google/wiki40b huggingface dataset:
יהושע עציון

ביוגרפיה

עציון, שבמקצועו היה מוזיקאי, וכנר בתזמורת רשות השידור, הקדיש את מפעל חייו האינטלקטואלי לתיארוך אלטרנטיבי של שכבות הממצאים בחפירות ארכאולוגיות, באופן שהולם את אירועי התנ"ך על פי הטקסט הכתוב. לטענתו, תיארוך השכבות המקובל בארכאולוגיה של ארץ ישראל גורם לטעות של מאות שנים, ובשל כך רבים הממצאים הקשורים בתנ"ך שאינם מזוהים ככאלו על ידי הארכאולוגים, בשל תיארוך שגוי של השכבות. לו היו מחפשים בשכבות הקרקע הנכונות, או מתארכים את השכבות באופן שונה, לא הייתה, לטענתו, כל סתירה בין הממצאים הארכאולוגיים לבין לשון המקרא. עציון הושפע רבות מרעיונותיו של עמנואל וליקובסקי. התיארוך אליו הגיע עציון מקביל במידה רבה לתיארוך האלטרנטיבי שהציע וליקובסקי, אף כי עציון אינו מקבל בהכרח את רעינותיו האפוקליפטיים של וליקובסקי.
ההבדל העקרוני בין שיטת עציון לבין השיטה המקובלת במחקר היא, שהארכאולוגים המסורתיים מבססים את שיטת תיארוך השכבות ברחבי המזרח הקדום על פי הכרונולוגיה המצרית. לעומתם, עציון טוען כי יש לבסס כל מערכת כרונולוגית באופן עצמאי, ורק לאחר מכן, לנסות להתאים אותה למערכות הכרונולוגיות החופפות לה. עציון מציע מערכת כרונולוגית של הארכאולוגיה הארצישראלית המבוסס על ממצאים ומקורות תנ"כיים, ומתאים אותה למערכות החופפות באמצעות תיקונים שונים שהציע וליקובסקי. עציון אינו מקבל את התנ"ך כספר מן השמיים, אלא כמסמך המבטא אמת היסטורית-גאוגרפית. הארכאולוגים מתייחסים לתנ"ך ככלי עזר מחקרי, לכל היותר, ואילו עציון מתבסס עליו ככלי עבודה ראשון במעלה.
עציון נעזר רבות בארכאולוג אברהם נגב, שאף כתב הקדמה לספרו "התנ"ך האבוד". בין השאר מעיד נגב על עבודתו של עציון: "שלא כתמונה המתקבלת מעבודתם של הארכאולוגים המסורתיים, שבה, לכאורה, יש ניגוד בין הממצא והמקרא (החומות שנפלו לפני יהושע בן נון ביריחו וכיבוש העי, הן מן הדוגמאות הבולטות ביותר לעניין זה), מציג עציון תמונה שלמה, שאין בה חריגים".
אוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ

ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה ב-26 במאי 1822 בקליפהאוזן, שהשתייכה לממלכת סקסוניה, להיינריך השישים ושלושה, נסיך רויס-קסטריץ ואלאונורה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה, בתו של היינריך, רוזן שטולברג-ורניגרודה.
ב-3 בנובמבר 1849 התחתנה אוגוסטה עם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ממנו היו לה 6 ילדים. ב-3 במרץ 1862 מתה אוגוסטה כתוצאה ממחלת לב, ונקברה בגני טירת שוורין.
פרדס הוצאה לאור

היסטוריה

ההוצאה נוסדה בשנת 2000 בחיפה וממוקמת בעיר התחתית. בראשה עומד דוד גוטסמן. מאז היווסדה, פרסמה ההוצאה עשרות ספרי שירה; בין היתר מאת משוררות ומשוררים כמו ערן צלגוב, לאה פילובסקי, ערן הדס, יחזקאל רחמים, מיה טבת דיין, הדס גלעד, אילה בן-לולו, מואיז בן הראש ומיטל נסים. בתחילת דרכה, כדי להגביר את החשיפה שלה לקהל הרחב, איפשרה להוריד בחינם כתריסר כותרים מאתר האינטרנט שלה בפורמט דיגיטלי.
בשנת 2006, הוציא לאור בתרגום עברי את ספרו של ההיסטוריון וחוקר השואה צ'ארלס פטרסון "כל יום הוא טרבלינקה". בו הוא טוען כי היחס לבעלי החיים בידי בני האדם שימש כהשראה, כמודל וכהצדקה למעשי אלימות או זוועה שבוצעו כנגד בני אדם: מלחמות, עבדות, גזענות ומקרים של רצח עם בכלל, והשואה בפרט.
בשנת 2013 הוציא לאור אוטוביוגרפיה מאת ניצול השואה שלום וייס, "צלם אנוש: שלושה דורות מנסים להבין", בה הוא מתאר את ילדותו בהונגריה לפני השואה ובתקופת השואה, באושוויץ ובמחנות אחרים.
בשנת 2014 ייסדה ההוצאה את סדרת "מלח-מים" לספרות עברית מקורית. בין הסופרים שספריהם יצאו לאור במסגרת סדרה זאת נמנים אלי שמואלי (זוכה פרס שרת התרבות להוצאת ספרות ביכורים), רון דהן, הדס מזרחי, ענבר אשכנזי, גליה תנאי (זוכת פרס שרת התרבות לסופרים בתחילת דרכם לשנת 2016). ואלקס ריף (זוכת פרס זה לשנת 2018).
ב-2016, זכתה ההוצאה ב"פרס ביכורים להוצאות לאור על הוצאת ספרי ביכורים" כחלק מפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית. עד לאמצע 2017, הוציאה "פרדס" לאור 100 כותרים.
בשנת 2018, הוציא לאור את ספרו השלישי של אלי לוקסמבורג "הרעב העשירי". לוקסמבורג היה בעבר אלוף ברית המועצות באיגרוף, כותב ספרי שירה וסיפורים על יהדות וקבלה.
משה שחל

ביוגרפיה

שחל נולד בשם מוריס פתאל בבגדאד שבעיראק, ובשנת 1950 עלה לישראל. את השכלתו רכש באוניברסיטת חיפה, שם למד כלכלה ומדעי המדינה, ובאוניברסיטת תל אביב, שם למד משפטים. לאחר לימודיו הוסמך כעורך דין.
החל משנת 1958, כאשר היה בן 24, נרשם כחבר במועצת פועלי חיפה, ובהיותו בן 27 בלבד נבחר כחבר מועצת עיריית חיפה, תפקיד שבו כיהן 4 שנים.
בשנת 1971, לאחר פטירתו של חבר הכנסת מרדכי עופר במהלך כהונתה של הכנסת השביעית, שחל נכנס לכנסת במקומו. מאז המשיך שחל לכהן בכנסת בתפקידים שונים עד לפרישתו מהכנסת ה-14 בשנת 1998 לאחר 27 שנות פעילות בבית המחוקקים. 
בשנת 1984 מונה שחל לשר האנרגיה והתשתית, תפקיד שבו כיהן ברציפות במשך 6 שנים, עד 1990. בשנת 1992, לאחר בחירתו של יצחק רבין לתפקיד ראש הממשלה, מונה שחל לשר התקשורת, לשר המשטרה וחזר לתפקידו כשר האנרגיה והתשתית. בתפקידו כשר התקשורת, הביא להקמתו של הערוץ השני.
לאחר כשנה בתפקיד, נפרד שחל ממשרד התקשורת שהועבר לשולמית אלוני. עם כינון הממשלה ה-26 לאחר רצח רבין, נשאר שחל עם תיק המשטרה, ששינה את שמו והורחב למשרד לביטחון פנים, תפקיד בו נשאר עד סיום הקדנציה ב-1996.
במשך השנים נחשב למקורבו של שמעון פרס, ולאחר פרישתו מן הכנסת, המשיך להיות פעיל במפלגת העבודה וחזר לעבודתו כעורך דין. בין השאר, הוא מייצג בערכאות משפטיות את החברה לישראל בשליטת עידן עופר וכן את מרכז פרס לשלום.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-117 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
בנו, עפר שחל, הוא עורך דין ודירקטור.
קרטר גלאס

ביוגרפיה

קרטר גלאס נולד ב-4 בינואר 1858 בלינצ'בורג שבווירג'יניה, הילד האחרון שנולד לרוברט הנרי גלאס ורעייתו הראשונה אוגוסטה אליזבת כריסטיאן. אביו, רוברט הנרי גלאס, היה מנהל סניף הדואר של לינצ'בורג החל משנת 1853, וב-1858 קנה את העיתון "Lynchburg Daily Republican" (שם עבד מאז 1846). העיתון הנוסף של העיר היה העיתון "Lynchburg Daily Virginian", שפורסם אז על ידי ג'וזף בוטון, אשר ב-23 ביוני 1860 נהרג בדו-קרב עם עורך העיתון של גלאס, ג'ורג' וו. הרדוויק, בגלל האשמות כי גלאס השתמש במשרד הדואר שלו כדי לעכב את הפצת גיליוני העיתון המתחרה. אמו נפטרה ב-15 בינואר 1860, מעט אחרי שמלאו לגלאס שנתיים. לפיכך, אחותו נני שהייתה גדולה ממנו בעשר שנים מילאה את תפקיד האם בחייו של גלאס. בצעירותו קיבל גלאס את הכינוי "פלאק" ("Pluck" - נועז), בגלל נכונותו להתייצב כנגד בריונים.
בגיל 22 הפך גלאס סוף סוף לכתב, עבודה ששאף להתמקצע בה זה מכבר, עבור "חדשות לינצ'בורג". ב-1887 התמנה לעורך עיתון הבוקר של החדשות. בשנה שלאחר מכן פרש המו"ל והציע לגלאס אפשרות לרכוש את העסק. נואש למצוא גיבוי כספי, גלאס קיבל באורח בלתי צפוי סיוע כלכלי מקרוב משפחה שהלווה לו מקדמה בת 100 דולר אמריקני במסגרת העסקה שסכומה הכולל נאמד ב-13,000 דולר. משרכש את העיתון גלאס היה חופשי לכתוב ולפרסם כל העולה על רוחו. הוא כתב מאמרי מערכת נועזים ועודד כתיבת דיווחים קשוחים בעיתון הבוקר, מה שהגדיל את מכירות העיתון. עד מהרה, גלאס הצליחה לרכוש את העיתון "Daily Advance" של אחר הצהריים, ואז רכש את העיתון המתחרה. כך הפך למו"ל היחיד בלינצ'בורג.
לאחר שעבד כעורך ומוציא לאור של עיתון, זכה גלאס בבחירות לסנאט של וירג'יניה ב-1899. הוא היה ציר בוועידת החוקה בווירג'יניה ב-1902, שם תומך רב-השפעה הן במדיניות פרוגרסיביזם והן במדינות הפרדה גזעית. גלאס זכה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית באותה השנה והיה ליו"ר ועדת הבנקאות והמטבע של בית הנבחרים ב-1913. בעבודה עם הנשיא ווילסון העביר את חוק הפדרל ריזרב שהקים מערכת בנקאית מרכזית באמריקה. גלאס שימש כמזכיר האוצר בשנים 1920-1918, אז עזב תפקיד זה עם היבחרו לסנאט האמריקאי מטעם וירג'יניה. גלאס היה מועמד לנשיאות ארצות הברית בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1920.
גלאס כיהן בסנאט משנת 1920 עד מותו ב-1946, והיה יו"ר ועדת ההקצבות של הסנאט החל מ-1933. הוא שימש גם כנשיא הזמני של הסנאט בשנים 1945-1941. הוא נתן את חסותו ל"חוק הבנקאות 1933", הידוע גם בשם חוק גלאס-סטגל, שייסד את התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות ואכף את ההפרדה בין תאגידי בנק השקעות ובנקים מסחריים. גלאס היה תומך נלהב בזכויות המדינות בארצות הברית, והתנגד לחלק גדול מהניו דיל והתעמת לא פעם עם הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט בענייני המינויים הפדרליים בווירג'יניה.
סיטרואן סורוולט

סיטרואן סורוולט

ה"סיטרואן סורוולט" מוגדרת כמכונית חשמלית בתצורת מכונית ספורט, 2 דלתות, מתוצרת חברת סיטרואן הצרפתית.
הדגם מיוצר מסיבי פחם.
מרכב הסורוולט מגיע בשילוב של שני צבעים, סגול ואפור כהה.
תא הנוסעים של הסורוולט מעוצב כמו תא צף, עם שיבוץ של זכוכית בין קורות ההגנה המצופות כרום. 
המכונית יכולה להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש תוך 4.0 שניות.
יחסי בלארוס–ליטא

היסטוריה

שתי המדינות היו חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר מכן חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, ובמהלך חלוקת פולין סופחו לשטחי האימפריה הרוסית, והיו חלק ממנה עד לשנת 1918. בשנת 1922 הצטרפה בלארוס לברית המועצות, ובשנת 1940 נכבשה גם ליטא על ידה. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית, ובשנת 1944 הם שוחרר על ידי הצבא האדום. שתי המדינות היו חלק מברית המועצות, והפכו לעצמאיות עם קריסתה, וב-24 באוקטובר 1991 כוננו השתיים יחסים דיפלומטים. לשתי המדינות יש גבול משותף לאורך 680 ק"מ.
שתי המדינות נותנות מחסה למנהיגי האופוזיציה של שכנתן, ושיתוף מידע הוביל למעצרו של פעיל זכויות האדם בבלארוס אלס ביאלצקי, דבר שהביא לגינוי אירופי של שתי המדינות.
נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ביקר באופן רשמי בליטא בשנת 1995, ושוב בספטמבר 2009.

יחסים דיפלומטיים

בלארוס מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא בלבד. מאידך, ליטא מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק וקונסוליה כללית בהורדנה.
גבינה צפתית


גבינה צפתית היא גבינה ישראלית מלוחה, חצי קשה, בעלת מרקם צמיגי, הנמכרת בחריצים. הגבינה עשויה מחלב בקר או חלב צאן ומופיעה באחוזי שומן שונים.

היסטוריה

את הגבינה הצפתית הראשונה ייצרו במחלבת המאירי, בעיר צפת בשנת 1840. הדור הראשון של בעלי המחלבה קראו לה 'צפתית' על שם עירם. עם השנים, השתרש השם, ונפוץ לתיאור גבינות מסוג זה על ידי מחלבות שונות. מחלבת המאירי מייצרת את הגבינה על פי המתכון המקורי מחלב צאן ומשווקת אותו בכל הארץ. מחלבה ותיקה נוספת המייצרת גבינה צפתית, היא מחלבת קדוש, גם היא בצפת.
ניתן למצוא, כיום, סוגים רבים של גבינה צפתית המיוצרת על ידי מחלבות שונות, באחוזי שומן שונים וסוגים שונים של חלב.

תהליך הייצור

לצורך הכנת גבינה צפתית יש לפסטר את החלב בטמפרטורת פיסטור נמוכה יחסית (כ-72°C) על מנת שלא לפגוע בחלבוני החלב המשתתפים בהגבנה.
החלב המפוסטר עובר תהליך הגבנה אשר מבוסס בעיקרו על פעולת אנזים אשר פועל על החלבון העיקרי שבחלב הוא הקזאין; לתהליך מוסיפים גם חיידקים לקטיים המשפיעים על טעם הגבינה ומסייעים לתהליך ההגבנה. כמו כן מוסיפים לחלב גם קלציום כלוריד שמטרתו לפצות על הסידן שאיבד את מסיסותו בתהליך פיסטור החלב.
הגבן העיקרי מתקבל יחסית מהר (לאחר כשעה של המתנה, בשל פעולת האנזים). בהמשך מבצעים בגבן מספר חיתוכים וערבובים עדינים המסייעים לניקוז המים מן הגבן וקבלת הבסיס. בשלב זה מוסיפים גם מלח - הן למטרת טעם והן למטרת סיוע בשימור הגבינה בהמשך.
לאחר ניקוז מרבית הנוזלים שהשתחררו בעת החיתוכים, נדחסת המסה לסלסלות קש (כיום קיימות גם סלסלות פלסטיק בעלות דוגמת קש) ונשארת בהן למספר שעות, כדי לנקז את יתרת נוזלי הגבינה וגיבושה לצורה עגולה. במהלך זמן זה יש להפוך את הגבינה מספר פעמים כדי לעזור לניקוז ולאפשר קבלת דוגמת הקש גם בחלקה העליון של הגבינה.

השימוש בגבינה

הגבינה פופולרית בכריכים, עם סלט ירקות, מתובלת, או בצורתה המקורית. את הזן הקשה יותר ניתן לגרר על פסטה או לאפות בתנור.
אינטראקטיביות

אינטראקטיביות הוא מונח המציין את היכולת של המערכת ליצירת דיאלוג עם מפעיליה. 
אינטראקטיביות היא טכנולוגיה חווייתית המהווה חלק מרכזי בחיי היומיום במאה ה-21. פעולות אינטראקטיביות יכולות להיות גלישה באינטרנט, הורדת רינגטון לסלולרי, הזמנת סרטים, קניית מוצר באינטרנט וכיוצא בזה. בעידן האינטראקטיביות לכל גולש קיימת היכולת להגיב לכתבה בעיתון ובאינטרנט, להביע את עמדתו, להשפיע על כיוון הדיון ולצור שיחה עם גולשים אחרים בנושא.
בכל תרחיש אינטראקטיבי מתקיימת אינטראקציה אך לא בכל מצב בו קיימת אינטראקציה מתקיימת אינטראקטיביות. 
דוגמה קלאסית לתרחיש אינטראקטיבי היא דיאלוג. דו-שיח בין לפחות שני משתתפים מייצג את התפיסה שבו תגובה גוררת 
תגובה במעגל אין סופי. לעומת לחיצה על כפתור בטלוויזיה בה אנו באים במגע עם חפץ אבל לא מופעלים בחזרה, רק מפעילים. 
הדיאלוג הזה יכול להיות קולי, תנועתי, צבעוני, צורני ומחשבתי. כל משחק מחשב, הוא למעשה דו-שיח של המשתתף עם סביבתו 
או עם מציאות מדומה בה הוא נמצא. העקרונות הבסיסיים של הדיאלוג מתקיימים ומבטיחים עניין, תשומת לב, ריגוש ואתגר.

תקשורת בין בני אדם

התקשורת האנושית היא הדוגמה הבסיסית ביותר של תקשורת אינטראקטיבית הכוללת שני תהליכים שונים, תגובה שיוצרת תגובה הדדית, אינטראקטיביות היא 
התקשורת בין בני אדם.

תקשורת בין אדם לחפצים

בהקשר של תקשורת בין אדם לבין חפץ, אינטראקטיביות מתייחסת להתנהגות אינטראקטיבית של החפץ כפי שהמשתמש האנושי חווה אותו. לדוגמה, האינטראקטיביות של ה-iPod לא מתבטאת ביכולת לנגן מוזיקה, או בקיבולת האחסון, אלא בהתנהגות של ממשק המשתמש שלה על ידי המשתמש. זה כולל את הדרך בה אתה מזיז את האצבע על גלגל הקלט שלו, בדרך זו מתאפשר לך לבחור שיר ברשימת ההשמעה ושליטה על עוצמת הקול.
עובר אורח יכול לדמיין איך זה יהיה להשתמש בחפץ על ידי צפייה באחרים המשתמשים בו, אבל רק באמצעות השימוש בפועל, הוא "ירגיש" באופן מלא את האינטראקטיביות. זאת בשל האופי של החוויה האינטראקטיבית. הדבר דומה להבדל בין צופה ברכב למישהו שנוהג בו בפועל, רק אז ניתן לחוש כיצד רכב זה שונה מאחרים.

כלים שיווקיים

באמצעות כלים אינטראקטיביים הפועלים על פלטפורמות שמבוססות על טכנולוגיה חוויתית ויצירתית ניתן לרגש, למשוך, לרכז, להפעיל ולשכנע למשל קהל מבקרים אשר מגיעים לאירועים לצור "דיאלוג" עם המוצר או השרות אותו אנו מעוניינים לשווק, ככל שכמות הדיאלוגים גדלה כך גדלה התועלת למשתתפים השונים, תופעה הידועה יותר בשמה "אפקט הרשת".
פעילויות ומשחקים אינטראקטיביים מהווים גורם משיכה חזק ביותר ומתאימים לפעילויות במגוון רחב של סגמנטים שיווקיים כגון: תערוכות, אירועים, כנסים, פעילויות קד"מ ומרכזי מבקרים.

במדעי המחשב

במדעי המחשב, אינטראקטיביות מתייחסת לתוכנה המקבלת ומגיבה לקלט מבני אדם, למשל, נתונים או פקודות. תוכנה אינטראקטיבית כוללת את התוכניות הפופולריות ביותר, כגון מעבד תמלילים או גיליון אלקטרוני ויישומים. לשם השוואה, תוכניות אינטראקטיביות הפועלות ללא מגע יד אדם, דוגמאות אלה כוללות מהדרים המבצעים עיבודי אצווה. אם התגובה היא מורכבת מספיק אזי המערכת מבצעת אינטראקציה חברתית ומערכות מנסות להשיג זאת באמצעות יישום של ממשקים חברתיים. כמו כן, יש את הרעיון של סוגים של אינטראקציה עם המשתמש, כמו ממשק משתמש עשיר.
לוביאנקה

לוּבּיַאנקַה (ברוסית: Лубянка) הוא שמו העממי של בניין המטה הכללי של שירות הביטחון הפדרלי, אחד מיורשיו של הק.ג.ב. שנוסד לאחר פירוק ברית המועצות. הבניין נמצא בכיכר לוביאנקה בתחילת רחוב לוביאנקה גדולה.
בעבר שכן במרתפי הבניין בית סוהר מפורסם, שבו נכלאו, עונו והוצאו להורג אנשים רבים מספור. הבניין, שנמצא בכיכר לוביאנקה במוסקבה, הוא בניין גדול עם חזית עשויה לבנים צהובות, אשר תוכנן על ידי אלכסנדר וסילייביץ' איבנוב (Александр Васильевич Иванов) בשנת 1897, ובהמשך נבנתה לו תוספת על ידי האדריכל אלכסיי שצ'וסב (Щусев) בין השנים 1940–1947.
לוביאנקה, אשר נבנה בשנת 1898 בסגנון נאו-בארוקי, נועד לשמש כמטה של חברת הביטוח הכלל-רוסית, וניכר ברצפות העץ היפיפיות שבו ובקירותיו בצבע ירוק בהיר. 
לאחר המהפכה הבולשביקית נתפס הבניין על ידי הממשלה כדי לשמש כבניין מטה המשטרה החשאית, אשר נקראה אז צ'קה (Cheka). במהלך הטיהורים הגדולים של סטלין, הפכו משרדי הבניין לצפופים מאוד לאור גידול הצוות שעבד במקום. בשנת 1940 התבקש הארכיטקט הסובייטי המפורסם ביותר, אלכסיי שצ'וסב, להכפיל את גודלו של הבניין על ידי הוספת קומה והרחבת הבניין מאחור. תוכניתו של שצ'וסב הדגישה את סגנון הקלסיציזם סטליניסטי של הבניין. אולם שצ'וסב הספיק, בשנות הארבעים, לשנות רק המחצית השמאלית בחזית הבניין. זאת, עקב פתיחת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה ועיכובים נוספים. חזיתו הבלתי סימטרית של הבניין נותרה ללא שינוי עד לשנת 1983, כאשר תחת הנהגתו של יורי אנדרופוב הושלם שינוי המחצית הימנית בחזית והסימטריה הושבה לבניין, בהתאם לתוכניתו המקורית של שצ'וסב.
למרות שהמשטרה החשאית הסובייטית שינתה את שמה מספר פעמים, המטה הכללי שלה נותר כל העת בבניין. ראשי המשטרה החשאית, החל מלברנטי בריה ועד ליורי אנדרופוב, ישבו באותו משרד בקומה השלישית הצופה על פסלו של פליקס דזרז'ינסקי, מייסד הצ'קה. בחודש אוגוסט 1991, מיד לאחר כישלון הפיכת ינאייב נגד מיכאיל גורבאצ'וב, הופל הפסל על ידי מפגינים והועבר לגן הפסלים במוסקבה.
בית הכלא בקומת הקרקע של הבניין תואר בהרחבה בספרו הידוע של אלכסנדר סולז'ניצין "ארכיפלג גולאג". בין האסירים הידועים אשר נכלאו בבניין, עונו ונחקרו בו ניתן להזכיר את ראול ולנברג, נתן שרנסקי, הכומר הישועי וולטר צ'יזק והמשורר בנימין גוטיאנסקי. על אף החקירות הקשות, בית הכלא עצמו נחשב לטוב בברית המועצות, בשל הספרייה המצוינת (הספרים באו מבתי האינטליגנציה שנאסרה אז), גודל התאים, איכות המיטות, והמבחר הגדול במזון.
לאחר פירוק ארגון הק.ג.ב., הפך בניין לוביאנקה למטה הכללי של משמר הגבול הרוסי וכן שוכנת בו הנהלת שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה, הפס"ב (ФСБ). כמו כן נפתח בבניין מוזיאון לתולדות הקג"ב. המטה הראשי של פס"ב נמצא בבניין אחר השוכן באותו כיכר לוביאנקה. בקרבת הבניין ניצבת אנדרטה לקורבנות הרדיפה הפוליטית בברית המועצות, שהוקמה על ידי ארגון ממוריאל.
אוואן הנדלר

ביוגרפיה

הנדלר נולד בניו יורק למשפחה יהודית חילונית, בנם של אניד איירין, מנהלת בתחום בריאות הנפש, ומורי הנדלר ריימונד, בעל סוכנות פרסום ומעצב. הוא למד בבית הספר התיכון הנדריק האדסון במונטרוז, ניו יורק, ובגיל 17 עבר לעיר ניו יורק כדי ללמוד ב"בית הספר ג'וליארד". עזב את לימודיו בבית הספר בשביל תפקיד בסרט "Taps"‏ (1980).
להנדלר אח, לואל הנדלר, סופר וצלם, שנודע לציבור לאחר פרסום ספרו "Twitch & Shout: A Touretter’s Tale" והיה הכוכב, התסריטאי, המנחה והמפיק של סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית של PBS,‏ "Twitch & Shout", בה הופיע אוואן.
הנדלר נישא לאליסה אטי, כימאית ממוצא איטלקי, ב-2003. לשניים בת משותפת, סופיה קלמנטינה הנדלר, שנולדה ב-17 בינואר 2007.

קריירה

הנדלר הופיע במספר דרמות טלוויזיה וקומדיות מצבים, בין היתר בעמוק באדמה, חברים, חוק וסדר, הבית הלבן, מיאמי וייס, סקס והעיר הגדולה, אד, אבודים ו24. הוא היה אחד מכוכבי קומדיות המצבים של ABC,‏ It's Like, You Know... וHot Properties, וכיכב בקומדיית המצבים של רשת FOX‏ "Woops!". בשנת 2000 גילם את לארי פיין בסרט הטלוויזיה "שלושת המוסקטרים". בימים אלו הוא מגלם את דמותו של צ'רלי ראנקל, חברו הטוב ביותר וסוכן דמותו של דייוויד דוכובני, האנק מודי, ב"קליפורניקיישן". בנוסף, הופיע בסרטים כופר (1996), הנבחר (1981) וTaps‏ (1981).
ב-1991 הופיע על במת ברודוויי בהצגה "I Hate Hamlet", שבאחת מהופעותיה עזב את הבמה במהלך המערכה הראשונה לאחר שכוכב אחר בהצגה, ניקול ויליאמסון, טעה בכוריאוגרפיה במהלך סצנת קרב בין השניים, וכתוצאה מכך פגע בגבו של הנדלר. הנדלר הגיב למאורע: "נטשתי את ההפקה כי מהיום הראשון התנהגותו של ויליאמסון לשאר חברי הצוות הייתה בלתי נסבלת".
בנוסף לעבודתו כשחקן, הנדלר גם סופר. ספרו הראשון, "Time On Fire: My Comedy of Terrors", מספר על התאוששותו הבלתי סבירה ממחת הלוקמיה מיאלואידית חריפה בה לקה בשנות העשרים לחייו. ספרו השני, "It's Only Temporary...The Good News and the Bad News of Being Alive", שיצא במאי 2008, מספר על מסע ארוך הכרת התודה שלו לאנשים שהיו איתו בעת המחלה. הוא כתב לכמה כתבי עת, בין היתר ל-ELLE, ‏O, ‏the Oprah Magazine וMirabella.
בשנת 2019 שיחק במיני-סדרה הביוגרפית "פוסי/ורדון", ברשת FX Networks, אותו חייו של בוב פוסי.
קז'ימייז' הראשון

קז'ימייז' הראשון, מכונה: קז'ימייז' הָרֶסְטוֹרָטוֹר (המתקן) (בפולנית: Kazimierz I Odnowiciel) ‏(25 ביולי 1016 קרקוב - 28 בנובמבר 1058 פוזנן), 
היה, דה פקטו הדוכס של פולין, מטעם שושלת פיאסט, ודה יורה המלך של כל מדינת פולין, החל משנת 1034, ועד מותו בסוף שנת 1058.
היה בנם של המלך מיישקו השני, והמלכה רִישֶׁזִי, ועם מות אביו, שהשאיר את המדינה מפורדת ומפולגת, תפס בשנת 1034 את השלטון. הוא ניסה לאחד מאחוריו, אצילים ומלכים שונים, שישבו באופוזיציה, ומכאן קיבל את שמו הרסטורטור.
היעדר סמכות מרכזית במדינה, הובילה לתוהו ובוהו מדיני, ובשנת 1039, פלש למדינה בז'טיסלאב הראשון דוכס בוהמיה, וקז'ימייז', יצא לגלות.
תוך חודשים ספורים חזר קז'ימייז' והשתלט על המדינה, כשהוא לוקח על עצמו את הארגון מחדש של הדת והמדינה. ובעזרת ירוסלב החכם שהיה נסיך קייב, ווליקי נובגורוד, הוא הצליח להחזיר את השליטה הפולנית באזור מזוביה.
לה אמיסטאד

אמיסטאד (בספרדית: La Amistad, שתרגומו "הידידות") הייתה ספינת עבדים ספרדית שיצאה מהוואנה לנמל קובני אחר, בקמגואיי בשנת 1839. הספינה נשאה חמישים ושלושה עבדים בתת-תנאים, חלקם הושלכו לים וחלקם מתו, עד אשר השתלטו האפריקאים על הספינה בהנהגתו של אפריקני צעיר בשם ג'וזף סינקה שהרג את רב החובל וחלק מצוות הספינה. כדי לנווט נזקקו האפריקאים לאנשי הספינה הספרדים כדי להפליג חזרה לאפריקה. בחשאי, הסיטו הספרדים את הספינה צפונה. "אמיסטאד" נתפסה על ידי האונייה "וושינגטון" של שירות ספינות המכס של ארצות הברית, והובלה אל נמל ניו הייבן. כך החל אחד המשפטים המסעירים בארצות הברית, ארצות הברית נגד לה אמיסטאד, שני לאחר פרשת דרד סקוט. 
ספרד רצתה לתבוע את האפריקאים בפעולת שוד ימי ואכן נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן יצא כנגד האפריקאים כדי להיבחר מחדש. הדרומיים רצו שהאפריקאים ישפטו בבית דין פדרלי באשמת רצח ושוד. ג'ון קווינסי אדמס תחת חסותם של האבולישוניסטים יצג את העבדים וטען כי על פי החוק הספרדי סחר עבדים אפריקני אסור ומנוגד לזכות חירות האדם. בסופה של הפרשה זוכו החשודים ושוחררו.

בקולנוע

סרט הקולנוע אמיסטאד משנת 1997 מבוסס על סיפור מרד העבדים בספינה והמשפט שנערך בעקבותיו. בסרט, אשר בוים על ידי סטיבן ספילברג, מופיעים אנטוני הופקינס בתפקיד ג'ון קווינסי אדמס ודג'ימון הונסו בתפקיד ג'וזף סינקה.
קוראי מגילה

מנהגים באמירתו

קהילות ספרדיות רבות נוהגות לשיר פיוט זה לאחר קריאת מגילת אסתר בחג הפורים. בעבר נהגו כן אף הקהילות האיטליאניות שהתפללו בנוסח איטליה.
פליז

פְּלִיז היא סגסוגת המורכבת מהיסודות נחושת ואבץ. צבעה משתנה מאדום - בריכוזי אבץ נמוכים, ועד לצהוב - בריכוזי אבץ גבוהים. מעבר ל-35% של אבץ יש שתי פאזות שונות בסגסוגת, הנקראות פאזה אלפא (בדומה לנחושת טהורה) ופאזה בטא.
הפליז מוזכרת 3 פעמים בתנ"ך: פעמיים בשם נחושת קלל, ופעם אחת בשם "נחושת מוצהב". בגמרא כתוב ששערי ניקנור היו עשויים מ"נחושת צהובה",(תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ח, עמוד א') כלומר פליז. חנוכייה העשויה מפליז נחשבת מהודרת יותר מחנוכייה העשויה מנחושת טהורה, בגלל הדמיון לזהב (על פי האנציקלופדיה התלמודית, אף על פי שפליז זול יותר מנחושת).
הפליז היא סגסוגת קשה וחזקה הרבה יותר מנחושת, אך המוליכות החשמלית שלה נמוכה יותר. 
פליז משמש לייצור חלקים בייצור המוני שאינם נדרשים לעמידה בעומס כמו חפצי נוי, תרמילי כדורים, מצפנים וכן לכלי נשיפה ממתכת. ניתן לצפות חלקי פליז בציפוי ניקל לצורכי נוי (למשל באביזרי אמבט, ידיות וכו'). 
בעבר השתמשו בפליז ליציקה של תותחים, ידיות לדלתות וחפצי נוי כגון אהילים או פמוטות.
אל-תנזים

אל תנזים (ערבית: "حركة المقاومة اللبنانية - التنظيم" פירוש: "תנועת התנגדות הלבנונית - הארגון") היה ארגון לאומני קיצוני לבנוני אשר התמקד בפעילות צבאית וחברתית. הארגון התבסס על מיליציה שהורכבה מנוצרים לבנונים בשנות ה-70 המוקדמות. הארגון שיחק תפקיד חשוב במלחמת האזרחים בלבנון.

סמל

סמל הארגון כולל את מפת לבנון כשעץ ארז במרכזה, ומופיע הביטוי "אתה אוהב אותו, תעבוד בשבילו". הסמל תוכנן בשנת 1970 במהלך מסע שנעשה על ידי התנזים באזור הדרומי של כפר שובא, על מנת לסייע לאוכלוסייה הנפגעת במאמץ השיקום, בעקבות תקיפה אווירית של ישראל בדרום לבנון. כפר שובא הוא כפר מוסלמי בעיקרו בדרום לבנון, ומעשה הזה סימל את האידיאלים הלאומניים החילוניים של התנזים.
המפלגה הליברלית דמוקרטית של גרמניה

היסטוריה

המפלגה נוסדה בתום מלחמת העולם השנייה בשטח הכיבוש הסובייטי בשנת 1945 על ידי חברים לשעבר במפלגה הדמוקרטית הגרמנית ומפלגת העם הגרמנית אויגן שיפר וולדמר קוך. בתחילה מצע המפלגה היה ליברלי והיא תמכה בזכות הקניין וביזמות פרטית, אולם בעקבות לחץ שהופעל עליה מצד מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, מפלגת השלטון בגרמניה המזרחית, היא נטשה את התנגדותה לקומוניזם והפכה למעשה למפלגת לוויין של מפלגת השלטון.
המפלגה התמודדה כחלק מהחזית הלאומית של גרמניה הדמוקרטית בבחירות לפולקסקאמר בשנת 1949 וזכתה ב-25 מושבים בפרלמנט. המפלגה לא תיפקדה באופן עצמאי ובפועל הייתה כלי בידי מפלגת האיחוד הסוציאליסטי כדי לגייס תמיכה למשטר בקרב שכבות הביניים.
לאחר התמוטטות המשטר הקומוניסטי המפלגה חזרה למצע הליברלי שלה והתחילה לפעול באופן עצמאי תוך שהיא מצטרפת לקואליציה של מפלגות דמוקרטיות, מנהיג המפלגה מנפרד גרלך ניבחר לראשות ממשלת גרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה המפלגה התמזגה עם המפלגה החופשית-דמוקרטית.
עמנואל זיסמן

חייו

זיסמן נולד לאלכסנדר ולגיזלה לבית הרשקוביץ בפלובדיב שבבולגריה.
עלה לישראל בשנת 1949. שירת בצה"ל בחטיבת גבעתי בסדיר ובחטיבת ירושלים במילואים. בתום שירותו למד באוניברסיטה העברית בירושלים והיה פעיל במסגרתה בהסתדרות הסטודנטים. זיסמן היה מזכיר סניף ירושלים של מפלגת אחדות העבודה-פועלי ציון, עבד במועצת הפועלים בעיר ונבחר לשמש מזכיר הסתדרות הפקידים ומזכיר הסתדרות עובדי המדינה. בשנת 1975 החל לעבוד כמנהל אזור בחברת הביטוח "הסנה".
24 שנים היה חבר מועצת העיר ירושלים והיה יו"ר סיעת "ירושלים אחת" (בראשות טדי קולק), יו"ר הקואליציה ויו"ר ועדת הכספים. בין תפקידיו בעירייה מילא בהתנדבות תפקידים שונים ובהם: הממונה על מחלקת תרבות, נוער וספורט, יו"ר היכל הספורט במלחה ויו"ר אצטדיון טדי. במסגרת פעילותו במפלגת העבודה היה מזכיר המפלגה בירושלים ולאחר מכן, עד 1996, יו"ר מחוז ירושלים במפלגה. בשנת 1988 נבחר לחבר הכנסת בכנסת ה-12.
כחבר הכנסת ה-12 היה זיסמן חבר בוועדת החוץ והביטחון וועדת הכלכלה וכיהן כיו"ר ועדת המשנה לבטיחות בדרכים. בכנסת ה-13 כיהן כיושב ראש ועדת העלייה בתקופת העלייה מברית המועצות לשעבר. במהלך הכנסת ה-13 פרשו זיסמן ואביגדור קהלני ממפלגת העבודה והקימו את סיעת הדרך השלישית, בעקבות התנגדותם להסכם אוסלו ב' והמשא ומתן עם סוריה על עתידה של רמת הגולן. בכנסת ה-14 כיהן מטעם "הדרך השלישית" ושימש יו"ר ועדת החינוך והתרבות והעביר את חוק יום חינוך ארוך. לקראת סיום כהונתה של הכנסת ה-14 פרש מסיעת הדרך השלישית.
בשנות כהונתו בכנסת זכה זיסמן בעיטור גבוה מטעם ממשלת בולגריה עבור פעילותו כיו"ר אגודת הידידים ישראל-בולגריה. בשנים 2000–2002 כיהן כשגריר ישראל בבולגריה. לאחר שחזר לישראל כיהן כיו"ר אגודת הידידות ישראל-בולגריה. בתום כהונתו הוענק לו העיטור הגבוה ביותר בבולגריה, הסטרה פלנינה.
זיסמן היה בין 18 זוכי תואר יקיר ירושלים לשנת 2006‏.
זיסמן נפטר ב-11 בנובמבר 2009, בגיל 74, ונטמן בהר המנוחות. הותיר אחריו שלושה ילדים.
בשנת 2017 נקרא רחוב על שמו בשכונת הר חומה.