האנשה של המוות

בתרבויות וביצירות ספרותיות לא מעטות, התופעה והמושג של המוות מתוארים או מיוצגים על ידי דמות אנושית או דמוית-אדם המבצעת את עבודת ההפרדה בין הנשמה לגוף, דמות המכונה על פי רוב מלאך המוות, "The Grim Reaper" או פשוט המוות. לתופעה זו, בה הקונספט של המוות מיוצג כישות אנתרופומורפית (התגלמות דמוית-אדם), קוראים האנשה של המוות.
צורת הייצוג משתנה מתרבות לתרבות.

מלאך המוות בנצרות


מלאך המוות בנצרות נקרא עזראל
עזראל נושא איתו להב שמימית שבעזרתהניתן להרוג גם מלאכים ושדים

היסטוריה

בימי הביניים התפתח הייצוג של המוות כשלד האוחז בחרמש. ייצוג זה התפתח מציורי "ריקוד המוות" של שלדים רוקדים, שנהיו נפוצים בעקבות מגפת המוות השחור (הדבר) שהרגה שליש מאוכלוסיית באירופה בתחילת המאה ה-14. מאוחר יותר נוספו לייצוג זה גם ברדס הנזירים השחור (כנראה עקב ריבוי תהלוכות האבל ותהלוכות הצלב שארגנו נזירים באותה תקופה) והשימוש בחרמש על מנת להפריד בין הנשמה לגוף, או כאמצעי לקצור בו את הנשמות. האנשה זו של המוות ידועה גם בשם The Grim Reaper (בתרגום חופשי: "הקוצר הקודר").
ייצוג זה הוא שהתקבע באמנות ובתרבות הפופולרית של אירופה (ומאוחר יותר ארצות הברית ומקסיקו) ואף צוטט לא מעט בסרטי קולנוע. הסרט "החותם השביעי" של אינגמר ברגמן, המתאר את מסעו של אביר שחזר ממסעי הצלב לאירופה של המוות השחור (מגפת הדבר), חיזק את ההאנשה הזו של המוות ואף הפך למוכרת את התמונה הקלאסית של אביר המשחק שחמט נגד המוות על חייו. דמות זו של המוות שימשה אחר כך מודל לחיקוי ופארודיה בסרטי קולנוע הוליוודים, כגון סרט האנימציה "ספר החיים", סדרות טלוויזיה ואף ספרים. המוות היה לעיתים אף לגיבור יצירות קולנועיות, כגון "Death Takes A Holiday" משנות ה-30 או העיבוד המחודש לו המוכר יותר - "לפגוש את ג'ו בלאק".
במחזה שפי (Sheppey‏; 1933) מספר סומרסט מוהם על אגדה ערבית ששמע (מקור האגדה- כנראה בסיפור אגדה על שלמה המלך שנודע לו שמלאך המוות רוצה לקחת שניים מעבדיו. הוא שולח אותם לעיר לוז בה אי אפשר למות, אך ליד הכניסה לעיר מחכה להם מלאך המוות ולוקח אותם), שבה סוחר מבגדד שולח את משרתו לשוק לקנות מצרכים הלה חוזר לבן ורועד מפחד. בשוק הוא פגש את המוות מחופש לאישה והוא הרים את ידו בתנועה מאיימת. המשרת מתחנן לאדונו שיתן לו סוס והוא ימלט לסאמרא (עיר צפונית לבגדד), שם בטוח המוות לא ימצא אותו. נותן הסוחר למשרתו את הסוס והלה רוכב צפונה. בינתיים הולך הסוחר לשוק מוצא את המוות ושואל אותו "למה הרמת את ידך בתנועה מאיימת כלפי משרתי הבוקר?". "זו לא הייתה תנועה מאיימת" עונה המוות, "זו הייתה תנועה הפתעה. מה פתאום אני פוגש את המשרת בבגדד, כשיש לי פגישה איתו הערב בסאמרא". על סמך אגדה זו קרא הסופר האמריקני ג'ון או'הרה לספרו הראשון "פגישה בסאמארה", רומן המופיע ברשימת 100 הרומנים הטובים ביותר שנכתבו באנגלית במאה ה-20. כמו כן בסיפור הסנדק מוות, שהיא אחת ממעשיות האחים גרים המוות המואנש נבחר להיות הסנדק של בנו ה-12 של אדם עני. בתחילה המוות מעניק מתת מיוחדת לבן הסנדקות שלו, אולם כאשר הוא רואה שהבן מנצל את זאת לרעה, הוא בוחר לקחת גם את חייו.
בסרטון האנימציה "החיים של המוות" של האנימטורית ההולנדית מרשה אונדרסטיין מוצג המוות כישות מתלבטת ובעלת רגשות, המתידדת עם איילה, מאוחר יותר כשמגיעה שעתה של האיילה, היא מקבלת את המוות כמיפגש עם ידיד ותיק.
בטלוויזיה זכתה הסדרה "מתים במשרה חלקית", בה נערה מתבגרת הפכה במותה למלאך המוות, לעדנה קצרה, ולימים אף עובדה לסרט טלוויזיה. מוות שימשה גם כדמות קבועה בסדרה ההנפשה לילדים ההרפתקאות של בילי ומנדי. בסדרות רבות אחרות, בהן "סאות' פארק", "איש משפחה", "משפחת סימפסון", "על-טבעי" שם המוות מוצג כחובב מושבע של ג'אנק פוד ובסופו של דבר מחוסל על ידי גיבורי הסדרה, כאשר הוא בא לקצור את נשמתו של אחד מהם, כשבהמשך מחליפה אותו בתפקידו אחת העוזרות שלו וכן ב"מכושפות", הדמות הופיעה לפרקים בודדים.
בספרות בולטת סדרת הספרים "עולם הדיסק" מאת טרי פראצ'ט, בה ניתן מקום מיוחד לדמותו של מוות. בספרים הדמות מופיעה כפארודיה אוהדת על ההאנשה של המוות כשלד עם חרמש וגלימה שחורה. מוות איננו אכזר בספרים אלו, אלא מאוד יעיל ומבצע את תפקידו כ"שירות לציבור", מוות מסתקרן לגבי מנהגיהם של בני האדם ולאט לאט רוכש תכונות אנושיות וסימפתיה לאנושות, לה הוא דואג. מוות הופיע ברוב ספרי עולם הדיסק. חלקם אף התמקדו בדמותו או בדמויות אחרות אשר נקשרו אליה, והם "תרועת מוות", "איש הקציר", "Soul Music",‏ "Hogfather" ו-"Thief of Time". הדמות התפתחה עם הזמן והייתה לאחת הדמויות הפופולריות ביותר בעיני מעריצי הסדרה.
בסדרת הקומיקס "סאנדמן" של ניל גיימן המוות דווקא מתואר בתור נערה גותית העונדת על צווארה את סמל האנח המצרי. המוות גם מופיע בספר שכתב ביחד עם פראצ'ט, בשורות טובות - שם המוות מתואר כמנהיג ארבעת פרשי האפוקליפסה.
גם בספר "מוות לסירוגין" מאת ז'וזה סאראמאגו המוות הוא אישה, שכן "מוות" הוא שם עצם נקבי בשפות אירופאיות רבות. היא מתאהבת באחד מקורבנותיה העתידיים, מחליטה לחוס על חייו, ובסופו של הספר בני האדם מפסיקים למות. היא גם מנהלת וויכוחים עם החרמש שלה.
בנוסף, במשחק גרים פנדנגו הדמות הראשית היא אחד הקוצרים האחראי להעביר את המתים לעולם הבא ולהציע להם חבילות נופש אטרקטיביות שם.