google/wiki40b huggingface dataset:
הניב הריפוארי

השם

שם הניב מקורו בפרנקים הריפוארים (הפרנקים של ארץ הריין) שהתיישבו באזור החל מהמאה הרביעית.

סוגי ניב ריפוארי

הנציג הידוע ביותר מתוך קבוצה זו הוא "קלש" (Kölsch) הניב המקומי של העיר קלן. הניבים השייכים לקבוצה הריפוארית כמעט תמיד קוראים לעצמם "פלאט" (Platt), כמו למשל, "אכר פלאט" (Öcher Platt) המדובר בעיר אאכן, איישווילה פלאט (Eischwiele Platt) של תושבי אשווילר, קירכראדס פלאט (Kirchröadsj Platt) של תושבי קרקראדה, בוכזר פלאט (Bocheser Platt) של תושבי בוכולץ, בנש פלאט (Bönnsch Platt} של תושבי בון.
מעל מאה ניבים ריפואריים קשורים באופן בלעדי לכפר או עיירה אחת ספציפית. בדרך כלל ישנם הבדלים קטנים בין הניבים השכנים (אם כי המקומיים מבחינים בהם בקלות) ונעשים גדולים יותר כשמדובר בניבים רחוקים יותר מבחינה גאוגרפית.
ההבדלים בין הניבים ממופים במפת איזוגלוסות המשקפים מעתקי הגאים אופיינים הידועיים כ"מעתק העיצורים של הגרמנית העילית" או "מעתק ההגאים הגרמאני השני".
נערות ריינס

קורות הלהקה

הבסיסט גיא גולדשטיין והסולן רועי פרייליך ניגנו יחד בשנות התשעים, בעיר הולדתם חיפה. נערות ריינס עצמה הוקמה רק ב-2004, בתל אביב, במהלך גיבוש הרכב שיבצע את האלבום הביתי שהקליט פרייליך בביתו של המפיק המוזיקלי אלידע רמון. אל פרייליך וגולדשטיין הצטרף מיקי קוקלביץ שאייש את עמדת התופים, עד שב-2006 הוחלף בניר וטשטיין.
שם הלהקה "נערות ריינס" נלקח מתוך "מילון עולמי לעברית מדוברת" של דן בן אמוץ ונתיבה בן יהודה, וכוונתו לנערות שאינן אטרקטיביות, שכדי להימנע מלהיראות עמן ברחוב דיזנגוף הסואן, צועדים עמן ברחוב ריינס הצדדי.
החל מ-2004 הופיעה הלהקה ברחבי הארץ וצברה קהל הופעות נאמן, עד שב-2008 הוקלט אלבום הבכורה, כותר רביעי בלייבל של מועדון הלבונטין 7 בתל אביב, שיצא לאור באמצע חודש מרץ 2009. את האלבום ליוו שני סינגלים - "יום ראשון" (שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו) ו-"רוצה להישאר רעב". האלבום כולל שבעה שירים חדשים וארבעה שירים מאלבומו הביתי הגנוז של פרייליך שהוקלטו ב-2004 אצל אלידע רמון, אך עובדו מחדש לרגל הוצאת האלבום. עם יציאתו אלבום הבכורה של הלהקה זכה מיד לתשבחות רבות במדורי ביקורת התרבות.
הלהקה ערכה מספר רב של הופעות עם יציאת אלבום הבכורה ובמהלך 2010 החלו נערות ריינס לעבוד על אלבומם השני שנקרא "נשמור על החברים" יחד עם המפיק המוזיקלי אביחי טוכמן (אוי דיויז'ן, נעם רותם). האלבום יצא בינואר 2012, לאחר צאת הסינגלים "הילוך איטי" ו-"בית אחרון (לי)" שזכו להשמעות רבות ברדיו ובטלוויזיה ולביקורות משבחות בעיתונות.
עם הוצאת האלבום השני הוציאה הלהקה שוב את אלבומם הראשון בהוצאה מחודשת בצירוף מילות השירים.
בשנת 2014 הוציא פרייליך אלבום סולו בשם "מעלה עשן". עם זאת, הלהקה לא הודיעה רשמית על התפרקות או הפסקת פעולתה.
תחנת טאנגגולה

תיאור

תחנת הרכבת הבלתי מאוישת שוכנת על מסילת הרכבת צ'ינגדזאנג שהופעלה לראשונה ב-1 ביולי 2006. התחנה שוכנת בגובה 5,068 מטרים מעל פני הים והיא גבוהה יותר מתחנות הרכבת טיצ'יליו (Ticlio) בפרו שגובהה 4,289, תחנת קונדור (Cóndor) שעל קו הרכבת שבין פוטוסי לריו מולאטוס (Rio Mulatos-Potosí) בבוליביה בגובה 4,786 מטרים ותחנת לה גאלרה (La Galera) בגובה 4,781 מטרים בפרו, ולכן היא תחנת הרכבת הגבוהה ביותר בעולם. התחנה ממוקמת כקילומטר ממעבר טאנגגולה, הנקודה הגבוהה ביותר במסילת הרכבת בגובה 5,072 מטרים.
בתחנה יש רציף באורך של 1.25 ק"מ ושלוש מסילות ברזל. התחנה תוכננה כך שאפשר יהיה לראות מהרציף את פסגת טאנגגולה המכוסה שלג עד בגובה 6,621 מטרים.
נכון ל-2010 התחנה אינה פעילה. ארבע עשרה רכבות הנוסעים העוברות ביממה עוצרות בתחנה כדי לאפשר לרכבת הבאה ממול לחלוף, אבל דלתות הרכבת אינן נפתחות ונוסעים אינם מורשים לרדת.
הגדת הזהב

היסטוריה

כתב היד אינו מכיל כל אינדיקציה לחסות או למקום כתיבתו. על פי סגנונו הוא נכתב בכתב ספרדי מרובע ועוטר בתחילת המאה ה־14 על ידי שני מאיירים השייכים לאותה סדנה הממוקמת באזור ברצלונה. אלה הם ללא ספק אמנים נוצרים שעבדו בהדרכתו של מעסיק יהודי.
העקבות ההיסטוריים הראשונים של כתב היד מובילים לאמצע המאה ה-15. מתוך ההקדשות הנמצאות בכתב היד ניתן לראות שכתב היד נמכר על ידי שלום לטיף מירושלים לרבי משה בן אברהם מבולוניה בשנת 1459 בעבור חמישים דוקטים זהב. כמו כן יש חתימת צנזור המכהן בבולוניה. הבעלים הידוע הראשון היה רבי יואב גאליקו ד'אסטי בפיימונטה שנתן אותו ב-1602 כמתנת חתונה לחתנו אליהו, בנו של מנחם רבא, כפי שמצוין בדף השער שלו. חתימה אחרת של הצנזור קמילו יגל מתווספת ב־1613 (עמוד 101v) ושל רנאטו דה מודנה ב־1626 (עמוד 101v). במאה התשע עשרה, שייך כתב היד לביבליופיל האיטלקי ג'וזפה אלמנצי. הספרייה שלו, המכילה 322 ספרים מימי הביניים בעברית, נרכשה כולה על ידי המוזיאון הבריטי באוקטובר 1865 בסכום של 1000 לי"ש דרך הסוחר הברלינאי אדולפוס אשר.

תיאור

כתב היד כתוב בכתיבה ספרדית מרובעת. הוא נוצר ב־1320 אך כולל גם הוספות מן המאה ה-17 בדפים שעד אז נותרו ריקים (3v-16) ציור השער מתקופה זו נוסף לדף 2r.
רוב ההגדות הספרדיות כוללות סדרה של מיניאטורות המספרות סיפור וממוקמות לפני תחילת טקסט ההגדה. כך גם בהגדת הזהב. כתב היד מפורסם, במיוחד, בשל 14 דפי המיניאטורות מן השנים 1320–1330 המתארים את ספרי בראשית ושמות. כל אחד מהם מכיל 4 מיניאטורות ממוסגרות ומסודרות מימין לשמאל. האיורים פותחים באדם הראשון הנותן שמות לבעלי החיים ומסתיימים בריקוד מרים אחרי יציאת מצרים. הן מאוירות על ידי שתי ידיים. המאייר הראשון מציג דמויות צפופות ובעלות הבעות פנים מוגזמות. השני מציג סצינות עדינות יותר עם ארגון מרחבי טוב יותר. הן נמצאות לפני תחילת טקסט ההגדה עצמו. המאייר הראשון אחראי לאיור רוב ספר בראשית והשני אייר את ספר שמות מלבד אחד.
מלבד המיניאטורות בתחילת כתב היד יש שני איורים גדולים נוספים בהגדה: של מצה ומרור ואיור נוסף של שתיית יין. איורים אחרים הם בעיקר בפיוטים והם נמצאים במילים ראשונות של פסקאות שונות ובשוליים.
היטומי אוברה

ביוגרפיה

אוברה נולדה בהאצ'ינוהה במחוז אאומורי. היא קפטן בצבא יפן.
הקודאטה

היסטוריה

הקודאטה נוסדה בשנת 1454, עת הקים קגנוקאמי מסמיצ'י קוֹנוֹ בית אחוזה בכפר הדייגים אוּסוּקֶשי של בני האיינו. לאחר מותו, סולקו בנו ומשפחתו מן היישוב לכיוון אזור קמדה הסמוך במהלך מרד של בני האיינו בשנת 1512. לאורך השנים שלאחר מכן נמשכו הסכסוכים בין בני האיינו לסוחרים יפנים חמושים אשר רצו להשיג שליטה על הסחר באזור. סכסוכים אלה הגיעו לשיא במרד של בני האיינו בין השנים 1669 ל-1672 אשר דוכא.
הקודאטה שגשגה בתקופת הואאי שבראשית המאה ה-18, ומקדשים רבים נבנו בה. בשנת 1741 קיבלה העיירה דחיפה נוספת, כאשר משפחת מצומאה, אשר קיבלה כהאנים שטחים בקרבת מקום, העבירה את משכן השופט של קָמֶדָה לביתו של קונו. בשנת 1779 נטלה שוגונות טוקוגאווה שליטה מלאה על הקודאטה, והדבר עורר פיתוח מהיר באזור. הסוחר קהיי טקדאיה, אשר הקים את נמל הקודאטה, יצר נתיבי סחר דרך איטורופ אל האיים הקוריליים.
נמל הקודאטה נסקר בשנת 1854 על ידי צי אמריקני בן חמש ספינות במסגרת הסכם קנגאווה, שעליו חתמה יפן עם הקומודור מת'יו פרי. הנמל נפתח חלקית על תנאי לספינות זרות ב-1858, ושנה לאחר מכן באופן מלא. בכך היה לאחד מחמשת הנמלים ביפן שנפתחו לסחר עם מדינות זרות. פתיחתה של הקודאטה אל העולם החיצון הובילה להקמת קונסוליות זרות בעיר, בהן הקונסוליה הרוסית שבתחומיה נבנתה כנסייה אשר ממנה הפיץ ניקולאי מיפן את הנצרות האורתודוקסית במדינה.
הקודאטה מילאה תפקיד מרכזי גם במלחמת בושין בין שוגונות טוקוגאווה לקיסר מוצוהיטו. בחורף 1866 ברח המורד השוגוני אנומוטו טקאקי להקודאטה עם שרידי הצי שלו ועוזריו הצרפתים, ויחד הם הקימו את רפובליקת אזו. הרפובליקה ניסתה ללא הועיל לקבל הכרה בינלאומית. במהלך המלחמה כבשו המורדים את מבצר גוריוקאקו, שהיה למרכז ההגנה שלהם בדרום הוקאידו. המורדים נוצחו בקרב הקודאטה ב-1869.
ב-1 באוגוסט 1922 קיבלה הקודאטה מעמד של עיר. ב-21 במרץ 1934 פרצה שריפה בעיר אשר כילתה למעלה מ-11,000 בתים והביאה למותם של 2,166 בני אדם ולפציעתם של 9,485. למעלה מ-140,000 תושבים הפכו לחסרי בית. העיר ניצלה מרוב אימיה של מלחמת העולם השנייה. בעת המלחמה אזורים סביב הר הקודאטה היו מבוצרים והוגדרו שטח צבאי סגור. שבויי מלחמה רבים שוכנו במחנות סביב העיר. העיר הופגזה מהאוויר במשך שתי יממות, ב-14–15 ביולי 1945.
בדצמבר 2004 הכפילה הקודאטה את גודלה כאשר סופחו אליה מספר עיירות שכנות.

גאוגרפיה

הקודאטה שוכנת במרכז חצי האי קָמֶדָה לחוף האוקיינוס השקט ומצר צוגרו. בסמוך לה מתנשא הר הקודאטה לגובה של 334 מ'. הנוף הנשקף ממנו על העיר נחשב לאחד היפים במדינה.
האקלים בהקודאטה הוא אקלים סובטרופי גשום, עם ארבע עונות שנה מובחנות, בהן חורף קר, אך לא קר כביתר אזורי הוקאידו, וקיץ חמים. ממוצע השלג השנתי עומד על 380 ס"מ.

תחבורה

את הקודאטה משרתים נמל, נמל תעופה ותחנת רכבת. החל משנת 2016, פועלת בה תחנה של רכבת השינקנסן, אשר מגיעה אל העיר דרך מנהרת סייקן. בתוך הקודאטה פועלת חשמלית.
ונדל מרדית' סטנלי

קורות חיים

סטנלי נולד באינדיאנה, וקיבל תואר ראשון בכימיה ב-1926 מקולג' בריצ'מונד, שבאינדיאנה. לאחר מכן למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שם קיבל ב-1929 דוקטורט בכימיה. מאוחר יותר כתב ספר בשם: "כימיה: דבר יפה" (Chemistry: A Beautiful Thing). כחבר המועצה הלאומית למחקר ביצע באופן זמני עבודה אקדמית, יחד עם היינריך אוטו וילנד במינכן. הוא חזר לארצות הברית בשנת 1931. מאוחר יותר בשנת 1948 הוא הפך פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וכן ראש המכון לווירולוגיה באוניברסיטה. בשנים 1948–1953 היה לראש המחלקה לביוכימיה וב-1958 היה לפרופסור לווירולוגיה ולראש מחלקה זו. מחקריו על וירוס מוזאיקת הטבק הוביל לבידוד של נוקלאופרוטאין, אשר משחק תפקיד חשוב בפעילות של הווירוס. מחקרי מאוחרים יותר שלו עסקו במחקר ובפיתוח של חיסון נגד השפעת. סטנלי כתב מעל 150 מאמרים על וירוסים. 
הוא זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1946 על הכנת אנזימים וחלבוני נגיפים בצורה טהורה ביחד עם ג'ון הווארד נורתרופ. כמו כן הוא זכה בעוד פרסים כמו פרס סקוט, פרס הישג מדעי של AMA ובמדליית בנג'מין פרנקלין, וכן בתוארי דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטאות ברחבי העולם: הרווארד, ייל, פרינסטון ואוניברסיטת פריז. על שמו קרויים אולמות באוניברסיטת אילינוי ובאוניברסיטת ברקלי.

חיים פרטים

התחתן עם מריאן סטייפלס בשנת 1929 ונולדו להם שלוש בנות ובן אחד.
חסחוסן

מאפיינים

דגים אלה דומים יותר לצלופחים מאשר לכרישים והם בעלי גוף מוארך ונחשי, ראשים מגודלים, מערכת שיניים חדות מוארכת וששה זימים בצידי הראש. הסנפירים שלהם קטנים והזנב מסתיים בשוט ארוך.
הם חיים בעומקים רבים ומחפשים דגים ודיונונים ונמצאו רק פרטים מעטים שלהם.
הטרמלוס

היסטוריה

להקת "בריאן פול והטרמלוס" הוקמה בשנת 1958 על ידי בריאן פול, אלן בלייקלי ואלן הווארד. בראשית דרכם הושפעו חברי הלהקה משיריו של באדי הולי. בדצמבר 1961 עברה הלהקה אודישן בחברת Decca. נציג של החברה, מייק סמית, קיבל אפשרות להעניק חוזה הקלטה לאחת משתי להקות - בריאן פול והטרמלוס או הביטלס. בחירתו נחשבת להחמצה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הפופ.
לאחר ארבעה סינגלים שלא נכנסו למצעד, הקליטה הלהקה באוגוסט 1963 את הלהיט Twist and shout של הטופ-נוטס והאחים אייזלי, והביצוע שלהם הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי, הגם שהביצוע המפורסם ביותר הוא של הביטלס מאלבומם הראשון. הלהיט הבא שלהם, Do you love me של הקונטורס, הגיע לפסגת המצעד. להיטים מצליחים נוספים היו: Candy man של רוי אורביסון ו-Someone someone של הקריקטס, אך בהמשך לא הצליחו בריאן פול והטרמלוס לשחזר את הצלחתם. 
בינואר 1966 החליט בריאן פול לעזוב את הלהקה ולפתוח בקריירה סולו, שלא צלחה. חבריו ללהקה, אליהם הצטרף לן הוקס שהחליף את מיק קלארק, המשיכו כלהקת הטרמלוס.
הפתיחה לא בישרה טובות. הסינגל הראשון Blessed של פול סיימון נכשל, וגם הסינגל השני Good day sunshine של הביטלס לא נכנס למצעד הבריטי, אבל הגיע לפסגת המצעד של גלי צה"ל בישראל (והפך את הטרמלוס ללהקה היחידה אי פעם שהפופולריות שלה בישראל התחרתה בזו של הביטלס).
הלהיט השלישי של הטרמלוס, Here comes my baby של קט סטיבנס, הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי, והלהיט הבא, Silence is golden של ארבע העונות, כבש את הפסגה. לאחר שתי הצלחות נוספות עם Suddenly you love me ו-My little lady, הקליטו הטרמלוס את I’m gonna try לפי לחן איטלקי, אבל החליטו להוציא בבריטניה את I shall be released של בוב דילן שלא הצליח במיוחד. I’m gonna try נכנס למצעד בישראל והגיע למקום הראשון, ואילו בבריטניה הוציאו מתבודדי הרמן את Something’s happening לפי אותו לחן, והגיעו למקום השישי. בשנים הבאות הצליחו הטרמלוס פעמיים נוספות עם Call me Number one ועם Me and my life, והחל משנת 1972 לא הצליחו יותר להיכנס למצעד.
אבן מיל

אבני מיל (לטינית: Milliarium) הן אבנים לסימון מרחקים אשר הונחו לאורך הדרכים של האימפריה הרומית. שליטי האימפריה הביזנטית המשיכו בנוהל זה. 
עמודי הדרכים ברפובליקה ציינו את המרחק מתחילת הדרך, בדרך כלל מעיר ראשית. אבני המיל, למעשה עמודי אבן בגובה של 1.80 מטר, הנראים כגליל העשוי לרוב מאבן אחת. אבני המיל שימשו כתמרורים עליהם היו כתובות בלטינית, שציינו את המרחק מהעיר הקרובה, תאריך הצבת האבן לאורך הדרך, תיאור סלילת הדרך והקדשה לקיסר השליט באותה עת.
אבני הדרך הוצבו לאורך הדרכים כך שלאחר כל אלף צעדים כפולים נקבע מקומה של אבן. כתוצאה המרחקים בין אבנים לא היו אחידים. לגיון שצעד בעזוז קבע מרחק גדול מלגיון תשוש. ב-29 לספירה נעשה ניסיון לסטנדרטיזציה מסוימת של מרחקים, שהוביל לכך שאורך המיל היה מוגדר באופן מדויק יותר ונע סביב 1,481 מטרים.
ההיסטוריון הרומאי פלוטארכוס מייחס את רעיון אבני המיל לגאיוס סמפרוניוס גרקכוס, פוליטיקאי מפורסם מהמאה ה-2 לפנה"ס. 
בלשון הפכו הביטוי העברי אבן דרך  כמו גם ביטויים בשפות אחרות (למשל Milestone) לשם נרדף ליעד ביניים אליו יש להגיע, למשל במהלך ביצוע פרויקט.

אבן המיל המוזהבת

בשנת 20 לפנה"ס קבע אוגוסטוס קיסר את אבן המיל המוזהבת (Miliarium Aureum) ברומא, כנקודת ייחוס למדידת מרחקים בכל הדרכים. האבן עמדה במקום המפגש של שלוש דרכים מרכזיות, הייתה בצורת גליל, שגובהו 2.5 מטרים וקוטרו 1.2 מטרים, מצופה ארד ועליו היו חקוקות שמות הערים המרכזיות באימפריה הרומית והמרחקים אליהם. בשנת 1835, בעת סלילת דרך חדשה, התגלה החלק התחתון של האבן, אך המיקום המקורי המדויק שלה איננו ידוע כיום. החלק התחתון של האבן מוצב כיום בפורום רומאנום, סמוך למקדש סטורנוס. למעשה, אבן המיל המוזהבת לא הייתה אבן דרך של ממש אלא מונומנט מסוג קילומטר אפס המקובל בימינו.
לפי שאאף (Schaaf) מתייחס המשפט העתיק: "כל הדרכים מובילות לרומא" לאבן המיל המוזהבת, שכן זו הנקודה בה נפגשות כל הדרכים המובילות לעיר.

אבן המיל בשער שכם

באב אל עמוד הוא שמו של שער שכם בירושלים. כאן הייתה אבן מיל מפורסמת, אף היא "אבן מיל של זהב", ממנה מדדו את המרחק מירושלים לכל רחבי הארץ. דמותה מופיעה במפת מידבא. בכיכר רחבה, מול השער עמד עמוד ניצחון רומי, ממנו מדדו את המרחק אל ערים אחרות. עמוד זה לא שרד. בשל העמוד נקרא שם השער עד ימינו בערבית "באב אל-עמוד".

אבן מיל בקרבת שדה נחום

בקרבת שדה נחום, בדרך הרומית מבית שאן למגידו, נמצאה אבן מיל משנת 325. האבן נמצאת כיום במוזיאון רוקפלר. גובהה 2.10 מטר, ועל גבה טיוח על גבי כתובת יותר קדומה. נכתב עליה בצבע אדום המידע להלן :
Flavio Valerio Constatino
Pio Felici . Invicto Augusto
Et Flavio Clavido Constatino
Et Flavio Ivilio Constatino
Nobillissimiss Caesaribvs
"לפלביום ואלריוס קונסטנטינוס, החסיד, המאושר, האוגוסטוס הבלתי-מנוצח, לפלביוס קלאודיוס קונסטנטינוס, לפלביוס יוליוס קונסטנטינוס, הקיסרים האצילים ביותר"
קתדרלת בורדו

היסטוריה

הקתדרלה נחנכה ב-1096 על ידי האפיפיור אורבנוס השני. מהמבנה הרומנסקי המקורי נותר רק קיר בספינה הראשית. ב-1137 נישאה בכנסייה זו אלינור מאקוויטניה ללואי השביעי, מלך צרפת, מספר חודשים לפני שהוכתר כמלך. השער המלכותי הוא מהמאה ה-13 בעוד ששאר המבנה נבנה במאה ה-14 והמאה ה-15 בסגנון גותי מאוחר. בחזית המערבית חלון רוזטה בסגנון הלהבות (Flamboyant) וצמד צריחי תחרה מחודדים.
בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה

הקמתו הראשונה ב-1786

העולים בראשות רבי מנחם מנדל מוויטבסק התגוררו תחילה בצפת ובפקיעין. בשנת 1781 עברו רובם לטבריה. תושבי העיר הקצו להם מקום תפילה בחדר סמוך לבית הכנסת הספרדי. מנהגם של החסידים להתפלל בקול רם ואף לצעוק את התפילה הפריע למתפללי בית הכנסת הסמוך, ועל כן המניין החסידי עבר להתקיים בביתו של רבי מנחם מנדל מוויטבסק; אולם הבית היה צר מלהכיל את החסידים.
בשנת 1786 בנה רבי מנחם מנדל מוויטבסק בית בעל שלוש קומות: מרתף, קומה שבה גר, ומעליה קומת בית הכנסת. הקמת הבית נודעה אצל החסידים בגולה. רבי ברוך ממז'יבוז', ממנהיגי החסידות בווהלין - שלחו לו פרוכת שתרמו בני קהילתו.
באותה שנה פרצה מגפה קשה בגליל. רבי מנחם מנדל וקבוצת חסידים הסתגרו בחודשי המגפה בביתו החדש וניצלו. הבית הפך להיות למוקד חברתי. לאחר פטירת רבי מנחם מנדל, ירש את הבית בנו יחידו רבי משה.
בית הכנסת עמד על תלו עד שנת 1837, אז פקד רעש אדמה את הגליל, ובית הכנסת נהרס, אך הבית מתחתיו שרד. בשל חוסר באמצעים של כוללות האשכנזים עמד המבנה בחורבנו כשלושים שנה.

חידושו על ידי חסידי קרלין מ-1867

חסידי קרלין הקימו קהילה ענפה בטבריה. בשנת 1867 הם החלו לפעול למען רכישת הבית במטרה לשקמו. שליחים נשלחו למזרח אירופה כדי לגייס משאבים למטרה זו. בשנת 1869 רכשוהו במצוות רבם, רבי אהרן (השני) מקרלין.
בשנת 1870 הוחל בבניית בית הכנסת, שנעצרה בשל חובות. בצר להם יצאו שוב בשנת 1872 שליחים לחצרות קרלין סטולין ולקהילות החסידים ברחבי פולסיה ווהלין כדי לגייס תמיכה כספית. רבי אהרן מקרלין חתם עם בנו, רבי אשר (השני) מסטולין, על קול קורא בתמיכה במפעל.
בינתיים, התפללו החסידים בביתו העתיק של רבי מנחם מנדל מויטבסק שמתחת לבית הכנסת, ורבי אהרן שלח אליהם ספר תורה שסיים לכתוב, תיבה ועמוד תפילה מעץ.  
בשנת 1872 נפטר רבי אהרן, ושנה לאחר מכן נפטר גם בנו, רבי אשר מסטולין. בשנת 1875 ביקשו חסידי קרלין-סטולין מהשר משה מונטיפיורי שיתמוך ב"כולל קרלין" ויעזור להשלים את בניית בית הכנסת. השלמת תקרת בית הכנסת נעשתה בראשית שנות 1890 על ידי תרומתו של שמואל זאב שייב וזכה לברכתו של הינוקא, רבי ישראל מסטולין. 
רבי משה מסטולין ורבי אברהם אלימלך מקרלין, שנספו בשואה, ביקרו פעמים מספר בבית הכנסת העתיק. כאשר היה במקום רבי אברהם אלימלך בשנת תרצ"ג 1933 אמר: "כל אחד יכול להרגיש קדושת הרה"ק הרבי ר' מנחם מנדל זצ"ל ששורה במקום הזה". 
רבי יוחנן מסטולין-קרלין, היחיד שניצל משושלת הצדיקים לבית קרלין-סטולין, נקבר בטבריה. כולל על שמו הוקם בבית הכנסת העתיק בשם: "מתיבתא דרבי יוחנן". בראשות הכולל עמד הרב דוד שמידל. לאחר חידוש הקהילה הקרלינאית בטבריה נסגר הכולל הוותיק ובמקומו נפתח כולל לאברכים צעירים בני המקום מחסידות קרלין.
מורטון רו

חייו

עוד בילדותו הראה רו חיבה לקריאת ספרים. ברוח אותה אהבת ילדות החליט רו ללמוד במכללה ספרות, אך לבסוף נשר מהמסלול האקדמי. את השנים הבאות הוא בילה בעבודות רבות ומגוונות - החל מנגן רחוב, דרך עיתונאי וכלה בבעל חברה לייצור עוגיות מזל.
רו כתב רומנים רבים, ובהם עסק בנושאים השנויים במחלוקת, כגון נאציזם, בריונות בבתי הספר ומחוסרי בית. יצירתו המפורסמת ביותר היא "הגל", שעובד לסרט בשם "הנחשול". הספר עוסק בניסיונו של מורה תיכון להסביר לתלמידיו מדוע תמכו אזרחים גרמנים רבים בנאציזם בתקופת גרמניה הנאצית, בעזרת ניסוי חברתי שבו הוא מקבץ אותם לקבוצה הדומה במאפייניה לנאצים. רק תלמידה אחת מתנגדת, ועל כך היא מוכה ומוחרמת. הספר מבוסס על מקרה אמיתי, ונכנס לתוכניות לימוד בארצות שונות כחלק מההסברה על לקחי השואה והנאציזם. הספר מתאר ניסוי אמיתי אשר התרחש בקליפורניה בשנת 1969
עם יצירות אחרות של רו נמנות "לתת לילד רובה", "מחנה טירונות", "שבט האספלט" ויצירות רבות אחרות.
כמו כן הוא פרסם מאמרים וסיפורים קצרים בעיתונים "ניו יורק טיימס", "הניו יורקר" ו"אסקווייר".
נשוי ואב ל-2 ילדים.
אצטדיון וסרמיל

היסטוריה

האצטדיון הוקם בשנת 1959 ונחנך ב-31 באוקטובר 1959 במשחק חגיגי של הפועל באר שבע מול הפועל תל אביב. בצורתו הראשונית, ישבו חלק מהצופים על יציעי בטון, קטנים יחסית, מול חלקו המרכזי של המגרש. שאר הצופים התמקמו על סוללת האדמה שהקיפה את המגרש.
בדצמבר 1988 הסתיים שיפוץ כללי של האצטדיון, בתרומתה של הגברת לילי פרידמן-וסרמיל, ושמו הוסב לאצטדיון על שם ארתור וסרמיל. הגברת פרידמן-וסרמיל הנציחה בכך את בנה, אשר נרצח בשואה על ידי הנאצים, בשנת 1943, במחנה ההשמדה מיידנק, כשהוא בן 7. השיפוץ כלל, בין היתר, הקמת יציעי בטון בכל הקף האצטדיון. בשנת 2017 נקרא על שמו של ארתור גם רחוב בבאר שבע.
בשנת 1995, לכבוד משחקה של הפועל באר שבע מול קבוצת ברצלונה במסגרת גביע אופ"א, שופץ האצטדיון והותקנו בחלק מהיציעים מושבי פלסטיק במקום הבטון החשוף. בשנת 2009, בעקבות חזרתה של הפועל באר שבע לליגת העל, הותקנו מושבים בשאר היציעים.
בשנת 2011 החלה בניית אצטדיון טרנר במבואותיה הצפוניים של העיר, שנחנך בשנת 2015, והחליף את אצטדיון וסרמיל כאצטדיונה הביתי של הפועל באר שבע. ב-30 במאי 2015 התקיים משחקה האחרון של הפועל באר שבע באצטדיון בו גברה הקבוצה בתוצאה 0:4 על בית"ר ירושלים. הפועל באר שבע המשיכה לעשות שימוש באצטדיון ובמגרש הסמוך לו לאימונים עד חודש נובמבר 2018, עת עברה הקבוצה להתאמן במתחם "הבית האדום".
במאי 2013 החליטה עיריית באר שבע למכור את האצטדיון. בספטמבר 2014, חברות הבנייה "י.ח. דמרי בניה ופיתוח 
" ו"אזורים" זכו במשותף במכרז לרכישת המתחם תמורת 417.5 מיליון שקל, מהם 212.5 מיליון שקל תשלום עבור הקרקע, ו-205 מיליון שקל נוספים עבור הוצאות פיתוח. בשטח האצטדיון תבנה שכונת מגורים הכוללת 2,000 יחידות דיור ב-17 מגדלי מגורים, פארק בן 30 דונם, ו-3,000 מ"ר מסחר ומשרדים בהשקעה כוללת של כ-2.2 מיליארד שקל. 
הריסת האצטדיון החלה ב-24 ביוני 2019.
שנג'ואו 9

צוות המשימה

לראשונה בתוכנית החלל המאוישת של סין, טס לחלל טאיקונאוט שזו לו הטיסה השנייה לחלל - ג'ינג האיפנג, שטס לחלל במשימת שנג'ואו 7, אליו צוותו ליו וואנג וליו יאנג - טייסת החלל הראשונה של סין.

חידושים ביחס למשימות חלל קודמות

גולת הכותרת של משימת שנג'ואו 9 הייתה מפגש עם תחנת החלל הקטנה טיאנגונג 1. בנוסף, משך המשימה הוא הארוך ביותר עד כה בתוכנית החלל המאוישת של סין, 13 יום. ביחידה המסלולית של החללית שנג'ואו הותקן פתח עגינה המאפשר היצמדות אל טיאנגונג 1 ומעבר של צוות בין מכלולי החללית ותחנת החלל. פתח מסוג זה טרם הותקן בחללית שנג'ואו שנשאה צוות לחלל. במהלך המשימה התבצעה עגינה אוטומטית לטיאנגונג 1 שאחריה עברו שני אנשי צוות לטיאנגונג 1 בעוד שהשלישי ישאר בחללית שתהווה גם דרך מילוט במקרה של תקלה. ב-24 ביוני 2012 התבצעה עגינה ידנית על ידי צוות החללית.
רוי סאליבן

ביוגרפיה

סאליבן נולד במחוז גרין שבווירג'יניה ב-7 בפברואר 1912. הוא החל לעבוד בתור פקח בפארק הלאומי שננדואה בשנת 1936. אנשים תיארו אותו כאדם שרירי בעל מראה פנים קשוח ודומה במקצת לג'ין הקמן. אנשים נמנעו מלהתקרב אליו או לשהות במחיצתו מחשש שיפגעו גם הם ממכת ברק, והדבר העציב אותו. סאליבן סיפר: "יום אחד הלכתי בפארק לצד הפקח הראשי כאשר נשמעו רעמים מרחוק. הפקח הראשי אמר "אראה אותך מאוחר יותר"".
בבוקר ה-28 בספטמבר 1983, סאליבן נמצא ללא רוח חיים בגיל 71 כשהוא ירוי בראשו. כפי הנראה הוא התאבד. אשתו, שהייתה צעירה ממנו ב-30 שנה, שכבה לצדו במיטה ולדבריה לא ידעה על מותו עד הבוקר.
חבורת באומסלג-סוליטר

חבורות באומסלג-סוליטר  הן דוגמה חשובה למשפחה של חבורות בעלות יחס יחיד. זוהי הרחבת HNN של החבורה הציקלית האינסופית בעצמה.
החבורה קובעת את הפרמטרים p,q עד כדי סדר וסימן. ידוע שהחבורה מקיימת את תנאי הופף אם ורק אם p=1 או של-p,q יש אותם גורמים ראשוניים. ידוע ש- היא residually finite אם ורק אם p=1 (זה המקרה שבו החבורה פתירה) או .
חבורת האוטומורפיזמים החיצונית מדגימה הבדל דרמטי בין המקרה שבו p,q זרים לבין המקרה שבו אחד מהם מחלק את השני:  היא ציקלית מסדר 2, בעוד ש- אינה נוצרת סופית.
קרן לייבוביץ'

ביוגרפיה

לייבוביץ' נפצעה במהלך שירותה הצבאי באופן שהשאיר אותה משותקת חלקית בשתי רגליה (דרגת נכות S7), ואיבדה עקב כך את יכולת ההליכה. למרות הפציעה החליטה לייבוביץ' להמשיך ולעסוק בספורט, כפי שעשתה מגיל צעיר, ולהתמקד בתחום אחד - שחייה.
לייבוביץ' הגיעה במהלך הקריירה שלה להישגים רבים, וזכתה במספר אליפויות אירופה ובאליפויות עולם בשחייה למרחקים קצרים (50 ו-100 מטר) בסגנונות חופשי וגב.
בנוסף זכתה לייבוביץ' ב-7 מדליות אולימפיות באולימפיאדות הנכים בסידני (2000) ובאתונה (2004), ושברה מספר פעמים את שיאי העולם בשחייה.
בנוסף לעיסוקה בשחייה, פעלה לייבוביץ' רבות להעלאת המודעות הציבורית לספורט הנכים ולמתן תמיכות לספורטאים בעלי מוגבלויות. בזכות פעולות אלו ובזכות זכיותיה הרבות בתחרויות השונות זכתה להכרה לאומית, וזכתה בפרס מרכז מורשת מנחם בגין ובכבוד להשיא משואה בטקס יום העצמאות בשנת 2004. כמו כן, זכתה בפרס "אנשי השנה" בספורט של קשת.
לייבוביץ' היא אם חד-הורית לשני זוגות תאומים. מתגוררת ברמת הכובש.
ריצ'רד מאליגן

ביוגרפיה

מאליגן נולד בניו יורק. אחיו הבוגר היה במאי הקולנוע ההוליוודי רוברט מאליגן. לאחר שסיים את לימודיו ב"אוניברסיטת קולומביה" החל לעבוד בתיאטרון כשחקן וכמנהל במה.

קריירת משחק

מאליגן החל את הקריירה שלו כשחקן לראשונה בשנות ה-60 בסרטי הקולנוע "תמונה אחת, שתי תמונות" בתפקיד ג'ו קאלן הגרוש ג'ולי ריצ'רדס (ברברה ברי) ו"הקבוצה" של סידני לומט. בשנת 1970 השתתף מאליגן במערבון של ארתור פן "איש קטן גדול" בתפקיד המפקד הצבאי ג'ורג' ארמסטרונג קסטר.
מאליגן התפרסם בסוף שנות ה-70 בסיטקום המצליח "בועות" בתפקיד קבלן הבנייה בארט קמפבל, על משחקו בסדרה זכה מאליגן בשנת 1980 בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
בתחילת שנות ה-80 השתתף מאליגן בסרטיו של בלייק אדוארדס "מהומה בהוליווד" בתפקיד המפיק ההוליוודי פליקס פרמר ו"בעקבות הפנתר הוורוד" בתפקיד אביו של המפקח קלוזו (פיטר סלרס) ובקומדיה השחורה של ארתור הילר "מורים" בתפקיד הרברט גוואר המחנך שברח ממוסד סגור.
בשנת 1988 דיבב מאליגן בסרט האנימציה "אוליבר וחבורתו" את דמותו של הכלב הדני איינשטיין. באותה השנה החל מאליגן את תפקידו הראשי בקומדיית המצבים "קן ריק" בתור רופא הילדים ד"ר הארי ווסטון. מאליגן הופיע בסדרה במשך כ-7 עונות כאשר במהלך הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית ובפרס אמי שני לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.

חיים אישיים

מאליגן התחתן ארבע פעמים.את בנו היחיד הביא מאליגן עם אשתו הראשונה פטרישיה ג'ונס. לאחר גירושיו הראשונים ניהל מאליגן מערכות נישואין עם כוכבת הקולנוע ג'ואן האקט מ-1966 עד ל-1973, עם השחקנית לאונור סטיבנס ממנה הוא היה צעיר ב-29 שנה ועם שחקנית הפורנו רייצ'ל ראיין.
מאליגן מת ב-26 בספטמבר 2000 בביתו שבלוס אנג'לס ממחלת סרטן המעי הגס כשהוא בן 67.
על שמו של מאליגן הונצח כוכב טלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
אנטרובקטריופאג' T4

תהליך ההדבקה

תחילת ההדבקה של תא חיידקי מסוג E. coli על ידי פאג' T4 היא בזיהוי קולטנים על פני-שטח התא באמצעות סיבי הזנב הארוכים של הפאג' (LTF – Long Tail Fibers). מסר הכרה מועבר דרך ה-LTF אל לוחית הבסיס מה שמביא לחשיפת סיבי הזנב הקצרים (STF – Short Tail Fibers) הנקשרים בצורה בלתי הפיכה אל פני השטח של תא ה-E. coli. לוחית הבסיס משנה את צורתה ובכך גורמת לנדן הזנב להתכווץ ומביאה לקריעת הממברנה החיצונית על ידי חלבוני GP5 הנמצאים בקצה הזנב. דומיין הליזוזים של ה-GP5 משופעל ומעכל את דופן הפפטידוגליקן הפריפלסמטית. הממברנה הפנימית מעוכלת אף היא ו-DNA מראש הפאג' יכול לנדוד דרך צינור הזנב ולהיכנס את הציטוזול של תא הE.coil.
רודריגס אלווס

ביוגרפיה

נולד במדינת סאו פאולו. הוסמך בעריכת דין בשנת 1870. בשנים 1866-1870 היה חבר המועצה המקומית בעיר בה נולד. בשנת 1870 הפך לתובע. לקראת סוף המאה, הוא כיהן פעמיים כשר האוצר (1891-1892, 1894-1896) וכבר בית הנבחרים הברזילאי (1891-1893)