google/wiki40b huggingface dataset:
פילוסטרטוס

שמו וזהותו

אי בהירות מסוימת סובבת את שמו. בחיבורו של פילוסטרטוס, "חיי הסופיסטים", ואצל יואנס צצס  (משורר ומדקדק ביזנטי במאה ה-12), ניתן לו השם הפרטי "פלאביוס". אולם אונאפיוס וסינסיוס  (סביב 400 לספירה) מכנים אותו "מלמנוס", פוטיוס מכנה אותו "מצור", ומכתביו מתייחסים אליו כ"אתונאי". אביו היה סופיסט בעל חשיבות משנית ובעל אותו שם.
פילוסטרטוס נולד ככל הנראה סביב שנת 172. סביר שנולד בלמנוס, למד ולימד באתונה, ואז השתקע ברומא (שם נקרא כנראה "אתונאי") כחבר בחוג המלומדים שבו הקיפה עצמה הקיסרית יוליה דומנה, אשת הקיסר ספטימיוס סוורוס. על פי הסודא, הוא חי בתקופת שלטונו של הקיסר פיליפוס הערבי (244–249). הוא מת ככל הנראה בצור (לבנון) סביב שנת 250.

המרד הגדול של היהודים בחיבור "חיי אפולוניוס"

פילוסטרטוס מתייחס ליהודים בחיבור "חיי אפולוניוס איש טיאנה".
פילוסטרטוס שם בפיו של הפילוסוף אופראטס הסטואי , יריבו של אפולוניוס ואחת הדמויות הפחות מקסימות של החיבור, את הדברים הבאים בתוך נאומו בפני אספסיאנוס: "היהודים נמצאים כבר מזמן במרד, לא רק נגד הרומאים אלא נגד האנושות; וגזע שעשה את חייו נפרדים ובלתי ניתנים לפשרה, שאינו יכול לחלוק עם שאר האנושות בעינוגי השולחן ולא יכול להצטרף לנסכיהם או תפילותיהם או קורבנותיהם, נפרד מאתנו בתהום גדולה יותר מאשר מזו אשר מפרידה בינינו לבין סוסה או באקטרה או האינדים הרחוקים יותר".
פילוסטרטוס מספר על כך שבזמן ניהולו את המצור על ירושלים, שקל אספסיאנוס את הרעיון להפוך עצמו לקיסר והורה לזמן את אפולוניוס כדי לשאול בעצתו. אולם אפולוניוס סירב להיכנס ליהודה – "ארץ שתושביה טמאים הן בשל מה שעשו והן בשל מה שסבלו ממנו". קטע זה מאת פילוסטרטוס מבטא את התיעוב הפיתגוראי כלפי שפיכות דמים.
הוא מספר כי "לאחר שטיטוס כבש את ירושלים, כאשר הארץ כולה הייתה מלאה גופות, העמים השכנים הציעו לו כתר", אולם טיטוס דחה את ההצעה לקבל כבוד לעצמו וטען כי הוא "רק השאיל את זרועותיו לאל, שכך הגשים את זעמו". בתגובה לכך, שלח אליו אפולוניוס אגרת הערכה וטיטוס השיב לו: "אף על פי שכבשתי את ירושלים, אתה כבשת אותי".
בעת ביקורו של טיטוס בעיר טרסוס, ביקשו התושבים שירעיף עליהם טובות וטיטוס הבטיח שיבקש זאת מאביו הקיסר. אז התערב אפולוניוס ושאל אותו שאלה היפותטית: "נניח שהייתי מרשיע כמה מהעומדים כאן... כי שלחו שליחים לירושלים לעורר מרד... מה יעלה בגורלם?". טיטוס השיב: "מוות מיידי". אפולוניוס שאל בתגובה לכך, אם "אין בכך בושה" שעונשם יהיה מיידי ואילו ההטבה עמם תתעכב, ובכך שהוא מוכן בעצמו לבצע את העונש ואילו לגבי ההטבה צריך להתייעץ עם אביו.
יהודה קולודצקי

ביוגרפיה

נולד בשנת 1913 בעיירה סקידל שליד הורדנה (כיום בלארוס). בצעירותו למד בישיבת שער התורה שבגרודנא, ונמנה עם תלמידיו של ראש הישיבה הרב שמעון שקופ. בגיל 19 בערך התייתם מאביו. בתחילת מלחמת העולם השנייה שהה בווילנה, אולם הצליח לעלות לישראל בשנת ה'תש"א (1941) באמצעות סרטיפיקט שהושג בשבילו על ידי אחיו, משה בארי (קולודוצקי), שכבר התגורר בישראל. הרב קולודצקי היה בין השרידים הבודדים שניצלו מקרב בני הישיבה.
בישראל נישא לדבורה (נפטרה בח' בסיון תשע"ח), בתם של יונה ליפמן-מרגליות, חסיד ראדזין, ולאה אסתר, ואחותו של חוקר התלמוד והמדרש מרדכי מרגליות. התקרב לחזון אי"ש. התגורר בתל אביב והיה מיודד גם עם הרב שלמה גורן.

פטירתו

נפטר בו' באדר ה'תשס"ו (2006) בגיל 93, לאחר ששהה מספר ימים בבית החולים איכילוב בתל אביב. באותו יום הוא נקבר בבית הקברות קריית שאול. על פי בקשתו לא נתלו מודעות אבל ולא נשאו הספדים, למעט הספד קצר של חתנו הרב בן ציון קרמר.
עם היוודע דבר פטירתו של הרב קולודצקי, פרסם הרב הראשי לתל אביב-יפו, הרב ישראל מאיר לאו הודעת אבל:
הוא הגיע ארצה כפליט מליטא בשנת ת"ש (1940), והצליח להעמיד רבבות תלמידים, המעורים בכל התחומים התורניים ובחיי המעשה – בארץ ובעולם. הוא היה נאמן שיטתו החינוכית של ראש ישיבת גרודנא, הגאון ר' שמעון שקאפ, שיטה מיוחדת בעולם הלמדנות הליטאי, אותה הנחיל לתלמידיו. מן הישיבה הזאת יצאו רבנים חשובים, אבות בתי-דין, גדולי תורה ואישי ציבור, הפעילים בכל שטחי החיים. עם פטירתו היום, בגיל 94, תחסר לעיר ולעולם התורה אחת הדמויות המרכזיות, המרתקות והכובשות, של תל אביב של מעלה. חבל על דאבדין ולא משתכחין
— הרב ישראל מאיר לאו
לעילוי נשמתו נכתב על ידי תלמידו הרב דניאל ישגר הספר "זיכרון ליהודה", בעניין דין "העוסק במצווה פטור מן המצווה".
בכ"ב באדר ב' ה'תשע"א נערכה הכנסת ספר תורה לעילוי נשמתו בהשתתפות בוגרי הישיבה לדורותיה.

משנתו החינוכית

שיטת החינוך אותה הנהיג הרב קולודצקי בישיבת היישוב החדש נבעה מתפיסה חינוכית ליטאית שהייתה קיימת ברוב ישיבות ליטא. עיקרה הוא המוטו "זרוק מרה בתלמידים" ועל פיה ראשי הישיבה והרמי"ם מתייחסים בראש ובראשונה לאתגרים הלימודיים ולטובים שבתלמידים ובמקביל לא מתייחסים לזוטות ורודים בעצלים שבחבורה כדי לדרבנם, מתוך מגמה ליצור תסיסה חברתית שתוביל למצוינות ולאיכות התלמידים.
הנוקשות שהנהיג כללה הקפדה על סדרי הישיבה, לרבות זמני הארוחות וזמני לימודי החול. בישיבה פעל מערך של "משגיחים" שניהלו מעקב אחרי התלמידים אף בין הסדרים והשיעורים, מתוך התפיסה כי אדם איכותי ניכר בכל רגע בחייו. משגיחים אלה, בשונה ממשגיחים רוחניים בישיבות, לא יצרו קשר עם התלמידים על פי הגדרתם. תפקידם היה לעקוב בשתיקה אחר פעילות התלמידים ולדווח לרב קולודצקי על כל מעשה חריג. הרב חוקק בישיבה חוקים רבים ונוקשים, ושיטתו הייתה לא להסביר את טעמם של החוקים הללו.
הרב קולדצקי שמר על ריחוק מסוים מתלמידיו, שהתבטא בין היתר בכך שלא נהג לשתף את תלמידיו בעברו. עם זאת, הרבה להזכיר את רבו הרב שמעון שקופ ולומר דברי תורה בשמו.

משפחתו

לרב קולדצקי שלוש בנות ובן: בנו הוא הרב כתריאל קולודצקי, אשר ירש את ראשות הישיבה, וחתניו הם הרב (יעקב) בן ציון קרמר והרב פנחס קצבורג, שניהם מלמדים בישיבה, והרב יעקב שולביץ (עורך ספרי "חברותא" על התלמוד).
ז'אן-באטיסט שארקו

חייו

ז'אן-באטיסט שארקו התמנה לעמוד בראש המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה, שיצאה בספינה "פראנסה" (Français) לחקור את החוף המערבי של ארץ גראהאם, בשנים 1904 עד 1907. המשלחת הגיעה אל האי אדלייד בשנת 1905 וצילמה את ארכיפלג פלמר ואת ארץ לובה. משנת 1908 עד 1910, יצאה משלחת נוספת בספינה "Pourquoi Pas". משלחת זו חקרה את ים בלינגסהאוזן ואת ים אמונדסן וגילתה את ארץ לובה, מפרץ מרגריט, שנקרא על שם אשתו של שארקו, והאי שארקו, שמפקד המשלחת קרא על שם אביו, ז'אן-מרטן שארקו. 
בשנים הבאות חקר שארקו את רוקול, בשנת 1921, ואת מזרח גרנלנד וסבאלבארד משנת 1925 עד 1936. הוא נספה כשספינתו "פורקואה-פה?" נטרפה בסערה סמוך לחוף איסלנד בשנת 1936. הפסל איינר יונסן יצר יד לזכרו ברייקיאוויק, איסלנד, בשנת 1936, ובשנת 1952 יצר ריקארור יונסן מצבה נוספת.
בנימין שיינבוים

נעוריו

בנימין נולד ב-1901 בעיר קייב שברוסיה למשה שינבוים ולצפורה בת צבי אהרונסקינד. האב היה בעל מפעל וקיים בית אמיד בו חינכו את הילדים ברוח הציונות. בזכות כספו של האב נשלח בנימין ללמוד בגימנסיה רוסית במסגרת המכסות שהוקצו ליהודים. בגימנסיה היו מספר מועט של יהודים שחוו התנכלויות בעלות אופי אנטישמי מצד הנוצרים, חבריהם לספסל הלימודים, עד שהוריו של בנימין החליטו להוציאו מהגימנסיה ולשכור לו מורה פרטי. חוויית האנטישמיות האיצה את הרצון של בנימין לעלות ארצה והוא החל להפציר בהוריו להרשות לו לעלות ארצה עד שהסכימו ואימו רשמה אותו להמשך הלימודים בהגימנסיה העברית בירושלים.

העלייה ארצה

בפסח 1914 הגיעו בנימין ואימו ארצה כדי לארגן את שהותו כאן. בנימין החל ללמוד בגימנסיה בירושלים ועבר לגור בפנסיון של קרובי משפחה לאחר שאימו חזרה לקייב.

תקופת מלחמת העולם הראשונה

ב-1916, בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הורו השלטונות העות'מאנים לסגור את בית הספר בו למד בנימין והוא וחבריו נאלצו לעבור ללמוד בגימנסיה הרצליה בתל-אביב. עם גירוש תל אביב ב-1917 עבר בנימין וחבריו התלמידים ללמוד במאיר שפיה שם שהו עד סוף המלחמה.

תקופת ההתיישבות החקלאית

לקראת סיום המלחמה השלים בנימין את חוק לימודיו. התגייס לגדודים העבריים ושירת עד סיום המלחמה. במהלך שירותו הכיר מספר חיילים מארגון השומר וב-1921, עם שחרורם מהשירות, עלה איתם לכפר גלעדי שם עבד בחקלאות ושם גם גוייס כשומר בארגון. ב-1924 עבר עם משפחתו לתל יוסף.

הפעילות בעפולה

ב-1929 עבר מתל יוסף לעפולה שם היה בין המתיישבים הראשונים וממייסדי שיכון עובדים. ב-1931 מונה, על ידי ארגון ההגנה, למפקד העיר עפולה תפקיד אותו מילא עד 1942. בשנה זו מונה ליושב ראש המועצה המקומית בעפולה, תפקיד אותו מילא בשנים 1942-1945. בתקופת שירותו כראש המועצה, חרגה פעילותו מתחומי המקום וביתו שימש מרכזה של עפולה והסביבה. הייתה זאת תקופת מלחמת העולם השנייה והוא עודד גיוס צעירים יהודים לצבא הבריטי.
במקביל לפעילותו הציבורית למד נהיגה והיה בין מייסדי קואופרטיב "העמק" לתחבורה ולאחר זמן התקבל כחבר באגד. הוכיח יכולת ארגונית ונבחר להנהלת אגד. בשמה מילא כמה שליחויות בחו"ל.  
ב-1948 עבר עם משפחתו לרמת גן.

משפחתו

ב-1922 נשא בנימין לאישה את ברוריה בת ישעיהו לוין ממטולה. לזוג נולדו בן ו-3 בנות. נפטר ב-1960 ברמת גן והובא למנוחות בחלקת השומר בבית העלמין של כפר גלעדי. 
בנו, יריב שיינבוים, נולד ב-1923 בכפר גלעדי ונישא לאיה שטיינבוק (בתו של יהושע שטיינבוק). יריב שירת כטייס בחיל אוויר וב10 במאי 1948, בתקופת מלחמת העצמאות, נהרג כשמטוס ההפצצה בו טס התרסק במהלך טיסת הפצצה בהרי ירושלים.
דאנקן ארמסטרונג

ביוגרפיה

ארמסטרונג נולד ברוקהמפטון, קווינסלנד. התאמן בהדרכתו של לורי לורנס.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1986 זכה ארמסטרונג בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:52.25 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:23.49 דקות.

אלוף אולימפי ושיאן עולם

באולימפיאדת סיאול (1988) זכה ארמסטרונג בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:47.25 דקות, לפני אנדרס הולמרץ משוודיה (1:47.89 דקות) וכוכב המשחקים מאט ביונדי מארצות הברית (1:47.99 דקות). שיפור לשיא בן ה-4 שנים של מיכאל גרוס ממערב גרמניה (1:47.44 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונשבר על ידי ג'ורג'ו למברטי מאיטליה (1:46.69 דקות). מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:47.15 דקות, תוצאה הטובה משיא העולם (3:47.38 דקות) ואחרי אווה דסלר ממזרח גרמניה שקבע שיא עולם חדש של 3:46.95 דקות ולפני שיאן העולם היוצא ארתור וודג'ט מפולין (3:47.34 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.23 דקות, כשחיין אחרון הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:47.24 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים למד ארמסטרונג באוניברסיטת פלורידה שבגיינסוויל בהדרכתו של רנדי ריס. עקב מחלת הנשיקה הוא נאלץ להימחק מתחרויות השחייה במשחקי חבר העמים שנערכו באוקלנד בשנת 1990.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) השתתף ארמסטרונג במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי וסיים במקום שמיני לאחר שהרביעייה האוסטרלית פסלה בשלב הגמר. לאחר משחקים אלו פרש משחייה תחרותית.
קמואל גלעדוב

רב קמואל גילעדוב (ברוסית: Камуил Исаакович Гилядов;‏ 1884–1967) - מייסד והמנהל הראשון של בית ספר היהודי "10" בעיר נלצ'יק באזור הקווקז. 
הרב קמואל גילעדוב נולד בשנת 1882 במשפחתו של תלמיד חכם הרב יצחק גילעדוב משושלת גילעד הרב היה משכיל ומוערך באזור קווקז באותם ימים. בחינוך היסודי של יהודי קווקז, כפי שהיה מקובל באותן שנים ועכשיו, התקבל קמואל הצעיר לבית המדרש הגדול של העיר וילנה, מחוז לטויה של האימפריה הרוסית (כיום וילנה, בירת ליטא). שם למד 8 שנים לרב. במוסד חינוכי זה למד ולימד דודו של קמואל אחיה של אמו מילקו. הדוד היה נשוי לבתו של רב מקומי.
בתום שנות סיום לימודיו בהן למד הרב קמואל באותו זמן קמה התנועה הציונית שסחפה את אירופה ואת רוסיה הרב קמואל גילעדוב לא היה ציוני במקור נפגש פעם עם הציונים בקונגרס הציונישל היהודים.  באלבום המשפחתי של משפחת גילעדוב הייתה תמונה (שאבדה כעת) בה נלכד קמואל גילעדוב עם ראש הציונות, תיאודור הרצל. 
בתחילת אירועי המהפכה הרוסית הראשונה של שנת 1905 - חזר הרב קמואל גילעדוב לביתו, בעתיד הוא תכנן תוכניות וחלם בלהט להכיר את יהודי ההרים לתרבות יהודית מסורית ולא רק, החל באוריינות - הוא התכוון ללמד שפת עברית, רוסית ומסורת יהודית. אולם הרבנים ראו איום בלימודים הללו בשל השפעתה של "תנועת הנאורים" בתקופה זו באירופה. המוסדות הלימודם בנויים על הנצרות פרוטסטנטית העובדה שהיהודים לא הכירו בחינוך זה בכדי לא לסטות מין הדת היהודית. 
מגיעים ימים מפחידים - תחילה של שתי מהפכות משנת 1917, ואז מלחמת האזרחים ששינתה את חייהם של משפחות רבות. משפחת גילעדוב חוזרת לנלצ'יק. כבר מהימים הראשונים, הרב קמואל גילעדוב ניסה לפתוח בית ספר עם מסורת יהודית. הרשויות של נלצ'יק הציעו לו מייד את בניית בית ספר על מקומו של בית הכנסת, אך הוא סירב מכל וכל, מתוך האמונה שבית הכנסת הוא מקום קדוש המיועד לתפילות ולייצור בו בית ספר אסור.
בשנת 1928 התגשם חלומו של הרב קמואל גילעדוב - במקום של הבית הישן של אביה של אישתו הבית הישן והגדול נבנה בו מוסד לימודים החדש ויהודי הראשון באזור בקווקז.
הרב קמואל גיעדוב  גידל אלפי תלמידים בניהם היו רופאים מהנדסים וכו, ואחד מתלמידיו, האמן המכובד איליה דוידוב  צייר דיוקו של ראש העירה נלצ'יק של מחוז קברדינה בלקריה בקווקז.
הוא ידע באופן מושלם לא רק שפת עברית, אלא גם יידיש יהודי גרמניה וגליציה, טורקית, רוסית, קברדינית, בלקרית ואוקרינית. הוא לימד אותם עברית ושפה יהודית הררית הלקוחה מפרסית. מתוך ספר לימוד שהוא עצמו כתב בשפה טטית. הוא עזר ליהודים רבים להישאר יהודים בשמירת המסורת אחרי המהפכה ובעידן של סטלין.
תרומתו הרבה לחינוך - בזמנה של תעונה הקומוניסט בברית המועצות קיבל הרב קמואל גילעדוב מדליית קרופסקיה על שם  אישתו של לנין שהיה בראשה של ברית המועצות בתקופה זו.
סורת ט.ה.

סורת ט.ה (בערבית: سورة طه) היא הסורה ה-20 בקוראן, והיא מכילה 135 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון, אשר מורכב משתי אותיות בלבד.

תוכן

הפסוק הראשון מורכב משתי האותיות מהשפה הערבית, האות "טה" (ط) והאות "הא" (ه). פרשני הקוראן נחלקו בנוגע למשמעות של צירוף האותיות הללו, מפני שעל פני השטח נראה שאין הן מרכיבות מילה כלשהי. בתפסיר אל-ג'לאליין נאמר שרק אללה יודע מה מהות ומשמעות האותיות הללו. לעומת זאת, פרשנות אחרת היא שהאותיות "ט.ה" הם פניה אל מוחמד, או כינוי שלו. גם הצחאבי עבד אללה אבן אל-עבאס גרס כי מדובר בשם בו הקוראן פונה למוחמד. האימאם ג'עפר א-צאדק, האמין גם הוא כי מדובר באחד משמותיו של מוחמד
פסוקים 1 - עד 8 הם מעין מבוא לסורה.
פסוקים 9 - 98 מספרים את סיפורו של משה.
פסוקים 99 - 113 מדברים על יום הדין.
פסוקים 114 - 123 מגוללים את סיפורו של אדם.
פסוקים 123 - 127 מזכירים שוב את יום הדין.
פסוקים 128- 132 מכילים הוראות פרקטיות למאמינים.
פסוקים 133 - 135 הם הפסוקים החותמים ונועלים את הסורה.

במסורת האסלאמית

על פי אחת המסורות האסלאמיות, אדם אשר מתמיד בקריאת סורת ט.ה, יזכה לאהבתו של אללה.
היסטוריה של בריטניה (סדרת טלוויזיה)

הפקה וקבלה

התוכנית הציגה את קורות בריטניה למן התקופה הפרהיסטורית ועד למאה ה-20, ומציגה אותן לא בתיעוד מפורט של הקורות אלא בהתמקדות באירועים ודמויות מרכזיים. לצד התיאורים וההסברים של שאמה, הוקראו מסמכים היסטוריים בידי צוות שחקנים.
קהל הצופים בשידור המקורי נאמד בבין 2.75 מיליון ל-4.3 מיליון לפרק, לפי נתוני המדרוג, הישג משמעותי לסדרה דוקומנטרית. שאמה קצר שבחים על כך שהצליח להנגיש את ההיסטוריה לקהל רחב. הוא גם הואשם בהתמקדות כמעט בלעדית באנגליה והצגת היחסים עם האומות האחרות בעיקר מבעד לתהליך ההשתלטות שלה עליהן. התוכנית הייתה מועמדת לארבעה פרסי באפט"א לטלוויזיה (לעריכה, למגיש הטוב ביותר ופעמיים לסדרה הייעודית הטובה ביותר) ולפרס אמי לכתיבה הטובה ביותר. היא שודרה בארצות הברית בערוץ ההיסטוריה, ונמכרה גם למדינות אחרות.
לארס פאבורג-אנדרסן

ביוגרפיה

פאבורג-אנדרסן הוא בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קולומביה (1982) ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת קופנהגן (1984).
בשנת 1984 החל לעבוד במשרד החוץ הדני. בשנים 1987-‏1990 היה יועץ למשלחת דנמרק לאו"ם. לאחר מכן עבד במחלקת פיתוח המדיניות במשרד החוץ הדני. בשנים 1994-‏1998 כיהן כסגן שגריר דנמרק בדרום אפריקה. לאחר מכן שימש כסגן מנהל מחלקת אסיה במשרד החוץ בארצו, ובשנים 2000-‏2003 כיהן כמנהל מחלקת המזרח התיכון ואמריקה הלטינית במשרד זה, כולל בעת שדנמרק שימשה נשיאה תורנית של האיחוד האירופי בחדשים יולי-דצמבר 2002. בתוקף כך היה שותף לניסוח תוכנית מפת הדרכים מטעם הקוורטט לענייני המזרח התיכון.  
בשנים 2003-‏2008 שימש כסגן שגריר דנמרק לאו"ם. לאחר מכן ועד 2013 שימש כשגריר דנמרק בוועדת הפוליטיקה והביטחון של האיחוד האירופי. באותה שנה מונה לראש משלחת האיחוד האירופי לישראל במקום אנדרו סטנדלי. כיהן עד ספטמבר 2017, עת הוחלף על ידי עמנואל ז'ופרה.
ב-28 בפברואר 2016 פתחו מתנחלים בקמפיין נגד אנדרסן תחת הכותרת "לרסן את אנדרסן". בתגובה לקמפיין המשווה בינו לבין הרוצח הסדרתי הבדיוני חניבעל לקטר, פרסם האיחוד האירופי הודעת גינוי חריפה. 
פאבורג-אנדרסן נשוי ואב לשניים. 
בשנת 1976 ביקר בישראל ועבד כמתנדב בקיבוץ נאות מרדכי.
תזרים מזומנים

תזרים מזומנים הוא מונח בניהול וחשבונאות המתייחס לתנועות של כסף מיחידה עסקית ואליה לאורך תקופת זמן קצובה. תזרים המזומנים משמש לתכנון תקציבי, ניהולי, חישובי רווחיות ועוד. תזרים מזומנים גרוע היוצר מחסור בכסף נזיל יכול לגרום לחברה רווחית להגיע לפשיטת רגל.
הדוחות החשבונאיים מתייחסים לתזרים המזומנים בדוח נפרד הנקרא דוח על תזרימי המזומנים, השונה מדוח רווח והפסד בכך שהוא משקף רק תנועות שהתבצעו בפועל במזומן.

חשיבות דוח תזרים מזומנים

בעלי עסקים רבים נוטים להעביר את כל הטיפול בנושא הפיננסי לרואה החשבון שלהם. ברם, בדרך כלל, רואה החשבון אינו חלק אינטגרלי מהעסק ועוסק יותר בטיפול בהתנהלות מול רשויות המס ולא בתחזית הפיננסית של העסק.
ניהול נכון של הדוח, כולל "תחזית לתקופה הקרובה" (בדרך כלל בין שלושה לשישה חודשים) ומאפשר לבעל היחידה העסקית לתכנן באופן יעיל את התנועות הכספיות שלו ולהימנע ממצב שבו למרות שהעסק רווחי, אין בעסק מספיק כסף המאפשר את המשך קיומו.
באמצעות שימוש בתחזית תזרים מזומנים ניתן להיערך מראש באמצעות פניות לדחיית תשלומים, פניות להקדמת תשלומים ו/או גיוס הלוואות. קל הרבה יותר לקבל הלוואה מגופים פיננסיים כאשר בקשה זו מגובה בדוחות רלוונטיים (תזרים מזומנים חזוי) ומספיק זמן מראש, ולא כאשר העסק נמצא כבר בקשיים.
ראזי פלאח

ראזי פלאח (בערבית: غازي فلاح) הוא פרופסור לגאוגרפיה ערבי-ישראלי המלמד באוניברסיטת אקרון באוהיו, ארצות הברית.

אודות

פלאח נולד בכפר ערב אל-היב שבגליל התחתון. הוא למד לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית ואת הדוקטורט סיים באוניברסיטת דורהאם באנגליה בשנת 1982. הוא לימד אחר כך תקופה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת א-נג'אח שבשכם. בין השנים 1991 ל-1993 היה עמית פולברייט ומרצה באוניברסיטת צפון איווה. בין השנים 1995 ל-1997 לימד באוניברסיטת למפטר שבוויילס. בין השנים 1996 ל-2001 לימד באוניברסיטת טורונטו. החל משנת 2001 מלמד באוניברסיטת אקרון שבאוהיו. בשנת 1993 קיבל אזרחות קנדית. בשנת 1998 ייסד את כתב העת האקדמי Arab World Geographer, ומאז הוא משמש כעורך שלו. 
בשנת 1987 ייסד פלאח את "מרכז הגליל למחקר חברתי" ועמד בראשו במשך כמה שנים. 
בחודש יולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, הגיע לישראל כדי לבקר את אמו חולת הסרטן אשר אושפזה בבית החולים רמב"ם בחיפה. במהלך ביקורו הגיע לאזור נהריה וראש הנקרה וערך מספר צילומים. הוא נעצר על ידי השב"כ בעת שצילם אנטנה צבאית. לטענתו, את הצילומים לקח למטרות מחקר והוא לא ידע כי האנטנה היא מתקן צבאי, ובלאו הכי היא גלויה לכל. במשך 18 ימים הוטל על הפרשה, כולל על עצם מעצרו, צו איסור פרסום, והוא הוסר בעקבות עתירה של עיתון הארץ. במהלך אותם ימים נמנעה ממנו פגישה עם עורך דין. פלאח שוחרר לאחר שלושה שבועות של מעצר בלא שהוגש נגדו כתב אישום. בתום החקירה האשים פלאח את השב"כ בהתעללות במהלך חקירתו. בעקבות מעצרו חתמו מאות אנשי אקדמיה מהעולם על עצומה הקוראת לשחרורו.
גאבור בתלן

ביוגרפיה

בתלן נולד למשפחת אצילים הונגרית בטרנסילבניה, ונשלח לחצרו של שליט טרנסילבניה זיגמונד באטורי, אשר אותו ליווה במהלך מסע המלחמה הוואלאכי. לאחר מכן סיע לאישטוון בוצ'קאי להפוך בשנת 1605 לנסיך טרנסילבניה, והיה לעוזרו הראשי. בתלן סייע אף ליורשו של בוצ'קאי, גאבור באטורי, אך זה נתקנא ביכולותיו המדיניות של בתלן, ובתלן נאלץ לבקש מקלט אצל הטורקים.
בתקופה זו הייתה נחלות הכתר ההונגריות מחולקות לשלושה חלקים. טרנסילבניה הייתה נסיכות אוטונומית למחצה, הנתונה להשפעה טורקית, כאשר הטורקים שלטו ישירות באזורים נרחבים בהונגריה, ואזורים אחרים היו תחת שליטת בית הבסבורג האוסטרי והקתולי. בשנים אלה חדרה הרפורמציה אל הונגריה, ורבים קיבלו עליהם את הדת הקלוויניסטית, ביניהם בתלן. הטורקים לא התעניינו במאבקים שבין הפרוטסטנטים והקתולים, וככלל העניקו לתושבי השטחים שבשליטתם חופש הדת. בני הבסבורג, לעומתם, היו אויבים מרים של הפרוטסטנטים, וניהלו מדיניות פעילה של קונטרה-רפורמציה, באמצעותה השיבו הונגרים רבים אל חיק הדת הקתולית.
ב 1613 שב בתלן בראש צבא גדול לטרנסילבניה, ולאחר רציחתו של גאבור באטורי הפך לנסיך טרנסילבניה, בתמיכתם של העות'מאנים, וזאת למורת רוחם של שליטי בית הבסבורג, אשר העדיפו נסיך שייטה יותר אל הנצרות הקתולית ואל וינה, מאשר אל הטורקים והפרוטסטנטים.
שלטונו של בתלן היה עריצות נאורה, שנמנעה ממעשי האכזריות של רבים מקודמיו בנסיכות טרנסילבניה. בתלן פיתח את התעשייה והמכרות, את סחר החוץ, אשר הכניס לו הכנסה נאה, ואיפשר בניית ארמון חדש, והחזקת חצר מלכותית. בתלן היה לפטרון האומנויות בממלכתו, וקידם את האמונה הקלויניסטית. הוא ייסד אקדמיה קלויניסטית, וקידם את הקשרים עם מדינות פרוטסטנטיות אחרות באירופה כאנגליה, ארצות השפלה ומדינות פרוטסטנטיות בגרמניה. בתלן גם החזיק צבא של שכירי חרב, שבאמצעותו ניהל מדיניות חוץ אמביציונית.
בשנת 1618 פרצה מלחמת שלושים השנה כסכסוך דתי בין הפרוטסטנטים בבוהמיה (חלק מצ'כיה של ימינו). בתלן הוביל את צבאו אל חלקי הונגריה שתחת שליטת הבסבורג באזור סלובקיה של ימינו, על מנת לתמוך במורדים הבוהמים כנגד בית הבסבורג. באוקטובר כבש את ברטיסלאבה, חבר אל הכוחות הבוהמים המורדים, והטיל מצור על וינה, כאשר הקיסר פרדיננד השני לבית הבסבורג נמלט אל העיר גראץ. שמועה כי טרנסילבניה נפלשה על ידי כוחות פולין גרמה לבתלן להסיר את המצור על וינה ולשוב לברטיסלבה, ולקיים משא ומתן עם הקיסר, בסיומו קיבל בתלן לשליטתו שני שלישים מן השטח שהחזיקו האוסטרים בהונגריה, וזאת בהסכם מחודש ינואר 1620.
תבוסתם של הבוהמים לצבאותיו של פרדיננד בנובמבר 1620 הביאה למפנה בגורלו של בתלן, והקיסר החל לכבוש מחדש את האדמות שאיבד לבתלן בתחילת השנה. ב-31 בדצמבר 1621 נחתם הסכם חדש בעיר הבוהמית ניקולשבורג, לפיו ויתר בתלן על התואר "מלך הונגריה" בתנאי שפרדיננד יאשר את "חוזה וינה" משנת 1606 אשר העניק עצמאות לטרנסילבניה, וחופש דת להונגרים בשטחי האימפריה. בתלן שמר על תארו כנסיך טרנסילבניה, ולשטח המדינה הטרנסילבנית צורפו שבעה מחוזות נוספים באזור הנהר טיסה.
בשנים שלאחר מכן המשיך בתלן במאבקו כנגד בית הבסבורג, ובמסעות מלחמה בשטחה של סלובקיה כנגד כוחותיו של פרדיננד, כשהוא מנסה ליצור בריתות עם הטורקים ועם מדינות גרמניות פרוטסטנטיות כברנדנבורג, אשר למען הבטחת הברית עמה נישא לבתו של הנסיך הבוחר ממדינה זו, אשר הייתה אף אחותה של אשתו של מלך שוודיה, גוסטב אדולף. מטרת מהלך זה הייתה לנסות ולקבל את הכתר הפולני, אך הוא מת ב-15 בנובמבר 1629 בטרם הספיק להשלים מהלכים אלו.
מוחמד א-תקי

מוצאו ומשפחתו

מוחמד א-תקי נולד ב-12 באפריל 811 באל-מדינה לאימאם השיעי השמיני עלי א-רידא ושפחה נובית בשם ח'ייזוראן. הוא היה רק בן שמונה כשאביו מת, ועל כן רבים פקפקו ביכולתו להנהיג את הקהילה השיעית. מסורת שיעית מספרת כי המנהל מטעם הוקף תשאל את מוחמד הקטן במשך מספר ימים בשאלות דתיות, עד ששוכנע שהוא אכן האימאם של הקהילה לאחר מות אביו. בדומה לאחד עשר האימאמים האחרים, מייחסים השיעים גם למוחמד א-תקי יכולות ניסיות, חסינות מפני ביצוע טעות (עִצְמה) וחוכמה, שהועברו אליו ברגע מות אביו. מסורות שיעיות מתארות את א-תקי כנדיב, תורם בסתר, עניו, נכון תמיד לקבל קהל וחי באורח חיים פשוט.

במהלך השלטון העבאסי

הח'ליף אל-מאמון שהזמין את מוחמד לחיות עמו בבגדאד, שימש כפטרונו. מאוחר יותר, נישא מוחמד אל-תקי לבתו של אל-מאמון, אום אל-פאדל, את הח'טבה (דרשה) לאחר הטקס נשא אל-מאמון בעצמו. מרבית הביוגרפיות השיעיות מתקשות להסביר את היחס הטוב שהפגין אל-מאמון כלפי מוחמד, לאחר שבראייתם רצח את אביו של א-תקי. יש הטוענים כי אוהב הפילוסופיה והמדע, אל-מאמון, התקשה להתעלם מחוכמתם הרבה של בנו ואחיו של עלי א-רידא (האהל אל-בית) ועל כן 
מינה תומכים רבים של השיעה למשרות בכירות והתייחס בצורה טובה לאימאם הצעיר. כמו כן, אל-מאמון היה זקוק לתמיכת הפרסים והשיעים כדי להבטיח את יציבות שלטונו.
לטענת מקורות שיעים, במהלך שהותו בבגדאד, אל-מאמון, פטרונו של א-תקי הפגיש אותו כשהיה רק בן 17 עם טובי חכמי הדת והפילוסופים של אותה העת, שהתפעלו מחוכמתו הרבה ויכולת הביטוי הגבוהה שלו, מקורות אחרים אף מקדימים את המאורע למועד בו האימאם היה בן 12 בלבד.
לאחר שהתגורר בבגדאד במשך שמונה שנים, חזרו מוחמד א-תקי ואשתו לאל-מדינה. יחסיו עם אשתו היו מתוחים, בין השאר, משום שלגרסת השיעים, מוחמד התעקש לחלק את כל כספו לעניים, ובתו של הח'ליף התרגלה לרמת חיים גבוהה. כמו כן, הוא נישא לאשה אחרת, בשם אמרה יאסר או סמאנה, אמו של האימאם השיעי הבא עלי אל-האדי. לאחר מותו של הח'ליף אל מאמון ב-833 מעמדו וביטחונו האישי התדרדר. יורשו של חמו אל-מאמון, היה אל-מעתצם, אחיו למחצה של הח'ליף. השליט החדש הפסיק להעניק למוחמד את התמיכה וההגנה לה זכה בתקופת הח'ליף הקודם, אל-מאמון.
לטענת השיעים, ב-835 זימן אל-מעתצם את א-תקי חזרה לבירה בגדאד, בתקווה שמוחמד יאמץ את אורח החיים הבזבזני של הח'ליף. מוחמד עזב את בנו עלי אל-האדי ואת אשתו במדינה ועבר לבגדאד. הוא התגורר שם יותר משנה, אולם בניגוד לתקוותו של אל-מעתצם התפרסם באדיקותו הרבה, למדנותו הדתית והצלחתו בוויכוחים תאולוגיים.

מותו

מוחמד א-תקי מת ב-27 בנובמבר 835 בבגדאד, לטענת השיעים, המוות היה פתאומי ונגרם מהרעלתו בידי אשתו אום אל-פאדל, בשכנועו של אל-מעתצם. בראיית השיעים, אל-מעתצם חשש מעליית קרנו של א-תקי בבירה, כמלומד ואדם נעים הליכות. מוחמד א-תקי נקבר לצד סבו האימאם מוסא אלכאט'ם בבית הקברות של שבט קורייש בבגדאד. כיום נמצא הקבר במקדש המפואר בכאט'מיה.
בנו של א-תקי, עלי אל-האדי, ירש את אביו בתפקיד אימאם השיעים בהיותו רק בן שש.