google/wiki40b huggingface dataset:
ג'סיקה מאיר

ביוגרפיה

מאיר נולדה בקאריבו, ארוסטוק, מיין שבארצות הברית, להורים מהגרים. אימה שוודית מרקע נוצרי, ואביה רופא יהודי-ישראלי ממוצא עיראקי שירד מהארץ לאחר מלחמת העצמאות. גדלה כיהודיה. בשנת 1999 קיבלה תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת בראון, בשנת 2000 קיבלה תואר שני בחקר החלל מאוניברסיטת החלל הבינלאומית ובשנת 2009 קיבלה דוקטורט בביולוגיה ימית ממכון סקיפס לאוקיינוגרפיה. מחקר הדוקטורט שלה התמקד בפיזיולוגית הצלילה של הפינגווין קיסרי ושל פיל הים הצפוני.
בשנת 2002 השתתפה מאיר כאקוונאוטית במשימה NEEMO ‏4, משימה משותפת לנאס"א ולמנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי, בה שהתה יחד עם שאר חברי הצוות במעבדת מחקר תת-ימית במשך 5 ימים.
נכון ל–2011 חוקרת מאיר את האווז ההודי, מסוג אווז אפור, המסוגל לעוף מעל הרי ההימלאיה במצבים של אטמוספירה דלילה.
בשנת 2013 נבחרה מאיר לקבוצת האסטרונאוטים ה–21 של נאס"א, והשלימה את אימוניה ביולי 2015.
ב-25 בספטמבר 2019 נשלחה במסגרת משלחת 61 לתחנת החלל הבינלאומית. בהחזיקה אזרחות כפולה אמריקאית-שוודית, הפכה לאישה השוודית הראשונה בחלל (קדם לה גבר שוודי יחיד).
ב-18 באוקטובר 2019, יצאה מתחנת החלל יחד עם האסטרונאוטית כריסטינה קוק למשימת תיקון התקן BCDU, ובכך הן ביצעו את הליכת החלל הראשונה בידי צוות נשי בלבד.
דרכא

דַרְכָּא ("הדרך" בשפה הארמית) היא עמותה רשומה המפעילה רשת בתי ספר על יסודיים במטרה לחזק את בתי הספר בפריפריה בישראל.

היסטוריה

דרכא נוסדה בישראל בשנת 2010 על ידי קרן רש"י וכי"ח אליאנס ובתמיכת קרן אדליס והמרכז הישראלי למצוינות בחינוך, במטרה "לחזק את בתי הספר בפריפריה הגיאו-חברתית בישראל".
בשנת 2014 הצטרפה הקרן להתחדשות בחינוך לנוער (YRF) לארגונים המייסדים של דרכא כשותפה אסטרטגית. בשנת 2018 הודיעה קרן עזריאלי כי תתרום 110 מיליון שקל לדרכא על פני חמש שנים כחלק מהסכם שיתוף פעולה בין הגופים, במסגרתו תמוזג פעילותו של מכון עזריאלי להעצמה חינוכית לתוך רשת בתי הספר של דרכא.
רשת דרכא משרתת את כל מגזרי האוכלוסייה הישראליים. היא מפעילה ומנהלת 40 בתי ספר ומרכזי למידה בפרישה ארצית, מתוכם חמישה בתי ספר במודל של ניהול פדגוגי. חלק ניכר ממשאבי הרשת מושקע בפיתוח תוכניות לחיזוק הצוות הניהולי, במקביל לקידום ערכים פדגוגיים, ערכים חברתיים ואחריות קהילתית. 

באוגוסט 2016 פרסם משרד החינוך רשימה של 277 חטיבות הביניים והתיכונים הערכיים ביותר בארץ. 11 בתי ספר מתוכם שייכים לרשת דרכא.
באפריל 2017 נחשף הדירוג של משרד החינוך ביחס לרשתות החינוך הפועלות בישראל. לפי דירוג זה "רשת דרכא דורגה ראשונה מבין שש הרשתות במדד המתייחס לזכאות לבגרות, במדד ההצטיינות בבגרות ובלימודי חמש יחידות במתמטיקה ואנגלית. ההצלחה של הרשת מרשימה לאור העובדה שהתחילה לפעול ב-2011 בעיקר בבתי ספר ביישובים ובשכונות מוחלשים, וכיום שיעור הזכאות לבגרות הממוצע בהם מסתכם בכ-88% וגבוה משמעותית מהממוצע הארצי."
דרכא היא עמותה ללא מטרת רווח אשר מתבססת על תרומות מקרנות, מחברות עסקיות ומיחידים בארץ ובעולם, בנוסף לתקציב מוסדי בסיסי ממשרד החינוך.
מנכ"ל רשת דרכא מיום היווסדה הוא גיל פרג; יו"ר דרכא בעבר הם אביגדור וילנץ ואלי אלאלוף; היו"ר המכהן הוא ג'ימי פינטו.

חזון הרשת

החזון החינוכי של הרשת קובע כי לכל ילד וילדה במערכת החינוך של מדינת ישראל עומדת הזכות לממש את פוטנציאל המצוינות הלימודי והחברתי-ערכי שלו ללא תלות במקום מגוריו, בהשכלת הוריו או בכל השפעה סביבתית אחרת. בעמותה מצהירים שהרשת שמה דגש על מצוינות בלימודים בשאיפה לזכות את התלמידים בתעודת בגרות איכותית המהווה שער כניסה למוסדות ההשכלה הגבוהה.
צבי נור

שירותו הצבאי

נור נולד וגדל בעין חרוד איחוד. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1954, התנדב נור לצנחנים, ושובץ בגדוד 890 בפלוגה א' עליה פיקד תחילה סעדיה אלקיים ולאחר מכן מאיר הר-ציון. בצנחנים הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בסיירת צנחנים, והוביל אותה במלחמת סיני. 
במלחמת ששת הימים לחם נור כמפקד פלוגה בקרב על ירושלים. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד גדוד 416 במילואים בחטיבה 55, בין היתר צלח בראש גדודו את תעלת סואץ במבצע אבירי לב ובקרב סרפאום. בהמשך שימש נור במספר תפקידי פיקוד בחטיבה, ובשנים 1982-1979 פיקד על חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים במלחמת לבנון הראשונה ובעת המצור על ביירות.
אברהם חיים הלוי

אברהם חיים הלוי (1927 - 3 בנובמבר 2006) היה פרופסור בפקולטה לחקלאות, המזון ואיכות הסביבה באוניברסיטה העברית. חתן פרס ישראל בתחום החקלאות (ה'תשס"ב).
נולד בשנת 1927 בתל אביב. סבו היה הרב יוסף צבי הלוי, רבה של יפו אשר קבל את פרס ישראל בתחום הספרות תורנית (ה'תשי"ח), אמו היא דור שישי לראש"ז צורף.
בשנים 1950–1955 למד חקלאות וביולוגיה באוניברסיטה העברית, וב-1958 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטה העברית. יסד ב-1963 בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות את המחלקה לפרחים והיה מנהלה במשך 22 שנה. זו הייתה גם תחילתו של ענף תעשיית הפרחים בארץ שמגלגל היום מאות אלפי דולרים בשנה.
נפטר ב-3 בנובמבר 2006, בגיל 79.
היקום על פי הפיסיקה המודרנית

היקום על פי הפיסיקה המודרנית הוא ספר מדע פופולרי מאת יורם קירש.
הספר יצא לאור ב-2006 בהוצאת עם עובד בשפה העברית. הספר מציג סקירה ייחודית של התפתחות הפיזיקה מתחילתה ועד לתקופתנו. המחבר, יורם קירש, כתב גם את הספר ציידי החלקיקים ביחד עם פרופסור יובל נאמן אשר יצא לאור ב-1981 בהוצאת מסדה, תורגם לאנגלית ולשפות נוספות, זכה לכמה וכמה מהדורות והפך לקלסיקה בתחום המדע הפופולרי.
בספרו מסביר קירש את מרבית התאוריות של הפיזיקה, מהפיזיקה הקלאסית ועד לפיזיקה המודרנית כולל תורת המיתרים וקוסמולוגיה. הפרקים בספר מסודרים בצורה כרונולוגית כדי להביא לקורא את ההתפתחות ההיסטורית של הנושא עם הדגשה על האישים והרעיונות המרכזיים. הנושאים מועשרים בהצגת המהפכות הפילוסופיות אשר גרמה הפיזיקה ובהן תורת היחסות ומהות הזמן, תורת הקוונטים והוודאות במדע ועוד.
אגרופן

אגרופן הוא סוג של נשק קר. האגרופן עשוי ממתכת, לרוב ברזל, ומעוצב כך שיתאים לאחיזה ביד כאשר חלקו בולט מעבר לפרקי האצבעות. האגרופן נועד להגברת העוצמה של מכת אגרוף, ולשמירה על ידו של המכה בה בעת. בעת מתן מכת אגרוף תוך שימוש באגרופן מעוצב האגרופן כך שיגרום לשטח מגע קטן יותר ונוקשה יותר עם היריב, וכתוצאה מכך נגרם נזק רב יותר. האגרופן גם סופג חלק ניכר מעוצמת המכה, ובכך מגן על אצבעותיו של התוקף.
אלגוריתם מילר-רבין

אלגוריתם מילר-רבין (או 'רבין-מילר') Miller-Rabin, הוא אלגוריתם לבדיקת ראשוניות של מספר טבעי. הוא דומה למבחן פרמה לבדיקת ראשוניות אשר מבוסס על ההיפוך הלוגי של המשפט הקטן של פרמה, אך מרחיב אותו בצורה שמתגברת על מספרי קרמייקל - מקרי הקצה עבורם מבחן פרמה אינו עובד. הוכחת הנכונות של האלגוריתם דורשת את השערת רימן המוכללת. 
יש לאלגוריתם גרסה הסתברותית מהירה יחסית, שמזהה כל מספר ראשוני ככזה, אבל עשויה, בהסתברות נמוכה ככל שנרצה, להכריז כך גם על מספר פריק. גרסה זו, שפותחה על ידי פרופ' מיכאל רבין מן האוניברסיטה העברית, היא המבחן המקובל לבדיקת ראשוניות (תפקיד אותו מילא קודם מבחן סולוביי-שטרסן .)

קוד של אלגוריתם מילר רבין

להלן מימוש של האלגוריתם בשפת פייתון:
from random import randrangedef surely_composite(n, d, s, a):
    'n-1 == 2**s * d'
    x = pow(a, d, n) # a^d mod n, efficiently        
    if x == 1 or x == n - 1:
        return False
    for _ in range(s):
        x = pow(x, 2, n)
        if x == 1: return True
        if x == n - 1: return False
    return Truedef miller_rabin(n, number_of_rounds):    
    (d, s) = n - 1, 0
    while d % 2 == 0:
        (d, s) = (d//2, s+1)
    
    for round in range(number_of_rounds):
        if surely_composite(n, d, s, randrange(2, n - 1)):
            return "Composite"
    return "Probably Prime"

דוגמה

נבדוק את המספר , שעבורו . בבדיקת הבסיס 5 מתברר ש-  (שהרי ). לכן 5 הוא עד חזק לראשוניות של 781. עבור הבסיס 17, מקבלים , ולכן גם 17 הוא עד חזק. לעומת זאת, בדיקת הבסיס 2 נותנת , ומכאן ש- 781 אינו יכול להיות ראשוני. ואכן, .
אשתו של הנוסע בזמן

תוכן

הרומן מגולל את סיפור אהבתם של גבר בעל פגם גנטי הגורם לו לנסוע בזמן באופן בלתי צפוי, ואשתו, אשר צריכה להתמודד עם ההעדרויות התכופות שלו, והסכנות בהן הוא נתקל. ניפנגר, שבזמן כתיבת הרומן חוותה תסכולים בתחום הרומנטי, כתבה את הסיפור כמטפורה למערכות יחסיה הכושלות. הרומן, אשר מסווג כז'אנר מדע בדיוני ורומנטי כאחד, משלב בתוכו סוגיות של אהבה, הפסד ובחירה חופשית. ניפנגר משתמשת ברעיון הנסיעה בזמן כדי לחקור יחסים של אי תקשורת ומרחק במערכות יחסים. בנוסף היא מעלה שאלות עמוקות של אקזיסטנציאליזם.
הרומן כתוב לסירוגין מזוויות הראייה של הנרי דטאמבל (נולד ב-1963), ספרן בספריית ניוברי הנמצאת בשיקגו, ואשתו, קלייר אבשייר (1971), אמנית המתמחה בפיסול בנייר. להנרי פגם גנטי ייחודי: מעת לעת הוא יוצא למסע בזמן, ללא שליטה. היציאה לזמן (ולמקום) אחר אינה לזמן קבוע מראש. הוא מגיע למקום החדש למשך זמן לא מוגדר - לעיתים דקות, לעיתים ימים, כשהוא ערום, ללא אפשרות להעביר כסף, תעודות או רכוש, וללא שליטה על המקום שאליו יגיע. לכן הוא נדרש, במקרים רבים, לעסוק בהישרדותו הפיזית, על ידי גניבת או מציאת בגדים, אוכל, או כסף לרכישתם. כאשר יחזור להווה לא יוכל להעבירם עמו. הנרי מדלג בזמן באופן בלתי נשלט מילדותו (גיל 5), ובמהלך הזמן למד לשרוד במסעותיו.  
כאשר הנרי וקלייר נפגשים לראשונה, ב-1991, הוא בן 28 והיא בת 20. למרות שהנרי מעולם לא פגש את קלייר, היא מכירה אותו מאז היותה בת שש.
קלייר מראה להנרי את היומן שבו תיעדה את פגישותיה איתו החל משנת 1977 וכלה ב-1989. המפגשים בעבר מתבצעים בין הנרי כגבר בשנות השלושים לחייו, לבין קלייר כאשר היא עדיין ילדה או נערה. הנרי החוזר בזמן ופוגש אותה, כבר יודע שהיא תהיה אשתו, שכן בהווה הוא נשוי לה.
המפגשים בין השניים מתוארים בצורת יומן תוך דילוג קדימה ואחורה בין התאריכים.

כתיבת הספר

כסופרת מתחילה, התקשתה ניפנגר למצוא סוכן ספרותי. לבסוף שלחה ביוזמתה את כתב היד להוצאת מקאדם/קייג, ולאחר שהוצעו הזכויות על היצירה במכירה פומבית, בחרה ניפנגר להוציא את הספר אצלם. הספר נעשה רב מכר לאחר שידיד המשפחה, הסופר סקוט טורו, המליץ על הספר בתוכנית הבוקר "The Today Show".
ניפנגר היא אמנית, העובדת כמרצה בתוכנית הבין-תחומית לאמנויות הספרים בקולומביה קולג' בשיקגו, שם היא מכינה בשקדנות מהדורות של ספרים מאוירים ידנית.  את "אשתו של הנוסע בזמן", ניפנגר החליטה שהיא מוכרחה להוציא כרומן: "עלה לי רעיון לשם הספר, וכשאני מציירת יש לי שולחן ציור גדול כזה מכוסה בנייר חום, ואני רושמת את הרעיונות שלי על הנייר. אז רשמתי את השם ואחרי זה התחלתי לחשוב עליו. לא הצלחתי לחשוב על דרך להפוך את זה לספר תמונות, מאחר שקשה להעביר תחושות של זמן באמצעות תמונות סטילס, אז החלטתי לכתוב רומן".

ביקורת והצלחה

נכון למרץ 2009 מכר הספר 2.5 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית והממלכה המאוחדת. מבקרים רבים התרשמו מנקודת המבט של ניפנגר על נסיעה בזמן. חלקם שיבחו את האפיון העמוק והרגשי שהעניקה לגיבורי הסיפור, ואחרים מתחו ביקורת על סגנון כתיבתה, שאופיין כמלודרמטי ועל כך שהעלילה רגשנית באופן נדוש.
מיקרוגל

גלי מיקרו הקרויים גם מיקרוגלים, הם קרינה אלקטרומגנטית בעלת אורך גל הנע בין 1 מילימטר עד 1 מטר, כלומר בעלי תדירות של 300 מגה־הרץ עד 300 ג'יגה־הרץ. קרינת מיקרו היא קרינה בלתי מייננת ויש לה שימושים רבים בטכנולוגיה, בהם תנור מיקרוגל, טלפון סלולרי ומכ"ם. באסטרונומיה יש שימוש רב ברדיו-טלסקופ בתחום המיקרוגל, המאפשר כושר הפרדה טוב יותר משאר ספקטרום הרדיו, ומסוגל לעבור דרך ענני גז ואבק המסתירים אזורים רבי עניין בחלל, כגון חורים שחורים במרכזי גלקסיות.

יצירת גלי מיקרו

גלי מיקרו ניתן ליצור בשלל דרכים, נהוג לחלק דרכים אלו לפי סוג המכשיר בו נעשה השימוש: מכשיר במצב מוצק או מכשיר מבוסס שפופרת ריק.

מכשירי מצב מוצק

מכשירי מצב מוצק מבוססים על מוליכים למחצה כמו צורן וגליום-ארסניד, ומכילים טרנזיסטורי FET‏, טרנזיסטורי BJT‏, דיודות גאן ודיודות IMPATT. לשם השגת מהירויות גבוהות יותר, פותחו טרנזיסטורים המותאמים במיוחד לשימושים הקשורים בגלי מיקרו. גרסה מותאמת של טרנזיסטור ה-BJT היא ה-heterojunction bipolar transistor (HBT)‎. גרסאות מותאמות של טרנזיסטור ה-FET כוללות את טרנזיסטורי ה-MESFET, ה-HEMT (נקרא גם HFET) וה-LMDOS.
ניתן לייצר גלי מיקרו באמצעות מעגלים משולבים הנקראים MMIC‏ (Monolithic Microwave Integrated Circuits). מעגלים אלה מיוצרים לרב תוך שימוש בפרוסות גליום-ארסניד, אך קיימת כיום מגמה של החלפת הגליום-ארסניד בצורן-גרמניום (שילוב של צורן וגרמניום) או צורן עם אילוח רב.

מכשירים מבוססי שפופרת ריק

מכשירים מבוססי שפופרות ריק, פועלים בהסתמך על תנועתם הבליסטית של אלקטרונים בריק תחת השפעתם של שדות חשמליים או שדות מגנטיים. עם מכשירים אלו נמנים המגנטרון, שפופרת קלייסטרון, הגיירוטון ושפופרת הגל הנע (traveling wave tube - TWT). מכשירים אלו עובדים על ידי ויסות צפיפות ולא ויסות זרם. משמעות הדבר היא שפעולתם מתבססת על תעופה בליסטית של קבוצות אלקטרונים דרכם, ולא על מעברו של זרם אלקטרונים רציף.

השפעות בריאותיות

מחקרים חוששים שחשיפה עקיפה לגלי מיקרו ממתקני תקשורת צבאיים (רדאר למשל), או אזרחיים (אנטנות סלולריות למשל) יכולה לגרום לבעיות בריאותיות
רוקסן

רוקסן (נכתב גם רוקXן) היה מועדון הופעות שפעל בתל אביב מ-1989 ועד 1994.

היסטוריה

המועדון שכן במבנה תעשייתי צר וארוך ברחוב הברזל 10 ברמת החייל שבתל אביב. בחלק אחד של המבנה הייתה במת הופעות, עמדת תקליטן, בר ורחבת ריקודים ואילו את החלק השני תפסה מסעדה. בעליו של המקום ומנהליו האמנותיים היו רוני מרגלית אלעד ויובל נחשון.
לצד הופעות של אמנים ידועים באותה התקופה כריקי גל, קורין אלאל, מתי כספי ורמי פורטיס, נתן הרוקסן במה למספר רב של להקות רוק צעירות. עבור רבות מהן היו הופעות הבכורה במועדון נקודת פריצה לקריירה. בין הידועים שעשו את צעדיהם הראשונים במועדון ונודעו כ"דור הרוקסן": ברי סחרוף, נוער שוליים, אביב גפן, אלונה דניאל, טל גורדון, איגי וקסמן, ורד קלפטר, פלסטיק ונוס, טאטו, בלאגן, כרמלה גרוס ואגנר, איפה הילד, כנסיית השכל, פורטרט, סיוון שביט, זקני צפת, נקמת הטרקטור, תערובת אסקוט, שפיות זמנית, נושאי המגבעת, מופע הארנבות של דוקטור קספר, מוניקה סקס, סיילם, אבטיפוס, החברים של נטאשה, איזבו, רוקפור, שב"ק ס', הרידינג ג', אלגנט, ג'ינג'יות, זאב טנא, גן חיות, השוונג של הפיתה והמכשפות (מקימת הלהקה, יפעת נץ, עבדה ברוקסן כברמנית).
בין האמנים הבינלאומיים שהופיעו ברוקסן הייתה להקת רדיוהד כשהייתה בראשית דרכה, וכן הלהקות Lush, מינימל קומפקט, אנטומבד, בייבס אין טוילנד, ת'ראפי?, קינגמייקר, נפלאם דת', קארקאס, פרדייז לוסט וביוהזרד.
תקליטן הבית של הרוקסן היה לירון תאני ואנשי הסאונד היו אורי ברק, איש הסאונד של להקת מינימל קומפקט, ליאור טבת, מור אפרתי, רונן סימוניץ ואילן הרוש. בערבים מיוחדים תיקלט במקום יואב קוטנר.
המועדון נסגר בנובמבר 1994 לאחר שבעליו נקלעו לחובות. 
בשנת 2004 נערך בתל אביב ערב הצדעה שנקרא "10 לרוקסן" ובו הופיעו רבים מהאמנים שעשו בו את צעדיהם הראשונים.
ב-19 בפברואר 2015 יזם אביב גפן מופע הצדעה למועדון בו הופיעו הלהקות מופע הארנבות של ד"ר קספר, כרמלה גרוס ואגנר, איפה הילד, גן חיות (שהתאחדו פעם ראשונה לאחר שני עשורים), אלן פרסונס, מאור כהן ואהד פישוף מלהקת נושאי המגבעת. במקביל אירח לירון תאני באוזן בר ערב תקלוט בשם "פעם, אי שם ברחוב הברזל 10".
וולוצ'יסק

היסטוריה

לפני הקמת היישוב כנראה חיו באזור שבטים סלאביים. במאות התשיעית והעשירית השתייך האזור לנסיכות רוס של קייב.
בשנת 1241 נפגע האזור בפשיטות המונגולים והטטרים, שכבשו את קייב והיו בדרכם מערבה.
וולוצ'יסק הוקמה כנראה במהלך המאה ה-13, ומיקומה היה על ציר מסחרי ראשי, ממזרח למערב, בנסיכות גאליץ'-וולין. סוחרים העבירו סחורות דרך הנהר ונהגו לעגון באזור, וכך החלה בנייה באזור, על שתי גדותיו של הנהר זברוץ', בנייה ממנה צמח היישוב. שמו הראשון של היישוב היה Volochyshche, ומקור השם הוא במילה האוקראינית volochyty שפירושה להעביר או להסיע סחורה. לימים השתנה שמו של היישוב שעל הגדה הנגדית של הנהר, והוא נקרא Pidvolochysk, שפירושו "ליד וולוצ'יסק" או "תחת וולוצ'יסק".
במאה ה-14 נכבשה וולוצ'יסק על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא ולאחר מכן נכבשה על ידי ממלכת פולין, אשר מהמאה ה-16 הייתה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. בתקופה זו הייתה וולוצ'יסק כפר. במאה ה-16 התרחב המסחר בין תושבי הכפר וסביבתו, והכפר הפך למרכז מסחרי אזורי.
הקוזאקים של חמיילניצקי כבשו את היישוב בעת מרד חמלניצקי אך הובסו על ידי הפולנים בשנת 1648. בתקופה מסוימת במאה ה-18 היה הכפר שייך למשפחת פוטוצקי. בעליו של הכפר משנת 1772, מרשל הכתר הפולני פרידריק יוזף מושינסקי, הקים ביישוב ובסביבתו בנק, שתי טירות ובית ספר. במחצית השנייה של במאה ה-19 הוקמו בכפר מפעלי תעשייה, בהם מבשלה, מפעל נרות, מפעל סוכר בבעלות יזם גרמני ועוד. כמו כן הוקמה תחנת רכבת על ציר מסילת הרכבת מקייב ללבוב.
בתחילת המאה ה-20 היו ביישוב 190 חנויות, מספר בתי ספר, בהם בית ספר כנסייתי, ומוסדות חינוך ותרבות נוספים. 
במהלך מלחמת העולם הראשונה והקרבות בעת הקמתה וקיומה של הרפובליקה העממית של אוקראינה, הייתה וולוצ'יסק נקודה מרכזית לחניית כוחות צבא של כל הצדדים, בשלבים שונים של המלחמות והקרבות: כוחות אוקראיניים, כוחות של הרפובליקה הפולנית השנייה בפיקוד יוזף פילסודסקי, כוחות של ברית המועצות הבולשביקית וכוחות של הלאומן האוקראיני סמיון פטליורה. 
בנובמבר 1920 הביס הצבא האדום את כוחותיו של פטליורה ליד וולוצ'יסק. התבוסה היוותה חלק משורת הקרבות בהן הכניעה ברית המועצות את אוקראינה והפכה אותה לרפובליקה סובייטית.
הקולקטיביזציה בוולוצ'יסק הייתה בין המהירות באזור. רבים מהאיכרים שנושלו נשלחו למחנות ריכוז בסיביר בשנים 1930–1931.
ביולי 1941 כבשו הגרמנים את היישוב במהלך מבצע ברברוסה. אלפים מתושבי היישוב נרצחו על ידי הגרמנים, רובם ככולם יהודים, ואלפים אחרים נשלחו לגרמניה לעבודות כפייה. במרס 1944 שוחרר היישוב בידי הצבא האדום.
שיקומה של העיירה החל מיד עם שחרורה, ובשנות החמישים כבר שבו מפעליה לתפקוד מלא ולתפוקה בהיקף דומה לזה שהיה לפני המלחמה.
בשנות השישים הוקמו בעיירה מפעל לשימורי מזון, מפעל טקסטיל וכן מפעלי בנייה, מתכות ומזון אחרים, שרובם מהווים את מקורות הכנסתה ותעסוקתה של העיירה עד היום.

יהודים

בשנים הראשונות של המאה ה-20 גרו בוולוצ'יסק כ-3,200 יהודים. עקב ההגירה מהיישוב, בעיקר לארצות הברית ולמערב אירופה, נשארו ביישוב לפני מלחמת העולם השנייה כ-500 יהודים.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים רוכזו כ-4,000 יהודי העיירה וסביבתה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה. כל יושבי הגטו נרצחו באוגוסט או בספטמבר 1942.
חוק שימור האנרגיה

שימור האנרגיה בתרמודינמיקה

כוחות רבים בחיי היום יום אינם משמרים. הדוגמה הבולטת ביותר היא כוח החיכוך. כך אם גוף נע על משטח מישורי אופקי כאשר הכוח היחידי שפועל עליו הוא כוח החיכוך, הוא מאבד מהאנרגיה הקינטית, בלי להרוויח אנרגיה פוטנציאלית. אולם כוח החיכוך גורם להיווצרות אנרגיה תרמית (חום), שהיא למעשה אנרגיה קינטית לא מסודרת.
כל אנרגיה יכולה להפוך במלואה לאנרגיה תרמית. על המעבר בכיוון ההפוך יש הגבלה בגלל החוק השני של התרמודינמיקה. אולם בכל מקרה האנרגיה הכוללת נשמרת. סוג זה של חוק שימור האנרגיה, בו דנה התרמודינמיקה מכונה "החוק הראשון של התרמודינמיקה".

שימור אנרגיה וסימטריה

בעזרת משפט נתר, אפשר להראות ששימור האנרגיה הוא תוצאה של סימטריה של חוקי הפיזיקה עבור הזזות בזמן.
חוקי שימור הנגזרים מחוק שימור האנרגיה הם חוק לנץ הדן בכיוון השדה המושרה ועקרון לה-שטלייה העוסק בתגובות שיווי משקל.

אנרגיה אפלה

אנרגיה אפלה שקיומה נחזה בעקבות התגלית אודות התפשטותו המואצת של היקום אינה נשמרת, אלא כמותה גדלה עם הזמן. המדידות מראות שצפיפות האנרגיה האפלה נשארת קבועה, אף על פי שהיקום מתרחב, כלומר הכמות של אנרגיה זו גדלה עם הזמן.
יום ליקוט עצמות

בהלכה היהודית, יום ליקוט עצמות הוא היום בו אוספים את עצמות הנפטר או הנפטרת מקברם הזמני, ומעבירים אותו אל קבר קבוע. על-פי ההלכה, יום זה הוא מעין יום קבורה, והקרובים נוהגים בו מקצת מנהגי אבלות.

המקור ההלכתי

במשנה במסכת מועד קטן (פרק א, משנה ה) נחלקו ביניהם התנאים האם מותר ללקט עצמות בחול המועד. רבי מאיר סבר שהדבר מותר "מפני ששמחה היא לו". כלומר ליקוט העצמות הוא מאורע משמח ולכן מותר לעשותו בתקופה שמחה, בחול המועד. לעומתו, רבי יוסי סבר שליקוט העצמות הוא מאורע של אבלות ולכן אין לעשותו בימי חול המועד.
ההלכה נפסקה כרבי יוסי וביום ליקוט עצמות יש לנהוג מנהגי אבלות מסוימים.
דבריו של רבי מאיר שיום ליקוט העצמות הוא יום שמחה נראים תמוהים במבט ראשון. ההסבר המובא להם בתלמוד הירושלמי על המשנה במסכת מועד קטן הוא שכל עוד לא לוקטו העצמות הרי שהמת עדיין סובל מחיבוטי הקבר ולאחר ליקוט העצמות מסתיימים יסוריהם. בלשון התלמוד הירושלמי "שנינוחו אבותיו מן הדין" כלומר שהתקופה בה התייסר הנפטר על חטאיו תמה ולכן יש לשמוח. (בתלמוד הבבלי על משנה זאת (מסכת מועד קטן, דף ח, עמוד א) הוסברו דברי רבי מאיר באופן אחר).

הברייתא המובאת בתלמוד הירושלמי שהוזכר לעיל מאזנת בין שתי התחושות ומורה על יום אבל ביום ליקוט העצמות ויום שמחה ביום שלאחר מכן. וזה לשון הברייתא:
"בראשונה היו קוברין במהמורות. נתאכל הבשר היו מלקטין את העצמות וקוברין אותן ברזים. אותו היום היה מתאבל ולמחר היה שמח שנינוחו אבותיו מן הדין."
ההלכות הקשורות ביום ליקוט עצמות מופיעות בספר הטור ובשולחן ערוך בסימן תג, הסימן החותם את חלק יורה דעה. ההלכה מחייבת לנהוג מנהגי אבלות אם כי מנהגי האבלות ביום ליקוט עצמות פחות חמורים ממנהגי האבלות הנהוגים בשבעת ימי האבל.

הראשונים נחלקו ביניהם האם ביום ליקוט העצמות נוהגים גם מנהגי אנינות כל עוד לא נטמן הנפטר במקומו החדש. בטור מובאים דברי המהר"ם מרוטנברג ולפיהם 
"כתב הר"מ מרוטנבורק כל זמן שלא נקברו חל עליו כל דין אנינות לאסור בשתיית יין ואכילת בשר ואחר שנקבר חל עליו כל דין אבלות עד הערב."

הטור גם הביא את דברי אביו הרא"ש ולפיהם: 
"ואבי אדוני הרא"ש כתב שאין עליו דין אנינות כלל אלא מיד חל עליו דין אבילות אפילו קודם שקברום"
הרמ"א בהגהותיו לשולחן ערוך פסק בסוגיה זאת כדעת הרא"ש.

רקע היסטורי

הסיבה לצורת הקבורה הדו־שלבית הזאת היא שבתקופה הראשונה היו ממתינים עד שיתאכל הבשר מגופת הנפטר. לאחר התאכלות הבשר ולאחר שמגופת המת נותרו רק העצמות, היו אוספים את העצמות ומעבירים אותם אל המקום המיועד להם - חדר ובו עצמות כל מתי המשפחה ("מאספה") בתקופת בית ראשון, וגלוסקמאות בתקופת בית שני. ארון הקבורה היה נטמן באדמה או במערה ובכך היה בא אל סופו תהליך קבורת הנפטר/ת. מטבע הדברים כשפסק המנהג לקבור את הנפטר/ת באופן דו שלבי פחת השימוש בהלכה של יום ליקוט עצמות. למרות זאת הלכה זאת מצויה בשימוש גם בימינו אנו.
בתקופה שלאחר מלחמת השחרור נאספו עצמות נרצחי כפר עציון ועצמות חללי לטרון ומקומות נוספים והובאו לקבורה. ביום הבאתם לקבורה נהגו קרובי החללים מנהגי אבלות כמתחייב מיום ליקוט עצמות. גם בביצוע תוכנית ההתנתקות נזקקו חלק ממפוני גוש קטיף להלכה זאת. בית הקברות היהודי שבגוש קטיף פונה וגופות הנפטרים הובאו לקבורה מחודשת בהר הזיתים. ביום הוצאת המתים מקברם נהגו קרובי הנפטרים מנהגי אבלות המתחייבים מליקוט העצמות.
דנה רזניצ'ה-אוזולה

קורות חייה

בין השנים 2006 ו-2014 רזניצ'ה-אוזולה שימשה יועצת למועצת המנהלים, חברת מועצה וראש ומנהלת פארק היי טק בונטספילס. לפני כן, היא הייתה חברת מועצת המנהלים של מרכז מחקר וחברת השקעות בתעשייה. היא גם עבדה במועצת העיר של ונטספילס כראש חטיבת ההשקעות.
רזניצ'ה-אוזולה למדה תרגום באוניברסיטת ונטספילס וסיימה לימודי תעודה כמתרגמת מקצועית בשנת 2004; בשנת 2008 סיימה לימודי משפטים בקולג' אוניברסיטת ונטספילס בלטביה והוסמכה כעוזר משפטי. בשנת 2007 היא סיימה לימודי תואר שני בתרגום וטרמינולוגיה בקולג' אוניברסיטת ונטספילס ובשנת 2013 תואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת החלל הבינלאומית בצרפת. היא אף השתלמה במנהל תעשיית החלל בנאס"א בשנת 2010. היא דוברת שש שפות: לטבית, אנגלית, רוסית, גרמנית, צרפתית וספרדית.
היא ניהלה מספר פרויקטים הקשורים טכנולוגיות לוויינים וחלל, בהם הפרויקט לשיגור לוויין לטבי ראשון לחלל, "ונטה-1", אשר פותח בפארק ההיי טק ונטספילס. היא זכתה פעמיים באליפות אירופה לנוער בשחמט, הייתה אלופת העולם לנוער בשחמט אלוף שחמט ומשנת 2001 היא רב אמן לנשים בשחמט.

קריירה כשחמטאית

רזניצ'ה-אוזולה זכתה באליפות לטביה בשחמט לנשים בשנים 1998, 1999, 2000, ו-2001. בשנים 1998 ו-1999 היא זכתה באליפות אירופה לנשים בשחמט מתחת לגיל 18. מד הכושר.
בסיבוב ה־42 של אולימפיאדת השחמט 2016 רזניצ'ה-אוזולה, אשר שיחקה בלוח הראשון של נבחרת לטביה, ניצחה את אלופת העולם לנשים הו ייפאן. היה זה ניצחון מפתיע כיוון שאותה עת רזניצ'ה-אוזולה הייתה מדורגת אלפי נקודות נמוך יותר במד כושר מאלופת העולם.
דנה רזניצ'ה-אוזולה שיחקה בנבחרת לטביה באולימפיאדות שחמט בשנים 1998, 2000, 2004, 2006, 2010, 2012, 2014, 2016. בכל האולימפיאדות שיחקה בלוח הראשון של נבחרת ארצה. לצורך השתתפותה באולימפיאדת השחמט בשנת 2016 ביקשה חופשה מיוחדת מתפקידה כשרת האוצר.
רזניצ'ה-אוזולה שיחקה בנבחרת לטביה גם באליפות אירופה בשחמט לנשים בשנים 1999, 2001, 2011, 2015.

קריירה פוליטית

מאז שנת 2014 רוזניצ'ה-אוזולה היא שרת האוצר של לטביה. היא חברה של במפלגת איחוד הירוקים והחקלאים (ZZS), היא חברת הסאימה החל משנת 2010 ושימשה סגנית יושב ראש הסאימה ה-10, 11 ו-12.

משפחתה

רזניצ'ה-אוזולה נשואה לכלכלן אנדריס אוזולס, המשמש כמנהל סוכנות ההשקעות והפיתוח של לטביה. לזוג ארבעה ילדים.
גידי וייץ

ביוגרפיה

וייץ הוא בנו של ההיסטוריון יחיעם ויץ, הוא קרוי על שם חברו של אביו, גדעון (גידי) דבורצקי, בעל עיטור העוז שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
ב-1994 החל את שירותו בצה"ל ככתב בשבועון "במחנה". הוא הודח ממנו ב-1996. לאחר שירותו הצבאי עבד במשך חמש שנים בעיתון "כל העיר". ב-2002 עבר לעיתון "ידיעות אחרונות", הוא שימש תחקירן וכתב במוסף "7 ימים". ב-2006 עבר לעיתון "הארץ", וב-2010 הקים את מחלקת התחקירים בעיתון ומונה לעמוד בראשה.
בשנת 2008 העיד כי בתקופה בה הועסק בעיתון "ידיעות אחרונות", נתקל בתופעה של עיכוב פרסום תחקירים על רקע אינטרסים של המו"ל או העורך.
ב-2011 יצר יחד עם הבמאי לוי זיני, המפיק מוש דנון ונדב עשהאל את הסרט הדוקומנטרי "א' תחסל אותם" על פרשת קו 300, ששודר בערוץ 10. 
ב-2013 זכה באות אביר איכות השלטון על פועלו כעיתונאי ותחקירן למען מערכת ציבורית נקייה משחיתות. ב-2015 זכה בפרס סוקולוב בתחום העיתונאות הכתובה.
באוקטובר 2015 העלה וייץ את הטענה כי משפחת נתניהו זוכה ליחס מועדף באתר וואלה!, פרשה שהפכה לחלק מתיק 4000. בפברואר 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה כי הוא שוקל להעמיד את ראש הממשלה ואת בני הזוג אלוביץ' לדין באשמת שוחד, בכפוף לשימוע.
לווייץ ולבת זוגו, הבמאית נטע שושני, בן משותף.
שמואל ארגמן

שמואל ארגמן (שם העט של שמואל רוט, נולד בתש"ד - 1944) הוא סופר חרדי-ישראלי שכתב ספרי עלילה רבים, רובם לילדים ולנוער. כותב גם תחת שם העט שמואל רותם.

חייו

נולד בתל אביב למיכאל ויהודית. גדל בבני ברק. אביו היה מוותיקי העיר ומראשי משטרת השבת, ואמו יהודית הייתה ממייסדות בית יעקב בארץ ישראל. רוט בוגר ישיבת פוניבז'. נשוי לרחל לבית פרדס. מתגורר בשכונת בית וגן בירושלים.

יצירתו

במשך שנים כתב  בשבועון זרקור, ומעל דפיו פרסם סיפורים רבים בהמשכים, אשר אחר כך יצאו לאור כספרים. הסיפור הראשון היה "הילדה שברחה מהמנזר". רוב הסיפורים עלילתיים, חלקם עם מוטיבים של מדע בדיוני והם נכתבו מזווית תורנית ומיועדים לציבור החרדי והדתי. כמו כן הוציא לאור סדרת ספרים לנוער "עולמנו", העוסקת בענייני מדע וטכנולוגיה ומותאמת לנוער הדתי. אחד מספריו, "בין חומות המבצר", הוא סיפור היסטורי העוסק בפרק מתולדות חיי מהר"ם מרוטנבורג ותלמידו הרא"ש. 
פרסם כמה ספרים למבוגרים, הבולט שבהם הוא "השותפים", שפורסם תחילה בהמשכים ביתד נאמן.
שמואל ארגמן הוא סופר הילדים החרדי היחיד שמוזכר בלקסיקון אופק לספרות ילדים של אוריאל אופק.
ספרו "הצניחה הגורלית" נבחר מבין 24 ספרים נבחרים על ידי ועדת "פרס מפעל הפיס לספרות" .
כמו כן, זכה בפרס זקס על מפעלו הספרותי .