google/wiki40b huggingface dataset:
KSI (בדרן)

קריירה

לפני הערוץ הנוכחי שלו, החזיק KSI בערוץ יוטיוב אחר בשם JideJunior, שנוצר ב -24 באפריל 2008. KSI פתח את ערוץ היוטיוב הנוכחי שלו ב -24 ביולי 2009, עם וידאו על זיכיון משחק וידאו פיפ"א. על פי אתר האינטרנט שלו, יוטיוברים כגון Weepeler ו-Hjerpseth נתנו לו השראה להתחיל את קריירת ה-YouTube שלו. הערוץ העיקרי שלו מתמקד בעיקר במשחקי פיפ"א. בנוסף, הוא משחק במשחקי מחשב אחרים כגון  Grand Theft Auto V בערוץ המשני שלו. משפחתו של KSI לפעמים מופיעה בקטעי וידאו שלו, ובעיקר אחיו הצעיר דג'י (הידוע גם כ ComedyShortsGamer) ואביו.
הערוץ המשני שלו, KSIOlajidebtHD, מכיל קטעי וידאו שלו משחק ביותר משחקים, כגון: משחקי ארקייד ואימה באופן דומה לזה של PewDiePie.
KSI היה במרכזה של מחלוקת סביב מעשיו באירוע Eurogamer בשנת 2012, אחרי שהוא הופיע במסיבת ההשקה של Xbox בלונדון.  נטען שהוא הטריד מינית משתתפים באירוע. מיקרוסופט ניתקה איתו קשר לאחר מכן, ונאסר עליו לבקר באקספו Eurogamer. מנהלו של KSI. אמר כי "סקסיזם הוא לא משהו שהוא מפחית מחשיבותו או רוצה להיות מזוהה איתו. הוא רוצה להתנצל על כל מעשיו. בחודשים האחרונים, הוא נמנע מהעלאת תוכן מסוים לערוצו, מכיוון שהוא רוצה להישפט על תוכנו ולחבור למותגים ושותפים, בלי מחלוקת. " בשל חומרת המחלוקת, היא גאתה לערב VideoGamer.coMm.
בחודש פברואר 2013, KSI הופיע בווידאו הנקרא "KSI VS FIFA // The Record, בו הוא שבר את השיא העולמי הקודם עבור הכי הרבה שערים נגד המחשב במשחק פיפא. כתוצאה מכך, שמו הופיע במהדורה של ספר השיאים של גינס (2013).
בשנת 2017 לאחר ריב ארוך עם ג'ו וולר, יוטיובר אחר, KSI וג'ו נלחמו בקרב אגרוף עצום ממדים, אשר הקהל שלו כלל 7,500 איש, והקרב שודר בשידור חי בערוץ של JJ, בו צפו מעל 18 מיליון איש מרחבי העולם
ב-25 באוגוסט 2018 נערך קרב בינו לבין לוגאן פול והקרב הסתיים בתיקו בתום סאגת ענק.

קריירת מוזיקה

KSI התחיל לעסוק גם בתחום המוזיקה, בעיקר כראפר. הוא הוציא שיר ראפ על שחקן הכדורגל אמיל הסקי אשר שוחרר ב iTunes לפני חג המולד בשנת 2011. הווידאו מציג את הסקי בפיפ"א. בעקבות ההצלחה של השיר, שנקרא Time Heskey, הוא העלה לערוצו סדרת סרטונים שנקראה "Football Rap Battles" שם, הוא וחברו רנדולף מגלמים דמויות מפורסמות מעולם הכדורגל. KSI שחרר את הסינגל הראשון שלו כראפר "למבורגיני" ב -23 במרץ 2015.
ב -29 במארס 2015, שירו "למבורגיני" הגיע למקום השלושים במצעד השירים בבריטניה.
באפריל 2019 שיחרר KSI אלבום חדש בשם "New Age" בשיתוף פעולה עם הזמר ראנדולף. KSI יצא לסיבוב הופעות ברחבי אנגליה ואירופה בחודשי הקיץ.

חיים אישיים

אחיו הצעיר של ג'יי ג'יי, דג'י אולטונג'י, הוא גם כן יוטיובר ידוע המכונה "ComedyShortsGamer". ג'יי ג'יי אוהד את מועדון הכדורגל ארסנל. ג'יי ג'יי גם הופיע כמה פעמים באירועי ספורט, למשל: הוא הופיע בספורט BT, שם שיחק פיפ"א עם הקשר האנגלי של ליברפול, וארסנל בזמנו, "אלכס אוקסלייד-צ'מברליין".
רדיו לבאנט צרפת החופשית

רדיו לבאנט צרפת החופשית (בצרפתית - Radio Levant France Libre) הייתה תחנת רדיו חשאית שפעלה מחיפה בתקופת מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1941, והופעלה על ידי אנשי צבא צרפת החופשית בשיתוף פעולה עם אנשי "ההגנה".

היסטוריה

לאחר תבוסת צרפת במערכה על צרפת, הקמת צרפת של וישי שלהלכה שמרה על נייטרליות, אך למעשה הייתה משטר של שיתוף פעולה עם הנאצים, והחלטת מנהיגי השלטון הצרפתי בשטחי המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון לשמור אמונים למשטר וישי, החליט שירות המודיעין של הצבא הבריטי לשתף פעולה עם ארגון "ההגנה" ועם אנשי צבא צרפת החופשית שהתנגדו למשטר וישי, בהקמת תחנת רדיו חשאית.
אחד ממפקדי המודיעין הבריטי, בריגדיר קלייטון, פנה אל דוד הכהן, ששימש אז איש הקשר בין "ההגנה" ובין המודיעין הבריטי, וביקש ממנו לשתף פעולה בהקמת תחנת רדיו חשאית. התחנה, ששידרה בגלים קצרים הוקמה בחיפה ושידרה מביתו של דוד הכהן בשכונת הדר הכרמל (המצוי כיום ברח' רבי עקיבא 39–41 בחיפה), מתוך רצון שהשומעים יאמינו כי היא משדרת מתוך סוריה או לבנון. התחנה הוקמה בסדנה שהופעלה בביתו של דב הוז על ידי המהנדס מישה גורדין מחומרים שהוברחו מגרמניה, שווייצריה, טורקיה וארצות הברית. גורדין, שכונה "המהנדס הגדול" היה מהנדס מנוסה, שכבר התקין את תחנת השידור החשאית של ההגנה שכונתה "קול ישראל" בשנת 1940. דוד הכהן העיד כי שמע את שידורי התחנה בטווחים של 1000 קילומטר, בדרום עד לוקסור שבמצרים ובצפון עד קונסטנטינופול שבטורקיה.
בספטמבר פתחה התחנה בשידוריה. את התחנה הפעילו קצינים צעירים בצבא צרפת החופשית, ובהם ריימון שמיטלן, שלימים היה סגן יושב ראש הפרלמנט הצרפתי, פרנסואה קולה (Francois Coulet) שלימים עלה לדרגת גנרל, ופאול רפיטון-פרנף (Paul Repiton-Préneuf). וכן פייר ז'ילבר שלימים שימש כשגריר צרפת בישראל.
כאשר הצליחה פעולת התחנה, נוספו לה שידורים בבולגרית ובההונגרית שכוונו אל תושבי בולגריה והונגריה וכללו תעמולה אנטי-נאצית, וכן שידורים בערבית שיועדו אף הם לסוריה וללבנון, ובהם קריין ערבי מדמשק שהיה סוכן בריטי.
לאחר המערכה בסוריה ובלבנון נלקחו המשדרים לביירות שכן הסתבר שאנשי וישי פוצצו את משדרי הרדיו בביירות. המשדרים שימשו מאז את רדיו ביירות, תחנת הרדיו הרשמית של שלטונות צרפת החופשית בלבנון.
כיום מצוי על הבניין ממנו שידרה התחנה שלט ובו כתוב בין היתר - "משנת 1941 ועד תום מלחמת העולם השנייה שידרה מכאן תחנת השידור של צרפת החופשית".
הדור האבוד

הדור האבוד (באנגלית: Lost Generation) הוא מונח המתאר את דור הצעירים האמריקאים שחיו בזמן מלחמת העולם הראשונה ולאחריה. אי לכך, דור זה נקרא גם לעיתים דור מלחמת העולם הראשונה או דור שנות ה-20. באירופה הם ידועים בעיקר בתור הדור של 1914, השנה שבה החלה מלחמת העולם הראשונה. בצרפת, שבה התיישבו גולים רבים, הם נקראים  Génération au Feu ("דור האש"). על פי ויליאם שטראוס וניל האו בספרם "דורות", דור זה נולד בין השנים 1883 ל-1900.
המונח נטבע על ידי גרטרוד שטיין כדי לתאר קבוצת סופרים אמריקנים שחיו בפריז בשנות ה-20 וה-30. כמה מהחברים הנודעים בקבוצה זו הם הסופרים ארנסט המינגוויי, פ. סקוט פיצג'רלד ושטיין עצמה. המונח התפרסם והפך לנפוץ וידוע ברבים על ידי המינגוויי, אשר בהתייחסו לדור הצעירים שגדל בתקופת מלחמת העולם הראשונה כתב בספרו המפורסם "וזרח השמש" (1926) את המשפט "You are all a lost generation" .
סביהם הטיפוסיים של בני הדור האבוד היו הדור המוזהב; הוריהם היו הדור המתקדם ודור המיסיונרים. ילדיהם היו דור ה-GI והדור השקט; נכדיהם הטיפוסיים היו דור הבייבי בום.

מאפיינים כלליים

מלחמת העולם הראשונה הסתיימה בניצחון של מדינות ההסכמה. המדינות בריטניה, צרפת וארצות הברית הכריעו את הקיסרות הגרמנית ואת האימפריה העות'מאנית. ממדי הקטל וההרס שחוללה המלחמה היו כבדים. כ-10 מיליון בני אדם נהרגו, רובם צעירים מתחת לגיל 40, וכ-20 מיליון בני אדם נפצעו. דור שלם של אנשים צעירים (בעיקר בריטים, צרפתים וגרמנים) ניספה ועבר מן העולם. הם כינו את שנות המלחמה "שנים אבודות" ואת בני דורם "הדור האבוד" כי רבים מן החיילים חשו כי המדינאים והמפקדים הוליכו אותם שולל וכי המלחמה, אובדן החברים, הפציעות הקשות וסבל המשפחות היו לשווא.
על "הדור האבוד" נאמר כי הוא התפכח על ידי הטבח חסר התכלית של מלחמת העולם הראשונה. דור ציני, שבז למושגי המוסר והנימוס הוויקטוריאניים. ככל ניסיון לתאר דור שלם, הכללה זו נכונה לכמה טיפוסים בני דור זה ולא לאחרים.
בין חברי דור זה נפוצה התלונה כי האמנות והתרבות האמריקאיות חסרות את רוחב היריעה שבעבודות אירופאיות – מה שהוביל צעירים רבים לשהות זמן רב באירופה – ושמרבית הנושאים שראוי לעסוק בהם ביצירה ספרותית כבר זכו לטיפול. אף על פי כן, אותה תקופה עצמה הביאה לפריחה בספרות ובאמנות האמריקאית, ונוצרו בה כמה מיצירות הספרות החשובות ביותר שנכתבו על ידי אמריקאים. דור זה הביא גם לפריחה במוזיקת הג'אז, שיש הטוענים כי היא הז'אנר האומנותי האמריקאי הראשון.
בנימין אהרן סלניק

הרב בנימין אהרן סלניק (ה'ר"ץ - ה'ש"פ 1530–1620), היה רב בוועד ארבע ארצות, ואב"ד בפולין במאה ה-16, מחבר הספר משאת בנימין.

קורות חייו

נולד בפולין בשנת 1530 לרבי אברהם מהעיר סלוניקי, (ומכאן שם משפחתם) מצאצאי דון יצחק אברבנאל. היה תלמידם של הרמ"א, המהרש"ל, הרב שלמה מלובלין (מהר"ש השני) והמהר"ם מלובלין. בצעירותו, לימד תורה בקראקא. בהמשך שימש זמן קצר כרב מדינת שלזיה, ולאחר מכן התמנה לרב ואב"ד בקהילת פודהייצה, תפקיד אותו מילא כ-40 שנה. נמנה בין חברי ועד ארבע ארצות, ולאחר מכן התמנה לראש הוועד. נפטר בשנת 1620 ונטמן בעיר פודהייצה. בניו שימשו אחריו ברבנות העיר.

שו"ת משאת בנימין

התפרסם כמורה הוראה ושאלות הלכתיות נשלחו אליו מכל תפוצות ישראל. חיבר מספר ספרים, אך המפורסם בהם הוא ספר השו"ת (שאלות ותשובות) משאת בנימין. בספר 112 שאלות ותשובות הלכתיות. יש בו תשובות מאת גדולי דורו מהם: רבי יהושע פלק כץ, מהר"ם מלובלין, רבי מרדכי יפה ורבי משה מאט.
הוא יצא לראשונה בקראקא בשנת 1633. הספר נחשב בר סמכא, וספרים תורניים אחרים מסתמכים על דברים הכתובים בו. מקור השם בפסוק מספר בראשית - "ותרב משאת בנימין ממשאות כולם חמש ידות"
(ספר בראשית, פרק מ"ג, פסוק ל"ד).

מצוות נשים

הרב סלניק התפרסם ברבים גם בזכות ספרו "סדר מצוות הנשים" שנכתב בשפת היידיש העתיקה ונדפס במהדורות רבות באירופה של אותה תקופה, ואף תורגם לאיטלקית על ידי הרב יעקב הלפרין בשנת 1616. לאחרונה תורגם החיבור לאנגלית ונדפס במהדורה ביקורתית בידי אדוארד פראם.
הספר תורגם לעברית על ידי ש. צוויבל ויצא לאור בהוצאת זיכרון אהרן, ירושלים תשע"ג.

משפחתו

בנו, הרב יעקב סלניק שימש אחריו ברבנות העיר פודהייצה, גם הוא השתתף בוועד ארבע ארצות, יחד עם רבי יום-טוב ליפמן הלר, חיבר את הספר 'נחלת יעקב', על פירוש רש"י לתורה נפטר בשנת ת"ג.
בנו, הרב אברהם סלניק כיהן כרבה של טרנופול, ומאוחר יותר כראש ישיבה בבריסק. חתנו, הרב מנחם מאן שימש כרב וכראש ישיבה בעיר וינה.
האקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות

היסטוריה

הגלגול הראשון של המוסד קם ב-31 במאי 1842 כ"חברה להשכלה הסרבית" (דרושטוו סרפסקֶה סלובֶנוסטי, Društvo srpske slovesnosti) שיועדה לשמירת השפה הסרבית ולהפצת המדע. לחברה היה ביטאון שהתפרסם  ב-17 כרכים והוצאה לאור משלה. החל מהכרך העשירי השתמשה בכתיב שנקבע על ידי ווק קאראג'יץ'.
החברה להשכלה הסרבית נסגרה בצו של הנסיך מיכאיל אוברנוביץ'. אחת הסיבות לכך הייתה תרעומת השליט על כך שאישים שנחשבו מהפכנים כמו גריבלדי האיטלקי וצ'רנישבסקי והרצן הרוסים נבחרו לשורותיה כחברים זרים.
ב-29 ביולי 1864 על בסיס החברה להשכלה הסרבית קמה "חברת המלומדים הסרבית" (סרפסקו אוצ'נו דרושטוו, Srpsko učeno društvo). ב-13 במאי 1886 היא נסגרה  בצו מיניסטריאלי לקראת פתיחת האקדמיה המלכותית. עקב מחאות הוקמה מחדש במקביל לאקדמיה ב-25 ביולי 1887 ולבסוף התמזגה סופית עם האקדמיה הסרבית בשנת 1892.
ב-1 בנובמבר 1886 הפרלמנט הסרבי (סוקופשטינה) החליט על הקמת האקדמיה המלכותית הסרבית.
המלך מילאן הראשון בחר בחבריה הראשנים. בהמשך חברי האקדמיה עצמם עמדו לבחור בעמיתיהם לעתיד. 
בהתאם לחוק מ-5 באפריל 1887 האקדמיה המלכותית הסרבית מנתה 16 חברים ו-4 מחלקות: מדעי הטבע, מדעים פילוסופיים, מדעי חברה ואמנויות. היושב ראש הראשון שלה היה יוסיפ פאנצ'יץ'.

מושב האקדמיה

בשנת הקמתה, 1886, האקדמיה ישבה בעיר ניש. בין השנים 1909-1952 בניין האקדמיה היה ברחוב ברנקובה מס. 15 בבלגרד. אחרי שבניין זה נהרס בשנת 1963 המוסד עבר לרחוב מיכאילובה מס.35.
I Ain't Mad at Cha

הקליפ

הקליפ מתחיל כשטופאק וחברו עוזבים לאחר מסיבה בבית מלון בשעות הלילה. בזמן שמחכים למישהו שיגיע, בן אדם עם צעיף שולף אקדח ומתחיל לירות לכיוונם. כשטופאק דוחף את חברו הוא נפגע מהכדורים ובהמשך הוא נפטר באמבולנס. כמלאך הוא חוזר לכדור הארץ וצופה בחברו שנאבק בימים הבאים בלעדיו, כשבזמן השיר טופאק מתחיל לשיר לחברו, שלא יכול לראות או לשמוע אותו. בקליפ מופיעה גם מסיבה אלגנטית בגן עדן, כשמופיעים שם אנשים רבים, בין היתר רד פוקס, ג'ימי הנדריקס, בוב מארלי, נט קינג קול, מיילס דייוויס ועוד.
בגרסת הקליפ, שאקור החליף הרבה מהמילים למילים חדשות, שמדברות על המאבק בחיים, אלוהים והחיים אחרי המוות. הקליפ מסתיים עם המילים "Dedicated to Mutulu Shakur and Geronimo Pratt" (מוקדש למוטולו שאקור ולג'רונימו פראט) שמופיעות על המסך. אנשים אלה הם אביו החורג של טופאק והסנדק שלו. I Ain't Mad at Cha היה אחד מהקליפים האחרונים שצולמו לפני מותו של שאקור. הקליפ הגיע למקום ה-33 במצעד של MTV. התפיסה של הווידאו (שמראה את מותו של שאקור ואת היותו מלאך) שימשה כקונספירציה על ידי רבים, שהאמינו כי הוא עדיין בחיים, או שחזה את מותו. הקליפ נמצא באלבום ההופעה של שאקור ובדיסק ה-DVD שלו, Tupac: Live at the House of Blues.
בלתי שביר

עלילת הסרט

אלייג'ה פרייס (סמואל ל. ג'קסון) נולד עם מחלה נדירה הגורמת לעצמותיו להיות פגיעות במיוחד ולהישבר בקלות. בילדותו הוא מתחבר לעולם הקומיקס וחושב שאם קיים בעולם אדם פגיע ושברירי כמוהו ייתכן וקיים גם אדם שהוא ההפך הגמור ממנו - אדם חזק ו"בלתי שביר".
דייוויד דאן (ברוס וויליס) הוא מאבטח המחפש משמעות לחייו, הוא ויתר על קריירת פוטבול כדי להיות עם אשתו אודרי (רובין רייט) אך גם לאחר הולדת בנם הוא מרגיש שמשהו חסר בחייו. לאחר שדייוויד שרד ללא פגע מתאונת רכבת קטלנית שבה הוא הניצול היחידי פונה אליו אלייג'ה עם התאוריה שלו שהוא מין גיבור-על אמיתי. בתחילה מסרב דייוויד להפגש עמו אך מאחר שבנו משוכנע שהוא אכן גיבור-על והעובדה שהוא מעולם לא נפצע או היה חולה, הוא מסכים להפגש עם אלייג'ה.
אלייג'ה מסביר לו את התאוריה שלו שספרי הקומיקס וגיבורי-על למעשה מבוססים על אנשים בעלי יכולות על-אנושיים אמיתיים בעולם ושהוא מאמין שדייוויד הוא אחד מאותם אנשים מיוחדים, כאשר דייוויד מספר לו שהוא לא בלתי פגיע כמו שהוא חשב כי כאשר היה ילד כמעט טבע בבריכה, אלייג'ה משער שייתכן ומים הם החולשה שלו כמו שלכל גיבור-על יש חולשה.
דייוויד מגלה את יעודו בחיים ובעידודו של אלייג'ה יוצא לבצע את "אקט הגיבור" הראשון שלו, הוא מגלה בעזרת חושיו על פושע שפרץ לבית, רצח את ההורים ומחזיק את הילדים קשורים. הוא נחלץ לעזרתם ומצליח לגבור על הפושע. בבוקר למחרת הוא מראה לבנו ידיעה בעיתון על "זר מסתורי" אשר הציל 2 ילדים ואומר לו שהוא צדק לגביו לאורך כל הדרך.
הכל מסתדר על הצד הטוב ביותר, דייוויד מגלה משמעות לחייו ויחסיו עם בנו ואשתו משתפרים. הוא ניגש לאלייג'ה כדי להודות לו על עזרתו ומגלה שאלייג'ה הוא למעשה "ארכי-נבל" האחראי לשורה של אסונות נוראיים, ביניהם גם תאונת הרכבת שממנה ניצל. אלייג'ה מצדיק את מעשיו בטענה שהם נועדו כדי לחפש אדם כמותו אך דייוויד מסגיר אותו למשטרה ואלייג'ה נשלח בידי הרשויות למוסד לפושעים לא שפויים.

ביקורות והכנסות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך טובות, והיה לשובר קופות כאשר הכניס בזמנו 248 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה קטן של 75 מיליון דולר.
מגזין "טיים" רשם את הסרט כאחד מבין סרטי גיבורי-העל הטובים ביותר בכל הזמנים.

מוזיקה

את הפסקול לסרט הלחין וכתב ג'יימס ניוטון הווארד, שידוע בהלחנת פסקולי הסרטים של שאמלאן.
מלאכת גוזז

מְלֶאכֶת הַגּוֹזֵז היא אחת מל"ט מלאכות שבת, הנחשבות למלאכה כשם שהיו נחשבות למלאכה במשכן. במשכן היו גוזזים צמר מכבשים לצורך עשיית יריעות המשכן.

הגדרת המלאכה ושיעורה

הגדרת המלאכה היא ניתוק דבר ממקום גידולו על גוף האדם או בעל חיים, חי או מת, כמו: צמר, שערות וציפורניים. אפילו גזיזת שער מהשטריימל היא איסור.
שיעורה: בשער או נוצות השיעור הוא שתי שערות, אך בציפורן - גם אחת. כל המלאכות הקשורות לאריגה שיעורן 'כמלוא רוחב הסיט כפול', כלומר הרווח שבין הבוהן לאצבע הסמוכה לה, כשמרחיקים אותן אחת מהשנייה ככל אפשר וזאת כפול שתיים. מרחק זה  הוא בערך 10 ס"מ, ובמשנה ברורה כתב שהוא קרוב לארבעה טפחים. התפירה שתופרים עם חוט באורך כזה, הלוך וחזור, היא תפירה שיש לה חשיבות והיא מתקיימת. מידת אורך זו היא כשני שלישי זרת.
ככל איסורי שבת, האיסור הוא רק כאשר מבצע המלאכה עושה אותה בדרך הרגילה והמקובלת, ולכן הטווה את הצמר על בהמה חיה, פטור מעונש חטאת וסקילה, שכן אין דרך גזיזה בכך, ואין דרך ניפוץ בכך ואין דרך טוייה בכך.

דוגמאות אקטואליות

כדי להזהר מתלישת השערות בשבת, נהוג להשתמש במסרק מיוחד לשבת, שחודי המסרק מכוסים כך שעל ידי סריקת השערות במסרק כזה, לא יתלשו השערות בהכרח, שכן ההלכה אומרת, שאסור לתלוש את השערות בצורה שברור שלפחות שערה אחת תיתלש. זאת בעקבות הכלל האומר, כי אף על פי ש"דבר שאינו מתכוון" פעולה הנעשית שלא במתכוון מותרת בשבת, אם היא פסיק רישיה - כלומר ברור שהיא תתבצע, היא נחשבת לפעולה הנעשית בכוונה, שאסור לעשותה. 
לכן, אם אדם או אשה סרקו את שערם באופן שלא ברור שיתלש שער מהשערות, ובמקרה נתלשה שערה אחת, הם לא עברו בכך על כל איסור, שכן במקרה כזה נחשבת תלישת השערה "דבר שאינו בכוונה".

גזיזה בכלי וביד

במשנה מובאת מחלוקת בין רבי אליעזר לחכמים אודות אדם הנוטל ציפורניו זו בזו או בשיניו, לפי רבי אליעזר מדובר באיסור מהתורה ויש להביא על פעולה כזו קרבן חטאת, ולחכמים מדובר באיסור מדרבנן.
בשיטת חכמים, הבהיר רבי שמעון בן אלעזר בברייתא, כי דווקא בגזיזה רגילה פוטרים חכמים אך אם הגזיזה הייתה בכלי מדובר באיסור מהתורה, ורק מכיוון שכך, גזרו חכמים אף על גזיזה ביד שהיא מותרת. 
בנוסף הוסיף רבי שמעון בן אלעזר חילוק נוסף בהלכות אלו, ואמר כי חומרא זו היא דווקא כאשר הציפורן לא פירשה ברובה, אך אם רובה פירשה אין חייב חטאת, ואם ציצי העור שליד הציפורן פירשו כלפי מעלה ומצערות אותו, התירו חז"ל לחתוך אף ביד, מכיוון שגם אם היה עושה דבר זה בכלי היה זה רק איסור מדרבנן, ורהרי זה שבות דשבות במקום צער גדול. אם כי, נחלקו הראשונים, אם "למעלה" הכוונה היא לכיוון הציפורן הוא כלפי הגוף ופסקו האחרונים שיש לחשוש לכל השיטות.
הפוסקים מבהירים כי החילוק בין גזיזה ביד לגזיזה בכלי היא רק בבהמה וחיה בעודן בחיים, שהדרך היא להשתמש בגזיזתם בכלי ואין תולשים מהן שיער משום צער בעלי חיים; אך בבהמה וחיה מתות וכן בעוף, אף בעודו חי, התלישה ביד היא איסור מהתורה.
פינחס בן יהודה אלטשול

רבי פינחס אלטשול בן יהודה המגיד מפאלצק (ה'תק"ז - ג' בשבט ה'תקפ"ג, 15 בינואר 1823), היה רב, מגיד, מתלמידי הגר"א ומחבר ספרי מוסר ופרשנות המקרא.

תולדותיו

רבי פינחס נולד כנראה בתחומי רוסיה הלבנה. בסביבות גיל 23 החל לשמש כמגיד מישרים בקהילת פולאצק, למשך 18 שנה, עד שנת ה'תקמ"ח (1788). בשנת תקמ"ח הדפיס בשקלוב את שני ספריו הראשונים, 'כתר תורה', על מעלת לימוד התורה, ופירוש בשם 'מגיד צדק' על הסידור. מאז ועד סוף ימיו נדד בין קהילות שונות, עד שקבע את מושבו בוילנה, ושימש כמו"ץ בעיירה שניפישוק הסמוכה לה.

יחסו לגאון מווילנא

בהקדמה לביאור הגר"א לשולחן ערוך אורח חיים, מונים בני הגר"א את תלמידי הגר"א, ושמו של ר' פינחס לא נזכר ביניהם. בכל זאת, ר' פינחס בעצמו מספר ששימש את הגר"א למעלה משנה. ר' דוד לוריא מספר על מעשה שקרה בעת שר' פינחס שימש את הגר"א. נראה שתקופת שימושו אצל הגר"א הייתה בעודו בגיל צעיר, שכן הוא מביא דברים ששמע מהגר"א בספרו הראשון, 'כתר תורה', שהודפס בשנת ה'תקמ"ח, והוא מזכירו שם כ"מורי ורבי הגאון האמיתי". דברי תורה בשם הגר"א הוא מזכיר גם בספריו האחרים, וכן מציין שקיבל ממנו הדרכות בלימוד. ר' פנחס מציין שהגר"א ראה חלק מספריו, והם ישרו בעיניו.

משפחתו

אשתו של רבי פינחס, גיטל, נפטרה בגיל צעיר, כנראה.
בנו יצחק נחשד, כנראה, בהשתייכות לתנועת החסידות, ולכן נאלץ להישבע בפני בית דין, שבו ישבו אביו והגר"א, שלא ייקח חלק בכל פעילות חסידית.
בנו משה נפטר כשהיה בן 12, והוא מקדיש דברי תורה לעילוי נשמתו בהקדמת פירושו לסידור התפילה.
נכדו, הלל נח מגיד שטיינשניידר, בן שלום ישראל, היה חוקר תולדות יהודי וילנה. הוא הדפיס מהדורה שנייה של הספר 'כתר תורה', בשנת ה'תרי"ט (ייתכן שהוא נקרא על שמו של אבא של גיטל, ששמו גם כן היה הלל).
מלקולם טון

מלקולם טון (באנגלית: Malcolm Toon;‏ 4 ביולי 1916 - 12 בפברואר 2009) היה דיפלומט אמריקאי. הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת טאפטס בשנת 1937. בשנת 1938 סיים לימודי תואר שני במשפטים ודיפלומטיה. שירת בצי האמריקאי במלחמת העולם השנייה כמפקד ספינת סיור בדרום האוקיינוס השקט. 
בשנת 1946 החל עבודתו במחלקת המדינה של ארצות הברית. הוא שימש כראש האגף ליחסים סובייטיים במחלקת המדינה בטרם מונה לשגריר ארצות הברית בצ'כוסלובקיה (1969-1971). בין השנים 1971-1975 היה שגריר ביוגוסלביה, בין השנים 1975-1976 היה שגריר ארצות הברית בישראל, 1976-1979 שגריר בברית המועצות. הוא השתתף בשיחות סאל"ט-2 בין השנים 1977-1979 ובשיחות הפיסגה האמריקאית-סובייטית בווינה בשנת 1979. בשנות ה-90 היה טון יושב ראש משותף למשלחת האמריקאית-רוסית בנושא שבויים ונעדרים לצידו של הגנרל הרוסי דימיטרי וולקוגנוב.
הכובען המטורף

הכובען (באנגלית: The Hatter), הידוע יותר בכינויו "הכובען המטורף" ("The Mad Hatter") הוא דמות המופיעה בספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול. הדמות מופיעה בפרק 7 בספר שבו מתוארת "מסיבת התה המטורפת". כמו כן דמותו של הכובען מופיעה בספר ההמשך "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם".
הכינוי "הכובען המטורף" הוא הכינוי הנפוץ של דמות זו, אף שבספרו של קרול נקראה הדמות רק "הכובען", אולם חתול צ'שייר מתאר את הכובען כ"מסובב על כל הראש" (בתרגום רנה ליטוין).

דמותו של הכובען ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות"

דמותו של הכובען מוזכרת לראשונה בפרק 7 בספר, שבו מתוארת מסיבת התה המתרחשת בחזית ביתו של הארנביב. אליס פוגשת את הכובען מתחת עץ, לצד שולחן ערוך לשעת התה, אשר סביבו ישבו הכובען המטורף, הארנביב והנמנמן.
מתחת לעץ לפני הבית עמד שולחן ערוך והארנביב עם הכובען ישבו ושתו תה: נמנמן ישב ביניהם שקוע בשינה עמוקה, והשנים השתמשו בו בתור כרית, משעינים עליו את המרפקים...
— אליס בארץ הפלאות, בתרגום רנה ליטוין.
השעונים בבית הארנביב ובידו אינם זזים, לדברי הדמויות, מאחר שהכובען "רצח את הזמן" כדברי מלכת הלבבות בעת שביצע שיר בפניה. הביטוי "רצח את הזמן" משמעו שיבש את קצב השיר. המלכה הורתה על הוצאתו להורג, אולם מאוחר יותר ביטל המלך את גזר הדין.
הכובען, הארנביב והנמנמן משנים את מקומם סביב לשולחן כל הזמן, חדים לאליס חידות, ושרים לה שירי איגיון.
דמותו של הכובען מופיעה שוב כעד במשפט גנב הלבבות. 
בספר ההמשך, "מבעד למראה" מכונה הכובען בשם "Hatta" - קיצור של המילה "כובען" באנגלית, והוא מתואר על ידי המאייר ג'ון טניאל באופן זהה, כשהוא אוחז בידו כוס תה, על מנת להבהיר לקוראים שמדובר באותה דמות.
איורו של טניאל מתאר את הכובען שלראשו כובע ועליו פתק בו רשום "10/6" - משמעות ספרות אלה היא מחירו של הכובע - 10 שילינגים ושש פני - ובכך ברור היה לקורא הוויקטוריאני כי מדובר בכובען.

מקור הדמות

הבחירה בכובען כדמות במסיבת התה, התבססה על הביטוי המקובל "משוגע כמו כובען" (Mad as a Hatter), ובדומה, הדמות השנייה במסיבה - הארנביב (ארנב מרץ) נבחרה בהתבסס על הביטוי "משוגע כמו ארנב מרץ". מקורו של המונח בשיגעון שתקף כובענים בתקופה הוויקטוריאנית בשל הרעלת כספית כתוצאה מהשימוש בכספית בעת ייצור הכובעים. שאיפת אדי כספית הביאה להרעלה ולתסמינים הדומים למחלת נפש ובהם - ביישנות רבה, אובדן ביטחון עצמי, ורצון להסתתר. תופעות אלה אינן מציינות את התנהגותו של הכובען (אשר טירופו מתבטא באיגיון של דבריו), וקרול בחר בדמות הכובען על מנת להבהיר לקורא שמדובר במשוגע ולאו דווקא להציג את התסמינים המקובלים של הרעלת הכספית. 
דמותו של הכובען התבססה על דמותו של תיאופיליוס קרטר, ממציא ויקטוריאני, אשר הציג במהלך התערוכה הגדולה של שנת 1851 מתקנים מכניים, והיה בעל חנות רהיטים באוקספורד. קרול הכיר את קרטר, שנהג לעמוד בפתח חנותו שלראשו כובע צילינדר גבוה, וייתכן מאוד שהוא הורה לסר ג'ון טניאל, מאייר הספר, להתבסס על דמותו של קרטר באיור דמות הכובען. השערה אחרת טוענת שהוא מבוסס על סמואל אוגדן, כובען ממנצ'סטר שנודע כ"סם המטורף".
דיוריט

סוגים של דיוריט

סוגי הדיוריט השונים נובעים משינויים בחלק מן המינרלים המרכיבים או בתוספת של מינרלים אחרים.
סוגים שונים של דיוריט עשוים להכיל כמויות קטנות של המינרלים זירקון, אפטיט, טיטניט, מגנטיט, אילמניט ומינרלי גפרית. דיוריט עשוי להופיע גם בצבעים נוספים: שחור ואפור-כחול, ועשוי להיות מצופה בקרום ירקרק.

"נפולאוניט" או "קורסיט"

סוג זה של דיוריט הנמצא בקורסיקה מכיל מבנים כדוריים או אליפטיים. לסלע מראה אופייני של דיוריט, אך הוא מכיל גושים רבים בקוטר של 2-5 סנטימטרים בעלי אזורים קונצנטריים בצבעים כהים (הורנבלנדה ופירוקסן) ובהירים (פלגיוקלז). ב"כדורים" אלה בולטת היערכות מוקדית של הגבישים, ובמרכזם פלגיוקלז בהיר מסוג בייטאוניט או אנורתיט. לרוב ה"כדורים" מפוזרים ומוקפים בסלע, אם כי הם עשויים להיות גם צמודים זה לזה.
סוג זה של דיוריט נוצר כאשר מתקיימת הפרעה ברצף ההתגבשות ונוצרת התגבשות חוזרת כתוצאה מרוויית יתר של המאגמה במינרלים היוצרים אותו. בשלב זה תתרחש התגבשות מהירה והשקעה רדיאלית של מינרל מסוג אחד, ולאחר הפרעה נוספת יתרחש תהליך דומה בהשתתפות מינרל אחר. שלבים אלה, כשהם חוזרים על עצמם, יוצרים את האזורים הקונצנטריים האופייניים לסלע זה על גבי זה.
כאשר הסלע נחתך ומלוטש ניתן להשתמש בו ליצירת חפצי נוי. אם הכדורים בו צמחו זה לצד זה, עשויה להתקבל דוגמה בצורת הספרה 8.

שימושים היסטוריים בדיוריט

דיוריט הוא סלע קשה במיוחד שקשה לחתוך ולעצב, ובתרבויות קדומות – למשל מצרים העתיקה – השתמשו בו לעיבוד גרניט. עם זאת, קשיותו הרבה מאפשרת ללטש אותו ומתקבל ברק עמיד לאורך זמן. עובדה זו מעלה את ערכם של חפצים גדולים העשויים מדיוריט.
שימוש נפוץ בדיוריט נעשה בחריטה ובתבליטים, יותר מאשר בפיסול. הממצא המפורסם ביותר הוא האסטלה השחורה בגובה 2 מטרים עליה חקוקים חוקי חמורבי מן המאה ה-18 לפני הספירה והמצויה במוזיאון הלובר בפריז. נמצאו גם כמה פסלים, בהם גם פסלי פרעה חאפרו הנמצאים במוזיאון המצרי בקהיר. השימוש בדיוריט באמנות היה חשוב ביותר בקרב ציוויליזציות מזרח תיכוניות קדומות כמצרים העתיקה, בבל, אשור ושומר. דיוריט הוערך בתקופות אלה עד כדי כך שבאימפריה המסופוטמית הגדולה של סרגון מאכד נחשבה השגת דיוריט סיבה לפשיטות צבאיות.
בדיוריט נעשה שימוש בתרבויות האינקה והמאיה, בעיקר לחיזוק מצודות, ככלי נשק ועוד. דיוריט היה פופולרי במיוחד בקרב הבנאים האיסלאמיים של ימי הביניים. אף על פי שניתן למצוא חפצי אמנות עשויים דיוריט מתקופות שונות, הרי שסלע זה היה בשימוש נרחב כאבן ריצוף הודות לקשיותו ולעמידותו. רחובות מרוצפים בדיוריט ניתן למצוא ברחבי העולם: מאנגליה וסקוטלנד עד אקוודור וסין. על אף היותו בעל מרקם גס, קשיותו מאפשרת ללטשו עד ברק. דוגמה לכך ניתן לראות במדרגות קתדרלת סנט פול בלונדון אשר "לוטשו" במשך מאות שנים בנעלי המבקרים בה.

תפוצה

דיוריט אינו סלע נפוץ במיוחד. ניתן למצוא אותו באיטליה (סונדריו), בגרמניה (תורינגיה וסקסוניה), בפינלנד, ברומניה, בצפון מזרח טורקיה, במרכז שוודיה, בסקוטלנד, בגרנזי, בניו זילנד, בהרי האנדים ובארצות הברית (מינסוטה). סוג כדורי של דיוריט הנקרא נפולאוניט נמצא בקורסיקה. בישראל ניתן למצוא אותו בהרי אילת, מצפון להר שלמה.
פרנץ רוט

קריירת מועדונים

רוט שיחק בנעוריו במועדון הספורט של  קאופבוירן, וממנו התקדם לבאיירן מינכן בשנת 1966. הוא נודע בכיבוש שערים חשובים ומכריעים, כמו בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967 מול גלאזגו ריינג'רס, בו כבש את שער הניצחון עבור באיירן מינכן בהארכה, לאחר 0-0 בתום 90 הדקות. זה היה התואר האירופי הראשון בתולדותיו של המועדון. בהמשך, רוט היה שותף לשלוש הזכיות הרצופות של באיירן מינכן בגביע אירופה לאלופות בין השנים 1974-1976. רוט הבקיע את השער הראשון מול לידס יונייטד בניצחון 2-0 בגמר גביע אירופה לאלופות 1975, וכעבור שנה הבקיע שוב שער מכריע בניצחון 1-0 בגמר גביע אירופה לאלופות 1976 מול סנט אטיין. רוט עזב את באיירן מינכן בשנת 1978, ועבר לעונה אחת בקזינו זלצבורג, ובהמשך לס.ו. זנדהאוזן לעונה נוספת. 
רוט נחשב לאחד השחקנים המעוטרים ביותר בתולדות באיירן מינכן. באמתחתו 322 הופעות במדי באיירן מינכן, עובדה המציבה אותו במקום התשיעי ברשימת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, נכון לשנת 2015. רוט הבקיע 72 שערים במדי באיירן מינכן, וזכה עמה בארבע אליפויות הבונדסליגה, ארבעה גביעים, שלושה גביעי אירופה לאלופות, זכייה אחת בגביע אירופה למחזיקות גביע, וזכייה אחת בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 1976.

נבחרת גרמניה המערבית

הצלחתו של רוט בבאיירן מינכן לא תורגמה להצלחה בזירה הבינלאומית. יש לו ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בין השנים 1967-1970.