google/wiki40b huggingface dataset:
להבים

היסטוריה

בשנת 1982 המועצה האזורית בני שמעון ומינהל מקרקעי ישראל יזמו את הקמתו של היישוב במקום שתוכנן לשמש כאתר פסולת. ביישוב תוכננו כ-600 יחידות צמודות קרקע. לתושבי היישוב הובטחה איכות חיים גבוהה, לכן הצטרפו לפרויקט משפחות רבות מהאזור.
היישוב הוקם כיישוב קהילתי שבתחילה נקרא "גבעת להב", על-שם גבעות להב הסמוכות ליישוב. ועדת השמות הממשלתית קבעה כי היישוב יקרא "שלהבית", אך תושבי היישוב התנגדו לשם. לבסוף הוצעה פשרה והוחלט לקרוא ליישוב "להבים". משפחות המייסדים מאוגדות בעמותת "גבעות להב".
"להבים" הוא שמה של דמות תנ"כית המוזכרת בספר בראשית, פרק י', פסוק י"ט: "ומצרים ילד את לודים ואת ענמים ואת להבים ואת נפתחים ואת פתרסים ואת כסלחים אשר יצאו משם פלשתים ואת כפתרים."
בניית היישוב ותשתיותיו מומנה על ידי המתיישבים, ומוסדותיו הציבוריים מומנו ברובם על ידי המדינה. עבודות הפיתוח החלו בשנת 1983 ותחילת בניית יחידות הדיור החלה בשנת 1984. ראשון המתיישבים נכנס לגור בשנת 1985. 
בשנת 1988 הוכרזה להבים כמועצה מקומית. המתחם הראשוני של היישוב, שבשנות האלפיים מכונה "השכונה הישנה", הכיל כ-22 רחובות, שנבנו סביב למרכז מעוגל. המרכז הכיל מרפאה, סניף דואר, מרכול, מאפייה וחנות לציוד חקלאי. קרוב למרכז הוקם בית הספר היסודי "להבים" בו לומדים ילדי היישוב בכיתות א'-ו'. בבית הספר הוקם גם אמפיתיאטרון המשמש את צורכי בית הספר בשעות הלימודים (טקסים, כינוס תלמידים), ואת היישוב כולו בשעות שלאחר הלימודים (טקסים, ערבי שירה בציבור, מיצגים של חוגים ביישוב ועוד). במתחם בית הספר שוכנת גם ספריית היישוב. בשנת 1989 חנכה תנועת הצופים את שבט "נופר" ביישוב.
מתחם צמוד ליישוב יצא למכרזים למען הרחבת היישוב, וזכה לכינוי "להבים ב'", הוקמו בו מאות יחידות, כאשר לכל יחידה הוקצו כחצי דונם. הצלחת ההרחבה הביאה לתוספת תושבים מכובדת ליישוב, ושירותים שונים זכו לשדרוג והרחבה - הבריכה היישובית שודרגה לקאנטרי קלאב, נוספו כיתות לימודים ומבנים בשטח בית הספר, אורגן שירות הסעה עבור תלמידים הגרים בלהבים ב' ואינם יכולים להגיע רגלית לבית הספר ועוד.
לא עבר זמן רב, והיישוב הוציא מכרז נוסף על מנת להרחיב את היישוב - המתחם החדש זכה לכינוי "להבים ג'". לקראת הרחבה זו בוצעו כמה שינויים מהותיים - מרכז מסחרי חדש נבנה בסמוך לכניסה ליישוב, תוכנן ובוצע מחלפון שיאפשר כניסה ויציאה בצורה מסודרת יותר, משרדי המועצה עברו למתחם של המרכז המסחרי הוותיק ועוד.
מסילת רכבת עוברת ממערב ליישוב וב-2007 נחנכה בלהבים תחנת הרכבת להבים-רהט. בסמוך לתחנה נבנתה שכונה חדשה הנקראת "שכונת המניפה".
כביש חוצה ישראל עובר סמוך ליישוב. 
באפריל 2010 הוכרז על חנוכתו של פארק התעשייה "עידן הנגב" סמוך ללהבים, על-פני שטח בגודל 1,700 דונם. ניהול הפארק יעשה במשותף על ידי מועצת להבים, המועצה האזורית בני שמעון ועיריית רהט ועל-פי התכנון, יפעלו בו, בשלב הראשון, 18 חברות.
במרץ 2015 הוחל בהכנות להוספת שכונה דרומית ליישוב, שכונת "שרונית", על-שם אריאל שרון.
צמוד ללהבים ממזרח נמצא אתר פריחה גדול ומוסדר של חלמונית גדולה הפורחת בחודש נובמבר.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בלהבים 6,392 תושבים (מקום 205 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎-0.8%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, ללהבים דירוג של 9 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 88.6%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 16,173 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
בנק אוניקו

היסטוריה

הבנק הוקם בשנת 1959 על ידי קבוצת משקיעים יהודים מוונצואלה, בשנת 1963 הונפקו מניות הבנק בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1964 רכש את "בנק ארץ ישראל לתועלת אשראי" ושינה את שמו ל"בנק כללי לישראל". אך שנה אחר כך מכר את בנק כללי (שבהמשך הפך ליובנק) לאדמונד אדולף דה רוטשילד.
בשנת 1972 רכש את השליטה בבנק איש העסקים אמנון ברנס, שבשנת 1973 הפריד בין עסקי הבנק לחברת השקעות שעסקה במיזמי בנייה - "אוניקו חברה להשקעות בע"מ". 
בשנת 1977 נמכרה השליטה בבנק לאיש העסקים יקותיאל פדרמן. בשנת 1981 רכש בנק לאומי את הבנק. בשנת 1988 נשלל רישיונו בידי בנק ישראל כחלק מהמדיניות לסגירת הבנקים הקטנים הרבים, שהיו בישראל באותן שנים. "אוניקו חברה להשקעות" המשיכה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב עד שנת 2001, כאשר הפכה לחברה פרטית בעקבות הצעת רכש של משפחת פדרמן.
הפארק הלאומי קרוגר

היסטוריה

נמצאו עדויות להתיישבות בני אדם באזור זה אלפי שנים. האירופי הראשון שידוע שהגיע לאזור פארק קרוגר הוא פרנסואה דה קוויפר (Francois de Cuiper), שהוביל משלחת מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית מאזור מושבת הכף אל אזור הפארק בשנת 1725, אך הותקף על ידי הילידים וברח משם. 
האזור הוכרז רשמית כפארק לאומי ב-1 בינואר 1926, ונקרא על שם המנהיג הבורי של הרפובליקה הדרום אפריקאית, פול קרוגר. קרוגר הכריז עוד בשנת 1898 על האזור שבין נהר הסאבי ובין נהר התנינים כעל שמורת טבע. מבחינה פוליטית הייתה ההכרזה באותו הזמן מהלך נבון, משום שהפוליטיקאים והציידים המקומיים היו עסוקים באותו הזמן במלחמת הבורים. עם סיום המלחמה הכריזו הבריטים רשמית על האזור כשמורת טבע, שלימים התפתחה לפארק הלאומי קרוגר. זמן קצר לאחר הכרזת הבריטים הם פינו משטחי השמורה כמה אלפים מבני השבטים המקומיים שחיו באזור. במשך השנים, בעיקר בתקופת שלטון האפרטהייד, נמשכו פינויים כאלה מלווים בסכסוכים בין הממשל לבין שבטי הילידים, והם נמשכים עד היום.

גאוגרפיה ועולם החי

מצפון ומדרום לפארק נמצאים שני נהרות: נהר הלימפופו ונהר הקרוקודיל. ממזרח לפארק נמצאים הרי לבומבו המפרידים אותו ממוזמביק.
האקלים השורר בפארק אקלים סובטרופי גשום: הקיץ הוא חם, לח ורטוב, ואילו החורף הוא קר ויבש. עונת הגשמים העיקרית היא בין החודשים אוקטובר למרץ. מבחינה מנהלית, מחולק הפארק לשישה-עשר אזורים טבעיים שלכל אחד פאונה, פלורה ותנאים משלו.
בנוסף לחלוקה המנהלית, פארק קרוגר נחלק לשישה אזורים אקולוגיים. בפארק כ-1,982 מיני צמחים, כ-517 מיני עופות קבועים ועוד כמה מאות מינים החולפים באזור או מקננים בו. בפארק קרוגר מצויים כל חמשת הגדולים החיים באפריקה: האריה (Panthera leo), הפיל האפריקני (Loxodonta africana), התאו האפריקני (Syncerus caffer), הנמר (Panthera pardus) והקרנף צר-השפה (Diceros bicornis). בנוסף למינים אלה, בפארק מצויים עוד כ-147 מיני יונקים (ובפרט פרסתנים) המוגנים על פי חוק. בנוסף, בפארק כ-120 מיני זוחלים, ביניהם בסביבות 5,000 פרטים של תנין היאור (Crocodylus niloticus), וכן 52 מיני דגים ו-35 מיני דו-חיים.
הפארק מהווה חלק משמורת "קרוגר טו קניונס"  המוגדרת כשמורה ביוספרית של אונסק"ו מאז 2001.
עשבייה

עשביית האוניברסיטה העברית

בישראל קיימות עשביות אחדות, והגדולה ביניהן היא עשביית האוניברסיטה העברית בירושלים (שם מקוצר HUJ). העשבייה שייכת לאוספי הטבע הלאומיים של הפקולטה למדעי הטבע, והיא ממוקמת בבנין ברמן שבקמפוס גבעת רם בירושלים. העשבייה הוקמה בשנת 1920 בידי הבוטנאי פרופ' אלכסנדר איג, ועם השנים גדלה והתפתחה. כיום העשבייה מהווה את האוסף הגדול ביותר בעולם של צמחי ארץ-ישראל והלבנט (כ-700,000 גליונות), והיא מהווה כלי-עזר חשוב בידי החוקרים את הצמחייה הזו.
שירות ציבורי

שירות ציבורי הוא שירות שניתן לציבור על ידי המדינה (באמצעות המגזר הציבורי) או מי שקיבל זיכיון לכך מטעמה. גבולותיו של המושג משתנים ממדינה למדינה (מדינת רווחה מרחיבה את גבולותיו של מושג זה), ולעיתים משתנים גבולותיו בתוך אותה מדינה, בהקשרים שונים.
בשירותים הציבוריים יש הניתנים ללא כוונת רווח (חינם או בתשלום חלקי), על ידי המגזר הציבורי או המגזר השלישי, ויש הניתנים על ידי גופים עסקיים, תמורת תשלום מלא או מסובסד. גם כאשר שירות ציבורי ניתן בתשלום בידי גוף פרטי, הוא כפוף לרגולציה נרחבת מזו המופעלת על כלל הפעילות הכלכלית. אחדים מהשירותים הציבוריים מהווים מימוש של זכויות האדם, כגון הזכות לחינוך והזכות לבריאות.
בנוסף לשירות הבסיסי הכלול בשירות הציבורי, פעמים רבות ניתן לרכוש באופן פרטי שיפורים והרחבות לשירות זה. דוגמה: בנוסף לחינוך הציבורי ניתן לרכוש חינוך פרטי; בנוסף לשירותי הבריאות הציבוריים ניתו לרכוש טיפול רפואי פרטי.
ריג'נטס פארק

היסטוריה

השטח עליו ניצב הפארק נקרא בעבר "פארק מרילבון", והשתייך לבית המלוכה מאז ימי הביניים. עד 1811 נחכר השטח על ידי הדוכס מפורטלנד כאזור ציד. לאחר מכן העוצר (מלך בפועל, באנגלית: ריג'נט), לעתיד - המלך ג'ורג' הרביעי, שכר את האדריכל ג'ון נאש לתכנן את הפארק. בתחילה תכנן נאש ארמון ליורש העצר, וסביבו מספר וילות לידידיו, אולם תוכניות אלה לא יצאו אל הפועל, ובמקומן נבנה ארמון בקינגהאם. בשטח שהתפנה הוחלט לבנות פארק פתוח לציבור, אשר נפתח בשנת 1835.

אולימפיאדת לונדון (2012)

בפארק נערכו תחרויות מרוצי הכביש של אולימפיאדת לונדון.
בגידה בוונציה

תקציר העלילה

בבבל, 323 לפנה"ס, אלכסנדר הגדול מוציא להורג את הרופא שנכשל בהצלת ידידו ומאהבו היפאסטיון מקדחת, למרות שהיה ידוע לו שיקוי סודי שיכול היה לרפאותו. רגע לפני ההוצאה להורג מגלה אלכסנדר לרופא כי גם הוא לקה בקדחת דומה, וכי לא אכפת לו למות בעקבות אהובו. בפועל, מתברר בהמשך הספר שאלכסנדר סמך על כך שתלמידו של הרופא מכיר את השיקוי, אך זה סירב להציל את אלכסנדר, כנקמה על הריגת הרופא שהציל בעבר באמצעות שיקוי זה את התלמיד.
קוטן מאלון שקבע להיפגש עם חברתו קסיופיאה ויט במוזיאון יווני-רומאי בקופנהגן, ניצל ברגע האחרון ממבנה המוזיאון הבוער בידי קסיופיאה, לאחר שנכנס אל המבנה לילה לפני הפגישה המיועדת, הותקף בידי מציתי המוזיאון והונח בתוכו ללא הכרה. היא וידידה הנריק תורבלדסן מספרים למאלון על סדרת גניבות של מדליוני פילים המתארים את מסעו של אלכסנדר להודו ומתארים את נסיונותיהם לגלות את מטרתם של גנבי המדליונים ברחבי אירופה. החשודה העיקרית היא אירנה זובסטינה מנהיגת הפדרציה המרכזית של אסיה, ישות מדינית חדשה שאיחדה זובסטינה ושהורכבה מהמדינות ההיסטוריות קזחסטן, אוזבקיסטן, קירגיסטן וטורקמניסטן. זובסטינה מתכננת לכבוש באמצעות נשק ביולוגי את שכנותיה, איראן, אפגניסטן ואחריהן פקיסטן ולכונן אימפריה אסיאתית חדשה שתאתגר בהמשך גם את המערב. הנוגדן, ההכרחי לאפשר את הפעלת הנשק הביולוגי שבידי זובסטינה, אמור להיות מסופק לה בידי אנריקו וינצנטי, אזרח אמריקאי לשעבר שעמד בראש המאמץ הביולוגי של סדאם חוסיין בשנות ה-80 של המאה ה-20 וכעת בעליה של חברת תרופות משגשגת והיו"ר התורן של הליגה הוונציאנית שראה בעסקה הזדמנות להגדיל משמעותית את עושרו.
הנריק סיפר למאלון גם כי חברה הטוב ואולי מאהבה של קסיופיאה עבד בשירות זובסטינה במשך תקופה במוזיאון בסמרקנד, וכי היא מאמינה שהוא נרצח בידי זובסטינה בשל תגלית שגילה אודות ההיסטוריה של אלכסנדר, ושאותה חלק גם עם קסיופיאה שחלקה את המידע עם הנריק. שניהם רקחו תוכנית כיצד לעלות על עקבות אנשיה של זובסטינה, ולמטרה זו ניסו להגיע למדליונים שעדיין לא נגנבו, לפניהם. במהלך המסע להשגת המדליונים מתערבת גם סוכנת מיוחדת של משרד המשפטים האמריקאי, סטפני נל, שמפעילה שניים ממאבטחיו של נשיא ארצות הברית בפעולה באמסטרדם, שם הם נאלצים להרוג שני סוכנים של הפדרציה האסייתית. סטפני נל נעצרת בידי המשטרה המקומית, משוחררת בהתערבות נשיא ארצות הברית, אך בתמורה נשלחת לוונציה, שאליה עושים דרכם גם שאר הדמויות בספר.
קסיופיאה מנסה להרוג בוונציה שניים מאנשיה של זובסטינה שחשודים בעיניה גם כרוצחיו של חברה, אלי, עובד המוזיאון מסמרקנד. זובסטינה עצמה נכנסת למלכודת שהוכמנה לה בידי האמריקאים בבזיליקת סן מרקו ומצליחה להיחלץ ממנה רק באמצעות לקיחת קסיופיאה כבת ערובה. אחרי יציאתה, מתברר למלון ולסטפני נל כי הוותיקן והאמריקאים משתפים פעולה בסיפור, וכי שומר ראשה של זובסטינה, ויקטור תומאס, הוא מרגל אמריקאי.
במקביל, וינצנטי עושה בסמרקנד, הוא רוצה להדיח את זובסטינה, וסבור שגילה תרופה לאיידס. הוא חוטף את המאהבת הגוססת של זובסטינה כנשק נגדה. זובסטינה חוזרת לסמרקנד, היא מתכוונת להוציא להורג את קסיופיאה אך מאלון וויקטור מצילים אותה, וסטפני והנריק מגלים כי הידיד שלה אלי לונד באמת לא נרצח.
הספר נגמר באחוזתו האסיאתית של וינצנטי שבה אמורה להימצא התרופה וגם קברו של אלכסנדר. זובסטינה מחסלת את וינצנטי, ונהרגת בפיצוץ המסוק שלה בידי קסיופיאה.
לפרויג

היסטוריה

מזקקת לפרויג (משמעות השם לפרויג בגאלית סקוטית היא "החלל היפהפה ליד המפרץ הרחב") נפתחה לראשונה בשנת 1815 על ידי האחים אלכס ודונלד ג'ונסטון. האחים ג'ונסטון היו מומחי ערבוב ויסקי (או בקיצור McCrae's) השייכים לשבט מקדונלד. האחים ג'ונסטון שינו את שמם לאחר כישלון המרד היעקוביטי והתיישבו על האי איילה. המזקקה נוהלה על ידי משפחת ג'ונסטון עד לשנת 1887 ולאחר מכן הועברה הבעלות על המזקקה למשפחת הנטר. משפחת הנטר ניהלה את המזקקה עד לשנת 1954 על ידי לן הנטר. לאחר מותו של לן הנטר (שלא היו לו ילדים), הבעלות על המזקקה הועברה לאחד ממנהליה, בסי ויליאמסון.
לאחר מכן המזקקה נמכרה לארגון ללונג ג'ון ב-1960 והפכה לחלק מתאגיד ענק, "אלייד דומיק" (Allied Domecq). בשנת 2005 נרכשה החברה שוב על ידי תאגיד הענק "פורצ'ן ברנס".
מאז 1994 היה לפרויג הוויסקי הראשון בעל התוית "Royal Warrant" (בתרגום חופשי: יקיר המלך) שקיבל באצולה מהנסיך מוויילס אשר הכריז כי לפרויג 15 הוא המשקה האהוב עליו מכל, במהלך סיורו במזקקה. מזקקות אחרות שזכו לתוארי כבוד כגון "by royal appointment" גם הוסיפו את התואר לשמן (רויאל בראקלה ורויאל לוכנגר).
הגנה מודרנית

וריאציות משניות

וראיציות אלו עוסקות במקרים בהם המהלך השני של הלבן איננו 2. ד4:

2. פ-ו3

תגובות השחור הן:
2. .. ג5 (מעבר להגנה סיציליאנית)
3. .. ר-ז7

2. ג4

תגובת השחור היא:
2. .. ר-ז7

2. פ-ג3

תגובות השחור הן:
2. .. ג5 (מעבר להגנה סיציליאנית)
3. .. ר-ז7

הצעת פישר: 3. ח4!?

בובי פישר הציע את המהלך 3. ח4!? כניסיון לא שגרתי נגד 1. .. ז6 2. ד4 ר-ז7, כחלק מניתוח משחקו נגד פאל בנקו (בפועל במשחק עצמו, פישר שיחק 3. פ-ג3). הרעיון הוא לפתוח את צד המלך השחור על ידי ח4 או ח5 מלווה ב-ח:ז6 (...ז:ח5 יחליש מאוד את הכיסוי על המלך השחור).

לקריאה נוספת

נייג'ל דייוויס, Starting Out: The Modern, Everyman Chess, 2008, ISBN 9781857445664
Su

su היא פקודה במערכת ההפעלה יוניקס ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס המאפשרת לשנות את המשתמש הנוכחי בריצת המעטפת. שם הפקודה מהווה ראשי תיבות לביטויים substitute user, ‏superuser או switch user, שמשמעותם החלפת משתמש.

תחביר

כאשר מריצים את הפקודה su מתוך מעטפת שורת הפקודה, המשתמש מתבקש להזין סיסמה על מנת להתאמת. כאשר האימות מצליח, המשתמש מקבל גישה לקבצים בבעלות המשתמש שאומת, והתהליכים שיצור ירוצו בהרשאות החדשות. לדוגמה, על מנת להחליף למשתמש jane ובחזרה:

john@localhost:~$ su jane
Password:
jane@localhost:/home/john$ exitlogout
john@localhost:~$
כאשר לא מוזן שם משתמש, ברירת המחדל היא החלפה למשתמש-על, root. לעיתים קרובות משתמשים במקף לפני שם המשתמש (לדוגמה su - user). בדרך זו, su קורא למעטפת, המכילה את הסביבה של המשתמש החדש.
שקיעת האלילים

שם הספר

במקור נקרא הספר "בטלנות של פסיכולוג" אך השם שונה לשם הנוכחי אשר מתחלק לכותר וכותר משנה.
הכותר "שקיעת האלילים" הוא משחק מילים על שם האופרה של ריכרד ואגנר "דמדומי האלים" (Götterdämmerung).
כותרת המשנה "איך מתפלספים בפטיש" באה לרמוז לעמדתו של ניטשה, איקונוקלסט התומך בניפוץ (מטאפורי ופיזי) של דמות האל הריקה מתוכן.
יחסי בחריין–יוון

יחסים כלכליים

בשנת 2015 ייצאה בחריין ליוון סחורה בסך 376 אלף דולר אמריקאי, הסחורה כללה בעיקר נחושת ונפט. באותה השנה ייצאה יוון לבחריין סחורה בשווי 10 מיליון דולר אמריקאי, הסחורה הייתה מגוונת מאוד, הנתח הבולט ביותר בה הוא אבני בניין ונפט.
בית חשמונאי (יישוב)

שכונות

היישוב גדל בארבעה שלבים. בשנת 2004 החל פרויקט ההרחבה הגדול -"כרמים" הכולל בניית כ-350 בתים, מה שגרם להכפלת מספר התושבים ביישוב ולהגעתה של אוכלוסייה מכל רחבי הארץ. ההרחבה הגדילה משמעותית את מספר המשפחות המתגוררות ביישוב. כיום מספר המשפחות בכל היישוב (כולל שתי השכונות) עומד על כ-600 משפחות.
בבית חשמונאי נמצאות שתי שכונות, שכונת כרמים והשכונה הוותיקה.
בשכונה הוותיקה הרחובות נקראים על שמם של החשמונאים, ובשכונת כרמים - על מושגים הקשורים לחקלאות גפנים, כגון: בציר, גפן, ענב וכרם.
לאהוב את אנה

עלילה

הסדרה עוסקת ביחסיו של מנשה (משה איבגי), קיבוצניק אלמן בשנות ה-50 לחייו ואב לארבעה ילדים לבין אנה (יאנה גור), צעירה יפה ומסתורית מאוקראינה שהכיר באתר היכרויות באינטרנט. לאחר הכרות קצרה דרך הרשת, אנה מגיעה לישראל ומתגוררת בביתו של מנשה. לאחר מספר שבועות הם מחליטים להתחתן. העלילה רוויה בקונפליקטים הנובעים מהתנכרות של החברה בקיבוץ כנגד מנשה, שאיננה רואה בעין יפה את יחסיו עם אנה, בעוד שבין חברי הקיבוץ מתרוצצת שמועה כי הוא קנה אותה בכסף. אל חוסר קבלתה מצד חברי הקיבוץ נוספים המתחים בקרב ילדיו שמתקשים לקבל את הקשר של אביהם האלמן והמבוגר עם אותה צעירה ונאה. הגעתה של אנה צעירה, יפה ואינטליגנטית ארצה, אפופה בהילה של מסתורין והיא אף איננה ששה לחשוף את עברה או את כוונותיה.
בריגדת מרדה

בריגדת מרדה (בערבית: تيار المردة) הייתה מיליציה מארונית בזמן מלחמת האזרחים בלבנון. היא נקראה על שם לוחמי מרדה שפעלו בראשית ימי הביניים. בשיאה מנתה המיליציה כ-5,000 חברים. כוח צבאי זה היה המיליציה האישית של סולימאן פרנג'יה - נשיא לבנון בעת פרוץ מלחמת האזרחים. המיליציה כונתה גם צבא השחרור של זע'רתא, על שם עיר הולדתו של פרנג'יה. במהלך מלחמת האזרחים הייתה זע'רתא מעוז הנוצרים בלבנון וחזית הלחימה במוסלמים ובכוחות אש"ף שמעוזם היה בטריפולי השכנה.
בתחילה חברה בריגדת מרדה לכתאיב - הפלנגות הנוצריות, אך בשנת 1978 חל קרע בין התנועות, על רקע הקשרים של משפחת ג'ומאייל עם ישראל וגביית דמי חסות. מקורות לבנוניים טוענים שחולייה של הפלנגות, בהנהגת סמיר ג'עג'ע ואלי חובייקה, תקפה את בית הקיץ של טוני  פרנג'יה (ככל הנראה בהוראת בשיר ג'ומאייל) ואנשיהם ניסו להשתלט על עיירת הקיט אהדן הסמוכה. טוני ומשפחתו נרצחו, ועוד 35 גברים, נשים וטף. בעקבות האירוע אימצה משפחת פרנג'יה קו פרו-סורי והפסיקה להשתתף בפגישות עם החזית הלבנונית.
לאחר הרצח נשארה בריגדת מרדה כוח עצמאי ולא חברה לכוחות הלבנוניים, והיא זוכה לתמיכה עד היום. שרידיה משמשים היום ככוח האישי של בנו של טוני פרנג'יה, סולימאן, ומרבית תומכיה דווקא מוסלמים שיעים ולא נוצרים.
מוח'תאר אולד דאדה

תולדות חייו

נולד בבוטימיליט שבדרום-מערב מאוריטניה, אז חלק מאפריקה המערבית הצרפתית. לאחר שלמד בבתי הספר המולסמיים הטובים ביותר, החל לעבוד בממשל הצרפתי המקומי כמתורגמן. לאחר מכן למד משפטים בפריז והיה למאוריטני הראשון בעל תואר אקדמי. ב-1955 התקבל ללשכת עורכי הדין בדקר (בירת סנגל). עם שובו לארצו נבחר ליו"ר מועצת מפלגת האיחוד הפרוגרסיבי המאוריטני (Union Progressiste Mauritanienne, UPM). ב-1959 ייסד את מפלגת האיחוד המאוריטנית (PRM - Parti de Regroupement Mauritanien;  حزب التجمع الموريتاني חזב אלתג'מע). המפלגה נבנתה כך שתייצג את כל הקבוצות האתניות במדינה (ערבים "לבנים", ערבים "שחורים" ואפריקאים ממוצא לא-ערבי) וזכתה בניצחון מוחלט בבחירות שנערכו אותה שנה וגרפה את כל המושבים במועצה המחוקקת. תחת הנהגתו של דאדה, שהציג ממשל יציב ומאוזן, קיבלה מאוריטניה את עצמאותה מצרפת בנובמבר 1960. באוגוסט 1961 אושררה משרתו כנשיא בבבחירות שנערכו במדינה.
לאחר קבלת העצמאות חתר דאדה לאיחוד כל הכוחות והמפלגות במדינה. בדצמבר איחד את כל ארבע המפלגות למפלגה יחידה - מפלגת העם (PPM - Parti du Peuple Mauritanien ; حزب الشعب الموريتاني חזב אלשעב) וכונן משטר חד-מפלגתי בפועל. החוקה שגובשה ב-1964 הגדירה את מפלגת העם כמפלגה החוקית היחידה וכוננה משטר סמכותני. דאדה הצדיק גישה זו בכך שארצו, הנחשלת ומרובת הקבוצות האתניות, עדיין אינה בשלה לדמוקרטיה רב-מפלגתית, שעלולה להתדרדר לכדי מלחמת אזרחים. המדינה הוכרזה כ"אסלאמית, לאומית, ריכוזית, סוציאליסטית".
ב-1971 נבחר דאדה ליו"ר ארגון אחדות אפריקה. 
בשנות השבעים הכתה באזור בצורת קשה. עובדה זו יחד עם ירידת הביקוש העולמי לברזל, מוצר הייצוא העיקרי של מאוריטניה, גרם למשבר כלכלי עמוק. ב-1975, עם הסתלקות ספרד מסהרה המערבית עקב הסכמי מדריד, תבעו מרוקו ומאוריטניה ריבונות על הטריטוריה וחילקו אותה ביניהן. במקום קמה תנועת מחתרת בשם חזית פוליסריו, בתמיכת אלג'יריה שנלחמה לעצמאות החבל. מלחמות מאוריטניה, החלשה ממילא, באזור החלישו אותה כלכלית ואף שברו את האחדות בין הקבוצות האתניות במדינה, כאשר שבטים אפריקאים סירבו להלחם במה שתפסו כסכסוך פנים-ערבי ושבטים אחרים העדיפו להצטרף לחזית פוליסריו ולסייע למחתרת נגד הממשלה. 
ב-10 ביולי 1978 פרצה הפיכה צבאית. החונטה צבאית שהחליפה את שלטונו של דאדה נסוגה מהתביעה על סהרה המערבית והפסיקה את מצב הלוחמה. באוגוסט 1979, לאחר כשנת מאסר, הורשה דאדה לצאת לגלות בצרפת. שם ארגן דאדה תנועה לכיבוש מחדש של ארצו, Alliance pour une Mauritanie démocratique, AMD. ב-18 במרץ 1981 פיקד מקום מושבו בצרפת על הפיכת-נגד במאוריטניה. ההפיכה נכשלה וראשיה הוצאו להורג. 
ב-17 ביולי 2001 הוענקה לדאדה חנינה והוא הוזמן לשוב למאוריטניה. אולם באותה עת היה כבר חולה ואושפז בבית חולים בפריז, זם נפטר ב-14 באוקטובר 2003. גופתו הוטסה למאוריטניה, שם נקבר.
אלעזר גלילי

ביוגרפיה


אלעזר גלילי (אסקוז) נולד בשנת 1903 בעיירה במחוז סמולנסק שברוסיה. ממייסדי תנועת השומר הצעיר ס.ס.ס.ר (לימים נצ"ח - נוער צופי חלוצי).
למד מזרחנות באוניברסיטת מוסקבה, ונאסר על פעילותו הציונית. עם שחרורו ב־1925 עלה לארץ ישראל, והיה ממייסדי קיבוץ אפיקים, בו היה חבר כל ימיו. ב-1930 השתתף בוועידת היסוד של מפא"י. בשנת 1936 יצא בשליחות הסוכנות היהודית ללונדון, לארגון תנועות הנוער ולקידום העלייה, ובמקביל ללמוד את מערך הכוחות המזוינים הבריטיים וליצור קשר עם אנשי מחשבה צבאית. באוקטובר 1938 חזר לארץ ישראל. עם חזרתו הוחלט על הקמת לשכה לייעוץ ביטחוני וטכני שבה יפעלו גלילי ואליעזר ליבנה, ותאסוף מידע על הנעשה בצבאות העולם ותציע דרכים לפיתוח היכולת הביטחונית ביישוב. 
במרץ 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, כתבו גלילי וליבנה מִזכר ובו קבעו כי לאור ההתפתחויות הבינלאומיות הצפויות תלוי עתידו של היישוב העברי בארץ ישראל בהפיכת ארגון "ההגנה" ל"אורגניזציה צבאית – חיל שדה עברי", שייתן תוקף ועוצמה למדיניות הפוליטית של הגופים האזרחיים ביישוב ליבנה וגלילי צפו כמה תרחישים לעימות צבאי עם הערבים לאור הגבלת המעורבות הבריטית עקב ההתרחשויות במישור הצבאי הבינלאומי. כן צפו ליבנה וגלילי כי במצבים מסוימים עשוי כוח זה להכריע את הכף בקרבות הצפויים להיערך בין בריטניה ובין איטליה במזרח התיכון. התזכיר נשלח על ידי חיים ויצמן לאישים שונים, ובהם קפטן לידל הארט, תחת הכותרת "מקומה של ארץ ישראל העברית במסגרת ההגנה בקיסרות במזרח התיכון", וגם למרכז מפא"י, אך לא נפל על אוזניים קשובות ולא הצליח להביא למפנה חיובי במדיניות הבריטית ערב קבלת הספר הלבן בשנת 1939. עם זאת, נראה שתזכיר זה שיקף במידה רבה את הלך הרוחות בקרב מפקדי "ההגנה" ומנהיגי היישוב בעת עריכתו.
משנת 1939 ועד סוף מלחמת העולם השנייה שימש כראש מחלקת התרבות של "ההגנה" (מחת"ר), ולמעשה היה קצין חינוך ראשי של הארגון. בשנת 1939 ייסד יחד עם אליעזר ליבנה את הוצאת "מערכות" ואת כתב-העת "מערכות", ובכך הקים במה לפיתוח החשיבה המדינית-צבאית הקיימת מאז ועד היום. היה עורך ראשי של הוצאת "מערכות" במסגרת "ההגנה" ובצה"ל עד לשנת 1967.
נפטר ב-6 בינואר 1988.

דמותו בספרות

דמותו של גלילי מככבת בספרו של אסף ענברי "הביתה", המספר את סיפורו של קיבוץ אפיקים, שגלילי נמנה עם מייסדיו. הספר מתאר במידה של ציניות את פעילותו המדינית הנוחה של גלילי בשליחות התנועה בזמן שמשפחתו של גלילי וחברי הקיבוץ שהוקם בהשראתו עובדים בפרך להגשמת הרעיונות שהגה.
מרינה, נסיכת נאפולי

ביוגרפיה

מרינה נולד ב-12 בפברואר 1935 בז'נבה, לרנאטו ריקולפי דוריה, שהיה בעל עסק שווייצרי של עוגיות, ולאיריס עמליה בננוטי. למרינה היה לה שלוש אחיות: סילביה, נינה ואלדה, ואח אחד, דומיניק.
בשנת 1955 נסעה מרינה לפלורידה, ועד מהרה הפכה לכוכבת בפארק סייפרס גארדן. מרינה הפכה לאלופת עולם בסקי מים, וזכתה 4 פעמים באליפות אירופה בין השנים 1953-1956.
בשנת 1960 פגשה מרינה את ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי, בנו של אומברטו השני, מלך איטליה לשעבר, וב-7 באוקטובר 1971 התחתנו השניים בטהרן, שם שהו השניים לרגל חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית. הנישואים נערכו ללא אישורו של חמיה, ומשום כך הוציא חמיה את בעלה מסדר הירושה של ראשות בית סבויה, והעביר את התואר לנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה. הזוג התגורר בז'נבה, שם עבד בתחילה ויטוריו אמנואלה כסוכן מכירות של כלי טיס, ולאחר מכן כסוחר נשק, ובשנת 1972 נולד בנם היחיד אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה.
ב-10 בנובמבר 2002 ביקרו ויטוריו אמנואלה ומרינה באיטליה, בעקבות ביטול ההוראה בחוקה האיטלקית שאסרה על צאצאי מלכי איטליה מבית סבויה להציב את רגליהם בארץ. בטיול בן שלושת הימים ביקרו הזוג יחד עם בנם אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה בוותיקן, ואף נפגשו 20 דקות עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני. לאחר מכן עברו השניים להתגורר באיטליה.
ביוני 2006 הכריז הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה על עצמו כ"דוכס סבויה", ובעקבות כך תבע אותו ויטוריו אמנואלה לבית משפט איטלקי, והלה פסק על דוכס אאוסטה לשלם להם 50,000 אירו פיצויים, ולהפסיק להשתמש בתואר. דוכס אאוסטה ערער על פסק הדין, והמחלוקת לא נפתרה עד עתה.
מלח (כימיה)

בכימיה, מלח הוא תרכובת המורכבת מקטיונים (יונים בעלי מטען חשמלי חיובי), שלרוב מופיעים כיסוד מתכתי, ומאניונים (יונים בעלי מטען חשמלי שלילי), שלרוב מופיעים כיסוד אל-מתכתי, באופן שהמטען הכללי של התרכובת הוא נייטרלי. לפיכך, בכל מלח יחס האניונים לקטיונים קבוע, על פי מטענם. המלח מכונה לעיתים חומר יוני בגלל הרכבו.
בשפת היום-יום משמש המושג "מלח" לציון מלח הבישול, אף שזוהי רק דוגמה אחת מני רבות לקבוצת החומרים הכימיים הנקראים מלחים.

תכונות

היונים במלח מסתדרים כך שמרחקם של הקטיונים זה מזה והאניונים זה מזה הוא הגדול ביותר, בעוד מרחקם של האניונים מהקטיונים קטן. מבנה זה הוא גבישי ונקרא סריג יוני. הקשר הכימי הקיים בין היונים השונים הוא חזק מאוד ונקרא קשר יוני. קשר זה מקנה למלחים טמפרטורת התכה גבוהה במיוחד. חוזקם הפיזי של המלחים נמוך ודחיסותם נמוכה.