google/wiki40b huggingface dataset:
כאן ב

היסטוריה

בתהליך הקמת תאגיד השידור הישראלי, הוגדרה התחנה ונקראה בשם "רשת ב' החדשה". עם תהליך מיתוג התאגיד בשם "כאן", הוגדרה התחנה בתור כאן ב'. ב-10 במאי 2017 הסתיים שידור התוכניות ברשת ב' במסגרת רשות השידור. התחנה התחדשה במסגרת תאגיד השידור הישראלי ב-15 במאי 2017 בשם כאן רשת ב', ובדיגיטל - כאן ב'. עם זאת, התחנה המשיכה לשמור על מספר מאפיינים: היא המשיכה להזדהות במעברונים כרשת ב' (עד שבפברואר 2018 החליפה אותם במעברונים חדשים עם השם הנוכחי); תוכניות רבות המשיכו להיות משודרות באותה מתכונת, עם אותם מגישים ואף במשבצת שידור דומה או קרובה. תוכניות רבות המשיכו להשתמש באותן נעימות נושא וקטעי קריינות והכרזה.

תוכניות אקטואליה וחדשות

כאן ב' היא תחנה בעלת קו חדשותי אקטואלי. תוכניות הרדיו של התחנה ממוקדות בתחום האקטואליה ולוח השידורים מתבסס בעיקרו על תוכניות ששודרו ברשת ב': "הבוקר הזה" עם אריה גולן, "סדר יום" עם קרן נויבך, "בחצי היום" עם אסתי פרז, "השעה הבינלאומית" עם ערן סיקורל, "כאן הערב" עם רן בנימיני ויגאל גואטה, "זה מגיע לכם" עם גילי תמיר, "מרחאבית" עם ערן זינגר, בחצי היום השישי" עם ליאת רגב, "יומן השבוע" עם רון נשיאל. במקביל, צורפו ללוח השידורים גם תוכניות חדשות: "קלמן-ליברמן" עם קלמן ליבסקינד ואסף ליברמן, "כאן הלילה" עם יעקב אייכלר, "שלום קיטל" עם שלום קיטל (עד פברואר 2019, אז החלה לשדר התוכנית דקלסגל עם ירון דקל ועמית סגל ששודרה קודם לכן בגלי צה"ל) תוכנית "הידברות" הוותיקה עם קובי ברקאי עברה מרשת א'.
כלב ים כובעי

מאפיינים

כלב הים הכובעי נמצא רק במערב ומרכז צפון האוקיינוס האטלנטי מסבאלברד במזרח עד מפרץ סנט לורנס שבקנדה במערב. זהו כלב ים אפור כסוף, בעל כתמים שחורים וראש כהה יותר. לגורים פרווה כחולה-אפורה עם בטן לבנה.
משקלם של הזכרים 300-410 ק"ג ואורכם עד 2.6 מטר. אצל כלב הים הכובעי קיימת דו צורתיות זוויגית והזכר גדול מהנקבה בהרבה, משקלה הממוצע של הנקבה 145-300 ק"ג ואורכה עד 2.03 מטר. 
כלב הים ניזון בעיקר מסרטנים, קריל ודגים עם תוספת של דיונונים, רכיכות וכוכבי ים. וכן מדגים אדומים (ממשפחת Berycidae) ומדגי Mallotus העשירים בשומנים.
כלב הים חי בעיקר על קרחונים צפים באוקיינוס וגם בחופי ים סלעיים וצולל לעומק 100-600 מטר. 
המין נמצא בסכנת הכחדה עקב ציד בשביל עורם, זיהום ימי והסתבכותם ברשתות דייגים.
אלי עזור

אודות

עזור נולד בשנת 1958 בתל אביב. במשפחתו יש עוד ארבע אחיות. עזור למד בתיכון עירוני ט' ושיחק כדורגל בקבוצת גדנ"ע יהודה. הוא החל את הקריירה העיתונאית בגיל צעיר ככתב ספורט בעיתון חדשות הספורט ומאוחר יותר הצטרף לצוות כתבי הספורט של עיתון חדשות לאחר פגישה עם עורך מדור הספורט של העיתון, פיני זהבי. ב-1984 כתב יחד עם אורי מלמיליאן את הביוגרפיה שלו, "הנער מממילא". בשנות התשעים רכש מחצית מהעיתון נובוסטי וכעבור כמה שנים השלים ורכש את כולו. באמצע שנות ה-90 קנה עזור ממפלגת העבודה את היומון "נאשה סטראנה" ורכש עוד חמישה שבועונים ברוסית.
עזור רכש את בית הדפוס, "הדפוס החדש", של העיתון על המשמר שנסגר.
בשנות התשעים הקים יחד עם פיני זהבי, עמיתו לשעבר, את חברת צ'רלטון שעוסקת ברכישת זכויות שידור לאירועי ספורט, ומשדרת את ערוצי ספורט 1 וספורט 2.
עזור הוא בעליה של קבוצת 'מרקעי תקשורת', אשר בבעלותה גופי תקשורת רבים וכן חברת מרקעים שילוט חוצות. בשנת 2000 רכש את השבועון "אנשים" ממשפחת אריסון וכן הקים את מקומון ירושלים ביחד עם אביב נקש, עיתון זה נסגר בשנת 2004. בסוף שנת 2004 רכש את עיתון ג'רוזלם פוסט מחברת הולינג'ר. בשנת 2007 הקים יחד עם דודי ויסמן את ישראל פוסט.
בדצמבר 2006 החל להוציא לאור את המגזין ביזנס פוסט שנסגר בינואר 2008 ובמקומו החל להפיץ את Wall Street Journal בישראל.
במאי 2007 הגיש תביעה בסך 5,000,000 ש"ח נגד חברת Canwest בטענת לשון הרע. לאחר כחמש שנים קיבל בית המשפט את התביעה בחלקה והורה לחברה הקנדית לשלם לעזור מיליון ש"ח.
בשנת 2008 רכשו דודי ויסמן ועזור את תחנת הרדיו אקו 99 FM.
באפריל 2009 קיבל זיכיון להפצת מגזין Forbes ישראל במקום חברת SBC. ביולי 2013 נמסר המגזין לקבוצת R&B.
בנובמבר 2009 הגיש תביעה נגד גילת רשתות לווין בסך 47 מיליון ש"ח בטענת אי קבלת עסקת מיזוג. באותה עת החזיק באחוז אחד ממניות החברה .
בדצמבר 2009 רכש יחד עם מספר שותפים, ובהם איש העסקים משה בובליל מחברת בזק מגרש ליד כיכר המדינה תמורת 45 מיליון שקל למטרת בניית פרויקט מגורים בן 70 דירות.
בשנת 2010 דורג במקום ה-30 ברשימת האנשים המשפיעים בעולם התקשורת של "גלובס".
בשנת 2011 הצטרף לקבוצת אלון במיזם התקשורת הסלולרית שלה כמפעיל וירטואלי.
בסוף שנת 2012, בעקבות הטלטלות שעברו על העיתון "מעריב", הקים את העיתון "סופהשבוע" יחד עם כותבי מעריב לשעבר. מאוחר יותר העיתון מוזג לתוך עיתון מעריב. את החלק החדשותי של העיתון עורך גולן בר יוסף ואת המוסף עורך דורון כהן.
במהלך 2012 רכש את "קוסמופוליטן ישראל". כתב העת נסגר בדצמבר 2012.
בינואר 2013 דורג עזור במקום ה-11 ברשימת אנשי התקשורת המשפיעים של העיתון "גלובס".
בפברואר 2013 התווסף לקבוצה אתר אינטרנט חדשותי חדש www.thepost.co.il, שהפך עם הזמן לאתר "מעריב אונליין", maariv.co.il, המאגד תכנים מחברות הקבוצה ובפרט מהעיתונים "סופהשבוע", "ג'רוזלם פוסט" 103FM ו-99FM. עורך הראשי הוא דורון כהן. עורך האתר הוא אסף נחום (לשעבר עורך nrg).
באפריל 2014 אישר בית המשפט את מכירת "מעריב" לאלי עזור תמורת 4 מיליון שקלים. הממונה על ההגבלים העסקיים אישר את העסקה.
בשנת 2016 התמודד עזור מול האוליגרך דויד דווידוביץ' על רכישת גלובס, אך בהמשך משך את הצעתו.
בשנת 2018 הזרים עזור 10 מיליון ש"ח לערוץ 10 ובכך הפך לשותף זוטר בחברה.
ב-23 בנובמבר 2018 פורסם ב-TheMarker כי עזור משמש לעיתים גם כעורך המוזיקלי של תחנת הרדיו שבבעלותו, 103fm, תחת השם "אליהו בן יגאל".

חיים אישיים

עזור גרוש, ולו שתי בנות.
אחירותם החורש

מאפיינים

שיח או עץ נמוך בעל ענפים רותמיים, עלים מעטים ופשוטים ופרחים גדולים, צהובים וריחניים. בזמן פריחת הצמח ריחו הטוב נודף למרחוק. כל חלקי הצמח מכילים את האלקלואיד ספרטאין. אחירותם החורש נפוץ בארצות הים התיכון, ובארץ-ישראל בגליל עליון וגליל מערבי, כרמל, רמות מנשה והשרון, הרי ירושלים והשפלה והשומרון. שיא הפריחה בחודשי אפריל ומאי.
ענפיו החזקים והגמישים של הצמח משמשים לקליעת מחצלות.
שמו נגזר מיוונית ופירושו: חבל, חוט. התיאור junceum ניתן עקב הדמיון למשפחת Juncaceae.
אחירותם החורש הוא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
קריית נוער

היסטוריה

בראשית דרכה של קריית נוער היא נקראה מתיבתא "מרום ציון". היא הוקמה בירושלים בשכונת בית וגן, באותה המתכונת של "מתיבתא תורה ודעת" בארצות הברית. מייסד הישיבה היה הרב אלכסנדר לינצ'נר, תלמידו וחתנו של הרב שרגא פייבל מנדלוביץ מייסד ישיבת "תורה ודעת". חזונו של הרב מנדלוביץ היה להקים ישיבה כדוגמת תורה ודעת גם בישראל, חתנו הרב לינצ'נר פעל להגשמת חזונו אחרי מותו.
המתיבתא נפתחה בשנת הלימודים תשי"ד (1953-1954), כשלצידה מכון קלארק ללימודי מקצוע דפוס, לתלמידי המתיבתא. בשנים הראשונות קיימה הישיבה קייטנות לתלמידים בקיץ. בשנת 1957 הוחל בהרחבת הישיבה ושמה שונה מ"מרום ציון" ל"קריית נוער". בספטמבר 1957 הונחה אבן פינה לקריית נוער במשכנה החדש. בינתיים התקיימו לימודי הנגרות במבנה שכור בתל ארזא ובית המלאכה למסגרות היה במקור ברוך. בשנת 1961 נחנך בית כנסת חדש בקריה במקום בית הכנסת הישן שהיה צר מלהכיל את 300 תלמידי הקריה. בשנת תשכ"ב הייתה קריית נוער לישיבה התיכונית הראשונה לפתוח מגמה ריאלית. בשנות ה-60 היו בקרית נוער שתי ישיבות: ישיבה תיכונית עיונית, מרום ציון, וישיבה מקצועית של אורט. מגמות הישיבה המקצועית היו נגרות, מכניקה, דפוס, אלקטרוניקה ואלקטרומכניקה בנוסף הפעילה קריית נוער מדרשה להכשרת מורים למלאכה.
המתיבתא קלטה תלמידים רבים ממעברות וערי פיתוח ברחבי ישראל. הישיבה הציגה את תלמידיה כיוצאי משפחות מקופחות בעלי אינטליגנציה גבוהה יחסית ושללה את הטענה שהיא קולטת "נוער שוליים".
רוב מוריה ורבניה של  הקריה משתייכים לזרם החרדי או לזרם החרדל"י והייחוד שלהם מתבטא בזה שלמרות דעותיהם הם מחנכים לציונות דתית.
ראש הישיבה הראשון היה הרב אליהו קושלבסקי, שעלה לצורך כך מארצות הברית. בשנת 1959 הוא מונה לרב העיר באר שבע. בשנות ה-60 כיהן כראש הישיבה הרב אברהם רביץ. בצוות הישיבה כיהנו גם הרב ישעיהו הדרי והרב שלמה זלמן הבלין. מנהל הקריה היה יעקב לישנסקי.
לאחר פטירתו של המייסד הרב אלכסנדר לינצ'נר, מונה לראשות הישיבה בנו הרב משה לינצ'נר. המנהל החינוכי של הישיבה כיום הוא הרב מאיר לינצ'נר בנו של הרב משה. סגן ראש הישיבה בפועל היום הוא הרב אלימלך יעקב.
בודהה של מקדש המעיין

תיאור הפסל

הגבעה שעליה ניצב הפסל נחצבה ונבנתה מחדש כך שהפסל ניצב על שני כנים, העליון שבהם נקרא "כס הלוטוס" וגובהו 15 מטרים, כך שאם כוללים כן זה כחלק מהפסל גובהו הכולל 208 מטרים. הכן השני שנחצב ונבנה לרגלי "כס הלוטוס" מכונה "כס היהלום".
לרגלי לפסל נמצא מנזר בודהיסטי. 
הפסל נבנה בעלות כוללת של כ-55 מיליון דולר. הפסל מורכב מ- 1,100 חתיכות יציקת נחושת, במשקל כולל של 1,000 טונות.

מקור השם

בודהה מקדש המעיין, נקרא על שמו של המעיין החם טאנרוי הסמוך, שחומו מגיע ל-60 °C. המעיין נחשב למעיין מרפא, ולכן הוקם בסמוך לו מקדש פוקאן, שנבנה במהלך שושלת טאנג. במקדש פוקאן מצוי פעמון המזל הטוב.
נוסחת לז'נדר

הוכחה

הוא מכפלת המספרים מ-1 עד n. לכן המעריך של החזקה הגבוהה ביותר של ראשוני  המחלקת אותו הוא סכום המעריכים של החזקות הגבוהות ביותר של p המחלקות כל אחד מהמספרים מ-1 עד n. לכל ראשוני ,  מחלק בדיוק  מספרים מ-1 עד n (שכן כפולותיו הן ). ביניהם  מספרים שמתחלקים אפילו ב-, ולכן יש לספור אותם פעם נוספת. ובאופן כללי, יש ביניהם בדיוק  המתחלקים ב-, ויש לספור אותם שוב. נסכום את כל המקרים יחדיו ונקבל שהמעריך של החזקה הגבוהה ביותר של  המחלקת את  הוא .

ניסוח שקול

נסמן ב- את סכום הספרות של  בבסיס . ניסוח שקול לנוסחת לז'נדר קובע שהמעריך של החזקה הגבוהה ביותר של  המחלקת את  הוא .
פראן ואסקס

קריירה

ואסקס שיחק בילדותו כדורסל אצל מחלקות הנוער השונות של אוניקאחה מאלגה. בהגיעו לגיל 18 הוקפץ לקבוצה הבוגרת ושיחק עימה בליגת הכדורסל הבכירה - ה-ACB. ואסקס שיחק במשך כשנתיים ללא הצלחה רבה. לכן, הושאל בשתי העונות הבאות לבילבאו בעונת 2002/03 ולגראן קנאריה בעונת 2003/04. 
בעונתו בגראן קנאריה, השתלב פעמים רבות בחמישייה הראשונה. הוא הפך לשחקן מפתח של הקבוצה, ואף נבחר בסיום העונה למצטיין הקבוצה באתר גראן קנאריה ובעיתון ספורטס ג'י המקומי. בעקבות זאת, חזר לאוניקאחה מאלגה ואצל קבוצת היורוליג הצטיין עוד יותר, יכולת זו הביאה אותו להיבחר במקום ה-11 בדראפט ה-NBA על ידי האורלנדו מג'יק שנה לאחר מכן, בדראפט 2005. למרות בחירה גבוהה זאת, ואסקס כמעט ואינו שיחק כלל במסגרת משחקי תחילת העונה של הקבוצה ב-NBA וחזר לספרד, למדיה של ג'ירונה, בה שיחק עונה אחת בלבד. ואסקס עזב את הקבוצה הקטנה, לאחר שקיבל הצעה לעבור למועדון הפאר של ברצלונה, הקבוצה הקטלונית.
בכמה שנות משחק בברצלונה, ואסקס קנה את מעמדו כאחד הקלעים הטובים והיעילים באירופה, למרות זאת, תרומתו נמדדת במספר נקודות לא גבוה במיוחד למרות כשרונו. (ממוצעיו בכל המסגרות בעונת 2008/09 - 7.7 נקודות, 4.9 כדורים חוזרים וכ-1.3 אסיסטים; 82% אחוזי קליעה בזריקות לשתי נקודות).
ב-17 ביולי 2012 עבר ואסקס בטרייד לקבוצת נעוריו, אוניקאחה מאלגה, בתמורה לאלכס אברינס שעבר לברצלונה. ב-29 ביולי 2016 חתם ואסקס באיברוסטאר טנריפה לשנתיים. ב-18 ביולי 2018 חתם ואסקס בסרגוסה באסקט.
זמרה ארנת

זמרה ארנת (נולדה ב-26 בספטמבר 1929) היא זמרת עבר ישראלית, שהתפרסמה בשנות ה-50 וה-60.

ביוגרפיה

זמרה ארנת נולדה בחיפה, בתם של מרדכי ושל תמר ליפשיץ. למדה בחוות הלימוד בשכונת בורוכוב. בשנת 1947 התגייסה לפלמ"ח ושירתה בפלוגה ז' בעין השופט, ובשנת 1948 עברה לפלי"ם בנווה ים.
בצה"ל שרתה כפקידה בחיל הים, ואחר כך במחלקת תרבות במשך ארבע שנים, כזמרת ומדריכת זמרה.
ארנת היא בוגרת המדרשה למחנכים למוזיקה, "טריניטי קולג'" לזמרה אומנותית ואופרה, וקונסרבטוריון ורדי במילאנו.
בשנות ה-50 פתחה ארנת בקריירה מוזיקלית כזמרת סופרן. הוציאה תקליטים של שירי ארץ ישראל, ובהם ביצעה כמה מלהיטי התקופה. כמו כן הופיעה ברחבי העולם בהופעות ובפסטיבלים של אופרה ומוזיקה קלאסית.
מאז סוף שנות ה-60 פעלה בעיקר כמורה למוזיקה וכן כמורה לפיתוח קול בבית צבי ובאירועים של שירה בציבור. קטעי שמע שלה מובאים באתר "זמרשת".
סופה (קיבוץ)

היסטוריה

ראשיתו של היישוב בהיאחזות נח"ל בשם "סוכות" שעלתה לקרקע בפתחת רפיח בשנת 1974. ההיאחזות אוזרחה ב-17 בינואר 1977, והייתה לקיבוץ יחיד בפתחה שהורכבה ממושבים. בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים הסכימו חברי הקיבוץ בלחץ תנועת האם, איחוד הקבוצות והקיבוצים, לעבור מחבל ימית לחבל שלום. הבתים בפתחת שלום נבנו בשנת 1981, אך חברי הקיבוץ החליטו לעבור רק ממש לקראת פינוי סיני בשנת 1982, ובינתיים החלו לעבד את האדמות בפתחת שלום במקביל למגורים בסיני. באותה תקופה היו בקיבוץ כ-75 חברים ומועמדים. בינואר 1982 ציינו חמש שנים לקיבוץ ומסיבת פרידה מפתחת רפיח. 
שמו של הקיבוץ העיד על סופות החול הקשות שהתחוללו במקום מושבו הראשון, "כסופות בנגב לחלוף" (ישעיהו כ"א כ'). טעם נוסף שניתן לשם היה הכיבוש המהיר כסופה של הפיתחה במלחמת ששת הימים. 
לקיבוץ סופה מספר מקורות הכנסה שרובם מאורגנים כתאגידים עסקיים נפרדים, יחד עם שותפים: ענף גידולי שדה, מטע מנגו, פרדס, מפעלי תעשייה (פולישק תעשיות פלסטיק, כימדע כימקלים עדינים), ענף לול, משתלה ובית רשת לגידול צמח ההיפרקום.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתנת לתושביו הטבת מס בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
שבתאי רוזן

שבתאי רוזן (נובמבר 1917 - 21 בספטמבר 2010) היה פרופסור למשפט בינלאומי ודיפלומט ישראלי.

ביוגרפיה

רוזן נולד בנובמבר 1917 בלונדון שבאנגליה, ושמו היה ראוסון. בשנת 1938 סיים את לימודיו האקדמיים במשפטים באוניברסיטת לונדון ובשנים 1940–1946 שירת בחיל האוויר המלכותי הבריטי כיועץ משפטי באפריקה והמזרח התיכון. לאחר מכן עבד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, תחילה בלונדון ואחר כך בירושלים. טרם עלייתו לארץ ישראל הרצה בענייני משפט בינלאומי במכללה הימית המלכותית (1946 - 1947). לקראת קום המדינה מונה לחבר המזכירות המשפטית של ועדת המצב וביולי 1948, עם גיבוש צוות משרד החוץ, מונה ליועץ המשפטי של המשרד. בראשית עבודתו עסק במידת היישום של הסכמים מדיניים מימי המנדט הבריטי. כן השתתף במשא ומתן על הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות עם מצרים, לבנון, ירדן וסוריה. כן השתתף בשיחות בועידת לוזאן.
בדצמבר 1951 פרסם עזריאל קרליבך שרוזן אירח את היילמאר שאכט בעת שהותו בנמל התעופה בלוד בחיבור בין טיסות. משרד החוץ פרסם הכחשה שטענה שרוזן לא יצר כל מגע עם שאכט. מאמצע שנות ה-50 ניהל את התביעה נגד בולגריה על הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה בבית המשפט הבינלאומי.
רוזן המשיך לכהן כיועץ המשפטי של משרד החוץ עד 1967. במקביל, סיים בשנת 1959 את לימודי הדוקטורט באוניברסיטה העברית, בהנחיית נורמן בנטוויץ', ובשנת 1960 קודם לדרג שגריר. בסיום כהונתו כיועץ המשפטי מונה למספר תפקידים דיפלומטיים: סגן נציג ישראל לאו"ם בניו יורק (1967 - 1971), נציג ישראל לאו"ם ולארגונים בינלאומיים בז'נבה (1971 - 1974) ולאחר מכן קיבל מינוי לדרג שגריר כללי.
רוזן כיהן לאורך השנים בתפקידים שסיפקו עבורו התמחות מעשית רחבה בתחום המשפט הבינלאומי. בין היתר כיהן כחבר המשלחת הישראלית להסכמי שביתת הנשק (1949) וחבר המכון למשפט בינלאומי (משנת 1963). לאחר פרישתו משירות המדינה היה חבר סגל בדרג פרופסור באוניברסיטת בר-אילן ופרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת אמסטרדם ומוסדות אחרים. בשנת 2001 היה חבר אקדמיית האג למשפט בינלאומי. ניסיונו הביא אותו לשמש יועץ לממשלות ארצות הברית, יוגוסלביה, יפן ומדינות נוספות. ב-2010 מונה לחבר בוועדת טירקל לחקירת אירועי המשט לעזה, אך נפטר תוך כדי עבודתה.
רוזן זכה בפרס ישראל למדעי המשפט בשנת 1960, בהוקרה מהאגודה האמריקנית למשפט בינלאומי (1994) ובפרס האג למשפט הבינלאומי (2004). כמו כן הוא נבחר לנשיא כבוד של האגודה האמריקנית למשפט בינלאומי וחבר כבוד באגודה ההלניסטית למשפט בינלאומי.
עובד סוציאלי להגנה על אנשים עם מוגבלות שכלית

עובד סוציאלי הממונה על פי חוק, להגנה על אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית (עד דצמבר 2010 "פקיד סעד להגנה על אנשים עם פיגור שכלי"), הוא עובד סוציאלי שעבר הכשרה מיוחדת בתחום החוק ותקנותיו, ועוסק בהגנה על אנשים הלוקים במוגבלות שכלית התפתחותית.

תפקיד

חוק חסרי הישע (טיפול במפגרים) תשכ"ט 1969, מסדיר את הגדרתו של אדם הלוקה בפיגור שכלי, את זכויותיו ואת דרכי הטיפול בו. החוק מגדיר עובד סוציאלי שתפקידו לרכז דיווחים על אנשים הסובלים מפיגור שכלי, ולוודא שהם מטופלים על ידי שירותי הרווחה. לצורך בדיקת דיווחים, רשאי העובד הסוציאלי לבקש ידיעות הנוגעות לאדם הלוקה בפיגור מכל אדם בעל ידע לעניין, ועל הנשאל להשיב לו תשובות כנות ומלאות, זולת תשובה העלולה להפלילו. בנוסף רשאי העובד הסוציאלי להיכנס, על פי צו של בית המשפט, לכל מקום שבו נמצא אדם הלוקה בפיגור, או שיש לעובד הסוציאלי יסוד להניח שהוא נמצא שם, ולבדוק את התנאים בהם הוא מטופל.
במקרה שהעובד הסוציאלי סובר שיש סכנה מיידית ללוקה בפיגור או שהוא מהווה סכנה, הוא רשאי לפעול מיידית לצורך מניעת הסכנה, ללא צורך בפנייה לוועדת אבחון ואף ללא הסכמת הלוקה בפיגור או האחראי עליו. החוק קובע עונש מאסר למי שמפריע לפקיד סעד בביצוע תפקידו, ועונש של קנס כספי למי שאינו מוסר מידע נדרש אודות האדם הלוקה בפיגור. עם זאת, על העובד הסוציאלי להודיע מיידית לבית המשפט על התערבותו, ובית המשפט רשאי לשנותה או לבטלה.
העובד הסוציאלי עצמו מחויב בסודיות, ונאסר עליו בחוק לדווח על המידע שהתגלה לו במסגרת תפקידו. אף על פי כן חלה עליו חובת דיווח במקרים של עבירות מין, התעללות, או גרימת חבלה חמורה. חובת הדיווח גוברת על חובת החיסון המקצועי של העובד הסוציאלי. עובד סוציאלי המקבל דיווח בנושא חייב להעבירו למשטרה, בצירוף המלצותיו הטיפוליות. באפשרות העובד הסוציאלי להמליץ למשטרה להימנע מלפעול. קיימת לעובד הסוציאלי אפשרות לפנות ל"ועדת פטור" ולבקש שתפטור אותו מחובת הדיווח למשטרה.
מסטרה

הקשר היבשתי עם ונציה

העיר מקושרת לארכיפלג שעליו בנוי המרכז ההיסטורי של ונציה באמצעות רכבת מאז ינואר 1846. בשנת 1931 תוכננה בניית הגשר היבשתי והוא נחנך בשנת 1933 על ידי מוסוליני, אשר קרא לו "גשר ליטוריו" (Ponte Littorio). שם הגשר שונה לאחר מלחמת העולם השנייה ל"גשר החירות" (Ponte della libertà), על שמם של לוחמי החירות האיטלקים בימי המלחמה. אורך הגשר הוא 3.85 קילומטר, הוא דו-מסלולי, מסתיים ב"כיכר הקטנה רומא" שבוונציה ובכך מהווה את הקצה של הכביש הלאומי מספר 11 של פדנה הצפונית, אחד מכבישי הרוחב החוצים את איטליה הצפונית. במקביל לגשר עוברים צינורות מים, וכבלי חשמל וטלפון על גבי כלונסאות עץ, המסומנים בשילוט ובתאורה בולטת כדי למנוע פגיעה מכלי שיט. מרבית התיירות לוונציה, המונה מעל לעשרה מיליון מבקרים בשנה, עוברת על הגשר ודרך מסטרה השוכנת מרחק חמש דקות נסיעה מהעיר המפורסמת. גם שדה התעופה הבינלאומי של ונציה על שם מרקו פולו שוכן מצפון מזרח למסטרה והדרך היבשתית אליו מוונציה עוברת דרך מסטרה.

תעשייה וספנות

כלכלת העיר נסמכת בעיקר על אזור התעשייה מארגרה (Marghera) ועל הנמל הגדול הנושא את אותו שם, שהוקם בה בין השנים 1919–1928. הנמל, בניהול משותף עם נמל ונציה, הוא הפעיל ביותר בחוף המזרחי של איטליה, דהיינו בים האדריאטי. התנועה בנמלים אלה הייתה במגמת עלייה בשנה האחרונה והגיעה ל-31 מיליון טונות ול-400,000 נוסעים. אזור התעשייה הוא מהגדולים והחשובים באיטליה, ומצויות בו תעשיות זיקוק נפט, יציקת פלדה, ייצור זכוכית, תעשיות כימיות והנדסיות, ושוכנת בו מספנה לבנייה ולתיקון אוניות.

תולדות העיר

על פי המסורת נוסדה העיר בידי מסתלס, ידידו של הגיבור אנטנור, פליט מטרויה שייסד את העיר פדובה. העובדות ההיסטוריות באשר למועד ייסוד העיר אינן ידועות בבירור, אף כי ידוע שבמקום שכנה מצודה רומית שהושמדה על ידי אטילה ההוני ונבנתה מחדש במאה ה-10.
השם "מסטרה" מופיע לראשונה במסמכים מהמאה ה-11 כאשר הייתה בשליטת שליטה של העיר טרוויזו (Treviso) אשר הקיפה בחומה. למרות השינויים שחלו בעיר מאז, עדיין ניתן להבחין במבנה היישוב העתיק ובשרידי החומה מאותה תקופה. החל משנת 1388 נשלטה מסטרה על ידי רפובליקת ונציה והדוג'ה של ונציה היה הריבון בה. דרומית מערבית לעיר נבנו וילות רחבות ממדים, שבהן התגוררו עשיריה ונכבדיה על פני שטחי אדמה נרחבים. הגישה אל אחוזות אלו התאפשרה בסירות דרך תעלת ברנטה (Naviglio Brenta), המובילה מהעיר פדובה ללגונה של ונציה, מרחק של כ-20 ק"מ. יוקרתו של האזור הקנתה לו את השם "ריביירה דל ברנטה" (Riviera del Brenta), ולאורכו מפוזרות וילות רבות שהידועות שבהן הן וילה פיזני (Vila Pisani), בה מצוי הלבירינת של סטרה והווילה לה מלקונטנטה (La Malcontenta, "חסרת שביעות הרצון"). 
במאות ה-18 וה-19 שיחקה העיר תפקיד אסטרטגי חשוב במלחמות בין צרפת לבין אוסטריה ולאחר מכן בין לוחמי החופש האיטלקים, שפעלו למען הקמת הרפובליקה האיטלקית לבין אוסטריה אשר שלטה במקום. 
התפתחות העיר הואצה בשנת 1919 כאשר הוקם בה נמל מרגארה. בשנת 1926 צורפה העיר באופן רשמי למטרופולין של ונציה, ופיתוחה התעשייתי הביא להגירה של פעילות כלכלית מהמרכז ההיסטורי של ונציה אליה.
ישיבת דרך השם

תולדות הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת 2001, על ידי ראש הישיבה, הרב ברוך צבי גרינבוים, תלמידם של הרב שלמה זלמן אוירבך והרב שלמה וולבה. עם צוות הישיבה נמנים הרבנים ארי מור, צבי רענן, יצחק גלצר, מאיר פייבלזון, אפרים אקרמן, דניאל צ'סטר, איתמר טעפ, אליהו אורנשטיין, אוריה ענבל ואברהם ליפשיץ.
בחורף 2009 פתחה הישיבה סניף בבית הכנסת אוהל יצחק ששופץ מחדש בגבול הרובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הסניף מונה כארבעים תלמידים הגרים בפנימייה סמוכה. התלמידים מלווים פרויקטים של הקרן למורשת הכותל ומתלמדים להיות מדריכי סיור ומדריכים בפרויקט בר מצווה של הקרן. בקיץ 2011 עברה הישיבה למבנה ארעי בשכונת גבעת שאול, חלק מהבחורים גרים בדירות שכורות בסביבה. 
בשנת 2010 רכשה הישיבה מגרש בשכונת הר נוף, עבור המבנה המרכזי שלה ובשנת 2011 החלו בבנייתו. ב-2016 יצאה הישיבה במיזם שבו גייסו כמיליון דולר תוך 24 שעות עבור השלמת הבניין. 
נכון לאלול תשע"ח, לומדים בישיבה כמאה תלמידים.

השיטה החינוכית

הישיבה נוסדה עבור צעירים שלא מצאו את מקומם בישיבות הרגילות. הישיבה מדגישה את הלימוד בסוגיות במחשבה יהודית. מבחינה חינוכית מודגש הצורך בעיצוב אישיות כל תלמיד באופן אינדיבידואלי והישיבה מאפשרת גוונים שונים של לימוד תורה. הישיבה מבקשת להציג בפני התלמידים מגוון גישות ולכן אנשי הצוות באים מרקע מגוון, מתלמידי הרב יצחק שלמה זילברמן, ועד נטייה לברסלב.
חלק מתלמידי הישיבה מוכוונים לרכישת מקצוע, וחלקם לומד גם במוסדות להשכלה גבוהה]. הישיבה שואפת כי בוגריה יחיו חיי תורה ומצוות תוך קביעת עיתים לתורה, יחד עם הצלחה בחיי המעשה ובמקצועות חופשיים. 
הישיבה משתדלת להימנע מלקבל את מי שמעוניין לעזוב את אורח החיים התורני.
יהושע גריפית

יהושע (שוקי) גריפית (נולד ב-1951) הוא צייר ישראלי.
גריפית למד אמנות באקדמיה לאמנויות "בצלאל" בירושלים. אחר כך המשיך בלימודיו באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה.
לימד במדרשה למורים לאמנות, רמת השרון. חבר באגודת הציירים והפסלים בישראל, סניף תל אביב.

משפחה

יהושע (שוקי) גריפית נולד בשנת 1951 בתל אביב. גדל בשכונת קריית שלום ומאוחר יותר בשכונת בורוכוב בגבעתיים. אביו צבי גרינבלט היה חשמלאי, סוחר עתיקות ובעל חנות נברשות חשמל ועתיקות. אמו רבקה (ריבה) גרינבלט עבדה שם גם כן. הוא למד בבית-ספר יסודי "על שם ברנר" בגבעתיים. בגיל 13 רשם גריפית פורטרטים של פנים מעוותים בעפרונות פחם. המפגש עם האמנות היה בגלריה גורדון בשנות ה-60.

אקדמיה

בין השנים 1964 ל-1967 למד ב"אורט טכניקום" בגבעתיים אך לא סיים את לימודיו בטכניקום מכיוון שהחל ללמוד בבצלאל בשנים
1969-8, אצל ג'ון בייל ועשת. בציור התחיל להתעניין ב-1967 ואז התמכר לעיון יסודי ואף למד בבצלאל קורס שערך ארנסט פוקס. בשנים 1969-1971 נסע לפירנצה, ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות, בעיקר ציור אצל פרימו קונטה, רישום ותחריטים.

תחריט

לארץ הוא חזר בשנת 1972 ותערוכת יחיד ראשונה ערך באפריל 1973 בגלריה "יפו העתיקה".
בטכניקות הדפס משי, תחריט באקוואטינטה ומחט קרה, הדפסים אלה, שהוצגו בתערוכת יחיד של גריפית, העידו על אותנטיות של תפיסתו האמנותית, שכוונה ליצירת הוויה אנושית באמצעי התחריט לסוגיו. נראה שכוונתו הייתה לספר "סיפור אנושי", שהוא משווה לו "אקספרסיה" חריפה, המיוסדת על אסוציאציות שונות ומיחברים גרפיים. האחרונים בנויים על צורות מכוונות, הפרעות את הדמויות, אך משאירות להן שטח חיים רחב. בחלק מהסדרה הוא יוצר קשר לסיוטי עולמו הספרותי של קפקא.
המערך האמנותי המכוון והשליטה בתירגום תחושות ואירועים למיחברים אמנותיים במעברים עדינים ומדורגים בין כהה ובהיר יוצר עומק בהדפסיו ובהחלט נראה לעין בציוריו המאוחרים.

ריאליזם

בציוריו הראשונים גריפית המשיך את מחשבתו על מקורות היומנים הגרפיים, אך בניגוד להדפסים שהיו מבוססים על נושאי הספרות וערבובן במציאות המיידית, בציוריו הצילום עצמו נהפך לנושא. הציור שבעקבותיו החליט גריפית לצייר היה של הצייר מלקולם מורלי.

רדיוס

בין השנים 1982-1984 יזם קואופרטיב של אמנים בשם "רדיוס - קבוצת אמנים בע"מ". על מנת לתת חשיפה הם מוצאים גוף מסחרי - דיסקונט, אשר יממן להם גלריה בה יוכלו להציג.
ג'ייס נורמן

קריירה

נורמן החל את קריירת המשחק שלו בשנת 2012, כששיחק כדמות משנה באחד מהפרקים של סדרת הטלוויזיה "ג'סי" בערוץ דיסני. לאחר "ג'סי", שיחק בתפקיד משנה ב"משפחת רעם" בערוץ ניקלודיאון, שבה שיחק בעונה הראשונה בתפקיד אורח אצל דן שניידר. שניידר התלהב מהדרך שבה נורמן שיחק והחליט ללהק אותו לתפקיד הראשי בסדרה "הסוכן הנרי", שיצאה בשנת 2014.
לאחר ההצלחה הגדולה של התוכנית המשיך נורמן להופיע בסרטים רבים בערוץ ניקלודיאון,  "רופוס", "אדם המפוצל", "רופוס 2", "נפלט לי", . ג'ייס נורמן זכה שלוש פעמים ברציפות בתואר "השחקן האהוב ביותר" בטקס הפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון (2017–2019).
טימותי לואוו-קברו

שארקס דאנטיב

לואוו-קברו נולד בקאן שבצרפת. בשנת 2012 החל לשחק במועדון שארקס דאנטיב, באליפות קבוצות העתודה של צרפת (Espoirs) בעונת 2013/2014 רשם ממוצע של 17.6 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק. בעונה זו שותף דקות מעטות בקבוצה הבוגרת של המועדון ששיחקה בליגת העל הצרפתית. בעונת 2014/2015 שותף באופן פעיל יותר בקבוצה ששיחקה בליגה הצרפתית השנייה, הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 6.9 נקודות ו-2.5 ריבאונדים למשחק. בפלייאוף סייע לקבוצה להעפיל חזרה לליגה הראשונה כשקלע בשמונה משחקים 8 נקודות בממוצע בכ-24 דקות למשחק.

מגה לקס

בעונת 2015/2016 עבר לשחק במגה לקס הסרבית המתמודדת במסגרת הליגה האדריאטית והפך בה לשחקן המוביל.

פילדלפיה 76'

ב-2016 נבחר במקום ה-24 בדראפט ה-NBA על ידי פילדלפיה 76'. בשתי עונותיו בקבוצה קלע 6.1 נקודות בממוצע למשחק.

אוקלהומה סיטי ת'אנדר

לקראת עונת 2018/2019 נשלח לאוקלהומה סיטי ת'אנדר כחלק מטרייד משולש עם אטלנטה הוקס.

שיקגו בולס

בפברואר 2019, לאחר 21 משחקים בלבד עם הת'אנדר, הועבר בטרייד לשיקגו בולס בתמורה לבחירת דראפט עתידית.

נבחרת צרפת

לואוו-קברו היה חבר בסגל נבחרות צרפת הצעירות. ב-2014 השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה ביוון וסיים עמה במקום השמיני. ב-2015 סיים עם הנבחרת עד גיל 20 במקום הרביעי באליפות אירופה שהתקיימה באיטליה. הוא רשם באליפות ממוצע של 11.6 נקודות ו-4.9 ריבאונדים למשחק.