google/wiki40b huggingface dataset:
מערת הצדיקים בחלב

מערת הצדיקים היא מערת קבורה יהודית המצויה בכותל בית הכנסת יואב בן צרויה בארם צובא היא העיר חלב אשר בסוריה.

מערת הצדיקים

מערת הצדיקים ובשמותיה האחרים מלכבי או מערת אליהו הצדיק, הנה מערת קבורה יהודית בה נקברו חכמי חלב ורבני קהילת ארם צובא.
מערת הצדיקים ממוקמת בכותל בית הכנסת יואב בן צרויה מימין לכניסה הראשית, ובקרבת מקום למערה נוספת מערת אליהו הנביא בה נשמר במשך כ-600 שנה כתר ארם צובא. מכאן מובנת קדושת האתר וחשיבותו בהיסטוריה היהודית.
ראוי להדגיש כי קבורה בתוך בית כנסת איננה מקובלת בעולם היהודי עקב בעיות של טומאה והיטהרות. קבורה בכותל בית הכנסת הראשי בחלב הייתה נדירה ויוחדה למספר מועט של חכמים וצדיקים אשר זכו לכבוד הרב.

בית הכנסת יואב בן צרויה

בית הכנסת יואב בן צרויה, נושא את שמו של שר צבאו של דוד המלך אשר בכיבושיו הגיע לחלב בשנת 850 לפני הספירה, ועל פי המסורת היה מייסדה של הקהילה היהודית במקום. בית הכנסת נבנה ונחרב מספר פעמים לרבות במאה החמישית, במאה התשיעית ובמאה הארבע עשר.
עם הגעת משפחות רבות ממגורשי ספרד הפרנקוס אשר ראו עצמם כקהילה עצמאית עשירה ומיוחסת ביחס לאוכלוסייה היהודית המקורית ה-מוסתערבים, הוקם בשנת 1734 האגף הספרדי בבית הכנסת.
בית הכנסת הגדול היה בנוי מחלל פתוח לשמיים ללא גג, ומצדדיו אולמות תפילה נפרדים לוותיקים ולספרדים בהם השתמשו בימי החורף. נשים וגברים ישבו בצוותא לפי השתייכות משפחתית, עזרת נשים נבנתה רק בתקופה מאוחרת מאוד.
בית הכנסת הגדול ומערת הצדיקים כאתר קבורה יהודי ייחודי נחקרה על ידי מלומדים רבים, בתחילת המאה הגיעו חוקרי אוניברסיטת לייפציג מגרמניה ומיפו את בית הכנסת הראשי בחלב. 
בשנת 1947 הוצת בית הכנסת הגדול על ידי המון מוסלמי אשר מחה על החלטת כ"ט בנובמבר. בית הכנסת נסגר ומאז שופץ לפי תכנונו המקורי.

עדויות אישיות

לפי עדויות אישיות של בני משפחת מזרב-הלוי אשר ביקרו במערה בשנת 1940, מתוארת המערה כדלקמן: "כוך בקיר האבן עם כניסה צרה ושתי מדרגות המובילות לחלל חשוך מעין מערה שם נמצאים קברי החכמים". 
בכל שבת קודש היו בני המשפחה והצאצאים עולים לקברי האבות ומתפללים לזכרם ולבריאות משפחותיהם, הדלקת נרות במערת הצדיקים הייתה מתבצעת מעט לפני כניסת השבת. עליה לקבר הייתה נהוגה גם ביום כיפור.

חכמי חלב הקבורים במערת הצדיקים

לפי עדויות אישיות ולפי מאמרי המלומדים, נקברו במערה כעשרים וארבעה חכמים ורבנים. לפי גרסאות נוספות מספר הקברים גדול במעט.
בין הרבנים הנכבדים הקבורים במקום ניתן למנות את הרב שלמה לניאדו, הרב אברהם ענתבי. הרב חיים מרדכי לבטון. הרב יעקב שאול דוויק, הרב אליהו שמאע הלוי. רבנים נוספים אשר כנראה קבורים במערה הנם כבוד הרבנים: הרב יהודה קצין, והרב עובדיה הלוי.
אוסטז'שוב

יהדות שילדברג

היהודים הראשונים הגיעו לאזור שילדברג במחצית המאה ה-12, (טרם שהפכה לעיר) והיו סוחרי מלח. במשך כמה מאות שנים, לא נחשבו היהודים כבני המקום, וזאת בעקבות הסתייגותם של נזירים מהמנזר המקומי שהתנגדו לנוכחות יהודית בעיר. עם זאת חיו יהודים בכפר קטן בשם בּוֹרֶק, שלימים הפך פרוור של שילדברג. בגלל התנגדות הנזירים נבנו מבני הקהילה כגון בתי כנסת, מקווה טהרה, ותלמודי תורה, בפרוורים. בשנת 1820 נשרפה העיר, ועימה נשרף בית הכנסת עד היסוד, אך יהודי העיר אספו תרומות, ובשנת 1822 נחנך בית הכנסת החדש.
על קיומם של בתי קברות, ידוע כבר מסוף המאה ה-18, לפני כן נקברו יהודי העיר בבית הקברות שבקֶמְפֶּן (בפולנית: Kępno) ובזה שבדוּרוֹכוֹב (בפולנית: Doruchów).
בפרוטוקולים של אוסטז'שוב, מוזכרים יהודים החל משנת 1680, בתפקידי בנקאים, מוזיקאים, ספרים, ויצרני פאות. על פי פרוטוקול של גילדת החייטים של העיר, משנת 1800, עולה כי התגלע סכסוך בין חייטים נוצרים חברי גילדת החייטים, לבין חייטים יהודים. הסכסוך נפתר, בקבלת חייטים יהודים אחדים כחברים בגילדת החייטים של שידלוביץ.
בית ספר יהודי היה קיים בעיר כבר בשנת 1841. בשנת 1870 למדו בבית הספר 73 תלמידים, מנהל בית הספר היה ד"ר ברנהרד קלמפנר. בשנת 1906 נבנה בניין חדש עבור בית הכנסת, אך בעקבות הגירה שלילית של יהודים מן העיר, למדו בו רק 20 תלמידים.
הרבנים אשר כיהנו בשילדברג היו: הרב איסק לוי (נפטר בשנת 1858), הרב משה אהרון באך, הרב סלומון שרייבר, הרב ד"ר אשר (אדולף) זינגר (נפטר בשנת 1889), הרב מרמורשטיין, הרב ד"ר משה לייב במברגר, הרב ד"ר קראוס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו מרבית היהודים את העיר ועברו להתגורר בגרמניה. בעיר נשארו כמאה יהודים בלבד, אלה המשיכו להפעיל את מוסדות הקהילה, אשר דאגו לשחיטה, קבורה, תמיכה בעניים ועוד. בראש הקהילה עמד מר מכלוביץ', אשר בשנת 1922, עת עזב הרב קראוס את העיר, נטל על עצמו גם את סמכויותיו של הרב.
בשנת 1939 היו בעיר כעשרים יהודים בלבד, ועם כניסת הנאצים לעיר, הם גורשו לגטו ורשה, ושם מצאו את מותם.
ברה-סור-סן

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בעיירה התקיימה בימי הביניים קהילה יהודית. לפי היינריך גרוס  בספרו "Gallia Judaica" (פריז, 1897) כונתה העיירה במקורות היהודיים הקדומים בשלל שמות: בראיא, בריאה, בראיה, בריא, ברייאה, בראיי סור שיינא, בראשה, ברייש.
מבין יהודיה נודע "הקדוש רבי יעקב דבריאה" שנהרג בעיר על קידוש השם, כנראה בשנת 1191. דברי תורתו מצוטטים בשיטה מקובצת ובתוספות רי"ד (מסכת בבא קמא דף ב עמוד א).
שחקן מספר אחת

Easter egg

כמה חודשים לאחר הוצאת הספר, פרסם קליין סרטון בו הוא חושף שבין דפי הספר נמצא Easter egg בדמות כתובת אינטרנט המובילה לסדרה של משחקי מחשב. הפרס הראשון עבור מי שיצליח להשיג את התוצאה הגבוהה ביותר היא דלוריאן DMC-12 מאובזרת בדומה לזו המתוארת בספרו. השלב הראשון (בדומה לשער הראשון בספר) היה משחק אטארי 2600 בשם Stacks. את השער השני היה ניתן לעבור על ידי משחק פייסבוק שנכתב במיוחד על ידי ריצ'רד גאריוט, אחד מאבות המיסדים של משחקי RPG ויוצר  סדרת המשחקים Ultima. התחרות על השער השלישי נערכה באוגוסט 2012. הזוכה יהיה הראשון שיצליח לשבור את שיא העולם באחד מכמה משחקי ארקייד ואטארי לפי בחירת המתמודד. הזוכה קריג קווין שבר את שיא העולם במשחק Joust וקיבל את הדלוריאן בתוכנית הטלוויזיה X-Play.
אבי שמחון

ביוגרפיה

נולד בקדימה. בן לאליה וחיים שמחון ואח לתמר (רוזנטולר). סבו יהושוע רזניק היה ממקימי קדימה ויושב ראש המועצה הראשון של המושב. שמחון סיים תואר ראשון בכלכלה ובמתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בשנת 1984, תואר שני בכלכלה בשנת 1986 ודוקטורט מאוניברסיטת מינסוטה בשנת 1992, בהנחייתם של חתן פרס נובל לכלכלה, אדוארד פרסקוט, ופרופסור ניל וואלאס. הוא עשה פוסט דוקטורט במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית בשנת 1994. מלמד משנת 1994 באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2010 מונה ליועץ הכלכלי לשר האוצר יובל שטייניץ במקום פרופ' עומר מואב.
פרופסור שמחון שימש חבר בוועדה לשינוי כלכלי חברתי (ועדת טרכטנברג) ובוועדה לבחינת מדדי העוני בישראל (ועדת יצחקי).
שמחון הוא מומחה למאקרו כלכלה ולכלכלת ישראל. בנוסף לכך יש לו התמחות בחקר שחיתות בתחומי העבודה.
באוקטובר 2012 הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד לכנסת. שמחון הוצב במקום ה-53 ברשימת הליכוד ישראל ביתנו לכנסת.
פרופ' שמחון פרסם בעבר מאמר בעיתון דה מרקר, תחת הכותרת "משפחה עם 8 ילדים היא חטא" – ועורר סערה. במאמר עצמו שאל שמחון מדוע "איננו כמו שוודיה, פינלנד ודנמרק, ומהי תקרת הברזל שמונעת מישראל להצטרף לעשר או חמש עשרה המדינות המשגשגות בעולם?", וענה כי "הסיבה נעוצה בעובדה שבישראל שתי קבוצות גדולות – חרדים וערבים – שמשקלן גדל במהירות ושבתוך עשורים מעטים ייהפכו לרוב, הנבדלות כמעט לחלוטין משאר הכלכלה". הבעיה, לדבריו, אינה בשילובם בתעסוקה, אלא הילודה המוגברת שיוצרת עומס על הכלכלה ומקטינה משמעותית את התל"ג לנפש.
שמחון נשוי ואב לשלושה ומתגורר בירושלים.
צבי רבנר

צבי רַבנֵר (Zvi Rav-Ner; נולד ב-14 בפברואר 1950) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס שכיהן כשגריר ישראל בפולין.

ביוגרפיה

רבנר נולד בשנת 1950 בעיר שווידניצה (Świdnica) שבפולין. בשנת 1957 עלה עם הוריו לישראל. בין השנים 1969-1972 שירת בצה"ל. לאחר השירות פנה ללימודים במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב אותם סיים בשנת 1976. בשנת 1977 הצטרף למשרד החוץ, ותחילה עבד במחלקה לענייני המזרח הרחוק ובשנת 1980 מונה לתפקיד מזכיר השגרירות בהלסינקי, פינלנד. בשנת 1983 עבר לבוקרשט וכיהן בה כסגן ראש המשלחת הישראלית. בשנת 1985 שב לישראל והיה סגן מנהל המחלקה לענייני המזרח. בשנת 1988 נשלח ללונדון והיה יועץ בשגרירות, ולאחר מכן בוורשה. בין השנים 1993-2002 היה רבנר מנהל מחלקת מרכז אירופה במשרד החוץ, ושוב בין השנים 2006-2009, כאשר בין לבין שוגר שוב ללונדון והיה מיופה כוח בשגרירות. באפריל 2009 מונה רבנר לשגריר ישראל בפולין וסיים את תפקידו בספטמבר 2014.
רבנר נשוי ואב לבת ושני בנים.
ביזארו

לפני המשבר

ביזארו הראשון נוצר בדפי סופרבוי כאשר מדען מטורף ניסה לשכפל את סופרבוי. שנים לאחר מכן, המציא לקס לות'ר "קרן שיכפול" אותה הפעיל על סופרמן הבוגר, בתקווה שהסופרמן המשוכפל יעזור לו להכניע את סופרמן. הכפיל בגד בלות'ר והחליט לחקות את סופרמן המקורי, אך בשל היותו שלומיאלי ומבולבל הוא חטף את לויס ליין במחשבה שהוא צריך להציל אותה. כשהבין שהוא בעצם רק מזיק ושאנשי כדור הארץ לא מבינים אותו הוא השתמש ב"קרן השיכפול" ויצר כפילה של לויס ליין. יחד איתה עזב את כדור הארץ והקים כוכב שלם ומרובע.
בהתחלה, כוחותיו היו בדיוק כשל סופרמן אך בהמשך פגע בו מטאור שהפך את כוחותיו - קרני קרח במקום קרני לייזר, ראיית רנטגן שרואה רק דרך עופרת וכדומה. החולשה היחידה שהייתה לביזארו הייתה הקריפטונייט הכחול.

לאחר המשבר

עד היום היו ארבעה ביזארו בתקופה שלאחר המשבר בעולמות האינסופיים. השניים הראשונים היו פרי פיתוחו של לקס לות'ר. בגלל חוסר הידע שלו בשיבוט התוצאות היו טראגיות והביזארוים שיצר היו בעלי קווי חיים קצרים במיוחד. לאחר "מותו של סופרמן", פרויקט קדמוס ניסה לשכפל את סופרמן וגם שם יצאה להם גרסה של ביזארו. רק לאחר הכישלון הם שיכפלו את סופרבוי. 
המקורות של הביזארו הרביעי הנוכחי שונים מאלה של קודמיו. ביזארו הנוכחי הוא פרי יצירתו של הג'וקר, בעזרת כוחותיו של מיסטר מקסיזפטלק מהמימד החמישי.
כוחותיו של ביזארו הנוכחי הם כשל סופרמן, בנוסף לעוד מספר כוחות מעורבבים ומוזרים, כמו "שמיעת רנטגן". הקריפטונייט הכחול איננו קטלני עוד. אדרבה, בפעם היחידה שביזארו התקרב לקריפטונייט הכחול הוא החל לדבר בצורה נורמלית ולחשוב בצורה קוהרנטית. עם זאת, בשל חששותיו, ביזארו אינו משתמש ביכולת הזו.

סמולוויל

בסוף העונה השישית של סדרת הטלוויזיה סמולוויל, הפנטום האחרון שברח מאזור הפנטום יחד עם קלארק קנט, מתחבר עם ה-DNA של קלארק, משתכפל ממנו והופך להעתק מושלם של קלארק, רק שבניגוד לקלארק הקריפטונייט הירוק מחזק אותו והשמש הצהובה מחלישה (כשהוא נחשף באופן ישיר לקרן-אור, פניו הופכות לאבן). קלארק מתעמת עמו, ומצליח להביסו בעזרת השמש הצהובה; ביזארו נתפס על ידי ז'ון ז'ונס ונלכד; כעבור כמה חודשים, ג'ור אל כולא את קלארק כעונש על שהמרה את פיו, וביזארו משתחרר מהכלא ומחליף את קלארק בחייו ומפתח מערכת יחסים עם לאנה לאנג.
ביזארו מתכנן לעזוב את סמולוויל יחד עם לאנה, והולך לברייניאק לבקשת עזרה. הוא רוצה שפניו ישארו כמו שהם ולא יהפכו לאבן כאשר קרן-אור ישירה פוגעת בהם. ברייניאק אומר לו שהוא כעת חלש, ושילך לבקש עזרה מהקריפטוני דקס-אור; שלמעשה ברייניאק רק רוצה שהוא יאתר אותו, כדי שהוא יוכל להיעזר בו כדי להחלים.
ביזארו מבקר במבצר הבדידות וג'ור אל משחרר את קלארק כדי שיחסל אתו.
קלואי מבחינה בשינוי בהתנהגותו של קלארק (ביזארו), וחושדת בו, בינתיים קלארק האמיתי חוזר לסמולוויל ומתעמת עם הפנטום ומנצח אותו בעזרת הקריפטונייט הכחול, אותו השיג בעזרתו של הקריפטוני דקס-אור. הקריפטונייט הכחול מבטל לקלארק את כוחותיו, אבל בגלל שכל דבר משפיע על ביזארו הפוך, הוא חיזק אותו בצורה אדירה כך שגופו לא יכל לשאת את אותה עוצמה והוא הושמד. לפני שביזארו מושמד, הוא מתוודה על אהבתו ללאנה.
בסמולוויל ביזארו נקרא "הפנטום" או "הפנטום האחרון" ולא מוזכר בשם ביזארו, אם כי יש רמיזות לשמו; השם של הפרק הראשון בעונה השביעית שביזארו מופיע בו הוא 'מוזר' (ביזארי) וכפי שנזכר למעלה, הוא אומר לקלארק 'אני אתה, רק יותר מוזר'.
אורנים - המכללה האקדמית לחינוך

היסטוריה של המכללה

"אורנים" הוקמה בשנת 1951 כמוסד של התנועה הקיבוצית להכשרת גננות ומורים. היא נקראה אז "סמינר הקיבוצים אורנים" ונחשבה בית-ספר לחינוך. המכללה שוכנת על גבעת אורנים, שממנה נשקף נוף מרהיב של הכרמל, עמק זבולון, הים ומפרץ חיפה. הגבעה נבחרה שנים קודם לכן על ידי יהושע מרגולין, האיש שעיצב את הוראת הטבע והכשרת המורים ברוח ארץ ישראל העובדת, קרוב ככל האפשר לטבע ולמרכזי ההתיישבות העובדת. טרם הפיכת המכללה למוסד אקדמי, קיבלו תלמידיה הכשרה מקיפה שכללה יסודות במדעי הרוח, החברה ובנושאים הקשורים לטבע.
בשנת 1956 הוקמו שני מסלולים חדשים למורים לבית הספר התיכון: מורים למסלול ההומני, ומורים למסלול הריאלי.
שנות ה-60 וה-70 התאפיינו בגידול במספר הלומדים, וכן בגידול מספר התלמידים שלא השתייכו לתנועה הקיבוצית. נוספו מבנים חדשים והוקמו הספרייה וחדר האוכל. 
בשנת 1971 נחתם הסכם לשיתוף פעולה עם אוניברסיטת חיפה. תחומי המדעים והכשרת המורים לחינוך העל-יסודי התאגדו תחת החטיבה האוניברסיטאית הכפופה לאוניברסיטת חיפה. הסכם זה תרם רבות להעלאת מעמדו של סמינר אורנים כמוסד אקדמי. תחום השתלמויות המורים שזכה לעידוד משרד החינוך התפתח, במטרה להפוך את אורנים למקום בו ירוכזו מרבית ההשתלמויות למורים במחוזות חיפה והצפון של משרד החינוך. בשנות ה-70 הוקם במקום "המכון לשיפור דרכי ההוראה". 
שנות ה-80 וה-90 התאפיינו בהאצת תהליכים ובגיבוש מבנה חדש. המעורבות הקיבוצית הלכה ופחתה וכתוצאה מכך, "אורנים" כיוונה את בוגריה לכלל הצרכים של מערכת החינוך בישראל, ולא רק אל העבודה החינוכית בהתיישבות העובדת.
בשנת 2004 נפתחו לראשונה במכללת אורנים תוכניות לתואר שני.
אחד החוגים הגדולים במכללה הוא החוג לגיל הרך. שלושה ממניחי היסודות לתורת הגן לימדו במכללת אורנים: מלכה האס, גדעון לוין ומרים רות. תפיסותיהם החינוכיות משפיעות מאז על הלימודים בחוג.
איילון נקוד

מאפיינים

כפי שמרמז שמו, האיילון הנקוד שונה מהסוג איילון בעיקר בצבעי פרוותו: בעוד שלאיילון יש פרווה חומה או כתומה עם פסים בגרון בלבד, לאיילון הנקוד הפרווה בצבע זית-חום דהוי עם דוגמאות של פסים, נקודות וכתמים בהירים לאורך הצלעות המקנים לו דמיון רב לאיילון המים. דוגמאות אלו מסייעות לאיילון להיות מוסווה היטב ולהיטמע בנוף שבסביבתו. הוא מתאפיין גם בראש בהיר עם כתם כהה מעט על המצח, ובבטן לבנה. בנוסף, כפי שעולה משמו המדעי, לאיילון הנקוד יש ריח מושק הנודף מפרוותו, ובניגוד לאיילון אין לו בלוטת ריח בסנטר. האיילונים הנקודים גדולים מרוב קרוביהם האסייתים וזהים בגודלם לאיילון המים, אך קטנים מאיילון המים האפריקני. יש להם מבנה גוף מוצק ועגלגל והם רחבים מעט ממיני האיילון. יש להם אוזניים קטנות, עיניים גדולות וראש משולש. רגליהם דקיקות ונראות כמקלות. זנבם קצר. אין להם קרניים כלל, ובמקום זאת יש לה זוג ניבים ארוכים בלסת העליונה.
האיילון הנקוד הוא בעל חיים זהיר ביותר, ופעיל בעיקר בשעות הלילה בעומק יערות טרופיים, לחים או יבשים. מכיוון שכך, בעל חיים זה נראה לעיתים רחוקות ומעט מאוד ידוע על הביולוגיה שלו, כך שניתן להניח שהיא דומה למדי לביולוגיה של מיני האיילון. הוא ככל הנראה בעל חיים מונוגמי אשר חי בבדידות ברוב השנה או בזוגות. הוא ניזון מעלים, פירות ועשבים. יש להניח שהוא טריטוריאלי. הזכרים מן הסתם ילחמו ביניהם באמצעות הניבים.
קונאקרי

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1887 לאחר שבריטניה החכירה את האזור לצרפת. בזמן ייסוד העיר, התקיימו שני כפרים קטנים בסביבה שבהם גרו בסך הכל כ-500 תושבים. בשנת 1904 הפכה העיר לבירת גינאה הצרפתית (Guineé Française). באותה השנה נפתחו פסי רכבת, אשר פיתחו את הסחר והביאו שגשוג לעיר. מאז קבלת העצמאות ב-1958 אוכלוסיית העיר צמחה מ-50,000 תושבים לכ-2 מיליון תושבים כיום. בשנת 1904 הפכה קונאקרי לבירת גיאנה הצרפתית ושגשגה כנמל הייצוא, במיוחד לאחר שנפתחו מסילות הרכבת לקנקאן, שפתחה את האפשרות ליצוא בקנה מידה גדול של אגוזי אדמה. 
בעשורים שאחרי העצמאות עלתה אוכלוסיית קונקרי מ -50,000 תושבים ב-1958 ל -600,000 ב-1980 ליותר ממיליון וחצי תושבים כיום. שטח הקרקע הקטן שלה והבידוד היחסי מהיבשת, בעודו יתרון למייסדיה הקולוניאליים, יצר נטל תשתיות מאז קבלת העצמאות. 
בשנת 1970 קונפליקט שחל בין הכוחות הפורטוגליים והמפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וקייפ ורדה (PAIGC) בגינאה הפורטוגזית השכנה הדרדר אל תוך הרפובליקה של גינאה, כאשר קבוצה של 350 חיילים פורטוגלים ומתנגדי גינאה נחתו ליד קונאקרי, תקפו את העיר ושחררו 26 שבויי מלחמה פורטוגזית שהוחזקו על ידי ה-PAIGC לפני נסיגת הכוחות, לאחר שלא הצליח להפיל את הממשלה או להרוג את הנהגת ה-PAIGC.
מחנה בוירו, מחנה ריכוז בתקופת שלטונו של סקו טורה, נמצא בקונקרי.
לפי ארגוני זכויות אדם, 157 בני אדם נהרגו במהלך הפגנת גינאה בשנת 2009, כאשר החונטה הצבאית פתחה באש לעבר עשרות אלפי מפגינים בעיר ב-28 בספטמבר 2009. 

כלכלה

קונאקרי היא העיר הגדולה בגינאה ומהווה מרכז אדמיניסטרטיבי וכלכלי של המדינה. כלכלת העיר מתבססת על הנמל ועל ייצוא אלומיניום ובננות.

משבר תשתיות

חשמל תקופתי וניתוק מים היו נטל יומיומי על תושבי קונקרי מאז תחילת 2002. הממשלה ואנשי כוח החשמל מאשימים את הבצורת של פברואר 2001 על כישלון אספקת החשמל לבירה, וכישלון של מכונות ההזדקנות להמשך של המשבר. מבקרי הממשלה מצביעים על ניהול לא נכון, שחיתות ונסיגה של השותף הצרפתי של חברת החשמל בתחילת 2002. נכון לשנת 2007, לרוב העיר אין תאורה התנועה בשעות הלילה.
כעס התושבים על מחסור קונאקי היה מעורב עם מחאה נגד הממשלה, שביתות, אלימות נגד שלטון הנשיא לנסנה קונטה ואת ראשי ממשלה סלואו דלו דילו ו יוג 'ינה קמרה, אשר מונה לתפקיד לאחר ההתפטרות של ראש הממשלה פרנסואה לונסני באפריל 2004. האלימות הגיעה לשיאה בינואר-פברואר 2007 בשביתה כללית, שבה ראו למעלה ממאה מקרי מוות כאשר הצבא התעמת עם מפגינים.

אתרים בעלי חשיבות

בעיר נמצא המוזיאון הלאומי של גינאה, המסגד הגדול של קונאקרי, גנים בוטניים ידועים והפרלמנט של גינאה.

השכלה

בעיר נמצאת אוניברסיטת קונאקרי והמכון הפוליטכני של קונאקרי.
ניקטאס כוניאטס

ניקטאס כוניאטס (ביוונית: Νικήτας Χωνιάτης; בערך 1155 – 1215/‏1216), המכונה לעיתים אקומינטוס (Acominatus), היה מדינאי וכרוניקן יווני ביזנטי. אחיו הבכור מיכאל (1140–1220) היה תאולוג, סופר פורה והארכיבישוף של אתונה.

ביוגרפיה

ניקטס נולד בסביבות שנת 1150 או אחריה למשפחה עשירה בעיר כונה (קולוסה), בפריגיה שבתחומי האימפריה הביזנטית (ומכאן כינויו "כוניאטס" – בן העיר כונה). ניקטאס, הבישוף של כונה, הטבילו ונתן לו את שמו. כשהיה בן תשע, שילח אביו אותו ואת אחיו מיכאל לבירת האימפריה, קונסטנטינופול, לרכוש השכלה. בתקופה זו הושפע ניקטאס רבות מאחיו הבכור.
לאחר לימודיו פתח בקריירה פוליטית, שימש במספר מינויים תחת הקיסרים לבית אנגלוס (והגיע עד משרת מגאס לוגותטס – μέγας λογοθέτης; מעין מקבילה לראש ממשלה בימינו) וכיהן כמושל תמת פיליפופוליס. לאחר כיבוש קונסטנטינופול במסע הצלב הרביעי וכינון האימפריה הלטינית (1204), נמלט ניקטאס לניקאיה התיישב בחצרו של קיסר ניקאה תאודורוס הראשון לסקריסוס והקדיש עצמו לכתיבה.
המגנום אופוס של ניקטאס, "היסטוריה", בעשרים ואחד כרכים, מתאר את התקופה שבין 1118 ל-1207.
ג'וני היינס

ביוגרפיה

היינס נולד באזור קנטיש טאון שבצפון לונדון. בצעירותו למד בבתי ספר באדמונטון, ועוד בתקופת לימודיו הצטרף למחלקת הנוער של פולהאם (1950). לאחר מכן שיחק כמושאל במספר מועדונים חובבים, ובהם וימבלדון שעתידה להפוך למקצוענית. במאי 1952 חתם היינס על חוזהו המקצועני הראשון בפולהאם, כשהוא בן 17, וכעבור שנה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה. על אף הצעות מקבוצות רבות שהתעיינו בשירותיו, היינס נשאר נאמן לפולהאם ושיחק בה 18 שנים, במשך כל הקריירה המקצוענית שלו. כשהצטרף לקבוצה עדיין שיחקה פולהאם בליגה השנייה, אך היינס, שהפך מיידית לאחד משחקניה הבולטים, הוביל אותה להעפלה לליגה הבכירה ב-1959. ב-1961 הוא הפך לשחקן הראשון שמרוויח 100 לירות שטרלינג בשבוע, מיד לאחר שהתאחדות הכדורגל האנגלית הסירה את ההגבלה של 20 ליש"ט.
לאחר שהופיע בכל נבחרות הגילאים השונות של אנגליה, ערך היינס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית באוקטובר 1954, עוד כאשר שהה עם פולהאם בליגת המשנה. באותו משחק הבקיע שער בניצחון על צפון אירלנד. הוא המשיך ושיחק 55 פעמים במדי הנבחרת במהלך הקריירה שלו. היינס הפך במהירות לאחד מכוכביו הבולטים של הכדורגל האנגלי לצידו של סטנלי מתיוס. הוא היה לשחקן הקישור המוביל של הנבחרת לקראת מונדיאל 1958, ותרומתו הרבה למשחק, שהתבטאה בין היתר במסירותיו המדויקות ובקריאת המשחק, זכתה להערכה מיוחדת מהמאמן וולטר וינטרבוטום. הנבחרת כשלה באותו טורניר והודחה כבר בשלב הבתים. בהמשך השנה הבקיע שלושער בניצחון 0-5 על ברית המועצות החזקה, במה שנחשב לאחד ממשחקיו הטובים במדי הנבחרת.
היינס מונה לקפטן נבחרת אנגליה ב-1960, וכעבור שנה הוביל אותה לניצחון המפורסם 3-9 על נבחרת סקוטלנד באליפות הבית הבריטית. הוא השתתף כקפטן הנבחרת במונדיאל 1962, והופיע במדיה בפעם האחרונה בהפסד 3-1 לנבחרת ברזיל ברבע הגמר. באותה שנה הוא עבר תאונת דרכים שבעקבותיה סבל מקרע ברצועות, והושבת ממשחק למשך כשנה. פציעה זו הביאה לסיום הקריירה שלו בנבחרת, והוא לא השתתף במונדיאל 1966 שבו זכתה אנגליה. 
במשך כל תקופתו בפולהאם ערך היינס 658 הופעות (מתוכם 594 במסגרת הליגה), שיא של המועדון. על אף שלא היה כובש שערים טיפוסי והתמקד בעיקר ביצירת מצבים לחבריו ובישולים, הוא הבקיע 158 שערים במדי המועדון, שיא נוסף שנשבר רק על ידי גורדון דייוויס ב-1991. לאורך הקריירה הבקיע תשע פעמים שלושער, ועונתו הטובה ביותר מבחינת כיבושים הייתה 1958/1959, שנה בה הבקיע 26 שערים והוביל את פולהאם להעפלה לליגה הראשונה. הוא שימש לתקופה קצרה גם כמאמן הזמני של פולהאם בנובמבר 1968, כמחליפו של בובי רובסון שפוטר. ב-1970 הוא עזב את הקבוצה ועבר לדרום אפריקה, שם זכה באליפות עם דרבן סיטי (תוארו היחיד במסגרת המועדונים) ושיחק במספר קבוצות נוספות עד שפרש ב-1975. שנים רבות לאחר פרישתו עדיין היה נערץ מאוד בקרב אוהדי פולהאם, שכינו אותו "המאסטרו".
ב-2002 הוכנס היינס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה על תרומתו הרבה למשחק.
ב-17 באוקטובר 2005 נהג היינס במכוניתו באדינבורו כשהוא סובל מדימום במערכת העצבים, ונקלע לתאונה שבה נפצע באורח אנוש. הרופאים הצליחו להשאיר את לבו חי במשך 30 שעות, אך ביום שלמחרת הוא נפטר בגיל 71.
ויגדיס מואי סקארסטיין

ביוגרפיה

סקארסטיין נולדה בלבנגר שבנורווגיה. בשנת 1968 סיימה תואר במכון הלאומי לספרנות וב-1984 סיימה תואר שני בספרות באוניברסיטת אוסלו.
היא עבדה כספרנית במספר מקומות ובין היתר בספרייה העירונית של טרונדהיים. היא הייתה חברה במספר ועדות בחסות ממשלת נורווגיה, בין היתר בוועדת חופש הביטוי, ועדת הייעוץ לספריות ציבוריות והייתה חברה בהנהלת NRK. ב-2004 מונתה למנהלת הספרייה הלאומית של נורווגיה והיא כיהנה בתפקיד זה עד לשנת 2014.
היא משמשת כמבקרת ספרות ב-Adresseavisen, אחד העיתונים המובילים במדינתה.
הדיוויזיה ה-57 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד אוסקר בלים. במהלך המערכה בפולין השתתפה הדיוויזיה בלחימה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-55 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב, קרב אומן ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה עמה בקרבות באזור וורונז'.
בקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת פלגת הארמייה קמפף, והשתתפה עמה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב דנייפר כחלק מהארמייה השמינית, ובחורף 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסון-צ'רקאסי, כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השמינית.
במרץ 1944 נשלחה הדיוויזיה לחופשה ולהתארגנות מחדש, ובמאי אותה שנה הוכפפה לקורפוס ה-27, שהיה חלק מהארמייה הרביעית. ביוני 1944 הועברה הדיוויזיה לקורפוס ה-12, ולחמה עמו במהלך מבצע בגרטיון, עד להשמדתה באזור בוברויסק ב-7 ביולי 1944.
איימי הוברמן

ביוגרפיה

הוברמן נולדה וגדלה בקבינטילי שבדרום דבלין. היא הבת האמצעית במשפחה בת שלושה ילדים. אביה הרולד נולד בלונדון למשפחה יהודית-פולנית. אמה, סנדרה, היא ממחוז וקספורד באירלנד. הוריה התחתנו ב-1974. אחיה מארק הוברמן אף הוא שחקן, והופיע בסרט "Boy Eats Girl" ובסדרה הרפואית "The Clinic".
היא למדה בלורטו קולג' פוקסרוק, והשתתפה בשיעורים בבית הספרס למשחק בטי אן נורטון. אחרי סיום הלימודים נרשמה ליוניברסיטי קולג' דבלין (UCD) במטרה להיות עובדת סוציאלית, אבל כשגילתה את חוג הדרמה שינתה כיוון בקריירה שלה.
הוברמן ידועה באירלנד בעיקר מהופעתה בתפקיד דייזי בסדרת הדרמה "The Clinic" של רשת RTÉ. העונה השביעית והאחרונה של הסדרה שודרה בספטמבר 2009. עוד כיכבה הוברמן בסדרת הטלוויזיה "ג'ורג' ג'נטלי" של ה-BBC ובסרט הטלוויזיה "Showbands".
בקולנוע שיחקה הוברמן בסרט "Satellites & Meteorites" בבימויו של ריק לרקין, ובסרט "A Film with Me in It" בכיכובו של דילן מורן. שני הסרטים יצאו לאקרנים ב-2008.
הרומן הראשון של הוברמן "Hello Heartbreak"‏ (ISBN 978-1844882144) יצא לאור ב-2 ביולי 2009. היא זכתה בתביעה של העיתון The People שטען שהיא הופיעה עירומה בסרט "קארמה רעה" (2002, הופץ גם בשם "Hell's Gate").
ב-2010 החלה הוברמן להופיע בתוכנית הקומית "שלישייה" שהוזמנה על ידי קומדי סנטרל ונכתבה בידי טום מקריי. שידור הסדרה החל ב-17 באוקטובר 2011. העונה השנייה שודרה בסוף 2012.
ב-2016 שיחקה הוברמן בעונה השביעית של הסדרה "רגליים קרות" בתפקיד שרה פוינטר.

חיים אישיים

ביולי 2010 התחתנה הוברמן עם בריאן או'דריסקול שהיה קפטן נבחרת הרוגבי של אירלנד. לבני הזוג נולדו שני ילדים בת בשם סיידי ובן בשם בילי.
סטאר (מפרשית)

סטאר (Star) היא סירת מפרש זוגית (הגאי ואיש צוות נוסף), בעלת גוף יחיד ושני מפרשים, אורכה של הסירה הוא 6.9 מטר.
על המפרשית לשקול לפחות 671 ק"ג עם שטח מפרש מקסימלי כולל של 26.5 מטר רבוע. בסירה מפרש ראשי גדול יותר באופן יחסי מסירה אחרת באותו האורך. שלא כמו סירות מרוץ מודרניות ביותר, היא אינה מצוידת בספינקר הפועל כאשר מפליגים ברוח גבית או מלאה. הסירות הראשונות נבנו מעץ, אולם המודרניות עשויות בדרך כלל מפיברגלס.
הסטאר תוכננה בשנת 1910 על ידי השרטט פרנסיס סוויסגות' (Sweisguth) עבור משרד האדריכלות הימית "ויליאם גרדנר:. 22 הסירות הראשונות נבנו בפורט וושינגטון, ניו יורק על ידי אייק סמית בחורף 1910-1911. מאז נבנו למעלה מ-8,400 סירות.
סירת הסטאר הוכרזה כסירה אולימפית בשנת 1932, אמנם מאז העיצוב הראשוני עבר שינויים.
בעקבות מפגש אמצע שנת 2011 בסנט פטרסבורג, המפרשית ירדה מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.