google/wiki40b huggingface dataset:
הלוגן

הלוגן הוא כל יסוד השייך למשפחת ההלוגנים: קבוצת יסודות אל מתכתיים (מלבד האסטטין (At) שהוא מתכת למחצה), המאכלסים את העמודה ה-7 (17/VIIB)  בטבלה המחזורית. היסודות ההלוגנים הם רעילים, צבעוניים במצב צבירה גזי. מצב הצבירה שלהם בטמפרטורת החדר משתנה, הם מתמוססים במים ובעלי ריח חריף.
מקור השם "הלוגן" הוא שילוב המילים ביוונית 'הלוס'ו-'גנו' שפירושם "יוצר מלחים".

יסודות ההלוגנים

פלואור (F), כלור (Cl), ברום (Br), יוד (I) ואסטטין (At). צורת היסוד של הלוגנים טהורים היא מולקולה דו-אטומית. בטבע מופיעים ההלוגנים בתרכובות רבות, ולא ניתן למצוא אותם בצורתם הטהורה בשל פעילותם הכימית הגבוהה. כאשר הלוגן בא במגע עם מתכת, נוצר מלח.
להלוגנים יש שבעה אלקטרונים ברמת האנרגיה החיצונית (7 אלקטרוני ערכיות); דבר זה גורם להלוגנים להיות פעילים במיוחד, ולהגיב בעוצמה עם חומרים רבים. פלואור, בנוסף, הוא היסוד האלקטרושלילי ביותר בכל הטבלה המחזורית; גם עובדה זו אחראית לכך שזהו אחד היסודות הפעילים ביותר.
בשפות רבות קיימת תבנית מסוימת לשמות ההלוגנים, דבר המעיד על הקשר ההדוק ביניהם. באנגלית, למשל, מסתיימים כל שמות ההלוגנים ב-ine: כלור נכתב Chlorine, פלואור - Fluorine וכן הלאה.
תרכובות אורגניות סינתטיות רבות, כמו למשל פלסטיק, המכילות הלוגנים - ידועים בשם תרכובות הלוגניות.

בגוף האדם

כלור הוא ההלוגן היחיד שהאדם זקוק לו בכמויות יחסית גדולות בצורתו היונית. הוא הכרחי, לדוגמה, ליצירת חומצות קיבה (או חומצת מימן כלורי, HCl).
יוד נצרך בכמויות קורט והוא משמש ליצירת הורמוני התירואיד (תירוקסין). בנוסף לכך מחסור ביוד יכול לגרום לפיגור שכלי.
צ'צ'פויאס

צ'צ'פויאס (תעתיק ללטינית: Chachapoyas) הקרויים גם אנשי הענן או "שוכני יער העננים" היו אנשי תרבות פרה-קולומביאנית שחיו בהרי האנדים בשטח פרו של ימינו. צ'צ'פויאס הוא הכינוי שהעניקו בני האינקה לאנשי הענן ולא ידוע כיום כיצד הם כינו את עצמם.
האינקה כבשו את תרבותם בתקופתם של טופא אינקה (Túpac Inca Yupanqui) ובנו ואינה קפאק, (Wayna Qhapaq) במאה ה-15, זמן קצר לפני הכיבוש הספרדי. ישנן תאוריות הגורסות שהישגיהם עלו על אלו של האינקה: הם הצטיינו בבניית ערים, דרכים, טראסות, השקיה ומטלורגיה. כאשר הגיעו הספרדים לדרום אמריקה היו הצ'צ'פויאס אחד מתוך מספר עמים שנשלטו על ידי האינקה, אם כי לא היו משולבים לחלוטין בתוך תרבות האינקה ושמרו על תרבותם.
מאחר שרוב המידע הקיים עליהם הגיע מהקונקיסטאדורים, לרוב כידע שצברו אצל בני האינקה, אין מידע מבוסס על תרבותם. על פי התיאור היו הם הבהירים והגבוהים מבין העמים ששכנו באזור, נשותיהם נודעו ביופיין ועדינותן.
קיימות אגדות רבות על עושרם ואגדות על כך שהסתירו חלק מאוצרותיהם מפני הספרדים הכובשים.
הצ'צ'פויינים קברו את מתיהם יחד עם אוצרות שישמשו אותם בעולם הבא, חלק ניכר מהקברים נשדדו במהלך השנים, החל בספרדים שכבשו את המקום.
הארכאולוג ג'ין סבוי Douglas Eugene "Gene" Savoy על דמותו כנראה מבוססים סרטי אינדיאנה ג'ונס גילה עשרות שרידים של ערי אבנים עתיקות השייכים לתרבות הצ'צ'פויאס.
שער ברקלי

שער ברקלי (Barclay) הוא מעבר חסום בכותל הר הבית. פתחו בכותל המערבי, אלמלא היה חסום, נמצא במקום שבו מצויה כיום עזרת הנשים של הכותל המערבי, מתחת לשער המוגרבים. משקוף השער נמצא בגובה של כ-3 נדבכים מעל לרצפת רחבת הכותל ומוסתר על ידי המבנה שנמצא בפינה הדרום מערבית של עזרת הנשים. מתוך שטח הר הבית נמצאת כיום הגישה למעבר בתוך מסגד תת-קרקעי הנקרא "מקאם אל-בוראק" ("אל-בוראק" הוא שמו של הכותל המערבי בפי המוסלמים).

גילוי השער וחקירתו

השער התגלה ב-1852 על ידי ג'יימס טרנר ברקלי, במסגרת סקר ארכאולוגי שערך על הר הבית ושבו חקר חללים תת-קרקעיים שנחשפו בעבודות שיפוץ. הוא גילה מעבר תת-קרקעי הנמשך מבור מים, וצעד במעבר כ-32 מטרים (105 רגל) עד שהגיע לקיר חסום. ב-1870 חפר צ'ארלס וורן פירים לאורך הכותל ובמסגרת זו גילה את פתח היציאה ואת משקוף השער. המשקוף עשוי אבן יחידה שמשקלה בין 30 ל-40 טון.
ב-1968 הציע בנימין מזר לסלק את תלולית העפר שמתחת לשער המוגרבים, לחקור את שער ברקלי ואולי אף לאפשר גישת יהודים אל הר הבית דרכו; ההצעה נתקלה בהתנגדות כל הגורמים, מן הרבנות הראשית ועד לשלטונות הווקף ולהתנגדות הדרג המדיני, ולפיכך השער לא נחקר מאז.

זיהוי השער

כיוון שהשער לא נחקר באופן מדעי בתקופה המודרנית, זיהויו אינו ודאי, למרות שמקובל שהוא חלק מחומת בית המקדש שהוקם על ידי הורדוס. הארכאולוג מאיר בן דב זיהה את השער עם שער קיפונוס המוזכר במשנה, מסכת מידות א, ג: "חמשה שערים היו להר-הבית... קיפונוס מן המערב משמש כניסה ויציאה".
רוחב השער 5.60 מטר וגובהו מן המשקוף לסף 7.80 מטרים, אולם בן-דב משער שהסף אינו מקורי ושגובה השער ביחס למפלס הרחוב כ-11 מטרים, דבר המתאים למסכת מידות ב, ג: "כל הפתחים והשערים שהיו שם - גובהן עשרים אמה ורחבן עשר אמות, חוץ משל אולם".
Head Above Water (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי אבריל לאבין, סטפן מוקיו וטראוויס קלארק. השיר הוא שיר בסגנון הפופ רוק המשלב בתוכו נגינת פסנתר. מרינה פדרוסה ממגזין הבילבורד אמרה כי השיר: "הוא התגלות רוחנית חזקה, אשר מפרט בתוכו את המסע של אבריל מתחילת הקריירה שלה ועד מאבקה במחלת הליים".
אבריל לאבין הופיעה עם השיר לראשונה בתוכנית "ג'ימי קימל לייב!", שהתקיימה ב-26 בספטמבר 2018.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא של השיר צולם באיסלנד על ידי הבמאי אליוט לסטר ופורסם ב-27 בספטמבר 2018, ביום ההולדת ה-33 של אבריל לאבין. בתחילת הקליפ ניתן לראות את לאבין אוחזת בעששית כשהיא נמצאת בתוך מערה.
לאחר מכן, יוצאת לאבין מחוץ למערה אל העבר ההרים הניצבים ממול. היא רצה אל פסגת ההר וקופצת ממנו אל תוך הים.
צרידות

ריפוי צרידות

כשמדובר בשימוש לרעה בקול, כמו בהרמת קול ממושכת, הטיפול בבעיה יכלול מנוחה של מערכת הקול לזמן ארוך. דיבור בלחישה אינו מסייע לרפוי הצרידות. הרמב"ם כותב: "אכילת הצנון או הכרוב מסירה צרידות הקול"  כתרופת סבתא, ידוע הדבש כמסייע בריפוי צרידות. שיטת אלכסנדר מיועדת בין היתר לריפוי הצרידות. ספר התרופות הסיריאק מהמאה החמישית מציין את הפלפל (או אולי את הפלפל הארוך) כתרופה למחלות רבות ושונות ובהן צרידות. פרופ' ישראל נגריס פיתח תרופה נגד צרידות, אשר נרשמה כפטנט על שמו ב-1989. התרופה התקבלה על ידי ה-FDA ב-1991.

צרידות בכלי נגינה

המונח צרידות מתייחס גם לקול שאינו קול אנושי. כך, למשל, כותב הרמב"ם: "היה קולו עבה או דק או צרוד - כשר, שכל הקולות כשרין בשופר". קיימים כלי נגינה שידועים בצליל צרוד כגון אבוב ציד.
מאלין מוסטרם

קריירה

מוסטרם נולדה באוגוסט 1975 בעיר ארנכלדסביק, והחלה את הקריירה בקבוצה המקומית של העיר. בשנת 1995 היא הצטרפה לקבוצת אומאו, ושנה אחר כך כבר עלתה איתה לראשונה לליגת העל השוודית. ב-26 ביולי 1998, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה במשחק נגד אנגליה, ואף כבשה את שער הניצחון בדקה ה-84. שנה לאחר מכן, בקיץ 1999 שיחקה מוסטרם בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך בארצות הברית. בטורניר זה הודחו השוודיות ברבע הגמר על ידי נורווגיה, ואילו מוסטרם זכתה לכבוש את שער הכבוד בהפסד.
בשנת 2000 היא זכתה באליפות ראשונה עם אומאו, ושנה לאחר מכן קיבלה את פרס כדורגלנית השנה בשוודיה. ב-2001 היא אף נסעה עם נבחרתה לאליפות אירופה שנערכה בגרמניה, שם הובילה את שוודיה עד לגמר הטורניר, בו הפסידה למארחת. שנה אחר כך מונתה מוסטרם לקפטנית קבוצתה, וזכתה איתה פעמיים ברציפות בגביע אופ"א, בשנים 2003 ו-2004.
אל גביע העולם 2003 הגיעה מוסטרם כקפטנית שוודיה וכאחת משחקניות המפתח שלה. היא פתחה בהרכב הראשון בכל ששת משחקיה של הנבחרת בטורניר, כבשה שני שערים והגיעה עם שוודיה עד לגמר. במשחק הגמר נגד גרמניה כבשה האנה ליונברג את שער היתרון לשוודיה, אך הגרמניות הצליחו להפוך את התוצאה ולנצח 2-1. בעקבות הישגיה באומאו ובנבחרת באותה שנה, סיימה מוסטרם במקום השביעי בקרב על תואר כדורגלנית השנה בעולם. שנה אחרי גביע העולם, במהלך טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה 2004, כבשה מוסטרם את השער שהעלה את שוודיה לרבע הגמר, אך שוודיה נכשלה בחצי הגמר מול ברזיל וסיימה במקום הרביעי.
בקיץ 2005 שיחקה מוסטרם בטורניר הבינלאומי האחרון שלה - אליפות אירופה שנערכה באנגליה, שבה היא הגיעה עם הנבחרת עד לחצי הגמר. שנה לאחר מכן, בסיום עונת 2006, הודיעה מוסטרם על פרישה מכדורגל. בעקבות ריבוי פציעות באומאו, היא חזרה לעוד מספר משחקים במהלך עונת 2007, ולאחר מכן פרשה סופית. לאחר פרישתה החליטה אומאו להוציא משימוש את מספרה של מוסטרם - 6, כאות כבוד על הישגיה של השחקנית. היא סיימה את הקריירה עם שלוש זכיות בפרס קשרית השנה בשוודיה, שלוש מועמדויות לפרס כדורגלנית השנה בעולם ו-21 שערים ב-113 משחקים במדי נבחרת שוודיה.
מערכת העצבים ההיקפית

חלוקה של מערכת העצבים ההיקפית

מערכת העצבים ההיקפית מורכבת משתי קבוצות של סיבי עצב. מרבית העצבים שייכים למערכת העצבים הסומטית האחראית על פעולות רצוניות וחלקם שייכים למערכת העצבים האוטונומית המווסתת את פעילותם של האיברים הפנימיים.
בנסיבות רגילות נמצאות שתי המערכות האלה - הסימפתטית והפאראסימפתטית - באיזון ללא כל מאמץ מודע, כשהן משיגות הומיאוסטזיס. את המצב הזה משמרת פעולה החזרית שמקורה במבנים הפנימיים של בסיס המוח - ההיפותלמוס והמוח המוארך. במרכזי המוח האלה פוקדים החזרים על תגובות פנימיות לצורך תפקוד מרבי. אם משהו מתרחש ומשנה את התאים - הפנימיים או החיצוניים - מבנים אלה מכווננים אוטומטית את הרמות המטבוליות כדי לשמור על יציבות.
תומאס ברתל

חייו

ברתל גדל בברלין וסיים תיכון ב-1940. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד כקריפטוגרף עבור הוורמאכט. לאחר המלחמה למד פולקלור, גאוגרפיה ופרהיסטוריה בברלין, המבורג ולייפציג. ב-1952 הוא קיבל תואר דוקטור בגין התזה שכתב על כתב המאיה. בין 1953 ל-1956 הוא היה חבר בקרן המחקר הגרמנית (Deutsche Forschungsgemeinschaft), ב-1957 מרצה בהמבורג, ובין 4 ביולי 1957 ל-1 בפברואר 1958 חוקר אורח במכון ללימודי אי הפסחא באוניברסיטת צ'ילה.
במטרה לתעד את כתב הרונגו-רונגו ביקר ברתל במרבית המוזיאונים שבהם נשמרו לוחיות עם הכתב, והוא הכין עותקים באמצעות הצמדת דפי נייר על הלוחית ושפשוף עפרון מעל. את מחקרו בנושא, שכלל את הפרסום הראשון המלא של כל לוחיות הרונגו-רונגו, הוא הוציא לאור ב-1958 בספר "יסודות הפענוח של כתב אי הפסחא" (Grundlagen zur Entzifferung der Osterinselschrift). הוא היה החוקר הראשון שזיהה נכונה אלמנטים בטקסטים, והוכיח ששתי שורות בלוחית המכונה "מאמרי" (Mamari) מכילות מידע הקשור ללוח השנה.
ב-1959 מונה ברתל לפרופסור חבר לאתנולוגיה באוניברסיטת טיבינגן, ומ-1964 עד 1988 היה פרופסור לאתנולוגיה. תחום המחקר הראשי שלו היה הפולקלור של ילידי יבשת אמריקה. את המידע שאסף על הרונגו-רונגו הוא תרם למרכז המחקר של אי הפסחא ופולינזיה (Centre d'Études de l'Îles de Pâques et de la Polynésie בראשי תיבות CEIPP), העוסק באימות עבודתו ובהרחבתה.
ברתל היה גם פעיל בניסיונות באמצע המאה ה-20 לפענח את כתב המאיה, מערכת הכתב ההירוגליפית של תרבות המאיה מהתקופה הפרה-קולומביאנית במסו-אמריקה. הוא היה בין הראשונים לנתח בפרוטרוט את הסמלים המכונים באנגלית emblem glyph (תגליף הסמל – הירוגליף של תואר אצולה) במונחים של ההקשרים הפוליטיים וההיררכיים. הצעה שלו, לזיהוי ארבעה מסמלים אלו כסמלים עיקריים, הורחבה אחר-כך על ידי הארכאולוגית האמריקנית ג'ויס מרקוס (Joyce Marcus). להצעה של השניים לחלק אתרי המאיה הקלאסיים בין ארבע בירות אזוריות, הייתה השפעה רבה בחקר המאיה.
יחד עם הארכאולוג והאפיגרף הבריטי אריק תומסון (John Eric Sidney Thompson‏; 1975-1898) היה ברתל מבקר חריף של "הגישה הפונטית" לפענוח כתב המאיה, ודגל בדעה שכתב המאיה לא היה פונטי ולא היווה מערכת כתב "אמיתית". בייחוד הביע ברתל התנגדות למתודולוגיית הפענוח הפונטי שהוצעה בשנות ה-50 המוקדמות על ידי האפיגרף הרוסי יורי קנורוזוב (Ю́рий Валенти́нович Кноро́зов‏; 1999-1922), שכמו ברתל עבד הן על כתב המאיה והן על כתב הרונגו-רונגו. הביקורת שמתח ברתל בקונגרס הבינלאומי של אמריקנולוגים (International Congress of Americanists) ב-1956 שנערך בקופנהגן, שבו נכח קנורוזוב, על הגישה הפונטית של קנוזורוב תרמה לדחייה המתמשכת של רעיונותיו של קנוזורוב. בדיעבד הוכחו ההשערות של קנוזורוב כנכונות, והגישה הפונטית, שקנוזורוב היה המוביל שלה, הניחה את היסודות לפריצת הדרך בפענוח כתב המאיה שאירעה משנות ה-70 ואילך. ברתל וקנוזורוב נשארו חלוקים עד לסוף הקריירה המקצועית שלהם.
ברתל נפטר ב-1997 בטיבינגן.
רודני הוד

נעורים וקריירת מכללות

הוד נולד במרידיאן שבמדינת מיסיסיפי בארצות הברית. הוריו ויקי וריקי הוד שיחקו כדורסל כסטודנטים באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, אביו הוא מנהל בתנועת הנוער Boys & Girls Clubs ואמו מנהלת תיכון. 
בתקופת לימודיו בתיכון נבחר הוד פעמיים לכדורסלן השנה במיסיסיפי, הוא הוביל את קבוצתו פעמיים לגמר אליפות התיכונים דרג 6A (הדרג הגבוה ביותר) של המדינה ולזכייה אחת באליפות. 
ב-2011 החל ללמוד קינסיולוגיה ולשחק כדורסל באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי. הוא נבחר בתום העונה לחמישיית שחקני השנה הראשונה בליגת ה-SEC לאחר שהשיג ממוצע של 10.3 נקודות ו-4.8 ריבאונדים. בתום העונה החליט לעבור לאוניברסיטת דיוק. בהתאם לחוקי ה-NCAA נאלץ להמתין שנה בטרם היה יכול להיות שותף במשחקים רשמיים. בעונת 2013/14 שימש קפטן קבוצת הכדורסל של דיוק והשיג ממוצע של 16.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק. הוא נבחר לחמישייה השנייה של ליגת ה-ACC. בתום העונה החליט לעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

קריירה מקצועית

הוד נבחר במקום ה-23 של דראפט ה-NBA‏ 2014, על ידי יוטה ג'אז. במהלך העונה נפצע ברגלו והחמיץ משחקים רבים. הוא סיים את העונה כשחקן החמישייה הפותחת והשיג ממוצע של 8.7 נקודות ב-50 המשחקים בהם שותף. 
בפברואר 2018, לאחר כ-3 עונות וחצי ביוטה, הועבר לקליבלנד קאבלירס כחלק מטרייד משולש בו הייתה מעורבת גם סקרמנטו קינגס. בפלייאוף 2018 הגיעה קליבלנד למעמד גמר ה-NBA, אך הפסידה בו לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4.
בפברואר 2019 נשלח הוד בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, בתמורה לניק סקאוסקאס, וייד בולדווין ושתי בחירות דראפט עתידיות.
ישראל ברקוביץ'

קורות חיים

ברקוביץ' נולד למשפחה ענייה ממעמד הפועלים בבוטושאן, רומניה וקיבל חינוך יהודי מסורתי. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא היה אסיר במחנה עבודה עד הגעת הצבא הסובייטי לרומניה.
אחרי המלחמה הוא התחיל לעבוד בעיתוני יידיש וברדיו ובייחוד באיקוף־בלעטער (1946-‏1953 וב- Revista Cultului Mozaic din R.P.R (כתב העת לתרבות יהודית ברפובליקה העממית הרומנית, הידוע גם כצייטשריפט). כתב העת התחיל לצאת לאור ב-1956 והיו בו מדורים ברומנית, יידיש ועברית. ברקוביץ ערך את המדור ביידיש מ-1970 עד 1972.
ברקוביץ' פרסם לראשונה שירה ביידיש באיקוף־בלעטער. על פי ביקורות תיאטרון שכתב בראשית שנות החמישים נראה שהיה קומוניסט נלהב, אסיר תודה על שחרורו ממחנה העבודה ועל ההזדמנות לקבל חינוך חילוני, כשהוא דוגל באסתטיקה של ריאליזם סוציאליסטי עבור התיאטרון ביידיש.
קשריו עם התיאטרון היהודי הממלכתי החלו ב-1955, בתחילה כ literarischer Sekretär (מזכיר ספרותי). הוא המשיך להיות ער להתפתחויות בתיאטרון הכללי ולא רק זה שביידיש. הוא דחף והמריץ שהתיאטרון יהיה עכשווי ולא יהיה רק מוזיאון של מחזות ישנים. אלווירה גרצינגר (Elvira Groezinger) משווה את מטרותיו לאלה של ארבעטער טעאטער פארבאנד בניו יורק, מטרות הקשורות לאלו של המשטר הקומוניסטי.
ברקוביץ' תרגם יצירות מהספרות העולמית: פרנק V מאת פרידריך דירנמט, (1964), אוריאל אקוסטה מאת קארל גוצקוב, (1968), הבנאי האומן מאת הנריק איבסן (1972). כמו כן כתב מחזות ביידיש ביניהם: דער גאלדענע פאדעם (חוט הזהב) (1963 על אברהם גולדפאדן שיסד ב- 1876 את תיאטרון היידיש הראשון בעולם ביאשי, רומניה. כן כתב מחזה מוזיקלי בשם א שנירל פערל (מחרוזת פנינים), (1967). הוא כתב גם ספרים על תולדות תיאטרון יידיש.
לקראת סוף הקריירה המקצועית של ברקוביץ' הייתה היידיש שפה בשקיעה ברומניה, כמו במדינות אחרות. תיאטרון המדינה ביידיש התמודד עם בעיה זו, באופן חלקי, על ידי התקנת אוזניות בכל האולם כדי לאפשר תרגום סימולטני של ההצגות לרומנית. עדיין משתמשים בשיטה היום זו כאשר מעלים מחזה ביידיש.
אוסף הספרים בן 3000 הכרכים ביידיש נמצא כעת בספריית אוניברסיטת פוטסדאם.
מתלוצץ עם רופאיו

מִתְלוֹצֵץ עִם רוֹפְאָיו הוא ביטוי הומוריסטי בעברית ישראלית המשמש לתאר אדם העובר טיפול רפואי ומצבו אינו קשה מדי.

הביטוי

מקובל שהביטוי נטבע לראשונה (לעיתים בצורה "התבדח עם רופאיו") ביחס למנחם בגין, אשר במהלך כהונתו כראש ממשלה (1977–1983) אושפז בבתי חולים מספר פעמים.
לאורך השנים נעשה שימוש בביטוי ביחס למנהיגים במטרה להמחיש לציבור כי מצבם הרפואי הוא טוב. נטען כי יש חיוניות בביטוי כדי להרגיע את האווירה, זאת מפני שעצם המעבר לשימוש בקלישאות, מלמד כי ההתפתחויות הדרמטיות הגיעו לכדי סיום. כן, הביטוי מהווה סימן ראשון לכך שהשגרה הישנה והטובה חוזרת לחיים.
שימוש מוכר בביטוי נעשה באוקטובר 2004, כאשר מוחמד רשיד, עוזרו של יאסר ערפאת, אמר עליו כי הוא יצא ממיטתו הבוקר, התלוצץ עם רופאיו וקרא בקוראן. על אף האמור, ערפאת מת שבוע וחצי לאחר מכן.
בדצמבר 2005 השתמשה התקשורת בביטוי במהלך אשפוזו הראשון של ראש הממשלה, אריאל שרון. בסמוך לאחר האשפוז החלו כלי התקשורת לדווח כי שרון מתלוצץ עם רופאיו, וזאת באמצעות הדלפות ממספר מקורות שונים - דיווח אשר אושר לבסוף על ידי פרופ' בולק גולדמן, רופאו האישי של ראש הממשלה, אשר יצא אל העיתונאים בשעת ערב מאוחרת ואמר בפני מצלמות כל הערוצים את הביטוי המפורש.
לימים הפך הביטוי לקלישאה ונאמר בהומור.
דוגמאות נוספות לשימוש בביטוי בהומור על ידי התקשורת היו ב-2010 ביחס לצנתור של ביל קלינטון,‏ וב-2013 ביחס לאשפוז קצר של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
ערן סורוקה

ערן סורוקה (נולד ב-12 באפריל 1981) הוא עיתונאי ישראלי, ראש מחלקת הרדיו של חדשות 10 והעורך הראשי של אתר nana10, פרשן ומגיש בערוץ הספורט.

ביוגרפיה

סורוקה נולד וגדל בחולון ולמד בכיתת המחוננים של תיכון אילון בעיר. עוד במהלך לימודיו התיכונים, בגיל 15, הצטרף למדור הספורט של "מעריב" ככתב וסטטיסטיקאי.
את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל, שם שימש כעורך חדשות וכתב ספורט ואקטואליה. עם שחרורו מהצבא, שב ל"מעריב", תחילה כעורך עמודים ובהמשך כסגן עורך מדור הספורט. בשנת 2008 נשלח מטעם העיתון לסקר את אולימפיאדת בייג'ינג.
ב-2012 מונה לעורך מדור הספורט של "מעריב" והיה לעורך הצעיר ביותר שהיה למדור אי פעם. 
ב-2013 עבר לערוץ 10, עת מונה לראש מחלקת החדשות של אתר האינטרנט "nana10" ובהמשך קיבל לידיו גם את ניהול מחלקת הרדיו של הערוץ ואת עריכת האתר כולו. 
לצד תפקידי העריכה והניהול ממשיך סורוקה לסקר את ענף הכדורסל ומשמש פרשן של ליגת ה-NBA. בעבר היה חלק מצוות תוכנית הרדיו "צעד וחצי" ששודרה בגלי צה"ל, ובעשור השני של המאה ה-21, הוא משמש כפרשן ומגיש בשידורי ה-NBA של ערוץ הספורט. 
סורוקה בעל תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה ותואר שני בהצטיינות בתקשורת פוליטית מאוניברסיטת תל אביב. בוגר תוכנית המנהיגות של מחלקת המדינה האמריקאית.
נשוי ואב לבת ולבן.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סוריה

רקע כללי

לאיחוד האמירויות הערביות יש שגרירות בדמשק, ואילו סוריה שומרת מחזיקה שגרירות באבו דאבי וקונסוליה כללית בדובאי. שתי המדינות הן חלק מהמזרח התיכון וחולקות קשרי תרבות קרובים. ישנם רבים ממוצא סורי החיים באיחוד האמירויות הערביות.

מלחמת האזרחים בסוריה

החל משנת 2011 מתרחשת בסוריה מלחמת האזרחים, אך למרות זאת, ב-25 בספטמבר 2013, שר החוץ של איחוד האמירויות עבדאללה בן זאיד אל נאהייאן אמר כי איחוד האמירויות הערביות ימשיכו לתמוך בסורים ובלגיטימיות שלהם, והשאיפות של האיחוד הם להחזיר את הביטחון והיציבות למדינה. עם זאת, איחוד האמירויות הערביות היא לא תומכת באופן פעיל במשטרו של בשאר אל-אסד. ב-13 בינואר 2014, סגן הנשיא, ראש הממשלה והאמיר של דובאי השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, אמר כי לא ייתכן פתרון ארוך טווח לסיים את המלחמה עם אסד בשלטון, וחזה כי הנשיא הסורי בסופו של דבר יאבד את כוחו.
איחוד האמירויות הערביות לקחו חלק בשנת 2014 ההתערבות האמריקנית בסוריה, ובשנת 2015 תמכו בהתערבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
על אף שאיחוד האמירויות הערביות ממשיך להביע תמיכה מדינית באופוזיציה הסורית, הוא הואשם בשמירה על קשרים עם ממשלת סוריה.
החוק האשורי

החוק האשורי מהמאה ה-12 לפני הספירה, נכתב באכדית. בעקרונותיו היה דומה לחוקי שומר ולחוקי בבל , אף שעונשיו על עבירות היו חריפים יותר. העותק הראשון של החוקים שנחשף, מתוארך למלכותו של תגלת-פלאסר הראשון, התגלה במהלך החפירות של אגודת המזרח הגרמנית  (1903-1914) ופורסם בשנות ה-20 של המאה ה-20. מספר חרסים המכילים אסופות חוק אשוריות מקוטעות נמצאו ופיענוחם פורסם בשנות ה-30 של המאה ה-20. עונשים כמו חיתוך האוזניים והאף היו מקובלים, כפי שהיה גם בחוקי חמורבי שחוברו כמה מאות שנים לפני כן. רוצח נענש על ידי משפחת הנרצח שהייתה רשאית להחליט גם על עונש מוות עבורו.
חרס A דן בנושאי נישואין ונשים, חרס B דן בנושאי קניין, חרס C ו-G דנים בנושאי עבדים, שיעבוד בעקבות חוב, משמורת וגניבה. חרס E דן בנושא בגידה, חרס M דן בחוק הימי, חרס N בהאשמות שווא וחרס O בנושאי ירושה.
גספרה ספונטיני

חייו

ספונטיני נולד במאיולטי שבמחוז אנקונה, כיום מאיולטי ספונטיני. את רוב שנות הקריירה שלו עשה בפריז ובברלין, אך בסוף חייו חזר אל מקום הולדתו. במשך עשרים השנים הראשונות של המאה ה-19, היה ספונטיני דמות חשובה באופרה הצרפתית. באופרות שלו, יותר מעשרים במספר, שאף ספונטיני להתאים את הטרגדיה הלירית הקלאסית של גלוק לטעמם של בני זמנו למלודרמה, למופעי ראווה מפוארים (ב"פרנאנד קורטז", לדוגמה), לעושר צלילי בתזמורת ולכושר המצאה מלודי לצד כושר ביטוי רב-הבעה במילים. יצירת המופת הגדולה שלו והצלחתו היחידה הייתה האופרה "לה וסטאלה" (La Vestale)
בנעוריו למד ספונטיני בקונסרבטוריון דלה פיאטה דה טורצ'יני בנאפולי. ב-1803 נסע לפריז, שם התמנה למלחין החצר ב-1805.
בשנת 1807 כתב ספונטיני את "לה וסטאלה" בעידוד הקיסרית ז'וזפין. הצגת הבכורה של היצירה באופרה של פריז ביססה את ספונטיני כאחד המלחינים האיטלקים הגדולים בדורו. בני זמנו כרוביני ומאיירבר ראו באופרה יצירת מופת ומלחינים מאוחרים יותר, כמו ברליוז ווגנר התפעלו ממנה. האופרה המאוחרת יותר שכתב, "אולימפיה", שנחשבה גם היא ליצירה מעולה (1819, עובדה ב-1820 וב-1826) התקבלה באדישות וכתוצאה מכך עזב ספונטיני את פריז לטובת פרוסיה, שם התמנה לקאפלמייסטר ולמנצח ראשי באופרת החצר של ברלין.
במהלך המאה ה-20, הוצגו האופרות של ספונטיני לעיתים רחוקות, אף כי אחדות מהן זכו לתחייה ראשונה מזה שנים. ההפקה המודרנית המפורסמת ביותר, אולי, הייתה הצגתה המחודשת של "לה וסטאלה" עם מריה קאלאס בלה סקאלה, בפתיחת העונה של 1954, לציון יום השנה ה-180 להולדת המלחין. הבמאי היה במאי הקולנוע הנודע לוקינו ויסקונטי. ההפקה הזו הייתה גם הופעת הבכורה בלה סקאלה של הטנור פרנקו קורלי. קאלאס הקליטה את האריות Tu che invoco ו- O Nume tutela מתוך "לה וסטאלה" בשנת 1955 (כמו רוזה פונסל ב-1926). בשנת 1969 חידש המנצח פרננדו פרוויטאלי את האופרה, עם הסופרן ליילה גנג'ר והבריטון רנאטו ברוסון. הקלטה לא-רשמית נמצאת במחזור.) בשנת 1995 הקליט המנצח ריקרדו מוטי את האופרה בליהוק זמרים נודעים פחות.
יתר הביצועים המחודשים של ספונטיני כוללים את Agnese von Hohenstaufen בפסטיבל מאג'ו מוזיקלה בפירנצה ב-1954, עם פרנקו קורלי בתפקיד הראשי ובניצוח ויטוריו גואי, וברומא ב-1970, עם מונסראט קאבאייה ואנטואנטה סטלה, בניצוח ריקרדו מוטי. "פרננדו קורטז" הושבה לחיים בשנת 1951, עם רנאטה טבאלדי הצעירה, בתיאטרון סאן קארלו בנאפולי, בניצוח גבריאלה סאנטיני. ביצוע הבכורה של הגרסה השלמה של היצירה התקיים בבית האופרה של ארפורט, גרמניה ב-2006, בניצוח ז'אן פול פנין.
רבקה שטורמן

רבקה שְׁטוּרְמן (1903, ורשה, פולין - ט' בטבת תשס"א, ינואר 2001, עין חרוד מאוחד) הייתה כוראוגרפית ישראלית, מחלוצי המחול העברי בארץ ישראל.

קורות חיים

שטורמן נולדה בשנת 1903 בעיר ורשה שבפולין. משם היגרה עם משפחתה לברלין, ובהיותה בת 17 הצטרפה לתנועת נוער יהודית בגרמניה. כבר בצעירותה התנסתה בכוראוגרפיה ולמדה מחול בשאיפה להיות מורה למחול. בתנועת הנוער היהודית בגרמניה פגשה שטורמן לראשונה את גורית קדמן, שהגיעה במשלחת מארץ ישראל לגרמניה. בהמשך הקימו השתיים את תנועת ריקודי העם הישראלית בגרמניה.
שטורמן חלמה להיות חלוצה בארץ ישראל בעקבות מפגשה עם השליחים מהארץ, והחליטה ללמוד עברית, גננות לילדים וחקלאות. בשנות חייה בגרמניה הכירה את מנחם שטורמן (1898~–1964), יליד רוסיה שעלה לארץ בילדותו, אשר למד שם וטרינריה. שנים לאחר היכרותם השניים נישאו.
בשנת 1929 עלתה שטורמן לארץ ישראל יחד עם אחותה הגדולה אווה ובעלה מנחם, עמו התיישבה במושב כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל. לאחר שמונה שנים של מגורים בכפר יחזקאל, עברו מנחם ורבקה שטורמן לקיבוץ עין חרוד. שם נולדו שני ילדיהם – דליה וחיים.
בשנת 1964 התאלמנה. היא נשארה לגור בעין חרוד עד סוף ימיה, ושם נקברה. בשנה האחרונה לחייה עברה שטורמן לבית אבות בקיבוץ שדה נחום. היא נפטרה בשנתה ב-3 בינואר 2001, ונקברה בקיבוץ עין חרוד מאוחד.

קריירה

לאחר עלייתה לארץ רבקה חקרה ויצרה את התנועה העממית-הישראלית. גם בארץ ישראל המשיכה רבקה ליצור ולהפיץ את הריקוד העממי הישראלי, שאותו פיתחה עוד בצעירותה. זו הייתה תחילתם של ריקודי העם בארץ. את הרצון העז ליצור ריקודים חדשים פיתחה בעבודתה בגן הילדים, כאשר הילדים היו רוקדים בהדרכתה לצליליהם של שירים גרמניים. בשנת 1942 הוזמנה שטורמן לבית הספר בקיבוץ גבע כדי ליצור ריקודים להצגת סיום שנת הלימודים שהעלו התלמידים. אירוע זה היה משמעותי והשפיע על תחילת דרכה של היוצרת המתחילה. 
בשנת 1944 הציגה רבקה בחג המחולות הראשון בקיבוץ דליה את המחולות הראשונים, ביניהם "הגורן" ו"אני רועה צאני". בשנת 1947 חיברה שטורמן את הריקוד "דבקה גלבוע" בהשפעת הקרבות הכבדים על הר הגלבוע למוזיקה של עמנואל עמירן. בשנת 1949 הקימה להקת מחול בחטיבת הראל בגדוד הפורצים. חיילי הפלמ"ח מגדוד זה ביצעו לראשונה את הריקודים האלה, שחוברו על ידי שטורמן: "דודי לי" ו"אתי לבנון".
במשך שנים, שטורמן הדריכה גננות ומורות על יצירת מחול לילדי בית ספר ולגיל הרך. בשנות ה-50 של המאה ה-20 יצרה מחולות לחגים שבוצעו באירועי יום העצמאות השלישי למדינה בקיבוץ לוחמי הגטאות.
גם בגיל מתקדם המשיכה שטורמן לפעול בתחום המחול: היא הרקידה קשישים, ואף הקימה להקה שהופיעה ברחבי הארץ. כשהפסיקה ליצור יצירות חדשות, החלה ללמוד רפואה משלימה ושיאצו. לפני מותה זכתה שטורמן לקרוא בספר "קומה אחא" שנכתב על חייה ויצירותיה בידי רינה שרת.
יוסף פישר (חבר הכנסת)

חייו

פישר נולד בשנת 1920 בבודפשט בירת הונגריה. עלה לארץ ישראל בשנת 1935.
בסמוך לעלייתו ארצה הצטרף לשורות ארגון "ההגנה" ושירת מטעמו בתפקידים שונים: כמגויס לצבא הבריטי (1938–1940), נוטר בחניתה ובמפרץ חיפה (1940–1943), חניך בקורס מפקדים ברמת יוחנן (1941) וכמפקד מחנה אימונים בכפר אז"ר (1947).
בשנים 1947–1949 היה פישר מנהל עבודה בחברת "מגן צטווד". לאחר מכן הקים בית מלאכה עצמאי והחל בפעילות ציבורית בהתאחדות בעלי מלאכה ותעשייה זעירה. לימים נבחר ליו"ר המרכז הארצי של ההתאחדות החל בפעילות מפלגתית באחדות העבודה.
בשנת 1952 הצטרף למפא"י, מטעמה נבחר לכהן בכנסת הרביעית. כהונתו נמשכה שלוש כנסות רצופות, לאורך עשור, מטעם מפלגת העבודה והמערך. בשנות כהונתו היה חבר לתקופות בוועדת הכנסת, ועדת הכספים, ועדת הכלכלה וועדת השירותים הציבוריים.
הלך לעולמו בגיל 72, כתוצאה מפגיעת קטנוע.