יקבי כרמל

הקמתו

תושבי המושבות ראשון לציון וזכרון יעקב, שנוסדו ב-1882, בתקופת העלייה הראשונה, לא הצליחו בגידול תבואה ונכשלו אף בענפים חקלאיים אחרים, והחליטו לנסות לגדל גפנים. גידול הגפנים הצליח, אבל לא היה ביקוש מספיק לענבים, ולכן חשבו על הפקת יין (בהתחלה יין לקידוש). מאחר שלא היו להם משאבים כלכליים לבניית יקבים, פנו לנדיב הידוע, שהיה הבעלים של יקב שאטו לאפיט רוטשילד, שסייע להם בבניית היקב, ברכישת המכונות, ואף הקים בית חרושת לבקבוקים בטנטורה. בניית היקב בראשון לציון החלה בשנת 1889 ובציר ראשון הוכנס אליו בשנת 1890. גם בזכרון יעקב הוקם יקב שהחל לעבוד בשנת 1890. 
בשנת 1897 פרצה שריפה ביקב, שכמעט החריבה את היקב, וכתוצאה מהדליקה ביקב נוסד גדוד מכבי-אש.
על מנת להתרחב, החלו היקבים לייצא את היינות, בבקבוקים סגורים וחתומים (מסיבות כשרות) לפולין ורוסיה, יצוא שנחל הצלחה והווה בסיס ליצוא למדינות אחרות. בתערוכה בשנת 1896 רצו אנשי היקב להתהדר כיקב ותיק יחסית ועל כן הציגו את שנת הווסד היקב כשנת 1882, השנה בה נוסדה ראשון לציון. 
סניף "כרמל ורשה" נפתח בשנת 1896, "כרמל אודסה" ב- 1898, וסניפים נוספים נפתחו בברלין, המבורג, לונדון, ניו יורק ועוד.
כדי להתמודד עם שאלות כשרות, מסרה החברה את הזכיונות להפעלת הסניפים ולשווק היין לרבנים מוכרים.
בשנת 1901 נפתחו חנויות "אגודת הכורמים" ביפו ובירושלים. בשנת 1902 הוקמה חברת "כרמל מזרחי", והשם כרמל מזרחי הוחל על היקבים, חברת השווק והיינות עצמם. 
היקב היה מקום עבודה לפועלים רבים מאנשי העלייה הראשונה והשנייה, ובהם דוד בן-גוריון. בהקשרו התפתח הווי ייחודי, ועליו התחבר השיר "יקבי ראשון לציון".

שמיטה

בשנת השמיטה תרנ"ו (1896) היקב המשיך לעבוד כרגיל, בהסתמך על היתר המכירה, שנערך בשנה זו על ידי הרב נפתלי הרץ, רבה של יפו. ההיתר איפשר את המשך הטיפול בגפנים כדי שיתנו תפוקה בכמות של שנה רגילה, איפשר להמשיך לייצא את יינות היקב לחוץ לארץ ואיפשר את המשך השיווק הרגיל של היין. בשנה זו הרוחות להטו פחות מאשר בשנת ה'תרמ"ט, בה התחולל פולמוס השמיטה, אך המחלוקת עדיין ליוותה את החקלאות בשמיטה. תיאר את הדברים מרדכי קרניאל ממתיישבי זכרון יעקב:
"כתוב 'שדך לא תזרע'. מכאן ששדה של נוכרי מותר. מצד שני יש דין שאוסר על יהודי למכור לנוכרי אדמה בארץ ישראל. לכן היהודי ימכור למשך שנה את אדמתו לנוכרי, אבל רק בגובה של מטר אחד. ואולם, ההיתר לעבודת האדמה תחת הנוסחה הזו יינתן רק לנוכרים. יהודים לא יוכלו לעבוד מלבד במלאכת זמירת העצים."
— זכרונות מרדכי קרניאל מזכרון יעקב
השימוש בהיתר המכירה נמשך בשמיטות שלאחר מכן, עד היום. השימוש בהיתר לגבי היקב אינו בעייתי כמו בתחומים אחרים, מכיוון שגם החזון איש המתנגד להיתר המכירה, מתיר להשתמש בפירות של היתר המכירה, מכיוון שאין עליהן איסור ספיחין. במקביל, משווק היקב כיום את חלק מתוצרתו בשנת השמיטה באמצעות אוצר בית דין המקובל על חלק מהמתנגדים להיתר המכירה.

ניהול וייצור

משפחת רוטשילד מכרה סופית את חזקתה ביקב בשנת 1957. בעלת השליטה הייתה מועצת אגודת הכורמים (75%), המונה כ-250 כורמים מכל רחבי הארץ, המגדלים ענבים הנצרכים על ידי היקב, והסוכנות היהודית (25%). בפברואר 2013 נמכרה השליטה (50.01%) ביקבי כרמל לקבוצת משקיעים, לפי שווי של 130 מיליון ש"ח.
מלבד יינות שולחניים, יינות מתוקים (יינות קידוש) ומיץ ענבים (במותג תירוש) עוסקת החברה בייצור ברנדי, ליקרים ומשקאות חריפים, חומץ, ושמן זית. יקבי כרמל מפתחים זני ענבים חדשים במסגרת חוות ניסיוניות וכן עוסקים באיקלום של זנים משובחים מהעולם.
בשנים האחרונות נבנו שלושה יקבים חדשים: יקב הבוטיק, שנמצא בזכרון יעקב, יקב יתיר (רמת ערד) – בבעלות משותפת עם כורמי האזור, ויקב ברמת דלתון.
מנכ"ל ויושב ראש החברה האחרון של היקב היה ישראל איבצן. איבצן מונה למנכ"ל יקבי כרמל בשנת 2005, בעת שאגודת הכורמים נקלעה למשבר מול הספקים והבנקים ורשמה הפסדים של 140 מיליון שקל. איבצן הובא על מנת להוביל תוכנית הבראה ביקב והחל מ-2007 רשמה החברה רווחים. 
במרץ 2018 מונה למנכ"ל היקב נדב ארנס, בן למשפחת כורמים מבנימינה ומנכ"ל שטראוס קפה לשעבר.
החברה מעסיקה כ-200 עובדים. היקף מכירות יקבי כרמל לשנת 2003 הסתכם ב-260 מיליון ₪, מתוכו היקף היצוא (מסך הייצור) הסתכם בכ-10%.
היקבים מעבדים כ-30,000 טון ענבים בשנה, תנובת כ-12,000 דונם כרמים ברחבי הארץ. תוצרת היקבים מונה כ-2000 סוגי יינות, משקאות אלכוהוליים ותוצרי יין. השיווק עומד על 25 מיליון בקבוקי יין בשנה, ועוד 5 מיליון בקבוקי תוצרים אחרים. תוצרת "יקבי כרמל" מהווה 70% מייצוא היין והמשקאות החריפים של מדינת ישראל.

שימור המבנים העתיקים

היקבים בזכרון יעקב ובראשון לציון הם אתרי שימור של המועצה לשימור אתרים.
מבנה היקב בראשון לציון ממוקם לאורך רחוב הכרמל, בולט בחזיתו הצבועה באדום-בורדו, כאשר גן המושבה נמצא מצפונו ושדרות הרצל (ציר תנועה מרכזי בעיר) ממערב לו. המבנים העתיקים של היקב נמצאים בעיקר בחלקו הצפוני, אך המבנים המודרניים, ששימשו לייצור, בִּקבּוק, אריזת והפצת יין התפשטו דרומה אל תוך שכונת הראשונים-גן נחום. 
בעשורים האחרונים פסק היקב בראשון לציון לייצר יין והפעילות התעשייתית שנותרה בחלק המודרני שלו הייתה מילוי הבקבוקים ואריזתם, לצד מוזיאון לתולדות היקב במבנים העתיקים. בעשור השני של המאה ה-21 גם ייצור זה פסק והיקב נשאר רק כמוזיאון. ב-2016 החליט ראש עיריית ראשון לציון דב צור לפנות את המבנה המודרני ולבנות במקומו מרכז מסחרי עם מגדלי מגורים ומשרדים. לתוכנית זו קמה התנגדות רבה, בשל חשש לפגיעה במרקם העירוני ויצירת עומסי תנועה ברחובות הרצל והכרמל, המהווים את מרכז העיר. כיום המבנים הישנים מוזנחים וחלקם עובר תהליך שימור, והם סגורים לציבור, ובשטח הסלול שממתחם היקב פועל חניון בתשלום.

לקריאה נוספת

אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 84 - 85