google/wiki40b huggingface dataset:
בית הכנסת בטרונדהיים

בית הכנסת בטרונדהיים (נורווגית: Synagogen i Trondheim) הוא בית כנסת בטרונדהיים שבנורווגיה ואחד מבתי הכנסת הצפוניים ביותר בעולם. בית הכנסת משרת את הקהילה היהודית של טרונדהיים מאז הקמתו ב-13 באוקטובר 1925. הבניין שימש קודם לכן את חברת הרכבות הנורווגית. הוא החליף את בית הכנסת הראשון של טרונדהיים (Synagogen i St. Jørgensveita i Trondheim).
יהודים הגיעו לטרונדהיים החל משנות ה-80 של המאה ה-19, בעיקר מן הארצות הבלטיות. ב-1905 הוקמה רשמית קהילה בעיר. ב-1941, כשנה לאחר פלישת גרמניה הנאצית לנורווגיה, חיללו הגרמנים את בית הכנסת, בזזו אותו והפכו אותו לאורווה. 135 יהודים מטרונדהיים, שלא ברחו לשוודיה השכנה, גורשו אל מותם. רק חמישה מבין המגורשים שרדו את השואה.
ב-1947 שוקם בית הכנסת וב-1997 הוקם במקום גם מוזיאון יהודי.
מועצת המטבע המזרח-אפריקאית

מועצת המטבע המזרח-אפריקאית (באנגלית: East African Currency Board, ובראשי תיבות: EACB) הייתה מועצת מטבע והסמכות המוניטרית במושבות הבריטיות במזרח אפריקה בין השנים 1919 ל-1966. המועצה הוקמה לאחר הכיבוש הבריטי את מזרח אפריקה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, והיא פיקחה על המדיניות המוניטריות בטריטוריות של הפרוטקטורט של אוגנדה, מזרח אפריקה הבריטית וטנגנייקה, כאשר זנזיבר צורפה בשנת 1936. במשך רוב שנות קיומה, היה תפקידה העיקרי של המועצה לשמור על ערך השילינג המזרח-אפריקאי שווה לערך השילינג הבריטי. דבר זה התבצע באמצעות ההבטחה כי המטבע המקומי מגובה דיו ביתרות של לירה שטרלינג. מטה המועצה היה בלונדון. המועצה עוד המשיכה לפעול זמן קצר לאחר קבלת עצמאותן של אוגנדה, קניה וטנזניה, אך בשנת 1966 היא התפרקה והוחלפה על ידי הבנקים המרכזיים של מדינות אלה.
עמנואל סארקי

קריירה

סארקי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לין אוסלו ובגיל 19 חתם בצ'לסי אך הושאל לוסטרלו בה שיחק 4 שנים כשחקן מושאל מצ'לסי מתוכן רק בעונת 2007/2008 הצליח להיות שחקן חשוב במערכת עם 28 הופעות בהם גם כבש את שער הבכורה בקריירה שלו. בקיץ 2010 חתם במ.ס. אשדוד. ב-27 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-1 נגד מכבי תל אביב. ב-20 בנובמבר 2010 כבש את השער היחיד שלו במדי אשדוד בהפסד 2-1 נגד מכבי פתח תקווה. בתום העונה עזב את אשדוד וחזר לבלגיה כאשר חתם בוואסלנד-בוורן בה מיעט לשחק ובסיום העונה עזב. לאחר חצי עונה שלא שיחק, ב-11 בפברואר 2013 חתם בוויסלה קרקוב הפולנית וכעבור כחודש ערך את הופעת הבכורה שלו בקרקוב בניצחון 1-2 נגד פולוניה ורשה.
בפברואר 2018 חתם בפרטיזן ברדיוב מהליגה הסלובקית השנייה.
בצעירותו שיחק סארקי בנבחרות הצעירות של ניגריה. בשנת 2014 החליט לייצג את האיטי מאחר שסבו נולד שם. ב-12 בנובמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד אנטיגואה וברבודה במסגרת מוקדמות גביע הזהב 2015.
מוזיאון השואה (רומא)

היסטוריה

משנת 1955 פועל במילאנו המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו (CDEC: La Fondazione Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea) בראשות מיכֶ'ל צרפתי (Michele Sarfatti). המכון אשר ממוקם במבנה ששימש בעבר את בית הספר העממי של יהודי מילאנו, עוסק בתיעוד, חינוך ומאבק באנטישמיות. בניית מוזיאון השואה ברומא, לצד בניית מוזיאון לאומי נוסף בעיר פרארה תוכננו לחזק את זיכרון השואה באיטליה.
ב-2004 הודיע ראש עיריית רומא וולטר ולטרוני על הכוונה להקים מוזיאון לזכר השואה בעיר. לאחר עשור ובעקבות התקדמות אטית בתוכנית לפתיחת המוזיאון, קמו קולות בקהילה היהודית ב-2014 שביקשו לבטל את הקמת המוזיאון.

תוכנית המוזיאון

את המוזיאון תיכננו האדריכלים לוקה זאבי (Luca Zevi) וגאורג טמבוריני (George Tamburini). מנהלו המדעי של המוזיאון הוא מרצ'לו פאצאטי (Marcello Pezzetti), והאחראי מטעם הקהילה היהודית על הפרויקט הוא סגן נשיא יהדות רומא, ריקרדו פצ'יפיצ'י (Riccardo Pacifici).
חלקי המוזיאון יהיו כולם בני קומה אחת, על מנת שלא לפגוע במראה הכללי של גן הווילה. שטח המוזיאון הוא 1,300 מ"ר ובו מתוכננים 2,500 מרחבי תצוגה לתערוכות קבועות ומתחלפות, תצוגות אור-קוליות וחדר הרצאות. כמו כן, מתוכננת במקום ספריה. לפי תוכניתו של פאצאטי, יהיו במבנה המוזיאון עצמו ארבעה חלקים: שיחזור קרמטוריום, מרחבים ובהם עדויות ניצולים, חשיפה לחפצים אשר ליוו את הבאים למחנות הריכוז והיו עימם במחנות, ולבסוף, סקירת הגזירות האנטישמיות אשר הובילו לשואה.
שטח נוסף יוקדש לפעולות שננקטו נגד יהודי רומא ב-16 באוקטובר 1943, המועד בו הצטוו להתאסף בגטו, ממנו נשלחו 1,022 איש למחנה אושויץ, כאשר רק 15 מהם חזרו בחיים. באבנים שחורות ייחרטו שמותיהם של 2,027 מיהודי רומא אשר נספו בשנות מלחמת העולם השנייה ובהם גם 95 היהודים שנרצחו בטבח בפוסה ארדיאטינה.
ברחבת המוזיאון מתוכננים מונומנטים נוספים ובהם עמוד זיכרון להדלקת אבוקת אש, וכן רציף של תחנת רכבת, אשר יסמל את הרציפים אליהם הגיעו היהודים באושוויץ.
מלבד הטיפול בנושא השואה, כוללת תוכנית המוזיאון גם שלב נוסף של טיפול מחודש בשרידי הקטקומבות היהודיות העתיקות המצויות במתחם.
שניר משען

קריירה

משען התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וב-28 בפברואר 2007, ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. לאחר שסיים את גיל הנוער שוחרר מהמועדון וחתם בהפועל רעננה ששיחקה אז בליגה הלאומית. ב-9 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירת הבוגרים, בהפסד 1–4 להפועל עכו במסגרת גביע הטוטו. משען ערך 20 הופעות במדי הקבוצה בעונה זו, ובסופה העפיל עמה לליגת העל לראשונה בתולדותיה, אך עונה לאחר מכן לא זכה לדקות משחק.
בקיץ 2010 חזר משען לליגה הלאומית כאשר חתם במכבי עירוני בת ים, ולאחר עונה אחת חתם בקיץ 2011 בהפועל כפר סבא. בקיץ 2012 חתם משען בקבוצת הפועל עכו. ב-15 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 5–1 נגד בני סכנין, ובסך הכל שיחק שלוש שנים בקבוצה.
ב-14 ביולי 2015 חתם משען על חוזה לעונה אחת עם אופציה לשנתיים נוספות בבית"ר ירושלים. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 0-1 על הפועל כפר סבא בגביע הטוטו. למרות שפספס את רוב משחקי העונה בשל פציעה, הגיע משען לסיכום על הארכת חוזהו בעונה נוספת. ב-30 ביוני 2016 ערך את הופעת הבכורה האירופית שלו, בתיקו 0–0 נגד סלובודה טוזלה במסגרת הסיבוב הראשון של מוקדמות הליגה האירופית. למרות שהושג סיכום על הארכת חוזהו, בשל חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה סיים משען את דרכו בבית"ר ירושלים.
ב-17 באוגוסט 2016 חתם משען לעונה אחת בהפועל אשקלון. הוא שוחרר בתום עונה אחת בה ערך 21 הופעות ליגה.
לאחר שנה שלא שיחק, בעונת 2018/2019 החל לשמש כעוזר מאמן בקבוצת הפועל עכו, וב-9 בספטמבר 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
פאולו רינק

קריירת מועדונים

פאולו רינק החלל את הקריירה במועדון הברזילאי אתלטיקו פרנאאנסה, שם שיחק עד לשנת 1997, למעט תקופות השאלה קצרות לאתלטיקו מיניירו ושאפקואנסה הברזילאיות. בשנת 1997 חתם רינק בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה אליה נמכר תמורת שישה מיליון דולר אמריקאי, הסכום הגבוה ביותר ששולם עד אז לשחקן של אתלטיקו פרנאאנסה. רינק שיחק בבאייר לברקוזן במשך ארבע עונות, עם תקופת השאלה קצרה בסנטוס. לא תמיד הייתה לרינק עדיפות בהרכב, כאשר שיחקו בתקופתו בבאייר לברקוזן חלוצים כאולף קירסטן, תומאס ברדריץ' ואוליבר נויביל. בעונתו הראשונה בבאייר לברקוזן הבקיע רינק תשעה שערים, ועונת השיא שלו הייתה 1999/00, עת חזר מסנטוס, והבקיע עשרה שערים ב-16 משחקים בלבד, וסייע לבאייר לברקוזן לסיים במקום השני בבונדסליגה, כאשר הקבוצה לא זכתה באליפות רק בגין הפרש שערים נחות יותר משל האלופה באיירן מינכן. בעונת 2000/01 הבקיע רינק חמישה שערים בבונדסליגה, וקבוצתו סיימה רביעית, כאשר בליגת האלופות הקבוצה סיימה במקום השלישי בשלב הבתים, בו רינק הבקיע שער אחד, והמשיכה לגביע אופ"א. 
את עונת 2001/02 החל רינק בבאייר לברקוזן, אך חתם לקראת סוף חלון ההעברות בנירנברג, שם שיחק עונה אחת, הבקיע שלושה שערים, ושרד עם הקבוצה בהצלחה את מאבקי התחתית. בתום עונה זו חתם רינק לעונה אחת באנרגי קוטבוס מהבונדסליגה, שם שיחק עונה אחת, הבקיע שלושה שערים ב-13 הופעות, ונשר עם המועדון אל הבונדסליגה השנייה מהמקום האחרון. זה היה המועדון האחרון בו רינק שיחק בגרמניה, ואת המשך הקריירה העביר בעיקר בליגת העל הקפריסאית, כאשר שיחק שתי קדנציות קצרות באולימפיאקוס ניקוסיה וקדנציה אחת באומוניה ניקוסיה, ובנוסף שיחק בויטסה ארנהם ההולנדית ובג'אונבוק יונדאי מוטורס מקוריאה הדרומית. בשנת 2007 חזר רינק למועדון נעוריו, אתלטיקו פרנאאנסה, שם ערך 13 הופעות, ופרש מכדורגל. במאי 2007 נערך לכבודו משחק הוקרה, בו שיחקו חבריו של רינק לאורך השנים.

קריירה בינלאומית

סבו של פאולו רינק היגר מהיידלברג שבגרמניה לברזיל בשנת 1904. עובדה זו סייעה לאזרח את רינק בגרמניה בקלות, והוא נקרא לשחק בנבחרת גרמניה על ידי המאמן ברטי פוגטס. בספטמבר 1998 ערך את הופעות הבכורה במשחקי ידידות מול נבחרת רומניה ונבחרת מלטה. בשנת 1999 השתתף רינק עם נבחרת גרמניה בגביע הקונפדרציות 1999, ושיחק בשני משחקים. בשנת 2000 השתתף רינק ביורו 2000, פתח במשחק אחד ונכנס כמחליף בשניים הנותרים. בשני הטורנירים הודחה גרמניה בשלב הבתים. על הדחתה מיורו 2000 ספגה נבחרת גרמניה ביקורות קשות, כאשר לזימונו של רינק על ידי ברטי פוגטס היה חלק בביקורות אלו. לאחר יורו 2000 לא זומן רינק שוב לנבחרת גרמניה, ולזכותו 13 הופעות במדים הלאומיים, בהן לא הבקיע.
גאורג בוכמן

קריירה מוקדמת

בוכמן נולד ב-18 בספטמבר 1913 בצשורלאו, ולאחר הצטרפותו לנוער היטלר, הוא הצטרף בשנת 1933 למפלגה הנאצית. ב-1 באפריל 1934 הוא הצטרף ליחידות גולגולת המת, ואף שימש כשומר במחנה הריכוז דכאו, וב-20 באפריל 1936 הועלה לדרגת אונטרשטורמפיהרר, ומונה למפקד פלוגה ביחידת בוואריה העילית.

מלחמת העולם השנייה

בנובמבר 1939 מונה בוכמן למפקד פלוגה בדיוויזיית האס אס השלישית, והועלה לדרגת אוברשטורמפיהרר. במהלך המערכה על צרפת לחם בוכמן עם יחידתו באראס, קמברה ודנקרק, וקיבל על פעולותיו את עיטור צלב הברזל דרגה שנייה. במהלך מבצע ברברוסה לחם בוכמן עם יחידתו בגזרה הצפונית, והשתתף בקרבות בלטביה ובאסטוניה, ועוטר בעיטור צלב הברזל דרגה ראשונה. בחורף 1942 לחם בוכמן עם יחידתו במבצע דמיאנסק, ועל כך הועלה ב-20 באפריל 1942 לדרגת שטורמבאנפיהרר, וב-3 במאי הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. זמן קצר לאחר מכן הוא מונה למפקד הגדוד השני ברגימנט האופנוענים "טולה", ובפברואר 1943 פיקד עליו בקרב חרקוב השלישי. ב-17 במאי 1943 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וביולי 1943 הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצר אס אס ה-3 "טוטנקופף". בספטמבר 1944 הוא פיקד לזמן קצר על רגימנט הפאנצר אס אס ה-9 "הוהנשטאופן" בצרפת. ב-9 בנובמבר 1944 הוא הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר, וב-3 בינואר 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-18, ופיקד עליה במהלך הקרב על שלזיה. על ההישגים של הדיוויזיה הוענק לו ב-26 במרץ 1945 תוספת חרבות לעיטור, והוא הועלה לדרגת אוברפיהרר. ב-26 במרץ 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17, ופיקד עליה עד סוף המלחמה, וב-8 במאי 1945 הוא נפל בשבי האמריקני.

אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר שחרורו התגורר בוכמן בעיר אופנבך, עד למותו ב-8 ביולי 1973.
ניהאד דביט

ניהאד דביט (נולד ברמלה בשנת 1968), הוא פסל ישראלי בן למשפחה ערבית נוצרית מסועפת ובעלת שורשים ביפו וברמלה.

חייו

דביט למד והתחנך בין השאר בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים. את ההשכלה וההכשרה האקדמית כפסל רכש בבית הספר הגבוה לאמנויות בסופיה. בולגריה. היום הוא נשוי ואב לשלוש בנות ובן.
דביט יוצר בשנים האחרונות בעיקר פסלי ברזל. פסליו נרכשו על ידי אספני אמנות ישראלים בולטים ואספנים מחו"ל.
אחד מתווי ההיכר המובהקים המאפיינים את עבודתו הם פסלי עצי הזית שהוא יוצר. עצי הזית הם נושא קרוב ללבו של דביט, כסמל מובהק בן אלפי שנים לנוף הים תיכוני שבתוכו צמח, וכסמל לשלום במזרח התיכון ובעולם. 
עד כה יצר מאות רבות של עצים, כל אחד מהם ייחודי ושונה מהאחרים. העצים עשויים חוטי ברזל ונחושת, בגדלים שונים - מגודל טבעי ועד לעצים זעירים. הגדולים שבהם מוצבים כפסלי חוצות.
פסליו הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות, בין השאר ביפו, ברמלה, בירושלים ובקיבוץ ניר עוז, ובתערוכת אמנות קבוצתית, המוקדשת לעץ הזית בגלריה של האוניברסיטה המורמונית בהר הזיתים בירושלים.

חלומו של זית

"חלומו של זית" היוא פסל המתאר עץ זית שנוצר בשיתוף פעולה בין רות הורם לניהאד דביט. הפסל מוצב בכיכר וינגייט בירושלים, במקום המהווה פרשת דרכים בין היישוב היהודי, הערבי והנוצרי-מנדטורי. הפסל נוצר בעיני רוחנו כשהתבקשנו להציג פרויקט לקרן "ראות ורעות" בירושלים, קרן התומכת בין השאר באמנים עם נכות ראיה (רות היא אמנית בעלת מגבלת ראיה).
הפסל ניהאד דביט עובד ויוצר ברמלה. בשנים האחרונות יוצר בעיקר פסלי עצי זית שמוצבים במקומות שונים בארץ. עצי הזית הם סמל מובהק בן אלפי שנים לנוף הים תיכוני בו צמח וסמל לשלום במזרח התיכון ובעולם.
קראס

קראס או רמת קראס (סלובנית Kras; איטלקית Carso; גרמנית Karst) הוא חבל ארץ בדרום מערב סלובניה ובצפון מזרח איטליה שהעניק את שמו הגרמני לתופעת הקארסט. בשל כך לעיתים מכונה האזור בכינוי "הקארסט המקורי" או "הקארסט הקלאסי". האזור עשיר בתופעות קארסטיות כבולענים, פירים אנכיים, מגדלי קארסט ומערות.

גאוגרפיה

הקראס הוא רמה עשויה אבן גיר לחופיו המזרחיים של מפרץ טריאסטה, המתרוממת בתלילות ביחס לאזורים המקיפים אותה, למעט בצידה הדרום-מזרחי, וגובהה הממוצע כ-330 מטר. הרמה אינה מושפעת כמעט מהאקלים הימי של הים האדריאטי וכשליש ממנה מכוסה בחורש של עצי אורן. שטחו של חבל הקראס בסלובניה הוא 429 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-19,000 תושבים, אך קיימות מספר הגדרות לגבולות החבל ולפיהן משתנים הנתונים. מרכזו של החבל בעיר סז'נה (Sežana) שעל גבול איטליה ובה כ-12,000 תושבים.
קולגייט-פלמוליב

קולגייט לפני האיחוד

בשנת 1806 פתח יצרן הנרות והסבונים ויליאם קולגייט מפעל לייצור סבון בניו יורק בשם William Colgate & Company. החברה מכרה סבונים קשיחים במשקלים קבועים. עם מותו של קולגייט האב ב-1857 שונה שם החברה ל-"Colgate & Company", תחת ניהולו של בנו סמואל קולגייט. ב-1872 הציגה החברה את "זר קשמיר" (Cashmere Bouquet), סבון תמרוקים מבושם. שנה מאוחר יותר הציגה החברה את משחת השניים הראשונה שנמכרה בצנצנת. ב-1896 מכרה את משחת השיניים הראשונה בשפופרת בשם "Colgate Ribbon Dental Cream". באותה שנה פתחה החברה גם את מעבדת המחקר והפיתוח שלה.
ב-1890 שינתה אוניברסיטת מדיסון שבהמילטון מדינת ניו יורק את שמה ל"אוניברסיטת קולגייט" כהוקרה לתרומה משמעותית שקיבלה מהמשפחה. ב-1908 התמנה ג'יימס בורמן קולגייט, נכדו של המייסד, ליו"ר חבר הנאמנים של האוניברסיטה.

פלמוליב לפני האיחוד

חברת "B.J. Johnson" ממילווקי ייצרה החל מ-1898 סבון רך, מבוסס על שמן זית ושמן דקלים תחת המותג "פלמוליב" (הלחם של פאלם=דקלים ואוליב=זית). במפנה המאה העשרים היה סבון פלמוליב הסבון הרך הנמכר ביותר בעולם. המותג פלמוליב שימש בין היתר למימון תזמורת נגנים ולתוכניות רדיו שנקראו על שמה (ראו להלן).
בשנת 1928 נרכשה החברה על ידי חברת יצרני סבון ממיזורי בשם Peet Brothers שיצרו את חברת Peet-Palmolive, בהמשך נרכשה גם חברת קולגייט ובשנת 1953 שונה שם החברה המאוחדת מ-Colgate-Palmolive-Peet לקולגייט-פלמוליב.

לאחר האיחוד

המתחרה הגדולה ביותר של קולגייט-פלמוליב היא פרוקטר אנד גמבל (P&G) ומירוץ החדשנות בין החברות היווה מנוע צמיחה והתקדמות הדדי בשווקיהן לאחר מלחמת העולם השנייה. כך הכנסת אבקת הכביסה לשימוש על ידי P&G גרם לנטישת לקוחות מקולגייט-פלמוליב אל מתחרתה בנישה של סבוני הכביסה. הכנסת פלואוריד למשחת השיניים על ידי P&G בשנות החמישים עוררה גם את קולגייט לחדש בתחום זה, שהיה לפני כן נחלתה הבלעדית כמעט.
ג'ורג' הנרי לש (George Henry Lesch), מנכ"ל החברה ונשיאה בין 1960 ל-1971 תרם להפיכתה לחברה מודרנית עם מתקני ייצור חדשניים ומותגים רב-לאומיים. תחת ניהולו הגיעה החברה לשיאי מכירות.
החברה פעילה ב-200 מדינות ונסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה של הודו.

בתרבות ובחברה

בין 1927 ל-1931 מימנה פלמוליב את תוכנית הרדיו "שעת פלמוליב" ששודרה ב-NBC. התוכנית כללה קונצרט חי של מוזיקה קלה (ג'אז וקטעי מוזיקה קלאסית כולל קטעי אופרה). בין השנים 1934 ל-1937 מימנה פלמוליב את תוכנית הרדיו "Palmolive Beauty Box Theater" ששידרה קטעי אופרטה.
בראשית ימי הטלוויזיה התחרו קולגייט-פלמוליב ומתחרתה, פרוקטר אנד גמבל, על שידור פרסומות בתוכניות הבוקר והצהריים שיועדו לעקרות הבית. עקב הפרסום הגלוי והסמוי של סבונים וחומרי ניקוי בתוכניות אלה זכו התוכניות לכינוי "אופרת סבון".
בין השנים 1950–1955 מימנה קולגייט את תוכנית הבידור המובילה ברשת הטלוויזיה NBC, "שעת הקומדיה של קולגייט".
זמיי

במיתולוגיה הסלאבית, מתארת המילה זְמֵיי (ברוסית: Змей; בצ'כית ובבלארוסית: Zmej) ומקבילותיה, זְ'מִיי (בפולנית: Żmij), זְמִיי או זְמַיי – דרקון. במרבית השפות הסלאביות, מדובר בצורת הזכר של המילה הסלאבית המציינת נחש (המופיעה בדרך כלל בלשון נקבה). במיתולוגיה הרומנית מופיעה דמות דומה, שמקורה בדרקון הסלאבי – זמאו. בפולקלור הפולני והבלארוסי נקרא הדרקון גם סְמוֹק (Smok). על אף שהוא די דומה לדרקונים אירופיים אחרים, לדרקונים הסלאביים מספר מאפיינים ייחודיים.

בתרבות הסלאבים המזרחיים

הפולקלור ברוסיה ובאוקראינה מספר על יצור דמוי-דרקון בשם זְמֵיי גוֹרִינִיץ' (Змей Горыныч, "נחש/דרקון בן הר"). לדרקון זה שלושה ראשים, צבעו ירוק, הוא מהלך על שתי רגליו האחוריות ובעל טלפיים קדמיות קטנות, ונושף אש. לפי בילינה אחת, נקטל זמיי גוריניץ' בידיו של הגיבור דובריניה ניקיטיץ' (Добрыня Никитич).
דרקונים רוסיים אחרים, דוגמת טוּגַארִין זְמֵייֶבִיץ', נושאים שמות טורקיים, אשר ככל הנראה מסמלים את המונגולים ועמים אחרים מן הערבה האירואסייתית. בהתאם, על סמלהּ של מוסקבה מופיע גאורגיוס הקדוש (המסמל את הנצרות) הקוטל את הדרקון (המסמל את השטן). במבנים פרהיסטוריים אחדים – ובפרט בחומת הנחש, ליד קייב – מופיעים דרקונים כסמל לעמים נוכריים.
לדרקונים רוסיים יש לרוב מספר ראשים, בכפולות של שלוש. אצל כמה מהם גדלים הראשים בחזרה, עד אשר לא נכרתו כל הראשים.

בתרבות הסלאבים הדרומיים

בסלובניה דרקון הוא "זְמַיי" (Zmaj), ולצידו יש שימוש לעיתים במילה ארכאית ממקור לא ידוע – "פּוֹזוֹי" (Pozoj). על פי רוב, טבעם של הדרקונים בסלובניה שלילי, והם מופיעים בדרך כלל בהקשר לגאורגיוס הקדוש. בסיפורים עממיים אחרים, שמשערים כי מקורם בתקופה הקדם-נוצרית, מסופר על דרקונים שמנוצחים באופן דומה לסמוק ואוולסקי (הדרקון של ואוול) הפולני – למשל, באמצעות פיתויים למלכודת של גפרית. עם זאת, הדרקונים אינם מזיקים לאדם תמיד; הדוגמה הטובה ביותר לכך היא דרקון ליובליאנה, המגן מתוקף נדיבות ליבו על העיר ליובליאנה, ומופיע בסמלהּ של העיר.
במקדוניה, בקרואטיה, בבולגריה, בבוסניה, בסרביה ובמונטנגרו, שמו של הדרקון הוא "זמַיי", "זמֵיי" או "לַמְיָה" (Lamja). זהו דרקון מרובה ראשים (שלושה, שבעה או תשעה) הנושף אש. בסרבית ובבוסנית הוא מכונה גם "אַזְ'דַיָה" (Aždaja) או "אַזְ'דַהָה" (Aždaha), בהתאמה – שם המזכיר את הדרקון במיתולוגיה הפרסית, "זהאק" (או "זוהאק"; ובמקור: "אַזִ'י דַהַאקָה". על פי האמונה, השדה אַלַה (Ala, בסרבית) או הַאלַה (Hala, בבולגרית) מופיעה מפעם לפעם בדמות דרקון ממין נקבה.
עידו מרקוס

עידו מרקוס (נולד ב-16 ביולי 1979) הוא אמן, אוצר ואספן ישראלי. עוסק בתחומי אמנות שונים בהם: רישום, ציור, מיצב וצילום.
מרקוס ידוע בסדרות מיצבי המיניאטורות השונות שלו, המציגות מאות ציורים שנוצרו לאורך תקופות שונות. מיצגים אלה הוצגו בארץ וברחבי העולם ונמצאים באוספים רבים.

ביוגרפיה

עידו מרקוס נולד בבוסטון שבארצות הברית בשנת 1979. הוא עלה לארץ בשנת 1979 וגדל בהרצליה. למד צילום בתיכון ויצו צרפת בתל אביב ושירת כצלם ועורך צבאי במודיעין. כיום חי ויוצר בעיר חיפה.
כילד עסק בעיקר בצילום וקולאז' אך בהמשך עבר לרישום, ציור ומיצב.
עבודותיו נעות בין המקומי לגלובלי, והוא נע בין סגנונות, מדיומים ודרכי תצוגה שונות, כאשר הציר המרכזי בהן הוא התנועה והדחיסות בה הוא חווה את המציאות אותה הוא חי ויוצר. בעבודותיו העכשוויות עוסק במתח שבין הדימוי האיקוני היחיד לריבוי הדיגיטלי, תוך כדי התייחסות לתאוריות דיגיטקסטואליות ולסתירות בין תצלומי משפחה לאנונימיות ברשת, בין פיגורטיביות להפשטה ומפגש בין זרמים ודינמיקות עבודה שונות. מרקוס עובד עם חומרים אשר הוא אוסף מהרחוב והרשת, ובכך מחבר בין האישי לכללי, ואף מדגיש את הטשטוש הנוצר ביניהם בעידן הדיגיטלי דחוס הדימויים.
מרקוס הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות במוזיאונים וגלריות בישראל וברחבי העולם. כיום הוא מיוצג על ידי גלריה פורטה בתל אביב.

לימודים

1995-1997 לימודי צילום, תיכון ויצ"ו צרפת, תל אביב.
2002-2003 לימודי רישום וציור, ב-SVA, ניו-יורק.
2005-2008 לימודי אמנות, סיים בהצטיינות באמנות, המדרשה לאומנות וחינוך, מכללת בית ברל,
2011-2013 לימודי תואר ראשון באמנות ויצירה, אוניברסיטת חיפה.

תערוכות יחיד

2009 - רישומים וציורים-2007–2009 גלריה רו ארט, תל אביב.
2011 - "בקטנה" גלריה יאיר, תל אביב.
2011 - “יד אחרת" גלריה קיבוץ לוחמי הגטאות.
2012 - ״דרך חור הסיכה״, גלריה הסף, ניו דלהי, הודו.
2013 - ״טיוטא״ גלריה לאמנות, קריית טבעון.
2014 - "סרפדים" גלריה יאיר, תל אביב.
2016 - ״גליץ״ גלריה רוטשילד לאמנות, תל אביב.
2017 - "רכילות", גלריה רוטשילד לאמנות, תל אביב.
2018- ״האחרים״, גלריה יאיר, תל אביב.
2018- ״עניין משפחתי״, גלריה זימאק, תל אביב.
2019- ״התהלוכה״, גלריה פורטה, תל אביב.

מבחר תערוכות קבוצתיות

2010 - "ומה לעשות עם ציור במאה ה-21" מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
2012 - "02-03-04" מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
2013 - "חי או מת", תל אביב.
2013 - "דיבוק", תערוכה זוגית, פיינברג פרוג'קטס, תל אביב.
2013 - "זמן קסם" מוזיאון אשדוד לאמנות, אשדוד.
2014 - המרכז לאמנות סרסוטה, פלורידה, ארצות הברית.
2016 - קבוצתית מאוסף גלריה-זימאק תל אביב.
2016 - הביאנלה לרישום, בית האמנים, ירושלים.
2017 - סלון ציור, גלריה הקוביה, ירושלים.

ירידים

2012 - יריד לאמנות עכשווית ניו דלהי, הודו.
2013 - צבע טרי 6, תל אביב.
2014 - ART MIAMI.
2014 - ART TORONTO.
2018- צבע טרי 10, תל אביב.

אוצרות

2010 - "תוגה" תם גולדברג/נגה שץ, גלריה האגף, חיפה.
2011 - "פולחן האביב" 6 אמנים צעירים, גלריה רו ארט, תל אביב.
2012 - "כיכר פריז" מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
2014 - "הירח הוא פצע בשמיים" רחל קיני/טליה קינן האגף השני, חיפה.
2015 - ״ארמון התרבות״ גלריה שער 3, חיפה.
2016 - "פנטזיה מבטון" גלריה זימאק, תל אביב.
Beautiful Eyes

רקע

סוויפט זכתה להצלחה רבה עם יציאתו לאור של אלבום הבכורה שלה Taylor Swift‏ (2006), והתחילה לעבוד על אלבום האולפן השני שלה, Fearless ‏(2008), בשנת 2007. באותה תקופה, היא קיבלה מספר הודעות דואר אלקטרוני ממעריצים שביקשו שסוויפט תוציא חומר חדש, מה שהביא אותה להוציא את Beautiful Eyes: "חשבתי שזה אולי יספק אותם עד צאת האלבום החדש בסתיו". המוזיקה ב-Beautiful Eyes היא מוזיקת קאנטרי-פופ ומוזיקה בת-זמננו. המיני-אלבום כולל גרסאות חדשות של שירים מ-Taylor Swift: גרסה חלופית של "Should've Said No", הסינגל החמישי מתוך האלבום, גרסה אקוסטית של "Teardrops on My Guitar", הסינגל השני מהאלבום, עריכת רדיו של "Picture to Burn", הסינגל הרביעי מהאלבום, ו-"I'm Only Me when I'm with You", סינגל שיווקי מהאלבום. המיני-אלבום כולל גם שני שירים מקוריים, "Beautiful Eyes" ו-"I Heart Question Mark", אותו כתבה בשנת 2003. ה-DVD של המיני-אלבום כולל וידאו קליפים של הסינגלים מתוך Taylor Swift, כמו גם וידאו קליפ שנעשה ל-"Beautiful Eyes" מצילומים ממסיבת יום הולדת השמונה עשר של סוויפט.
סוויפט לא רצתה שהמיני-אלבום יתפס בטעות כאלבום השני שלה, ולכן הוציאה אותו באופן בלעדי ברשת הקמעונאות האמריקאית וול-מארט. האלבום היה זמין רק בחנויות וול-מארט ובאתר האינטרנט של הרשת. כמו כן, הוא היה במהדורה מוגבלת משום שסוויפט הרשתה לחברת התקליטים שלה לייצר רק מספר מסוים של עותקים.

הצלחה מסחרית

Beautiful Eyes הגיע למקום התשיעי במצעד 200 האלבומים של הבילבורד, עם מכירות של 45,000 עותקים בשבוע הראשון; הוא נשאר במצעד במשך 20 שבועות. המיני-אלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד, ממנו הדיח את אלבום הבכורה שלה. עם Taylor Swift במקום השני, הפכה סוויפט לאמן הראשון שמחזיק בשני המקומות בו זמנית, מאז ליאן ריימס שעשתה זאת ב-1997 עם אלבומיה Blue‏ (1996) ו-Unchained Melody: The Early Years ‏(1997). בסך הכל, נשאר המיני-אלבום 28 שבועות במצעד. במצעד סוף השנה של מצעד 200 האלבומים של הבילבורד הגיע המיני-אלבום למקום ה-192.
נכון לאוגוסט 2012, המיני-אלבום מכר 304,000 עותקים בארצות הברית.

קידום

"I Heart Question Mark" יצא כסינגל שיווקי לקידום מכירות Beautiful Eyes ב-23 ביוני 2008. סוויפט קידמה את Beautiful Eyes בצורה מינימלית משום שלא רצתה יתפס בטעות כאלבום השני שלה, אך הופיעה עם שיר הנושא במספר מקומות. השיר בוצע לראשונה ב-2005, בתערוכת מוזיקה שנתית שהתקיימה באנהיים, קליפורניה.
בלו אויסטר קאלט

היסטוריה

הלהקה שהחלה את דרכה בשנת 1967 בשם Soft White Underbelly נוסדה על ידי גיטריסט בשם דונלד רוזר ומתופף בשם אלברט בושארד.
בשנת 1971 שינתה הלהקה את שמה לבלו אויסטר קאלט ושנה לאחר מכן הוציאה את אלבום הבכורה שלה.
אלבומה הרביעי של הלהקה Agents of Fortune היה נקודת הפריצה של הלהקה לתודעת הציבור.
אלבום זה הכיל את הלהיט הגדול ביותר של הלהקה שנודע בשם "Don't Fear) The Reaper)".
להיט זה נכלל לאחר מכן בסרט האימה "ליל המסכות" ובספר המתח "הנעלמים" של הרלן קובן.
עם הזמן הלהקה הוציאה עוד כמה אלבומים שזכו למעמד אלבום פלטינה והחליפה הרכבים.
למעשה עד היום הלהקה עדיין קיימת בהרכב שונה במקצת מההרכב המקורי של הלהקה.
נוירופיברומטוזיס

קליניקה

המחלה עלולה לגרום לפגיעות בשלד, קומה נמוכה וקשיי למידה, ובמקרים קשים לעיוות קשה של הגוף ואפילו למוות. במערכת העצבים עלול להיות חוסר קוגניטיבי, אפילפסיה, הידרוצפלוס ונטייה לגידולים קרניאליים. בעיניים עלולה להופיע גליומה אופטית והמרטומה של הקשתית. במערכת האנדוקרינית עלולה להיות התבגרות מוקדמת מהרגיל או פגיעה בהיפותלמוס, וקיימת נטייה ליתר לחץ דם ולסטנוזיס (היצרות) של עורק הכליה. 
המחלה היא חשוכת מרפא, אך רבים חיים איתה בשלום באופן א-סימפטומטי, כלומר ללא סימנים קליניים המפריעים לחיות חיים שלמים ואיכותיים.

גנטיקה

באופן כללי, שכיחות הפגיעה בגן היא 0.02%, כאשר מעל מחצית מהמקרים הם מוטציות חדשות. הגן למחלה זו הוא על כרומוזום 17q, ואחראי על הגן ליצירת נוירופיברין. החלבון נוירופיברומין, המקודד על ידי הגן, הוא חלבון מדכא סרטן. הוא בעל תפקיד בבקרה על מסלול ה-Ras קינאז. המחלה גורמת להיחלשת חלבון זה, ועל ידי כך לגידול מהיר ורדיקלי של תאי המערכת העצבית. המוטציות בגן זה הן הטרוגניות מאוד; יש רמות חומרה שונות של המחלה.
ניתן לזהות את המחלה עוד בינקות, ואף ניתן לבצע בדיקה גנטית באשר לגן NF1 ו-NF2 על מנת לבדוק אם המחלה נמצאת בגוף הפציינט. ניתן לבצע בישראל בדיקה לזיהוי המוטציה ל-NF1 והיא כלולה בסל הבריאות.

היסטוריה

ג'וזף מריק, "איש הפיל" הנודע, אובחן בעבר כסובל מאלפנטיאזיס או מנוירופיברומטוזיס מסוג 1. אולם, כיום סוברים כי מריק סבל מתסמונת נדירה הקרויה בשם תסמונת פרוטאוס. עם זאת, הסברה הקודמת הביאה לתפיסה המוטעית שלפיה מחלת איש הפיל ונוירופיברומטוזיס הן אותה מחלה.
אוקוסי-אומנו

דמוגרפיה

במחוז ישנה אוכלוסייה המונה 58,521 אנשים, המחולקים ל-13,016 משקי בית נפרדים.

שפות

בנוסף לשפות טטום ופורטוגזית המדוברות בכל מזרח טימור, במחוז זה משומשת גם השפה אינדונזית כשפה ראשית.

דת

רוב התושבים הם בני הדת הקתולית רומית.

תחבורה

סירת מעבורת מחברת את השטח לעיר הבירה דילי על ידי הפלגה של 12 שעות, ספינה זו יוצאת פעמיים בשבוע.
בנוסף שדה תעופה קטן קיים במחוז והוא משרת את האזור.