google/wiki40b huggingface dataset:
שרון קטרון

שרון קטרון היא מרצה לפסיכולוגיה ומטפלת משפחתית, המייסדת ויושבת הראש של ארגון סגל ההוראה של האוניברסיטה הפתוחה ומרכזת את צוות הארגון (הנהגת הארגון) של כוח לעובדים.

ביוגרפיה

קטרון ילידת חיפה ובוגרת בית הספר הריאלי העברי בעיר, בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה וערבית מאוניברסיטת חיפה ותואר שני בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת תל אביב כמו כן היא חברת האגודה לטיפול זוגי ומשפחתי והוכשרה כמטפלת זוגית ומשפחתית במכון שינוי.

פעילות בארגון עובדים

במהלך שנת 2007 הקימה קטרון את ארגון סגל ההוראה באוניברסיטה הפתוחה, ובכך הובילה עם חבריה התאגדות עובדים ראשונה במוסד זה, שהנו המוסד האקדמי הגדול בישראל, וזאת לאחר שבמשך 30 שנות קיומה של האוניברסיטה הפתוחה הייתה המוסד האקדמי היחיד בישראל בו לא גובשו יחסי עבודה קיבוציים כלל.
בשנת 2009 נמנתה קטרון על ידי העיתון "דה מרקר" כאחת מחמישים המשפיעים בחינוך בישראל
קטרון הובילה את נציגות העובדים למשא ומתן ארוך עם הנהלת המוסד, סכסוך עבודה שהביא לדיון בנושא בוועדת הכספים של הכנסת ושביתה בת 50 יום, אשר באה לסיומה רק לאחר התערבות הוועדה לתכנון ולתקצוב שהביאה לקביעה כי שכרם של המורים באוניברסיטה הפתוחה יוסדר בהסכם קיבוצי על בסיס תנאי העבודה של הסגל הזוטר בשאר האוניברסיטאות, והתערבותו של שר החינוך למינויו של פרופ' יצחק זמיר כמגשר בין ההנהלה והעובדים. לאחר תהליך הגישור הושג לראשונה הסכם קיבוצי בעבור 1,300 חברי סגל ההוראה של המוסד, הסכם אשר הביא בין השאר לתוספת בת 24% בעלות שכרם.
לצד ההתאגדות וההסכם באוניברסיטה הפתוחה, אשר היו אבן דרך היסטורית בהתבססותו של ארגון כוח לעובדים, נרתמה קטרון לקידום העבודה המאורגנת גם מחוץ לכותלי האוניברסיטה ונבחרה להנהגה הארצית של ארגון העובדים "כוח לעובדים" כאשר היא מציבה מטרה של קידום מנהיגות נשית בארגון, ובכך היוותה השראה לעיסוק בתפקידן של נשים בארגוני עובדים ומשא ומתן באקדמיה ובקרב עובדות בתחומים נוספים דברים ברוח זו נשאה קטרון כדוברת במגוון גדול של אירועים ציבוריים ובהם צעדת אחד במאי בתל אביב, הכנס הסוציאל-דמוקרטי ופסטיבל סרטי הפועלים בחיפה. קטרון מכהנת מאז שנת 2011 כרכזת ההנהגה של כוח לעובדים (המכונה "צוות ארגון").
קורצ'ה (מיתולוגיה גאורגית)

קוּרצ'ה או ק'וּרשה (בגאורגית: ყურშა, ופירושו בעברית: "אוזן שחורה") הוא כלבו הנאמן של אמירני, מהמיתולוגיה הגאורגית. 
קורצ'ה הוא כלב על-טבעי, המופיע לראשונה בסיפור של דאלי והצייד בטגיל (או בטקיל). הכלב הוא בנו של נשר. כשאימו ראתה את עיוותו, היא זרקה אותו מן הקן והוא גודל על ידי ציידים. קורצ'ה מתואר כבעל כנפי נשר, שפתיים מזהב ועיניים גדולות. נביחתו כמו רעם וביכולתו לתפוס כבשה הררית או יעל בזינוק אחד. הפעם הראשונה שמוזכר כלב במיתולוגיה הגאורגית (ובכלל במיתולוגיות הקווקזיות) היא בסיפור זה. כמו כן מוזכר קורצ'ה בסיפורו של אמירני (סיפור בעל דמיון לסיפורו של פרומתאוס). 
שמו של קורצ'ה מקורו במילה הגאורגית ק'וּרי (ყური), שפירושה אוזן. שמו מלמד על כלב ממושמע, הנאמן לבעליו.
מסעדת הפיל

מסעדת הפיל הייתה מסעדה בפינת הרחובות בני אפרים ומשה סנה, בפאתי שכונת נאות אפקה בתל אביב.

היסטוריה

המסעדה הוקמה בידי משה אגסי ב-1965. אגסי, יליד פולין, רכש קרקע בשטח של 4.7 דונם ב-1948, בעת שהאזור נחשב לאזור נידח בפאתי המושבה קריית שאול, בו גרו בדואים משבט אבו כישכ. המשפחה עברה למקום עוד בטרם הושלמה בניית הבית, והתגוררה בתחילה באוהל. ב-1965 פתח אגסי את המסעדה, בקומה הראשונה של הבית, ובמקביל החל לטפח גן חיות קטן, זכר לתקופה בשנות ה-30 שבה עבד בגן החיות הקטן שהקים הרב מרדכי שורנשטיין. במהלך התקופה בה עבד בגן חיות זה, הגן בגופו על פיל שמחץ למוות את אחד העובדים, לאחר שהשוטרים הבריטים ביקשו לירות בפיל.
זמן קצר לאחר פתיחת המסעדה, הציב אגסי בחצר פסל גדול שפיסל בדמות פיל. הפסל היה חלול, והוצב בתוכו הגריל ששימש את המסעדה. העשן היתמר החוצה דרך ה"חדק". ברבות השנים נוספו בחצר פסלי פילים קטנים יותר, ואף חלק מהשיחים נגזמו בצורת פילים. זמן קצר לאחר פתיחת המסעדה נאלץ אגסי לסגור אותה בהוראת בית המשפט, מאחר שפעלה ללא רישיון, אך היא נפתחה מחדש. לאחר שהוקמה המסעדה, בלט הפיל למרחוק באזור השומם, וגם כיום, לאחר שהאזור נבנה ברובו, מכונה צומת הרחובות בני אפרים ומשה סנה בשם "צומת הפיל".
בנוסף לפילים, הוצבה בחצר המסעדה גם סירה בשם "גליה", שבנה אגסי לפני קום המדינה, ושמעבר לשימושיה השוטפים, שימשה גם להבאת מעפילים אל החוף, להשטת חברי "ההגנה" לאתרי אימונים נסתרים לאורך נחל הירקון, וכן לפינוי מנחם בגין מה"אלטלנה"].
בשנת 2009 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את הריסת המבנה שבו שוכנת המסעדה והקמתם של שני מגדלי מגורים בני 11 ו-8 קומות.
בשנת 2012 נסגרה המסעדה, ובדצמבר 2018 היא נהרסה.
ספיר (אבן חן מקראית)

סַפִּיר היא האבן השנייה בטור השני בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט יששכר.

הספיר במקורות

וְהַטּוּר, הַשֵּׁנִי--נֹפֶךְ סַפִּיר, וְיָהֲלֹם.
— שמות כ"ח, י"ח
וְהַטּוּר, הַשֵּׁנִי--נֹפֶךְ סַפִּיר, וְיָהֲלֹם.
— שמות ל"ט, י"א
בְּעֵדֶן גַּן-אֱלֹהִים הָיִיתָ, כָּל-אֶבֶן יְקָרָה מְסֻכָתֶךָ אֹדֶם פִּטְדָה וְיָהֲלֹם תַּרְשִׁישׁ שֹׁהַם וְיָשְׁפֵה, סַפִּיר נֹפֶךְ, וּבָרְקַת וְזָהָב; מְלֶאכֶת תֻּפֶּיךָ וּנְקָבֶיךָ בָּךְ, בְּיוֹם הִבָּרַאֲךָ כּוֹנָנוּ.
— יחזקאל כ"ח, י"ג
וָאֶרְאֶה, וְהִנֵּה אֶל-הָרָקִיעַ אֲשֶׁר עַל-רֹאשׁ הַכְּרֻבִים, כְּאֶבֶן סַפִּיר, כְּמַרְאֵה דְּמוּת כִּסֵּא--נִרְאָה, עֲלֵיהֶם.
— יחזקאל י', א'
מְקוֹם-סַפִּיר אֲבָנֶיהָ; וְעַפְרֹת זָהָב לוֹ.
— איוב כ"ח, ו'
זַכּוּ נְזִירֶיהָ מִשֶּׁלֶג, צַחוּ מֵחָלָב; אָדְמוּ עֶצֶם מִפְּנִינִים, סַפִּיר גִּזְרָתָם.
— איכה ד', ז'
יששכר על ספיר, והיא מראה תכלת, לפי שהיו גדולים בחכמת התורה, שנאמר: ומבני יששכר יודעי בינה לעתים, ולוחות התורה על סנפירינון היו, וכן מצינו במתן תורה ותחת רגליו כמעשה לבנת הספיר. וידוע שנפש בעלי התורה צרורה בצרור החיים תחת כיסא הכבוד שכתוב בו כמראה אבן ספיר דמות כסא. והתכלת צבע של ענוה ושפלות לא גאוה אדמימות וירקות. וסגולתה להאיר העיניים ולכן מעבירים אותה על העינים, וכן התורה מאירת עינים, והאבן הזו תועיל לכל כאב ונפיחה בכל מקום שתהיה בגוף וכן התורה מרפא לכל הגוף וכדברי רז"ל חש בראשו יעסוק בתורה.
— רבינו בחיי בפירושו לפרשת תצווה

זיהוי

מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שאין לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה.
כביש 551

כביש 551 - החלק הסלול

כיום מורכב הכביש משני קטעים קצרים, הראשון בן 1.5 קילומטר הנמצא סמוך לקיבוץ ניר אליהו וקיבוץ אייל, וקטע נוסף שנמצא במחלף הדרים (אורכו כקילומטר), כאשר הכביש עובר מתחת לכביש 4 ומגיע עד לקריית שלמה.

כביש 551 - החלק העתידי

החברה הלאומית לדרכים עתידה להשלים את הקטע החסר בין כביש 6  לכביש 2. לפי התוכנית המקורית היה הכביש אמור לקשר בין שני הכבישים דרך השטח שבין בני ציון מדרום לתל יצחק מצפון ולחצות את כביש 4 במחלף הדרים עד לכביש 2 במערב, אך אפשרות זו נתקלה בהתנגדותם של יישובים בשרון ושל החברה להגנת הטבע. בחודש יולי 2010 החליטה ועדה של משרד הפנים להסיט את תוואי הכביש דרומה, כך שיחלוף לאורך גבולה הצפוני של רעננה. חלופה זו המכונה "כביש 541", מאפשרת לשמר את המרחב הפתוח של נחל פולג. אורך הכביש שתוכנן הוא כ-13 קילומטר ועלות הקמתו הוערכה בשנת 2008 בכ-300 מיליון שקל. בשנת 2014 משרד התחבורה לא קיבל את החלופה והמשרד מקדם שוב את התוכנית המקורית.
פליס

יצרנים

יצרן הפליס הגדול ביותר בשוק העולמי הוא חברת מאלדן-מילס האמריקאית (Malden-Mills Industries Inc. USA) המשווקת את מוצריה משנת 1979 תחת המותג "פולארטק" (Polartec).יצרן גדול נוסף הוא פונטהטורטו (Pontetorto) מאיטליה המשווקת תחת המותג "טכנופייל" (Tecnopile).
פרסי Black Reel

היסטוריה

הפרס נוסד על ידי מבקר הקולנוע טים גורדון וסברינה מקניל בשנת 2000, וטקס הענקת הפרסים הראשון נערך דרך האינטרנט ב-16 בפברואר 2000, בחסות Reel Images Magazine. שנתיים לאחר מכן, נערך לראשונה טקס חי להענקת פרסים, בוושינגטון די. סי., בו ניתנו 20 פרסים לקולנוענים אפריקאים-אמריקאים. כל הטקסים השנתיים מאז נערכו גם הם בוושינגטון, למעט פעם אחת בה נערך הטקס בניו יורק. 
פרסי Black Reel נערכים לטובת הקרן לקידום אפריקאים-אמריקאים בקולנוע (The Foundation for the Augmentation of African-Americans in Film - FAAAF), ארגון ללא כוונת רווח שמטרתו לספק הזדמנויות חינוכיות למנהלים עתידיים פוטנציאליים של צבע בתעשיית הקולנוע. FAAAF עורכת תוכניות מלגות לגילאי חטיבת ביניים ועד אוניברסיטה, וכן למקצוענים צעירים בתחילת דרכם בתעשייה.
ב-2015, שינתה הקרן את שמה ל"הקרן לגידול מספר האפרו-אמריקאים בקולנוע (Foundation for the Augmentation of African-Americans in Film).
הפרס הראשון לשחקן הטוב ביותר ניתן לדנזל וושינגטון על הופעתו בסרט "ההוריקן". הוא חזר על הישג זה עוד שנתיים ברציפות, עבור הסרטים "לזכור את הטיטאנים" ו"יום אימונים מסוכן".
בטקס פרסי Black Reel ה-3, והראשון באירוע חי, הוספה הקטגוריה לסרט הזר הטוב ביותר.
בטקס פרסי Black Reel ה-6, בשנת 2005, הוענק פרס Vanguard (חלוץ) הראשון לבדרן השנה לג'יימי פוקס על הופעותיו בסרטים  Collateral, Redemption: The Stan Tookie Williams Story, וריי.

קטגוריות מיוחדות

פרסי Black Reel מיוחדים מתקבלים על יד הצבעה בוועדות של הקרן במקום על ידי הצבעת חברי האקדמיה. פרסים אלה אינם קבועים.

מועמדויות וזכיות 

לסרט  For Colored Girls מספר שיא, עם 14 מועמדויות. הסרטים " 12 שנים של עבדות " ו"סלמה" יש לכל אחד 8 זכיות, שזהו מספר השיא. מעולם הטלוויזיה, הסרט  Lackawanna Blues מחזיק בשיא המועמדויות (9) וגם שיא הזכיות (7).
Common Language Runtime

Common Language Runtime (או CLR) הוא רכיב המכונה הווירטואלית של מערכת NET. והוא אחראי על נהול ההפעלה של תוכניות הרצות במסגרת ה-NET. בתהליך הנקרא Just in time compilation, הקוד המהודר, נהפך להוראות בשפת מכונה בזמן ריצה אשר, בסופו של דבר יבוצעו על ידי המעבד‏. ה-CLR מספק שירותים נוספים כגון נהול זיכרון, טיפול בחריגות ויציבות על ידי טיפוסים מוגדרים היטב (Type Safety). כל תוכנית שנכתבה עבור NET., ללא שייכות לשפה בה נכתבה התוכנה מורצות על ידי ה-CLR. ה-CLR מאפשר ניהול תהליכונים ואיסוף זבל.

ה-CLR משותף לכל גרסאות ה-NET.

ה-CLR הוא המימוש של מיקרוסופט של תקן ה Common Language Infrastructure (או CLI), אשר פותח במקור על ידי מיקרוסופט עצמה. ה-CLI מוגדר כתקן סטנדרטי של ECMA, הנקרא: "The ECMA Common Language Infrastructure specification"‏.
רן אפלברג

ביוגרפיה

אפלברג נולד וגדל בגבעתיים. בנעוריו למד ב"תיכון תלמה ילין".
כתסריטאי כתב בין היתר את התסריטים לסרטים ולסדרות הטלוויזיה: "בשורות טובות" (2007), "אין בעיה" (2009), "גבוה וגרינבאום" (2011), "ילד טוב ירושלים" (2016) ויצירות נוספות.
כשחקן הספיק לשחק בין היתר בסדרות: "זהו זה!", "קריאת כיוון", "עשרים פלוס", "גבוה וגרינבאום" סדרה שאותה גם יצר וכתב, "החממה", "ישראל" וסדרות נוספות.
המלחמות המוקדוניות

המלחמות המוקדוניות היו סדרת מלחמות שנערכו לסירוגין בין השנים 214-148 לפנה"ס, בין הרפובליקה הרומית לממלכת מוקדון. המלחמות הסתיימו כולן בניצחון רומאי, אשר הביאו לכיבושה של מוקדון והפיכתה לפרובינקיה רומית. מלחמות אלו הכניסו את הרומאים לעולם ההלניסטי, ופתחו את הדרך להשתלטות רומאית על כל מרחב הים התיכון.

רקע

בעקבות מלחמות הדיאדוכים, חולקה האימפריה של אלכסנדר הגדול לשלושה חלקים עיקריים: מוקדון ויוון נפלו בידי השושלת האנטיגונידית. מצרים נפלה בידי בית תלמי, ואסיה בידי בית סלאוקוס. מוקדון הייתה מלכתחילה החלשה יותר מבין השלוש, וסבלה מהפיכות מבית וממרידות בקרב גורמים לאומיים ביוון, אשר רצו להחזיר לפוליס היווניות את העצמאות שאבדה להן בקרב כירונאה (338 לפנה"ס). עם זאת, בהנהגתם של שני מלכים חזקים, אנטיגונוס גונאטס ואנטיגונוס דוסון, הצליחה מוקדון להשיג מעמד של מעצמה. נקודת השיא הייתה לאחר הניצחון המוקדוני במלחמה הקלאומנית, אשר בעקבותיו שוחזרה הליגה הקורינתית. בשנת 221 לפנה"ס נפטר המלך אנטיגונוס דוסון ובמקומו עלה לשלטון פיליפוס החמישי. 
באותה עת, כבר הייתה הרפובליקה הרומית מעצמה, אולם השפעתה לא חרגה בהרבה מחוץ לתחום חצי האי האפניני. רק בעקבות ניצחונה של רומא במלחמה הפונית הראשונה, התרחבה השליטה הרומאית אל סיציליה, ובעקבות מלחמת שכירי החרב, תפסה רומא גם את סרדיניה וקורסיקה. בשנת 229 לפנה"ס חדרה רומא לראשונה לתחום השפעה יווני, כאשר הביסה את טאוטה מלכת האילירים במלחמה האילירית הראשונה. אלא שבשנת 218 לפנה"ס, אותגרה רומא בידי קרתגו. המצביא הקרתגי המבריק חניבעל, ביצע מסע מהיר, חדר לתוך איטליה ממש, והביס את הרומאים במספר קרבות קשים.

המלחמה הרביעית

פרסאוס נשלח לרומא, ולאחר שהוצעד בטריומף, הושלך לכלא ומת בו. מוקדון חולקה לחמישה מחוזות נפרדים ללא כל קשר ביניהם.  נאסר על בני מחוז אחד לבוא בקשרי נישואים עם בני מחוז אחר, ונאסרה מכירה של נדל"ן מחוץ למבני מגורים, מבני מחוז אחד לאחר. פאולוס סגר את מכרות הזהב והכסף בכל המחוזות. עם זאת, התיר את קיומם של מכרות הברזל והנחושת, תמורת דמי חכירה שאכן היו זולים יותר מדמי החכירה ששולמו למלך מוקדון. יבוא מלח נאסר לחלוטין, וכן כרית עצים לצורך בניית ספינות מכל סוג שהוא. החזקת צבא נאסרה על כל המחוזות, פרט לאזורים שהיו בעייתיים בשל פלישות שבטים מהצפון, שלהם הותר להחזיק מיליציה שגויסה אד-הוק. לכל מחוז הייתה מועצה (סינהדרוי) האחראית על ניהולו. חברי המועצות נבחרו אחת לשנה.
הרומאים למעשה הרסו כליל את הכלכלה המוקדונית, שהייתה מבוססת בחלקה הגדול על גישה לים וסחר במלח. מכיוון שהארכיון המלכותי המוקדוני בפלה לא הושמד, פאולוס השתמש בו כדי להרכיב רשימה ארוכה של אישים בכל רחבי מוקדון ויוון אשר עשויים להוות בעיה להסדר החדש, ובכינוס שני של הנציגים הקריא אותה ודרש מכל המופיעים בה להתייצב להפלגה לרומא יחד עם כל בניהם שמעל לגיל 15, ולא יוצאו להורג. בכך הוא למעשה רוקן את מוקדון משכבת מעמד שלמה שכללה את מרבית בני האצולה והפוליטיקאים. בשנת 150 לפנה"ס פתח אדם בשם אנדריסקוס, אשר טען שהוא בנו של פרסאוס וכינה את עצמו "פיליפוס השישי", במרד נגד הרומאים אשר כונה "המלחמה המוקדונית הרביעית". כעבור שנתיים דיכאו הרומאים את המרד בקלות רבה, והפכו את ארבעת המחוזות המוקדוניים העצמאיים לכאורה לפרובינקיה מוקדון. כיבושה של יוון כולה בידי רומא הושלם בשנת 146 לפנה"ס בעקבות המלחמה האכאית נגד הליגה האכאית.
תל יוסף

תולדותיו

פלוגת גדוד העבודה בעמק יזרעאל, הקימה תחילה מחנה וישוב בשם עין חרוד ליד פתחו של מעין חרוד באלול תרפ"א 1921, ולאחר כמה חודשים מחנה ויישוב בשם תל יוסף, במרחק 5 ק"מ מן המעין. במהלך השנים 1922–1923 התגלעה מחלוקת בתוככי גדוד העבודה. היו שתמכו בפיתוח של "המשק" - קיבוץ גדול וגדל, וגובו על ידי המוסדות המיישבים של התנועה הציונית, ובראשם עמד שלמה לביא. לעומתם ניצבו חברי גדוד העבודה שהעדיפו קומונה ארצית, לוחמת למען מהפכה חברתית ביישוב היהודי בארץ ישראל, ובראשם עמדו מנחם אלקינד, יהודה אלמוג ויצחק שדה. המחלוקת הובילה לפילוג ו"חלוקה" של נכסי הגדוד בעמק יזרעאל. עין חרוד יצאה מגדוד העבודה בעידוד הסתדרות העובדים והעומד בראשה דוד בן-גוריון; ולתל יוסף עברו חברי גדוד העבודה תומכי הקומונה הארצית שחלקם עבד מחוץ למשק בסלילת כביש טבריה-צמח. 
בתל יוסף התגוררו יוצרים וסופרים, בין השאר: אליעזר כנעני ויהודה ארז, ובו יצא לאור פרק זמן ניכר כתב-העת של גדוד העבודה מחיינו. במשך שנות ה-20 רבים מפלג "השמאל" של גדוד העבודה, בהנהגתו של מנחם אלקינד, התגוררו בתל-יוסף. בפברואר 1924 נולד הילד הראשון בקיבוץ, יעקב ריטוב (לימים לוחם הקומנדו הימי). בסוף שנת 1926 יצא פלג "השמאל" מגדוד העבודה על רקע נטייתם הקומוניסטית של חבריו והתרחקותם מהציונות, וכמה מהם סולקו מהמשק. חלק מהם ירדו מהארץ זמן מה לאחר מכן, והקימו קיבוץ בעידוד השלטונות הסובייטים בשם: וויו נובה בחצי האי קרים.
באפריל 1927 ביקר בתל יוסף הנשיא הראשון של צ'כוסלובקיה, תומאס מסריק. היה זה הביקור הראשון בארץ ישראל של ראש מדינה, לאחר מלחמת העולם הראשונה. 
בשבת השחורה (29 ביוני 1946) ערך הצבא הבריטי חיפוש בקיבוץ. אחד מחברי הקיבוץ, חיים חרודי, נורה ונהרג על ידי הבריטים. במקום נופלו, ליד רפת הקיבוץ, הוקם עמוד לזכרו.
בקיבוץ הוקם משק חקלאי מגוון, שענפיו העיקריים היו ייצור חלב וגידול כותנה. מאז 1936 ועד היום, פועלת בשטח שהיה בעבר של הקיבוץ "מחלבת תל יוסף" של תנובה. חברים אחדים מקיבוץ תל-יוסף מילאו תפקידים בכירים במשק הלאומי וההסתדרותי: זאב און (מזכיר חברת העובדים בהסתדרות הכללית), אפרים שמאראגד (מזכיר התאחדות מגדלי בקר בישראל), אריה צביק (מזכיר אגודת המים האזורית), שמואל הפטר (פעיל בארגון עובדי הפלחה), האחים יעקב ומנחם טל הוחזקו כמומחים ארציים במיכון חקלאי, ישראל וולפסברגר (הנהלת 'תנובה'), חנוך רוכל (יו"ר מועצת פועלי ירושלים), אריה אשל (עורך הביטאון משק העופות), רות הקטין (מועצת הפועלות) ועוד.
בעת הפילוג בקיבוץ המאוחד בראשית שנות החמישים עזבו 120 חברים את תל יוסף ועברו לבית השיטה. עזיבה זו גרמה למשבר כלכלי וחברתי וגרמה לעזיבת חברים ובני משק נוספים. המשבר הכלכלי התגבר בין היתר עקב צניחת מחירי הכותנה, ענף כלכלי מרכזי בקיבוץ, והשקעה כושלת בבריכות דגים. 
תל יוסף היה אחד הקיבוצים הראשונים שעברו, כבר ב-1979, ללינה משפחתית. 
בתחילת המאה ה-21 החליט הקיבוץ למסור את ניהולו לחברת הניהול החיצונית קמ"ה.
בפברואר 2002 היה הקיבוץ לפי החלטת חבריו לקיבוץ מתחדש.
אלעזר משה הורוויץ

ביוגרפיה

נולד בצריקוב, פלך מוהילב, לרב צבי הירש הורוויץ בנו של הרב אריה לייב הורוויץ רבה של סטניסלב; ולצערטיל, נכדתו של הרב יהושע צייטלין. בצעירותו למד אצל רבי אריה לייב שפירא מקובנה, ואחר כך עיצב בעצמו את שיטת לימודו. נישא לרייזל בתו של הגביר מרדכי מאמאנושטירצנה ועבר לגור בעיירה זו, לאחר ניסיון קצר וכושל לפתוח עסק, נבחר לכהן כרב העיירה. בתקופה זו הרבה להתכתב עם אחיו הרב יהושע הורוויץ, רבה של שקלוב, ועם הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי, מחבר "מלבושי יום טוב".
בשנת תר"כ, בגיל 42, נבחר לכהן ברבנות העיר הגדולה פינסק; בשל המלצתו של רבה הקודם של העיר, רבי מרדכי זקהיים, לפני פטירתו. רבי אלעזר משה הורוויץ נחשב לאחד מגדולי פוסקי דורו, ונודע בבקיאותו בתלמוד הבבלי והירושלמי. הוא גם היה בקיא בתנ"ך ובדקדוק עברי, במתמטיקה ובאסטרונומיה. בתקופת כהונתו, אכף את חוקי הדת בקהילתו, וגילה רגישות חברתית גבוהה, את כל כספו חילק לעניי העיר, וכפה את עשיריה לקיים את פסקי הדין שהוציא כלשונם, במקרים בהם סירבו לעשות זאת.
בשנת תרמ"ב (1882) לקה בשיתוק, ולמרות מאמציו לנהל את קהילתו, איבד את תפקודו במשך השנים. הוא נפטר ביום רביעי ו' באב תר"נ, ה־23 ביולי 1890. ונקבר בפינסק.
אחריו כיהן ברבנות פינסק הרב צבי הירש הכהן וולק.
אמרה יעקבי

אמרה יעקבי (1905 – 20 בפברואר 1937) היה כדורגלן יהודי הונגרי, מראשוני שחקני נבחרת ארץ ישראל.

ביוגרפיה

יעקבי נולד בעיר בודפשט שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בירת הונגריה), והחל את הקריירה שלו ככדורגלן בקבוצת כדורגל היהודית "הגיבור" מהעיר ברטיסלאבה. בשנת 1927 עלה יעקבי לארץ ישראל, ובתחילת דרכו שיחק לסירוגין כחלוץ בהפועל "אלנבי" תל אביב, הפועל חיפה ומכבי חיפה. הכדורגל בישראל לא היה מפותח בשנים הראשונות שלאחר הגעתו, והטורניר הסדיר היחיד שנערך היה גביע ארץ ישראל. בתקופה זו לא הגיע יעקבי להישגים יוצאי דופן בגביע, והשתתף בעיקר במשחקי ידידות. עם זאת, הוא היה בסגל הפועל חיפה בעונת 1931/1932, העונה הראשונה של הליגה הארצית (כיום ליגת העל). קבוצתו סיימה את העונה במקום השלישי, אך חלק ממשחקיה לא התקיימו כלל והיא שיחקה ב-12 משחקים מתוך 16.
בתחילת שנות ה-30 הצטרף יעקבי למכבי תל אביב, והוצב על ידי המאמן שמעון "לומק" רוטנר בעמדת המקשר השמאלי. בשנת 1931 השתתף במסע המשחקים של נבחרת ארץ ישראל למצרים, במסגרתו ערכה הנבחרת את משחקיה הראשונים (אך הלא רשמיים) בתולדותיה. יעקבי היה אחד מששת השחקנים היהודים שנשלחו למסע, ואחד מארבעת נציגיה של מכבי תל אביב בסגל. במהלך המסע נחלה הנבחרת שלושה הפסדים. בשנה שלאחר מכן נכלל יעקבי בסגל נבחרת מכבי של ארץ ישראל לקראת משחקי המכביה, בהם סיימה במקום השני בטורניר הכדורגל. ב-10 ביוני 1933 הבקיע יעקובי את שערו הידוע ביותר, במשחק הגמר של גביע ארץ ישראל בין מכבי תל אביב להפועל תל אביב. הייתה זו הפעם הראשונה שבה שוחק הדרבי התל אביבי במעמד הגמר. יעקבי פתח בהרכב מכבי, ולאורך רוב המשחק ניסה פעמים אחדות להכניע בלא הצלחה את שוער הפועל תל אביב וילי ברגר. בדקה ה-89 הצליח יעקבי להתגבר על הגנת הפועל תל אביב, והבקיע את השער היחיד במשחק. בספר "מכבי תל אביב 100 שנים ראשונות" מובא ציטוט מאותה תקופה, בו מתואר מהלך ההבקעה:
כשנותרו שניות ספורות לסיום המשחק, הקהל המתוח קם על רגליו בחוסר נחת. לפתע פתאום הגיח המקשר השמאלי של מכבי אמרה יעקובי, דק הגזרה והג'נטלמן, שתוך כידרור ארוך בעט ממרחק של עשרים ושמונה מטרים לרשתו של שוער הפועל, וילי ברגר. זה היה כדור פתאומי ומהיר. ברגר טרם הספיק להוציא את הכדור מהרשת כשנשמעה שריקת הסיום.
— מכבי תל אביב מאה שנים ראשונות, עמוד 59
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בספרד החליט יעקבי להצטרף לבריגדות הבינלאומיות, וב-1936 עזב את ארץ ישראל. בשנה שלאחר מכן ספג פציעות אנושות מפגזי מרגמה, ונפטר בבית חולים ליד מדריד. מקום קברו המדויק איננו ידוע בעקבות הפקודה שנתן פרנסיסקו פרנקו, שנגד כוחותיו נלחם יעקבי, למחות כל זכר למתנגדיו.
ואלון בהראמי

קריירת מועדונים

בהראמי נולד במיטרוביצה, שבחבל קוסובו, וכשהיה בן 5 עבר עם משפחתו לשווייץ, שם השתקעה משחפתו בכפר סטאביו, אשר נמצא בחלק של דוברי האיטלקית בשווייץ. מספר שנים מאוחר יותר קיבל בהראמי אזרחות שווייצרית.
בהראמי החל לשחק כדורגל במועדון הקטן של הכפר סטאביו, ומשם עבר לשחק במחלקת הנוער של קבוצת צ'יאסו, ואחר כך גם במחלקת הנוער של לוגאנו. בלוגאנו, קיבל בהראמי מספר הזדמנויות בקבוצה הבוגרת, ולאחר מספר משחקים טובים שלו בקבוצה, הוא הוחתם בעסקה משותפת בשני המועדונים האיטלקים גנואה ואודינזה. הוא שיחק תחילה בגנואה, שאז שיחקה בליגה האיטלקית השנייה, בעונת 2003-2004. בעונה שלאחר מכן, גנואה רכשה את חלקה של אודינזה מכרטיס השחקן שלו, והשאילה אותו להלאס ורונה, שגם שיחקה בליגה השנייה. אחרי עונה מרשימה בוורונה, לאציו רכשה אותו מגנואה, בקיץ 2005.
בלאציו, שיחק בהראמי במשך שלוש עונות, ורכש לעצמו מעמד חשוב בסגלה של הקבוצה. בעונתו האחרונה, היה כבר שחקן הרכב לכל דבר, ובכך תפס את תשומת לבם של מועדונים רבים באירופה. ב-23 ביולי 2008, הכריזה וסטהאם יונייטד שרכשה את בהראמי מלאציו, תמורת 5 מיליון פאונד, והחתימה אותו על חוזה ל-5 שנים. בהראמי ערך את הופעת הבכורה שלו בווסטהאם בניצחון הביתי 2-1 על וויגאן אתלטיק, ב-16 באוגוסט 2008. שערו הראשון עבור וסטהאם, היה שער ניצחון במשחק בו ניצחה קבוצתו 1-0 את סנדרלנד, ב-23 בנובמבר 2008.
ב-26 בינואר 2011 חתם בהראמי ל-3 שנים וחצי בפיורנטינה. בקיץ 2012 חתם בהראמי בנאפולי. ב-2 באוגוסט 2014 חתם בקבוצה הגרמנית המבורג. ב-11 ביולי 2015 חתם בהראמי לשלוש שנים בווטפורד מהפרמייר ליג. ב-16 באוגוסט 2017 חתם לשנתיים באודינה.

קריירה בינלאומית

בהראמי נכלל בסגלן של נבחרות שווייץ הצעירות עד גיל 18 ועד גיל 19. הוא כבש גם שער חשוב עבור נבחרת שווייץ הבכירה, נגד טורקיה, במשחק ההצלבה הראשון מבין שניים, לקראת העפלה למונדיאל 2006. במהלך טורניר הגמר של מונדיאל 2006, הוא סבל מפציעה שגרמה לספסולו במהלך שני המשחקים הראשונים של הטורניר. במשחק השלישי של שלב הבתים נגד קוריאה הדרומית, הוא שיחק והוחלף בדקה ה-88 של המשחק. במשחק שמינית הגמר נגד אוקראינה הוא לא שותף. בהראמי היה שחקן הרכב בכל שלושת המשחקים של נבחרת שווייץ במהלך טורניר הגמר של יורו 2008.
בהראמי נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2010, במסגרתו הורחק בכרטיס אדום במשחק מול צ'ילה והפך בכך לשחקן השווייצרי הראשון שהורחק במשחקי גביע העולם.
בהראמי נכלל בסגל גם במשחקי מונדיאל 2014 ו-2018 והפך בכך לשחקן השווייצרי הראשון שהופיע בארבעה טורנירי גביע עולם רצופים.

חיים אישיים

ביולי 2018 נישא לגולשת הסקי לארה גוט. יש לו שני ילדים מאשתו לשעבר, אלנה נונזאני: סופיה, ילידת 2009, ואיזבלה שנולדה ב -19 ביולי 2016.
ולטר בראק

ביוגרפיה

בראק נולד בברלין. 
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה בראק במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 יארד גב בתוצאה של 1:16.8 דקות, לפני חבריו לניבחרת גאורג הופמן וגאורג זכריאס ובמדליית כסף במשחה ל-440 יארד חזה, אחרי חברו לניבחרת זכריאס שקבע תוצאה של 7:23.6 דקות ולפני הנרי ג'יימיסון הנדי מארצות הברית. 
בשנת 1919 נפטר בראק בעיר הולדתו.
Bermuda Bowl

Bermuda Bowl היא אליפות העולם בברידג' לנבחרות לאומיות. התחרות מאורגנת בכל שנה אי זוגית על ידי התאגדות הברידג' הבינלאומית, בראשי תיבות:WBF. התחרות הראשונה נערכה בשנת 1950 בעיר המילטון בברמודה.

היסטוריה

התחרות הראשונה אורגנה בשנת 1950 על ידי נורמן בך, רואה חשבון ושחקן ברידג' מברמודה ששיחק בנבחרת בריטניה. התחרות הראשונה הייתה תחרות בין שלוש נבחרות: ארצות הברית, אירופה ובריטניה. ב-Bermuda Bowl הראשון זכתה נבחרת ארצות הברית. התחרות התקימה באותה תקופה אחת לשנה והייתה תחרות בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרות ממדינות אירופה. 
להלן רישמת שינויים והרחבות בתחרות.
1958 - התווספה לתחרות אלופת דרום אמריקה.
1961 - האלופה המכהנת השתתפה אוטומטית בתחרות.
1966 - השתתפו גם נבחרות מיבשת אסיה.
1971 - גם נבחרת אוסטרליה השתתפה.
1974 - התווספה תחרות דומה לנבחרות נשים שנקראת Venice Cup.
1979 - האלופה המכהנת לא השתתפה אוטומטית בתחרות רק משום שהייתה אלופה בפעם הקודמת.
1981 - הנציגות של אירופה הוגדלה בשתי נבחרות.
1983 - ארצות הברית והמדינה המארחת הורשו לשתף שתי נבחרות.
1985 - Bermuda Bowl ו-Venice Cup משוחקות באותו מקום, באותו זמן ובאותו פורמט.
ממלכת פרס

ממלכת פרס היא ישות תרבותית עתיקת יומין, ששורשיה נטועים בעת העתיקה ובגלגולה המודרני היא מוכרת בשם איראן. במהלך הדורות ידע אזור זה כובשים רבים ותרבויות רבות התחלפו בו זו אחר זו. הכובשים השונים של אזור פרס נחשבים כחלק מהיסטוריית תרבותם בעיקר בשל העובדה שרבים מהם דיברו בשפה הפרסית.

תחיית האימפריות והשושלות המוסלמיות בפרס

כיבוש פרס והעברתה לידי האימפריה הספווית בשנת 1500 סימל את החזרה והתחייה של השליטה האסלאמית בפרס. על פרס שלטו 3 אימפריות/שושלות מוסלמיות שיעיות עיקריות: האימפריה הספווית (משנת 1500 עד 1722), השושלת הקג'ארית (משנת 1722 עד 1925) ושושלת פהלווי (משנת 1925 עד 1979). בין היתר החלו ארצות אירופאיות: פורטוגל, בריטניה, האימפריה הרוסית וצרפת לייסד היאחזויות קולוניאליות באזור. כתוצאה מכך איבדה פרס את שלטונה על רבים ממחוזותיה בחוזים עם האימפריה הרוסית – הסכם טורקמנצ'אי, הסכם גוליסטן ואחרים.