בוב פטיט

ראשית חייו

פטיט החל את דרכו בכדורסל בנבחרת בית הספר באטון רוז', אותה הוביל בשנתו האחרונה בתיכון לאליפות מחוזית ראשונה מזה 20 שנה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1951 התקבל לאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה שכונתה ה"טייגרס", עימה זכה אביו שריף באליפות המחוזית בשנת 1935. את הופעת הבכורה שלו במכללות עשה ב-1952, ומיד הותיר רושם כאחד הפורוורדים הטובים בליגת ה-NCAA. הוא הוביל את המחוז הדרום-מזרחי בקליעת נקודות עם ממוצע של 25.5 נקודות למשחק והוסיף 13.1 כדורים חוזרים, ונבחר לחמישיית העונה בליגה ולחמישייה השנייה של ה-NCAA.
בעונתו השנייה במכללה, השתלט פטיט על הליגה ועם ממוצעים של 24.9 נקודות ו-13.9 כדורים חוזרים, הוביל את לואיזיאנה לאליפות מחוזית שנייה בהיסטוריה ולראשונה בתולדותיה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות. בנוסף על כך זכה שוב בתואר מלך הסלים של הליגה המחוזית, נכלל בחמישיית העונה של המחוז הדרום-מזרחי ונבחר לחמישיית העונה השנייה של ה-NCAA. את עונתו האחרונה במכללה סיים עם ממוצעי שיא של 31.4 נקודות ו-17.3 כדורים חוזרים למשחק ושוב הוביל את לואיזיאנה לאליפות מחוזית, זכה בתואר מלך הסלים ונכלל בחמישיית העונה המחוזית. בנוסף על כך, נבחר לראשונה לחמישיית העונה הראשונה ב-NCAA.
בשנת 1954 הצהירה אוניברסיטת לואיזיאנה כי בתור אות כבוד ותודה לפטיט אף שחקן לא ילבש את חולצה מספר 50. הוא היה לשחקן הראשון של הטייגרס בכל ענפי הספורט שזכה לכבוד. לאחר מספר שנים נבחר גם להיכל התהילה של האוניברסיטה. ב-1999 הוא הוכתר כאגדה חיה של לואיזיאנה סטייט וליגת המחוז הדרום-מזרחי.

השנים הראשונות

לאחר הצלחתו הרבה במכללות, נרשם פטיט לדראפט ה-NBA לשנת 1954 ונבחר במקום השני על ידי המילווקי הוקס (לימים אטלנטה הוקס). בתחילת דרכו כמקצוען, רבים האמינו שפטיט, כמו שחקני מכללות רבים לפניו יתקשה לשחזר את יכולתו מימי הקולג' ב-NBA, דיבורים אלו פסקו כמעט מיד כשבעקבות יכולת טובה במיוחד נבחר להשתתף במשחק האולסטאר. את עונת הרוקי שלו סיים עם ממוצע דאבל דאבל מרשים של 20.4 נקודות ו-13.9 כדורים חוזרים למשחק ונבחר לרוקי השנה ב-NBA, אך קבוצתו סיימה את העונה במקום האחרון בליגה עם מאזן של 26 ניצחונות לעומת 46 הפסדים. לאחר עונה זו, עברו ההוקס לעיר סנט לואיס ונקראו סנט לואיס הוקס.
בעונת 1955/1956 זכה פטיט, עם ממוצע של 25.7 נקודות למשחק, בתואר מלך הסלים של ה-NBA. בנוסף על כך הוביל את הליגה גם בכדורים חוזרים (1164 במהלך העונה הסדירה). במחצית העונה נבחר שוב להשתתף במשחק האולסטאר, בו הצטיין עם 20 נקודות ו-24 כדורים חוזרים ב-31 דקות משחק וזכה לראשונה בקריירה בתואר ה-‏MVP של משחק האולסטאר. למרות הישגיה הבינוניים של קבוצתו שסיימה את העונה הסדירה עם מאזן של 33 ניצחונות לעומת 39 הפסדים, נבחר ברוב של 43 אחוזים מהקולות ל-‏MVP של העונה הסדירה והיה לראשון שזוכה בתואר זה. גם בעונת 1956/1957, המשיך להוביל את ההוקס, אך כמו בעונות הקודמות, את העונה הסדירה סיימה הקבוצה עם מאזן שלילי (34 ניצחונות לעומת 38 הפסדים). למרות זאת העפילו ההוקס, בעיקר בזכות יכולת מצוינת של פטיט שקלע 29.8 נקודות והוריד 16.8 כדורים חוזרים בממוצע למשחק במשחקי הפלייאוף לגמר ה-NBA, אך הפסידו לקבוצתם של ביל ראסל, בוב קוזי וביל שרמן, הבוסטון סלטיקס.

שנות השיא והזכייה באליפות

בעונת 1957/1958, פטיט, יחד עם שחקנים בכירים כגון קליף הייגן ואד מקאולי, הוביל את ההוקס לעונה הגדולה בתולדותיה. את העונה הסדירה סיימה הקבוצה לראשונה מאז היווסדה עם מאזן חיובי (41 ניצחונות לעומת 31 הפסדים) שכפטיט קולע 24.6 נקודות ומוריד 17.4 כדורים חוזרים בממוצע למשחק. בפלייאוף, המשיך להצטיין ועם 24.2 נקודות ו-16.5 כדורים חוזרים בממוצע למשחק הוביל את קבוצתו לסדרת גמר ה-NBA, בו התמודדו ההוקס, שוב, נגד הבוסטון סלטיקס. כשקבוצתו ביתרון 3-2 בסדרה, התייצב פטיט למשחק השישי והמכריע וקלע שיא פלייאוף דאז של 50 נקודות והוביל את סנט לואיס לניצחון 110-109 במשחק, ניצחון 4-2 בסדרה ובפעם היחידה עד כה לזכייה באליפות ה-NBA. בנוסף ליכולתו הנהדרת במשחקי הליגה, הוביל גם את נבחרת המערב בסוף-שבוע האולסטאר ונבחר ל-MVP של המשחק נגד נבחרת המזרח, בו קלע 28 נקודות והוריד 26 כדורים חוזרים.
גם עונת 1958/1959 הייתה עמוסת תארים עבור פטיט. בעונה הסדירה, הוביל את ההוקס עם ממוצעים של 29.2 נקודות (הוביל את הליגה בנקודות) ו-16.4 כדורים חוזרים למאזן של 49 ניצחונות לעומת 23 הפסדים בלבד ולראשות הבית המערבי ונבחר בפעם השנייה בקריירה ל-MVP של העונה הסדירה. באולסטאר, זכה שוב בתואר ה-MVP של המשחק עם 25 נקודות, 16 כדורים חוזרים ו-5 אסיסטים, אך לראשונה בהיסטוריה עשה זאת במשותף, יחד עם הרוקי אלג'ין ביילור. עם זאת, ההוקס, למרות יכולת מרשימה בעונה הסדירה, לא הצליחו להעפיל לגמר ה-NBA, לאחר שהפסידו בגמר המערב 4-2 למיניאפוליס לייקרס.
גם בעונת 1959/1960 הצליחו ההוקס בהובלת פטיט לזכות באליפות הבית המערבי ולהגיע לגמר ה-NBA, אך לאחר שישה משחקים צמודים נגד הבוסטון סלטיקס, הובסו 122-103 במשחק השביעי בסדרה והפסידו את האליפות. פטיט סיים את העונה עם ממוצעים של 26.1 נקודות, 17 כדורים חוזרים ו-3.6 אסיסטים בעונה הסדירה ו-26.1 נקודות, 15.8 כדורים חוזרים ו-3.7 אסיסטים למשחק בפלייאוף. בעונה שלאחר מכן, הצטרף לקבוצה לני וילקינס שנבחר בדראפט ויחד עם פטיט הוביל את סנט לואיס למאזן של 51 ניצחונות לעומת 28 הפסדים בסיום העונה הסדירה ולזכייה באליפות הבית המערבי. פטיט שהציג יכולת שיא במשחקיה של סנט לואיס, סיים את העונה הסדירה עם ממוצעים של 27.9 נקודות ו-20.3 כדורים חוזרים למשחק והפך לאחד מחמישת השחקנים היחידים בכל הזמנים שעברו את גבול 20 הכדורים החוזרים בממוצע למשחק. בגמר המערב בפלייאוף, התמודדו ההוקס נגד הלוס אנג'לס לייקרס, ניצחו בסדרה 4-3 והעפילו לגמר ה-NBA, אך שוב פגשו את בוסטון סלטיקס שזכתה באליפות לאחר ניצחון 4-1 בסדרה.
עונת 1961/1962 הייתה הטובה בקריירה מבחינת יכולת הקליעה של פטיט. הוא סיים את העונה הסדירה עם ממוצע מצוין של 31.1 נקודות, אך סיים שני בטבלת קלעי הליגה, אחרי וילט צ'מברליין שקלע שיא ליגה של 50.3 נקודות בממוצע. בנוסף על כך הוריד 18.7 כדורים חוזרים ומסר 3.7 אסיסטים למשחק. עם זאת לא הצליח להוביל את ההוקס לצמרת הליגה בתור שחקן ולקראת סוף העונה, במאזן של 49 הפסדים לעומת 25 ניצחונות בלבד, עבר לתפקד גם כמאמן הקבוצה ובששת משחקיו בתפקיד הוביל את ההוקס לארבעה ניצחונות ושני הפסדים, אך עם זאת לראשונה מזה 6 שנים, לא הצליחה סנט לואיס להעפיל לפלייאוף. עוד בעונה זו, נבחר פטיט בפעם השמינית ברציפות לשחק במשחק האולסטאר, בו הוביל את נבחרת המערב עם 25 נקודות ו-27 כדורים חוזרים לניצחון 150-130 על המזרח ונבחר בפעם הרביעית בקריירה ל-MVP של המשחק.

השנים האחרונות

בעונת 1962/1963 חזרו ההוקס לצמרת הליגה וסיימו את העונה הסדירה במאזן של 48 ניצחונות לעומת 32 הפסדים כשפטיט מעמיד ממוצעים של 28.4 נקודות, 15.1 כדורים חוזרים ו-3.1 אסיסטים למשחק. בפלייאוף, הוביל את סנט לואיס עם ממוצעים של כ-31 נקודות ו-15 כדורים חוזרים למשחק, לניצחון בסיבוב הראשון על דטרויט פיסטונס, אך לא הצליח להעפיל עימה לגמר, לאחר הפסד בסדרת חצי הגמר ללוס אנג'לס לייקרס. בעונה שלאחר מכן, נבחר בפעם העשירית ברציפות לחמישיית העונה ב-NBA, כשהוא מעמיד 27.4 נקודות ו-15.3 כדורים חוזרים בממוצע ומוביל את סנט לואיס למאזן של 46 ניצחונות לעומת 36 הפסדים ולראשונה בקריירה מעביר עונה שלמה מבלי להחסיר אף לא משחק אחד. בפלייאוף, הוביל את סנט לואיס לניצחון 3-2 על הלוס אנג'לס לייקרס, על ידה הודחו ההוקס מספר פעמים בשנים האחרונות. עם זאת, כשלו שוב במשימה להעפיל לגמר כשהפסידו בסיבוב הבא לסן פרנסיסקו ווריורס.
עונת 1964/1965, הייתה עונתו האחרונה של פטיט ב-NBA. מפאת גילו, ירד ביכולתו ובממוצעיו, אך עדיין עמד על ממוצעי דאבל דאבל של 22.5 נקודות ו-12.4 כדורים חוזרים למשחק. למרות היחלשותו של פטיט, המשיכו ההוקס להוות חלק משמעותי בצמרת הליגה וסיימו את העונה במקום השני בבית המערבי, עם מאזן של 45 ניצחונות לעומת 35 הפסדים. בנוסף על כך ערך פטיט את הופעת הפרידה שלו מהאולסטאר, בה קלע 13 נקודות והוריד 12 כדורים חוזרים. לאחר ארבעה משחקי פלייאוף נגד הבאלטימור בולטס, בהם קלע 11.5 נקודות והוריד 6 כדורים חוזרים בממוצע, הפסידו ההוקס 3-1 בסדרה ולאחר 11 עונות בליגה, פרש פטיט ממשחק הכדורסל.
בשנת 1971, הוכנס פטיט להיכל התהילה של הכדורסל כאחד השחקנים הגדולים בעמדתו. ב-1996, לרגל ציון 50 שנה להקמת ה-NBA, נבחר פטיט לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.