google/wiki40b huggingface dataset:
דוב סיבירי מזרחי

תיאור

הדובים הסיבירים המזרחיים בינוניים בגודלם לדובים חומים אירואסיים ולדובים חומים קמצ'טקה. הגולגולת של הדוב הסיבירי המזרחי גדולה יותר מאלו של דובים חומים אירואסיים אחרים, וככל הנראה גדולה יותר מאלו של דובים חומים במזרח הרחוק. לזכרים בוגרים יש גולגלת אשר אורכה היא 32.6-43.1 ס"מ ורוחבה (מעצם לחי אחת לשנייה) היא 31.2-38.5 ס"מ. לדוב הסיבירי המזרחי יש פרווה ארוכה, צפופה ורכה הדומה בצבע לזה של דובים חומים אירואסיים, אם כי רוב האוכלוסייה הם פריטים כהים יותר.

מיון טקסונומי

ההגדרה האבלוציונית של פרדריק קיוויה עבור תת-מין זה הוגבלה לאוכלוסיית הדוב החום בנהר יניסיי העליון ששם הדובים עם צווארונים לבנים מפותחים היטב. התת-מין סווג מאז מחדש כאוכלוסיות שהקיפו בעבר את "ייניזיס" ו"סיבריקוס", אם כי לשניים האחרונים אין צווארון.

יחסים עם האדם

דובים סיבירים מזרחיים הרבה יותר נועזים כלפי בני האדם מאשר דובים אירופאים אחרים הביישנים והנרדפים יותר. דובים סיביריים מזרחיים הורסים בקביעות בקתות ומחסני ציידים בהם יש מזון.

מזון וציד

תזונתם של הדובים הסיבירים המזרחיים מורכבת יותר מבשר מאשר דובים חומים אירופאים אחרים, והם אינם אוהבים דבש. הם צדים במארב מעצי אורן ותזונתם מורכבת מ: ארנבות הרים, פרסתנים כמו איילים, אייל קנדי ואייל קורא.
אונקולוגיה

טיפול

תלוי בסוג הסרטן, מעקב וטיפול פליאטיבי ינוהלו באותו זמן. הפרעות מסוימות (כגון ALL או AML) ידרשו הודאה וכימותרפיה מיידיות, בעוד שאחרים יהיו במעקב עם בדיקה גופנית ובדיקות דם.
לעיתים קרובות, ניתוח הוא פתרון להסיר את הגידול כולו. הפתרון הזה אפשרי רק כאשר יש מידה מסוימת של ודאות שיכול למעשה להסיר את הגידול ולרפות ממנו. אבל כאשר האונקולוג בטוח שחלק מגדולים יישארו, ניתוח מרפא בלתי אפשרי, לדוגמה כאשר יש גידולים במקומות אחרים, או כאשר הגידול פלש מבנה שלא ניתן לנתח מבלי לסכן את חייו של המטופל .
לפעמים ניתוח יכול לשפר את ההישרדות גם אם לא כל רקמת הגידול הוסרה ;תהליך שמכונה " debulking " (כלומר, הפחתת הכמות הכוללת של רקמת גידול ) . ניתוח משמש גם לטיפול פליאטיבי של חלק מסוגי הסרטן, לדוגמה: כדי להקל על הבעיות הקשורות לגידולים מסוימים במוח. הסיכונים של ניתוח תמיד שוקלים נגד היתרונות.
כימותרפיה והקרנות נמצאים בשימוש כטיפול רדיקלי ראשוני במספר מחלות ממאירות. הם משמשים גם לטיפול משלים, כאשר גידול מקרוסקופי כבר הוסר בניתוח לגמרי, אבל יש סיכון סטטיסטי סביר שזה יחזור על עצמו. כימותרפיה והקרנות משמשים בדרך כלל להרגעה, מקרה שבו המחלה היא חשוכת מרפא באופן ברור: במצב זה המטרה היא לשפר את איכות חיים ולהאריך אותה.

טיפול פליאטיבי

מספר גדול של חולי הסרטן ימותו מהמחלה, וחלק ניכר מהחולים עם סרטן חשוך מרפא ימותו מסיבות אחרות. ייתכנו בעיות מתמשכות עם שליטת סימפטום הקשורים בסרטן מתקדם, וגם בטיפול במחלה. בעיות אלה עשויות לכלול כאב, בחילה, אנורקסיה, עייפות, חוסר תנועה, ודיכאון. לא כל הסוגיות הן פיזיות לחלוטין יש גם סוגיות מוסריות ורוחניות חשובות כמו הכבוד אישי שגם עלול להיפגע.
עקב העברתם של בעיות אלה לאחריותם של אונקולוגים טיפול פלאטיבי נוצר כהתמחות נפרדת שקשור קשר הדוק לטיפול בבעיות הקשורות במחלה מתקדמת. טיפול פליאטיבי הוא חלק חיוני של צוות הטיפול בסרטן רב תחומי. שירותי טיפול פליאטיבי עשויים להיות עם אחיות ורופאים שמסוגלים לבקר את החולה בבית ולא רק מבוססת על בתי חולים.
החלטה 465 של מועצת הביטחון של האו"ם

תמיכת ארצות הברית בהצבעה

שגריר ארצות הברית באו"ם דונלד מקהנרי הצהיר במועצת הביטחון מיד לאחר ההצבעה כי ארצות הברית מחשיבה את הרזולוציה כהמלצה בלבד ולא כמחייבת. ב-3 במרץ 1980 הבהיר הנשיא קרטר את עמדת ארצות הברית שהיא שפירוק התנחלויות ישראליות הוא "לא ראוי ולא מעשי", וכי ש"ירושלים צריכה להיות בלתי מחולקת" ושמעמדה יקבע במשא ומתן לשלום. הוא הוסיף והבהיר שארצות הברית אישרה את ההצבעה מתוך הבנה כי כל אזכור של ירושלים יושמט. בהצהרה לוועדת הסנאט של ארצות הברית ליחסי חוץ ביום 20 במרץ 1980 קיבל מזכיר המדינה סיירוס ואנס "אחריות מלאה על אי ההבנה".
הלו

השימוש בטלפון

יש המייחסים את השימוש במילה הלו בשיחות טלפון לממציא תומאס אלווה אדיסון. על פי המסופר], הוא הביע את הפתעתו מהטלפון במילה Hullo. לעומת זאת, הממציא אלכסנדר גרהאם בל השתמש בתחילה במילה "אהוֹי", ששימשה מלחים באוניות כמילת קריאה]. השימוש במילה "אהוי" בטלפון לא השתרש.
ב-1877 כתב אדיסון מכתב לנשיא חברת הטלגרף של פיטסבורג:
ידידי דייוויד,
איני חושב שנצטרך פעמון, משום ש (המילה) הלו נשמעת עד למרחק של 10 עד 20 רגל. מה דעתך?
נ"ב, העלות הראשונית לשולח ולמקבל ליצרן היא רק $7.
— ]
מאוחר יותר נקראו מרכזניות במרכזיות בכינוי "נערות הלו" משום הקשר בין המילה לבין הטלפון.

בפזמון העברי

שיחת טלפון נמצאת בלבם של פזמונים עבריים אחדים, ולכן המילה "הלו" בולטת בהם.
הפזמון "חוץ מזה הכל בסדר", שאת מילותיו כתב דן אלמגור וביצעו "העופרים" מתחיל במילים:
הלו! הלו! ז'קלין החמודונת

כאן אדונך, מרקיז דה פנטלון

כמו בכל יום עני לי טלפונית

נו מה חדש שם בארמון?
שני פזמונים שכתב ירון לונדון וביצעה להקת "הגשש החיוור" עוסקים בשיחת טלפון. הנודע שבהם הוא "שיר הטלפון" 
, שהבית הראשון שלו הוא:
שמעתי צליל חיוג, שלשלתי אסימון

חייגתי לז'קלין, במספרה סימון

הלו מון-שר סימון, תקרא לי את ז'קלין

הלו, זה לא סימון, הלך האסימון.
קדם לו הפזמון "התנצלות", המתחיל במילים:
הלו, הלו, הלו מיי לאב
פה מדבר המאוהב

אל תסגרי לי את הקו

לפני שתשמעי

מה יש לי לענות.
בשירו של ג'ורג' בר "הלו הלו" (מילים: דני שושן) חוזרת המילה פעמים רבות, בתוספת ההכרזה:
 
זו מילה בינלאומית
בשירה של שרון ליפשיץ "הלו" (מילים: דן תורן) חוזרת המילה מספר פעמים וכך הבית הראשון שלו:
הלו, מי זה מדבר כאן
מה העניין?

אני מצטערת

אין כאן שום מקום לנופש

ליל מנוחה

רד לי מהשיחה.
נחל כלח

נחל כֶּלַח הוא נחל אכזב  בהר הכרמל באזור הכרמל הגבוה. תחילתו  כחצי ק"מ מצפון לצומת דמון שעל כביש 672 והוא זורם בתלילות על הצלע המערבית של הכרמל לכוון צפון מערב ונשפך לנחל גלים באזור מדרום מערב לאוניברסיטת חיפה. בדרכו חותר הנחל בתוך סלעי גיר ודולומיט. חלקו המצוקי של הנחל מכונה "שווייצריה הקטנה". הנחל הוא חלק משמורת פארק הכרמל בחלק שמורת נחל כלח-נחל גלים.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 נסללה דרך מצומת קיבוץ בית אורן אל אזור שווייצריה הקטנה כחלק מתוכנית ההגנה של השלטון הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה כנגד פלישה גרמנית, המכונה "תוכנית המבצר האחרון". הדרך מגיעה עד חניוני שווייצריה הקטנה, בדרכה עוברת מעל נחל כלח על גשר אבן.
בצלע הצפונית-מזרחית של הנחל מעל שווייצריה הקטנה נמצאת מערה גדולה, רוחב האולם המרכזי הוא 7.5 מטר, עומקו 8.5 מטר וגובהו נע בין 4.5-2.5 מטר. בטרסה שבפתח המערה צומחים צמחי גדילן מצוי, מפתח המערה ניתן לצפות על שווייצריה הקטנה, מורד נחל כלח, וקיבוץ בית אורן. באפיק הנחל קיימת נביעה  המצוינת במפות טופוגרפיות בשם "עין כלח". זוהי נביעת חורף המתייבשת בקיץ, מכתשה בגובה 1 מטר מהאפיק עם סדק בקיר ממנה נובעים המים בחורף, סביב הסדק גדלים שיחי פטל. 
בתחילתו של הנחל נמצא "מצפור הצוק" ממנו ניתן לצפות על חוף הכרמל. לאורך הנחל עובר שביל מסומן כחול שתחילתו בצומת דמון.

הצמחייה בנחל

הצמחייה בנחל היא חורש ים תיכוני הכוללת אלון מצוי ואלה ארצישראלית אליהם נלווים עצי בר-זית בינוני, קטלב מצוי, אשחר, ער אציל, מורן החורש, ואורן ירושלים. חלק מהעצים מתנשאים לגובה של 15 מטר. בחורש צומחים מטפסים, טחבים ושרכים. על  המצוקים צומחים פרחים מוגנים ו/או נדירים כמו בן-חצב יקינתוני, שושן צחור, בן-חצב החורש, בוצין אופקי ופעמונית דמשקאית.

שווייצריה הקטנה

חלקו המצוקי של הנחל מכונה "שווייצריה הקטנה" וגם "העמק הנעלם". זהו מעוק (נקיק סחיפה) צר ועמוק מסלע גיר קשה, הכולל צנירים, מפלים ושפע של צמחייה. אורך הנקיק כ-150 מטר, עומקו בין 30-20 מטר ורוחבו כ-10 מטר. בחלקו העליון צנירים שגובהם נע בין 5-4 מטר. בקרקעית הנקיק נמצאים שני מפלים. הצנירים נמצאים משני צידי הנקיק והם נותנים לו מראה דמוי צינור. בצידו המערבי של הנקיק חוצה את הנחל קו שבר גאולוגי. המעוק נוצר כנראה משילוב של תצורת נוף קארסטית בתהליך גאומורפולוגי. ייתכן והמצוק היה בתחילתו מחילת המסה תת-קרקעית מתחת לאפיק הנחל. כתוצאה מזרימת המים באפיק נשחקה תקרת המחילה, והמחילה הפכה לנקיק, כשהמים זורמים עתה ברצפת המחילה.
נתן שניידר

נתן שניידר (נולד ב-6 באוקטובר 1954) הוא סוציולוג ישראלי המשמש כפרופסור בבית הספר למדעי ההתנהגות במכללה האקדמית תל אביב-יפו.

ביוגרפיה

שניידר נולד בעיר מנהיים שבגרמניה ועלה לישראל בשנת 1974. בשנת 1976 החל ללמוד סוציולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1983 סיים את לימודי התואר השני שלו בסוציולוגיה באותה אוניברסיטה. בשנת 1984 החל ללמוד לתואר דוקטור באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ובשנת 1992 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בהתפתחות רגש החמלה בחברה הקפיטליסטית. החל ללמד במכללה האקדמית של תל אביב יפו עם יסודה בשנת 1994, שם הוא מלמד עד היום. שימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות מינכן, וינה וקולומביה. כותב בעיקר באנגלית ובגרמנית.

תחומי מחקר

תחומי המחקר העיקריים של שניידר הם סוציולוגיה של רגשות, הסוציולוגיה של השואה, זיכרון קולקטיבי, ותאוריות של גלובליזציה. כמו כן כתב מספר חיבורים אודות הגותה של חנה ארנדט. בנוסף, הוא עסוק בפיתוח של תאוריה סוציולוגית של קוסמופוליטיות יחד עם שותפו לכתיבה, הסוציולוג הגרמני הנודע אולריך בק. מאמר שכתבו בנושא נבחר על ידי ה-British Journal of Sociology  כאחד מהמאמרים המשפיעים ביותר שהתפרסמו במסגרתו בעשור האחרון.
יעל גלוברמן

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב להורים ניצולי שואה. למדה בגימנסיה הרצליה. בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. מגיל צעיר פרסמה שירים בכתבי העת ובמוספי הספרות (בהם עתון 77, מאזנים, קשת). סיפוריה הראשונים ראו אור בכתב העת עכשיו בעת שירותה הצבאי בנח"ל. בשנות השמונים חיה כעשור בארצות הברית.
ב-1996, לאחר חזרתה לישראל, ראה אור ספרה הראשון, הרומן "מנענע את העץ" (בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן). בשנת 2000 ראה אור ספר שיריה הראשון "אליבי: שירים" (בהוצאת הליקון). הספר זכה בפרס אקו"ם לעידוד פרסום יצירה. בשנת 2002 זכתה גלוברמן בפרס מפעל הפיס לשירה. ב-2007 ראה אור ספר שיריה השני, "אותו הנהר פעמיים", אף הוא בהוצאת הליקון וכן קובץ תרגומיה לשירי סטיבן ספנדר "תולדות הנשמה" (בהוצאת קשב לשירה). באותה שנה זכתה במענק קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. בשנת 2008 זכתה גלוברמן במלגת פולברייט והצטרפה כעורכת לכתב העת הליקון. ב-2015 ראה אור קובץ תרגומיה לשירת אן סקסטון, "שיעורים ברעב" (קשב לשירה). ב-2018 ראה אור בהוצאת פועלים ספר שיריה השלישי, "מפת חצי האי", שזכה בפרס אקו"ם לאותה שנה.
גלוברמן היא אחת ממתרגמות השירה הבולטות בישראל. בין היתר תרגמה משיריהם של ויליאם בלייק, סווינברן, ייטס, אודן, דילן תומאס, טד יוז, סילביה פלאת', אן סקסטון, דרק וולקוט, שיימוס היני ולואיז גליק. התרגומים הופיעו בכבי העת הליקון, המעורר, קשת החדשה, משיב הרוח ועוד.
מנחה את סדנאות השירה בחוג לספרות במכללת אורנים ובתוכנית לכתיבה יוצרת בחוג לספרות עברית והשוואתית של אוניברסיטת חיפה.
ארטפרנס (בן ארטפרנס)

אַרְטַפְרֶנֵס בן ארטפרנס (ביוונית: Ἀρταφέρνης) היה מצביא פרסי, שפעל בראשית  המאה ה-5 לפנה"ס תחת דריווש הראשון מלך פרס ואחר כך תחת קסרקסס יורשו. אביו, ארטפרנס בן היסטספס, היה אחיו של דריווש והסטרפ של סרדיס במהלך המרד האיוני.
לאחר כישלון המסע של מרדוניוס ליוון ב-492 לפנה"ס, מינה דריווש את דאטיס ואת ארטפרנס בראש מסע מלחמה נוסף להכנעת האיים במרכז הים האגאי ולהענשת אתונה וארטריה על סיוען למרד האיוני. חיל המשלוח נאסף בקיליקיה שבאסיה הקטנה, ומכאן יצא לדרכו ב-600 טריארות. הצי הפליג תחילה אל סאמוס ומשם אל האיים הקיקלאדיים. לאחר כיבוש נאקסוס, הכנעת דלוס והחרבת קאריסטוס וארטריה שבאי אובויה, נחת הצבא הפרסי במרתון. בקרב המפורסם שניטש במישור מרתון נחלו הפרסים מפלה (490 לפנה"ס), ולאחר ניסיון כושל לתקוף את אתונה מן הים שבו לאסיה. 
בעת פלישת קסרקסס ליוון, ב-480 לפנה"ס, פיקד ארטפרנס על חילות הלידים והמיסים.
מדינת יהודה

מדינת יהודה היא מדינה מוצעת ביהודה ושומרון שקודמה על ידי מעטים בקרב אנשי הימין הקיצוני בישראל]. אחרי הכרזת הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) על קיומה של המדינה הפלסטינית ב-1988,  חששו שהלחץ הבינלאומי יוביל את ישראל לסגת מיהודה ושומרון וביקשו להניח את היסודות עבור מדינה יהודית אורתודוקסית שם, אם זה יצא לפועל. בינואר 1989 כמה מאות פעילים נפגשו והודיע על כוונתם להקים מדינה כזו, אם ישראל תיסוג.
בשנת 2007 הרב שלום דובער וולפא הציע הקמתה של מדינה חדשה בגדה המערבית במקרה של נסיגה ישראלית.
ריז ח'אן

ריז ח'אן (בערבית: ريز خان, נולד באפריל 1969) הוא עיתונאי, מראיין ומגיש חדשות, כיום מגיש תוכנית ראיונות ברשת אלג'זירה באנגלית ובעבר עבד ב-BBC וב-CNN.

אודות

ח'אן נולד בעדן שבדרום תימן, בתקופת השלטון הבריטי, לאב ממוצא פנג'אבי ולאם תימנית. כשהיה בן 4 היגר ח'אן ללונדון עם משפחתו. הוא למד באוניברסיטת קארדיף בבריטניה וסיים בה תואר ראשון בהצטיינות בפיזיולוגיה רפואית. אחר כך למד עיתונאות ורדיו באוניברסיטת פורטסמות.
בשנת 1987 נבחר להשתתף בתוכנית המתמחים לשידור חדשות ב-BBC, התקדם לתפקיד מנחה, מפקיד ועבד ברדיו ובטלוויזיה. בשנת 1991 שידר ח'אן תוכנית חדשות בשירות העולמי של BBC. בשנת 1993 הצטרף ל-CNN. הוא שימש במשך מספר שנים כקריין חדשות וכיסה אירועים כמו הבחירות בהודו בשנת 1996 ובשנת 1999, ואת הבחירות באנגליה בשנת 1997.
בשנת 2005 פרסם ח'אן את ספרו "Al-Waleed: Businessman Billionaire Prince", אודות הנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל, בהוצאת הארפרס קולינס.
בין האורחים שראיין בתוכניתו היו הדלאי לאמה, קופי ענאן,  חבייר סולאנה, הילרי קלינטון, נלסון מנדלה, שמעון פרס, מיכאל גורבצ'וב, ג'ימי קרטר וביל קלינטון.
משה לוי (מוזיקאי)

משה לוי (נולד בדצמבר 1958) הוא נגן קלידים, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי. מאז סוף שנות ה-70 לוי הוא אחד המוזיקאים הפעילים ביותר בישראל, ועד היום השתתף בהפקתם של עשרות אלבומים. בעיקר מוכר שיתוף פעולתו עם הזמר שלום חנוך, שלוי הפיק את כל אלבומיו מאז 1983.

ביוגרפיה

לוי נולד בירושלים בדצמבר 1958. בצה"ל שירת בתזמורת חיל האוויר, שבה ניגן באורגן. האלבום הראשון שבו ניגן לוי לאחר שחרורו היה "מחזור א' תשל"ז" של גרי אקשטיין שיצא בדצמבר 1977. פרסומו הגדול הראשון הגיע כעבור שנה, כשניגן באלבומו של שלמה ארצי "גבר הולך לאיבוד". לוי בלט באלבום בעיקר בנגינת הפסנתר בפתיחת השיר "גבר הולך לאיבוד". שיתוף הפעולה של לוי עם ארצי המשיך גם ב-1979, באלבומו של ארצי "דרכים", שבו השתתף לוי לראשונה כפסנתרן, קלידן ונגן אקורדיאון.
ב-1979 עבר לוי להתגורר בארצות הברית, שם למד מוזיקה במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון. כעבור כשנה וחצי שב לישראל, בעקבות הזמנתו של שלמה ארצי להשתתף באלבומו "חצות", שבו עיבד לוי שישה מהשירים.
ב-1981 הוזמן לוי לנגן באורגן האמונד באלבומו של שלום חנוך "חתונה לבנה". לוי הצטרף לסיבוב ההופעות שליווה את האלבום, ואת אלבומו הבא של חנוך, "על פני האדמה" שיצא ב-1983, הפיק מוזיקלית. מאז הפיק לוי את כל אלבומיו של חנוך, וכן הפיק יחד עם חנוך את אלבומה של דפנה ארמוני מ-1986. לוי הוא גם הקלידן הקבוע בהופעותיו של חנוך, ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 העלה יחד איתו מופע משותף בשם "יציאה". המופע תועד על גבי אלבום כפול שיצא ב-2004, שבו קיבל לוי קרדיט לצד חנוך על העטיפה. אלבום נוסף שתיעד את המופע, "יציאה 2", יצא בשנת 2012.
ב-1984 הצטרף לוי ללהקת "סרט", שבה ניגן בקלידים. באותה שנה הפיק מוזיקלית יחד עם יזהר אשדות את אלבומו של בעז שרעבי "אצלי הכל בסדר". בהמשך שנות השמונים, במקביל לשיתוף הפעולה עם שלום חנוך, השתתף לוי בהפקתם של מספר אלבומים של אמנים נוספים, ובהם "דרישת שלום" של ירדנה ארזי ב-1986 "דרך ארץ" של גידי גוב ואלבום הבכורה של סי היימן, שיצאו ב-1987. 
ב-1988 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה הרביעי של אסתר שמיר "דו קיום באהבה". 
בתחילת שנות התשעים הצביע על אביב גפן בן ה-17 כמוזיקאי יוצא-דופן והפיק את אלבום הבכורה של גפן, "זה רק אור הירח" שיצא ב-1992. מאוחר יותר הפיק לוי את רוב אלבומיו של גפן שיצאו בשנות התשעים. שיתופי פעולה בולטים נוספים של לוי באותה תקופה היו עם מאיר בנאי, באלבומיו "הצבעים משתנים", "וביניהם" ו"לב סדוק", ועם ריטה, באלבומיה "אהבה גדולה" ו"תפתח חלון".
במאה ה-21, במקביל לשיתוף הפעולה המתמשך עם שלום חנוך, הפיק לוי מספר אלבומים נוספים, בין היתר את ארבעת האלבומים הראשונים של הזמר אריק ברמן, ובכללם האלבום המרובע: "גבר, אישה והווילדרנס", אשר הפקתו התפרשה על פני תשעה חודשים וארבעה אולפנים בארצות הברית במקביל למסע שערך שם ברמן. אלבומים נוספים שהפיק במאה ה-21 כוללים את "יום רודף יום" של שמוליק קראוס, "חבק אותי לאט" של גלי עטרי ו"מחפש חבר קרוב" של שמעון בוסקילה.
לוי הלחין גם מספר מועט של שירים, ובהם "ערב בא נלך לרקוד" ו"דרך ארץ" שהלחין לגידי גוב, "שיר הבלבול" שהלחין לדורי בן זאב ו"שיר לשירה" שהלחין ליעל לוי.
סינאורמה

סינאורמה (Cineorama) היא שיטת הקרנת סרטים מסביב לצופה.
הסינראומה הוצגה לראשונה בתערוכה העולמית של פריז (1900). הטכניקה הומצאה על ידי Raoul Grimoin-Sanson שניסתה לשלב בין המודל הישן של הפנורמה הנעה לבין הלהיט החדש - הקולנוע. בפיתוח זה, עשר מקרנות הקרינו על גבי עשרה מסכים חלק מסרט שביחד הרכיב נוף של 360 מעלות. הסרט שהוצג צולם מכדור פורח והקרנתו נתנה אשליה של התרוממות ונחיתה. המופע לא זכה לימים ארוכים ובהקרנה הרביעית פרצה שריפה שנגרמה מהמקרנים.
מנחם שמואל הלוי

קורות חיים

נולד בהמדאן שבאיראן לרב שמואל מרדכי ולרחל הלוי. בילדותו התחנך במכּתב מסורתי בעירו ולאחר מכן החל ללמוד במחזור הראשון של בית הספר של כל ישראל חברים שנפתח בעיר בשנת 1900. לאחר מכן המשיך לישיבת "מנחת שמואל" שהקים אביו הרב שמואל הלוי (1846 - 1918). במקביל הוכשר להוראה בבית ספר ממשלתי גבוה בהמדאן והחל לעבוד כמחנך לעברית וצרפתית בבית הספר של כי"ח בגיל 14 בלבד. בשנת 1907 מונה לסגן-מנהל בית הספר ובשנת 1910 מונה למנהלו, ובמשך מספר שנים שימש כמורה לצרפתית בבתי ספר ממשלתיים.
בשנת 1913 (ה'תרע"ג) מונה לשמש כרב בהמדאן, והתבלט שם כאיש ציבור, במיוחד בנאומיו ופועלו כנגד המרת דת של יהודים לדת הבהאית או לאסלאם, וכדי להחזיר ליהדות את מי שהמירו או אולצו להמיר את דתם. הוא פעל לארגון הרצאות מדי שבת בבתי הכנסת המקומיים, והקים מערך הסברה נרחב כנגד המרת הדת, וזכה להוקרה על כך מכי"ח. הודות לפעילות זו, הושפעו רבות קהילות אנוסי משהד, ומשפחות רבות מהן עלו לארץ ישראל בזכותו.
בתקופת כהונתו כרב בהמדאן, ייסד שתי אגודות עבריות-ציוניות בשם "מעוררי ישנים" ו"חובבי ישורון". הראשונה פעלה למען חיזוק ערכי היהדות, לימוד העברית והפצת הרעיון הציוני, והשנייה פעלה להסברה כנגד האמונה הבהאית. לאחר הצהרת בלפור ייסד בעיר שלוחה של ההסתדרות הציונית ושימש כנשיאה. בתקופה זו ייסד בעירו גם סניף של הסתדרות הנשים העבריות, ווועדים עבור קרן הגאולה, קרן היסוד וקק"ל.
נודע כנואם מוכשר ובדרשותיו השבועיות נהג לקרוא לעלייה לארץ ישראל. עד מהרה נבחר למנהיג הקהילה היהודית בהמדאן וכיהן בתור הנציג היהודי כחבר במועצת העיר המוניציפלית והממשלתית. כן שימש כמזכיר בקונסוליה הטורקית ולשכת המסחר שלה בעיר.
בתקופתו התרבו הרדיפות וההתנכלויות ליהודי המדאן, והא עשה רבות כדי לסכל פגיעות בבני קהילתו. במקרה אחד בצעירותו מנע בגופו השתלטות על שטח בית העלמין היהודי בהמדאן על ידי המון מוסלמי, ועקב כך הוא הותקף במכות על ידי ההמון ביחד עם אחיו. פצועים וחבולים הם הובאו בפני המושל של המדאן, שאת בנותיו לימד צרפתית, ובהחלטת המושל זכויות היהודים נשמרו. עם זאת רדיפות כנגד יהודי המדאן נמשכו לאורך כל שנות פעילותו בקהילה.
בשנת 1923 גמר בלבו לעלות לארץ ישראל ועמו עלו גם רבים מבני קהילתו. הוא התיישב בשכונת הבוכרים בירושלים ועסק בפעילות ציבורית וחינוכית. עם עלייתו נבחר לשמש כראש וועד יהודי פרס בארץ ישראל, חבר הוועד הארצי של קרן היסוד, חבר בכיר בוועד העדה הספרדית והסתדרות חלוצי המזרח. כן סייע לגדוד מגיני השפה, וייסד תלמוד תורה בשכונת הבוכרים, אותו ניהל והתיר גם לבנות ללמוד בו.
נמנה עם מייסדי הסתדרות "התושב" שפעלה להקמת עירייה עברית נפרדת בירושלים, ונמנה עם עסקני התאחדות הספרדים העולמית.
בשנת 1924 מונה על ידי הוועד הלאומי לשופט בבית משפט השלום העברי. בהמשך חייו שימש כשד"ר עבור קרן היסוד ותנועת המזרחי ונסע לארצות שונות כגון סוריה, עדן (תימן), עיראק, לבנון ומצרים. בביקוריו בקהילות השונות הצליח לגייס כספים רבים וזכה לשבחים מבני הקהילות. 
בשנת 1931 ייסד וועד נפרד לאנשי עדתו, ושימש כמנהיגו. בשנת 1939 נסע לשליחות בהודו, שם אף פגש את מהטמה גנדי במטרה לגייסו לתמוך בציונות. לאחר חזרתו מהנסיעה המתישה להודו לקה במחלה, ונפטר בירושלים בשנת 1940 (י"ט בשבט ת"ש). בהלווייתו בבית העלמין בהר הזיתים נכחו אלפים, ובין הסופדים לו היו הרב עוזיאל ואנשי ציבור בכירים רבים. במותו הותיר אישה וילדים.
בנוסף לעיסוקיו האחרים הלוי היה מתרגם, סופר ומשורר רב לשוני (עברית, צרפתית, פרסית וערבית), וחיבר מספר ספרי שירה.
גואטמלה במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של גואטמלה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 12 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד. המשלחת הגיעה להישגים בענפים קליעה בה היא זכתה במדליית ארד בירי ל-10 מטר באקדח אוויר ובהתעמלות בה היא סיימה במקום החמישי בקרב רב לנערות ובמקום הרביעי בתרגילי הקרקע והקורה. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים ג'ודו, הרמת משקולות, קרב חמש מודרני, רכיבה, שחייה ושיט

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר שגואטמלה שלחה עד כה. המשלחת מנתה 20 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת לא זכתה במדליות. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים ג'ודו, קליעה, קרב חמש מודרני, קשתות, רכיבה ושחייה. המשלחת התחרתה גם בענפים אופניים, כדורגל וכדורעף חופים בהם היא הגיעה למקומות האחרונים. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, בענף ההתעמלות המשלחת הגיעה למקומות נמוכים.
צמצם

צמצם (באנגלית: Aperture) הוא מושג באופטיקה של צילום, המבטא את היחס בין אורך המוקד של עדשה לבין קוטר החור דרכו עובר האור בעדשה. קוטר החור נשלט על ידי מעין תריס עגול בעדשה (Iris), המורכב, לרוב, ממספר עלעלים (בדרך כלל מ-3 ועד 20) המרכיבים מעגל. העלעלים מונחים זה על זה ויכולים להתקרב או להתרחק ממרכז המעגל וכך לשלוט על כמות האור הנכנס למצלמה. 
קיימים אף מנגנונים חלופיים למנגנון "העלים" הסגרים. לעיתים הצמצם הוא קבוע ולעיתים השליטה בו מתבצעת באמצעות החלפת דיסקיות ידנית. עם זאת, מנגנונים אלו נדירים וניתן למצוא אותם בעדשות המיועדות לקהל נישה. דוגמה לעדשות בעלות מנגנון החלפה ידנית של טבעות הן עדשות המותג Lensbaby. 
מידת   הפתיחה של הצמצם בדרך כלל אינה רציפה אלא יש לה מספר ערכים בדידים. היחס המקובל בין כל שני ערכים עוקבים הוא , כך שסגירת צמצם ביחידה אחת מקטינה את כמות האור פי שניים. למרות זאת, במצלמות מתקדמות, יש אפשרות להגדיל או להקטין את הצמצם בערכים שהם פחות מתחנה שלמה.

השפעות הצמצם

מלבד השפעתו של הצמצם על כמות האור הנכנסת למצלמה, משפיע גודל מפתח הצמצם גם על עומק השדה של התמונה. ככל שהצמצם סגור יותר, כך עומק השדה בתמונה גדל. צמצם סגור אף מקטין את אפקט החשכת הפינות הנוצר לעיתים בצילום עם צמצם פתוח. נוסף על כך, שימוש בצמצם סגור יחסית מגדיל את הניגודיות בתמונה.
מעבר לגודל מסוים המשתנה בין עדשה לעדשה, סגירת הצמצם יוצרת תופעת עקיפה (Diffraction) הפוגעת בחדות התמונה.
כמו כן, הצמצם משפיע גם על איכות הבוקה בתמונה. ככל שמספר הלהבים בצמצם גדול יותר, כך הבוקה תהיה נעימה יותר לעין, ואילו ככל שמספר הלהבים קטן, הבוקה תהיה גסה ומחוספסת יותר.
האחיות צ'ונג

האחיות צ'ונג (וייטנאמית: Hai Bà Trưng‏; 12–43 לערך) היו מנהיגות צבאיות, שלחמו באזור וייטנאם כנגד השלטון הסיני במאה הראשונה לספירה. הן נחשבות גיבורות לאומיות בווייטנאם המודרנית כיוון שהובילו מרד מוצלח נגד שושלת האן הסינית, והשיגו שלטון עצמאי למשך שלוש שנים. 
האחות הבכורה צ'ונג צ'ק (Trưng Trắc) והצעירה צ'ונג ני (Trưng Nhị) נולדו בצפון וייטנאם, בכפר קטן בשולי הפריפריה של מחוז מה לין, למשפחה בעלת מסורת צבאית. אביהן היה ראש המשטרה המחוזית. הן קיבלו חינוך צבאי מילדות, שכלל לימוד תורות לחימה ותרגול אמנויות לחימה. מחוז מה לין היה נתון בתקופה זו לשליטת הסינים, והאחיות היו עדות לאורך ילדותן ליחס המשפיל והאכזרי לו זכו המקומיים מצד האצולה הסינית האזורית.
בביקור של ראש משטרה ממחוז שכן פגשה צ'ונג צ'ק את בנו, טי סק (Thi Sách), ובהמשך הם נישאו. טי סק ניסה להנהיג מרד בסינים, בתגובה ליחסם הנוקשה, אך הוא נכשל והוצא להורג בפומבי. צ'ונג צ'ק החליטה למלא את מקומו עם אחותה, ולהצית את המרד מחדש. בעקבות המרד שהובילו האחיות הצליחו התושבים לגרש כוח סיני מקומי בשנת 39 לספירה. 
לאחר מכן החלו האחיות להקים צבא גדול, שלפי הגרסה המסורתית היה מורכב מנשים בלבד. הכוח כבש כ-65 מבצרים וגירש את הסינים מממלכת נאם וייט. במשך השנתיים הבאות משלו האחיות כמלכות בממלכה, והצליחו להדוף את כל ההתקפות הסיניות עליה.
עם זאת, שלטונן לא ארך ימים. הסינים גיבשו כוח צבאי רב, והצליחו להביס את הכוחות הווייטנאמיים. על פי הגרסה המסורתית, אחת הדרכים שבהן הם עשו זאת היא באמצעות כניסתם של חיילים סיניים ערומים לשדה הקרב, דבר שגרם לחיילות צבא האחיות להתבייש ולברוח, והקל על הסינים להשמיד את שאר הכוחות, שכבר היו מוחלשים. כשהבינו האחיות שלא יוכלו להדוף את הסינים, הן התאבדו בטביעה בנהר, כדי לא ליפול לידי הסינים. חלק מלוחמיהן המשיכו בקרבות עד תבוסתם, וחלק התאבדו כמוהן. תאריכי לידתן ומותן של האחיות אינם ברורים, אולם משערים שהן התאבדו בסביבות שנת 43 לספירה.
סיפורן של האחיות מוערך מאוד בווייטנאם, כמנהיגות תנועת המרד הראשון בסינים לאחר 247 שנות שלטון סיני. מקדשים רבים בווייטנאם מוקדשים להן, ובכל שנה בפברואר מתקיים יום זיכרון לציון מותן. על שמן נקראים אזור האי בה צ'ונג במחוז האנוי, וכן מספר בתי ספר ורחובות ראשיים בערים הגדולות. באמנות הן מאוירות ומפוסלות לרוב כשהן רוכבות על פילים במהלך קרב.
סיפורן של האחיות, לצד מספר סיפורים נוספים על לוחמות שנודעו במסורת הווייטנאמית, מצוטטים על ידי היסטוריונים כרמזים לכך שהחברה הווייטנאמית בתקופה זו הייתה מטריארכלית בחלקה, כלומר נשים יכלו לתפוס תפקידי מנהיגות שונים ולא הוצבו בפניהן מכשולים לכך בשל מינן.