google/wiki40b huggingface dataset:
מחמוד קייס

ביוגרפיה

מחמוד קייס נולד בשנת 1985 בכפר נחף. החל לצייר בילדותו, ובנעוריו למד ציור בבית הספר במועצה המקומית נחף אצל הצייר הפלסטיני אוסמה סעיד. בעל תעודת מדריך מוסמך באמנות מכללת סכנין. למד במכינה לאמנות בבית הספר מנשר בתל אביב ולאחריה התקבל ללימודי התואר הראשון בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה. בשנת 2015 סיים בהצטיינותאת לימודי התואר שני בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה, ובשנת 2016 זכה בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט. קייס מספר כי הוא מביא לעבודותיו ידע רב מהבית, שכן הוא נוהג לעבוד עם אביו כרצף ועל כן יש לו ניסיון מקצועי רב בתחום הבנייה וההרכבה וידע ביצירת יציקות ותבליטים. לדבריו, במרבית עבודותיו קיים יסוד ביוגרפי ורובן ככולן בעלות פרשנויות ישירות וסמויות ומכילות ביקורת פוליטית.

יצירות נבחרות

קייס עוסק בשאלות של מקום, שייכות וזהות מנקודת המבט של פלסטיני שנולד בישראל. ביצירותיו הוא מתמודד עם תחושת הניכור אשר הוא חווה במולדתו, ועם מושג ה״בית״ - לא רק כמרחב קונקרטי, כי אם גם כמצב רגשי, רוחני ופוליטי.
הצורה האורנמנטלית המוסלמית, הערבסק, עומדת במרכז עיסוקו של קייס בסדרת מיצבים פיסוליים שכותרתן ערבסק 1# (2012), ערבסק 2# (2014) וערבסק 3# (2015). במיצבים אלו הצורה הבסיסית של הערבסק מבודדת, מפורקת מצורתה המקורית, עוברת הפשטה וצומחת לממדים גדולים המתפרסים על פני כל חלל התצוגה. ניתוק הצורה המזוהה עם תרבות הבנייה המוסלמית מהאופן המוכר והמסורתי שלה ומיקומה בתוך עולם סגנוני, חומרי ורעיוני אחר, מעלים מגוון שאלות הנוגעות להקשר וטוענים אותה במשמעויות עכשוויות. השימוש בעץ טבעי גולמי ולא צבוע ליצירת מיצבים אלו מבחין אותן מהחומרים ומהצבעוניות המקובלים ליצירת הערבסק המסורתי ויוצר מבנה חד-פעמי, נטול יסודות, קל להרכבה ופירוק אשר מותאם לחלל התערוכה.
במיצב ״עקירה״ (2012) קייס בנה שובך יונים גדול והציבו על מרפסת גלריית בית הגפן בחיפה במסגרת התערוכה הקבוצתית ״מצב מיצוי״. שובך זה איכלס להקת יונים במשך חודשיים, עד שנעקרו וגורשו ממנו על ידי האמן יום לפני פתיחת התערוכה. מה שנותר הוא הבית-הכלוב הריק עם עדויות ליונים שחיו בו – נוצות, לשלשת, ושאריות אוכל. דלת הכלוב נותרה פתוחה ומרמזת על פוטנציאל השיבה. בטקסט לתערוכה זו כותבת האוצרת רולא ח׳ורי כי ״התערוכה בוחנת את המושג ״מצב מיצוי״ או ״מצב נישול״, כלומר מצב שבו מתבטל האחר לאחר שנכבש, רוקן מתרבותו והורחק מההיסטוריה שלו״.
ניכור וזרות יחד עם נושא מצוקת הדיור ביישובים הערבים עקב אי הקצאת קרקעות להרחבת היישובים ואי מתן אישורי בניה על ידי המדינה, מקבלת ביטוי במיצב: ״שטיח״ (2010). בעבודה זו קייס יוצר שטיח בעל דגם גאומטרי חוזר וצבעוניות מרהיבה אשר מורכב מגפרורים וקוצי ברגים. המראה המרהיב של השטיח כמסמן טריטוריה פרטית וביתית עומד בניגוד לחומרים הדוקרניים והנפיצים ממנו הוא עשוי ובתוך כך נוצרת דואליות בין הביתי למאוים.
בסדרה של עבודות שנעשתה בין השנים 2006–2007 קייס יוצר יציקות בטון שהן הגדלה של מטבע מתקופת המנדט הבריטי שעליו מופיעה בצורה מעגלית המילה ״פלסטין״ בערבית, עברית ובאנגלית. בקטלוג לתערוכה ערבסק 3# כותבת אפרת לבני בפרשנותה על העבודה, כי במטבעות הבטון קייס מבקש לחזור לרגע שלפני 48, טרום הנכבה - רגע היסטורי שבו ייתכן כי הכל יכול היה להיות אחרת ואפשר לדמיין יהודים וערבים חיים במשותף ובשוויון תחת ישות מדינית אחת.
הורסט וסל

הוֹרְסְט לודוויג וֶסֶל (בגרמנית: Horst Ludwig Wessel;‏ 9 בספטמבר 1907, בילפלד – 23 בפברואר 1930, ברלין) היה חבר המפלגה הנאצית בגרמניה, מפקד בדרגת שטורמפיהרר (סגן) באס אה, אשר חיבר את השיר "Die Fahne hoch" (הדגל מונף אל על) הידוע כ"שיר הורסט וסל", ששימש כהמנון המפלגה הנאצית. וסל נהרג בקטטה בשנת 1930, ובמשך שנות קיום המשטר הנאצי הונצח כמרטיר של המפלגה.

ביוגרפיה

וסל היה בנו של כומר. הוא עזב את לימודי המשפטים בשנת 1926 על מנת להצטרף אל ארגון האס אה, הזרוע הצבאית של המפלגה הנאצית בימיה האחרונים של רפובליקת ויימאר. וסל משך את תשומת לבו של יוזף גבלס אשר שלח אותו לווינה בשנת 1928, על מנת לארגן את תנועת הנוער הנאצית שם.
וסל היה אדם אינטליגנטי וחריף, אך בעל נטייה לאלימות. עם שובו לגרמניה הוא ארגן התקפה על הסניף המקומי של המפלגה הקומוניסטית בשכונת פרידריכסהיין בברלין, שבמהלכה נפצעו ארבעה עובדים פצעים קשים.
ב-14 בפברואר 1930 היה וסל מעורב בוויכוח שהתלהט עם בעלת הבית שלו, שהייתה אלמנתו של חבר המפלגה הקומוניסטית. פרטי האירוע לאשורו אינם ידועים, אך נראה כי האלמנה דרשה העלאה בשכר הדירה, וסל סירב, וכן סירב לשלם עבור ידידה שגרה עמו ועסקה בזנות. האלמנה פנתה אל ידידים קומוניסטים בבית מרזח סמוך כדי שיסייעו לה. הקומוניסטים ראו בכך הזדמנות לנקום בווסל. שני אנשים – אלי הוהלר, בריון קומוניסטי בעל קשרים בעולם התחתון, וארווין רוקרט, חבר המפלגה הקומוניסטית, ניגשו לדירתו של וסל, ומשפתח להם את הדלת, ירה בו הוהלר בראשו. וסל גסס מספר ימים בטרם מת מפצעיו.
הנאצים והקומוניסטים ניצלו את התקרית לצורכי תעמולה. הקומוניסטים תיארו את וסל כסרסור, בעוד הנאצים טענו כי הציל את הנערה שגרה עמו מחיי זנות, והציג בפניה את ערכיה הטהורים של המפלגה הנאצית. גבלס אירגן הלוויה פומבית גדולה, ושלושים אלף איש הלכו אחר ארונו של וסל ברחובות ברלין. בנוכחות הרמן גרינג ואוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (בנו של הקייזר וילהלם השני אשר היה חבר האס אה) נשא גבלס הספד נלהב. במהלך שנות קיומו של הרייך השלישי היה וסל מושא להערצה, וזכרו צוין בספרי זיכרון, עצרות עם וסרטי תעמולה. שכונת פרידריכסהיין בברלין נקראה בימי התקופה הנאצית "הורסט וסל", אך לאחר תום מלחמת העולם השנייה בוטל שם זה. בשנת 1936 נקראה ספינת אימונים של הצי הגרמני בשם "הורסט וסל", ומאז שנת 1945 משרתת ספינה זו את משמר החופים של ארצות הברית תחת השם "איגל" (USCGC Eagle).
מספר חודשים לפני מותו כתב וסל שיר בשם "הדגל מונף אל על", ופרסם אותו בעיתון הנאצי "דר אנגריף" (Der Angriff, "ההתקפה"). השיר נשא לאחר מכן את שמו וכונה "שיר הורסט וסל". לשיר הותאמה מנגינת שיר לכת ידוע (אם כי יש הסבורים כי מקור המנגינה שונה). ב-1931 היה השיר להמנונה הרשמי של המפלגה הנאצית, והושר לצד ההמנון הלאומי "גרמניה מעל לכל" באירועים רשמיים. כיום אסורה שירתו של השיר על פי סעיפים 86 ו- 86A לקוד הפלילי הגרמני.
שאול לאך

שאול לאך (נולד ב-16 במאי 1957) פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית. מחקריו מתמקדים במבנה שווקים.

ביוגרפיה

לאך נולד בארגנטינה, סיים ב-1980 תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית ועד שנת 1985 סיים שני תארים שניים בכלכלה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1988 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת קולומביה, והחל לשמש כמרצה באוניברסיטה העברית. ב-1994 היה מרצה אורח באוניברסיטת ג'ורג'טאון וב-1995 שימש ככלכלן במועצת הפדרל ריזרב.
שימש כראש החוג לכלכלה האוניברסיטה העברית בשנים 2011-2015. במהלך השנים 2008-2013 שימש כעורך וכעורך שותף במספר כתבי עת כלכליים ובהם The Journal of Industrial Economics.בשנים 2005-2007 שימש פרופ' לאך כיו"ר המכון למחקר כלכלי בישראל ע"ש פאלק.  
פרופ' לאך נשוי לד"ר קרנית פלוג, לשעבר נגידת בנק ישראל, ולהם שני ילדים.
בשנת 2011, כשעלה שמה של אשתו לכהונת המשנָה לנגיד בנק ישראל, פורסם שמבקר בנק ישראל קבע ב-1998 כי לאך הועסק באופן חריג בבנק בחטיבת המחקר, בניגוד לנהלים לכאורה, בין היתר על רקע עבודתה של אשתו כמשנָה לראש החטיבה בחטיבה שבה הועסק, חטיבת המחקר של בנק ישראל. כשעלתה שאלת מינוייה של קרנית פלוג לא מצאה ועדת טירקל כי יש בכך לפגום במינוי.
מיכאיל בויארסקי

קורות חיים

מיכאיל בויארסקי נולד בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) למשפחה של שחקני תיאטרון, סרגיי בויארסקי ויקטרינה מלנטייבה. 
בויארסקי למד מוזיקה, קולנוע ותיאטרון התפרסם בזכות משחקו במחזמר של גנאדי גלדקוב, "טרובדור וחבריו", ובמשחקו ב-1978 בסרט "ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים", בשניהם בתפקיד הראשי. את ד'ארטניאן גילם גם בשלושה סרטי המשך.
לצד אנסטסיה זבורוטניוק השתתף בתוכנית "שני כוכבים" והגיע לגמר.

משפחתו

הוא נשוי ללריסה לופיאן (ילידת 1953)  ויש לו ממנה בן: סרגיי בויארסקי, חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ובת: יליזבטה בויארסקיה (ילידת 1985), שחקנית קולנוע וטלוויזיה ידועה, הנשואה לשחקן אחר, מקסים מאטבייב (יליד 1982), להם יש בן: אנדריי מאטבייב.
סודה סטריאו

סודה סטריאו היא מלהקות הרוק החשובות והמשפיעות ביותר שיצאו מארגנטינה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הצלחתה והשפעתה בכל דרום אמריקה ניכרת עד היום.

הקריירה

סודה סטריאו הוקמה כשלישייה ב-1982 והתפרקה ב-1997 על ידי הזמר והגיטריסט גוסטבו סראטי, הבסיסט הקטור בוסיו והמתופף צ'ארלי אלברטי.
בראשיתם הושפעו מאוד מסגנון ה"גל החדש" ולהקות כמו פוליס "ראשים מדברים" אך למעשה סגנונם התפתח והשתנה על מנת לא ליפול למלכודת השבלוניות.
אלבומם הראשון "Soda Stereo" יצא בשנת 1982 וזכה להצלחה מיידית בארגנטינה הודות למוזיקה המלהיבה, שהייתה שילוב של רגאיי, פופ וגל חדש, ולמילים הלא שיגרתיות. באותה תקופה הם הואשמו בשיטחיות אך אלבומם השני "Nada Personal" ביסס את מעמדן ופופולריותן על ידי להיטים כמו "Nada Personal" ו"Cuando Pase El Temblor" שנכנסו ללקסיקון המוזיקה בארגנטינה ופתחו להן את הדלתות לשאר אמריקה הלטינית. תהליך זה התחזק בעקבות יציאת אלבומם השלישי "Signos" שיצא ב-1986 ושרמת הפקתו נחשבת לפריצת דרך במוזיקה הדרום אמריקאית לאותה תקופה מה שגרם לעיתונות להתחיל להתייחס אליהם ברצינות.
מיד לאחר "Signos" הלהקה יצאה לסיבוב הופעות ראשון בדרום אמריקה שהוביל לאלבום שהוקלט בהופעה חיה ונקרא "Ruido Blanco" (רעש לבן).
ב-1988 הלהקה הקליטה בניו יורק את אלבומם החמישי "Doble Vida" שהופק על ידי הגיטריסט של דייוויד בואי, קרלוס הלומר (Carlos Alomar). ההפקה הייתה עשירה בצלילים חדשים וגרמה ללהקה להישמע שונה מבעבר. המיני-אלבום "Languis" יצא מיד לאחר מכן וזכה להצלחה מסחרית. שנת 1990 סומנה כשנה שהלהקה הגיעה בה לשיאים חדשים בעקבות הוצאת האלבום "Cancion Animal" למרות השינוי בסגנון הלהקה הגיעה באותה תקופה לשיא הפופולריות שלה גם אודות לתרומתו של המפיק המוזיקלי דניאל מלרו שזכה לכינוי "הצלע הרביעית של סודה סטריאו".
בשנת 1991 הלהקה הופיעה ברחובות בואנוס איירס בקונצרט פתוח בפני 250,000 איש וערכה את המיני-אלבום "Rex Mix" שהכיל שירים שהוקלטו בהופעות חיות וכן מספר שירים חדשים.
בתחילת 1992 הוציאו גוסטבו סראטי ודניאל מלרו אלבום משותף שנקרא "Colores Santos" ששילב ניסיונות בפופ וסינטיסייזר. בשנת 1993 יצא האלבום השנוי במחלוקת "Dynamo" שמוגדר על ידי חלק מהמעריצים כאלבום הטוב ביותר של הלהקה - לעומת חלק שטוענים את ההפך; רוב הציבור התעלם מהאלבום, והוא היה הכישלון המסחרי הגדול ביותר בתולדות הלהקה.
בעקבות הכישלון החלו להופיע שמועות (שהתבררו כלא נכונות) על פירוק, שהתחזקו בעקבות פרויקטים אישיים שהוציאו חברי הלהקה כמו "Amor Amarillo" שהוציא גוסטבו סראטי.
ברם, ב-1995 הייתה הלהקה שוב בדרכים וכן הוציאו את האלבום הרגוע ביותר שלהם עד כה בסגנון MTV Unplugged שנקרא "Comfort Y Musica Para Volar" (שולבו בו גם רצועות שלא הוקלטו אנפלאגד). חילוקי דעות אישיים בין חברי הלהקה העיבו על הרמוניה היצירתית וההרכב שכבר היה קיים 15 שנה יצא בהצהרה משותפת על פירוק בסוף שנת 1997.
סיבוב פרידה אחרון נערך במקסיקו, ונצואלה, צ'ילה ולבסוף בארגנטינה. ב-20 בספטמבר 1997 "סודה סטריאו" הופיעו בפעם האחרונה מול 65,000 איש באצטדיון "ריבר פלייט" בבואנוס איירס בהופעה שגם הוקלטה לאלבום כפול, שניקרא "El Ultimo Concierto A y B".
לאחר ארבע שנים בתרדמת, גוסטבו סראטי מת מדום נשימה כתוצאה מנזק במוח בבוקר ב-4 בספטמבר 2014 בשעה תשע בבוקר בזמן שהוא נותר על תמיכת חיים בClinica ALCLA בבואנוס איירס, ארגנטינה. מייד לאחר מותו, הרופא של גוסטבו סראטי אמר לתקשורת "גוסטבו מת בכבוד ללא כל כאב, ללא כל פצע". גופתו נקברה בבית הקברות La Chacarita בבואנוס איירס.
רוסודן (דמטרה)

רוסודן (גאורגית: რუსუდანი, רוּסוּדַני) הייתה נסיכה גאורגית מבית בגרטיוני, שחיה במאות השתים עשרה והשלוש עשרה. היא הייתה בתו של דמטרה הראשון, ואחותם של דוד החמישי וגיאורגי השלישי, ודודתה מצד אביה של תמר המלכה המפורסמת, שהיו כולם מלכי הממלכה הגאורגית המאוחדת. 
רוסודן נישאה להיואס אד-דין סולימאן שאח, השליט הסלג'וקי של חווארזם ועיראק בין השנים 1160-1161. עם הפיכתה לאלמנה היא חזרה לגאורגיה ושלטה כעוצרת בשנים הראשונות למלכותה של תמר המלכה. היא הייתה גם החונכת והפטרונית של הנסיך האלאני, דוד סוסלן, שנישא לתמר המלכה, בשנת 1189, כבעלה השני. בשנות השמונים של חייה, בשנת 1210 לערך, היא פרשה למנזר.
הרכבת התחתית של טביליסי

היסטוריה

הקמת הרכבת התחתית בעיר החלה בשנת 1953 וב-11 בינואר 1966 נחנכו שש התחנות הראשונות של קו 1 שהיה באורך של 6.3 ק"מ. קו 1 הוארך באופן מתמיד ונוספו לו תחנות חדשות בשנים 1967, 1971, 1985 ו-1989. חמש התחנות הראשונות של קו 2 נחנכו ב-3 בספטמבר 1979 ובשנת 2000 נוספה לו התחנה השישית. 
חלק מהתחנות זכו בשמות חדשים לאחר עצמאותה של גאורגיה, אך קשיים כלכליים גרמו להתדרדרות מצבה של הרכבת התחתית בעיר, ולחוסר סדירות בפעילותה בשל הפסקות חשמל. עוד הפכה הרכבת התחתית למוקד של פשע, ואירעו בה מספר פיגועים, בהם שוטר לשעבר שפוצץ את עצמו בתחנת דידובה ב-9 באוקטובר 1997, רימון יד שהושלך לאחת התחנות ב-14 בפברואר 2000, והרעלה כתוצאה מגז בלתי מזוהה במרץ 2004. 
מאז שנת 2004 השתפר מצב הביטחון ברכבת התחתית בשל מספר צעדים שננקטו לשם כך, ונשיא גאורגיה  מיכאיל סאקשווילי הורה ב-25 באוקטובר 2005 להתאים את הרכבת התחתית למקובל באירופה. עד סוף שנת 2007 אכן שופצו שבע תחנות ו-52 מהקרונות, אך עבודות הבנייה להוספת תחנה נוספת ליד אוניברסיטת טביליסי בקצה הדרומי של קו 2, ולהקמתן של חמש תחנות בקו 3 החדש, נמצאות במצב של קיפאון, חלקן מאז התקופה הסובייטית.
אנה מרסלה קוניה

ביוגרפיה

קוניה נולדה וגדלה בסלבדור.

2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה קוניה במקום חמישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:59:36.8 שעות

2009

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 סיימה קוניה במקום 22 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:06.4 שעות.

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בשנגחאי, סין ביולי 2011 זכתה קוניה במדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:29:22.9 שעות, לפני אנגלה מאורר מגרמניה (5:29:25.0 שעות) ואליצ'ה פרנקו מאיטליה (5:29:30.8 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:00:46.7 שעות ובמקום 11 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:22.2 שעות.

2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2013 זכתה קוניה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58:19.5 שעות, אחרי בת ארצה פוליאנה אוקימוטו (1:58:19.2 שעות) ולפני אנגלה מאורר (1:58:20.2 שעות). מדליית ארד במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:44.4 דקות, אחרי היילי אנדרסון מארצות הברית (56:34.2 דקות) ופוליאנה אוקימוטו (56:34.4 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:07:23.4 שעות, 3 שניות איטי ממדליית ארד.

2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2015 זכתה קוניה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:13:47.3 שעות, לפני אנה אולס מהונגריה (5:14:13.4 שעות) ואנגלה מאורר (5:15:07.6 שעות). מדליית כסף ביחד עם הולנד במשחה הקבוצתי ל-5 ק"מ ביחג עם אלן דו קרמו ודיוגו וילרינו בתוצאה של 55:31.2 דקות, אחרי גרמניה (55:14.4 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של ה, אחרי אורלי מולר מצרפת (1:58:04.3 שעות) ושרון ון רוונדאל מהולנד (1:58:06.7 שעות).

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה קוניה במקום עשירי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:57:29.0 שעות.

2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה קוניה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:21:58.4 שעות, לפני שרון ון רוונדאל (5:22:00.8 שעות) ואריאנה ברידי מאיטליה (5:22:08.2 שעות). מדליות ארד, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 59:11.4 דקות, אחרי אשלי טוויצ'ל מארצות הברית (59:07.0 דקות) ואורלי מולר (59:10.5 דקות) ובמשחה ל-10 ק"מ ביחד עם אריאנה ברידי בתוצאה של 2:00:17.2 שעות, אחרי אורלי מולר (2:00:13.7 שעות) וסמנטה ארוולו מאקוודור (2:00:17.0 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחים 4x1250 מטר חופשי בתוצאה של 55:19.6 דקות.

2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה קוניה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 57:56.0 דקות, לפני אורלי מולר (57:57.0 דקות) והאנה מור מארצות הברית ולאוני בק מגרמניה (57:58.0 דקות) ובמשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:08:03.0 שעות, לפני פיניה וונראם מגרמניה (5:08:11.6 שעות) ולארה גראנז'ון מצרפת (5:08:21.2 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:54:50.5 שעות, איטי ב-6 עשיריות השנייה ממדליית ארד ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x1250 מטר חופשי בתוצאה של 54:24.5 דקות. 
שבועיים לאחר מכן, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ.
אקס-מן: משיכות קטלניות

עלילה

קבוצת השוליות כעת מונהגת בידי פביאן קורטז, והיא מתקיפה את מחנה היידן, בסיסו של פרויקט זקיפי סנטינל ממשלתי חדש. הבסיס מוגן על ידי קבוצת אקס פקטור החדשה, הנמצאת תחת פיקוח ממשלתי, ובמהלך הקרב, קורטז מציע לקוויקסילבר להפוך למנהיג החדש של השוליות וכמחליפו כיורשו של מגנטו. קבוצת השוליות עוזבת לאחר שקוויקסילבר מסרב בתוקף.
המוטאנט העוצמתי אקסודוס מציע לקבוצת אקס פורס אפשרות למקלט, אשר מתברר כבסיס המבצעים הקודם של קייבל - מקום בשם "אבאלון". העומד מאחורי הצעה זו מתברר כמגנטו, שנחשב למת לאחר נפילת אסטרואיד M, בסיסו החללי. קייבל משגר את קבוצת אקס פורס הרחק מאבאלון בעזרת טכנולוגיית השי'אר הנמצאת במקום, בשעה שהוא משיג את תוכנת המחשב מהמעבד המרכזי ומפעיל את מנגנון ההשמדה העצמית. אולם, מגנטו עוצר בעדו וקייבל כמעט ומאבד את חייו בקרב בטרם הוא משגר את עצמו משם. המוטאנטים ראסטי וסקידס, שנרפאו משטיפת המוח של הנבל סטרייף בידי מגנטו, בוחרים להשאר לצידו באבאלון.
האקס-מן קוברים את איליאנה רספוטין, שנהרגה מוירוס הירושה הקטלני. מגנטו והשוליות מגיעים באמצעה של הלווייה, ומצהירים כי הם מעוניינים למחות את פני האנושות באמצעותה של אבאלון, תחנת החלל שלהם. קולוסוס שבור ממותה של אחותו, ואמונותיו בחלומו של אקסבייר נחלשות. עקב כך, הוא מצטרף לקבוצת השוליות.
מועצת הביטחון של האו"ם מפעילה את הפרוטוקולים של מגנטו - מערכת לוויינים היוצרים מחסום מסביב לכדור הארץ ומונעים ממגנטו מלהשתמש בכוחותיו המגנטיים מתוכו. מגנטו מגיב לכך בשחרורה של פעימה אלקטרומגנטית היוצרת תוהו במערכות האלקטרוניקה בעולם. אקסבייר עוטה על עצמו שלד חיצוני של אימפריית השי'אר כדי שיוכל ללכת, ואוסף את ג'ין גריי, גמביט, רוג, וולברין וקוויקסילבר כדי לעצור את מגנטו. בעזרת מכשיר שיגור של השי'אר, הם מגיעים לאבאלון ומנטרלים את התחנה באמצעות וירוס אותו תכנן חיה. מגנטו מתעמת עם האקס-מן בקרב, ובהתקף זעם אחרי שוולברין כמעט והוציא את קרביו, קורע ממנו את שלד האדמנטיום שלו. אקסבייר זועם על מעשיו, ומוחק את זכרונו של מגנטו. הדבר משאיר את מגנטו בתרדמת. האקס-מן ממהרים לכדור הארץ כדי להציל את וולברין, בעוד קולוסוס נשאר באבאלון החרבה כדי לטפל במגנטו.
מטוסם של האקס-מן, הציפור השחורה, עושה את דרכו לכדור הארץ, ונתקל במערבולת אויר. מוצגים הבזקים של תודעתו של וולברין בעוד הוא נאבק להשאר בחיים. צוות המטוס מנסה בכל כוחו לייצב את המטוס. צוהר המטוס נפתח, ווולברין "הולך בעקבות האור" אך נדחף חזרה. הוא מתעורר בזמן כדי להציל את ג'ין גריי מלהשאב מתוך המטוס. לבסוף, האקס-מן נוחתים בבטחה בכדור הארץ. בעוד וולברין מחלים מפציעותיו, הוא והאקס-מן מגלים שטופריו היו למעשה חלק מהשלד האמיתי שלו, וכי כעת הוא נושא טופרים מעצם.
באי מיואר, האקס-מן משתמשים בשאדוקאט, אהובתו של קולוסוס, כדי לפתות אותו ולטפל בפגיעות הראש שלו, מה שלדעתם גרם לעריקתו. התחבולה עובדת, ובשעה שהשוליות מנסים להחזיר לעצמם את בן בריתם החדש, נייטקרולר הודף את מתקפתם. אקסבייר ומוירה מק'טאגרט מרפאים את קולוסוס בעזרת פרץ האנרגיה האופטי של סייקלופס. קולוסוס שב לצורתו האנושית, אך בוחר להשאר בקבוצת השוליות ולהשגיח עליהם.
ישיבת נווה שמואל

רקע

הישיבה הוקמה באוגוסט 1983 (ר"ח אלול) בשנותיה הראשונות של אפרת והייתה המוסד הראשון של רשת אור תורה סטון. ראש הישיבה הראשון היה הרב שמעון גולן, לאחריו הרב יהושע רייך. ולאחריו, עד שנת 2017, הרב יעקב פישר, בעברו משגיח בישיבת הר עציון ור"מ בישיבת כפר הרא"ה. כיום, ראש הישיבה הוא הרב אבישי מילנר. מנהל התיכון הראשון היה מאיר קראוס, ונכון לשנת 2017 חזי זכריה.

דרכה החינוכית

הישיבה משתייכת לזרם האורתודוקסיה המודרנית ודוגלת בערכי הציונות הדתית לצד ערכים מערביים מודרניים ופתיחות יחסית לחינוך הממלכתי-דתי. רבים מהרמ"ים בישיבה רואים עצמם כממשיכי ישיבת הר עציון שבאלון שבות. בזמן המוקדש ללימודי קודש נלמדים גם שיעורי תנ"ך ומחשבה. נלמדים גם דף יומי, רמב"ם יומי, שיעורים עם רבני הפנימייה והר"מים ו"משמר" בימי חמישי בלילה שמאורגן על ידי תלמידי כיתה י"א.
בישיבה תוכנית מנהיגות שבה שומעים שיחות ממרצים במגוון תחומים. כל שנה נערכים בישיבה פאנלים בנושאים כמו כלכלה, פריפריה וביטחון. בשנת 2009 הגיעה הישיבה למקום הרביעי בטבלת הגיוס הקרבי לצה"ל וב-2014, הגיעה לעשירון העליון של בתי הספר הערכיים ביותר.
מרבית התלמידים לומדים בשתיים מן המגמות המוצעות: פיזיקה, ביולוגיה, מחשבים, מדעי הסביבה, לימודי ארץ ישראל, ספרות, תקשורת והיסטוריה. מגמת התקשורת בישיבה זוכה לפרסים על עבודת הגמר וחצי הגמר. מגמת הספרות הגיעה למקום הראשון בישראל בממוצע הבגרות.
לכל מחזור יש מדריך ורב פנימייה, האחראי על קשר אישי. בכל שנה יוצאים תלמידי הישיבה יחד לטיול או לשבת יער, לסירוגין, בארגון השמינית.
העיתון הישיבתי, "העיתונו"ש", מתפרסם בערך אחת לחודש וכותבים בו אנשי צוות ותלמידים. העורכים הם תלמידים בכיתה י"א-י"ב.
מספר מרסן

מספרי מרסן, הנקראים על שם המתמטיקאי האב מרן מרסן, הם מספרים שהם חזקה של שתיים פחות 1, כלומר, בתבנית: . חמשת מספרי מרסן הטבעיים הראשונים הם 1, 3, 7, 15 ו-31.
בתצוגה בינארית, מספר מרסן הוא יחידה חוזרת המורכבת מ-n מופעים של הספרה 1. לדוגמה: המספר 31, השווה ל-, מוצג בבסיס בינארי כמספר 11111.
למספרי מרסן ראשוניים יש קשר הדוק למספרים משוכללים, שהם מספרים השווים לסכום מחלקיהם. מבחינה היסטורית, המחקר על מספרי מרסן בא מקשר זה: אוקלידס הראה במאה ה-4 לפנה"ס שאם  הוא מספר מרסן ראשוני אז  הוא מספר משוכלל. כעבור כאלפיים שנה, במאה ה-18, הראה אוילר שכל המספרים המשוכללים הזוגיים הם בתבנית זו. לא ידוע האם יש אינסוף מספרי מרסן ראשוניים. הפירוק  מראה ש- יכול להיות ראשוני רק אם  עצמו ראשוני, מה שמקל במידה ניכרת על חיפוש מספרי מרסן ראשוניים. אך ההפך אינו נכון:  יכול להיות פריק כאשר  ראשוני. לדוגמה, .
לא ידוע האם קיים מספר משוכלל אי-זוגי. נימוקים היוריסטיים מראים שהתשובה ככל הנראה שלילית.
נכון ל-2019 מספר מרסן הראשוני הגדול ביותר שהתגלה הוא מספר מרסן הראשוני ה-51, . למספר זה 24,862,048 ספרות עשרוניות והוא התגלה על ידי מיזם GIMPS.
ערוץ ההיסטוריה

רקע

ערוץ ההיסטוריה (History Channel) הוא ערוץ אמריקאי דיגיטלי בבעלותה של חברת A&E Television Networks, שעלה לשידור ב-1 בינואר 1995 בארצות הברית. הערוץ משדר תוכניות היסטוריה בכל רחבי העולם, מגיע למעל 130 מדינות ומתורגם ליותר מ-20 שפות.
בראשית דרכו נקרא הערוץ "ערוץ ההיסטוריה" (The History Channel), אך בעקבות מהלכי מיתוג בשנת 2008, הוחלט על רענון של הלוגו שמתבסס כעת על האות H בלבד. כמו כן שונה השם של הערוץ ל-"History" בלבד.

תכנים

במהלך השנים שידר ערוץ ההיסטוריה הפקות רבות שעשו שימוש בטכנולוגיה מתקדמת של אנימציה CGI המשחזרת את הקרבות ההיסטוריים. בנוסף לכך מציג הערוץ גם סדרות העוקבות אחר ההיסטוריה של עולם החי, כמו "אבולוציה: קרב הישרדות" ו"דינוזאורים – הקרב האחרון", לצד סדרות בנושאי דת, פיזיקה, אסטרונומיה ואקולוגיה.

היסטוריה צבאית

כחלק ממערך השידורים הבינלאומי של ערוץ ההיסטוריה החלה חברת A&E לשדר ערוץ היסטוריה מיוחד בארצות הברית. ערוץ זה מתמחה בתוכניות הסוקרות את הרגעים הגדולים מהקרבות ההיסטוריים לצד ביוגרפיות על מצביאים, אנשי צבא, מרגלים וחיילים. במסגרת השקת הערוץ העלה ערוץ ההיסטוריה מבחר תוכניות מקור חדשות, המעניקות לצופה מבט על הקרבות ההיסטוריים באמצעות טכנולוגיה מתקדמת, המשחזרות את המהלכים הצבאיים והאסטרטגיים בשדה הקרב. תוכניות אלו שולבו גם בלוח השידורים של ערוצי ההיסטוריה הרגילים ברחבי העולם. בין התוכניות שזכו להצלחה בערוץ: "300: הקרב האחרון", "קרבות האוויר הגדולים בהיסטוריה", "אש על המים" ו"הלוחמים השחורים ב-D דיי" ועוד – ששודרו גם בערוץ ההיסטוריה הישראלי.

ערוץ ההיסטוריה בישראל

ערוץ ההיסטוריה בישראל מבוסס על מערכת התכנים של ערוץ ההיסטוריה הבינלאומי, כאשר לוח השידורים מותאם לקהל היעד הישראלי, וכולל תוספת של תכנים דוקומנטריים ותוכניות מקור בעברית.
במהלך חודש יוני מקדיש ערוץ ההיסטוריה את כל לוח השידורים לטובת העשרה לתלמידי חטיבות הביניים והכנה לבחינות הבגרות. המשדרים כוללים תוכניות בנושאי הלימוד, דוגמת ההיסטוריה של המאה העשרים, ההיסטוריה של העולם העתיק ואירועים בולטים בהיסטוריה של מדינת ישראל.  שידורים אלו כוללים ייעוץ שוטף של מורה אקדמי, התאמה למיקוד משרד החינוך. בנוסף לשידורי ערוץ ההיסטוריה בכבלים ובלוויין, מפעיל הערוץ גם אתר אינטרנט.
בישראל ערוץ ההיסטוריה משדר ב-HOT, וב-yes (וגם ערוץ ההיסטוריה HD) והחל מה-20 ביוני 2019 משודר גם באיכות HD בחברת STINGTV מבית YES.
M72 לאו

כללי

עד שהוחלף על ידי ה-M136 AT-4, היה הלאו נשק הנ"ט הקל העיקרי של צבא ארצות הברית. הלאו פותח בשנות ה-60 של המאה ה-20, על מנת להחליף את הבזוקה כנשק נ"ט ברמת מחלקת החי"ר. הלאו הוא רקטה נגד טנקים בקוטר 66 מילימטר, עם צינור שיגור חד פעמי. המשגר מורכב משני צינורות, והפנימי שבהם נפתח טלסקופית אחורה לפני השימוש, ודורך את הנשק. הרקטה עצמה מיוצבת במעופה על ידי סנפירים הנפרשים עם שיגורה, וראש הנפץ הוא מסוג מטען חלול.
למרות סיווגו כנשק נגד טנקים השימוש בו הוא בעיקר כנגד מבנים ורכבים קלים יותר כמו נגמ"שים ומשוריינים אחרים, זאת בעיקר עקב שיפור המיגון של טנקים בשנים האחרונות. יכולת חדירת השריון של הלאו היא 240 מילימטרים (9.4 אינץ') פלדה בלבד (להשוואה: רקטת RPG-7 ישנה הייתה יכולה לחדור כ-330 מ"מ פלדה ואילו רקטת RPG-7 מודרנית: כ-600 מ"מ). עם הזמן יוצרו ללאו רקטות משופרות, בדגמים כגון M72A6 ו-M72A7 ו-M72E10.
הלאו חד פעמי - לאחר שיגור הרקטה אין אפשרות לחזור ולטעון את המשגר ברקטה נוספת ולכן הוא נזרק או משמש לאימונים. על משגרים שנורו מהם הרקטות שיוצרו איתם ניתן להתקין התקן מיוחד המאפשר לירות תת"ק (תת-קליבר) של הרקטה האמיתית. התת"ק הוא רקטה קטנה המדמה ירי אמיתי ואין בה כלל רש"ק (ראש קרבי).
יתרונותיו הגדולים של הלאו אינם יכולת החדירה שלו והרס מטרות משורינות כטנקים מודרניים, אלא משקלו הנמוך (המאפשר ללוחם חי"ר לשאת שתי רקטות לאו לעומת רקטת AT-4 אחת), פשטות בשימוש בו, הדיוק שלו ועלותו הנמוכה (כאלף דולר אמריקאי ליחידה). תכונות אלה מאפשרות שימוש נרחב בלאו גם כנגד מטרות שאינן מוגדרות כמטרות איכות.
הלאו שימש ומשמש צבאות רבים בעולם, כולל צה"ל. בצ'כיה וברוסיה הוא הועתק שלא ברישיון ומיוצר כ-RPG-26.

שירות בצה"ל

ה-M72 לאו משמש בצה"ל במספר דגמים ומכונה "זרזיר מתכלה". הלאו נרכש בעיקר עקב מחירו הנמוך והיכולת לקנותו מכספי הסיוע האמריקאיים. הלאו נמצא בשימוש כפק"ל בחיל הרגלים וחיל ההנדסה, וכן אצל היחידות המיוחדות בצה"ל. 
רקטת לאו הגיעה לצה"ל לראשונה במהלך מלחמת יום הכיפורים במסגרת הרכבת האווירית מארצות הברית לישראל. במבצע מגבית 16, שנערך על ידי שייטת 13 בלילה בין 21 ל-22 באוקטובר 1973, שימשו רקטות לאו לפגיעה בסטי"ל מצרי בנמל ע'רדקה.
כיום משרתים בצה"ל שני דגמים של הלאו: M72A4 נגד כלי רכב ורק"ם רך, ו-M72A9 נגד מבנים.