google/wiki40b huggingface dataset:
חיסול מעמד הקולאקים

חיסול מעמד הקולאקים (ברוסית: Раскулачивание) הוא שיטת רדיפות פוליטיות שהונהגה על ידי המשטר הסובייטי נגד האיכרים האמידים ("קולאקים") בהתאם להחלטת הפוליטביורו מ-30 בינואר 1930. כתוצאה ממדיניות זו כ-400 אלף איכרים נהרגו וכמה מיליוני אנשים הוגלו ממקום מגוריהם לאזורים מרוחקים.

הכנות

ב-15 בפברואר 1928 פורסם בעיתון פרבדה מאמר המתאר את הקולאקים כסיבה למצב הקשה במשק החקלאי הסובייטי. לטענת כותבי המאמר הקולאקים חיבלו במאמץ הממשלתי לקידום הכפר ולא הסכימו להעביר לרשות הממשל את עודפי הדגנים שברשותם. הממשל אומנם ציין שהלאמת עודפי הדגנים היא צעד זמני אך הכרחי בשלב זה. יחד עם זאת, פעולה זו הייתה מביאה לכך שהאיכרים המבוססים צמצמו את שטחי הגידולים והקטינו עוד יותר את היבולים והאפשרויות של האיכרים העניים למצוא עבודה בחקלאות. עם הזמן הממשל החליט לשנות את המדיניות ובמקום להקשות על הקולאקים הוחלט לפעול לחיסול הקולאקים כמעמד בכפר. מדיניות חדשה זו נוסחה על ידי יוסיף סטלין במהלך שנת 1929. אלכסיי ריקוב ותומכיו התנגדו למדיניות זו אך עמדתם לא התקבלה ואף הוכרזה כאנטי-מהפכנית ומזיקה למשטר הסובייטי. המעמד של האיכרים העניים תמך בהתלהבות במדיניות החדשה של סטלין.
לא הייתה קיימת הבחנה ברורה מי הוא "קולאק". תחילה שויכו לקבוצה זו רק איכרים שניצלו עבודה של איכרים אחרים לצורך איסוף היבולים או בעלי טחנות קמח ומכונות חקלאיות גדולות. בהמשך מונח זה הורחב וכל איכר שסירב להעביר את היבולים לממשל היה מוכרז כ"קולאק" ומתנגד המשטר הסובייטי.

הגמשת המדיניות

לקראת 1932 התהליך הופסק באופן פורמלי אך מעשית לא היה ניתן לעצור אותו טוטלית. ב-8 במאי 1932 הוצא צו האוסר על המשך ההגליות המסיביות ללא משפט.
ב-24 במאי 1934 התקבל צו לפיו היה ניתן להחזיר את הזכויות האזרחיות לקולאקים על בסיס החלטה ספציפית אישית. ב-13 באוגוסט 1954 בהתאם לצו ממשלתי נציגי המשפחות שהוגלו שוחררו מכל המגבלות ויכלו לחזור למקום מגוריהם הקודם.

השלכות

בשנת 1927 ייצור הדגנים היה כ-9,780 מיליון טון כאשר בקולחוז השתתפו רק כ-2% מסה"כ האיכרים. בעקבות הרדיפות ירד היקף הייצור החקלאי באופן דרסטי ומגמה זו נעצרה רק בשנת 1937, היקף יבולים שהיה בשנת 1928 לא הושג גם ערב מלחמת העולם השנייה. אחד ההשלכות של מדיניות זו היה הולודומור בשנים 1932-1933.
במהלך הרדיפות נהרגו מאות אלפי איכרים ועד כ-2 מיליון הועברו ממקומות מגוריהם. 
בהתאם לחוק רוסי מ-18 באוקטובר 1991 כל האנשים שנפגעו מפעולה חיסול הקולאקים נחשבים קורבנות רדיפה פוליטית. לכאורה הם יכולים לקבל בחזרה את הרכוש במידה ולא בוצעה הלאמה מסיבה אחרת או הוא לא הושמד במהלך מלחמת העולם השנייה. מעשית, לא ידוע על החזר הרכוש בהתאם לסעיפי החוק.
יוחנן הרביעי

ביוגרפיה

יוחנן נולד בדלמטיה, ככל הנראה בעיר סלונה והיה בנו של עורך דין בשם ונאנטיוס (Venantius).
יוחנן החל לכהן לאחר אינטרגנום של מספר חודשים. בעת שנבחר כיהן כארכידיאקון של הכנסייה הקתולית. בשל מהירות כניסתו לתפקיד לאחר בחירתו - ככל הנראה אושרה הבחירה על ידי שליט ראוונה ולא על ידי קיסר האימפריה הביזנטית בקונסטנטינופול.
בתקופת כהונתו פלשו עמים סלאבים לדלמטיה מולדתו. יוחנן שלח את הנזיר מרטין לדלמטיה ואיסטריה עם סכומי כסף גדולים במטרה לפדות שבויים ולהציל שרידים מקודשים מהכנסיות שנהרסו ולהביאם לרומא. במקביל ניסה יוחנן להביא לניצורם של הסלאבים שפלשו לדלמטיה ואיסטריה.
יוחנן כתב להגמוני הכנסייה בצפון אירלנד להזהיר אותם כי הם חוגגים את חג הפסחא במועד שגוי, וכן שיבח אותם בהתנגדותם למינות הפלגיאנית. כמו כן הוא הכריז על המונותליטיזם כעל מינות.
יוחנן נפטר ב-12 באוקטובר 642 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש שברומא.
קלוזאפין

שימושים רפואיים

קלוזאפין נחשבת לתרופה יעילה בטיפול בחולים הסובלים מסכיזופרניה וממחלות פסיכיאטריות נוספות המלוות בפסיכוזה, כדוגמת דיכאון פסיכוטי, שלא הגיבו לטיפול בתרופות אנטי-פסיכוטיות אחרות. כמו כן, במקרים נדירים יותר התרופה משמשת לטיפול בדיסקינזיה מאוחרת חמורה, במחלת פרקינסון אידיופטית, במחלת הנטינגטון, בתסמונות על הקשת האוטיסטית, בהפרעה טורדנית-כפייתית, במאניה שלא מגיבה לתרופות אחרות ובחולים אובדניים הסובלים מסכיזופרניה או מהפרעות סכיזואפקטיביות.

פרמקולוגיה

התרופה נספגת בגוף במהירות ומגיעה לרמת שיא בפלזמה בתוך כשעתיים. מצב שווי משקל מושג תוך פחות משבוע אם הכדור ניטל פעמיים ביום. לקלוזאפין יש שני מטבוליטים עיקריים, לאחד מהם, N-dimethyl clozapine, יש פעילות פרמקולוגית מסוימת. קלוזאפין הוא אנטגוניסט לקולטני דופמין (D1,‏ D4 ,D3) וכן לסרוטונין. לתרופה יש פוטנטיות נמוכה יחסית כאנטגוניסט לרצפטור D2. מידע מסקירות PET מראה שמינון של 10 מ"ג של הלופרידול גורם לתפוסה של 80% מהרצפטורים של D2 בסטריאטום, בעוד שמינון יעיל קלינית של קלוזאפין תופס רק 40-50% מהרצפטורים של D2 בסטריאטום. הבדל זה בתפוסת הרצפטורים של D2 הוא כנראה הסיבה לכך שקלוזאפין אינו גורם לתופעות אקסטרה-פירמידליות.

תופעות לוואי

תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה הן ישנוניות, סחרחורות, סינקופה, דופק מהיר, לחץ-דם נמוך, הפרעות קצב, בחילות והקאות. תופעות לוואי שכיחות אחרות כוללות עייפות, עלייה במשקל, עצירות, שלשולים, וחולשת שרירים. במקרים נדירים התרופה עלולה לגרום למיוקרדיטיס ולאגרנולוציטוזיס. הסיכוי לפרכוסים עומד על 4% במטופלים שמקבלים מינון הגבוה מ-600 מ"ג ליום.]

מינון והנחיות

קיימים כדורים של 25 ו-100 מ"ג. המינון ההתחלתי הוא בדרך כלל 25 מ"ג פעם או פעמיים ביום, למרות שבטיפול שמרני יש להתחיל במינון של 12.5 מ"ג פעמיים ביום. ניתן להעלות את המינון באופן הדרגתי (25 מ"ג ליום כל 2-3 ימים) עד 300 מ"ג ליום שמחולק לפעמיים או שלוש פעמים ביום. ניתן לתת מינון של עד 900 מ"ג ליום.
 
ניתן לבדוק רמות קלוזאפין בדם בחולים שלא מגיבים לטיפול התרופתי.

אינטראקציות בין-תרופתיות

אין להשתמש בתרופה במקביל לתרופה אחרת שגורמת לאגרנולוציטוזיס או דיכוי מח עצם. תרופות אלה כוללות קרבמזפין, פניטואין, פרופילטיואורציל, סולפונאמיד וקפטופריל. 
שילוב של התרופה ליתיום עם קלוזאפין יכול להגביר את הסיכון לפרכוסים, לבלבול ולהפרעות תנועה. אין להשתמש בשילוב של ליתיום וקלוזאפין אצל אנשים שחוו אירוע של תסמונת נוירולפטית ממאירה. 
קלומיפרמין עלול להגביר את הסיכון לפרכוסים על ידי הורדת סף הפרכוס ועל ידי העלאת הרמה של קלוזאפין בפלזמה. ריספרידון, פלואוקסטין, פרוקסטין ופלובוקסמין מעלים את הרמות של קלוזאפין בנסיוב הדם.
ברימאט

גאוגרפיה

העיר נמצאת בין שתי הערים הגדולות במחוז בא-רן שטרסבורג ואגנו. ממערב לעיר עובר כביש מהיר A4 שמחבר את אלזס עם פריז. בעיר עצמה זורם נהר הזורן בדרכו אל עבר הריין.

מקור השם

ברימאט מופיעה לראשונה במפה של תלמי במאה השנייה בשם Brokomagos ובמפת פויטינגר בשם Breucomagus. במאה השמינית מופיע השם Brocmagad ובמאה העשירית Bruomade. בשנת 1165 השם הופך ל-Brumat שבהמשך עובר לשם הנוכחי Brumath.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
העיר ברימאט היא אחת הערים הבודדות באלזס שמיושבות ברציפות במשך 5,000 שנה. היא שימשה כבירת הטריבוקים, שבט גרמאני שישב באלזס. לאחר מפלת אריוביסטוס על ידי יוליוס קיסר, הרומאים התירו לטריבוקים להתיישב על הגדה הימנית של הריין ומקום מושבם, היום מחוז בא-רן, נקרא Civitas Tibocorum ועיר בירתם Brocomagus. העיר נכבשה מידי הרומאים ב-365 על ידי הסואבים.
בעת החדשה עברה העיר את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת פרוסיה-צרפת וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת.
אלן דה בוטון

קורות חייו

דה בוטון נולד בציריך שבשווייץ להורים יהודים-ספרדים, ומתגורר באנגליה מאז גיל שמונה. סבתו הייתה העיתונאית יולנדה הארמר, והוא צאצא לרב אברהם די בוטון. הוא סיים בהצטיינות יתרה לימודי היסטוריה באוניברסיטת קיימברידג'.
שלושת ספריו הראשונים היו רומנים שבלט בהם מרכיב הניתוח השיטתי של הדמויות ומעשיות מנקודת מבט קרה-לכאורה בניסיון לאובייקטיביות פילוסופית. לאחר מכן הוא עבר לכתוב ספרי מסות בנושאים פילוסופיים, אבל לרוב בשפה פשוטה שנועדה לכלל ציבור הקוראים, ועל כך זכה לדברי שבח וביקורת כאחד. בבריטניה נעשו גם מספר סדרות טלוויזיה על פי כמה מספריו. בספריו האחרונים הוא עוסק בנושאים חברתיים ומעמדיים. דה בוטון כותב בקביעות עבור עיתונים באנגליה. כאתאיסט בוטון מבקר את האתאיזם האנטיתאיסטי.
גריזופולבין

מנגנון פעולה

עוצרת את הליך המיטוזה הפטרייתי על ידי קשירת הטובולין. נקשרת לקרטין בתאים הממוינים ונאגרת בתאי האב, הקשר ההדוק והממושך לקרטין מאפשר צמיחה מחודשת ונקייה מהפטרת של הרקמה (בין אם זו עור, שיער או ציפורן).

מתן התרופה

התרופה ניתנת באופן אוראלי ובשל השימוש הזמין בתרופות מקומיות היא אינה בשימוש נרחב. חשוב להמשיך בלקיחת התרופה עד שאין יותר אזורים נגועים. ניתנת במרווח של 6 שעות מאחר שהספיגה משתנה, מאכלים שומניים מגבירים ספיגה.

תופעות לוואי

שלשול, בחילה, עייפות, סחרחורת, בלבול, פריחה, פגיעה בתפקודי כבד אנזימטי, אובדן חוש טעם, תחושת עקצוץ בכפות הידיים או בכפות הרגליים, רגישות לחשיפה ממושכת לשמש, תחושת גרד, אינסומניה, כאב בטן עליונה.
Symptom of the Universe

סקירה

"Symptom of the Universe" הוא בעיקר פרי הלחנתו של גיטריסט הלהקה, טוני איומי, ומילותיו נכתבו על ידי גיזר באטלר. החלק האחרון של השיר שונה מאוד משאר השיר. חלק זה נוצר בג'אם באולפן באופן ספונטני (לפי איומי) והוחלט לשלבו בשיר.
ביצועים של הופעות חיות לשיר זה נמצאים באלבומים Past Lives, Cross Purposes Live ו-Live... Gathered in their Masses, ביצוע נוסף מופיע גם בסרט ההופעה שצולם בסיבוב ההופעות לקידום האלבום, Never Say Die!.
ביצוע לשיר זה מופיע גם כשיר הפתיחה באלבום ההופעה של סולן הלהקה אוזי אוסבורן, Speak of the Devil משנת 1982.
השיר מתנגן במשחקי הווידאו Skate 2 ו-Brütal Legend.

סגנון מוזיקלי

"Symptom of the Universe" הוא הדוגמה הראשונה והמובהקת לז'אנר הת'ראש מטאל, ז'אנר שנוצר בשנות ה-80. נאמר גם כי השיר הוא שיר הפרוגרסיב מטאל הראשון אי פעם, רוב הזמן בגלל השינויים במצב רוח ובשינויי מקצבים.] טוני איומי אמר על השיר: "זה מתחיל קצת אקוסטי. לאחר מכן זה מגיע לדברים הקצביים, כדי לתת לו את הדינמיקה הזו, כולל הג'אם בסוף".
מגיסטר אקוויטום

מגיסטר אקוויטום (בלטינית, magister equitum, אדון הסוסים) הוא תואר שמקורו בתקופת הרפובליקה הרומית ומציין את סגנו ומחליפו הנבחר של הדיקטטור. המונח שימש ולעיתים משמש עד היום לציון עמדה גם במדינות אירופאיות שונות.

רומא העתיקה

ברומא העתיקה, כל דיקטטור היה חייב למנות מגיסטר אקוויטום, ולהחליף אחד כזה אם מת בעת כהונתו. לרוב ניתנה לו גם הסמכות לבוחרו, לבד ממקרים בהם היה ייעוץ סנאטוריאלי (senatus consultum) שקבע מינוי אחר. שמו שאוב מהיותו אחראי לסוסים, כמו גם מהעובדה שהתואר הרשמי של הדיקטטור היה "אדון העם" (magister populi). למגיסטר אקוויטום היה אימפריום פראיטוריאני והוא לווה בשישה ליקטורים.
תפקידו של המגיסטר אקוויטום היה לסייע לדיקטטור במילוי משימתו ולהחליפו כאשר יצא את העיר רומא. במקרים כאלו, הוא זכה לעיתים לאימפריום שווה לזה של הדיקטטור. המגיסטר אקוויטום הנודע ביותר הוא קרוב לוודאי מרקוס אנטוניוס, ששרת בתפקיד זה בזמן הדיקטטורה הראשונה של יוליוס קיסר.
ויטוריה

יהדות ויטוריה

הייתה בעיר קהילה ענפה עד גירוש יהודי ספרד ב-1492, שבעקבותיו הועבר בית העלמין לרשות השלטון בתמורה לכך שלא יבנה ולא יחפור בשטח. רבים מהיהודים עקרו אז לבאיון הקרובה שבדרום צרפת, והסיכום נשמר במשך 460 שנים, עד שב-1952 נעתרו צאצאיהם לבקשת תושבי החבל הבאסקי לאפשר לבנות בבית העלמין - בתנאי שהעצמות מהקברים ייאספו למצבה שתספר את סיפורה של הקהילה הנכחדת. עד היום עומדת המצבה הזו ב'חודימנדי' (הר היהודים). היהודי האחרון שהתגורר בוויטוריה היה הרופא הפרטי של שליטי האזור, ובמסגרת הגירוש ב-1492 הוא התבקש לעזוב כמו כל בני העם. השלטונות פנו לממלכה וביקשו שלא יגורש, והוא אכן נשאר כאן עד יומו האחרון. שאר היהודים ברחו או המירו את דתם. כך שרבים מתושבי המקום, אף שאינם מודעים לכך, הם צאצאים של יהודים מומרים (בשימוש במושג מומרים יש להתייחס לספרד / בשימוש במושג אנוסים יש להתייחס לפורטוגל). 
כיום כמעט שלא חיים יהודים בעיר.
יחידת רוכב שמיים

היסטוריה

היחידה הוכרזה כעצמאית ב-10 באוקטובר 2010. לפני כן היא הייתה פלוגה הכפופה ליחידת זיק של חיל התותחנים.
במבצע עמוד ענן היו לוחמי היחידה בין הכוחות הקרקעיים היחידים שחצו את הגדר לצורך הפעילות המבצעית.
במבצע צוק איתן הפעילו לוחמי היחידה את הסקיילרק על מנת לסייע לכוחות היבשה של צה"ל במודיעין חזותי בעת התמרון הקרקעי.
ב-2018 שופרו הכטב"מים של היחידה ומערכת ההפעלה שודרגה לבלוק 3 ונוספה אפשרות לסימון מטרות. כמו כן הוקמה ביחידה פלגת קומנדו שייעודה הוא הפעלת המערכת בעומק האויב.

סמל היחידה

הפגסוס (סוס מכונף), המסמל את התמחותה האווירית של היחידה, הוצע כסמל על ידי תום זיידרמן מגרעין ההקמה שלה בשנת 2007. באותה השנה עיצב נדב אמבון, קצין ביחידה, את סיכת הלוחם: כנפי הפגסוס מורכבים מכנפי סיכת מפעיל כטב"ם בתוספת נוצות המקובלות בסיכות פלס"רים והצוואר של ראש הסוס מורכב משלושה חלקים כפופים המדמים את מראה אתר ההנצחה לחללי חיל התותחנים, שתוכנן על ידי אלכס שר. תג היחידה עוצב בשנת 2010 על ידי הקריקטוריסט אור רייכרט.
דב שליונסקי

דב (בּוֹריָה) שְלוֹנְסקי (נכתב גם שְליוֹנְסקי; אסרו חג הפסח תרנ"ו,] אפריל 1896 – 10 בינואר 1947) היה מחלוצי הוראת המתמטיקה והפיזיקה העבריים, כתב מדעי בעיתונות העברית של שנות העשרים של המאה העשרים ומראשוני סופרי המדע הפופולרי העבריים.

חייו

דב בוריס (בוריה) שליונסקי נולד בשנת 1896 בעיירה קְריוּקוֹב (Крюков), פרוור של העיר קרמנצ'וג שבפלך פולטבה של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי), בנם הבכור של צפורה לבית בּרָוֶורמן וטוביה שלונסקי. אביו היה בן למשפחת חסידי חב"ד, בקיא בספרות העברית החדשה. אמו (שמצד אמה הייתה נכדתו של הרב אברהם דוד לבוט) הייתה בעלת נטייה סוציאליסטית ובנעוריה לקחה חלק בתנועה המהפכנית ברוסיה והייתה חברת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בקרמנצ'וג עבד אביו כמנהל עסקיו של סוחר עצים גדול, ובעקבות המצוקה הכלכלית לאחר פרעות 1905 עברה המשפחה ליקטרינוסלב, שם עבד כקבלן של עבודות ציבוריות. במשך כמה שנים התגוררו בבית אחד, דלת מול דלת, עם רבה של העיר, הרב לוי יצחק שניאורסון, שהיה קרוב המשפחה.
בית המשפחה התאפיין בשילוב בין המסורת היהודית ובין מודרניות וקוסמופוליטיות, והיה מקום מפגש של משכילים ציונים ומהפכנים. המשפחה קראה כתבי עת עבריים (כמו "הצפירה" ו"השילוח"), ובמיוחד התחבבו עליהם מאמריו של אחד העם.
אחיו הצעיר אברהם שלונסקי התפרסם לימים כמשורר עברי חשוב.
אחותו הצעירה ורדינה שלונסקי הייתה מלחינה, פסנתרנית ועיתונאית (נחשבת למלחינה הישראלית הראשונה).
אחות נוספת, אידה (יהודית) שלונסקי, הייתה זמרת אופרה.
בילדותו למד שליונסקי בחדר מתוקן ובהמשך בבית ספר למסחר בקרמנצ'וג. ביקטרינוסלב למד בגימנסיה והיה פעיל בתנועת הנוער "נכדי ציון".
בשנת 1914, לאחר תום לימודיו בגימנסיה, נסע ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה בבירה, סנקט פטרבורג, ובהמשך למד באוניברסיטת רוסטוב. ברוסטוב היה פעיל בארגון הסטודנטים הציונים "החבר". בראשית 1920 סיים את חוק לימודיו ברוסטוב וחזר לעירו, יקטרינוסלב, שם התמסר לעבודה ציונית ב"צעירי ציון".
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל עם חלק מאחיו (בהם אברהם שלונסקי) בחברת חלוצים מאוקראינה. הוא השתקע בתל אביב. בתחילה עבד בבניין, ובהמשך התמסר להוראת מתמטיקה ופיזיקה בתל אביב, חיפה ושפיה. בעשרים שנות חייו האחרונות עבד במחלקת המדידות הממשלתית, והורה מדעים מדויקים בשיעורי ערב.
במשך כל שנותיו בארץ, עסק מלבד עבודותיו הקבועות גם בכתיבה על ענייני מדע. פרסם מאמרים ב"הארץ", ב"משמר" (במדור קבוע: 'חידושים במדע') וב"דבר לילדים" (בחתימת 'דבש', ראשי התיבות של שמו) וכן בכתבי העת "מאזנים" ו"טורים" (שנמנה עם חבר מייסדיו).
בשנת 1929 ראה אור ספרו הראשון: מתודיקה לאריתמטיקה לילדים בשם "הילד והמספר". מאז ועד מותו פרסם כמה ספרי מדע פופולרי לנוער (מקור ותרגום, לעיתים בשם העט "ד' איבטוב") בנושאי מתמטיקה, פיזיקה וטכנולוגיה, שנפוצו בקרב קוראים רבים.
דב שליונסקי נפטר בבית החולים בילינסון לאחר מחלת לב בחודש ינואר 1947, בגיל 51. הותיר אישה, בת ובן יונתן שלונסקי.
נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
משפחתו:
מפוצ'ה

מפוצ'ה (במפודונג: Mapudungun) הוא שמם של תושביה הילידים של מרכז צ'ילה ודרומה, וכן דרום ארגנטינה. פירוש השם בשפת המפודונג הוא הלחם של "עם" או "אנשים" (צ'ה) ו"של הארץ" (מפו), כלומר "אנשי הארץ". 
בני המפוצ'ה כונו גם "אראוקאנים" (Araucanians) בפי הספרדים שהגיעו לצ'ילה רק במאה ה-16, אולם כיום כינוי זה נחשב לפוגעני בעיני בני המפוצ'ה, ו"מפוצ'ה" הוא הכינוי המועדף עליהם ואשר מקובל בשיח הצ'יליאני והארגנטינאי כאחד. מקור השם "אראוקונים" הוא בשם המקום "אראקו" בשפת המפודונג שפירושו "מים של טיט", ולא במילה "מורד" (arauco) בשפת הקצ'ואה, כפי שמקובל לחשוב.
בני המפוצ'ה היו חקלאים וארגונם החברתי התבסס על משפחות שהונהגו בידי "לונקו" (lonko), מנהיג שבטי. בזמן מלחמה היו מתאגדים בני המפוצ'ה ליחידות גדולות יותר מהארגון המשפחתי-שבטי של ימי השגרה, ובוחרים להם טוקי (toqui; "נושא גרזן") כמנהיגם הצבאי.
בני המפוצ'ה הם קבוצה מגוונת מבחינה אתנית, הכוללת מספר קבוצות החולקות מבנה חברתי, דתי וכלכלי משותף, כמו גם מורשת לשונית משותפת. מכיוון שכך עשוי המונח "מפוצ'ה" לשמש הן לציון כלל בני הפיקונצ'ס (Picunches), אוליצ'ס (Huilliches) והמפוצ'ס (Mapuches), והן לבני המפוצ'ס בלבד.
השפעתם של בני המפוצ'ה השתרעה מנהר אקונקאגוואה (Aconcagua) ועד למישורי הפמפס הארגנטינאיים. כיום הם מתגוררים במחוז אראוקניה (Araucanía), בעמקים בין הנהרות של איטאטה (Itata) וטולטן (Toltén). בני האאוניקנק (Aonikenk) הצפוניים, להם קרא פרדיננד מגלן "פטגונים", היו קבוצה אתנית שנמצאו בקשר עם בני המפוצ'ה, ואשר אימצו את שפתם וחלק ממנהגיהם. כיום הם קרויים טוולצ'ה (Tehuelche).
בני המפוצ'ה התנגדו לשלטון הספרדי עד לסוף המאה ה-19. מרבית אדמותיהם נמכרו לחקלאים וחברות יערנות. לפי BBC, כ-9% מכלל הצ'יליאנים מזדהים כבני המפוצ'ה. מנהיגם כיום הוא הקטור לאיטול.
אדפטיישן

עלילת הסרט

מחבר התסריט עבור "אדפטיישן", צ'ארלי קאופמן, התחיל בכתיבתו כאשר ניסה לעבד את הספר "גנב הסחלבים" לקולנוע. קאופמן נכשל ולא הצליח ליצור תסריט מוצלח, לטעמו. לבסוף החל לכתוב על עצם תהליך הכתיבה של התסריט, בהתייחסות עצמית לניסיונות ולמחשבות שלו. הסרט אכן עוקב אחר תסריטאי בשם צ'ארלי קאופמן, שאותו מגלם קייג', אשר מנסה לעבד את אותו הספר לתסריט ונכשל. עם זאת ובניגוד למציאות, ב"אדפטיישן" יש לקאופמן אח תאום ושמו דונלד (אשר דמותו מגולמת אף היא על ידי קייג'), שהוא מעין אגו חלופי של התסריטאי. בעוד צ'ארלי מנסה לכתוב סרט אמנותי, דונלד מציע לו לכלול בו יותר סצינות פעולה או מין. דבר זה בא לידי ביטוי בסרט עצמו, כאשר צ'ארלי מבקש מדונלד לעזור לו עם סיום התסריט שהוא כותב והעלילה משתנה בהתאם לסגנון הכתיבה של דונלד.
עם התקדמות הסרט ועיבוד התסריט על ידי התאומים, חלק מהסצינות מתרחשות לפי אותו עיבוד בדיוני. בסצינות אלו מככבים סטריפ וקופר כגיבורי הסרט הבדיוני ואף הן מושפעות מסגנון הכתיבה השונה של התאומים.

סוגיית התאום

ניכר כי הסרט מבוסס על ניסיון חייו של קאופמן, על מחשבותיו ועל הלך רוחו במהלך עיבוד הספר לתסריט, ולכן עולה שאלת זהותו של דונלד - דמות התאום בסרט. לקאופמן אין אח תאום במציאות, ונראה כי דמותו של דונלד מייצגת צד אחר של אישיותו: את האלטר-אגו של האמן המבקש לעשות סרטים מסחריים ו"הוליוודים" יותר. דמותו של דונלד חרגה ממעמדה במסגרת עלילת הסרט, והשם "דונלד קאופמן" מצוין כשותף להפקה; הוא אף חתום על התסריט. עקב כך זכתה הדמות הבדיונית במועמדות לאוסקר, בפרס גלובוס הזהב ובפרסים ומועמדויות רבים אחרים על כתיבתו.
הסרט מוקדש לדונלד קאופמן בכתוביות החותמות את "אדפטיישן". האח התאום נפטר כביכול במהלך כתיבת התסריט. עם יציאת ה-DVD של הסרט ניתן לצפות בדף ה"פילמוגרפיה" של היוצר הבדיוני, הכוללת את "אדפטיישן" עצמו.
פנדר טלקסטר

פנדר טלקסטר (Fender Telecaster), ידועה גם כ-Tele, היא גיטרה חשמלית 2 פיקאפים 
(Pickup) טיפוסית בעלת גוף מוצק (שאינו חלול) שתוכננה ומיוצרת על ידי פנדר.
עיצובה פשוט אך יעיל, בעלת צליל מהפכני שקבע את הטרנד בתחום הגיטרות החשמליות והמוזיקה הפופולרית.
הושקה לתפוצה ארצית בשם Broadcaster בסתיו 1950 והייתה הגיטרה הראשונה מסוגה שיוצרה בכמות גדולה.
יצור הטלקסטר ממשיך עד היום בשלל תתי דגמים שונים, מה שהפך אותה לאחת הגיטרות החשמליות המוכרות, והנמכרות ביותר בעולם.

צליל

הטלקסטר ידועה בצליל ה"בהיר" וה"חותך" שלה. סודו של הצליל הזה טמון בעיקר בפיקאפ הגשר שלה שמלופף ביותר חוטי נחושת ולכן בעל תפוקה גבוהה יותר, לפעמים אף פי 2 מפיקאפ הצוואר.
הגוף המוצק של הגיטרה מאפשר לה להעביר צליל מוגבר ונקי של המיתרים. עובדה זו היוותה שיפור לעומת עיצובים אחרים לגיטרות.
פרטיזן בלגרד (כדורסל)

היסטוריה

פרטיזן בלגרד זכתה בתואר אלופת אירופה לשנת 1992, למרות שלאורך רוב העונה שיחקה את משחקיה הביתיים בעיר פואנלברדה בספרד. לקבוצה לא התאפשר להגן על תארה בעונת 1993, מאחר שהאו"ם הפעיל סנקציות על יוגוסלביה הפדרלית. כמו כן, הקבוצה זכתה שלוש פעמים בגביע קוראץ', וארבע פעמים באליפות הליגה האדריאטית. פרטיזן בלגרד מגינה על תואר אלופת סרביה מזה שש שנים. בסך הכל, זכתה הקבוצה בשלושה עשר אליפויות יוגוסלביה.
בקבוצה שיחקו גדולי שחקנים יוגוסלביה בעבר, ביניהם חבר היכל התהילה דרז'ן דליפאגיץ', ושחקני ה-NBA לשעבר ולאדה דיבאץ, אלכסנדר ג'ורג'ביץ', פרדראג דנילוביץ', ז'ארקו פספלי, וז'ליקו רברצה.
הקבוצה משתייכת לאגודת פרטיזן בלגרד. אולם הבית של הקבוצה הוא היכל פיוניר, אם כי משחקים בהם יש צפי גבוה לקהל, מתקיימים בבלגרד ארנה.
נחל נבלט

נַחַל נְבַלָּט הוא נחל אכזב בצפון שפלת יהודה, שראשיתו ברום של כ-200 מטרים מעל פני הים בסמוך לכפר קביא, וסופו בחיבור לנחל בית עריף, אחד מיובליו של נחל איילון.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר מתקופת המקרא ומתקופת בית שני נְבַלָּט, אשר חורבותיה מצויות בסמוך לנחל, החוצץ בינן ובין היישוב בית נחמיה.
באפיק הנחל, בסמיכות לחורבת נבלט, אותרו ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות.
אסיף

בחקלאות, אָסִיף הוא תהליך איסוף הפרי מהכרמים והמטעים, לאחר שזה נבצר או נקטף. האסיף מסמל את סיום העונה של גדילת היבול, או את סיום מחזור הגדילה של גידול מסוים, וחל על פי רוב בשלהי הקיץ או בתחילת הסתיו. רש"י מפרש טרם הגשמים היורדים ועלולים להרטיב את התבואה בשדה, אך בארץ ישראל התבואה נקצרת כבר באפריל מאי. המונח אסיף כולל בתוכו גם את השלבים שעובר היבול לאחר הוצאתו מן האדמה − קירור, מיון, ניקוי, אריזה ועד השלב של עיבודו, או עד השלב של הובלתו למרכזי ממכר.
בתורה נקרא חג הסוכות גם בכינוי חג האסיף, מפני שלקראת סוכות מסיימים לאסוף מהכרם ומהמטע את כל התוצרת החקלאית של עונת הגשמים הקודמת, ובעיקר מסיימים לדרוך את הענבים בגתות ומכניסים את היין ליקבים. חג האסיף  נבדל מחג הקציר (שבועות), שבו קוצרים את החיטה ומחג הפסח שבו מתחיל קציר השעורה וחג החנוכה שככל הנראה מקורו בחג חקלאי שנחוג בסוף מסיק וכבישת שמן הזית. ככל הנראה התוצרת העיקרית שנאספה לקראת סוכות לא הייתה תבואה, שנאספה כבר בתחילת הקיץ, אלא פירות קיץ כמו תאנים ובעיקר ענבים (שבדרך כלל יובשו לדבלים וצימוקים). יש גם הטוענים כי הכוונה בכינוי "חג האסיף" לאיסוף הקש שנוצר מהתבואה שיובשה בשדה לאורך הקיץ, שאותו אוספים לכאורה בסוכות שכן אם יושאר עוד בשדות הוא עלול להתקלקל עקב הגשמים.
בתרבויות שונות צוין אסיף התבואה בחגים הכוללים סעודות ומשתה. ביהדות, למשל, האסיף נחוג בחג הסוכות. אחד ההסברים הקושרים בין האסיף למנהג הישיבה בסוכה מציין כי בזמן איסוף היבול ישבו החקלאים בסוכה שבנו בשדה או בכרם על מנת להיות קרובים לעבודתם ובכך לחסוך בזמן, להגן על היבול מפני גנבים ובעלי חיים או לפקח על העבודה במקרה שהיו בעלי הכרם. הישיבה בסוכה עוגנה בזמנים מאוחרים יותר גם במאורע היסטורי − הושבת בני ישראל בסוכות במדבר. באמריקה הצפונית קיבל חג האסיף משמעות נוספת של הודיה כללית ושם הוא נחוג כחג ההודיה.
בלוח גזר מהמאה ה-10 לפנה"ס, מופיע האסיף כתקופה החופפת לחודשיים הראשונים בשנה - "ירחו אסף", המכוון לחדשים תשרי וחשוון. לפי המקרא, במסגרת הרפורמה הדתית של ירבעם בן נבט הוא העביר את חג האסיף סוכות בממלכת ישראל מהחודש הראשון לשני.
רינקו קיקוצ'י

ביוגרפיה

קיקוצ'י נולדה בהנדו שביפן. את הופעת הבכורה שלה על מסך הקולנוע ערכה בסרט יפני מקומי בשם "רצון לחיות", לאחר מכן השתתפה במספר סרטים מקומיים וביניהם הדרמה הקומית "טעם התה" ומותחן המסתורין "לשרוד בסטייל".
בשנת 2006 עברה קיקוצ'י להוליווד וכיכבה בדרמה "בבל" של אלחנדרו גונסלס איניאריטו. בסרט גילמה קיקוצ'י את דמותה של צ'יקו וטאיה, ילדה יפנית חירשת אילמת אשר נלחמת במציאות הקשה של חייה. על תפקידה הייתה קיקוצ'י מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
מכה שנייה

מכה שנייה הוא מושג המתאר מצב בו אדם או מדינה, החוששים או צופים שיושמדו בעתיד, משאירים מישהו שינקום את נקמתם לאחר מכן. הדבר נועד ליצור הרתעה שאמורה למנוע את השמדת האדם או המדינה, מחשש לנקמה.
רעיון המכה השנייה הפך לידוע בזמן מרוץ החימוש בתקופת המלחמה הקרה, עם פיתוחה של הפצצה הגרעינית, כאשר לראשונה בהיסטוריה נפתחה אפשרות מעשית להשמדת מדינה שלמה בבת אחת. נוצר צורך ליצור הרתעה שגם אחרי השמדה מוחלטת של המדינה תהיה נקמה ודאית (שאינה תלויה ברצונן הטוב של מדינות אחרות).
דוגמה לאיום במכה שנייה הוא חימוש צוללות (אשר יכולות לשהות הרחק מהמדינה המותקפת והן קשות לאיתור) בטילים גרעיניים על מנת שיוכלו להגיב נגד מדינה תוקפת בצורה עצמאית במידת הצורך ועל פי פקודות שניתנו מראש.
מצב זה רלוונטי גם בתחומים כגון תורת המשחקים, הדנה בין השאר במעשה של שחקן המשחק בתנאי חוסר ידיעה לגבי מה יעשה השחקן השני, תוך חשש מתגובתו.
וייטקונג

וייטקונג (VC) הוא הכינוי שניתן בארצות הברית לארגון "החזית הלאומית לשחרור דרום וייטנאם" (NLF), שהוקם ב-1960 ולחם יחד עם צפון וייטנאם נגד דרום וייטנאם והצבא האמריקני במהלך מלחמת וייטנאם, במטרה לאחד את וייטנאם בשלטון קומוניסטי. משמעות הביטוי "וייטקונג" בשפה הווייטנאמית - "קומוניסטים וייטנאמים".
הארגון הוקם כגוף עצמאי לחלוטין, אך בעקבות הסלמת המלחמה נגד הצבא האמריקני נקלטו בו קצינים רבים מצבא צפון וייטנאם, והחל ביניהם שיתוף פעולה הדוק. הארגון נתמך על ידי ממשלת הצפון, התמקד בלחימה זעירה (גרילה) בתוך דרום וייטנאם, והפעיל תשתית של משתפי פעולה בכפרים. לוחמי הארגון לבשו ביגוד אזרחי ופעלו בקרב האוכלוסייה האזרחית, במטרה להקשות על הצבא האמריקני לאתר אותם ולפגוע בהם; אופן הפעולה הזה הוביל לפגיעה באזרחים רבים. 
התחמושת והאספקה ללוחמי הוייטקונג הגיעו מצפון וייטנאם בשיירות שעברו ב"נתיב הו צ'י מין", דרך הג'ונגלים ובשטח קמבודיה. בנוסף לכך נחפרה רשת של מנהרות ברחבי דרום וייטנאם, שבהן התחבאו אנשי הוייטקונג לאחר התקפותיהם.
ב-30 בינואר 1968 השתתפו לוחמי הוייטקונג במתקפת הטט שהובילה צפון וייטנאם, ואשר כללה התקפות גרילה על כל מחוזות דרום וייטנאם.
אחרי נסיגת האמריקנים מסייגון בשנת 1975 וכיבושה בידי הצפון, הארגון שלט בדרום וייטנאם עד לאיחודה הרשמי עם הצפון הקומוניסטי בשנת 1976.