google/wiki40b huggingface dataset:
סמיילי

החייכן, הידוע יותר בשמו האנגלי, סמיילי (Smiley), הוא סקיצה של פנים מחייכות, בדרך כלל צבוע בצהוב (לעיתים המונח משמש גם כשם כללי ל"רגשונים").
הפעם הראשונה בה הופיע סימן גרפי לפרצוף "שמח" ו"עצוב" הייתה בסרט "נמל בית" של אינגמר ברגמן משנת 1948. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הופיע הפרצוף פעמיים בכרזות לסרטי קולנוע: "לילי" (1953) ו"ז'יז'י" (1958), שניהם בכיכובה של לסלי קארון. במהלך שנות ה-50 חולקו גם חולצות פרסומיות עם פרצוף שמח על רקע ירוק. עם זאת, "המצאת" הפרצוף החייכן, הבנוי מחיוך ושתי נקודות לעיניים, מיוחסת בראש ובראשונה למעצב הגרפי האמריקאי הארווי בל שפיתח את ה"סמיילי" במסגרת מסע פרסום עבור חברת ביטוח בשנת 1963. תמורת עבודתו קיבל בל שכר של 45 דולר. הפופולריות העצומה של העיצוב של בל גרמה לכך שהסמל הפך לנחלת הכלל לפני שבל יכול היה להפיק ממנו רווחים באמצעות זכויות יוצרים או רישום פטנט. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 רשם עיתונאי צרפתי את ה"סמיילי" כסימן רשום בצרפת, וניסה לתבוע עסקים המשתמשים בסמל (ובעיקר את ענק הקמעונאות וול מארט) על הפרת זכויותיו, אך התביעות נדחו. 
הסמיילי הופץ בתחילת שנות השבעים על ידי זוג אחים, מארי וברנרד ספיין, שהשתמשו בו לקידום מכירות שונות. הם הפיקו כפתורים וספלי קפה, חולצות, סטיקרים ועוד מוצרים רבים עליהם הוטבע הסמל, בצירוף הכתובת "שיהיה לכם יום שמח".
הסמל אומץ על ידי תרבות מוזיקת האסיד שהתפתחה בסוף שנות השמונים.]
הסמיילי הפך לסימן רשום במספר מדינות החל משנת 1971. השם "סמיילי" והלוגו שלו נמצאים בשימוש ביותר ממאה מדינות עבור 25 סוגים שונים של סחורות ושירותים.
היו שינויים שנערכו בסמיילי, כגון הפיכת פיו על מנת ליצור פרצוף עצוב, או הוספת עין על מנת להפכו לחייזר.
הסמיילי הפך להיות מרכיב עיקרי בתרבות האינטרנט - מאנימציות GIF ושאר ייצוגים חזותיים, עד לרגשון הטקסטואלי הנפוץ ":)" (מופיע לעיתים קרובות גם בתרבות המסרונים בטלפונים סלולריים). בגרסה הנדפסת של גופן ברירת המחדל של ה־IBM PC, הסמיילי מיוצג במקומות 1 ו־2 (☺ ☻).
דורית ויסמן

ביוגרפיה

דורית ויסמן גדלה וחונכה בכפר סבא. בוגרת כיתת השירה של הליקון וממייסדי מקום לשירה ב"לב העיר" בירושלים, קבוצת משוררים העוסקת בהפצת השירה בשכונות ובפריפריה, בקרב בני נוער ומבוגרים.
מנחת סדנאות לכתיבה יוצרת ומפגשי שיר. מ-2018 מתרגמת אחת לשבוע שיר - מאנגלית לעברית - ומפיצה אותו במסגרת הפרויקט "poem-of-the-week", וכן עורכת-שותפה (יחד עם עדי וולפסון) במדור שירה "ירוקה" בו מתפרסם אחת לשבוע שיר אקו-פואטי בקבוצת "שפע טבע".
ויסמן זכתה בפרסים ספרותיים רבים, ביניהם פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת 2003, פרס יהודה עמיחי לשירה באותה שנה ופרס אקו"ם ליצירה המוגשת בעילום שם לשנת 2005. ב - 2016 זכתה על שירתה בפרס ע"ש אלפונסו גאטו (Alfonso Gatto), סלרנו, איטליה. ב-2018 זכתה על שירתה בפריז בפרס EASAL מטעם האקדמיה האירופאית למדעים, אמנויות וכתיבה, וכן בפרס אקו"ם 18–2017 ליצירה המוגשת בעילום שם על ספרה אדאש קלרינקה.
נשואה, אם לשלושה. מתגוררת בירושלים.
אדאמה בארו

ביוגרפיה

בארו נולד בבאס סנטה סו שבמזרח המדינה ב-16 בפברואר 1965. למד בתיכון מוסלמי ולאחר מכן עבד כאיש מכירות. בארו עבר ללונדון שבממלכה המאוחדת ושם החל לעסוק בנדל"ן ובמקביל עבד כמאבטח. הוא חזר לגמביה בשנת 2006. הוא התמנה לגזבר המפלגה הדמוקרטית המאוחדת, אשר פעלה באופוזיציה. בספטמבר 2016 התמנה בארו למנהיג המפלגה.

הנשיאות

ב-30 באוקטובר 2016 בארו זכה בהתמודדות האופוזיציה על נשיאות המדינה. במהלך הקמפיין בארו הבטיח להחזיר את גמביה לחבר העמים הבריטי ולבית הדין הפלילי הבינלאומי, חיזוק חופש העיתונות, ולבצע רפורמה במערכת הביטחון. בארו זכה בבחירות עם 43.34% מהקולות, ובכך ניצח את יחיא ג'אמה (אשר קיבל 39.6% מהקולות). ג'אמה בתחילה קיבל את התוצאות, אך חזר בו לאחר מכן. כתוצאה מהקונפליקט, בארו ברח לסנגל השכנה והושבע בשגרירות הגמביאנית  בדקר בירת סנגל בימים שלאחר מכן. לבסוף ג'אמה אף הוא יצא לגלות ובכך בארו חזר לארצו והחל לכהן כנשיא בפועל בינואר 2017. הוא הושבע בפעם השנייה ב-18 בפברואר, אך באופן פומבי מול אזרחי המדינה.
בתחילת כהונתו הכריז בארו כי שמה הרשמי של גמביה ישונה מן "הרפובליקה האיסלמית של גמביה" לכדי השם "הרפובליקה של גמביה", ובכך ביטל את השינוי של ג'אמה קודמו. ב-14 בפברואר החלה גמביה בתהליך החזרתה לחברות בחבר העמים. בנאום הפתיחה שלו  הודיע ​​בארו כי הורה לשחרר את כל העצורים ללא משפט תחת משטרו של ג'אמה. ב-21 בספטמבר חתם בארו על צו לביטול עונש המוות. בנוסף על כך, הוא חתם גם על האמנה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם ועל אמנה כנגד נשק גרעיני.

חיים אישיים

בארו הוא חבר הקבוצה האתנית פולה והוא מוסלמי אדוק. הוא פוליגמיסט והוא נשוי לשתי נשים. משתי נשים אלו יש לבארו כארבעה ילדים בחיים. אחד מבניו נפטר בינואר 2017 כתוצאה מנשיכה של כלב.
בארו אוהד את קבוצת הכדורגל הבריטית ארסנל.
דור ג'אן

קריירה

ג'אן התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וב-9 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3–4 לבני יהודה תל אביב, בו גם הבקיע את שערו הראשון בקריירה. ג'אן שותף במשחק נוסף בסוף עונת 2011/2012, ובעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער. בעונת 2013/2014 שותף בשמונה משחקים בליגת העל כמחליף.
ב-22 בספטמבר 2014 הושאל ג'אן לעירוני קריית שמונה, במדיה ערך 11 הופעות ליגה, מתוכן אחת בהרכב הפותח, ובינואר 2015 עזב את הקבוצה והושאל להפועל פתח תקווה, במדיה ערך שלוש הופעות וכבש שער אחד, ובתום עונת 2014/2015 ירד עמה לליגה הלאומית.
ב-19 ביולי 2015 הושאל ג'אן להפועל עכו, במדיה ערך תשע הופעות כמחליף בליגת העל, ובינואר 2016 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, במדיה כבש שלושה שערים ב-15 הופעות עד תום עונת 2015/2016. ג'אן המשיך בקבוצה גם בעונת ב2016/2017, ובמהלכה הבקיע 16 שערים ב-34 משחקי ליגה והיה מלך שערי הקבוצה. בתחילת העונה לאחר מכן כבש עשרה שערי ליגה עד שעבר ב-10 בינואר 2018 למועדון ספורט אשדוד, שם שיחק תחת הדרכתו של המאמן עמיר תורג'מן שאימן אותו בנוער של מכבי תל אביב ובבית"ר תל אביב רמלה, ועד תום עונת 2017/2018 כבש שער אחד ב-15 הופעות בליגת העל.
ב-29 ביולי 2018 חתם ג'אן בבני יהודה תל אביב במסגרת עסקת העברתו של מאור קנדיל למכבי תל אביב. ב-2 בספטמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 מול מכבי פתח תקווה. באותה עונה היה שותף לזכייה בגביע המדינה כאשר כבש שער בגמר והוסיף שער נוסף בבעיטות ההכרעה.
חוכמת ההמונים

חוכמת ההמונים היא הדעה הקולקטיבית של קבוצת יחידים. איסוף תשובות של קבוצה גדולה לשאלות הכרוכות באומדן, ידע כללי וחשיבה מרחבית מראה, לעיתים, כי בממוצע מתקבלת תשובה מדויקת יותר מאשר כל תשובה שניתנה על ידי אותם יחידים בקבוצה. הסבר אינטואיטיבי לתופעה זו הוא ה"רעש" הייחודי ליחיד בקבוצה – לכל אדם דעות אישיות ושיקול דעת פרטני, וכאשר לוקחים את ממוצע התשובות של קבוצת יחידים, מצטמצמת השפעת "רעש" זה.
עקרון חוכמת ההמונים גורס שחוכמתו של ההמון גדולה, בתנאים מסוימים, מחוכמתו של המומחה היחיד. על פי רעיון זה, שקלול התשובות שתפיק קבוצה גדולה של אנשים, שאינם מתואמים ביניהם, יהיה לעיתים מדויק יותר מהתשובה הטובה והמלומדת שיפיק מומחה עצמאי. עקרון זה הודגם באוכלוסיות שונות ובניסויים מתחומי חיים שונים.

חוכמת ההמונים - הספר

מושג חוכמת ההמונים, תוך התמקדות בעולם העסקים, תוּאר בהרחבה על ידי העיתונאי האמריקני ג'יימס סורוויקי, בספרו "חוכמת ההמונים", שיצא לאור בשנת 2004.
במרכזו של הספר מתואר מחקר, המסיק כי דווקא קבוצות מגוונות, נטולות היררכיה ושמורכבוֹת מאנשים שלא מכירים זה את זה, ייתנו את התוצאות הטובות ביותר לארגון. לטענתו, ב-91% מהמקרים, ההמונים מספקים תשובה נכונה לבעיה המוצגת בפניהם, בעוד ששיעור ההצלחה של מומחים בעלי השכלה רלוונטית הוא רק 65%. דוגמה מובהקת לכך ניתן לראות בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?"; שם, לפי הסטטיסטיקות, כששאלה הופנתה לקהל, למעלה מ-90% מהתשובות היו נכונות, אך כאשר שאלה הופנתה למומחים, תשובותיהם היו נכונות בפחות מ-60% מהמקרים.

חוכמת ההמונים ברשת

מייקל נילסן, בעברו פיזיקאי קוונטי, גייס את תופעת חוכמת ההמונים ויצר את המחקר המדעי האזרחי. המטרה היא לפתח כלים, שיאפשרו לאנשים לשתף את הידע והרעיונות שלהם, על מנת לפתח את המדע מהר יותר משיעשו זאת המומחים לבדם. פלטפורמת הווב 2.0 היא זאת שמאפשרת להמונים מכל קצוות העולם להביע את דעתם בתחום מסוים, ועל ידי כך לקדם את המדע. נילסן מציג את הרעיון באמצעות סיפורו של המתמטיקאי טים גאוורס, שהשתמש בבלוג שלו כדי להעלות בעיות מתמטיות קשות במיוחד והזמין אנשים לנסות ולפתור אותן. תוך 37 ימים בלבד הבעיות נפתרו במלואן, והשיטה הוכחה כיעילה.
גם חוקרי החלבונים, פרופסור דייוויד בייקר ופרופסור זורן פופוביץ', גייסו את ההמונים לטובת המדע, כאשר פיתחו את משחק המכונה "Foldit" (קפל אותו). הם הפיצו את המשחק ברשת, כשהם מעודדים את המשתתפים לשחק בו בחינם, ולהתחרות זה בזה ב"קיפול" חלבונים. המשחק עזר לפענח את מבנהו של חלבון מורכב במיוחד, הישג שעשוי להוביל לפיתוח תרופות במלחמה כנגד מגפת האיידס. מבנהו של חלבון זה היה בגדר תעלומה עבור החוקרים בתחום במשך יותר מעשר שנים, אך הגיימרים הצליחו לפתור אותה תוך שלושה שבועות בלבד. זו היא דוגמה נוספת לדרך בה יכולים אנשים מן השורה לתרום את כוח החישוב של מוחותיהם לטובת המדע.
יעקב יאשה גרובמן

פרופסור יעקב יאשה גרובמן (נולד ב-1967) הוא אדריכל, חוקר ואוצר ישראלי, המשלב מחקר אקדמי עם עיצוב אדריכלי מעשי.

ביוגרפיה

גרובמן נולד במוסקבה לאירינה ומיכאל גרובמן. בשנת 1971 עלה עם משפחתו לישראל, והתגורר בירושלים. הוא בוגר בצלאל (1997) ובוגר תואר שני (2001) מה-Design Research Lab שב-Architectural Association School of Architecture‏ (AA) בלונדון. הוא בעל דוקטורט מהטכניון (2008) וערך את השתלמות הבתר-דוקטורט שלו בהרווארד. מחקריו האקדמיים מתרכזים בהשפעת מהפכת הטכנולוגיה על תכנון וייצור אדריכלי, ובפרט על שימוש במחשב ליצירת צורה אדריכלית המבוססת על ביצועים. גרובמן פרסם יותר מ 60 מאמרים בכתבי עת מקצועיים ואקדמיים רבים בארץ ובעולם. גרובמן זכה בפרסים ומענקי מחקר רבים בהם מענק ואנגורד למחקר, מענק מחקר מטעם הקרן הלאומית למדע ומענקי מחקר מטעם משרד השיכון. כמו כן שפט בתחרויות אדריכלות ופרסים בארץ ובעולם בהן התחרות לבנין חדש למוזיאון ת"א ותכנון הביתן הישראלי בביאנלה. בינואר 2019 נבחר לתפקיד דיקן הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון.
גרובמן שימש מרצה ומבקר אורח בבתי ספר ואוניברסיטאות לאדריכלות בארץ ובחו"ל ובהם: אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, ה-AA בלונדון, ETH בשווייץ, פוליטכניק מילאנו באיטליה והפקולטה לאדריכלות באוניברסיטת שיאן בסין. 
בשנת 2003 אצר גרובמן ועיצב יחד עם שלי כהן את התערוכה הבינלאומית "גבולות רכים" שהציגה לראשונה בארץ את הנעשה בעולם במסגרת אדריכלות דיגיטלית. בשנת 2008 אצר ועיצב יחד עם ד"ר ערן נוימן את התערוכה הבינלאומית "פרפורמליזם" במוזיאון תל אביב, שפיתחה תיזה בדבר המעבר לעיצוב מבוסס ביצועים באדריכלות. בשנת 2011 פרסם ספר בנושא יחד עם ד"ר נוימן בהוצאת Roatledge הבריטית. בשנת 2011 אצר ועיצב יחד עם אריאל בלונדר את "חמישה רגעים - מסלולים באדריכלות מוזיאון תל אביב", תערוכת הפתיחה של אגף האדריכלות והעיצוב בבנין החדש ע"ש פול והרטה אמיר של מוזיאון תל אביב לאמנות.
במסגרת עיסוקו המקצועי בעיצוב הקים גרובמן בישראל בשנת 1999 משרד אדריכלים העוסק במחקר אדריכלי אקדמי ויישומי בנושא מיחשוב, קיימות והשפעת מהפכות טכנולוגיות על אדריכלות. המשרד השתתף וזכה במספר תחרויות אדריכלים בארץ ובחו"ל, בהן התחרות לתכנון בית הספר חפר והתחרות לתכנון מגדל יונגדאי בקוריאה. 
בשנת 2001 הקים גרובמן משרד אדריכלים בשותפות עם האדריכלית אירית אקסלרוד. במסגרת משרד זה מתוכננים כיום מבני ציבור, מבנים פרטיים ותוכניות בניין עיר תוך התמקדות בחדשנות עיצובית ובבנייה בת קיימא. המשרד זכה בשנת 2009 בפרס פרויקט השנה של אדריכלות ישראלית על תכנון מבנה הפקולטה לעבודה סוציאלית והבניין למעורבות חברתית באוניברסיטת בן-גוריון, ונבחר בתחרות אדריכלים לתכנן את הבניין הירוק של בית הספר פורטר ללימודי הסביבה באוניברסיטת תל אביב. 
גרובמן הוא בנו של הצייר מיכאיל גרובמן ואחיה של השחקנית והמפיקה לטי גרובמן.
Entertainment Software Rating Board

הדירוגים

פירוט הדירוגים, עם הקבלות לדירוג התכנים של ה-MPAA (סרטי קולנוע) ולדירוג תוכני הטלוויזיה האמריקאי, וגם דירוג PEGI המונהג בישראל:

EC - Early Childhood

תוכן המתאים לילדים קטנים מגיל 3 עד 5.
מקביל ל:
G (קולנוע); TV-Y (טלוויזיה), 3 (PEGI)

E - Everyone

תוכן המתאים לגילאי 6 ומעלה.
מקביל ל:
G / PG (קולנוע); TV-Y7 / TV-G (טלוויזיה), 7 (PEGI)

E10+ - Everyone 10 and Older

תוכן המתאים לגילאי 10 ומעלה.
מקביל ל:
PG (קולנוע); TV-PG (טלוויזיה), 12 (PEGI)

T - Teen

תוכן המתאים לגילאי 13 ומעלה.
מקביל ל:
PG-13 (קולנוע); TV-14 (טלוויזיה), 12 (PEGI)

M - Mature

תוכן המתאים לגילאי 17 ומעלה.
מקביל ל:
R (קולנוע); TV-MA (טלוויזיה), 16+18 (PEGI)

Ao - Adults only

תוכן המתאים לגילאי 18 ומעלה (למבוגרים בלבד).
מקביל ל:
NC-17 / X (קולנוע), 18 (PEGI)

RP - Rating Pending

מוצר המסומן ב-RP עוד לא קיבל דירוג (בדרך כלל מופיע בפרסומות לפני יציאת המשחק).
מקביל ל:
NR (קולנוע), ללא מקביל PEGI

K-A - Kids to Adults

תוכן המתאים לגילאי 6 ומעלה.
דירוג זה כבר לא בשימוש. ב-1 בינואר 1998 הוא הוחלף בדירוג E. עם זאת, הוא עשוי עדיין להופיע במשחקים ישנים שיצאו לפני 1998.
דורון עמית

ביוגרפיה

עמית נולד וגדל בקיבוץ העוגן. הוא בנה של הזמרת אפרת ווייל עמית יוצאת להקת הנח"ל ונכדו של הצייר שרגא ווייל.
את שירותו הצבאי עשה כמפקד בחיל המודיעין.
עמית הוא בוגר לימודי משחק בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים בשנת 2008 ובעל תואר ראשון בבימוי והוראת התיאטרון משנת 2012.
בשנת 2012, למד עמית בסטודיו למשחק של איוואנה צ'בק בלוס-אנג'לס, ארצות הברית.
בשנת 2014, נשא לאישה את זמרת האופרה המצו-סופרן ענת צ'רני.

קולנוע

בשנת 2011 שיחק בסרט הדרמה הישראלי "דייוויד וכמאל" של הבמאי היפני קיקו קוואסקי, שם שיחק לצד נתן רביץ, לירון לבו ורובא בלאל-עספור. ושיחק בסרט העלילתי הקצר "שטחים פתוחים" של הבמאי הצעיר ארז מיה.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד אורח בסרטו של ערן ריקליס "להישאר בחיים ("זייתון") בכיכובו של השחקן האמריקאי סטיבן דורף.
בשנת 2014 שיחק בהפקה הישראלית-גרמנית "המסע של האנה" בתפקיד איתי. על תפקידו זה, זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הגרמני-טורקי שנערך בנירנברג, גרמניה. באותה שנה שיחק בסרט הגרמני "Traumfrauen" בתפקיד גיא כהן.
כמו כן, בשנת 2016 גילם את נועם, אחד החוקרים בסרט העלילתי הקצר "סמירה", יחד עם השחקן אורי גבריאל ועל-פי תסריט של ענת ברזילי.

תיאטרון

בשנת 2010 כיכב כפיטר פן במחזמר "פיטר פן" של תיאטרון חיפה ותיאטרון אורנה פורת.
משנת 2011 משחק בתיאטרון הבימה. שיחק במחזה של יוכי ברנדס "כי בנו בחרת" שביים איציק ויינגרטן, בהצגה "אם יש גן עדן" שביים משה קפטן, וב"החייל האמיץ שווייק" בבימויו של משה נאור ובכיכובו של אבי קושניר וכמו כן בהצגה "חיזור גורלי" שביים משה קפטן.
בסוף 2015 ובמהלך 2016 שיחק במחזה "מה עושים עם ג'ני?" בתיאטרון הבימה.

טלוויזיה

בשנת 2009 שיחק עמית בעונה השנייה של סדרת הדרמה המוזיקלית "דני הוליווד" בYes, בתפקיד מושיקו שטראוס, בנו של דני הוליווד, אליל הרוק. באותה שנה שיחק בעונתה החמישית של סדרה הנוער "ראש גדול", בתפקיד אורח, בתפקיד יניב.
בשנת 2010 שיחק בתפקיד אורח בסדרה הקומית של ערוץ 2, "החיים זה לא הכל", בתפקיד גברי. ושיחק בסדרת הדרמה שיצר גידי רף ושודרה בערוץ 2, "חטופים", בתפקיד אהוד, בנו של דוקטור אוסטרובסקי (דליק ווליניץ)
בשנת 2011 גילם דייוויד בסדרת הדרמה "פלפלים צהובים" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. ושיחק בתפקיד אורח בסדרת הפשע "אחת אפס אפס" בערוץ 10. ובאותה שנה גילם את זוהר בסדרת הרשת "המכשפות משינקין" לצידן של נלי תגר ודנה זקס.
בשנת 2012 שב לגלם את אהוד בעונה השנייה של סדרת הדרמה "חטופים" בערוץ 2.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד אורח בסדרה הקומית שיצר איתן צור, "פרופיל 64" בערוץ 10.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד אורח וגילם מתנחל בעונה השנייה של הסדרה הקומית "יום האם" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.

קריירת הוראה

כיום, במקביל לקריירת המשחק שלו, מלמד עמית את מגמת משחק ואת המכינה למשחק בסמינר הקיבוצים וכמו כן את מגמת בימוי.
בנוסף לכך, דורון עמית מעביר קורסים לשחקנים מקצועיים בשיתוף עם השחקן אודי פרסי, איתו פתח את הסטודיו למשחק "Just-Act".
דלית רצ'שטר

ביוגרפיה

דלית רצ'שטר נולדה בחולון להורים שעלו בשנות ה-70 מברית המועצות. עם גיוסה לצה"ל החלה לשמש בתפקיד עורכת מוזיקלית בתחנת גלגלצ.
בשנת 2009 החלה להגיש בתחנה את התוכנית "סינגלס" אותה ערכה עד אז, במקומה של הדר מרקס. משנת 2012 מגישה רצ'שטר את מצעד הפזמונים השבועי אחד אחד המשודר בגלגלצ. בנוסף היא מגישה כיום תוכנית יומית בין השעות 12:00-14:00 ובימי רביעי את התוכנית "גלגלייב" בה היא מארחת אמנים המבצעים הופעות חיות באולפן.
בשנת 2015 הגישה יום בשבוע את התוכנית ציפורי לילה בגלי צה"ל יחד עם דלית עופר.
רצ'שטר משמשת גם כדי ג'יי במסיבות ובאירועים. לפני הופעתה של בריטני ספירס בישראל ערכה מופע חימום.
ב-8 באוגוסט 2019 ערכה לראשונה את "הנשף של דלית רצ'שטר" במועדון רידינג 3 בתל אביב וסחפה את כל הביצה התל אביבית במופע מושקע ואנרגטי.
דלית נמצאת בשנים האחרונות בזוגיות עם גלי שטרקמן, סמנכלית לקוחות במשרד הפרסום גיתם.
רויאל ג'ורדניאן

תולדות החברה

החברה הוקמה בשנת 1963, ובתחילה נקראה עאליה (علياء), על שם המלכה עאליה, אשתו השלישית של המלך חוסיין. בתחילת הדרך שימשה החברה להטסת מלכים ירדנים וחברי השלטון הירדני למדינות ערביות שונות במזרח התיכון ומדינות המפרץ הפרסי. כחברה מסחרית החלה לפעול למספר מצומצם של יעדים, שכללו את ביירות, כווית וקהיר. בשנת 2007 הצטרפה החברה לברית Oneworld ובכך הפכה לחברת התעופה הערבית הראשונה המצטרפת לאחת משלוש הבריתות הגדולות של חברות תעופה.
נכון לשנת 2010, צי החברה מבוסס בעיקר על מטוסים של חברת איירבוס לדגמיו השונים וכן על מטוסי אמבראר E-Jets של חברת אמבראר הברזילאית, השולטת כיום בשוק מטוסי הסילון לטווחים בינוניים. בנוסף, הזמינה רויאל ג'ורדניאן 11 מטוסי בואינג 787, שיאפשרו למטוסיה לטוס לטווחים ארוכים מאי פעם בתולדות החברה.

פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה 17 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מופעלות  במטוסי האמבראר, מטוסי האיירבוס צרי הגוף של החברה ואף לעיתים במטוסי הבואינג 787 .זהו הקו הקצר ביותר של החברה, כ-110 ק"מ בקו אווירי. אורך הטיסה הוא 25 דקות.
ביולי 2014, בעקבות מבצע צוק איתן ופגיעת רקטה בעיר יהוד, הפסיקה החברה לראשונה את טיסותיה לתל אביב וממנה, בדומה לחברות תעופה נוספות. נוסעים לישראל הועברו באוטובוס משדה התעופה לגבול עם ישראל.
באוגוסט 2014 חידשה החברה את טיסותיה לישראל.
עידו גנדל

עידו גנדל (נולד ב-1977) הוא סופר ומתרגם ישראלי הכותב בעיקר בסוגות המדע הבדיוני והפנטסיה.
האימפריה הקולוניאלית השוודית

רקע

במהלך המאה ה-17 גדלה שוודיה והייתה לאחד הכוחות החשובים ביותר באירופה באותה התקופה, בזכות השתתפותה במלחמת שלושים השנה, תחת הנהגת המלך גוסטבוס אדולפוס. מעמד זה התערער והתפוגג במהלך המאה ה-18, כשהאימפריה הרוסית הרחיבה את אחיזתה בצפון אירופה במלחמה הצפונית הגדולה. כוחה המשיך להתערער בכיבוש פינלנד על ידי אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה ב-1809 וצירופה לאימפריה הרוסית כדוכסות גדולה. ערעורה נמשך במרד אצילים שהתרחש במדינה והוביל לקיצוץ ניכר בסמכויות המלך, כינון חוקה וחלוקת הסמכות לחקיקה בין המלך לבין הפרלמנט, הריקסדג (Riksdag).

שוודיה החדשה

באמצע המאה ה-17 הגיעה האימפריה השוודית לשיאה הטריטוריאלי. השוודים רצו להגדיל את השפעתם על ידי סחר במוצרים חקלאיים (טבק) ובפרוות, כדי לעקוף את הסוחרים הבריטים הצרפתים וההולנדים. ב-1638, הם הקימו את מבצר קריסטינה (כיום וילמינגטון, דלאוור), שנקרא על שם כריסטיאנה מלכת שוודיה. רבים מהמתיישבים היו פינים, משום שעד 1809 הייתה פינלנד חלק משוודיה. ההתיישבות הייתה פלישה להולנד החדשה. המושל הראשון, פיטר מינואיט, מת לאחר חזרתו מסטוקהולם מהוריקן על האי סנט כריסטופר שבקריבים. בקולוניה הוקם מבצר "ניה אלפסבורג" צפונית לסלם המודרנית, ניו ג'רזי ב-1643. במאי 1654 המבצר ההולנדי כאסימיר נכבש על ידי שוודיה חדשה. כפעולת תגמול, המושל ההולנדי פיטר סטויוסנט שלח צבא לנהר הדלוור, שהשיג את כניעת המבצרים השוודים.

האנטילים

כתוצאה מתמיכתה של שוודיה באויבותיה של צרפת בזמן המלחמות הנפוליאוניות, ניתן לה האי גואדלופ. אך האי הוחזר לצרפת שנה לאחר מכן בחוזה פריז.
אשור (עץ)

שונות

שמו של חלק צפוני מהארץ ההיסטורית נסיכות מולדובה, אשר הייתה במאות 18–19 בשליטה אוסטרית - בוקובינה - נגזר מעץ הבוק (אשור), וייתכן כי גם שמה של העיר בוצ'אץ'.
עץ זה נתן את שמו גם למקומות מסוימים בגרמניה כמו בוכנוואלד, בוכום ובוכולט.
קרלוס רואיס סאפון

אודות ספריו

ספרו הראשון, "נסיך הערפל" ("El príncipe de la niebla"), יצא לאור בשנת 1993, וזכה בפרס אדבה (Edebé) לספרות לנוער. הוא כתב שלושה ספרים נוספים לנוער: "El palacio de la medianoche" ("ארמון חצות") שיצא ב-1994, "Las luces de Septiembre" ("אורות ספטמבר") שיצא ב-1995 ו"מרינה" ("Marina") שיצא ב-1999.
בשנת 2001 פרסם את ספרו הראשון המיועד לקהל הבוגר, "צלה של הרוח" ("La sombra del viento"). הספר נמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם, יותר ממיליון עותקים בבריטניה לבדה]. "צלה של הרוח" זכה לשבחים ולביקורות חיוביות ברחבי העולם, וזכה בפרסים בתחום הספרות, כגון פרס פלנטה, הפרס הספרותי היוקרתי ביותר בשפה הספרדית. ספרו השני למבוגרים, "משחקו של המלאך" ("El Juego del Angel") ראה אור באפריל 2008. רואיס סאפון הצהיר כי בכוונתו לכתוב סדרה בת ארבעה ספרים אשר סובבים סביב "צלה של הרוח", וש"משחקו של המלאך" הוא הראשון בהם. עבודותיו פורסמו ב-45 ארצות, וספריו תורגמו ליותר מ-30 שפות. לפי נתון זה, הוא הסופר הספרדי המצליח ביותר כיום]. הספר הבא בסדרה, 'אסיר השמים', ראה אור בשנת 2012.
ההצלחה של הספר "צלה של הרוח" הייתה כה גדולה, עד כי כיום ניתן למצוא בברצלונה סיור מודרך לתיירים בעקבות הספר.
לדבריו, עם הסוגות הספרותיות שהשפיעו על תהליך הכתיבה שלו נמנות הקלאסיקות של המאה ה-19 וספרות הפשע]. הסופרים המועדפים עליו, לדבריו, הם "דיקנס, טולסטוי, דוסטויבסקי, בלזק, ויקטור הוגו, תומאס הרדי, אלכסנדר דיומא, פלובר"].
גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ

ביוגרפיה

גאורג נולד ב-12 באוגוסט 1779 בהנובר שהשתייכה לנסיכות הבוחר מהנובר, לקרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ולפרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט. בהיותו בן 3 מתה אמו פרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ואביו התחתן עם דודתו שרלוטה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אולם אף היא מתה בשנת 1785. בעקבות כך שלח אביו את בני המשפחה לסבתם מריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים בדרמשטדט, שם שהה עד להכתרתו של אביו כדוכס מקלנבורג-שטרליץ בשנת 1794.
זמן קצר לאחר ששב לנוישטרליץ, עבר גאורג ללמוד באוניברסיטת רוסטוק, שם למד עד לשנת 1799. לאחר סיום לימודיו נסע גאורג לברלין, שם התגורר אצל גיסו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואחותו המלכה לואיזה. בשנת 1802 נסע גאורג לאיטליה, ובשנת 1804 חזר לגרמניה והשתקע בדרמשטדט.
לאחר קרב ינה-אאורשטדט נסע גאורג לפריז, וניהל דיון על כניסת מקלנבורג-שטרליץ לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1814 השתתף בקונגרס וינה שבו הועלה אביו למעמד של דוכס גדול.
בשנת 1816 מת אביו קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובמקומו עלה גאורג לשלטון. גאורג שיפר מאוד את מערכת החינוך במדינה, ואף ביטל את הצמיתות בדוכסות. במהלך מהפכות 1848 התעוררה תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובאוקטובר 1849 חוקק גאורג חוקה יותר ליברלית. בד בבד הכניס גם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין אף הוא חוקה יותר ליברלית במדינתו.
ב-6 בספטמבר 1860 מת גאורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו הבכור פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
אנה מאוסטריה, מלכת ספרד

ביוגרפיה

אנה נולדה ב-2 בנובמבר 1549 בסיגלס, למקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמריה מספרד בתם של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה, נסיכת פורטוגל. אנה הייתה הבת האהובה על אביה, והוא נהג לשחק ולהמר איתה. למרות שאביה אהד את הלותרניזם, קיבלה אנה חינוך קתולי אדוק.
בתחילה הייתה אנה מועמדת להתחתן עם קרלוס, נסיך אסטוריאס, בנו של פליפה השני, מלך ספרד, אולם הוא מת בשנת 1568. באותה שנה מתה גם אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת - אשתו של פליפה השני, וב-4 במאי 1570 התחתנה אנה עם פליפה השני, מלך ספרד. בדרכה לספרד עברה אנה בהולנד, שם נפגשו עמה ידידיו של פלוריס ממונטיני - אחיו של רוזן הורן, וביקשו ממנה לפעול לשחרורו, אולם אנה נכשלה במשימתה ופלוריס הוצא להורג.
כשם שהייתה הילדה האהובה על אביה, כך הייתה גם אשתו האהובה ביותר של פליפה. אולם בתחילה היו רבים שהתנגדו לנישואים, ביניהם האפיפיור פיוס החמישי. לדברי דיפלומטים, המלך היה מאוהב בכלתו הצעירה. אנה מילאה את חובותיה בצורה מושלמת, ואף הייתה אם חורגת טובה לבנותיו של פליפה מנישואיו הקודמים. לפליפה ואנה נולדו 5 ילדים, אולם מתוכם רק בן אחד הגיע לבגרות - פליפה השלישי, מלך ספרד.
ב-26 באוקטובר 1580 מתה אנה מאי-ספיקת לב, 8 חודשים לאחר שילדה את בתה הקטנה.
מכנסיים (בגד כהונה)

צורת המכנסיים והכנתם

המכנסיים היו עשויים פשתן לבן.
אורכם של המכנסיים היה בהתאם לכהן שלבש אותם. המכנסיים הגיעו ממתחת ללב, מעל המותניים, ועד לברכיים.
את המכנסיים היו מהדקים אל הגוף ב"שנצים", מין שרוך שהיה מושחל בקפל בחלק העליון של המכנסיים.
המכנסיים עשויים כמין שק עם חור למעלה ושני חורים למטה לרגליים ולא הייתה בהם חציצה בין הרגליים.
את המכנסיים, כמו את שאר בגדי הכהונה, הכינו באריגה.

לבישת המכנסיים

המכנסיים היו הבגד הראשון שהכהנים לבשו 
לכדתניא: מנין שלא יהא דבר קודם למכנסים - שנאמר ומכנסי בד ילבש על בשרו
— (יומא כג:)

והיו גם האחרונים שהכהנים פשטו מהם. הכהנים שלא עבדו היו מוסרים את בגדיהם לחזנים, הממונים על הורדת הבגדים, והם היו 
מפשיטין אותן את בגדיהם, ולא היו מניחין עליהם אלא מכנסיים בלבד.
 לאחר שנשארו רק במכנסיים היו מלבישים אותם בבגדי חול, ואז היו מורידים מעליהם גם את המכנסיים.

תפקיד המכנסיים

תפקידם של המכנסיים לא היה כתפקיד שאר הבגדים.
תפקיד שאר בגדי הכהונה היה לכבוד ולתפארת, אבל תפקיד המכנסיים היה לכסות את מקום הערווה, כמו שכתוב בציווי על הכנתם
וַעֲשֵׂה לָהֶם מִכְנְסֵי-בָד, לְכַסּוֹת בְּשַׂר עֶרְוָה; מִמָּתְנַיִם וְעַד-יְרֵכַיִם, יִהְיוּ.
והם כוונו לכפר על גילוי עריות.
פחמן ארבע-כלורי

ייצור

פחמן ארבע-כלורי הוכן לראשונה בשהת 1839 בידי הכימאי הצרפתי הנרי ויקטור רנו (Henri Victor Regnault) בתגובה של כלורופורם וכלור. כיום מכינים את החומר ממתאן 
לפעמים משתמשים בתוצרי לוואי של תהליכי כלורינציה אחרים כגון אלו הנוצרים בסינתזה של כלורופורם ודיכלורומתאן (CH₂Cl₂) פחמן ארבע כלורי יכול להיווצר גם מפירוק של פחמימנים מוכלרים אחרים 
עד שנות החמישים יוצר החומר מפחמן דו-גפרי
ייצור פחמן ארבע-כלורי יורד בהתמדה מאז שנות ה-80 בשל פגיעתו הסביבתית.

שימושים

עד לחתימה על פרוטוקול מונטריאול שימש פחמן ארבע- כלורי לייצור הלומתאנים כגון דיכלורודיפלואורומתאן (CCl₂F₂) ו טריכלורופלואורומתאן (CCl₃F). בשל תרומת גזים אלו להידלדלות שכבת האוזון השימוש בהם הופסק. ב CCl₄ משתמשים עדיין לייצור גזי קירור פחות מזיקים. החומר משמש בממס בניקוי יבש וביישומים כימיים אם כי השימוש בו פוחת בשל הסכנה הבריאותית שבחשיפה אליו. בתחילת המאה ה-20 החומר שימש לכיבוי אש. בשל הצפיפות הגבוהה וההידרופוביות של החומר מוסיפים CCl₄ לשעווה במנורות לבה (כך שה"לבה" הקרה תשקע במים)

השפעה בריאותית

פחמן ארבע כלורי פוגע קשה בכבד (hepatotoxin) רעילותו לכבד חמורה עד כדי כך שהוא משמש כקנה מידה להערכת רעלני כבד אחרים. פרט לניוון הכבד חשיפה ממושכת ל CCl4 פוגעת גם במערכת העצבים המרכזית ובכליות. בטמפרטורה גבוהה באוויר פחמן ארבע כלורי עשוי ליצור פוסגן