google/wiki40b huggingface dataset:
טרישה אוקלי

ביוגרפיה

אוקלי נולדה מסצ'וסטס וגדלה באילינוי, היא בוגרת אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון והחלה את קריירת המשחק שלה בפרסומות בטלוויזיה.
בשנות התשעים שיחקה בתפקידי אורח בסדרות כמו פרייז'ר, כולם אוהבים את ריימונד ומלקולם באמצע.
ב-2006 החלה לשחק בסדרה כריסטין הישנה כמרלי, אמא עשירה ומתנשאת בבית הספר בו לומד בנה של כריסטין ג'וליה לואי-דרייפוס ויוצרת הסדרה ביססה את דמותה על אימהות שפגשה ששלחה את ילדיה לבתי ספר פרטיים בלוס אנג'לס.
ב-2009 הפיקה את הסרט "נערת מזג האוויר" בו שיחקה בתפקיד הראשי וב-2011 החלה לשחק בסדרה סודות ההתבגרות שם שיחקה את האמא החורגת של אחת הדמויות הראשיות.
בנוסף לתחום המשחק היא מעצבת ובעלת עסק לכרטיסי ברכה.
אוקלי נשואה ואם לשתי בנות.
זבד הודי קטן

מאפיינים

אורכו של הזבד 21-23 ס"מ ומשקלו 2-4 ק"ג, כשאורך הזנב 15-17 ס"מ. הוא בעל פרווה קצרה בצבע חום-חיוור או חום-צהבהב ויש לו פסים דקים לאורך הגב שלו והזנב מפוספס בטבעות שחורות-לבנות. הרגליים שחורות והראש בעל חוטם מחודד ו"מסיכה" מסביב לעיניים. הוא בעל שיניים חדות, עיניים גדולות ואוזניים קטנות ומעוגלות עם כתם חום עליהם.

אקולוגיה

הזבד נפוץ מאוד באסיה והוא נפוץ במדינות דרום מזרח אסיה וגם בהודו במדינות: דרום מרכז סין, הונג קונג, רוב הודו, לאוס, מינמאר, תאילנד, ווייטנאם, קמבודיה וסרי לנקה ובעבר היה גם בנפאל, בהוטן, בנגלדש, מלזיה, ג'אווה והאי באלי וסינגפור.
זבד זה הוכנס לאי מדגסקר ופוגע בחיי הבר האנדמיים שם.
הם חיים במגוון יערות וגם באזורי הרים וסלעים שונים. הם מינים קרקעיים היוצאים בלילה וצדים חולדות, עכברים, עופות, נחשים, פירות, שורשים ואף נבלות. 
הוא יצור מוגן ומצב השימור שלו הוא ללא חשש, אף שהוא ניצוד במדינת אסאם לצורך תרופות ועורות.
דובער זאב וולף ליבשיץ

רבי דובער זאב וולף ליבשיץ (ז' באדר ה'תקפ"ז, 6 במרץ 1827 - י"ג בכסלו ה'תרס"א, 5 בדצמבר 1900) היה רב ליטאי, רבה של סרדניק.

ביוגרפיה

נולד בסרדניק לרב המקומי, הרב חיים ליבשיץ שכיהן ברבנות העיר 43 שנים. בגיל צעיר רכש ידיעות רבות בגפ"ת והתארס עם בתו של הרב משה יצחק רבל (רעוועל), אז רבה של קרטינגה ומאוחר יותר רבה של פוניבז'. לאחר אירוסיו למד מפי חמיו המיועד ומפי הרב זאב וולף ליפקין רבה של סלנט, כשבמקביל שמע מוסר ותורת המדות מפי בנו הרב ישראל ליפקין.
בגיל 16 נישא לארוסתו ובגיל 20 התמנה למשרה רבנית ראשונה בעיירה שאבילן, שם כיהן עשר שנים גם כראש ישיבה גדולה. בתקופת שאבילן למד אצלו בן ציון שטרנפלד, לימים רבה של בילסק.
בסביבות 1857 (תרי"ז) עבר לכהן ברבנות העיירה וינדאווי שבקורלנד והחזיק בכהונתו זו שש שנים, עד שהתקבל תחת אביו לרבנות העיר סרדניק בה כיהן עד לפטירתו בי"ג בכסלו ה'תרס"א, 5 בדצמבר 1900.

משפחתו

בניו היו: רבי הלל ליבשיץ רבן של כמה ערים חשובות בליטא ואב"ד לובלין, ורבי יחיאל אידל ליבשיץ שנסמך לרבנות והיה דרשן בווילנה. חתנו היה הרב ישראל קפלן שכיהן תחתיו ברבנות העיר סרדניק.
רשיד רמזי

ביוגרפיה

רמזי נולד במרוקו וייצג אותה בעבר בזירה הבינלאומית. בשנת 2001 עבר לבחריין ומאז מתחרה תחת דגלה.

אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכה רמזי בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:44.24 דקות, לפני יורי בורזקובסקי מרוסיה (1:44.51 דקות) וויליאם יאמפוי מקניה (1:44.55 דקות) ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:37.88 דקות, לפני עדיל קאוץ ממרוקו (3:38.00 דקות) ורוי סילבה מפורטוגל (3:38.02 דקות). בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 3:34.69 דקות ועלה מהמקום הראשון. בכך הפך לרץ הראשון שזוכה בשתי הריצות באליפות עולם, והראשון מאז 1964 שזוכה במדליית זהב בשתי הריצות באליפות עולם או אולימפיאדה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה רמזי במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.00 דקות, אחרי ברנרד לגט מארצות הברית (3:34.77 דקות) ולפני שדראק קיבט קוריר מקניה (3:35.04 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום 21 בלבד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.76 מטר, בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 1:45.64 דקות ועלה מהמקום החמישי.

פרשת האימרוץ

באולימפיאדת בייג'ינג ניצח רמזי בריצת 1500 מטר, והיה לאתלט הראשון מבחריין שזכה אי פעם במדליה אולימפית, אך בבדיקת הדגימות שנלקחו מרמזי במהלך האולימפיאדה, נמצאו עדויות לסמים, מסוג CERA וגם בדיקת דגימת הבקרה שלו העלתה תוצאה דומה. לכן, הוועד האולימפי הבינלאומי החליט בנובמבר 2009 לשלול ממנו את מדליית הזהב בה זכה ונוסף לכך הוא קיבל השעיה מהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית לשנתיים מהשתתפות בתחרויות ספורט.
רחל בוימוול

קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
רחל בוימוול נולדה באודסה, בתו של יהודה ליב בוימוול, שחקן, מנהל תיאטרון, ומחבר אופרות.
בילדותה, בשנת 1920, נרצח אביה בפוגרום בעת סיבוב הופעות עם הלהקה היהודית שלו. רחל גדלה בבית ספוג ערכי תרבות, יהודיים וכלליים, שהשפות המדוברות בו היו יידיש ורוסית.
שיריה הראשונים נדפסו בירחון הנוער הקומוניסטי, הקומסומול, ביידיש, "פיאנער", שיצא לאור במוסקבה בשנות העשרים הראשונות. היא הייתה אז ילדה בת תשע, אבל אמה התעקשה לרשום את השירים הללו ולפרסמם.
בעת מלחמת העולם השנייה נדדה רחל בוימוול עם משפחתה מזרחה, ומצאה מחסה בטשקנט, אוזבקיסטן. עם תום המלחמה שבה לרוסיה והשתקעה במוסקבה, שם כתבה שירים, שירים לילדים, סיפורים ומעשיות. היא עצמה תרגמה את יצירותיה מיידיש לרוסית, וספריה, כעשרים במספר, נדפסו בשתי הלשונות.
בוימוול הייתה נשואה למשורר היידי זיאמה (זלמן) טֶלֶסין (טעלעסין) (1908–1996). בני הזוג היו הורים לבן יחיד, יוליוס טלסין, דיסידנט ואקטיביסט ציוני בברית המועצות. בשנת 1969 הגיש בנם בקשה לעלות לארץ ישראל, וב-1970 הותר לו לעלות.
בשנת 1971 הצטרפו אליו הוריו, והשתקעו בירושלים. באותה שנה זכתה בפרס לתרבות יידיש מטעם הקונגרס היהודי לתרבות יידיש ע"ש פ' אטרן.
כתיבתה של בוימוול בכל הסוגות היא מלאת דמיון, חריפת ביטוי, רעננה ומגובשת. ספריה עוררו עניין בין הקוראים הרוסיים, ושנים עשר מהם נדפסו במשך השנים. משיריה תורגמו לעברית שירים בודדים, בידי אוריאל אופק, אברהם שלונסקי ושמואל יזרעאלי. שניים מספריה ראו אור בתרגום לעברית.
רחל בוימוול נפטרה בשנת 2000 בירושלים.
פרידריך, נסיך וירטמברג

ביוגרפיה

פרידריך נולד בקומבורג ב-21 בפברואר 1808, לפאול, נסיך וירטמברג ולשרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1823 התגייס פרידריך לצבא וירטמברג, וקיבל דרגת ריטרמייסטר. בשנת 1832 הועלה פרידריך לדרגת אוברסט, ובשנת 1841 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-20 בנובמבר 1845 התחתן פרידריך עם בת דודתו קתרינה, נסיכת וירטמברג, בתם של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג ופאולינה תרזה, דוכסית וירטמברג, ממנה נולד לו בנו היחיד וילהלם השני, מלך וירטמברג. בשנת 1865 הועלה פרידריך לדרגת גנרל חיל הפרשים, ומונה למפקד הצבא הפדרלי של וירטמברג. במהלך מלחמת אוסטריה-פרוסיה שימש פרידריך כקצין קישור במפקדה האוסטרית, אולם הוא נפגע מכך שלא מונה למפקד הקורפוס ה-8.
בשל מעמדו כנסיך, שימש פרידריך כחבר בבית הלורדים הווירטמברגי, וכיועץ בכיר לדודו קרל הראשון, מלך וירטמברג. ב-9 במאי 1870 מת פרידריך בשטוטגרט, כתוצאה מפגיעה בפנים שספג במהלך מסע ציד.
סיקורסקי CH-37 מוהאבי

תכנון ופיתוח

דגם S-56 יוצר כמענה לדרישת חיל הנחתים של ארצות הברית למסוק סער שיוכל לשאת 26 לוחמים, על ציודם. המסוקים הוזמנו ב-1951 וסומלו HR2S, על פי שיטת הסימול שהייתה נהוגה אז בצי ארצות הברית ובחיל הנחתים. אב הטיפוס, XHR2S, המריא לראשונה ב-1953 והמסוקים הסדרתיים הראשונים, מגרסה HR2S-1, סופקו לטייסת 1 (HMX-1) של חיל הנחתים ביולי 1956. בסך הכל יוצרו 60 מסוקים מגרסה זו. 
צבא ארצות הברית ביצע הערכה של אב הטיפוס ב-1954 והזמין 94 מסוקים תחת הסימול CH-37A. המסוק הראשון מגרסה זו סופק מקיץ 1956. עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 סופקו כל המטוסים שהוזמנו על ידי הצבא וחיל הנחתים. בתחילת שנות ה-60 שודרגו מסוקי הצבא לגרסה CH-37B, ונוספה להם מערכת לייצוב אוטומטי ויכולת להעמיס ולפרוק מטען בעת ריחוף. ב-1962 אוחדו שיטות הסימול בין זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, וסימולם של מסוקי חיל הנחתים שונה ל-CH-37C.
בעת כניסתם לשירות היה ה-CH-37 המסוק הגדול ביותר במערב, והמסוק הדו-מנועי הראשון מתוצרת חברת סיקורסקי. מנועי המסוק היו מנועי בוכנה מתוצרת פראט אנד ויטני מדגם R-2800 דאבל וואספ, שהותקנו בפודים חיצוניים. פוד המנוע הכיל גם את כני הנסע המתכנסים. התקנת המנועים בפודים חיצוניים איפשרה את פינוי גוף המסוק כולו למטען, אותו ניתן היה להעמיס דרך דלתות נפתחות בחרטום המסוק. המסוקים בדגמים הראשונים היו יכולים לשאת שלושה כלי רכב קלים (כמו ג'יפים) או 26 לוחמים. להבי הרוטור הראשי ומנור הזנב היו ניתנים לקיפול, לצורך חיסכון במקום על סיפון כלי שיט.
ה-CH-37 היה אחד ממסוקי התובלה האחרונים שהיו מונעים במנועי בוכנה. מנועים אלה גדולים, כבדים וחלשים יותר ממנועי הטורבו-ציר שהותקנו במסוקים חדישים יותר בשנים הבאות. בשל כך היה משך שירותו של המסוק קצר יחסית, ועד סוף שנות ה-60 של המאה העשרים הוצאו כולם משירות והוחלפו על ידי מסוקי סיקורסקי CH-54 טארהה בצבא ארצות הברית ומסוקי סיקורסקי CH-53 סי סטאליון בחיל הנחתים.
ארבעה מסוקים מגרסה CH-37B נפרשו לוייטנאם ב-1963, במהלך המלחמה. משימתם הייתה חילוץ מטוסים שהופלו או התרסקו, והצליחו מאד בתפקיד זה: בסך הכל הנצילו המסוקים ציוד בשווי 7.5 מיליון דולר, חלקו מאחורי קווי האויב. המסוקים הופעלו גם במשימות חילוץ כמוסות של סרטי צילום שהוצנחו מלווייני ריגול.
אנייס ז'אווי

קורות חיים

ז'אווי, נולדה בפרבר אנטוני המערבי לפריז למשפחה מיהדות תוניסיה.
האב הוברט ז'אווי האם ג'וזיאן (ג'יזה) זרח, התפרסמה בצרפת בשנת 1996 בהופעתה בתפקיד הראשי בקומדיה "דמיון משפחתי" בסרט שיתפה פעולה עם בן זוגה ז'אן-פייר בכרי איתו גם כתבה את התסריט לסרט ואף זכתה יחד איתו בפרס סזאר בקטגוריית התסריט הטוב ביותר.
הופעתה זיכתה אותה גם במועמדות לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1998 זכתה בפרס הסזאר בקטגוריית שחקנית המשנה על הופעתה בקומדיה המוזיקלית של אלן רנה "החיים הם שיר", וכן פרס סזאר בצוותא עם בעלה בכרי בקטגוריית התסריט הטוב ביותר.
הסרט אשר הביא לפרסומה היה "על אהבה וטעמים אחרים" אותו ביימה וכתבה עם חברה לחיים.
בסרט הופיעה בדמותה הראשית של השחקנית מאני, סרטה זכה להצלחה עולמית רחבה ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
העניקו לז'אווי בזכות הסרט את הפרס המרכזי בטקס פרסי הסזאר, פרס הסרט הטוב ביותר. כמו כן זכתה בפרס בקטגוריית התסריט הטוב ביותר לצד בעלה בכרי והייתה מועמדת לפרס הבמאי הטוב ביותר ולפרס השחקנית בתפקיד משנה באותו טקס פרסי הסזאר. הסרט זכה גם בפרס לומייר וז'אווי בפרס לומייר לבמאי הטוב ביותר.
בשנת 2004 זכו בני הזוג בפרס התסריט הטוב ביותר במסגרת "פסטיבל הקולנוע בקאן" על תסריטם "תסתכלו עלי".
בסרט אף הופיעו ז'אווי ובכרי בתפקידים ראשיים, ז'אווי הופיעה בדמותה של מורה לפיתוח קול, הסרט שהיה השני שלה בתור במאית היה מועמד ל"פרס דקל הזהב".
חיים בן שחר

חיים בן שחר (חב"ש) (נולד ב-1935 בתל אביב) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב ונשיאהּ בשנים 1975–1983. מילא תפקידים בולטים בתחום הציבורי ובסקטור הפרטי. יו"ר הוועדה לרפורמה במיסים, שנודעה בשם "ועדת בן שחר" (1975) ויועץ לשר האוצר שמעון פרס בשנים 1986–1988. נחשב למומחה בתחומי המדיניות הכלכלית של ישראל ושוקי ההון.

ביוגרפיה

בן שחר נולד ב-1935 בתל אביב. בנעוריו היה חבר בתנועת השומר הצעיר. קיבל תוארי בוגר ומוסמך באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטור בנושאי בנקאות ומימון ציבורי סיים באוניברסיטת ניו יורק ב-1961. שימש מרצה לכלכלה באוניברסיטה העברית, ואחר כך עבר ללמד באוניברסיטת תל אביב, שבה קיבל בשנת 1967, בגיל 32, דרגת פרופסור. נבחר לדקאן הפקולטה למדעי החברה וב-1975 נבחר לנשיא אוניברסיטת תל אביב. בתום כהונתו ב-1979 נבחר לקדנציה נוספת, וכיהן בתפקיד עד 1983.
בינואר 1972 נמנה עם קבוצה של פרופסורים שפנתה לראש הממשלה גולדה מאיר, בקביעה שהממשלה טרם מיצתה את כל האפשרויות לפתיחת משא ומתן עם מצרים. 
ב-1974 מינה שר האוצר יהושע רבינוביץ את בן שחר ליושב ראש הוועדה לרפורמה במיסים ("ועדת בן שחר"). במרץ 1975 הונח על שולחן הממשלה דו"ח הוועדה, והוא אומץ על ידה, כתיקון מס' 22 לפקודת מס הכנסה. הוועדה הביאה למהפכה רבתי במערכת המיסוי, שעיקריה היו חיוב כל מרכיבי ההכנסה (למעט חריגים, דוגמת קרנות ההשתלמות), כולל טובות ההנאה מהמעסיק, במס הכנסה; פישוט החישוב של מדרגות המס, הקטנת מספרן והקטנת שיעורי המס השולי הגבוה; הנהגת נקודות זיכוי לפי קריטריונים וקצבת ילדים; ביטול מלוות החובה (שנהגו אז בנוסף למס הכנסה). רוב ההצעות של ועדת בן שחר הפכו למרכיבי קבע במערכת המס.
לפני הבחירות לכנסת ב-1981 הציג אותו יושב ראש מפלגת העבודה שמעון פרס כמועמד העבודה לתפקיד שר האוצר, אף שלא היה חבר המפלגה וגם לא מועמד ריאלי לכנסת מטעמה. אחרי הקמת ממשלת בגין השנייה חזר מיד לאקדמיה. עם זאת, בזמן ממשלת האחדות השנייה שימש יועץ כלכלי חיצוני לשמעון פרס בעיקר בשנות כהונתו כשר האוצר בשנים 1986–1988.
בן שחר היה ממקימי המכון הישראלי לדמוקרטיה ועמד בראש המכון. ב-1993, אחרי הסכמי אוסלו ולקראת הקמת הרשות הפלסטינית עמד בראש "צוות הייעוץ הכלכלי למשא ומתן המדיני". בשנת 2000 מינה אותו ראש הממשלה אהוד ברק לעמוד בראש צוות לבחינת הבעיות בחברה הישראלית, אולם ממשלת ברק נפלה לפני שנערך בה דיון בנושא זה.
בן שחר פרסם שישה ספרים בנושאים כלכליים שונים ומאמרים רבים, בעיקר בכתבי עת מדעיים, בתחומי הניהול הפיננסי, שוקי ההון, מדיניות כלכלית, נפט ואנרגיה, תכנון אזורי ועירוני ושיתוף פעולה כלכלי במזרח התיכון. היום הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת תל אביב, עומד בראש חברת השקעות וייעוץ עסקי ואסטרטגי בניהולו ויושב ראש קרן האמר לשיתוף פעולה כלכלי במזרח התיכון. הוא מבקר חריף של מדיניות ממשלות ישראל בראשות בנימין נתניהו ונחשב לתומך מובהק בפתרון של שתי מדינות לשני עמים. בתחום הכלכלי-חברתי, בן שחר השמיע במשך שנים ביקורת נוקבת על האי-שוויון בהכנסות ועל מצב העוני בישראל. הוא תומך בהעלאת נטל המיסים על הגורמים החזקים במדינה.
בן שחר חבר במועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.

משפחתו

אשתו, יעל בן-שחר, הייתה גננת המנהלת-המייסדת של גן חרוב ביפו – הגן היהודי-ערבי הראשון בישראל. בני הזוג מתגוררים ברמת אביב.

בן שחר הוא אב לשלושה. בנו הבכור, עמרי בן-שחר, הוא פרופסור מן המניין למשפטים וכלכלה באוניברסיטת שיקגו. בנו הצעיר, דני בן-שחר, הוא מרצה בכיר למימון וכלכלת נדל"ן ועומד בראש מכון אלרוב לחקר הנדל״ן בפקולטה לניהול ע״ש קולר באוניברסיטת תל אביב. בתו גילי נפטרה מסרטן בשנת 2000.
מונוטוניות (משחק מיקוח)

בתורת המשחקים, מונוטוניות היא תכונה שניתן לדרוש מפתרון למשחק מיקוח. במשחק מיקוח ישנם שני צדדים המנהלים ביניהם משא ומתן. פתרון למשחק הוא דרך לבחור בכל משחק מיקוח תוצאה מסוימת מתוך אוסף התוצאות האפשריות. באופן אינטואיטיבי, פתרון הוא מונוטוני כאשר הוספה של תוצאות נוספות למשחק לא מרעה את מצבם של השחקנים.

מונוטוניות ופתרון נאש

פתרון נאש למשחקי מיקוח לא בהכרח מקיים מונוטוניות. קלעי וסמורודינסקי הדגימו זאת על ידי צמד המשחקים הבא: הקבוצה  היא הקמור של הנקודות . הקבוצה  היא הקמור של הנקודות  . נקודת אי-ההסכמה היא . במקרה זה מתקיימים התנאים הדרושים למונוטוניות מוגבלת: (א) , (ב) , (ג) .
פתרון נאש למשחק המוגדר על ידי  הוא . פתרון נאש למשחק המוגדר על ידי   הוא . אם כן, אף על פי ש-, מצבו של שחקן 2 הורע במעבר מ- ל-.
משפט גאוס-מרקוב

תיאור המודל

נניח מודל מהצורה  בכתיב וקטורי. כלומר, , ואז בכתיב מלא המודל הוא, 
 עבור .
 הוא פרמטר קבוע לא ידוע שאותו מחפשים;  הוא ערך קבוע ידוע;  הוא משתנה מקרי המתאר את השגיאה או את ה"רעש", וכתוצאה מכך גם  הוא משתנה מקרי.

אומד ליניארי

אומד ליניארי לפרמטר  הוא ליניארי במשתנים , כלומר הוא מהצורה, 
 כאשר המקדמים  אינם יכולים להיות תלויים בפרמטר , אלא רק בערכים הנצפים  (אך התלות של המקדמים בערכים הנצפים אינה בהכרח ליניארית).

סכום ריבועי השגיאות

אם  הוא אומד כלשהו, ונסמן בהתאמה 
טבעי לרצות אומד שממזער את סכום ריבועי השגיאות. כלומר, אומד  כזה שממזער את הביטוי,
כלורמבוציל

שימוש רפואי

כלורמבוציל משמשת בעיקר לטיפול בלוקמיה לימפוציטית כרונית בזכות הסבילות הגבוהה של האדם החולה כלפיה. בחולים צעירים הוחלפה על ידי פלודארבין כטיפול תרופתי ראשוני. בנוסף, התרופה יכולה לשמש בטיפול של לימפומת הודג'קין, צורות מסוימות של לימפומה שאינה הודג'קין, מקרוגלובולינמיה (תסמונת וולדנסטרום), לימפומות ממאירות הכוללת לימפומה פוליקולרית ולימפוסארקומה.

התוויות נגד

התרופה לא מיועדת לשימוש במטופלים החולים במחלות שאינן ממאירות ובאנשים בעלי רגישות יתר לכלורמבוציל או חלק ממרכיביו.
Talkin' 'bout a Revolution

רקע

השיר יצא לאור בשנת 1988 כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של צ'פמן הנושא את שמה. הוא הגיע למקום ה-75 במצעד הבילבורד הוט 100.
בעולם השיר הצליח יותר והגיע לארבעים הגדולים במצעדים במדינות שונות בהן צרפת, הולנד וניו זילנד.
"Talkin' 'bout revolution" היה אחד מהשירים שליווה את מסע הבחירות של הסנאטור מורמונט ברני סנדרס בשנת 2016.
צ'פמן ביצעה את השיר עם עוד מספר משיריה בקונצרט שנערך באצטדיון וומבלי שבאנגליה לרגל יום הולדתו ה-70 של נלסון מנדלה.

תוכן השיר

Talkin' 'bout revolution הוא שיר פוליטי. הדוברת בשיר מדברת על אנשים המדברים על מהפכה. אנשים אלה משתייכים לתחתית החברה וסובלים מעוני ומאבטלה.

גרסאות כיסוי

להקת Leatherface יצרה לשיר גרסה משלה שנכללה באלבומה משנת 1992. להקת "Living Colour" הוציאה גרסת כיסוי לייב לשיר שנכללה באלבום אוסף שהוציאה בשנת 1995. הזמר בן ג'לן הקליט אף הוא את השיר לטובת אלבום אוסף שנועד לעודד צעירים בארצות הבחירות להצביע בבחירות לנשיאות של שנת 2004. להקת ריל ביג פיש הוסיפה גרסת כיסוי משלה לאלבומה שיצא בשנת 2005.
האפלת שפה

האפלת שפה היא תופעה פיזיקלית שבה הבהירות הנראית של פני השמש או כוכב נחלשת ממרכזה אל שפתה. מקורה של תופעה זו בכך שפני הכוכב אינם אטומים, אלא בעלי מידה מסוימת של שקיפות המאפשרת לצפות לעומק של כמה מאות קילומטרים לתוך שכבת הפוטוספירה. תופעה זו נראית באופן ברור במיוחד בשמש בזכות קרבתה לכדור הארץ ביחס לכוכבים, אולם תופעות פיזיקליות נוספות מאפשרות לצפות בהאפלת השפה גם בכוכבים מסוימים. בירח לדוגמה, לא נצפית תופעת האפלת שפה, מפני שפניו מוצקים ואטומים.
מבט אל מרכז השמש, שם בהירותה מרבית מכוון שבכיוון זה עומק החדירה מיתרגם למבט אל מרחק קטן ממרכז השמש בו הטמפרטורה גבוהה יותר. מבט אל שפת השמש, שם בהירותה נמוכה יותר, נגרם מכך שחדירה לאותו עומק אופטי מיתרגם למבט אל אזור הרחוק יותר ממרכזה. מראה האפלת שפת השמש תלוי בנקודת המבט של הצופה, וכאשר השמש סובבת סביב צירה אזורים שנעים משפתה למרכז מתבהרים ומוחשכים בהמשך הסיבוב לעבר שפתה השנייה. תופעת האפלת השפה נצפית נוסף לשמש גם בכוכבים שונים, במיוחד בכוכבים משתנים לוקים וכוכבים בעלי כוכבי לכת.
תופעת האפלת השפה נובעת משני תהליכים פיזיקליים המנוגדים זה לזה: השכבה הפנימית יותר חמה יותר ושטף הקרינה ממנה גדול יותר, אולם ההסתברות שפוטון שנפלט משכבה פנימית ייפלט מפני השמש קטנה ככל שמקורו בשכבה עמוקה יותר. במרכז השמש הטמפרטורה מגיעה לכ-15 מיליון מעלות, בעוד שבפניה הטמפרטורה היא כ-6,000 מעלות בלבד, משמעותה של ירידת טמפרטורה זו היא ירידה בעוצמת האור שנפלטת מכל שכבה בתלות בטמפרטורה כפי שמתואר על ידי חוק סטפן-בולצמן. הפוטוספירה אטומה באופן חלקי, ולכן פוטון שנפלט בתוככי השמש עשוי להיבלע לפני שיצא מן השמש, חוק בר-למברט מתאר את הירידה בהסתברות של פוטון לחצות דרך אופטית מסוימת מבלי להיבלע, ומשמעותו ששכבות שנמצאות בעומק אופטי גדול יותר יתרמו פחות להארה. השפעות פנימיות אלו לא משתנות באופן משמעותי בתוך השמש, אולם היטלן על קו ראייה של צופה המרוחק מן השמש תלוי בקו הראייה.
גראסיה באוור

ביוגרפיה

באוור נולדה במינכן כאחת מזוג תאומות זהות. היא נקראה על שם גרייס קלי. בנעוריה למדה פיתוח קול.
ב-2000 ניגשה למבחני הבד של תוכנית המציאות "Popstars" אך שכחה את המילים של השיר אותו באה לבצע. ב-2002 החלה להשתתף ב"Deutschland sucht den Superstar", הגרסה הגרמנית של אמריקן איידול שם הגיעה למקום החמישי, ב-2003 הוציאה את אלבומה השני "Intoxicated", ב-2004 הקליטה את השיר "Götter der Ewigkeit" כחלק מפסקול הסרט אחי הדב.
היא נבחרה לייצג את גרמניה באירוויזיון 2005 עם השיר "Run & Hide", בתחרות היא סיימה במקום האחרון עם 4 נקודות. תגובתה למיקומה באירוויזיון הייתה "טוב, מישהו צריך לסיים אחרון".
מצודת אל-מסמכ

היסטוריה

המצודה נבנתה בסביבות שנת 1865 על ידי הנסיך של ריאד עבד אלרחמן בן צ'בעאן בתקופת שלטונו של בית רשיד בחצי האי ערב. בשנת 1902 יצא ראש בית סעוד עבד אל-עזיז בן עבד א-רחמן בן פיצל אָאל סעוד שהיה אז בגלות בכווית במסע לכיבוש חצי האי ערב. בכוח מצומצם של כ-20 לוחמים הצליח להשתלט על מצודת אל-מסמכ, דבר שהיווה נקודת מפנה - התמיכה והאהדה לבית סעוד עלתה מחדש וכוחו הצבאי והפוליטי התחזק. המצודה הייתה השלב הראשון בכיבוש חצי האי ערב כולו שנמשך במהלך השנים שלאחר מכן. המצודה שימשה את עבד אל-עזיז מכיבושה בשנת 1902 ועד שנת 1938 אז עבר לארמון מוראבע, ארמון הפאר שבנה מחוץ לריאד.
המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח

היסטוריה והווה

המסגד הגדול נבנה בתחילת המאה ה-20 ומאז הקמת מדינת ישראל, שימש במשך שנים רבות כ"מוזיאון הנגב לארכאולוגיה". במבנה המוזיאון הארכאולוגי, התקיימו בעבר שתי תצוגות: הראשונה הוקמה בשנת 1950, על ידי צבי עופר תושב בית אשל וממתיישביה הראשונים של באר שבע. בתצוגה היו מוצגים המשקפים את החיים והתרבות בנגב: אמנות, ארכאולוגיה, מסמכים ותמונות, מוצגים גאולוגיים, תצוגות מחיי הבדווים, כלי עבודה וחקלאות ועוד. במרכז האוסף-תערוכה, המייצגת את העבר הארכאולוגי וההיסטורי של העיר לתקופותיה.
בשנת 1953 הוקמה גרסתו השנייה של המוזיאון על ידי הארכאולוג יוסף דובי. הוא נקרא אז "מוזיאון הנגב"  ובו הוצגו הממצאים הארכאולוגיים שהתגלו בבאר שבע ובסביבתה. התצוגה נמשכה עד לשנת 2002. עקב  מצבם של הממצאים ושל המבנה, הם נלקחו למחסני רשות העתיקות. בשנת 2011 הוא שופץ לצורך הפיכתו ל"מוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח" לאחר פסיקת בג"ץ בנושא ונפתח מחדש במתכונתו הנוכחית.
בין השנים 2011–2014 הוצגה במוזיאון המחודש תערוכתו של האוצר גואל דרורי, יקיר העיר באר שבע, "תולדות באר שבע 1900-2013".
בעשור השני של המאה ה-21 המוזיאון מציג מגוון יצירות היסטוריות ומודרניות של תרבות האסלאם החומרית, ושואף להביא לידיעת הציבור את המסורות האמנותיות והתרבותיות של אזור המזרח התיכון והאסלאם.
אליאס מואדב

ביוגרפיה

נולד לאבא יהודי סורי ואמא יהודיה-מצרייה מהעיר טנטא. סיים את בית-הספר ליסה (Lycée) ב-1923 וגר ברובע היהודי העתיק של קהיר.
החל את הקריירה האומנותית שלו כזמר ("מונולוגיסט" ) במועדון הלילה הידוע "אלוברג", בו הוצג בפני השחקן והבמאי בישארה וואקים והשחקן הקומי איסמעיל יאסין, שפתחו לו את הדלתות לעבודה בעולם הקולנוע.
בנוסף לעבודתו בקולנוע, הופיע במקביל בכמה מועדוני לילה יוקרתיים, ביניהם גם "אל-אריזונה" ו-"חלימה פאלאס". כמו כן, לפרנסתו הופיע באירועים פרטיים כמו חתונות ובר מצוות עליהם קיבל שכר גבוה.
מואדב הרבה לגלם דמויות קומיות שדיברו במבטא שאמי, עד כדי כך שרבים סברו שהוא סורי או לבנוני, כשלמעשה היה מצרי שורשי שגר ברחוב פיראח (רחוב התרנגולות) שברובע היהודי (חארת אל-יהוד).
אליאס נפטר בקהיר ב-28 במאי 1952.
ליאונינג

היסטוריה

שושלת צ'ינג המנצ'ורית, לאחר השתלטותה על סין ב-1644, גייסה בני האן ממחוז שאנדונג כדי ליישב את המחוז, שהיה אז מאוכלס בדלילות. יתר מנצ'וריה נותרה סגורה למהגרים סינים. ב-1860 שוב נפתח המחוז ומנצ'וריה כולה לבני האן. כיום מהווים המנצ'ורים 13% מהאוכלוסייה, בעוד שבני האן מהווים 84% אחוזים ממנה. מיעוטים נוספים במחוז כוללים מונגולים, בני חווי, קוריאנים ובני שִׂיבֵּה.
המחוז משיק לאוקיינוס השקט במפרץ בוהאי ובים הצהוב. נהר יאלו מתווה את קו הגבול בין ליאונינג וג'ילין לבין קוריאה הצפונית. מערב המחוז הררי, מרכזו שטוח ובמזרחו גבעות. האקלים מוגדר כמונסוני יבשתי.
התוצרים החקלאיים העיקריים של ליאונינג כוללים חיטה, דורה וסויה. אזור דָאלְייֵן אחראי לכשלושה רבעים מהיצוא של סין בתפוחים ובאפרסקים. זהו גם מחוז תעשייתי חשוב, בהיותו אחד הראשונים שעברו תהליך תיעוש בשנות השלושים של המאה העשרים על ידי היפנים ושוב בשנות החמישים והשישים. יש בו את מרבצי הברזל, המגנזיט, היהלום והבורון הגדולים בסין, וכן מרבצים משמעותיים של נפט ושל גז טבעי. העיר בנשי הנמצא בתחום המחוז מהווה אחד ממרכזי תעשיית הפלדה בסין.
בין אתרי התיירות בליאונינג ניתן למנות מספר קברי שושלת צ'ינג וכן את הארמון ששימש את השושלת בטרם השתלטה על סין כולה. בעיר אַנְשָׁן מצוי פסל הבודהה הגדול בעולם העשוי מאבן ירקן. עיר הנמל דָאלְייֵן פופולרית בקרב הסינים כעיירת קיט בזכות חופיה, גני חיות, אתרי נופש, מאכלי ים, מרכזי קניות, אדריכלות רוסית ויפנית וחשמליות רחוב.
הפצוע האנגלי

תקציר העלילה

העלילה מתרחשת במנזר נטוש באיטליה, במהלך מלחמת העולם השנייה. האנה (ז'ולייט בינוש), אחות בצבא הקנדי, מטפלת בפצוע שנכווה קשות בהתרסקות מטוס עד שלא ניתן לזהות אותו (רייף פיינס), אם כי בשל מבטאו מניחים כולם שהוא אנגלי. הפצוע נראה כסובל משכחה, או אולי בוחר לשכוח. איש המודיעין והגנב-לשעבר דייוויד קרווג'ו (וילם דפו), גנב קנדי שעונה בכלא הגרמני, נקלע למנזר וחושד ש"הפצוע האנגלי" אחראי לסבלו. בינתיים, האנה מנהלת רומן עם סגן קיפ סינג (נבין אנדרוס), חבלן הודי בצבא הבריטי. קרווג'ו מדובב בהדרגה את השכיב מרע, וסדרת פלשבקים חושפת בהדרגה את זהות האיש השרוף; הוא הרוזן לאסלו אלמאשי, גאוגרף הונגרי שעסק במיפוי מדבר סהרה בצפון אפריקה. פציעתו אירעה בעקבות רומן שניהל עם אישה נשואה: בעלה הקנאי ריסק את מטוסם במדבר והותיר אותה פצועה קשה הרחק ממקום ישוב, אלמאשי הצליח להיחלץ והדרך היחידה בה יכל לשוב הייתה לחבור לצבא הגרמני. לאחר שסייע לקבוצת מודיעין גרמנית לחצות את המדבר, הוא חילץ את האישה במטוס קל, אך הופל באש נ"מ ונשרף.
גיולה מאנדי

ביוגרפיה

נולד בשם גיולה (יוליוס) מנדל למשפחה יהודית בבודפשט. משפחתו חיה בדלות ואביו החייט ציווה עליו לשחק כדורגל בשכונה יחף כדי שלא יבלה את נעליו. הוא שיחק כמגן ימני במ.ט.ק. הונגריה, לצידם של בלה גוטמן ופרנץ פלאטקו, ורשם 31 הופעות במדי נבחרת הונגריה. לאחר שפרש ממשחק פעיל מונה לתפקיד מאמן קבוצת הנוער של מ.ט.ק, תפקיד בו שימש עד הפלישה הנאצית להונגריה. 
מעמדו ככדורגלן עבר סייע לו בזמן מלחמת העולם השנייה, וכאשר הצעידו הנאצים את מאנדי ואלפי יהודים נוספים לאורך גדות הדנובה, הוא חולץ על ידי שומר שהיה כדורגלן בעברו והעריץ את מאנדי שהתפרסם בזכות קריירת המשחק שלו.
לאחר מלחמת העולם  חזר לאמן במ.ט.ק, ובין השחקנים שהתאמנו תחת הדרכתו היה רלף קליין. בשנת 1950 נתמנה לאחד ממאמניה של נבחרתה הלאומית של הונגריה, שכונתה בשנות ה-50 "נבחרת הפלא", ובשורותיה כיכבו בין היתר פרנץ פושקאש, שנדור קוצ'יש, זולטן צ'יבור וננדור הידגוקטי. בשנת 1952 היה חלק מהצוות שהוביל את הנבחרת לזכייה במדליית זהב באולימפיאדה.
בשנת 1959 נקרא לאמן את נבחרת ישראל אותה אימן עד 1963. השגיו הבולטים: ניצחון 0-4 על נבחרת אנגליה הצעירה, וניצחון 1-2 על נבחרתה האולימפית של יוגוסלביה בבלגרד.
לאחר מכן חזר מאנדי לבודפשט עם רעייתו, ושם הלך לעולמו בשנת 1969.
ב-1982 הונצח מאנדי ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שזכו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.