google/wiki40b huggingface dataset:
חברה חדשה לקניית ומכירת קרקעות

חברה חדשה לקניית ומכירת קרקעות הייתה חברה ציונית שנועדה לקנות, למכור ולהכשיר קרקעות בארץ ישראל, הן קרקעות עירוניות והן קרקעות חקלאיות.

היסטוריה

החברה הוקמה ב-1912 בארץ ישראל  כחברת מניות ובראשה הועמדו מנחם שינקין, יהושע גולדפרב, צבי פוגלסון ויוסף אליהו שלוש. בין רוכשי המניות היו יהודה לייב פישמן מימון (שהצטרף להנהלה), דוד ילין ומלכיאל מני.
בשל ניגוד אינטרסים נדרש שינקין לפרוש מהנהלת החברה, כי זו התחרתה בהכשרת הישוב, ששינקין, כאחד מנציגי הוועד האודסאי של "חובבי ציון" היה מהאחראים על המשרד הארצישראלי ועל חברת הכשרת היישוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה צברה החברה חובות ולכן אחרי המלחמה המעיטה בפעילות ובמהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התפרקה.
הרכישה הראשונה שביצעה החברה היו כ-2,000 דונם מאדמות סלמה, כרבע מהאדמות נמכרו לאיכרים מפתח-תקווה, היתרה הוצעה לאחוזת קורסק אולם אנשיה החליטו לא לרכוש את האדמה.
החברה רכשה אדמות נוספות בתל אביב (כרם התימנים, כרם רמדן, (מזרחית מציר יהודה הלוי, עליה נבנה ביהח"ר לודז'יה) אדמות משהראוי, אדמות בדרני), ואת רובן פיתח ועד תל אביב שהחתים את הקונים על התחייבות לקיים את תקנות העיר. המקומות נוספים בארץ התחרתה החברה החדשה לקניית ומכירת קרקעות בהכשרת היישוב ולעיתים הציע מחיר גבוה מזה שציעה הכשרת היישוב, אולם עסקאות אלו לא הבשילו לביצוע.
על פי בקשת הוועד האודסאי, איתרה החברה החדשה לקניית ומכירת קרקעות, אדמות מתאימות בירושלים, אותן רכשה עבור הוועד האודסאי מידי סוחר הקרקעות חכמשווילי, השכונה שהייתה אמורה לקום שם לא קמה בשל פרוץ המלחמה. למעשה נרכש שטח אדמה גדול יותר מאשר ביקש הוועד האודסאי ואת היתרה מכרה החברה החדשה לקניית ומכירת קרקעות, ברווח, לקונים פרטיים. נחתמו גם חוזים לרכישת שטחים נוספים בהר הצופים.
בהר כנען רכשה החברה החדשה לקניית ומכירת קרקעות, כ-14,000 דונם מידי קלווריסקי, נציג יק"א, כמחצית מהאדמה נמכרה ברווח לקבוצת האחוזה מאונגני, והיתרה נמכרה עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
בחיפה רכשה החברה שטחים ליד הטכניון ועל הכרמל ומכרה אותם ברווח.

רכישת אדמות הר הצופים

בקונגרס הציוני ה-11 (1913) הוחלט על הקמת האוניברסיטה העברית בירושלים אוסישקין פנה לחברה בבקשה להתחיל במגעים לרכישת שטח אדמה מתאים. התחילו במגעים אלו עורכי הדין מלכיאל מני ודוד ילין ששמעו שסר ג'ון גריי היל מעוניין למכור את מעון הקיץ שלו שבראס אבו חרוב על הר הצופים. סר היל היה מיודד עם רוכש הקרקעות וסוחר-הספרים בנימין בן-ישראל ברשטיין (בנימין עברי) ולכן ערבו את עברי במשא והמתן. אבל הוועדה שהוקמה לצורך הקמת האוניברסיטה החליטה לא לערב חברות פרטיות בתהליך הקמת האוניברסיטה ולכן העבירה החברה את המשך המשא ומתן לרופין ולמשרד הארץ-ישראלי.
פונקציות היפרבוליות

במתמטיקה, פונקציות היפרבוליות אנלוגיות לפונקציות הטריגונומטריות הרגילות: בעוד שהנקודות  יוצרות יחדיו מעגל, הנקודות  מגדירות את החלק הימני של ההיפרבולה , ומכאן שמן. הפרמטר  הוא זווית היפרבולית המייצגת את כפליים השטח בין ציר ה־X, ההיפרבולה, והקו הישר שמחבר את ראשית הצירים לנקודה על העקום לעיל, כפי שמתואר באיור משמאל.

הגדרת הפונקציות ההיפרבוליות

בהינתן  (ראו מספרים מרוכבים) הפונקציות ההיפרבוליות הן:
סינוס היפרבולי: 
קוסינוס היפרבולי: 
טנגנס היפרבולי: 
קוטנגנס היפרבולי: 
סקאנט היפרבולי: 
קוסקאנט היפרבולי:
איטליה (כתב עת)

איטליה הוא כתב עת מדעי לחקר תרבותם וספרותם של יהודי איטליה. רואה אור באוניברסיטה העברית בירושלים מאז תשל"ז 1977.
בכתב העת פורסמו מחקריהם של חוקרים רבים מתחומי מדעי היהדות והתחומים המשיקים להם, ובהם: אפרים חמיאל, רפאל בנימין פוזן, מיכאל ראובני, יונה דוד, מיכאל ריז'יק, דן אלמגור, דניאל לסקר, רוני ויינשטיין, ישראל מ' תא-שמע, אברהם דוד, עפרה תירוש-בקר, אריאל רטהאוז, עזרא פליישר, חנא שמרוק, משה אידל, אביעזר רביצקי, אברהם מלמד, דוד רודרמן, קולט סיראט, וראובן בונפיל.
רובע לב העיר

רובע לב העיר הוא מיזם נדל"ן יוקרתי שהוקם בלב תל אביב בתחילת שנות ה-2000. המיזם כולל 168 דירות מגורים, וממוקם בין הרחובות מזא"ה ובלפור, בסמוך לרחוב אלנבי. יזמית הפרויקט היא חברת אוניל שבשליטת איש העסקים אליעזר פישמן.

מבנה

הפרויקט תוכנן על ידי האדריכלית עדה כרמי-מלמד, על הקרקע שבה עמד בין השנים 1925 – 1992 בית החולים הדסה. המתחם משתרע על שטח של 10 דונם, וכולל מספר מבנים: "בניין בלפור" – בניין מגורים בן 7 קומות הבנוי בצורת "ח" סביב רחבה מרכזית, "מגדל המניפה" – מגדל מגורים במרכז הרחבה המתנשא לגובה 26 קומות, "בית התאומים" – בניין היסטורי משומר בסגנון האקלקטי משנות ה-20, וכן בניין משרדים קטן בחזית רחוב מזא"ה.
בפרויקט הושקעו למעלה מ-100 מיליון דולר, ובנייתו הושלמה בשנת 2005. בנייתו של המתחם סביב רחבה מרכזית מרוצפת המקשרת בין מבניו, מעין כיכר עירונית, נועדה לאפיין אותו כרובע עירוני בפני עצמו, עובדה המשתקפת גם בשם שנבחר למיזם. עם זאת, ה"רובע" אינו כולל שטחי מסחר ועסקים למעט מסעדה וכן חנות ספרים המשולבת בבית קפה.
דירות המגורים במתחם הן בנות 3-5 חדרים, בשטחים הנעים בין 114 ל-400 מ"ר, חלקן דירות גן, דופלקסים ופנטהאוזים. הדירות והשטחים הציבוריים תוכננו במפרט עשיר במיוחד, שנועד להתחרות במגדלי המגורים של צפון תל אביב ופונה לאוכלוסייה בעלת אמצעים. המתחם כולל חדר כושר וספא, בריכת שחייה, חניון תת-קרקעי עם 4 מפלסי חניה, וכן מרתף יין מרכזי המעוצב כמערה חצובה בסלע ומעמיד לרשות הדיירים תאי אחסון פרטיים ליינותיהם. הדירות נמכרו במחירים של מיליון דולר ומעלה (כ-10,000 $ למ"ר), חלק ניכר מהן לתושבי חוץ שאינם מתגוררים במקום דרך קבע.
אונקוגן

בביולוגיה, אונקוגנים (Oncogene) הם גנים המצויים בכל תא, ופעילותם חשובה לגידול התאים ולתפקודם התקין. כאשר מתחולל שינוי גנטי בגנים אלו, הם עלולים לגרום לתהליך סרטני.

גילוי האונקוגנים

האונקוגן הראשון שזוהה היה src, אשר התגלה על ידי מרטין (G. Steve Martin) מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1970. הגן התגלה ברטרוווירוס של תרנגולות (Rous sarcoma virus). בהתחלה זוהו האונקוגנים כגנים שהוחדרו לתא על ידי נגיפים וגרמו ליצירת רקמה סרטנית. ב-1976 דומיניק סטהלין, מיכאל בישוף והרולד א. ורמוס מאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו הראו כי אונקוגנים הם פרוטו-אונקוגנים מותמרים, ומצויים באדם וביצורים רבים נוספים. על גילוי זה זכו ורמוס ובישוף בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-1989.
ריצ'רד מאיירס

ראשית חייו

מאיירס נולד וגדל בקנזס סיטי, מיזורי. הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטת קנזס. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של חיל האוויר של ארצות הברית והוסמך כסג"ם.

קריירה

לאחר לימודיו, בשנת 1965, התגייס מאיירס לחיל האוויר של ארצות הברית והשלים קורס טיס כטייס קרב. מאיירס לחם במלחמת וייטנאם ולזכותו רשומות 600 שעות טיסה קרבית במטוס F-4 פנטום. לאחר מכן שירת במספר תפקידי פיקוד ומטה ובהם מפקד פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית, מפקד פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה, מפקד פיקוד החלל של ארצות הברית וסגן יו"ר המטות המשולבים. באוקטובר 2001 מונה ליושב ראש המטות המשולבים. מאיירס שימש בתפקידו במהלך מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק. בשנת 2005 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
חיפה אנדרדוגס

שנות ה-90 וה-2000 - משחקים לא רשמיים

בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 התקיימו בספורטק חיפה משחקי פוטבול לא רשמיים בימי שבת שמשכו תושבים מחיפה, הקריות, נהריה, קיבוץ עין השופט ומקומות נוספים בצפון הארץ. במקביל התקיימו משחקים דומים בספורטק תל אביב של תושבי אזור גוש דן. אחת לחודש לערך התקיימו משחקי ידידות בין שחקני חיפה לשחקני תל אביב. רוב המפגשים הללו הסתיימו בניצחון קבוצת תל אביב, מה שלימים הביא לשמה של קבוצת חיפה - אנדרדוגס (בלעז - מי שצפויים להפסיד).

עונת 2005/6 - ליגת ה-IFL

בעונת 2005/2006, במסגרת ליגת ה-IFL לפני איחודה עם ארגון ה-AFI, זכתה קבוצת חיפה אנדרדוגס באליפות. במשחק הגמר של אותה עונה, שהתקיים ב-23 ביוני 2006, גברה הקבוצה על תל אביב פיונירס 14-37.

עונת 2006/7 - מעבר לציוד מלא

בשנת 2007 הוחלט על הקמת ליגת הפוטבול  הישראלית, על ידי איחוד בין ליגת ה-IFL וארגון ה-AFI. לראשונה שיחקו בישראל פוטבול עם ציוד מלא העומד בתקני המכללות בארצות הברית (NCAA). בעונתה הראשונה של הליגה השתתפו בה קבוצות חיפה אנדרדוגס, תל אביב-יפו סייברס, תל אביב פיונירס וירושלים ליונס. חלק משחקני המשחקים הלא רשמיים בחיפה הפכו לראשי הקבוצה החיפאית, ויחד עם עמיתיהם מתל אביב, היו שותפים בהקמת ליגת הפוטבול הישראלית.

2007-2017 - ליגת הפוטבול הישראלית

בעונת 2007/2008 סיימה הקבוצה במאזן 6-3 העפילה לגמר והפסידה לאריות ירושלים.
בעונת 2008/2009 גדלה ליגת הפוטבול הישראלית ל-5 קבוצות. הקבוצה סיימה במאזן 6-2 והפסידה בחצי גמר לאריות ירושלים.
עונת 2009/2010 סיימה הקבוצה במאזן 4-6 והודחה בחצי גמר על ידי מורדי יהודה.
בעונת 2010-2011 סיימה הקבוצה במאזן 1-9 ולא העפילה לפלייאוף.
בעונת 2011-2012 סיימה הקבוצה במאזן 6-4 והפסידה בחצי הגמר לתל אביב סייברס.
בעונת 2012-2013 סיימה הקבוצה במאזן 5-5 ולא העפילה לפלייאוף.
בעונת 2013-2014 סיימה הקבוצה במאזן 4-5 והודחה בווילד קארד על ידי אריות ירושלים.
בעונת 2014-2015 סיימה הקבוצה במאזן 6-3 העפילה לחצי גמר והפסידה לתל אביב פיונירס.
בעונת 2015-2016 סיימה הקבוצה במאזן 7-3, העפילה לחצי הגמר והפסידה למורדי יהודה.
בעונת 2016-2017 סיימה הקבוצה במאזן 1-9 ולא העפילה לפלייאוף.
מיגונית

מיגונית היא מרחב מוגן המוצב בשטחים ציבוריים (יישובים, פארקים, גני משחקים, תחנות אוטובוס ועוד) שמטרתו לספק מיגון מידי בפני התקפות של רקטות ופצמ"רים שזמן ההתרעה בפניהן הוא קצר מכדי לאפשר גישה למקלט. באופן זה המיגונית משמשת כחלק מההגנה האזרחית של העורף.
יש להיכנס אל המיגונית כאשר נשמעת אזעקת מלחמה, שהיא מערכת התרעה סדירה המזהירה את התושבים מפני סכנה קרובה של תקיפה אווירית (במטוסים, טילים או רקטות). המיגונית נועדה להגן מפני פגיעות ישירות של פצצות מרגמה וארטילריה רקטית.
על פי רוב המיגונית נבנית במידות קטנות יותר מאשר חדרי ביטחון תקניים וכתוצאה מכך משקלה קטן יותר. דבר זה מאפשר הובלה זולה יותר מאשר הובלת ממ"ד נייד. בנוסף למיגוניות שנבנו מלכתחילה למטרה זו, משמשים כמיגוניות גם צינורות בטון גדולים, שסמוך לפתחיהם מוצב קיר בטון. 
בעקבות ירי הרקטות והפצמ"רים של ארגוני הטרור הפלסטיניים מרצועת עזה, שזמן ההתרעה להן הוא 15 שניות בלבד, פוזרו מיגוניות, בעשור הראשון של המאה ה-21, ברחבי שדרות ויישובי עוטף עזה, כמו גם לצד תחנות אוטובוסים, טרמפיאדות, מפעילים, מבני ציבור ותשתיות שונות במרחב. עם הרחבת טווח הירי של הרקטות הוצבו מיגוניות גם באשקלון, נתיבות, אופקים ועוד. 
מיגוניות רבות, שניצבות מזה שנים רבות באותו מקום, קושטו ועוטרו בציורים על ידי אמנים מקומיים. עיטור המיגונית נועד לשוות להן מראה אסתטי ולקשט את הסביבה בה הן מוצבות, וכן להקל פסיכולוגית על ילדים ולהקטין את האפקט השלילי של נוכחות המיגוניות וירי הרקטות שמחייב אותן.
ביולי 2014, כאשר רקטות ששוגרו מרצועת עזה פגעו ביישובי הפזורה הבדואית בצפון הנגב, הגישו בדואים אחדים, יחד עם ארגוני זכויות אדם, עתירה לבג"ץ, בדרישה שיורה להציב מיגוניות ביישובי הפזורה, משום שהבנייה ביישובים אלה אינה מספקת כל הגנה לתושביהם. העתירה נדחתה, בנימוק שבהחלטה בעניין הקצאת המיגוניות לא נמצא פגם המצדיק את התערבות בג"ץ.
אלפא פי אלפא

תולדותיה

האחווה הוקמה ב-4 בדצמבר 1906, בקמפוס של אוניברסיטת קורנל, באית'קה, עיר בצפונה של מדינת ניו יורק שבארצות הברית. מייסדי האחווה - הנרי א. קאליס, צ'ארלס ה. צ'פמן, יוג'ין ק. ג'ונס, ג'ורג' ב. קלי, נתנאל א. מוריי, רוברט ה. אוגל וורטנר ו. טנדי, שכונו "שבעת התכשיטים" ("Seven Jewels"), קידמו את האחווה במהירות רבה, וכבר תוך שנה מייסודה של האחווה - בשנת 1907 - הסניף השני הוסמך והוכר רשמית באוניברסיטת הווארד שבעיר וושינגטון. החל משנת 1908, הסניף שבהווארד היווה אב טיפוס לשאר הסניפים. 
כדי לייצג את רעיונותיה, משתמשת האחווה בסמלים ומוטיבים ממצרים העתיקה אפילו יותר מאשר בסמלים אפריקאיים; סמליה העיקריים הם הפירמידות במצרים והספינקס הגדול של גיזה. 
לאלפא פי אלפא היסטוריה ארוכה ומפוארת. האחווה הצמיחה מקרבה מנהיגים ושירתה את הציבור בעת השפל הגדול, בזמן מלחמת העולם השנייה ובמהלך המאבק לשוויון זכויות בין האפרו-אמריקנים ללבנים של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. היא התמודדה עם בעיות כגון אפרטהייד, וסיפקה שירותים כגון מקומות לינה מסודרים, שירותים כלכליים, תרבותיים ופוליטיים שנגעו לשחורים בארצות הברית.
החל משנת 1945, היא נפתחה לבני כל הגזעים. בין בוגרי התנועה הבולטים ניתן למנות את ראש ממשלת ג'מייקה לשעבר, זוכה מלגת רודז, נורמן מאנלי; זוכה פרס נובל לשלום, מרטין לותר קינג; סגן נשיא ארצות הברית, יוברט האמפרי; האתלט ג'סי אוונס; השופט האפרו-אמריקני הראשון בבית המשפט העליון של ארצות הברית, ת'ורגוד מרשל; וראשי עיריית אטלנטה, ג'ורג'יה, מיינארד ג'קסון ואנדרו יאנג.

כיום

כיום מונה אחוות אלפא פי אלפא מעל ל-700 סניפים ביבשות ואזורים שונים: דרום אמריקה וצפונה, אפריקה, אירופה ואיי הודו המערבית. מעל 175,000 אנשים הוכרו כחברים באחווה. ארכיון האחווה נשמר במרכז המחקר "Moorland-Spingarn", אחד מהגדולים שבגופי התיעוד של החיים וההיסטוריה התרבותית של האפרו אמריקנים בארצות הברית.
האחווה עוסקת במפעלים פילנתרופיים יחד עם ארגוני צדקה ורווחה שונים, בהם ארגון הצופים של ארצות הברית ואגודות אחרות הדואגות לרווחת הקהילה. אנדרטת מרטין לותר קינג, אשר נחנכה בוושינגטון ב-2011, נמנית אף היא בין מפעליה של אלפא פי אלפא. 
האחווה נתקלת בקשיים ובעיות דומות לאלה של אחוות אחרות, ובשנת 2001 אף בוצעה השעיה לשנתיים בשל טקס חניכה משפיל באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
לאוניד אוטיוסוב

קורות חיים

לייזר וויסביין נולד באודסה, למשפחה יהודית מרובת ילדים. תקופה מסוימת עבד בקרקס נודד כמתעמל. בשנת 1912 החל לעבוד בתיאטרון של מיניאטורות בקרמנצ'וג והחל להופיע תחת שם הבמה ליאוניד אוטיוסוב. 
לפני מהפכת 1917 שיחק בכמה תיאטראות. בשנת 1917 זכה בתחרות פזמונאים בהומל. באותה שנה הגיע למוסקבה, שם הופיע בתיאטרון "הרמיטז'". בשנת 1919 כיכב בסרטו הראשון, "סגן שמידט - לוחם חופש". ב-1920 המשיך להופיע על הבמה ולשחק בתיאטראות שונים במוסקבה, לנינגרד (לשם עבר ב-1922) וריגה. במקביל נמשכה הקריירה הקולנועית שלו. 
אוטיוסוב יצר תזמורת ג'אז שהופעתה הראשונה נערכה ב-8 במרץ 1929 על במת תיאטרון בלנינגרד. ההצלחה הייתה גדולה, ומאז שינה אוטיוסוב את עיסוקו ועבד כמנהל תזמורת ג'אז.
בשנת 1934 יצא הסרט "הבחורים השמחים", בו כיכב אוטיוסוב בתפקיד הראשי לצד הלהקה שלו. הצלחת הסרט הביאה לאוטיוסוב פופולריות ותהילה רבה ברחבי ברית המועצות. 
במהלך מלחמת העולם השנייה, הופיע אוטיוסוב בפני חיילים בחזית מספר פעמים, לעיתים תחת הפצצות. 
לאחר המלחמה, אוטיוסוב ולהקתו המשיכו להופיע ברחבי המדינה, להוציא תקליטים, להישמע ברדיו, ומאוחר יותר גם בטלוויזיה.
לאוטיוסוב הייתה בת חורגת בשם- יוליה גולדשטיין שהייתה נשואה לסופר והבמאי אפרים סבלה. 
אוטיוסוב מת ב-9 במרץ 1982 במוסקבה.
יגאל בורשטיין

ביוגרפיה

יגאל בורשטיין נולד במנצ'סטר שבאנגליה. אביו מפולין ואימו מאוקראינה. הם שרדו את מלחמת העולם השנייה באנגליה. ב-1949 הם שבו לוורשה שבפולין במטרה לבנות מולדת חדשה ושוויונית ברוח הסוציאליזם, אולם התאכזבו ועלו לישראל ב-1957 בעליית גומולקה. אביו עבד ככימאי במכון ויצמן ואמו עבדה שם כספרנית.
בורשטיין שירת בסדיר ובמילואים כתותחן. בשנים 1962-1961 למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית; בשנים 1965-1962 למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב והיה עוזר לפרופסור בן-עמי שרפשטיין בעריכת האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית.
בשנים 1967-1966 למד בורשטיין קולנוע בבית הספר לטכניקת סרטים בלונדון. בשנים 1967-1965 כתב ביקורת ספרות וקולנוע בעיתונים "על המשמר", "למרחב", "הארץ" ו"קשת". בשנים 1991-1985 שימש מבקר קולנוע בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"העיר". ב-1970 הרצה והדריך בבית הספר לאמנות הקולנוע של בית צבי, מאז 1973 מלמד בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ב-1984 קיבל קביעות, ב-1995 התמנה לפרופסור חבר נלווה וב-2008 התמנה לפרופסור מן המניין נלווה.
בורשטיין שהה כפרופסור אורח בבית הספר לקולנוע הדני בקופנהגן, בבית-ספר סם שפיגל לקולנוע בירושלים, באוניברסיטת ניו יורק ובמכללה הטכנולוגית של תל אביב-יפו.
ב-1993 זכה בורשטיין בפרס מטעם משרד החינוך והתרבות על מפעל חיים בעשייה קולנועית.
בורשטיין היה נשוי לשחקנית הבימה יעל דרויאנוב ולהם שני ילדים. היום הוא נשוי לרותה כהן, מנהלת אדמיניסטרטיבית ושותפה במרפאה לטיפול מיני.

פנים כשדה-קרב

ספרו של בורשטיין ראה אור ב-1991 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הוא עוסק בקולנוע הישראלי ובוחן את השתקפות המציאות הארץ-ישראלית בצילומי תקריבי-פנים החל מראשית המאה ו"הסרט הראשון של פלשתינה" למורי רוזנברג, דרך "עודד הנודד" לנתן אקסלרוד, "זאת היא הארץ" לברוך אגדתי, "צבר" לאלכסנדר פורד, סרטי ראשית המדינה כמו לא תפחידונו" למאיר לוין, סרטי בורקס ו"סאלח שבתי" לאפרים קישון, ועד "מאחורי הסורגים" לאורי ברבש, "עיניים גדולות" לאורי זוהר, "בר 51" לעמוס גוטמן, "יומן" לדוד פרלוב וסרטי ראשית שנות התשעים.

מבטי קרבה

ספרו של יגאל בורשטיין שראה אור ב-2009 בהוצאת מאגנס ואוניברסיטת חיפה. כתב היד זכה בפרס בהט מטעם אוניברסיטת חיפה בשנת 2007. הספר מחולק לשלושה חלקים: הראשון, "חשיבה על סרטים", מתאר את השיח על אודות סרטים בכתביהם של הוגי דעות שונים; השני, "חשיבה של סרטים", מתמקד בהתפתחות האינטלקטואלית של הסרט בארץ ובעולם; והשלישי, "חשיבה עם סרטים", בוחן את השיח בין הסרטים לאמנויות אחרות ובין הסרטים לצופים.
חיים אבולעפיה (השלישי)

רבי חיים בן דוד אבולעפיה (נפטר ה'תקל"ה, 1775) היה רב עות'מאני במאה ה-18.

ביוגרפיה

נולד לדוד אבולעפיה בטבריה באמצע המאה ה-18, למד בישיבות טבריה והיה תלמידו של הרב יצחק הכהן רפפורט מחבר הספר "בתי כהונה".
בראשית דרכו הרבנית כיהן כרב ודיין בצפת וכעבור שנים אחדות הוזמן לכהן כרבה של העיר לריסה ביוון.
בשנותיו האחרונות כיהן כרבה של איזמיר עד פטירתו בחודש אדר ב' ה'תקל"ה.
קיטוב

בפיזיקה, קִיטוּב הוא תכונה המאפיינת גל רוחבי במרחב תלת-ממדי. גל הוא הפרעה מחזורית המתפשטת במרחב, כך שערכיה נשמרים בנקודות שנעות בכיוון כלשהו במהירות קבועה. אם הגל הוא של וקטור, כלומר של גודל בעל כיוון, כיוון זה (הנקרא קיטוב הגל) נדרש על מנת לתאר את הגל בנוסף לכיוון התפשטות הגל.
למשל, גל במיתר הוא תנודה של המיתר המתקדמת לאורך המיתר, ואילו קיטוב הגל הוא הכיוון שבו מתנודד המיתר. כיוון זה בדרך כלל מאונך לכיוון ההתקדמות של הגל. באופטיקה, הקיטוב של גל אלקטרומגנטי (ובמיוחד של אור) הוא כיוון וקטור השדה החשמלי. לעין האנושית רגישות נמוכה ביותר לתכונה זו, ולכן היא אינה אינטואיטיבית, והתגלתה רק במאה ה-17.

פגיעה של גל בקיטוב רוחבי ליניארי במשטח

כדי לתאר באופן פיזיקלי תופעות הנובעות מפגיעת הגל במשטח, כגון  החזרה והעברה, מגדירים את מישור הפגיעה, שהוא המישור הנוצר מהרכבת כוון התנועה של הגל והניצב למשטח.
גלים מקוטבים רוחבית מחולקים לקיטובי s או p: קיטוב s מאונך למישור הפגיעה וקיטוב p מקביל לו. באיורים מוצגים קיטובי s ו-p: גל (השדה החשמלי מסומן בקו אדום) המתקדם לכוון המשטח (כוון ההתקדמות מסומן בחץ אדום), מישור הפגיעה הוא המישור הדק האופקי, והמשטח בו הגל פוגע הוא המשטח האנכי העבה.

קיטוב בטבע

בטבע ניתן למצוא דוגמאות הן לאור מקוטב והן לאור לא מקוטב. אור השמיים, למשל, הוא דוגמה לשני המקרים, שכן אור זה הוא מקוטב כשצופים בשמיים בכיוון מרוחק ביותר מכיוון השמש, אך הוא אינו מקוטב כשמסתכלים בזוויות הקרובות לשמש. כדי "לראות" את הקיטוב של האור צריך בדרך כלל להשתמש במקטב, אם כי לאחר אימון מתאים יש אנשים שמסוגלים, בנסיבות מסוימות, להבחין בקיטוב בצורה של גוונים עדינים מאוד של כחול וצהוב במרכז שדה הראייה. תופעה זו נקראת המברשת של היידינגר.

מקטבים וחוק מאלוס

מקטב הוא רכיב אופטי ההופך אור למקוטב. בדרך כלל יצירת קיטוב ליניארי נעשית על ידי רכיב אחד - מקטב ליניארי ואילו קיטוב מעגלי נוצר על ידי העברת אור מקוטב ליניארית דרך חומר בעל שבירה כפולה. ישנן מספר דרכים לייצר מקטבים, הנפוצה ביותר נקראת מקטב פולארויד. מקטב זה עשוי מפיסת פלסטיק המעבירה אור רק בקיטוב שכיוונו ניצב לכיוון שרשראות הפולימרים בפלסטיק. שיטה אחרת לקיטוב האור היא באמצעות החזרה מחומר מבודד בזווית ברוסטר, אשר חוסמת לחלוטין את כיוון הקיטוב המקביל למישור הפגיעה. כמו כן, ניתן לקטב אור באמצעות פיזור (למשל אור השמיים) ובאמצעות התקנים המבוססים על גבישי שבירה כפולה.
כאשר אור עובר דרך מקטב, האור הופך להיות מקוטב בכיוון הנקבע על פי המקטב. כאשר האור הפוגע במקטב אידיאלי הוא מקוטב ליניארית מלכתחילה, עצמת האור נקבעת על פי הזווית בין כיוון הקיטוב של האור הנכנס ובין כיוון המקטב, על פי חוק מאלוס:
כאשר  הוא עצמת האור ההתחלתית ו- היא הזווית בין מישור הקיטוב המקורי של האור לכיוון המקטב.
לנוסחה זו הסבר פשוט: קוסינוס הזווית הוא גודל ההיטל של כיוון הקיטוב על כיוון המקטב, והסיבה להעלאה בריבוע היא שכמות האנרגיה שנושא גל אלקטרומגנטי פרופורציונית לריבוע המשרעת של השדה החשמלי. עם זאת, חשוב לזכור כי זו נוסחה מקורבת, ובפועל ישנו איבוד אנרגיה נוסף במקטב, ושבר העוצמה שעוברת קטנה מ-
 .
אם מעבירים אור לא מקוטב דרך מקטב, עוצמתו פוחתת פי 2, כיוון שהערך הממוצע של  לאורך מחזור שלם הוא .
ניתן להבין כי כאשר מניחים שני מקטבים ניצבים זה לזה, עוצמת האור שתעבור דרך שניהם תהיה אפס. באופן מפתיע, אם נכניס ביניהם מקטב שלישי בזווית שונה, יעבור אור, וניתן לחשב את עוצמתו על ידי הפעלת חוק מאלוס פעמיים.
Today Was a Fairytale

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט, והופק על ידה ועל ידי נייתן צ'פמן. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ. בנוסף לכך, ביצעה סוויפט את השיר מספר פעמים במהלך סיבוב ההופעות הראשון שלה, "Fearless Tour".
כמו כן, השיר הוא נעימת הנושא של סרט הקומדיה האמריקאי "יום האהבה".

הצלחה

השיר זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר הפך לשיר הנשי הראשון בהיסטוריית מצעד קנדה הוט 100, אשר הצליח להגיע בשבוע בכורתו אל המקום הראשון. כמו כן, הוא השיר השני בהיסטוריית המצעד שהצליח לעשות זאת.
כמה חודשים לאחר צאתו, הוענק לשיר מעמד פלטינה על סך מכירות של כ-1.6 מיליון עותקים בארצות הברית.
יקיר ונה

ביוגרפיה

את דרכו המוזיקלית החל בשנת 1995 כאשר היה בן שמונה, כשהופיע ב"מקהלת פרחי פתח תקווה" של אבי ברק. בשנת 1997 החל להופיע עם "מקהלת פרחי ירושלים" של חנן אביטל, בשתי המקהלות שימש כסולן בהופעות בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2006 התגייס למקהלת הרבנות הצבאית והופיע ברחבי הארץ והעולם בניצוחו של המוזיקאי משה מרדכי רוזנבלום, הופעה המזוהה עם המקהלה מתרחשת מדי שנה בחידון התנ"ך העולמי.
ב-2009 הוציא את שירו הראשון "נביט אל המרום", באותה שנה זכה בתואר "תגלית השנה של המגזר החרדי". בשנת 2011 היה השיר חלק מאלבום הבכורה "סוד החיים", כאשר את רוב שיריו כתב והלחין ונה. באלבום בלטו מספר שירים, בין היתר הדואט "ממעון שמיך" עם הזמר נתי לוי, והשיר "כולם ביחד", אשר נכתב בעקבות אסון הכרמל והוקדש לזכר הנספים.
בסוף שנת 2009 חודשו שלושה שירים מתוך אלבומו של ונה על ידי דוד לנד, זמר צרפתי שכתב לשירים טקסט בשפה הצרפתית ומכר כמיליון עותקים בחנויות התקליטים הצרפתיות מהקאבר לשירו "מלאך משמיים".
בשנת 2012 הקים את ההרכב הפארודי "יאמאן סטייל", אשר בשנת 2013 הוסב להרכב ווקאלי בו לקח חלק כמפיק מוזיקלי, זמר וצלם. ההרכב הוציא תשעה שירים, קאברים קלאסיים ברובם, בהם אירח זמרים ותיקים, כגון יואב יצחק, נתי לוי ואביחי מליחי, לצד חדשים, כגון ליבי פנקר, והביא לחשיפתו הראשונה של זוכה "בית ספר למוסיקה" עוזיה צדוק בקאבר לשיר "יא מאמא", שקיבל חשיפה נרחבת לאחר הזכייה בתוכנית בשנת 2015.
בשנת 2014 הוציא בעקבות מבצע צוק איתן את השיר "מלחמה ושלום".
ב-2015 הקים סטודיו ואולפן והחל לעסוק בשיווק אמנים לצד הפקות מוזיקליות, בימויי וצילומי קליפים. כמו כן, ביים וצילם בין היתר את הקליפ "מפי אל", שיתוף פעולה בין ציון גולן ומידד טסה.
ב-2019 החל לעבוד יחד עם נועה קירל במסגרת הקידום הדיגיטלי לשירה "DRUM", והחל את דרכו כמנהלו האישי של זוכה "בית ספר למוסיקה", עוזיה צדוק, אותו גילה לראשונה בשנת 2013.
הרדאר

רקע לעליית התוכנית

לקראת פיצול ערוץ 2, ביולי 2017 ירדה מהאוויר התוכנית "ערב טוב" עם גיא פינס בערוץ 10, בעקבות מעברה לקשת. בעקבות כך לא הייתה בערוץ 10 תוכנית העוסקת בבידור היומי ובערוץ הוחלט ליצור תוכנית חדשה שעוסקת ברכילות ובחדשות מעולם הבידור בשם "הרדאר".

היסטוריה

התוכנית עלתה לשידור ב-4 בספטמבר 2017. מכיוון שהרצועה בה הייתה משודרת "ערב טוב עם גיא פינס" הייתה כבר של "הכל כלול", הוחלט לשבץ את התוכנית בשעות הלילה. התוכנית שודרה בימים ראשון–חמישי, במשבצת השידור שבין "הצינור" ל"היום שהיה" (שעת השידור איננה קבועה; לרוב בסביבות השעה 22:30). התוכנית התקבלה על ידי מבקרי הטלוויזיה בביקורות מעורבות.
התוכנית זכתה לנתוני רייטינג נמוכים במיוחד ולא הצליחה לשמש כמתחרה לתוכניות שמשודרות איתה באותה רצועה. בפברואר 2018 עברה שעת השידור לשעה מאוחרת, 23:45. ב-28 במרץ 2018 יצאה התוכנית לפגרה של יותר מחודש וחזרה לאוויר ב-10 במאי 2018 במתכונת שבועית.
ב-20 בספטמבר 2018 הופסק שידור התוכנית מסיבות תקציביות. התוכנית האחרונה שודרה ללא ידיעת המנחים והצופים שזאת התוכנית האחרונה.
פיבי ניקולס

ביוגרפיה

ניקולס נולדה בלונדון, אנגליה. למדה בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama".
כילדה הופיעה בשם שרה ניקולס ושיחקה בסרטים אחדים לצידם של הוריה ואחותה קייט.
בשנות העשרים שלה הופיעה בסרטו של דייוויד לינץ' "איש הפיל", בסרט "The Missionary" של מייקל פיילין ובתפקיד הידוע ביותר שלה כקורדליה פלייט בסדרה "חמדת ימים". מאז לרוב הופיעה ניקולס בתיאטרון ובטלוויזיה.
הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1978 במחזה "Whose Life Is It Anyway?" בבימויו של מייקל לינדזי-הוג . עוד שיחקה במחזה "שלוש אחיות" לצידה של ונסה רדגרייב, בגרסה עטורת השבחים של "An Inspector Calls" של סטיבן דלדרי שהועלתה בתיאטרון המלכותי הלאומי, במחזה זוכה פרס אוליבייה "Pravda" שיחקה לצידו של אנתוני הופקינס וכן הופיעה במחזה "היסטריה" של טרי ג'ונסון. על הופעתה ב-2008 בהפקה המחודשת של הווסט אנד של המחזה "The Vortex" מאת נואל קווארד וב-2009 ב-"Waste" מאת הרלי גרנוויל-ברקר  זכתה בפרס "Clarence Derwent" מטעם איגוד השחקנים הבריטי (Equity). במחזה "תמונות מהוצאה להורג" מאת הווארד ברקר, בהפקת התיאטרון המלכותי הלאומי, גילמה את מבקרת האמנות ריוורה.
ב-1995 השתתפה ניקולס בסרט הטלוויזיה "אהבה כמוסה" עיבוד לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן. היא הופיעה בתפקיד אורח במספר סדרות מתח כמו "קוואנה QC", "החשוד העיקרי", "רציחות במידסומר", "לואיס", "המלחמה של פויל" ו"עיניים שלי" בכיכובו של קלייב אוון. בספיישל חג המולד של שנת 2012 השתתפה בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" בתפקיד המרקיזה מפלינטשיר. היא שבה לגלם את התפקיד בעונה של שנת 2014.
ניקולס שיחקה בסרטים אחדים שביים בעלה צ'ארלס סטארידג', בהם העיבוד לטלוויזיה של "מסעות גוליבר" מ-1995, שם גילמה את קיסרית ליליפוט, ובסרט הקולנוע "סיפורי פיות" מ-1997.

חיים אישיים

ב-6 ביולי 1985 התחתנה ניקולס עם הבמאי צ'ארלס סטארידג'. לבני הזוג יש שני בנים ובת. בנם טום סטארידג' אף הוא שחקן.