google/wiki40b huggingface dataset:
דגל מדפיסים

דגל מדפיסים (באנגלית: Printer's Mark, סימן המדפיס) הוא סמליל שנועד לתת היכר בולט לספרים שנדפסו בידי מדפיס או בית דפוס מסוים, כדי להבדילם מספרי מדפיסים אחרים.

היסטוריה

דגלי מדפיסים הופיעו כבר בראשית הדפוס, והם, כמו חתימות בעלי מלאכה על יצירותיהם, חריטות-אמן על כלי מתכת ואבן וסימני מים בנייר, שמהם התפתח בהמשך הסימן המסחרי, היו תולדה של סימני בעלות משפחתיים שהוטבעו על מטלטלין ונחקקו על נכסי דלא ניידי.
דגל המדפיסים הראשון נדפס במהדורתו הלטינית של התנ"ך במגנצא 1462 בבית הדפוס של יוהאן פוּסְט ופטר שֶפֶר. הדגלים הראשונים היו פשוטים בעיצובם בדרך כלל, ועם השנים נהיו מורכבים ומרובי פרטים.
במאה ה-15 נדפסו דגלי המדפיסים בקולופון שבסוף הספרים, כנהוג אז לגבי כל הפרטים הטכניים של הדפסת הספר, כמו פרטי המביא לבית הדפוס, הסדר והמגיה. במאה ה-16 החלו להדפיס את דגלי המדפיסים גם בשער הספר או בדף שמעבר לו, ולעיתים בסוף ההקדמה או ככותרת בראש העמוד הראשון של טקסט הספר. ברבות השנים, יצרו לעצמם "דגלים" כאלו, גם שאר העוסקים במלאכת הספר כמו מביאים לדפוס ומוכרי ספרים.
במאות הראשונות של הדפוס נעשו דגלי המדפיסים באמצעות חיתוך עץ, והחל מהמאה ה-17 גם באמצעות תחריטי נחושת. לקראת סוף המאה ה-19 הלך ותפס את מקומו של דגל המדפיסים, לוגו ההוצאה לאור, והדגל הפסיק להופיע.
לדגלי המדפיסים שימוש חשוב במחקר הביבליוגרפי, הוא מעניק מידע על מקום הדפוס ולעיתים גם על תאריך ההדפסה במקרים בהם יצא הספר מסיבות מגוונות בלי ציון פרטים אלו, ובמקרים בהם עותק הספר העומד לפני הביבליוגרף אינו שלם.

דגלי מדפיסים עבריים

בקרב המדפיסים העבריים החל השימוש הסדיר בדגלי מדפיסים בשלב מאוחר יותר, ובמאה ה-15 היו דגלי מדפיסים עבריים רק לשני בתי דפוס: זה של אברהם אלאנתאנסי מאיחאר, וזה של האחים נחמיאש (נחמיאס) בקושטא.
לדגלי המדפיסים העבריים סממנים ייחודים ולהם מוטיבים בעלי זהות יהודית לצד מוטיבים של משלח-יד ומקום מגורים כשל שאר המדפיסים.
הזרה

הֲזָרָה היא מונח שטבע ויקטור שקלובסקי, ממכונני אסכולת הפורמליסטים הרוסים, במאמרו "אמנות כתחבולה". שקלובסקי יצא כנגד תפיסתו של פוטבניה (potebnya), הגורס כי האמנות, והשירה בעיקר, היא חשיבה בתמונות. מטרת אופן חשיבה זה, על-פי פוטבניה, היא הפיכת הזר למוכר. השירה והאמנות מחברות בין תמונות שונות, והתמונה המוכרת מייצגת את המציאות, מאירה ומבארת את התמונה הזרה. 
שקלובסקי התנגד לתפישה זו. בעיניו, מטרת השירה היא דווקא ה"הזרה" (דה-אוטומטיזציה), הפיכת המוכר לבלתי מוכר. על ידי לשון פיגורטיבית וטכניקות אחרות, מציגה השירה את העולם כזר. בכך היא משחררת את האופן המורגל בו אנו קולטים את הדברים, מרעננת אותו, ומחזירה לדברים את חיותם. כפי שאנשים הגרים על שפת הים מפסיקים לשמוע לאחר זמן את רחש הגלים, אומר שקלובסקי, כך המציאות הופכת לכה מוכרת עד כי אנו חדלים מלראותה. מטרת האמנות, אם כן, היא לגרום לרחש הגלים להישמע שוב, "להחזיר לאבן את אבניותה", בניסוחו של שקלובסקי.

הזרה כמנגנון חידוש ספרותי-היסטורי

אחת השאלות שנקרתה בפני הפורמליזם הרוסי היא שאלת התפתחות הספרות. לטענתם, הזרה הייתה אחד המנגנונים החשובים ביותר בהתפתחות היסטורית זו. בכל תקופה היסטורית שררו מספר תחבולות ספרותיות, שכעבור זמן מה התיישנו, ואיבדו את אפקט ההזרה שלהם. אי לכך נוצר צורך בתחבולות שונות כדי לעורר אפקט זה שוב.
מתאור זה של ההיסטוריה הספרותית משתמע כי השירה והספרות לעולם לא יוכלו להגיע למימוש העליון שלהן, לאנטיליכאה, מכיוון שכל טכניקה בה הן ישתמשו תהפוך למוכרת ושגרתית כעבור זמן, ותאלץ לעבור הזרה.

סטאליניזם

תאוריות הספרות המרקסיסטיות יצאו מנקודת הנחה כי התרבות היא פועל יוצא של אמצעי הייצור והמבנה הכלכלי/מעמדי של החברה. בהתאם לכך, הם ראו בהשתנות הספרות תוצאה של השתנות הבסיס הכלכלי של כל חברה. תאוריה זו סותרת את האופן בו ראה הפורמליזם המוקדם את ההיסטוריה של הספרות, כמתפתחת מתוך עצמה, מתוך התיישנות מנגנוניה והשאיפה לחידושם. החיכוך בין שתי הגישות הוביל להפעלת לחץ מצד שלטונות ברית המועצות הסטאליניסטית כלפי הפורמליסטים, ובשלב מסוים הכריז שקלובסקי כי הוא טעה.

מחקר קוגניטיבי

ב-1980 הוציאו ג'ורג' לייקוף ומרק ג'ונסון את הספר "Metaphors We Live by", וחוללו בכך מהפכה בתחום המחקר הקוגניטיבי בכלל ובתחום הספרות בפרט. ספר זה בחן עשרות ביטויים מטפוריים יומיומיים, וניסה להוכיח כי כולם נובעים מאותן מטפורות-על. כך לדוגמה, ביטויים כ"יחסינו הגיעו לצומת דרכים" נובעים, לטענת הספר, ממטפורת העל "האהבה היא דרך". מכאן נובע שאנו חושבים במטפורות, ממפים תחומים לא מוכרים ומופשטים על תחומים שאנו מכירים. תשע שנים לאחר מכן הוציאו ג'ורג' לייקוף ומרק טרנר ספר בשם "More Than Cool Reason: a field guide to poetic metaphor", בו הם הוכיחו כי אף מטפורות פואטיות ממפות תחומים בלתי מוכרים על תחומים מוכרים. גם מטפורות חדשניות לכאורה, טוען הספר, נובעות מאותן מטפורות על, שבהן הזר והמופשט ממופה על המוכר והגשמי. פירוש הדבר ש"הזרה" כמעט ואינה קיימת, ואם היא קיימת הרי שזה במובן צר מאוד.
אונדזערע קינדער

עלילה

הסרט מספר את סיפורם של ילדים מבית היתומים "הלנובק" ליד העיר לודז'. גיבורי הסרט הם צמד הקומיקאים שמעון דז'יגן וישראל שומאכר.
המטרה העיקרית של הסרט היא להתמודד עם טראומת השואה.
התניה אופרנטית

התניה אופרנטית היא תהליך למידה התנהגותית שמבוססת על חיזוקים וענישה. במהלכה התנהגות שמקבלת חיזוקים, מגדילה את הסיכוי של הפרט לחזור עליה בעתיד. בעוד התנהגות שמקבלת עונשים, מפחיתה את הסיכוי של הפרט לחזור עליה שוב. חיזוק וענישה משמשים גם בתחום של עיצוב התנהגות העוסק בהקניית דפוסי התנהגות.
התניה אופרנטית היא אחד מהמושגים המרכזיים בביהביוריזם ובתחום ניתוח ההתנהגות. היא מתארת תהליך, לפיו ההתנהגות של בעלי חיים ובני אדם משתנה ועוברת תהליך של ברירה (סלקציה), בעקבות השינויים אשר מתרחשים כתגובה למעשיהם. להבדיל מההתנהגות הרספונדטית (רפלקסיבית), כאן הפרט פועל באופן אקטיבי ומשפיע על הסביבה החיצונית.

חיזוקים, ענישות והכחדות

החוקים העיקריים של ההתניה האופרנטית מתוארים בספרו הראשון של ב. פ. סקינר התנהגות האורגניזמים (1938). במשך כ-7 שנים הוא ערך ניסויים מעבדתיים על חולדות בחקר התנהגות וגילה חוקיות וסדר.
חוק ההתניה האופרנטית - תדירות הופעת האופרנט עולה, אם לאחריו מופיע חיזוק חיובי.
חוק הכחדה האופרנטית - תדירות התנהגותו של אופרנט שחוזק בעבר יורדת, אם החיזוק החיובי מפסיק להופיע.

תלויות של חיזוק

סקינר תיאר את תהליך שינוי ההתנהגות של האדם במשך חייו כמנגנון המקביל לברירה הטבעית. כפי שהסביבה מבררת וגורמת ליצורים מסוימים לשרוד, בזמן שאחרים נכחדים, כך עושה גם הסביבה בחייו של הפרט. את ההתנהגות אפשר לנתח כאירוע המורכב משלושה שלבים, אשר נמשכים במשך כל ימי חייו של האדם, מתרחשים מרגע לרגע ומשפיעים זה על זה: א. האירוע המקדים (בדרך כלל גירוי מבחין, שיוצר תנאים שבהם עולה ההסתברות שתופיע התנהגות מסוימת. ראו ערך ניתוח התנהגות יישומי), ב. התנהגות גלויה ונסתרת של האדם (כל הפעולות הגלויות שהוא מבצע, והרגשות שהוא מרגיש - מה שקורה בו זמנית -. הגישה הקוגניטיבית טוענת שהאדם מגיב לאירוע כפי שהוא מפרש אותו, אך התהליכים הקוגניטיביים וההתנהגותיים מתרחשים בו זמנית, כתוצאה מהגירוי המבחין), וג. התוצאות שמופיעות לאחר ההתנהגות (השינויים המידיים שמופיעים בסביבה החיצונית: חיזוקים, ענישות וכו'). הקשר המתרחש בין שלושת המרכיבים הללו הוא נוצר באופן מקרי וזמני.
בדרך כלל נהוג להסביר התנהגות אופרנטית כהתנהגות "בעלת מטרה". אך מבחינה טכנית הסבר זה שגוי, מכיוון שהאדם מתנהג לא כי הוא "חושק במטרה" כלשהי, אלא כי בעבר ההתנהגות זו חוזקה. כך גם אפשר להתייחס לברירה הטבעית, שמכינה את האורגניזם לסביבה דומה לזאת שבה התרחשה הברירה בעבר, ולא ל"עתיד".
משוון

מימוש משוון מתח באמצעות מגבר שרת

 למגבר שרת יש כניסת הפרש מאוזנת היטב בעלת הגבר גבוה במיוחד. זה מתאים למאפיינים של משוונים והוא יכול להיות מוחלף ביישומים עם דרישות ביצועים נמוכות.
בתאוריה, מגבר שרת סטנדרטי הפועל בחוג פתוח (ללא משוב שלילי) עשוי לשמש כמשוון בעל ביצועים נמוכים. 
כאשר הקלט בכניסה (V+) גבוה מהמתח בכניסה ההופכת מופע (V-), אז ההגבר הגבוה של המגבר גורם למוצא להיות ברוויה במתח החיובי הגבוה ביותר האפשרי.
מתח זה הוא מתח האספקה הגבוה של מגבר השרת.
כאשר הקלט בכניסה (V+) נמוך מהמתח בכניסה ההופכת מופע (V-), אז ההגבר הגבוה של המגבר גורם למוצא להיות ברוויה במתח השלילי הגבוה ביותר האפשרי. 
מתח זה הוא מתח האספקה הנמוך של מגבר השרת.
פונקציית התמסורת של מגבר שרת הפועל באופן ליניארי עם משוב שלילי בחוג הסגור היא: .
ברנקו (כדורגלן)

אינטרנסיונל

אליפות ריו גרנדה דו סול: 1981

פלומיננסה

אליפות ריו דה ז'ניירו: 1983, 1984, 1985
ליגת העל הברזילאית: 1984

גרמיו

אליפות ריו גרנדה דו סול: 1993

פורטו

ליגת העל הפורטוגזית: 1989-90
הגביע הפורטוגלי: 1989-90

נבחרת ברזיל

מונדיאל 1994
קופה אמריקה: 1989
חיים לוין

ביוגרפיה

לוין הצטרף לשורות מכבי תל אביב בקיץ 1960 אחרי תקופות קצרות במדי הפועל פתח תקווה, הפועל כפר סבא, הפועל חדרה ומכבי חיפה. השוער הגדול, תרתי משמע, היה צריך להיכנס לנעליים הגדולות של שוער נוסף שחקק את שמו בהיסטוריה של המועדון: אברהם בנדורי. המשימה לא הייתה פשוטה ובעונתו הראשונה במכבי תל אביב, לוין היה צריך להיאבק על אפודת השוער הראשון עם שוער מוכשר נוסף, אהרון שרשטינסקי. רק בעונתו השלישית בקבוצה, לוין השתלט על המקום בשער ומאז לא הביט אחורה.
בעונת 1963/1964, הגיע התואר הראשון של לוין במכבי תל אביב, גביע המדינה, לאחר ניצחון בגמר חוזר שני על הפועל חיפה. עונה לאחר מכן, 1964/1965, הצהובים זכו שוב בגביע, הפעם בזכות תצוגה מוצלחת של לוין שמנע מחלוצי בני יהודה לכבוש, בניצחון מכבי תל אביב 1-2. בסוף השנה זכה לוין בתואר כדורגלן העונה בישראל לעונה זו.
מלבד שני הגביעים הרצופים זכה עם הקבוצה באליפות אחת (1968), גביע מדינה נוסף (1967) וגביע אסיה לקבוצות (1969). בגמר שמר לוין על שער נקי נגד יאנג צ'י מקוריאה הדרומית לאורך כל 120 הדקות ונהנה משער של דרור בר נור בדקה ה-112 בשביל להניף את הגביע בסיום ההתמודדות.
התקופה הטובה ביותר של לוין הייתה כששיחק במכבי תל אביב בין השנים 1960–1969, עימה זכה באליפות אחת ו-3 גביעי מדינה.
בנוסף שיחק לוין גם בבית"ר ירושלים, מכבי נתניה והפועל ירושלים.
לוין לבש 22 פעמים את מדי נבחרת ישראל ואף השתתף באולימפיאדת מקסיקו ב-1968. לוין נחשב לאחד משוערי הליגה הטובים והבולטים שהיו, והוא שיחק בליגה הבכירה עד גיל 40.
לוין נודע כשוער נועז אשר אינו חושש מזינוקים לרגלי חלוצים, או מזינוקים על קורות השער. בעקבות תכונתו זו נגרמו לו פציעות רבות ובמיוחד שברים בכל חלקי גופו.
לאחר שפרש מכדורגל אימן במספר מועדונים קטנים בליגות הנמוכות ושימש כמאמן שוערים בקבוצות בליגת העל. בין היתר הוביל לוין את הפועל בית שמש מליגה א׳ לליגה הארצית בפער גדול מהמקום השני.
אינדור

היסטוריה

ביולי 1732 אוחדו 28 סולטנויות באזור העיר תחת שלטון האימפריה המרתית. אינדור אמנם לא הייתה הבירה הרשמית, אך הפכה למרכז מסחרי וצבאי. בשנת 1818 האזור נכבש על ידי הממלכה המאוחדת ואינדור הפכה לבירה הרשמית של המדינה. בשנת 1906 הוקמה מערכת החשמל העירונית ובשנת 1918 תוכננה תוכנית האב הראשונה.

דמוגרפיה

אינדור היא המדינה המאוכלסת ביותר במאדהיה פרדש. בשנת 2010 הצפיפות עמדה על כ-9,700 נפש לקמ"ר, נתון שהפך את אינדור גם לעיר הצפופה במדינה. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, שיעור האוריינות עומד על כ-87.38% (91.84% אצל גברים, ו-82.55% אצל נשים). נתון זה גבוה מהממוצע הארצי. הינדית היא השפה הרשמית של אינדור, והיא מדוברת על ידי רוב האוכלוסייה (97.6%).

פוליטיקה מקומית

העירייה הנוכחית של אינדור הוקמה בשנת 1956. היא אחראית על החינוך הציבורי, ספריות, בטיחות הציבור, מתקני פנאי, תברואה, אספקת מים, תכנון מקומי ומערכת הרווחה. ראש העיר ומועצת העירייה נבחרים אחת לחמש שנים. העירייה מורכבת מ-69 נציגים הנבחרים מ-12 מחוזות בחירה.
הנערה שקפצה בזמן

עלילה

מאקוטו קונו היא נערה בגיל תיכון, שחיה בטוקיו עם הוריה ואחותה הקטנה. דודתה, קאזוקו יושיאמה (הדמות הראשית ברומן עליו מבוסס הסרט), היא משחזרת אמנות במוזיאון הלאומי של טוקיו.
יום אחד מאקוטו מועדת על מכשיר מוזר בצורת אגוז מלך. בדרכה הביתה, כאשר היא נוסעת במורד שיפוע, מאקוטו המבועתת מגלה שבאופניה התקלקלו הבלמים. בלא יכולת לעצור, מאקוטו דוהרת אל עבר מחסום הרכבת שבסוף השיפוע, מתנגשת בו, ונזרקת מאופניה הישר לדרכה של רכבת נוסעת. מיד לאחר מכן, מאקוטו נופלת מאופניה בתחילת הרחוב, זמן קצר לפני מעבר הרכבת. לאחר שהיא מספרת על התקרית לדודתה, דודתה של מאקוטו מסבירה לה שבדרך כלשהי היא קיבלה את היכולת לחזור בזמן.
לאחר מספר ניסויים שהיא עורכת, מאקוטו מגלה שהיא יכולה לחזור בזמן על ידי קפיצה מגובה רב: ככל שתקפוץ מגובה רב יותר, כך תחזור זמן רב יותר לאחור. מאקוטו מנצלת תחילה את היכולת שלה לתועלתה האישית: היא משיגה ציונים מעולים, מונעת מעצמה להיות מובכת בפני חבריה, חוזרת שוב ושוב לזמן בו היא וחבריה שרים קראוקה, ומתחמקת מצ'יאקי, אחד מחבריה, שביקש ממנה לצאת איתו. בשלב מאוחר יותר, מאקוטו מגלה קעקוע בחלקו התחתון של מרפקה, ובו רשום מספר קפיצות הזמן שנותרו לה; קעקוע זה ישמש אותה בהמשך העלילה. עם הזמן, מאקוטו מבינה שמעשיה גרמו לחבריה ולאנשים אחרים להיפגע בדרכים שונות, ומחליטה להשתמש ביכולותיה בשביל לשפר את חייהם ככל האפשר.
בזמן שהיא חוזרת לביתה ברגל, צ'יאקי מתקשר למאקוטו ושואל אותה אם היא קופצת בזמן. היא מנצלת את קפיצת-הזמן האחרונה שלה בשביל להסיט את נושא השיחה בזמן המתאים. מיד לאחר סיום השיחה, מאקוטו מגלה שקוסקה, אחד מחבריה, "שאל" ממנה את אופניה המקולקלים, והרכיב עליהם את חברתו. מאקוטו, שכבר אינה יכולה לחזור בזמן, מנסה לעצור אותם, אך בלא הועיל: שניהם מתרסקים אל תוך המחסום, ועפים מהאופניים הישר אל דרכה של אותה הרכבת שהייתה אמורה להרוג את מאקוטו.
רגע לפני ששניהם נהרגים, הזמן מוקפא על ידי צ'יאקי. בזמן שהם הולכים בעיר הקפואה, צ'יאקי מספר למאקוטו שהוא בא מהעתיד, ושאגוז-המלך עליו מעדה הוא מכונת הזמן שלו; הוא ניצל את קפיצת-הזמן האחרונה שלו כדי למנוע את מותם של קוסקה וחברתו. צ'יאקי חזר לעבר מלכתחילה כדי לראות ציור שלא שרד עד לתקופתו, שדודתה של מאקוטו משחזרת; לאחר שגילה שאינו יכול לראות את הציור והתחבר עם מאקוטו ועם קוסקה, הוא נשאר בעבר מעבר לתכנונו המקורי. כעת, לאחר שעבר על החוק ולא הצליח למנוע מאדם מהעבר לגלות על יכולת החזרה בזמן, צ'יאקי עוזב את מאקוטו ליעד לא-ידוע, רגע לפני שהזמן חוזר למסלולו.
מאקוטו מגלה, להפתעתה, שנשארה לה קפיצת-זמן אחרונה לאחר היעלמותו של צ'יאקי. היא משתמשת בה כדי לחזור לזמן בו נותרה לצ'יאקי קפיצת-זמן אחת. צ'יאקי נפרד ממאקוטו, שמבטיחה לו שתדאג שהציור יישמר עד לתקופתו; צ'יאקי אומר לה שיחכה לה בעתיד.
איבראהים סקאגיה

קריירה

סקאגיה התחיל את הקריירה שלו בקמפלה סיטי. בשנת 2001 חתם באתלטיקו דה רפאלה מליגת המשנה הארגנטינאית. עונה לאחר מכן חתם בפרו קאריל אואסטה מהליגה השלישית בארגנטינה. בסיום העונה עלה עם הקבוצה לליגה השנייה. בשנת 2005 חתם בארסנאל דה סרנדי מליגת העל הארגנטינאית בה שיחק שתי עונות.
ביוני 2007 סקאגיה חתם לשלוש עונות ברד בול זלצבורג מליגת העל האוסטרית. ב-11 ביולי 2007 סקאגיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד ריינדורף אלטאך. ב-22 ביולי סקאגיה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אוסטריה וינה. סקאגיה שיחק בזלצבורג שש עונות במהלכן זכה עמה בשלוש אליפויות וגביע אחד.
ב-11 ביולי 2013 סקאגיה חתם בניו יורק רד בולס מה-MLS. ב-4 באוגוסט 2013 סקאגיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד ספורטינג קנזס סיטי. ב-27 באוקטובר סקאגיה הבקיע את שער הבכורה שלו בניו יורק בניצחון 2-5 נגד שיקגו פייר, שבסיומו ניו יורק הבטיחה את זכייתה במגן הקהילה ב-MLS.

קריירה בינלאומית

סקאגיה שיחק בנבחרת אוגנדה בין השנים 1999 עד 2011, במהלכן ערך 35 הופעות וכבש שלושה שערים.
ירמיהו פיחה

ביוגרפיה

נולד באנגליה ועלה עם משפחתו בגיל 9 לרעננה. למד בישיבת בני עקיבא רעננה ובישיבת ההסדר קריית שמונה, שם פגש את הזמר-יוצר אורי אדלר שהפך לחברו ובהמשך שיתף עמו פעולה באלבום הניגונים האתני נהרה. המשיך בישיבת רמת גן ובישיבת עוד יוסף חי בעת ששכנה בקבר יוסף שבשכם ובעת שעברה להתנחלות יצהר, בה הוא מתגורר עד היום. ירמיהו מגדיר עצמו כחסיד ברסלב, ואף שגדל בציבור הדתי-לאומי ושירת בצה"ל הוא מתלבש כחסיד ירושלמי בקפוטה ובכובע או שטריימל, שהפכו לחלק מסממני הזיהוי הייחודיים לו.
נודע בעיקר בציבור הדתי-לאומי והחרדי כיוצר ניגונים חסידיים ללא מילים, ומִספר שירים וניגונים שהלחין מושרים במהלך התפילה בבתי כנסת ובחתונות. ניתן למצוא דמיון בין יצירותיו לבין יצירות של 'הרב המרקד' שלמה קרליבך, עד שרבים מייחסים בטעות את המנגינה שהלחין ל"כי בו ישמח לבנו" ומנגינות נוספות לקרליבך.
אלבומו האחרון נקרא "נהרה". זהו אלבום ניגונים בעיבודים אתניים, בביצוע ירמיהו ואנסמבל אדלר (אורי אדלר, שלום חסון ויהודה אשש). באלבום 13 רצועות בתמהיל של ניגונים מחצרות חסידיות חסידות סאסוב, חסידות ברדיצ'ב, חסידות חב"ד, חסידות קרעטשניף ואחרות. הניגונים מבוצעים בכלים אתניים, כמו עוד, סאז וג'ומבוש. באלבום שני ניגונים מקוריים של ירמיהו, שבוצעו באלבומיו הקודמים, וזכו לעיבוד מחודש.
מונקטון

היסטוריה

ההתיישבות הראשונה באזור מונקטון, שנשלט אז על ידי צרפת, נוסדה ב-1733 תחת השם "לה קוד" (Le Coude). ב-1755, במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, כוח בריטי בפיקודו של רוברט מונקטון כבש את מבצר בוסז'ור (Fort Beauséjour) בקרבת לה קוד. לאחר המלחמה המושל הבריטי של האזור גירש את כל המתיישבים ממוצא צרפתי בו, ובכלל זה את מתיישבי לה קוד.
ב-1766 קבוצת מתיישבים שהיגרה מאזור פנסילבניה הקימה מחדש את לה קוד תחת השם "דה בנד" (The Bend), והיא נותרה מושבה חקלאית במשך כ-80 שנה. בשנות ה-30 של המאה ה-19 נפתח קו מרכבות דואר בין סנט ג'ון והליפקס. דה בנד, ששכנה על הקו, הפכה לנקודת עצירה בו וחשיבותה עלתה. באותו זמן גם התחילה להתפתח בדה בנד תעשיית ייצור ספינות עץ.
ב-1847 איש העסקים ג'וזף סולטר קנה את המספנה המקומית והרחיב אותה. הדבר גרם להתפתחותם של שירותים תומכים למספנה ודה בנד החלה לשגשג. בעקבות הפריחה דה בנד קיבלה מעמד של עיירה ב-1855 ושמה שונה למונקטון על שם רוברט מונקטון. הכתיב של השם באנגלית, Moncton, הוא שגיאת כתיב של שם האדם Monckton שנוצרה בעת הרישום של מסמכי העיירה החדשה.
כעבור שנים ספורות מונקטון קושרה בקווי רכבת לסנט ג'ון ולעיירה שדיאק הסמוכה. במקביל החלה עלייה בפופולריות של אוניות הקיטור באזור, מה שריסק את תעשיית ספינות העץ במונקטון. המספנה במונקטון נסגרה בסופו של דבר ב-1858 והעיירה נפגעה כל-כך עד שב-1862 היא איבדה את מעמד העיירה שלה.
השפל של מונקטון לא נמשך שנים רבות וב-1871 הוקם בה המרכז של חברת הרכבות האינטר-קולוניאלית של קנדה (ICR). ההגעה של ה-ICR גרמה לשגשוג חדש במונקטון והיא קיבלה שוב מעמד של עיירה ב-1875. מונקטון המשיכה לגדול וב-23 באפריל 1890 היא קיבלה מעמד של עיר.
העיר המשיכה לגדול בקצב מהיר בתחילת המאה ה-20 והיא נעשתה מרכז רכבות אזורי חשוב. ב-1918 ICR אוחדה על ידי הממשל הפדרלי של קנדה עם חברת הרכבות הלאומית הטרנס-קונטיננטלית (NTR) לתוך חברת הרכבות הקנדית הלאומית (CN). מונקטון הפכה לאחד הבסיסים החשובים של ה-CN ולמרכז של הפעילות שלה בפרובינציות הים (ניו ברנזוויק, נובה סקוטיה ואי הנסיך אדוארד). ב-1920 היא גם הפכה לבסיס חשוב של חנות הכלבו הקנדית Eaton's.
כלכלת העיר המשיכה לשגשג גם באמצע המאה ה-20. עם זאת, בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 מונקטון נקלעה שוב לתקופה כלכלית קשה ומקומות תעסוקה רבים בעיר נסגרו או עברו למקומות אחרים. העיר הצליחה להשתקם כעבור עשור, בין היתר בזכות התפתחות תעשיות הקשורות לטכנולוגיית מידע.
במהלך השנים שלאחר מכן העיר אירחה מספר אירועים חשובים, כמו אליפות העולם לנוער באתלטיקה ב-2010, והיא בין הערים שאירחו את גביע העולם בכדורגל נשים 2015.

כלכלה

העיר היא מרכז כלכלי חשוב באזור פרובינציות הים והיא הבסיס של מספר תאגידים אזוריים ולאומיים. הכלכלה המקומית מבוססת בעיקר על תעשייה וקמעונאות.

גאוגרפיה

העיר שוכנת במישור על הגדה הצפונית של נהר פטיקודיאק, במקום בו הזרם מפסיק להתקדם מזרחה ומתחיל לפנות דרומה לכיוון מפרץ פאנדי.

חינוך

בעיר נמצאות אוניברסיטת מונקטון, האוניברסיטה דוברת הצרפתית הגדולה ביותר בקנדה מחוץ לקוויבק, ואוניברסיטת קרנדל. כמו כן בעיר יש קמפוסים של אוניברסיטת ניו ברנזוויק ואוניברסיטת מאונט אליסון.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי גרייטר מונקטון, הנמצא במרחק של כ-7 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר.
העיר נמצאת על מסלול הכביש הטרנס-קנדי שמקשר אותה לנובה סקוטיה במזרח ולבירת הפרובינציה פרדריקטון במערב.
נוימה

נוימות היו סימני הצלילים במוזיקה המערבית של ימי הביניים המוקדמים, בטרם פיתוח התיווי המודרני. הצלילים נכתבו כסימנים מעל למזמורי תפילה נוצריים בצורה המזכירה מעט את טעמי המקרא. בהמשך נוספו שורות החמשה ומאוחר יותר גם סימני המפתח בדרך לשיטת התיווי הנהוגה כיום.
אלימלך בינדיגר

תולדותיו

אלימלך בינדיגר נולד בשנת ה'תר"ך (לערך) בפולין, לאביו, הרב אלעזר בינדיגר, שהיה רב בעיר שינאווא. סבו היה הרב שמואל זנוויל בינדיגר שכיהן כרב בעיר ברדיאוו. הסבא-רבא שלו, הרב ברוך אברהם בינדיגר, כיהן כרב בעיר האנשווייץ. אימו הייתה הרבנית חיה שרה, בתו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם שהיה אבי שושלת חסידות שינאווא. הסבא-רבא שלו מצד אמו היה הרב חיים הלברשטאם, מייסד שושלת חסידות צאנז.
הרב אלימלך נישא לרבנית פייגא, בת הרב משה הלברשטאם שהיה האדמו"ר משינאווא. בנם היחיד היה הרב חיים אלעזר בינדיגר שהיה רב בעיר שינאווא. בנם נישא לרבנית רייצא, בת הרב מנחם מענדל הלברשטאם שהיה האדמו"ר מסטרפקוב.

רבנות

בבחרותו, כשהתחנך אצל סבו, הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם, עבר הרב אלימלך לעיר צאנז בשנת ה'תרס"ו. אחרי שהתגורר בעיר זו הוא היגר לעיר שינאווא, שם כיהן כרבה של העיירה. 
בעיר דעש הפך הרב אלימלך בינדיגר לאדמו"ר ובהמשך היגר לעיר וורסהלי בעודו מכהן כאדמו"ר חסידות דעש. נפטר בשנת ה'תרפ"ה (לערך), כשהוא מתגורר בעיר וורסהלי.
אפוק טיימס

המהדורה העברית

המהדורה העברית של "אפוק טיימס" יוצאת לאור בישראל כמגזין חודשי תחת הכותרת "Epoch Times".  
כל חודש נבחר נושא לגיליון, ונכתב עליו מזוויות מבט שונות - החל מגאו-פוליטיקה, ניהול, פסיכולוגיה, וטכנולוגיה ועד מדע, ותרבות. הירחון מופץ למנויים וברשתות שיווק שונות. ניתן לרכוש את המגזין בנקודות מכירה מרכזיות כגון: סטימצקי, צומת ספרים וחנויות אחרות.

בית לתוכן Epoch Times

בנוסף להוצאה לאור של המגזין, אפוק טיימס גם מפיק אירועי תוכן, ואנשי התוכן של המגזין מרצים בנושאי תחומי ההתמחות שלהם. כמו כן, מנהל המגזין קהילת חברים (בסגנון "מינויי פרמיום") ומפיק עבורם מגוון אירועי תוכן. אופי האירועים לדברי הארגון הוא "שילוב בין יוקרה לבין תוכן מרתק ונטוורקינג".

היסטוריה

העיתון הוקם על ידי קבוצה של סינים-אמריקניים בשנת 2000 שהחלו להפיצו בשפה הסינית ברחבי ארצות הברית. בשנת 2003 החל לצאת בשפה האנגלית. בעברית יוצא העיתון באופן דו-שבועי החל מדצמבר 2005, במהדורה שבועית החל מאוגוסט 2008, ובמהדורה חודשית כמגזין החל מאוגוסט 2011. המגזין מופץ למנויים  ובנקודות מכירה. בשפה הסינית, מהדורת העיתון היא כיום מהדורת החדשות הגדולה ביותר מחוץ לסין, הן כעיתון מודפס והן באינטרנט. ברחבי העולם הוא מופץ בעיקר בקרב דוברי השפה הסינית (ובעוד 20 שפות נוספות)]. ממשלת סין מונעת את הגלישה באינטרנט לאתרי העיתון ואת הפצתו בדפוס במדינה, בשל מדיניותו של העיתון לדיווח חדשות באופן עצמאי ובלתי מצונזר על ידי גורמי שלטון, ובשל חשיפת רדיפת מתרגלי שיטת המדיטציה פאלון גונג (שיטה רוחנית שמקורה בסין אשר נרדפת על ידי המשטר הקומוניסטי הסיני) ותעשיית קצירת האיברים בכפייה מהמתרגלים של השיטה. 
העיתון טוען כי הוא עצמאי וחסר משוא פנים, אולם נטען כנגדו כי הוא מוטה נגד המשטר הקומוניסטי בסין, וכי הוא מביע בדרך-כלל דעות שמרניות ודעות התומכות בימין בארצות הברית (למשל בנושאי המלחמה העולמית בטרור ומלחמת עיראק, בעידוד תרבות מסורתית ונקיטת קו מערכתי החושף את פשעי הקומוניזם ברחבי העולם).

תשעת הדיונים

"תשעת הדיונים", ספר בהוצאת מערכת האפוק טיימס שיצא לאור בשנת 2004, פורסמו לראשונה בגרסה הסינית של עיתון ה"אפוק טיימס" בנובמבר 2004. מאוחר יותר, המאמרים תורגמו לאנגלית, הובאו לדפוס והתפרסמו באינטרנט. כיום ניתן להשיג את "תשעת הדיונים" ב-20 שפות. תשעה דיונים אלו הם בעיקרם תשעה נושאי ביקורת נגד המפלגה הקומוניסטית הסינית והם מתהדרים בכותרות כגון "איך המפלגה הקומוניסטית היא כוח המתנגד ליקום" (דיון מס' 4) או "על הטבע הנבזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית" (דיון מס' 9).
בהקדמה לספר מובהרת עמדתו: "במשך למעלה מ-80 שנות קיומה, כל דבר בו נגעה המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס) הושחת בשקרים, מלחמות, רעב, עריצות, טבח וטרור. אמונות וערכים מסורתיים הושמדו באלימות. מושגים מוסריים מקוריים, ומבנים חברתיים התפוררו תחת אלימות. אמפתיה, אהבה והרמוניה בין אנשים עוותו למאבק ושנאה".
לטענת מפרסמיו, תשעת הדיונים אחראים לפרישה של למעלה מ-307 מיליון איש מן המפלגה הקומוניסטית. הנתונים מופיעים באתר "טואי-דאנג" (退党 "פרישה מהמפלגה" בסינית), השייך אף הוא לרשת התקשורת.
העיתון זכה במספר פרסים על חשיפותיו בנושאי זכויות אדם, ובכללם מן "החברה הבינלאומית לזכויות אדם"; ובפרס הראשון של "ארגון העיתונאים האסיאתי-אמריקני" בארצות הברית. בנוסף, הופקה על פי הספר סדרה של סרטים דוקומנטריים על ידי תחנת הטלוויזיה הבינלאומית בסינית ובאנגלית "NTDTV".
ארגון הפעולה הקומוניסטית

היסטוריה

ארגון הפעולה הקומוניסטית נוסד בשנת 1970 כאיחוד בין שתי קבוצות שמאל רדיקליות, הארגון למען לבנון הסוציאליסטית ותנועת הלבנונים הסוציאליסטים, מושאן איברהים מונה להיות מנהיג המפלגה, ארגון הפעולה הקומוניסטית מתח ביקורת קשה על המפלגה הקומוניסטית הלבנונית ומזכ"לה ג'ורג' חאווי והאשימה אותה בנטיות "רפורמיסטיות", אולם האיבה ביניהם פחתה באמצע שנות השבעים והם ניהלו משא ומתן על איחוד שבסוף לא צלח.
במהלך מלחמת האזרחים השנייה, ארגון הפעולה הקומוניסטית השתייך למחנה הרדיקלי, איברהים היה מזכיר התנועה הלאומית הלבנונית, שהתפרקה אחרי תחילת מלחמת לבנון הראשונה וסילוקו של אש"ף מביירות. עם התחזקות האחיזה הסורית בלבנון ארגון הפעולה הקומוניסטית נאלץ לרדת למחתרת מכיוון שהוא סירב לאמץ את המדיניות האנטי-פלסטינית של סוריה ולקטוע את קשריו עם אש"ף. ארגון הפעולה הקומוניסטית קיים קשרים קרובים עם החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כתוצאה מהאידאולוגיה הקרובה של שתי המפלגות.
במהלך הנוכחות הישראלית ברצועת הביטחון ארגון הפעולה הקומוניסטית קיים יחסים קרובים עם חזבאללה ותמך במאבקו לסילוק ישראל מדרום לבנון.

חברות

ארגון הפעולה הקומוניסטית הוא אחת מהמפלגות הלבנוניות המעטות שהם רב-עדתיות, בין חבריו יש נוצרים, סונים ודרוזים, ובסיס כוחו נמצאה באוכלוסייה השיעית. בשנות השמונים של המאה העשרים, למפלגה היו כ-2,000 חברים.