ובאו לבקש את ברכותיה בלשכתה שבבית זה.
עם חידוש היישוב היהודי נוספו לבניין 2 קומות ולחזיתו הצפוני של הבניין הוצמד בניין חדש הנקרא בית השישה על שם ששת המתנחלים שנרצחו במאי 1980 בפיגוע בבית הדסה. בצדו האחורי של בית שניאורסון נבנה בניין נוסף הנקרא בית פינק (ע"ש התורמים). כיום מתגוררות בבניין 6 משפחות גדולות ובקומת הכניסה נפתח פעוטון. מספר פעמים אירעו תקריות אלימות של תושבים ערבים כלפי תושבי הבניין, והוגברה בו האבטחה. בשנות האלפיים תבע תושב העיר את תושבי הבניין על פלישה לאדמות פלסטיניות והרחבת המבנה ללא אישור.
ברכה סרי

ברכה סֶרי (ז' בתמוז ת"ש - ט"ו באייר תשע"ג; 13 ביולי 1940 - 25 באפריל 2013) הייתה משוררת ישראלית. כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תש"ע.

ביוגרפיה

ברכה סרי נולדה בצנעא שבתימן למשפחה דתית, אחת משבעה ילדים. אביה משה (מוסי') היה בעל חנות, מתלמידיו של הרב יחיא קאפח, מנהיג הזרם הדרדעי. משפחתה של אמה חמאמה ובראשם אביה יהודה סרי חיו כבר בארץ ישראל, לאחר שעלו בשנת 1932. עלתה לישראל עם משפחתה בהיותה כבת עשר, והם התיישבו בשכונת התימנים שעל יד קריית אתא. למדה בסמינר למורות. בשנת 1963 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבלה שם תואר ראשון בלשון ובלשנות ותואר שני בלשון עברית ובלשנות שמית. 
נישאה לצעיר אמריקאי, ילדה בן ובת, וכעבור שלוש שנים התגרשה. 
בין השנים 1989–1997 חייתה בברקלי שבקליפורניה.

על כתיבתה

כתיבתה של סרי סובבת סביב מספר תחנות מרכזיות, בהן: יהדות, מזרחיות, פמיניזם ושמאל פוליטי.
את ראשית עיסוקה האמנותי והספרותי החלה סרי בכתיבת סיפור קצר בשם "קריעה" שהתפרסם בשנת 1980 בכתב העת "נגה" תחת שם העט "פועה מרי-דור". סיפור זה עובד למחזה על ידי אמיר אוריין (1987) וזכה לשבחים רבים. עם זאת, סיפור זה הקים על סרי רבים ובודד אותה מהקהל אליו פנתה והקהילה התימנית והמזרחית החרימה אותה.
כתיבתה של סרי שזורה במוטיבים פוליטיים המשלבים בין עמדה פוליטית שמאלית ומזרחיות. פרסמה את הספר "שבעים שירי שוטטות" שם הראתה סוג אחר של פואטיות, כתיבה בסגנון דור הביט ששילבה מסורות תימניות, פמיניזם, ואמירה של אישה מזרחית מסוג אחר - אישה שמגדירה את העולם הנשי בחברה שלה ואל מול החברה כולה ולא מתפשרת. היא עברה לכתוב ולחבר את המאבק החברתי והצורך בהגדרתו אל מול הבזבוז וחוסר המוסר של כוחות הכיבוש. בנושאים אלו המשיכה עם ציר הכתיבה הפמיניסטית והראתה בספרה "פרה אדומה" את ההקשרים בין פטריארכליות ופטרונות של השמאל.
לצד כתיבתה, הקימה סרי הוצאת ספרים משלה, הוצאת האור הגנוז, לאחר שנדחתה על ידי הוצאות השירה המרכזיות. בספריה ניתן לראות עיצוב חדשני עם רעיונות שמאתגרים את עיצוב ספרי השירה. שירתה הפכה לאינטרטקסטואלית במודעות עצמית גבוהה. בכל ספר היא משלבת טקסטים מהתנ"ך שמדברים על עולם האישה תוך הסבת המבט למצבה של האישה המזרחית שלא ויתרה על המסורת. שירתה מביאה חיבור של יהדות, רוחניות עם התרסה והגדרה עצמית. היא משלבת כתיבה חברתית בדומה לכתיבתה של הפעילה החברתית והמשוררת ד"ר ויקי שירן. היא אף אורגת לתוך שירתה את הכתיבה על תמות מהיהדות כמו כתיבתה של המשוררת חביבה פדיה. יצירתה אינה מסתגרת במגדל השן ולא נכנסת לגטאות יהודיים או חברתיים אלא יוצרת שירה אינטרדיסציפלינארית, פוסטמודרניסטית ופמיניסטית.
ברכה סרי נכללה באנתולוגיה של השירה המזרחית - מאה שנים, מאה יוצרים: אסופת יצירות עבריות של יוצרים מן המזרח במאה ה-20 (בעריכת סמי שלום שטרית, הוצאת בימת קדם לספרות, כרך א', 1998).
ברוך דובדבני

יחיאל ברוך דובדבני (י' בתמוז תרע"ו, 11 ביולי 1916 - כ"ד באדר ב' תשמ"ד, 28 במרץ 1984) היה מראשי תנועת ברית החשמונאים, מנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, חבר מועצת עיריית ירושלים ויו"ר המרכז לחינוך דתי בישראל.

תולדות חייו

דובדבני נולד בשנת 1916 בראדום שבפולין לאסתר ויצחק יוסף קירשנבוים. מצד אמו היה דור שמיני לרבי אלימלך מליזנסק. בשנת 1928 עלה עם הוריו וסבו, שהיו ציונים-דתיים, לארץ ישראל. במצוות רבי יחזקאל טאוב, האדמו"ר מיבלונה, התגוררה המשפחה תחילה בכפר הנוער הדתי חסידים, ליד חיפה, אולם בשל קשיי הקליטה עברה המשפחה לירושלים, וסייעה ביסוד שכונת אבן יהושוע. למד בישיבת עץ חיים ואחר כך בישיבת מרכז הרב אצל הרב קוק. בנוסף למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה של עם ישראל וספרות עברית.

פעילות ציבורית

בשנת 1937 היה ממייסדי תנועת ברית החשמונאים. בין השנים 1939–1956 כיהן כסגן מפקד התנועה בארץ ישראל, וערך את ביטאון התנועה "החשמונאי". היה חבר באצ"ל ומראשוני העצורים על ידי הבריטים בשנת 1939. בהמשך נעצר פעמיים נוספות.
ב-1945 הצטרף לארגון ההגנה. ב-1946 יצא בשליחות הסוכנות היהודית למחנות העקורים באיטליה. בין השאר עמד בראש מבצע העלאת יהודי לוב לישראל וזכה לאהבתם והערצתם. ב-1950 חזר לישראל ועבד כפקיד בכיר במחלקת העלייה של הסוכנות בירושלים. בשנת 1953 יצא דובדבני, הפעם עם משפחתו, בשליחות הסוכנות היהודית לפריז, לשמש כמנהל מחלקת העלייה באירופה ובצפון אפריקה. הוא הרבה לנסוע לארצות צפון אפריקה מרוקו, אלג'יר ותוניס, תוך סיכון נפשו, כדי להבטיח יציאה מְרבית של היהודים מארצות אלו, בטרם יקבלו עצמאות וינעלו את שעריהן בפני העלייה החופשית של יהודים לישראל. 
משנת 1956 ועד שנת 1968 עמד דובדבני בראש מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, אז הוחלף על ידי עוזי נרקיס. בבחירות 1965 התמודד בראש רשימת המפד"ל לעיריית ירושלים והוביל את מפלגתו לקואליציה בראשות טדי קולק. 
משנת 1969 ועד למותו כיהן כיו"ר המרכז לחינוך דתי בישראל. 
ב-1984, בהיותו בן 66, נהרג בתאונת דרכים ונטמן בהר המנוחות בירושלים. 
עיריית ירושלים קראה על שמו רחוב בשכונת בית וגן, ובית ספר בשכונת בית הכרם. 
בנו הוא אברהם דובדבני, המשמש כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית מאז 2010.

מציאת כתביו של האדמו"ר מפיאסצנה

בשנת 1956, במסגרת תפקידו בסוכנות, היה האחראי לגילוי ספר דרשותיו של הרב קלונימוס קלמיש שפירא, הידוע בשם "אש קודש". ספר דרשות זה נכתב על ידי האדמו"ר בעת שהותו בגטו ורשה, ואבד אחרי המלחמה תחת הריסות הגטו. על מציאת הספר ועל תוכנו העיד דובדבני במהלך משפט אייכמן.
ספר זיכרונות

ספר זיכרונות או מֶמוּאָר (מצרפתית: mémoires, זיכרונות) הוא סוגה ספרותית המהווה תת-קבוצה של הסוגה אוטוביוגרפיה. כל ספר זיכרונות הוא אוטוביוגרפיה, אך לא כל אוטוביוגרפיה היא ספר זיכרונות. ספרי זיכרונות נראים פחות מובְנים ומסודרים מאשר יצירות אוטוביוגרפיה רגילות, היות שהם לרוב על קטע מהחיים ולא על רצף כרונולוגי מהילדות ועד לבגרות או לזקנה. באופן מסורתי, ממוארים עוסקים בדרך כלל בעניינים ציבוריים יותר מאשר בעניינים אישיים, ולעיתים כוללים מעט מאוד מידע אישי על הכותב עצמו, ועוסקים יותר באחרים. ממוארים נכתבו על ידי פוליטיקאים או אנשי חצר המלוכה, ובהמשך על ידי אנשי צבא ועסקים, ועסקו בקריירה של הכותב יותר מאשר בחייו הפרטיים. ציפיות מודרניות שינו זאת, אפילו לראשי ממשלה. כמו רוב האוטוביוגרפיות, ממוארים נכתבים, לרוב, בגוף ראשון.
גור וידאל, בספר זיכרונותיו "פלימפססט", נתן את הגדרתו האישית לז'אנר: "ממואר הוא כיצד אדם אחד זוכר את חייו שלו, ואילו אוטוביוגרפיה היא היסטוריה, הדורשת מחקר, תיארוך, עובדות ואימות."
יש להבחין בין ספר זיכרונות לבין ספר זיכרון; "ספר זיכרונות" נכתב על ידי נשוא הספר, עוד בחייו, ומספר מאירועי חייו. לעומת זאת, "ספר זיכרון" נכתב אחרי מותו של נשוא הספר, על ידי מוקירי זכרו. יש וספר הזיכרון יספר על חיי הנפטר, אך רוב הספר יכיל מאמרים, לרוב בתחומים המזוהים עם הנפטר.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-37

התסריט המקורי הטוב ביותר

מלך הקומדיה - פול ד. צימרמן

התסריט המעובד הטוב ביותר

אבק לוהט – רות פראוור-ג'אבוולה
פטר וולטר

קורות חיים

וולטר נולד וגדל בברלין המערבית בזמן המלחמה הקרה. הוריו ניהלו בית מרקחת, ומגיל צעיר אהב וולטר להתעסק בתרופות ובחומרים שהיו במקום. בתחילת שנות ה-70 למד באוניברסיטה החופשית של ברלין. למרות ששם לא ניתן לו לערוך ניסויים במעבדות, הוא לא ויתר על לימודי המדעים. וולטר החל להתעניין בביוכימיה שהתפתחה אז באמריקה, אולם האנגלית הדלה שלו מנעה ממנו להעמיק בתחום. במסגרת חילוף סטודנטים נסע וולטר ללמוד באוניברסיטת ואנדרבילט בנאשוויל שבארצות הברית, על מנת לשפר את האנגלית שלו. וולטר התלהב מהחופש שניתן לו באוניברסיטה לבצע ניסויים במעבדות ולכן נשאר בארצות הברית. כדוקטורנט באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, בשלהי שנות ה-70, הוא עבד במעבדה של גינתר בלובל (Günter Blobel), חוקר במכון HHMI. וולטר היה שותף חשוב במחקר, שזיכה את בלובל בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1999. בשנת 1983, לאחר סיום לימודיו, פתח וולטר מעבדה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (UCSF). כיום, הוא ממשיך לנהל את המעבדה וחוקר במכון HHMI.

מחקר

וולטר גילה את החלקיק Signal Recognition Particle (SRP) שמכוון את החלבונים למיקומם הנכון. ממצא זה היה רכיב מהותי במחקרו של בלובל, שגילה כי לחלבונים יש אותות פנימיים, המורים על ההובלה והמיקום שלהם בתוך התא ועל כך זכה בפרס נובל. בלובל שיער, כי חלבונים מכילים אותות מובנים, או תגי כתובת, המכוונים אותם ליעדים הנכונים שלהם, אולם לא היה ברור איך ניתן לזהות תגי כתובת אלה. הבעיה נפתרה כאשר וולטר זיהה את ששת החלבונים וחלק קטן מה-RNA המרכיבים את חלקיק ה-SRP.
וולטר חוקר גם את המסלולים שבהם התאים משתמשים כדי לווסת את השפע של האברונים שלהם. תוך מתן דגש מיוחד על הרשתית התוך-פלזמית (ER), הוא חשף לולאת משוב בתוך תאים הנקראת UPR, תהליך שבו חלבונים שקופלו בצורה לא תקינה עוברים קיפול מחדש או מפורקים. מחקריו החלוציים הראו כי תאים צריכים את הכמות הנכונה של רשתית תוך-פלזמית כדי לקפל כראוי חלבונים חדשים שהורכבו. אותם העקרונות חלים גם באורגניזמים שונים, לרבות בני אדם. "ויסות כמות הרשתית התוך-פלזמית הוא תהליך בסיסי לתאים והוא מכריע בקשר למספר מחלות", ציין וולטר. "על ידי הבנת הפרטים של מנגנון זה, אנו מקווים לתרום משמעותית להבנת פתולוגיות רפואיות רבות".
במקרה שיש מעט מדי רשתית תוך-פלזמית, חלבונים שקופלו בצורה לא תקינה מצטברים ומפעילים מסלול איתות בין הרשתית התוך-פלזמית לבין גרעין התא. הגרעין מייצר אז יותר רשתית תוך-פלזמית כדי להגביר את היכולת לקפל את החלבונים כראוי. אם לולאת המשוב לא עובדת והחלבונים שקופלו בצורה לא תקינה מצטברים בתוך הרשתית התוך-פלזמית, התא משמיד את עצמו. המעבדה של וולטר זיהתה את הגנים המעורבים ב-UPR ופענחה את תפקידם במסלול התקשורת התוך-תאי.

פרסים ואותות כבוד

וולטר זכה במספר פרסים ביניהם מדליית אוטו ורבורג לשנת 2011, פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי לשנת 2014 ופרס שאו לרפואה לשנת 2014.
אברהם רייף

ביוגרפיה

נולד בשנת 1930 בקרסנוברוד שבפולין, עלה לארץ ישראל בשנת 1943 במסגרת עליית ילדי טהראן.
בשנת 1970 הקים את רכש סוכנות שירותי ביטוח בע"מ העוסקת בשיווק ביטוח חיים. בסוף אותה שנה הוכרז על ידי חברת הביטוח "מנופקטשוררס לייף" כסוכן המצליח ביותר שלה בישראל, בזכות מכירת פוליסות ביטוח חיים בסך 3,500,000 ל"י.
בשנים 1988–1992 כיהן כיו"ר לשכת סוכני הביטוח בישראל. במהלך כהונתו וגם לאחר מכן, כחבר בוועדות הלשכה, נאבק למען שמירה על מעמד הסוכן בתקופה בה נכנסו הבנקים וחברות ביטוח לשיווק ישיר מול הלקוחות. על פעילותו רבת השנים זכה להערכת הלשכה בתואר נשיא כבוד ולנטיעת חורשה הנושאת את שמו ביער עופר שבהר הכרמל, בסמוך לעיר מגוריו, חיפה.
בענף ביטוח הרכב התמקד בהסדרת תעריפים אחידים לביטוח רכב ופעל לביטול הנחות לקולקטיבים אשר גרמו לאפליית מחירים.
במהלך כהונתו כנשיא הלשכה החלו חברות הביטוח בשיווק פוליסות ביטוח ריסק באמצעות הבנקים, פעולה שיצרה תחרות לסוכני הביטוח, אשר חששו כי הבנקים יפעילו לחץ על לקוחותיהם לרכוש פוליסות ביטוח באמצעותם. בדצמבר 1991 הודיע רייף על כוונתו להתפטר מתפקידו כנשיא הלשכה וזאת לאור המשבר שהתגלה בינו לבין הרוב במועצת הלשכה לגבי האופן בו יש להתמודד עם חברות הביטוח בנוגע לשיווק תוכניות ביטוח באמצעות הבנקים. בעוד שמועצת הלשכה קבלה החלטה להחרים את חברת "מגדל" על רקע כוונתה לשווק את קרן הפנסיה "יוזמה" בסניפי בנק לאומי, דרש רייף להרחיב את המאבק לכל חברות הביטוח, שהחלו במהלכים לשיווק תוכניות ביטוח ריסק באמצעות הבנקים. הוא דרש מאבק כולל, ולא רק נגד חברת ביטוח אחת, משום שצפה כי שיווק תוכניות ריסק יתרחב לתחומי ביטוח נוספים ויפגע בענף סוכני הביטוח.
בשנת 2004 התרחבה התחרות מצד הבנקים במסגרת רפורמת בכר, שהביאה להפחתת הריכוזיות של המערכת הבנקאית בשוק ההון ונתנה לבנקים אפשרות לשווק תוכניות ביטוח פנסיוני, איום חדש על פעילות סוכני הביטוח. בתפקידו כיו"ר צוות החשיבה בנושא, פעל לצמצום איום זה. בדיעבד הייתה הפגיעה בסוכני הביטוח, כתוצאה מהתחרות עם הבנקים, מצומצמת, והתחרות העיקרית באה בתחום הביטוח אלמנטרי מכיוון חברות הביטוח אשר הקימו פעילות של ביטוח ישיר.
אברהם רייף נפטר ב-15 בנובמבר 2017, בגיל 87.
ואדי מכוך

נַחַל מַכּוּךְ הוא הצפוני בנחלי מדבר יהודה. הנחל יורד מהר בעל חצור, ונשפך לבקעת הירדן מצפון ליריחו.

תוואי הנחל

אורך הנחל עד בקעת הירדן, כ-25 ק"מ. שטח אגן ההיקוות כ-80 קמ"ר - כמעט כולם בתחומי מדבר יהודה. רוב אורכו של הנחל הוא רדוד, ויורד בשיפוע מתון. במקום בו חוצה הנחל את המתלול העיקרי של מדרגת הכפיפה העליונה במדבר יהודה, ממזרח לכביש אלון, חתור הנחל בקניון עמוק, כ-3 ק"מ אורכו, שבו מפלים קטנים וגבים המתמלאים מים בשיטפונות. ואדי מכוך הוא שמורת טבע. צומחים בו צמחים נדירים כמו אירוס שחום וצבעוני ההרים, ומקננים בו דורסי יום רבים. בחלקו התחתון של הנחל, בבקעת הירדן, נמצא בגדתו המזרחית בית הכנסת נערן.

ארכאולוגיה

בשנת 1993 ערכה משלחת ארכאולוגים של רשות העתיקות סקר ארכאולוגי בואדי, בעיקר במטרה למצוא קטעים נוספים של המגילות הגנוזות . בסריקה של מערה קטנה במצוק הדרומי של הואדי הם מצאו מטבע בודד מתקופת החשמונאים ופיסות בד זעירות. בעקבות הגילוי באה לאתר משלחת גדולה של ארכאולוגים לחפירה מסודרת. הארכאולוגים חשפו ערימת בדים מונחת על גבי מחצלת, ובה שלד אדם שהונח בתנוחת עובר. בזכות האקלים היבש במדבר יהודה, הקבר נשמר במצב טוב. השלד התגלה כשהוא לבוש בחצאית מעטפת, ולמותניו חגורה ארוכה ומהודרת. על רגליו היו סנדלי עור ולצדו מקל הליכה. בנוסף, נמצאה בקבר קשת מפוארת. לצד הגופה הונחה סכין עשויה צור באורך 30 סנטימטרים, סמל סטטוס באותה תקופה. הגופה נעטפה בתכריך יוצא דופן - אריג פשתן, שאורכו שבעה מטרים ורוחבו שניים, שנותר כמעט בשלמותו. בדיקת החפצים העלתה שהשלד הוא כבן 6,000 שנה, מסופה של התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל. להערכת החוקרים, זה היה גבר אציל, גבוה מאוד לתקופתו, כ-170 סנטימטרים. הוא מת בסוף העשור הרביעי לחייו, גיל מופלג באותם ימים. בדיקת הגולגולת הראתה. מקום הקבורה ועושר החפצים שנמצאו לצד השלד מוכיחים שמדובר בשליט האזור, אולי אף בכוהן. האציל חי כנראה ביריחו או ביישוב סמוך.
אלכסנדר קרלין

מאפיינים וטכניקה

קרלין היה מתאבק חזק באופן מיוחד, וזריז מאד ביחס לגודלו (משקלו היה כ-130 ק"ג).
הוא נהג להשתמש בטכניקה שכונתה "הנפת קרלין" : אחיזה ביריביו מאחור, הנפתם באוויר והטחתם במזרן - טכניקה קשה ביותר המצריכה גמישות וכוח רב מאד כשמדובר ביריבים במשקל על-כבד, אשר פעמים רבות שוכבים על המזרן כשפניהם כלפי מטה כדי להתגונן.

הישגים

במשך 13 שנה, בין השנים 1987 ו-2000, שלט קרלין ללא עוררין בענף ההיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל על-כבד - המשקל הגבוה ביותר הקיים בענף, כאשר הוא לא מפסיד ולו בקרב אחד. במהלך הרצף הזה, מאז שנת 1994, לא זכה אף יריב שלו ולו בנקודה אחת נגדו.
במהלך אותן 13 שנה זכה קרלין ב-3 מדליות זהב אולימפיות רצופות, ב-9 אליפויות עולם רצופות (בשנה אולימפית לא נערכת אליפות עולם), וב-12 אליפויות אירופה – כל האליפויות בהן השתתף.
הרצף חסר התקדים שלו נקטע כאשר הפסיד במפתיע בגמר אולימפיאדת סידני (2000) למתאבק האמריקאי רולון גארדנר, והסתפק במדליית הכסף.
באותה שנה פרש קרלין מהיאבקות תחרותית.

קריירה ציבורית ופוליטית

ב-1996 הוענק לקרלין עיטור גיבור הפדרציה הרוסית – העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.
עוד כשהיה מתאבק פעיל נבחר קרלין לדומה בבחירות בשנת 1999 מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת. הוא שב ונבחר לדומה ב-2003, ב-2007, ב-2011 וב-2016.
קרלין מפעיל מאז 1993 את "קרן קרלין", ששמה לה למטרה לקדם את החינוך הגופני ובפרט את ההיאבקות היוונית-רומית במחוז הולדתו, נובוסיבירסק. הקרן מקימה מתקנים, מממנת נסיעות של ספורטאים בני כל הגילים לתחרויות, ומנהלת בית ספר להיאבקות יוונית-רומית.
ג'ורג' ונקובר

ג'ורג' ונקובר (באנגלית: George Vancouver; ‏1757–1798) היה ימאי אנגלי ומגלה ארצות שחקר את צפון-מערב האוקיינוס השקט ליד חופי אמריקה הצפונית. נודע בשל חקר האזור בו תוקם על שמו העיר ונקובר, אותו חקר באחד ממסעותיו. בנוסף קרואים על שמו האי ונקובר והר ונקובר.

ביוגרפיה

ונקובר נולד ב-22 ביוני 1757 בנמל בנורפוק, אנגליה. בהגיעו לגיל 13 הצטרף לצי המלכותי הבריטי במהלך שרותו בצי הוענקה לו דרגת לוטננט, וזאת לאחר ששרת תחת פיקודו של ג'יימס קוק במסעותיו השני והשלישי לחיפוש היבשת הדמיונית טרה אוסטרליס. ונקובר נשאר בצי עד 1789 והשתתף במבצעים צבאיים באיי הודו המערבית.
ב-1791 יצאה משלחת שעליה פיקד ונקובר לחופי צפון אמריקה על הספינה אה"מ דיסקברי (על שם ספינה זו נקרא "אי התגליות" שליד האי ונקובר). בניגוד הרבה מסעות של מגלי עולם שונים, למסעו של ונקובר הייתה מטרה מדעית בחלקה, וכללה את מיפוי האזור הנחקר. במסעו שט מאזור העיר פסמו ביץ' בקליפורניה ועד לאיי המלכה שרלוט שליד קולומביה הבריטית. גילה את מפרץ ג'ורג'יה וחקר את האזור בו תוקם העיר ונקובר, ואף הגיע להוואי ולבסוף שב לאנגליה דרך כף הורן ב-1795. ג'ורג' ונקובר נפטר בלונדון בשנת 1798.