google/wiki40b huggingface dataset:
אמזונאס (מדינה בברזיל)

כלכלה

בעבר, הייתה כלכלת אמזונאס מבוססת לחלוטין על גומי; כיום יש לה מגוון תעשיות רחב הכולל גידול קסאווה, תפוזים ועוד.
השינוי שחל לאחרונה בכלכלת המדינה חל בעקבות מאמץ ממשלתי לפתח תעשיות שיתרכזו בעיקר ביצוא סחורה. בשל קירבה גאוגרפית לשווקים בחצי כדור הארץ הצפוני ומדינות האמזונאס, כמו ונצואלה, הם מאמינים כי למהלך זה תהיה השפעה כלכלית גדולה לא רק על החלק הצפוני של ברזיל אלא על ברזיל כולה.

היסטוריה

שמו של נהר האמזונאס ניתן לו על פי אחת הגרסאות על ידי הנוסע הספרדי פרנסיסקו דה אורייאנה ששט לאורכו בשנת 1541 ופגש אינדיאנים ארוכי שיער שדמו בעיניו לאמזונות, הנשים הלוחמות המתוארות במיתולוגיה היוונית. אולם נראה שהשם הוא שיבוש שמו המקורי של הנהר, "אמאזונו" שפירושו "המיית ענני מים".
מה שנחשב כיום למדינת אמזונאס נכבש לאחר חתימת חוזה טורדסיאס ב-1494, אשר קבע על חלוקת העולם (חוץ מאירופה) בין הספרדים לפורטוגזים, כשהשטח ממערב לקו רוחב 46°'37 מערב (בערך) שייך לספרד ושטח ממזרח שייך לפורטוגל. 
במקור, רוב אמריקה הדרומית (חוץ מחלק קטן מחופה המזרחי של ברזיל המודרנית) הועבר לשטח ספרד. אך, מעשית, הפורטוגלים שלטו באזור באמצעות התיישבויות רבות וחיילים פורטוגזים רבים באזור ברזיל. ספרד ויתרה על השליטה באזור באופן רשמי בחוזה מדריד ב-1750.
מדינת אמזונאס הוקמה באופן רשמי על ידי פדרו השני קיסר ברזיל ב-1850.
המדינה הגיע לתקופת השגשוג שלה בשנות החמישים של המאה ה-19, בשיא ייצור ויצוא הגומי שלה. אך הרווח הכלכלי נוצר על חשבון סבל אנושי רב כאשר אלפי אינדיאנים משועבדים אשר עבדו בייצור גומי מתו ממחלות ועבודת יתר.
בסוף העשור הראשון של המאה ה־19, מונופול הגומי הברזילאי הלך ודעך, בזמן שמטעים בריטיים והולנדים בדרום-מזרח אסיה ייצרו גומי זול יותר ואיכותי יותר, עד שב-1900 כלכלת מדינת אמזונאס נקלעה למשבר רציני בשל כך. לא היה זה עד שנות ה-50 של המאה ה-20 שמדיניות הממשלה הפדרלית הצילה את המדינה מהרס כלכלי.
עיר הבירה מנאוס הייתה עיר עשירה בעבר (הופעלו בה תאורת רחוב ורכבות קלות לפני לונדון) אך נפלה למשבר מאז סוף עידן הגומי. ב-1967, הממשלה הפדרלית הוציאה לפועל תוכנית לחדשת את העיר וכיום העיר נמצאת במרכז הכלכלי של האזור.

דגל

הדגל אומץ על־פי חוק מספר 1513 ב־14 בינואר 1982. 25 הכוכבים בפינה השמאלית-עליונה מייצגים את 25 העיריות אשר התקיימו ב־4 באוגוסט 1897. הכוכב הגדול יותר מייצג את עיר הבירה מנאוס. שני הפסים הלבנים האופקיים מסמלים תקווה בעוד שהפס האדום באמצע מסמל את ההתגברות על המאבקים.
טיבריוס סמפרוניוס לונגוס

טיבריוס סמפרוניוס לונגוס (בלטינית: Tiberius Sempronius Longus;‏ 260 לפנה"ס – 210 לפנה"ס) היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית השנייה.
עם פרוץ המלחמה ב-218 לפנה"ס נבחר סמפרוניוס לקונסול, וקיבל לפיקודו את הפרובינקיה סיציליה. מחשבת הרומאים הייתה לנצל את עליונותם הימית ולהעביר את המלחמה כבר מראשיתה אל אפריקה. על כן העמידו לרשותו 2 לגיונות ואת עיקר הצי המלחמתי, 160 קווינקוורמות, והורו לו לאסוף כוחות ולהיערך לפלישה המתוכננת. עמיתו למשרה, פובליוס קורנליוס סקיפיו, נשלח עם 60 קווינקוורמות ו-2 לגיונות אל גאליה, בכדי להיערך לקראת פלישה לספרד. סמפרוניוס קבע את בסיסו בליליבאום (מרסלה), עיר הנמל השנייה בחשיבותה באי אחרי סירקוסאי. פוליביוס מספר, כי "ממדי מסעו היו כה מדהימים והכנותיו בליליבאיון כה גדולות, שהרי אסף כוחות מכל סוג שהוא ומכל מקום, עד שנדמה כי התעתד לשוט ישר לקרתגו ולשים עליה מצור בלי-דיחוי".
קודם בואו של סמפרוניוס לסיציליה יצאה שייטת קרתגית בת 20 אוניות כדי לפשוט על חופי דרום איטליה ולהטיל פחד על אוכלוסייתה. שייטת קרתגית אחרת, המונה 35 אוניות, עשתה דרכה אל ליליבאום, על מנת להשיא את תושביה לסלק את הרומאים ולעבור לצדה של קרתגו, אך הובסה בקרב ימי סמוך לעיר. כשהגיע סמפרוניוס אל ליליבאום, חיזק את השמירה בחופי סיציליה, וכדי לשלול מן הקרתגים תחנות ביניים בדרכם לבוז את חופי איטליה, השתלט גם על האי מליטה (מלטה). אחר כך יצא אל איי ליפארה, על מנת ללכוד את שבע-עשרה האוניות הקרתגיות, שעל פי ידיעותיו עדיין עגנו שם. משלא מצא אותן שב אל ליליבאום, ובעודו בדרך נודע לו כי האוניות אחריהן הוא רודף פשטו על סביבות העיר ויבו שבקלבריה, וכי חניבעל חצה את האלפים ונכנס עם חייליו לאיטליה, ולכן עליו לשוב מיד לעזרת עמיתו הקונסול. סמפרוניוס הקצה עשרים אוניות להגנת חופי דרום איטליה, והגדיל לחמישים אוניות את צי הפראיטור מרקוס אמיליוס, נציב סיציליה. אחר כך שילח את הצי חזרה לאיטליה, והוא עצמו חצה את המצר וצעד עם חייליו במשך ארבעים יום לאורכה של איטליה אל ארימיניום (רימיני) שלחוף הים האדריאטי, בדרום עמק הפו. מכאן המשיך אל הנהר טרביה וחבר לעמיתו קורנליוס סקיפיו.
זמן קצר לאחר בואו נחל סמפרוניוס ניצחון על כוח רגלים ופרשים גאלים ונומידים ממחנה הקרתגים, שפשטו על שבטי גאלים אחרים בני המקום בעלי בריתם של הרומאים. הישג זה רומם את רוחו של סמפרוניוס, והוא היה להוט לצאת לקרב קודם שהחלים סקיפיו לגמרי מפצעי תבוסתו בקרב טיקינוס ובניגוד לעצתו, כדי לזכות לבדו בכתר הניצחון, ומה גם שמועד סיום כהונתו התקרב, והוא קיווה להיבחר מחדש למשרה. חניבעל העריך את עוז רוחו של סמפרוניוס וניצל את חפזונו. במהלך קרב טרביה (דצמבר 218 לפנה"ס) פיתה חניבעל את סמפרוניוס לצאת לקראתו מוקדם בבוקר ולחצות עם צבאו את נהר טרביה בתנאי קור ורעב, בשעה שצבאו שלו ערוך ומוכן מן העבר השני, נוסף לכוח פרשים שהוסתר מראש ותקף את הרומאים בעורפם. שני הצבאות הקונסולאריים הוכו מכה ניצחת, ושני הקונסולים מצאו מקלט מאחורי חומותיה של פלאקנטיה (פיאצ'נזה).    
ב-215 לפנה"ס ניצח סמפרוניוס צבא קרתגי בפיקודו של חנו בן בומילקר ליד גרומנטום שבלוקאניה והניס אותו אל ארצם של הברוטיים. הוא נבחר לדקמוויר סאקריס פאקיונדיס (decemvir sacris faciundis), ונפטר בשנת 210 לפנה"ס.
בנו, טיבריוס סמפרוניוס לונגוס, נבחר לקונסול בשנת 194 לפנה"ס.
טיק נהאט האן

ביוגרפיה

ניאט האן נולד בעיר קואנג נגאי בוייטנאם המרכזית בשנת 1926 בשם נְוִין שוּאַן בּאו (Nguyễn Xuân Bảo).
בגיל 16 הצטרף למנזר הקרוב להואה, בו המורה העיקרי שלו היה טאן קואי צ'אן טאט. במהלך הסמכתו לנזיר קיבל את השם טהיק ניאט האן. טהיק הוא שם כבוד משפחתי המשמש אצל הנזירים בווייטנאם, ולפעמים גם על ידי מי שאינם נזירים, ופירושו שהם חלק משבט השאקיה (שבטו של הבודהה גאוטמה). הוא הוכר רשמית כנזיר בשנת 1949.
אנקוס מארקיוס

אַנְקוּס מַרְקִיוּס (642 - 617 לפנה"ס לפי ליוויוס) מלכה האגדי הרביעי של רומא, ממוצא סאביני. הוא נקרא מַרְטִיוּס בכתביו של ליוויוס.
כמו שאר מלכי רומא המוקדמים, ספק אם אי פעם חי או שלט, חייו ומפעליו הם כנראה דרכם של היסטוריונים רומאיים למלא חלקים חסרים בפולקלור הלאומי. אנקוס לוקח חלק במערך ארבעת המלכים, מערך שבו מלך אלים נעקב בידי מלך חכם, דתי ושליו. כמו כן, לרוב קיים קשר דם כלשהו בין המלכים הדומים, וכפי שסבו (המלך השליו נומה פומפיליוס) ירש את רומולוס האלים, כך הוא ירש את טולוס הוסטיליוס המיליטריסטי, שהיה קשור קשר משפחתי לרומולוס.
ליוויוס מספר כי עם מותו של טולוס הוסטיליוס (כעונש בידי יופיטר), בחר העם במרקיוס בניסיון להחזיר את שלוות שלטון נומה, ועלייתו לכס אושרה בידי הסנאט.
אנקוס ניסה לשמור על יציבות ושקט, עניין שהתפרש בעיני העמים הסובבים כחולשה בכוח הרומי, עם מותו של הוסטיליוס. במהרה החלו בני שבט ה"לַטִינִי פְּרִיסְקִי" להסתכסך עם יושבי רומא, לבסוף הכריז אנקוס על מלחמה וצעד על העיר פוליטוריום. כאשר כבש את העיר הגלה את יושביה לרומא כפי שנהגו המלכים לפניו והחריב את העיר.
שדה הקרב עבר לעיר מדוליה, ולאחר קרב ארוך ידו של מרקיוס הייתה על העליונה. הוא הוביל עוד אלפי לטינים לגלות ברומא, יחד עם שלל רב.
הרחבת האוכלוסייה גרמה גם להרחבת העיר, וניתן לראות זאת במפעליו של מרקיוס - בניית כלא, ביצור הג'ניקולום, בניית גשר העץ על הטיבר ומכרות המלח. הלטינים שהביא אנקוס העירה היוו את הבסיס למעמד הפלבי. 
עם מותו שלח אחד השרים הבכירים את בני אנקוס למסע ציד, ובעצמו תפס את הכתר. שמו היה לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, המלך האטרוסקי הראשון של רומא.
מרכז הסחר העולמי

מרכז הסחר העולמי (באנגלית: World Trade Center; בראשי תיבות: WTC) הוא קומפלקס בניינים במנהטן תחתית שבניו יורק, ארצות הברית.

מבנה קומפלקס הבניינים

הקומפלקס כלל בעבר שבעה בניינים, שהמפורסמים בהם היו מגדלי התאומים. המגדלים, שכללו 110 קומות כל אחד, קרסו כתוצאה ממתקפת הטרור ב-11 בספטמבר 2001.
כיום נמצא במקום מרכז הסחר העולמי החדש, שנחנך בשנת 2014. במקום בו היו מגדלי התאומים קיים אתר הנצחה לקורבנות מתקפת הטרור ומוזיאון.
מרכז הסחר העולמי המקורי תוכנן על ידי האדריכל מינורו יאמאסאקי בתחילת שנות השישים. עבודות הבנייה במקום החלו ב-5 באוגוסט 1966. בנייתו של המגדל הצפוני הושלמה בדצמבר 1970, ושל המגדל הדרומי ביולי 1971.
המרכז נבנה בלבו של המרכז המסחרי של העיר ניו יורק וכלל 1.24 מיליון מ"ר של מרחב משרדי. מלבד המגדל הצפוני (שכונה "מרכז הסחר העולמי 1") והמגדל הדרומי (שכונה "מרכז הסחר העולמי 2"), כלל מרכז הסחר העולמי את בניין "מרכז הסחר העולמי 3" בו שכן מלון "מריוט מרכז הסחר העולמי", בניין "מרכז הסחר העולמי 4", בניין "מרכז הסחר העולמי 5", בניין "מרכז הסחר העולמי 6" בו שכנו משרדי מכס ארצות הברית ואת בניין "מרכז הסחר העולמי 7" שהתווסף לקומפלקס בשנות השמונים. 
מתחת לקומפלקס הוקם מרכז קניות תת-קרקעי שקושר לרשת הרכבת התחתית של העיר ולתחנת מרכז הסחר העולמי, המקשרת בין מנהטן לניו ג'רזי.

פיליפ פטי מהלך על חבל בין שני המגדלים

בבוקר ה-7 באוגוסט 1974 מתח הלוליין הצרפתי פיליפ פטי כבל בחשאי בין הקומות ה-104 במגדלי התאומים (בגובה 480 מטרים מעל הקרקע ובאורך 55 מטרים) וצעד עליו במשך 45 דקות (במהלכן אף החל לרדת גשם), ללא כל אמצעי ביטחון, כאשר הוא אוחז במוט לשיווי משקל בלבד. משסיים את המבצע נעצר על ידי המשטרה ונלקח לחקירה. לדבריו, בספר שכתב שמתאר את האירוע, אמר לשוטרים "אני לא מתגרה במוות, אני כותב בשמים." עוד אמר: "כשאני רואה שלושה תפוזים - אני מלהטט בהם, כשאני רואה שני מגדלים - אני הולך." ההד הציבורי הגדול שהיה למבצע והתלהבות הקהל והתקשורת גרמו לכך שלא הוגשו נגדו כל תביעות משפטיות והוא שוחרר. במאמר בניו יורק טיימס הוגדרה הליכה זו כנקודת מפנה ששינתה את הדעה הציבורית כלפי מגדלי התאומים מסלידה כלפי ה"מפלצת" לחיבה לאתר הייחודי.

שריפה במגדל הצפוני

ב-13 בפברואר 1975 פרצה שריפה בקומה האחת עשרה של המגדל הצפוני ("מרכז הסחר העולמי 1"). השריפה התפשטה לקומות נוספות אך כובתה בתוך שעות אחדות. עיקר הנזק נגרם לקומה האחת עשרה אולם לא נגרם נזק מבני לבניין. מלבד הנזק שנגרם על ידי השריפה במישרין, מספר קומות מתחת ניזוקו מהמים ששימשו לכיבוי השריפה.
הילה זהרור

ביוגרפיה

הילה זהרור נולדה בפתח תקווה ולמדה בקונסרבטוריון העירוני. היא החלה בלימודי כינור בגיל 8 ולאחר מכן פסנתר וגיטרה. כתבה והלחינה שירים מגיל צעיר מאוד. בשירותה בצה"ל הייתה זמרת בלהקות הצבאיות של חיל הים וחיל החינוך. בוגרת בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן. השתתפה בהצגות מוזיקליות רבות ומחזות זמר שהועלו בבית צבי ובתיאטרון הספרייה ברמת גן, בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון בית ליסין, מופעים מוזיקליים שונים, פסטיבלים, הצגות נוער וילדים, דיבוב לסרטים, ג'ינגלים, בימות זמר. מופיעה כזמרת מלווה בהרכב של ריקי גל, בהרכב ההופעות של שלמה ארצי, בשירה ובגיטרה אקוסטית. הילה מופיעה ברחבי הארץ עם הרכב נגנים במופע המורכב מיצירותיה.

טלוויזיה

"קלינקה מיה", במאי איתן לונדנר, "הקרקס של רינת", ערוץ הופ.
״בית המשאלות״, במאי חיים בוזגלו, ״סרוגים״, במאי לייזי שפירא.

במת תיאטרון

"הדבר האמיתי" - בתפקיד דבי, במאי: הלל מיטלפונקט, תיאטרון בית ליסין. "המורדים" - בתפקיד מיכאלה הצעירה, במאי: עמרי ניצן, תיאטרון הקאמרי. "קרוב יותר" - בתפקיד אליס. במאי: דן ענבר, תיאטרון הספרייה. "השושנה המקועקעת" - בתפקיד רוזה. תיאטרון הספרייה. "האסופית" - בתפקיד האסופית, במאי: משה קפטן, תיאטרון הספרייה. "מחסן השטוזים של דתיה" - הצגת ילדים מוזיקלית, במאי: יקי מחרז, הפקת נאווה הפקות. "אגדה על קערה ומצקת" - בתפקיד הנסיכה, תיאטרון לילדים ולנוער של אורנה פורת. "מיקה שלי" - בתפקיד הילדה המספרת, במאי גדי ענבר. "רדיו גאגא" - בתפקיד המפיקה, במאי אמיר גוטמן, הצגה מוזיקלית בהפקה מסחרית. "שמונה בעקבות אחד" - בתפקיד נעה, במאי: רפי ניב, תיאטרון הקיבוץ. "אורי" - בתפקיד דליה, במאי: משה קפטן, תיאטרון ארצי לנוער עם נאווה הפקות. המחזמר "אוליבר" בתפקיד שרלוט, במאי משה קפטן. הפקת יריב יפת ותיאטרון בית ליסין,"אבק" תיאטרון גבעתיים. ״מימי ויויו״, חסידה הפקות.
דין מימוני

קריירה

מימוני התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה, וב-24 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו, שהסתיים בתיקו 1–1. בעונת 2010/2011 צורף באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת, אך שותף רק במשחקי גביע הטוטו, ובינואר 2011 הושאל לבני סכנין, במדיה ערך הופעה אחת בהפסד 1–3 להפועל ראשון לציון בגביע המדינה. בעונה שלאחר מכן הושאל למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, אך לאחר כחודשיים קרע את הרצועה הצולבת והתקשה לחזור לכושר משחק. לקראת עונת 2012/2013 הושאל להפועל עכו, וב-6 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–1 על מכבי נתניה. מימוני שותף בשישה משחקים במדי הפועל עכו בכל המסגרות, ובינואר 2013 חזר למכבי אחי נצרת ושיחק במדיה בליגה הלאומית עד תום העונה.
לקראת עונת 2013/2014 חזר מימוני לעירוני קריית שמונה, וב-29 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–0 נגד הפועל באר שבע. בתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, וב-15 באוגוסט 2015 זכה עמה בתואר אלוף האלופים כאשר הבקיע את שער השוויון ובנוסף לכך הבקיע גם בדו-קרב בעיטות ההכרעה במשחק מול מכבי תל אביב.
בתחילת עונת 2017/2018 לא שותף מימוני במשחקי הליגה של עירוני קריית שמונה, וב-31 בינואר 2018 עזב את המועדון וחתם במכבי נתניה, במדיה ערך ארבע הופעות עד תום העונה. ב-8 ביולי 2018 חתם מימוני לשנתיים בהפועל רעננה, וב-1 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 להפועל תל אביב בגביע הטוטו.
בינואר 2019 מימוני חתם בהפועל רמת גן.
טושיקי קאיפו

ביוגרפיה

קאיפו נולד בנגויה ולמד באוניברסיטת ואסדה. הוא נכנס לבית הנבחרים של יפן ב-1960 מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית, וישב שם במשך 16 כהונותו רצופות שנמשכו 49 שנים. הוא היה שר החינוך של יפן לפני שהחליף את נובורו טקשיטה ואת סוסוקה אונו בנשיאות המפלגה, לאחר התפטרותם של השניים. הוא התמנה לראשות הממשלה ב-10 באוגוסט 1989, אך סיעתו הייתה חלשה מדי על מנת לקדם את הרפורמות שרצה להעביר, ושערוריות שונות הפריעו להתנהלות הממשלה. הוא נאלץ להתפטר מתפקידו בפברואר 1991, וקיאיצ'י מיזאווה החליפו.
קאיפו עזב את המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-1994, והקים את מפלגת האופק החדשה (新進党), אך חזר למפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-2003. בבחירות הכלליות של 2009 איבד קאיפו את מושבו בבית הנבחרים כנציג מחוז אאיצ'י לטובת נציג המפלגה הדמוקרטית מיצונארי אוקמוטו. בעת הפסדו היה קאיפו החבר הוותיק ביותר בבית הנבחרים של יפן, והיה לראש הממשלה לשעבר הראשון שמאבד את מושבו בבית הנבחרים מאז 1963.
אנסמבל קוינטה וחצי

היסטוריה

האנסמבל הוקם בשנת 2006 על ידי דורון בן-עמי, מי שאחראי על כתיבת רוב העיבודים בהרכב ועל ניהולו המוזיקלי. 
כל חברי האנסמבל הם בוגרי מגמת המוזיקה של התיכון ע"ש ברל כצנלסון בכפר-סבא, אשר במסגרתו פעל בשנותיו הראשונות. 
האנסמבל הופיע עד היום בפסטיבלים ואירועים שונים בכל רחבי הארץ, בין היתר: "על המצדה" בפסטיבל ערד 2006, אירועי חג המוזיקה הישראלית 2007 בירושלים, כנסים של ארגון אקו"ם, מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב, מוזיאון ראלי בקיסריה, פסטיבל "מי מפחד מא'קאפלה?" בכפר האמנים עין הוד, קונצרטים בקריפטה במסגרת פסטיבל אבו גוש 2012 וכמו כן, בתוכניות טלוויזיה שונות כגון, "כוכב נולד 6", אולפן יום העצמאות, תוכניות הבוקר של ערוץ 2, "האולפן השקוף" בערוץ 24, טקסים ממלכתיים ועוד. האנסמבל אף לקח חלק בערבי הוקרה למשוררים ומלחינים כגון לאה גולדברג, לוין קיפניס, יוסף הדר, סשה ארגוב ועוד. 
בשנת 2011 הקליט וצילם האנסמבל קליפ בכורה, אשר גרף מספר רב של צפיות ברשת האינטרנט.
החל משנת 2011 מרבים קוינטה וחצי להופיע גם בפני תלמידי בתי ספר ברחבי הארץ, במסגרת תוכנית "סל תרבות" של משרד החינוך. המופע נקרא "אקפלה נקודה" ומטרתו להעניק לתלמידים חוויה חינוכית מוזיקלית מעשירה שפותחת בפניהם חלון אל תוך העולם המופלא של האקפלה.
ההרכב קיים קונצרטים רבים במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב ובמאי 2012 אף קיים קונצרט מיוחד באורך מלא במסגרת פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה, שמתקיים מדי שנה במוזיאון תל אביב.
דקסטר פלטשר

חיים אישיים

פלטשר נולד באנפילד. הוא יצא עם ג'וליה סוואלה שכיכבה לצדו בסדרה "Press Gang". הייתה לו מערכת יחסים עם השחקנית ליזה ווקר.
ב-1997 התחתן פלטשר עם במאית הקולנוע והתיאטרון הליטאית דליה איבלהופטייט . השושבין שלו היה השחקן אלן ריקמן. לפלטשר יש שני אחים שאף הם שחקנים, גרהם פלטשר-קוק וסטיב פלטשר.
תסמונת אשר

סוג 1 (USH1)

מאופיין בחירשות מולדת ועמוקה בכל התדירויות. RP מופיע בשלב מוקדם, בדרך כלל לפני הבגרות המינית, וכן בעיות בשיווי המשקל.

סוג 2 (USH2)

מאופיין בלקות שמיעה מולדת קלה בתדירויות הנמוכות, ובלקות שמיעה חמורה בתדירויות גבוהות. לקות השמיעה בדרך כלל איננה מחמירה עם הגיל. הילדים הלוקים בתסמונת אשר מסוג 2 יכולים לקרוא שפתיים ולהשתמש בשפה אוראלית, עד לשלב מאוחר יחסית. RP מופיע בין סוף העשור השני של החיים לתחילת העשור השלישי. אין בעיות שיווי משקל מובְנות, אולם עם צמצום שדה הראייה הופכת מערכת המשקל הוויזואלית לפחות אמינה.

סוג 3 (USH3)

סוג 3 של תסמונת אשר הוא נדיר, ביחס לסוג 1 ולסוג 2. בסוג זה מתפתחת לקות השמיעה אמנם בילדות, אך לאחר גיל רכישת השפה. אובדן השמיעה מחמיר בהתמדה, עד לחרשות בגילאי הבגרות. RP מתחיל בשלב מאוחר יחסית. בסוג 3 קיים אובדן מתקדם של מערכת שיווי המשקל.
לוי (דמות מקראית)

לֵוִי הוא בנם השלישי של יעקב ולאה, והוא אבי שבט לוי, אליו משתייכים הכהנים והלויים.

מקור השם

על פי ספר בראשית, לאה אמו של לוי, קיוותה כי בעלה יעקב יעדיף אותה בעקבות הולדת בנה השלישי, ומכאן מקור השם 'לוי': "וַתַּהַר עוֹד, וַתֵּלֶד בֵּן, וַתֹּאמֶר עַתָּה הַפַּעַם יִלָּוֶה אִישִׁי אֵלַי, כִּי-יָלַדְתִּי לוֹ שְׁלֹשָׁה בָנִים; עַל-כֵּן קָרָא-שְׁמוֹ, לֵוִי"

לוי במגילות מדבר יהודה

במגילות ים המלח, במיוחד בצוואת לוי הארמי ובצוואות השבטים ובספרות החיצונית, במיוחד בספר היובלים, זכה לוי למעמד מרכזי. על פי המתואר במקורות אלו זכה לוי לרשת את כל ספרי אבותיו ולהנחיל ידע רב לבניו, ללמוד את מסורת הכהונה מיצחק סבו, ולקבל ממנו את ברכת הכהונה: "ועתה בני שמע דברי והאזן למצוותי ולא יסורו דברי אלה מלבך כל ימיך כי כהן קדוש לה' אתה. וכוהנים יהיו כל זרעך ואת בניך צוה כי יעשו לפי משפט זה כאשר הגדתי לך". כן מתואר לוי ככוהן בבית אל, בעת שיעקב מילא את נדרו לאחר שחזר מארם, ואחיו מביעים את כפיפותם לו. על פי מקורות אלו, נולד לוי בראשון לחודש הראשון, א' בניסן, היום שבו מתחילה השנה והיום שבו נחנך המשכן.

במדרשי חז"ל

במדרש ילקוט שמעוני על ספר שמות מייחס את יום לידתו של לוי כששה עשר בניסן. על פי פרקי דרבי אליעזר, לוי היה בן ארבעים וחמש ברדת בני יעקב למצרים והוא חי במצרים 92 שנים. על פי סדר עולם רבה פרק ג', לוי היה אחרון האחים שנותר בחיים. לפי סדר הדורות, לוי מת בשנת ב'של"א או בשנת ב'של"ב.

קברו של לוי

לפי ספרות חז"ל העלו בני ישראל את כל בני יעקב לארץ להיקבר שם.
ובספר הישר מסופר: "ויקברו את ארונות מטות אבותיהם... איש בנחלת בניו... ואת שמעון ולוי קברו בעיר מנדא אשר נתנה לבני שמעון ויהי מגרש העיר לבני לוי."
אלבר גו

אלבר גו (בצרפתית: Albert Gau; ‏1910, קונק סור אורבייל (Conques-sur-Orbiel)‏ – 1993, בראם (Bram) שבדרום מערב צרפת) היה כומר, פעיל המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה, עיתונאי, פוליטיקאי וחסיד אומות העולם מצרפת.

קורות חיים

בתור כומר היה גו פעיל בסניף של התנועה הרפובליקנית העממית, בעלת האוריינטציה הנוצרית, באזור מגוריו.

פעילותו בתקופת השואה

בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, היה גו כומר של בית הספר התיכון בקרקסון. בסוף 1942 קיבל גו פניה מניקול בלוך, פעילה במחתרת היהודית "La Sixième" שייסדה תנועת הצופים היהודיים בצרפת, מחתרת שבראשה עמד רובר גמזון. בלוך ביקשה את עזרתו בהצלת ילדים יהודים שעמדו בפני סכנת גירוש למחנות ריכוז והשמדה. למרות הסכנה קיבל עליו גו להסתיר ילדים יהודים במוסדות חינוך צרפתיים ובבתים פרטיים. זאת עשה תוך שימוש בקשריו עם פקידים במשטר וישי. גו השיג כרטיסים של קיצוב מזון וכן מסמכים מזויפים עבור יהודים, בין היתר מסמכי טבילה מזויפים ותעודות לידה מזויפות. 
גו היה מנהל מועדון הנוער הקתולי JOC בקרקסון, מועדון אותו הסב למעון זמני עבור בני נוער יהודיים שחיכו להעברתם למקומות מסתור קבועים יותר. כאשר היו הגרמנים פושטים על המועדון, התחבאו בני הנוער ולא נמצאו על ידי הגרמנים. מספר פעמים נאלץ גו להימלט מז'נדרמים צרפתיים ומאנשי גסטפו.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה החל גו בפעילות פוליטית. הוא היה סגן ראש עיריית נרבון, ראש חבל לנגדוק-רוסיון ופעיל במפלגת הסוציאליסטים האירופאים. בין השנים 1955-1945 היה ציר באספה הלאומית של צרפת. בדעותיו היה פציפיסט ואנטי-קולוניאליסט. כעיתונאי היה פעיל עקבי במשך כל הקריירה שלו נגד האנטישמיות והגזענות ונטה לקומוניזם. הוא היה מהפוליטיקאים הראשונים שיצאו נגד העינויים בתקופת הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה. הוא פעל רבות באספה הלאומית של צרפת לביטול עונש המוות. הוא פעל לשם הקמת מוסד להכשרה עבור תלמידים שנזקקו לחינוך מיוחד במקום מגוריו, בראם.
בשנת 1986 הוכר אלבר גו על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
פעילות אנאירובית

פעילות אנאירובית היא פעילות גופנית שבה השריר עובד לטווח קצר בעוצמה גבוהה.
פעילות גופנית זו מתאימה לאנשים שעוסקים בענפי ספורט כמו הרמת משקולות, ריצות קצרות, קפיצה לגובה וכו.
אלבום קונספט

במוזיקה, אלבום קונספט הוא יצירה המגובשת רעיונית, לרוב ממקור השראה ספרותי, או מעולם התיאטרון. בדרך כלל לאלבומי קונספט יש קשר כרונולוגי בין הרצועות (התחלה, אמצע, סוף) ויש גם זיקה בין רצועה לרצועה מבחינה מוזיקלית, כך שהמאזין מקבל תחושה שמדובר בקטע אחד ארוך.

אלבומי קונספט מעולם התיאטרון

דוגמה לאלבום קונספט מעולם התיאטרון יהיה "The Lamb Lies Down on Broadway" מ־1974 של ג'נסיס בתקופה הפרוגרסיבית שלה.
גבריאל, מנהיג הלהקה באותה תקופה שאב את הסיפור שלו בעיקר ממקורות השראה כמו "סיפור הפרוורים" בפרט ומתעשיית הבידור באמריקה בכלל.
רצועת הספר

רצועת הַסְּפָר (באנגלית: Frontier Strip) מתייחסת לשש מדינות בארצות הברית, מצפון דקוטה ודרומה עד לטקסס. מבחינה גאוגרפית מדינות אלו מהוות קו ישר מצפון לדרום. הביטוי 'רצועת הספר' מהווה ככל הנראה איזכור לימי המערב הפרוע של אמריקה, כאשר חלקן של מדינות הרצועה שהיו עדיין טריטוריות, נחשבו למקום יישוב נידח ונוקשה.
בתקופת השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית, סבלו מדינות אלו במיוחד מפגעי מזג אוויר קשה ומבצורת, אשר כונו קערת האבק. מזג האוויר ושחיקת הקרקע הביאו להתרוממותן של כמויות עצומות של עפר, ולתנועת אדמה ואבק מזרחה לעבר חוף האוקיינוס האטלנטי - והדבר פגע בשטחים עצומים של שדות תבואה, במיוחד במדינות אלו. התופעה הוחרפה על ידי העובדה שאדמות אלו עובדו בצורה אינטנסיבית מדי עם ראשית יישוב הטריטוריות, ולא נותרה בהן צמחייה טבעית שהייתה עשויה להגן על האדמה ועל הרכבה. איכרי מדינות אלו הגיעו בחלקם לידי חרפת רעב והמדינות ננטשו בחלקן מאוכלוסייה מקומית של חקלאים. מאורעות אלו הם שהעניקו לרצועת המדינות הללו את שמן.
הידרודינמיקה (ספר)

הידרודינמיקה הוא ספר שנכתב על ידי דניאל ברנולי ב-1738. הכותרת של הספר הזה היא זו שהעניקה את השם לענף של מכניקת הזורמים הידוע כהידרודינמיקה.
הספר דן במכניקה של זורמים והוא מאורגן סביב הרעיון של שימור האנרגיה כפי שנוסח על ידי כריסטיאן הויגנס. הספר מתאר את התאוריה הפיזיקלית והמתמטית של מים הזורמים דרך צינור ושל מים הזורמים דרך חור במיכל. בעשותו כך, ברנולי הסביר את הטבע של הלחץ ההידרודינמי וגילה את הכלל של אובדן ה-vis viva ("הכוח החי") של המים, או האנרגיה הקינטית של המים, במהלך זרימה, כלל שניסוחו המתמטי נודע מאוחר יותר כמשוואת ברנולי. הספר דן גם במכונות הידראוליות ומציג את המושגים של עבודה ונצילות של מכונה. בפרק העשירי, ברנולי דן במודל הראשון של התאוריה הקינטית של הגזים. כשהוא מניח שחום מגדיל את המהירות של חלקיקי הגז, הוא קבע שהלחץ של גז פרופורציונלי לאנרגיה הקינטית הממוצעת של חלקיקי הגז, ובכך טען למעשה שהטמפרטורה של גז יחסית לאנרגיה הקינטית הזאת גם כן.
טוונטה (כדורגל)

היסטוריה

קבוצת הכדורגל משחקת בליגת העל ההולנדית. הקבוצה נוסדה בשנת 1965 כתוצאה מאיחוד של הקבוצות מועדון ספורט אנסחדה אשר זכה באליפות הולנד בשנת 1926 ואנסחדסה בויס. את עונת 1973/1974 הקבוצה גמרה במקום השני בליגה ההולנדית - דבר אשר הקנה לה את הזכות להשתתף בגביע אופ"א לראשונה בהיסטוריה. לאחר שבחצי הגמר גברה באופן מפתיע על יובנטוס החזקה, העפילה הקבוצה לגמר הטורניר בו הפסידה לבורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית. הפעם הראשונה שהקבוצה המאוחדת זכתה בתואר כלשהו הייתה בשנת 1977 כאשר היא זכתה בגביע ההולנדי כשניצחה בגמר 3-0 את זוולה. 
בסיום עונת 2000/2001 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע ההולנדי לאחר שגברה בגמר על פ.ס.וו. איינדהובן בתוצאה 3-1. בעונת 2002/2003 המועדון היה על סף פשיטת רגל אך נרכש על ידי הבעלים הנוכחי - יופ מונסטרמן שייצב את המועדון, ואף הוביל אותו אל גמר הגביע בשנת 2004. בעונת 2008/2009 הקבוצה הגיעה למקום השני, במרחק של 11 נקודות מהאלופה א.ז. אלקמאר. בנוסף, הגיעה גם לגמר הגביע, בו הפסידה להיברניהאן. העונה שלאחר מכן הייתה עונת השיא של המועדון המאוחד, כאשר הוא זכה באליפות לראשונה בתולדותיו לאחר שהפסיד רק פעמיים לאורך העונה כולה. בנוסף לזכייה באליפות, הקבוצה גם השלימה דאבל כשזכתה גם במגן יוהאן קרויף - הסופר קאפ ההולנדי. העונה הבאה הייתה אף היא טובה כשהקבוצה סיימה במקום השני בליגה וזכתה בגביע ההולנדי בפעם השלישית, כשהפכה יתרון של 0-2 לאייאקס לניצחון 3-2, כולל שער ניצחון בהארכה של מארק יאנקו. כמו כן, בשנה זו זכתה הקבוצה פעם נוספת בסופר קאפ ההולנדי. לאחר מכן לקבוצה היו בעיות כלכליות והיא ירדה מגדולתה.
בסיום עונת 2017/2018 ירדה הקבוצה לליגה ההולנדית השנייה לאחר שסיימה במקום האחרון.
בעונת 2018/2019 זכתה בליגת המשנה וחזרה לליגה הראשונה.