google/wiki40b huggingface dataset:
ברבי ורוק בדרך חזרה

תקציר העלילה

לאחר המופע של ברבי ולהקתה בחלל החיצון, ברבי ולהקתה נוסעים בחזרה לכדור הארץ. במהלך הנסיעה לכדור הארץ, מעבורת החלל של הלהקה חזרה בזמן לשנת 1959. כשהם נחתו, הם פגשו את ד"ר מרישו ואת בתו קים. בזמן שד"ר מרישו חיפש דרך להחזיר אותם לזמן שלהם, ברבי ולהקתה עשו סיור ברחבי העיר יחד עם קים. לאחר שהופיעו בכמה מקומות באזור, ד"ר מרישו החזיר את ברבי ולהקתה חזרה לזמנם. כשהם חזרו לזמן המקורי שלהם, ברבי ולהקתה עשו הופעה גדולה בניו יורק, שם ברבי התאחדה עם קים הבוגרת, ופגשה את ביתה, מילי.

הדמויות והמדבבים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן יש להרחיב על המדבבים בעברית.
דן גליקמן

ביוגרפיה

גליקמן נולד בוויצ'יטה, קנזס ב-24 בנובמבר 1944 לגלדיס ומילטון גליקמן. משפחה יהודייה שהפעילה את חברת גליקמן בע"מ, משנת 1915 וחברה לגריסת כלי רכב מאז 1994. חברת גליקמן נוסדה על ידי יעקב גליקמן ומאוחר יותר המשיכה והרחיבה על ידי מילטון וביל גליקמן. בדצמבר 1999 עם מותו של מילטון, אביו של דן, דן ואחיו, נורמן ושרון גליקמן, עסקו בעסק המשפחתי עד שנמכר ב-2002.
גליקמן סיים את בית הספר התיכון בדרום מזרח ויצ'יטה בשנת 1962. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן עם תואר ראשון באמנות בשנת 1966, שם היה חבר לכיתה עם אחד ממפקדי המטה של ​​אל גור, צ'ארלס בורסון, וקיבל את הדוקטורט שלו מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בשנת 1969.

קריירה

ב-1969 ו-1970, שימש גליקמן כעורך דין של הרשות לניירות ערך האמריקאית, ולאחר מכן היה שותף במשרד עורכי דין פרטי.
המשרה הציבורית הראשונה של גליקמן הייתה במועצת המנהלים של בתי הספר בויצ'יטה, שמפקחת על כל בתי הספר הציבוריים של ויצ'יטה (USD-259), אחד המחוזות הגדולים של בתי הספר. בין השנים 1973 ל-1976 כיהן כנשיא מועצת בתי הספר של ויצ'יטה.
גליקמן כיהן כחבר בית הנבחרים האמריקני כנציג המחוז הרביעי של קנזס, מ-3 בינואר 1977 עד ל-3 בינואר 1995, הוא נבחר תשע פעמים לתפקיד.
גליקמן היה פעיל במדיניות התעופה הכללית, ושיתף פעולה עבור חוק הגילוי הכללי של התעופה (GARA) - חקיקה היסטורית שנויה במחלוקת המספקת הגנה על מוצרים עבור יצרני מטוסים קטנים (מחוזו הפיק את רוב המטוסים הקלים של ארצות הברית).
בתקופת כהונתו בקונגרס היה גליקמן פעיל גם בתחום החקלאות (מהענפים הכלכליים העיקריים במחוז הבחירה שלו), ושימש בוועדת החקלאות של הסנאט, כולל שש שנים כיו"ר ועדת המשנה לפיקוח על מדיניות החקלאות הפדרלית. גליקמן היה המחבר הראשי של חוק החקלאות 1990. בעוד הוא שם, היה גליקמן מועמד עבור תפקיד שר החקלאות תחת הנשיא ביל קלינטון, אך לא זכה אז בתפקיד.
באוקטובר 1993, גליקמן, המייצג מחוז שהענף השני בגודלו הוא חקלאות (בעיקר גידול חיטה), הצביע בעד פרוטקציוניזם על הסחר החופשי, המגביל את ייבוא ​​החיטה הקנדית.
בתקופת כהונתו האחרונה היה גליקמן יושב ראש ועדת מודיעין של בית הנבחרים. הוא קיים דיונים אינטנסיביים כדי לפרסם את פעילותה של הקהילה המודיעינית אחרי המלחמה הקרה והחל בחקירה של ועדת החקירה בפרשת אולדריץ' איימס.
ב-1994 גליקמן התמודד בפעם העשירית לאחר תשע זכיות רצופות והובס על ידי הרפובליקני טוד טיאהרט מגודארד שבקנזס.
לאחר הפסדו בבחירות בקונגרס, מונה גליקמן על ידי הנשיא ביל קלינטון לשר החקלאות, תפקיד בו שירת בשנים 1995–2001. 
במהלך כהונתו השתתף גליקמן ביישום תוכנית HACCP השנויה במחלוקת של המחלקה לבקרה על בטיחות המזון במתקני עיבוד המזון בארצות הברית.
במהלך נאומו של הנשיא קלינטון, ב-4 בפברואר 1997, בפני הקונגרס, היה גליקמן "השורד המיועד".
עם תום כהונתו של קלינטון ב-2001, הסתיימה גם הקריירה של גליקמן בממשלה.

לאחר הקריירה הפוליטית

לאחר תום כהונתו כשר החקלאות, מונה גליקמן לראש בית הספר לממשל של אוניברסיטת ג'ון הרווארד, ואחר כך למנהל המכון לפוליטיקה של הרווארד.

חיים אישיים

ב-1966 נישא לרודה ויש לו שני ילדים: יונתן ואיימי גליקמן.
אולשניצה

היסטוריה

בשנת 1742, במהלך המלחמה השלזית הראשונה, סופחה אולש, כך נקראה העיירה אז, לממלכת פרוסיה. במהלך איחוד גרמניה, בשנת 1871, העיירה הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הפכה אולש לחלק מפרובינציית שלזיה תחתית. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, היא נפגעה קשות על ידי הצבא האדום, וכ-60%-80% מהמבנים נהרסו. לאחר המלחמה, עקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדם, היא הועברה מגרמניה לפולין ושמה שונה לאולשניצה. תושבי העיירה הגרמנים גורשו והוחלפו בפולנים, בעיקר מאלה שגורשו ממזרח פולין, שסופחה (1945) לברית המועצות.
בשנים 1975-1998 אולשניצה הייתה חלק ממחוז ורוצלב.

גאוגרפיה

אולשניצה ממוקמת בחלקה ההיסטורי של שלזיה תחתית, כ-30 קילומטר צפונית-מזרחית לוורוצלב. היא הייתה תחנה חשובה בנתיב הסחר לפולין גדול, קאליש לודז' ווורשה.
על פי הנתונים משנת 2008, סך כל השטח של אולשניצה הוא 2,096 דונם, ובו 1,107 דונם של קרקע חקלאית, 37 דונם של מטעים ו-160 דונם של כרי דשא ושדות. שטח העיירה הוא 2% משטח המחוז.
רובעי העיירה הם: סנטרום (Centrum), סרבינוב (Serbinów), לוסין (Lucień), אושדלה (Osiedle), וודלה (Wądoły), רטייה (Rataje) וז'ילוזה אוגרודה (Zielone Ogrody).
שלמה לבב

שלמה לבב (ליבוביץ) (1 באוגוסט 1906 – 5 בנובמבר 1995) היה דיפלומט ישראלי.

ביוגרפיה

שלמה ליבוביץ (לימים לבב) נולד בשנת 1906 בריגה (אז באימפריה הרוסית; כיום בירת לטביה), בן לדבורה וצבי ליבוביץ. עלה לארץ ישראל בשנת 1934. היה חבר ב"הגנה" החל משנת 1938. בשנים 1948-1951 עבד במשרד האוצר ולאחר מכן עבר למשרד החוץ. הוא היה המזכיר הראשון של צירות ישראל בוורשה בשנת 1960.
בשנים 1963-1964 כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ האחראי על הקשרים עם מזרח אירופה. היה ציר ישראל בקובה בשנים 1967-1965 וכקונסול הכללי של ישראל באיטליה בשנים 1970-1967.

משפחתו

דודניו היו פרופ' נחמה ליבוביץ, פרופ' ישעיהו ליבוביץ (שניהם בני דודו מרדכי קלמן) ופרופ' יהושע ליבוביץ (בן דודו אלכסנדר זליג). בשנת 1965 היה נשוי והיו לו שלושה ילדים.
רוזמרי האריס

ביוגרפיה

האריס נולדה בעיירה אשבי שבלסטרשייר במרכז אנגליה, לאדין מאדיו פרנסס ולסטנפורד ברקלי האריס. אביה של האריס עבד עבור חיל האוויר המלכותי, ובמסגרת שליחותו התגוררו האריס ומשפחתה בהודו במהלך מרבית ילדותה. האריס למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון, שם למדה במשך שנה אחת. לפני שלמדה בבית הספר הופיעה האריס במספר מופעים.
לאחר שסיימה את לימודיה בלונדון עברה האריס לניו יורק, שם הופיעה במחזה "Climate of Eden" של המחזאי מוס הארט. לאחר מכן חזרה לאנגליה והופיעה בתיאטרוני וסט אנד. לאור יכולות המשחק שלה קיבלה האריס הצעה לעבוד בתיאטרון והופיעה בפני אלפי צופים ב"תיאטרון אולד ויק".
ב-1964 גילמה האריס את דמותה של אופליה במחזה "המלט" בתיאטרון המלכותי הלאומי. בשנת 1966 זכתה האריס בפרס הטוני כשגילמה את דמותה של אלינור, דוכסית אקוויטניה במחזה "אריה בחורף" בברודוויי.
בשנת 1976 קיבלה האריס את פרס אמי על הופעתה בתור הסופרת הצרפתית ז'ורז' סאנד בסדרת ה-BBC "ידועה לשימצה".
בשנת 1979 זכתה האריס בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרת דרמת המלחמה הביוגרפית "שואה".
סרט ראשון מפורסם בו הופיעה האריס היה ב-1978, במותחן הבדיוני "הנערים מברזיל". ב-1983 שיחקה האריס בדרמה "ארוחת הצהריים של החורש".
בשנת 1994 הייתה האריס בגיל 67 מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על תפקידה בדרמה הביוגרפית "טום ואיב"; בסרט גילמה האריס את דמותה של רוז היי-ווד, אמה של הסופרת ויויאן היי-ווד אליוט (מירנדה ריצ'רדסון).
בשנת 2002 נבחרה האריס לגלם את דמותה הבדיונית של מיי פארקר, דודתו המסורה של פיטר פארקר (טובי מגוויר) בשובר הקופות של סם ריימי "ספיידרמן". האריס הופיעה באותו תפקיד גם בסרטי ההמשך "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן 3".

חיים אישיים

האריס נישאה פעמיים במהלך חייה. נישואיה הראשונים היו לשחקן והבמאי האמריקאי אליס ראב . נישואיה השניים שנמשכים עד היום הם לסופר ג'ון אילי . בתם ג'ניפר אילי נולדה ב-1969.
אנסטיס דליאס

קורות חייו

אנסטיס דליאס נולד בסמירנה, כבן בכור בין שלושה ילדים. במשפחתו היו עוד מוזיקאים מוכשרים. אביו, פנאיוטיס דליוס, שהתפרנס כסנדלר, היה גם נגן סנטורי ידוע בכל אסיה הקטנה תחת הכינוי "החתול השחור" ("או מברוס גאטוס"). אחד מהדודים היה הכנר העממי מיכאליס דליוס. בגיל 8, בשנת 1920, הגיעו אנסטיס ומשפחתו ליוון כפליטים עקב המלחמה בין יוון ובין טורקיה שהביאה לסיום היישוב היווני באסיה הקטנה. התיישבו בעיירה דראפצונה, סמוך לפיראוס.
אנסטיס למד בהתחלה לנגן בגיטרה ובגיל 18 השתלם בבוזוקי תחת הדרכתו של מרקוס ומוואקאריס.
יחד עם ומבוואקאריס, עם סטרטוס פאיומדזיס ויורגוס בטאיס היה חבר מייסד של "הרביעייה המפורסמת מפיראוס" ("Η τετράς η ξακουστή του Πειραιώς"), שהייתה הלהקה הרשמית הראשונה של רבטיקו. הרכב זה ("קומפניה") פעל עד לקיץ 1934 בטברנה שנקראה "הדיר של סרנדופולוס" בשכונת אנאסתסי של פיראוס.
את הכינוי "ארטמיס" הדביקו לו חבריו, מרקוס ויורגוס, בגלל דמיונו החיצוני עם אחד מה"מאנגס" הוותיקים של דראפצונה, "ארטמיס הצוציק".
כשמשטר מטאקסס הטיל איסורים וצנזורה על שירי רבטיקו, דליאס, שממילא סבל מהשלכות התמכרותו להרואין, נפגע קשות בעבודתו ובפרנסתו.
אנסטיס דליאס התפרסם במיוחד עם השיר משנת 1935 ריקוד מסוג ציפטטלי, "Μες στης Πόλης το χαμάμ", שנודע בביצועו של פויומדזיס, ציצאניס פאפאיואנו ואחרים.
בסביבות 1937 דליאס הכיר בוורלוס את קתרינה או קוּלה סקוּלַריקו ("העגיל"), זונה ומכורה לסמים, אשר, אומרים כי, מתוך קנאה, על מנת לא לאבד את אהובה, דאגה לחזק את התמכרותו לסמים ואת תלותו בה.
לפי דברי אליאס פטרופולוס (שחקר את תולדות מוזיקת הרבטיקו ואת חיי יוצריה), היא נהגה להחדיר לו בעת שינה, נייר עם אבקת הרואין לתוך האף. בגלל התמכרותו הוגלה דליאס בשנת 1937 לאי איוס או "ניוס", באיים הקיקלדים. שם הכיר את המוזיקאי מיכאליס ינצאריס.
לפי אגדה עירונית, כדי להיגמל ולברוח מהאשה, דליאס אף התגייס לצבא היווני ולחם בחזית האלבנית נגד האיטלקים בשנים 1940–1941, אך לשווא: קולה הצליחה להחזירו אליה ולסמים.
ב-31 ביולי 1944 נמצא אנסטיס דליאס מת, נשכב בתוך מריצה ברחוב, כשאוחז את הבוזוקי בידיו, לא רחוק מהטֶקֶה "שרפים" בשכונת מטאקסורגיו באתונה.
גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג-שטרליץ

ביוגרפיה

גאורג אלכסנדר נולד ב-6 ביוני 1859 ברמפלין, לגאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ וליקטרינה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ושרלוטה, נסיכת וירטמברג. בילדותו עברו הוריו לגור ברוסיה, והוא קיבל חינוך צבאי, ואף התגייס לצבא האימפריה הרוסית. הוא התעניין במוזיקה, והיה פסנתרן טוב, נגן צ'לו מעולה ואף אהב לכתוב יצירות מוזיקליות. בין השנים 1879–1881 הוא למד אמנות ופילוסופיה באוניברסיטאות לייפציג ושטרסבורג.
גאורג אלכסנדר התאהב באחת מבנות לווייתה של אמו, נטליה פיודרובנה ואנלריאסקיה, אולם אמו כעסה על כך, מכיוון שנטליה לא הייתה ממשפחה מלכותית. היא גירשה את נטליה מחצרה, אולם גאורג אלכסנדר נסע בשנת 1889 לגרמניה, וקיבל אישור לנישואים מדודו פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, שאף העניק לנטליה את התואר רוזנת קרלוב, וב-14 בפברואר 1890 התחתנו השניים בסנקט פטרבורג, ונונלדו להם ארבעה ילדים.
גאורג אלכסנדר היה אספן אמנות נלהב, ואף ירש מסבו, מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אוסף עשיר של ליטוגרפיות צרפתיים, ציורים, חרסינה של מיסן וספרים מהודרים של ספרים. למרות מעמדו הגבוה, הוא היה אדם נגיש, ונטול כל סנוביות. במקביל לתשוקתו למוזיקה הוא המשיך בקריירה הצבאית שלו. בשנת 1902 הוא הועלה מונה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבת הדראגונים של משמר-החיים, ובשנת 1906 מונה למפקד חטיבה 1 של דיוויזיית הפרשים ה-1 של המשמר. בשנת 1907 הוא מונה לראש הכוחות העומדים לרשות המשמר ברובע הצבאי של סנט פטרבורג. הוא עסק ברפורמות צבאיות בשם שר המלחמה, והיה סופר ומתרגם של תאוריה צבאית ועבודות היסטוריות.
ב-5 בדצמבר 1909 מת גאורג אלכסנדר במפתיע בסנקט פטרבורג, ובשנת 1934 ירש בנו גאורג, דוכס מקלנבורג את ראשות בית מקלנבורג-שטרליץ.
אנדרטת אדמס

היסטוריה

האנדרטה נבנתה בשנת 1891, והקמתה הוזמנה על ידי הנרי אדמס, סופר, עיתונאי והיסטוריון אמריקאי, על מנת להנציח את אשתו, קלובר הופר אדמס.
הנרי אדמס הנחה את סיינט-גודנס להתבסס בעיצוב הפסל על דמויות מן האמנות הדתית הבודהיסטית. הדמות שפיסל סיינט-גודנס אכן מזכירה את דמותו של קוואנון (המוכר גם בשם גואן-יין), הבודהיסטווה של החמלה, אשר מתוארת כדמות ישובה מכוסה בבד. כמו כן, ייתכן כי סיינט-גודנס הושפע מאמנות הקבורה הפריזאית, בעקבות שהותו בצרפת.
השם שהוענק לדמות המתוארת בפסל על ידי סיינט-גודנס עצמו הוא "מיסתורין העולם הבא ושלום האלוהים הבלתי-נתפס" ("The Mystery of the Hereafter and The Peace of God that Passeth Understanding"), אך הוא מוכר יותר בקרב הציבור בכינוי "יגון" ("Grief"). אדמס לא היה מרוצה מהכינוי שדבק בפסל, ובשנת 1908 שלח מכתב לבנו של סיינט-גודנס, בו הוא ביקש ממנו שימנע מהציבור להעניק כינויים לפסל. אדמס אף טען כי סיינט-גודנס התכוון שהפסל יהווה שאלה בלתי פתורה, ולכן אין לכנותו בשם ספציפי.
הפסל זכה לפרסום ונודע בחשיבותו בהיסטוריית הפיסול האמריקאית, והפופולריות שלו היוותה מקור השראה למספר העתקים, והמפורסם בהם הוא הפסל "Black Aggie" (מילולית: אגי השחורה), אשר נקנה על ידי הגנרל האמריקאי פליקס אגנוס והוצב על חלקת הקבר שלו במרילנד בשנת 1925. 
החל מ-16 במרץ 1972 נוספה אנדרטת אדמס למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית (National Register of Historic Places).
קשת סרליאנית

קשת סרליאנית היא מערך אדריכלי הבנוי מעל חלון או מעבר בין עמודים, שבו המרווח האמצעי מקורה בקשת חצי עגולה, וכל אחד מן המרווחים המצויים משני צדדיו מקורה במערכת של קורות אופקיות. טיפוס זה של קשת מכונה על-שם האדריכל האיטלקי סבסטיאנו סרליו שהביא אותה בכתביו. דוגמה נאה לשימוש רב החוזר על עצמו בקשת מסוג זה עשה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו בבניין הבסיליקה הניצבת במרכז העיר ויצ'נזה.
לוק דה יונג

ביוגרפיה

דה יונג נולד באגל שבשווייץ עת שיחק אביו בקבוצת כדורעף מקומית, כשהיה בן 4 חזרה משפחתו להולנד. לוק הוא אחיו הצעיר של סים דה יונג.

קריירה

דה יונג התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ילדים חובבנית ובגיל 11 עבר למחלקת הנוער של דה חראפסחאפ. דה יונג ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה מול נאק ברדה. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-2 נגד טוונטה. ב-6 באפריל 2009 חתם ל-3 שנים עם אופציה לשנתיים נוספות בטוונטה תמורת 800 אלף אירו, והחוזה יצא לפועל ב-1 ביולי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי טוונטה במשחק הגביע נגד ג'ורה בו בישל 2 שערים במשחק שנגמר בניצחון 0-8. ב-31 ביולי הבקיע את שער הניצחון במסגרת מגן יוהאן קרויף נגד אייאקס אמסטרדם ובכך זכה בתואר הראשון בקריירה שלו. ב-22 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית בהפסד 2-0 לשריף טירספול במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. 6 ימים לאחר מכן הבקיע צמד בניצחון 0-2 נגד קפאלה במסגרת הגביע ההולנדי. למרות זאת, רק ב-17 בינואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 0-0 נגד אוטרכט. ב-25 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית בהפסד 4-1 לורדר ברמן במסגרת שלב 32 האחרונות בליגה האירופית. ב-28 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-2 נגד ניימכן.
ב-18 ביולי 2012 חתם בבורוסיה מנשנגלדבך תמורת 15 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במנשנגלדבך במשחק ידידות נגד מינכן 1860. ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון בהפסד 3-1 לדינמו קייב במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. ב-15 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במדי מנשנגלדבך בהפסד 3-2 נגד נירנברג. את עונת הבכורה שלו בבונדסליגה סיים דה יונג עם 6 שערים, אך בעונה שלאחר מכן, התערער מעמדו של דה יונג ובינואר 2014 הושאל לניוקאסל יונייטד. יומיים לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד סנדרלנד.
ב-12 ביולי 2014 חזר דה יונג להולנד כאשר חתם בפ.ס.וו. איינדהובן ששילמה 5.5 מיליון אירו עבור כרטיס השחקן שלו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפ.ס.וו. במסגרת מוקדמות הליגה האירופית בניצחון 0-1 נגד סנקט פלטן בו גם הבקיע את השער היחיד במשחק שהיה שער הבכורה שלו במועדון. ב-17 בדצמבר הבקיע שלושער בניצחון 3-4 נגד פיינורד רוטרדם. בתום העונה זכה עם המועדון באליפות ראשונה אחרי 7 שנים. ב-2 באוגוסט 2015 הבקיע צמד בניצחון 0-3 נגד חרונינגן במסגרת מגן יוהאן קרויף.
ב-1 ביולי 2019 חתם בסביליה תמורת 12.5 מיליון אירו.

קריירת נבחרת

דה יונג זומן לראשונה לסגל נבחרת הולנד בפברואר 2011 לקראת משחק הידידות נגד אוסטריה, ובאותו משחק גם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת. ב-6 בספטמבר 2011 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד פינלנד במסגרת מוקדמות יורו 2012. דה יונג נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012. דה יונג השתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 ובסוף האליפות נכלל בנבחרת מצטייני הטורניר אחרי שהגיע עם הנבחרת לשלב חצי הגמר בו הודחה על ידי איטליה.
ל'אוניטה

היסטוריה

העיתון נוסד במילאנו על ידי אנטוניו גראמשי, מייסדה של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית והאידאולוג הראשי שלה ב-12 בפברואר 1924 כעיתון לפועלים ולחקלאים. עם עליית מוסוליני לשלטון והקמת איטליה הפאשיסטית ב-1926 נסגר העיתון ותפוצתו נאסרה. עם זאת נפוץ העיתון באפון מחתרתי ובלתי סדיר בריכוזי פועלים במילאנו, טורינו ורומא ובקרב גולים איטלקים בצרפת. הדפסת העיתון חודשה באופן סדיר עם שחרור איטליה ב-1944.
בין 1945 ל-1957 יצאו שלוש מהדורות נפרדות של העיתון בטורינו, מילאנו וג'נובה. ב-1957 אוחדו המהדורות לעיתון יחיד לכל צפון איטליה. במהלך שנות השישים היה העיתון לעיתון ארצי. תפוצתו הגיעה לשיא באמצע שנות השבעים, בד בבד עם שיאה של המפלגה הקומוניסטית. בשנות השמונים חלה ירידה בתפוצת העיתון, שנאלץ להתמודד עם הפופולריות הגואה של מתחרהו, לה רפובליקה.
ב-1991, עם פיזור המפלגה הקומוניסטית, השתנה שמו המשני של העיתון מ"בטאון המפלגה הקומוניסטית" ל"מייסודו של אנטוניו גראמשי". 
העיתון נודע בביקורת התוקפנית שלו על סילביו ברלוסקוני, שהגיב, מצידו בהתקפה על העיתון תוך שהוא מכנה אותו מוטה פוליטית. במסיבת עיתונאים שערך ברלוסקוני ב-23 בדצמבר 2005 הציג את עמודו הראשון של העיתון מ-1953 המבכה את מותו של סטלין.
העיתון נסגר ב-1 באוגוסט 2014, לאחר הפסדים כספיים רבים. העיתון החל לצאת מחדש ב-30 ביוני 2015. כשבמניותיו מחזיקים המפלגה הדמוקרטית האיטלקית וגורמים פרטיים. נכון לאפריל 2017 הוא סובל מהפסדים מתמשכים והמשך קיומו עומד בסימן שאלה.
מזריטש

הקהילה היהודית

יהודים החלו להתגורר במז'יריטש במאה ה-14.
העיר נודעה בקרב היהודים בעיקר בזכות רבי דב בער, המכונה "המגיד ממזריטש", שחי בה באמצע המאה ה-18, והיה מנהיגה של תנועת החסידות בדור השני. בעקבותיו הפכה העיירה למקום עלייה לרגל לחסידים.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-3,000 יהודים. בשנת 1939 כבש הצבא האדום את העיירה. מאות פליטים יהודים הגיעו לעיירה מאזורי פולין שנכבשו בידי הנאצים, ואלו שוכנו בבית הספר היהודי ובבתי הכנסת. ב-1941 נכבשה על ידי הוורמאכט. באוקטובר 1941 הושמדו כ-1,500 מיהודי העיירה, ובאוגוסט 1942 הושמדו מרבית היהודים הנותרים. כ-100 מיהודי העיירה הצליחו להימלט לרוסיה, וכ-50 נמלטו ליערות והצטרפו לפרטיזנים.
הלגיון השבעה עשר

הלגיון השבעה עשר (בלטינית: Legio XVII) הוא אחד הלגיונות בצבא הרומי. הלגיון הוקם כנראה בידי אוקטביוס בשנת 41 לפנה"ס. הלגיון הושמד בקרב יער טויטובורג (קרב וארוס) בשנת 9 לספירה. כינוי הלגיון אינו ידוע לבטח, אך אולי היה גרמניקה או גאליקה.
פיסות המידע אודות הלגיון מועטות, אין אזכור ללגיון ברשומות הרומיות כלל, עניין שהופך את קיומו למסתורי משהו.
בכל זאת, היסטוריונים רבים טוענים כי הלגיון היה פשוט יחידה קטנה ולא מפורסמת, שכן צבא אוגוסטוס מנה בסך הכול 21 לגיונות, ממוספרים מ-1 ל-21. כמו כן, לאחר קרב יער טויטובורג, שבו הושמדו שלושה לגיונות, נעלמו מהרשומות הצבאיות שמות הלגיונות השמונה עשר וההתשעה עשר בלבד, לכן סביר להניח כי הלגיון השלישי היה הלגיון השבעה עשר, הבלתי ידוע.
הלגיון הוקם כנראה במטרה להתמודד עם סקסטוס פומפיוס, אחרון אויבי הטריאומווירט השני, שהתבצר בסיקיליה ואיים על אספקת התבואה לרומא, חייליו גויסו בעיקר מצפון איטליה. עם תום הטריאומוירט בתבוסתם של מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה השביעית בקרב אקטיום (שנת 31 לפנה"ס), הלגיון נשלח כנראה לגאליה. בסוף המאה הראשונה לפנה"ס הוצב הלגיון בגרמניה סמוך לנהר הריין, שם שימש ככוח הלוחם בשבטים הגרמאניים במערכות המצביאים הרומיים טיבריוס ודרוסוס. בשנת 7 לספירה מונה פובליוס קוינקטיליוס וארוס למושל האזור ומפקד הצבא המקומי.
בשנת 9 לספירה ארמיניוס, מנהיג שבט החרוסקי הגרמני ובן ברית רומאי, הביא בשורה לווארוס אודות מרד באזור הריין. וארוס הצעיד את כוחו למקום, ללא ידיעה כי שבט החרוסקי המתין בציפייה לבואו. ב-9 בספטמבר של אותה השנה התנפל הכוח הגרמני על הצבא הרומי והשמידו כליל בקרב יער טויטובורג. שלושת הלגיונות ששירתו תחת וארוס הושמדו לגמרי וסמליהם נשדדו.
תחום המושב

תחום המושב (ברוסית: Черта оседлости, ביידיש: דער תּחום-המושבֿ נהגה: "דֶר תחוּם הַמוֹיְשֶׁב") היה כינויים של השטחים שיוחדו עבור יהודי האימפריה הרוסית בין 1791 למהפכה הרוסית 1917. שטחים אלה נרכשו לאחר שלוש חלוקות פולין-ליטא והתגוררה בהם אוכלוסייה יהודית גדולה, בניגוד לאזוריה הפנימיים של רוסיה שהיו כמעט ריקים מיהודים. שורת צווים ותקנות אסרה על היהודים המקומיים להגר לתוך רוסיה הישנה והגבילה אותם לשטחי "התחום". במפקד האוכלוסין שעשתה האימפריה הרוסית ב-1897 נמצאו בתחום המושב קרוב ל-4.5 מיליון  יהודים, כ־10% מכלל אוכלוסייתו. מתוכם 1,895,815 באוקראינה, כמיליון בבלארוס, 1,267,165 בפולין, כ-400 אלף בליטא, 228,128 במולדובה של היום (בסרביה) ו-37,689 בלטביה (קורלנד). הם חיו ברובם בכפרים ובעיירות ("שטעטלך") בתנאים קשים ובצפיפות מרובה, והתפרנסו בעיקר ממסחר ורוכלות.

גאוגרפיה

שטחי "תחום המושב" נגזרו כתוצאה מחלוקת פולין בשלהי המאה ה-18. בעקבות חלוקה זו, סיפחה רוסיה שטחים שהיו שייכים טרם החלוקה לממלכת פולין, אשר היו מאוכלסים ביהודים רבים. כמו כן, התווספו אל "תחום המושב" שטחי ח'אנות קרים שסופחה לרוסיה, אזורים בחוף הים השחור ואוקראינה הדרומית שגם בהם ישבו יהודים, ובסך הכול, השתרע התחום על שטח של כמיליון קמ"ר.
גבולות תחום המושב השתנו לעיתים קרובות, וכך גם ההיתרים בדבר מגורים בערים הגדולות או בכפרים שבתחומי "תחום המושב". שינויים אלה גררו עקירות וגרושים כואבים של יהודים. מרבית שטחי תחום המושב נמצאים כיום בתחומי המדינות אוקראינה, בלארוס, ליטא, לטביה, מולדובה ופולין.

דמוגרפיה

בשנת 1878 היה שטח 24 המחוזות של תחום המושב, 16,807 פרסאות מרובעות. בתחום המושב התגוררו 26,014,458 תושבים, מהם 2,611,727 יהודים, מעל 10% מהאוכלוסייה. צפיפות האוכלוסין בתחום המושב עמד על 1,548 תושבים לכל פרסא מרובעת.
Ready or Not (ברידג'יט מנדלר)

כתיבה ולחן

בראיון שבו התראיינה ברידג׳ט מנדלר עם עולם הילדים לגבי תוכן השיר, היא אמרה: "זה שיר כייפי על נערה שמרגישה שהיא הייתה פרח קיר כל חייה והיא רוצה לקחת אחריות ולצאת לאנשהוא. היה בזה אלמנט רומנטי שהליכה אל בחור עדיפה על פני לחכות שהעולם יגיע אליה. כתבתי את זה עם כמה כותבים נהדרים ומפיקים. כתבנו את רוב השירים באלבום ביחד. כתבתי שירים מאז גיל שש ואני התרגשתי סוף סוף לחלוק את השירים שלי עם העולם. אני רציתי לכתוב משהו שהוא העצים את הבנות. החשבתי את עצמי לנערה שיושבת על שפת המדרכה ומחכה שהעולם ישים לב אליה."
רעל

בביולוגיה, רעל הוא חומר שעלול לגרום לאורגניזמים פציעה, מחלה, או מוות, בדרך כלל על ידי תגובה כימית או פעילות אחרת ברמה המולקולרית. חלק מהרעלים הם גם רעלנים, וההבחנה בין השניים אינה מוקפדת תמיד, גם לא בקרב מדענים. בכימיה ופיזיקה רעל הוא חומר שמפריע או מונע תגובה כימית, למשל על ידי חבירה לקטליזטור של התגובה. סימון בינלאומי לרעל הוא ציור של גולגולת על רקע עצמות מוצלבות בשחור לבן.
בעלי חיים שונים, כדוגמת צפרדעים, סלמנדרות, כמה דגים, חרקים ואחרים משתמשים ברעלים וברעלנים לצורך הגנה מפני טורפים. ליצורים אלה פעמים רבות צבעי אזהרה כאדום, צהוב וכתום, כדי להרתיע את אויביהם.
גם צמחים מסוימים מסוגלים להפריש רעלים. רעלים המופרשים מן הצומח גורמים בדרך כלל לגירוי חריף בעור, אך חלקם יכולים לגרום אף למוות, במקרה של בליעת הרעל. כמו כן רעלים מופקים על ידי מינים שונים של פטריות.
רעל המסוכן לבני האדם או לבעלי חיים מסוימים, אינו בהכרח מסוכן לבעלי חיים אחרים.
חיל רגלים קל

חיל רגלים קל הוא הסוג הקדום ביותר של חיל הרגלים. בעת העתיקה וימי הביניים חימושם היה דל וכלל קשתות וכלי הטלה למיניהם. הם נלחמו בדרך כלל במערך מפוזר, לעומת החי"ר הכבד שנלחם במערכים מוצקים. חיל הרגלים הקל קיים גם בצבאות מודרניים.
בצה"ל, המונח חי"ר קל מציין יחידות חיל רגלים הנושאות ציוד קל (נשק קל אישי, רובי סער, רימוני יד, מקלעים ורובי צלפים), שנועדו בעיקר לפעולות ביטחון שוטף ושמירה על הגבולות. בחי"ר הקל משרתים גדודים מעורבים (גברים ונשים) ובשל כך הדרישות הפיזיות בהם נמוכות יותר וכך גם רמת ההכשרה. בשל כך הם אינם מיועדים ללחימה אינטנסיבית (כגון מלחמה כוללת) אלא לפעולות אבטחה וביטחון שוטף.
המוסד הסגור

העלילה

רמי חרובי (רון שחר), סוכן נועז של המוסד, נשלח להציל את שגריר ארצות הברית בישראל שנחטף ומוחזק במדינה הדמיונית סוג'יירה. ראש המוסד (אילן דר) מודאג, שכן החטיפה אירעה בתזמון גרוע ביותר – מועד החופשה השנתית בכפר הנופש אולגה. רמי יוצא למשימת החילוץ עם מיכל (לנה אטינגר), בתו של סוכן המוסד שוקי, והשניים מצטיידים במיטב הטכנולוגיה של משרד הביטחון על ידי קוצ'יק (אלי גורנשטיין). במהלך ביצוע המשימה, מסתבכים השניים עם קרוליין (איריס אברמוביץ') בת השגריר וזה עם זו.

ההפקה

אף על פי שהסרט הוא סרט קצר (כ-45 דקות), הפקתו נמשכה ארבע שנים וזאת עקב התפאורה המורכבת והכמות הגדולה של אפקטים ממוחשבים, אנימציה ופעלולים מיוחדים אותם למדו השחקנים לקראת הצילומים.

פסקול

פסקול הסרט מורכב מלחנים מקוריים של אלון גור אריה ובועז שחורי. את הפסקול נגנה בהתנדבות התזמורת הבין-דורית ת"א – תזמורת חובבים בניצוחו של גיא פדר, המונה כ-50 נגנים. את שיר הנושא של הסרט, "שיר אהובת הסוכן", שרה מיקי קם. השיר הולחן על ידי גור אריה ועובד על ידי שרון לוי. לוי וגור אריה ישתפו פעולה גם בסרט "מבצע ביצה".

הצלחת הסרט

למרות היותו סרט סטודנטים דל תקציב, "המוסד הסגור" מוקרן ברציפות בסינמטק תל אביב מאז יולי 2007 מדי חודש בליל שבת לקראת חצות. כמו כן, הסרט זכה לחשיפה תקשורתית רבה, לביקורות אוהדות ולקהל מעריצים שחוזר וצופה בסרט שוב ושוב בסינמטקים ברחבי ישראל. בשנת 2008 הוקרן הסרט בערוץ 2 וקיים להקרנה במסגרת שידורי HOT VOD.
לאחר ביסוס מעמדו של הסרט כסרט פולחן החלו התארגנויות ספונטניות של אירועים סביב הקרנותיו התל אביביות: את הקהל מקבלות דמויות ממערכוני היפופוטם שעורכות הפעלות, מחלקות שתייה ועורכות תחרויות היתוליות. הקהל בוחר מערכוני היפופוטם שיוקרנו לפני הסרט, על הבמה צוות היפופוטם בודק מי ראה את הסרט הכי הרבה פעמים ועורך שירה בציבור לצלילי קסילופון.
בשאר הסינמטקים מוקרנים מערכוני היפופוטם לצד הסרט, ולעיתים מגיע הבמאי גור אריה לשיחה עם הקהל בה הוא מספר על יצירתו.

ההפגנה לעצמאות סוג'יירה

בעקבות שמועות על הפסקת ההקרנות השבועיות בסינמטק תל אביב נערכה "הפגנה" למען מדינת סוג'יירה הבדיונית בכיכר דיזנגוף, בה התקבצו מעריצי הסרט שערכו חידונים, שרו שירים מהסרט, עברו סדנת בישול גזר ובזיליקום (התוצר הלאומי של סוג'יירה), למדו את השפה הסוג'יירית, חילקו חולצות מודפסות עם הדגל הרשמי של המדינה והצטלמו עם אביזרים מתוך הסרט. כתוצאה מכך החליטה הנהלת הסינמטק להמשיך את ההקרנות אחת לחודש.

פעילות מעריצים

במשך העשור שחלף נערכו מספר אירועים במטרת קידום יצירת סרט ישראלי באורך מלא ברוח הסרט הקצר.
במלאת שנתיים לסרט נערכה הקרנה מיוחדת בהשתתפות היוצרים והצוות.
מעריצי הסרט ערכו שיווד (Sweding) - גרסה משונמכת של הסרט - ברוח "קדימה, תריץ אחורה" בו כיכבו בעצמם.
במלאת שש שנים לסרט הופק קליפ ויראלי ובו מעריצי הסרט שצפו בו עשרות פעמים מדברים למצלמה תחת הכותרת "למה היינו צריכים להגיע למצב הזה?", פרודיה על מכורים כבדים כי אין סרט חדש שיציל אותם מההתמכרות.