google/wiki40b huggingface dataset:
דנילו גלינארי

אירופה

גלינארי החל את קריירת המשחק שלו בגיל 15 במועדון הכדורסל קאסלפוסטרלנג'ו. תוך מספר חודשים בודדים חתם על חוזה ארוך טווח לשבע שנים במועדון הפאר האיטלקי ארמאני מילאנו. גלינארי נשלח לאדימסון פאביה, קבוצה מהליגה השנייה באיטליה על מנת לצבור ניסיון, הוא הפך לכוכב במועדון וזכה בתואר השחקן האיטלקי הטוב ביותר בליגה השנייה. ב-2006 החליט מאמן מילאנו, אטיליו קאג'ה, להחזירו לקבוצה בשל פציעתם של כמה משחקני המועדון. בשנתו הראשונה זכה בתואר השחקן הטוב ביותר מתחת לגיל 22, ובשנתו השנייה זכה בתואר הכוכב העולה של היורוליג לעונת 2007/08.

ניו יורק ניקס

ב-2008 נבחר גלינארי בדראפט ה-NBA על ידי ניו יורק ניקס, בבחירה השישית. בניקס שיחק גלינארי עבור המאמן מייק ד'אנטוני, עמיתו לשעבר של אביו בעת ששיחקו השניים באולימפיה מילאנו. בעונתו הראשונה ב-NBA מיעט לשחק בשל כאבים בגבו, אך בעונתו השנייה זכה למקום קבוע בחמישיית הקבוצה וקלע 15.1 נקודות בממוצע למשחק.

דנוור נאגטס

ב-22 בפברואר 2011 הועבר גלינארי לדנוור נאגטס בטרייד שכלל גם את ריימונד פלטון, כרמלו אנתוני וצ'אנסי בילאפס. במהלך שביתת השחקנים ב-NBA שבתחילת עונת 2011/2012 חזר גלינארי לשחק עבור אולימפיה מילאנו, והספיק להשתתף במדיה ב-7 משחקי יורוליג בטרם הסתיימה השביתה. בינואר 2012 חתם על הארכת חוזה בדנוור ל-3 עונות נוספות. באפריל 2013 נפצע גלינארי ונאלץ לעבור ניתוח ברצועה הצולבת הקדמית אשר השבית אותו ממשחק לאורך כל עונת 2013/2014.

לוס אנג'לס קליפרס

ביולי 2017 הועבר ללוס אנג'לס קליפרס כחלק מטרייד משולש בו הייתה מעורבת גם אטלנטה הוקס. בעונת 2017/2018 שיחק ב-21 משחקים בלבד בשל פציעות שונות.

אוקלהומה סיטי ת'אנדר

ב-10 ביולי 2019 נשלח גלינארי לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, כחלק מטרייד אשר העביר לקליפרס את פול ג'ורג'.

סטטיסטיקות הקריירה

נכון לסוף עונת 2018/2019.‏
שירת העשבים

שירת העשבים הוא שיר שכתבה והלחינה נעמי שמר על בסיס שלוש אמרות של רבי נחמן מברסלב.

מקור המילים

הבית הראשון של השיר הוא פרפרזה על דבריו של רבי נחמן מברסלב בספר ליקוטי מוהר"ן (תורה ס"ג במהדורא תנינא):
וּכִּי דַּע, כִּי כָל רוֹעֶה וְרוֹעֶה יֵשׁ לוֹ נִגּוּן מְיֻחָד לְפִי הָעֲשָׂבִים וּלְפִי הַמָּקוֹם שֶׁהוּא רוֹעֶה שָׁם, כִּי כָל בְּהֵמָה וּבְהֵמָה יֵשׁ לָהּ עֵשֶׂב מְיֻחָד, שֶׁהִיא צְרִיכָה לְאָכְלוֹ. גַּם אֵינוֹ רוֹעֶה תָּמִיד בְּמָקוֹם אֶחָד. וּלְפִי הָעֲשָׂבִים וְהַמָּקוֹם שֶׁרוֹעֶה שָׁם, כֵּן יֵשׁ לוֹ נִגּוּן. כִּי כָּל עֵשֶׂב ועֵשֶׂב יֵש לוֹ שִׁירה שֶׁאוֹמֵר, שֶׁזֶה בְּחִינַת פֶּרֶק שִׁירָה, וּמִשִּׁירַת הָעֲשָׂבִים נַעֲשֶׂה נִגּוּן שֶׁל הָרוֹעֶה.
— לקוטי מוהר"ן תנינא סג
הבית השני מקורו ב"שיחות הר"ן" (אות קס"ג):
אם היית זוכה לשמע את קול השירות והתשבחות של העשבים, איך כל עשב ועשב אומר שירה להשם יתברך בלי פניה ובלי שום מחשבות זרות ואינם מצפים לשום תשלום גמול, כמה יפה ונאה כששומעין השירה שלהם וטוב מאד ביניהם לעבד את ה' ביראה.
הבית השלישי הוא פרפרזה על משפט בליקוטי הלכות:
עַל כֵּן תֵּכֶף כְּשֶׁהָאָדָם נִתְעוֹרֵר לֵילֵךְ לְאֶרֶץ יִשְׂרָאֵל, שֶׁאֲזַי כְּפִי הִתְעוֹרְרוּתוֹ וּתְשׁוּקָתוֹ לְאֶרֶץ יִשְׂרָאֵל נִמְשָׁךְ עָלָיו הֶאָרָה.

השיר

שמר סיפרה לימים כי מי שהביא לתשומת לבה את דבריו של רבי נחמן מברסלב היה השחקן שלמה ניצן, בתוכנית לרגל ט"ו בשבט, ולכן הקדישה לו את השיר בספרה. לדבריה, מרגע ששמעה את הסיפור – המנגינה הייתה בה.
מכיוון ששלושת המשפטים של רבי נחמן קובצו יחד בספר המועדים על ט"ו בשבט, בעריכת יום-טוב לוינסקי סביר להניח שניצן לקח את הדברים מספר זה. 
נעמי שמר כתבה את השיר בשנת 1976 עבור המחזה "מסעות בנימין השלישי", עיבוד לסיפורו של הסופר מנדלי מוכר ספרים, שעלה אז בתיאטרון בימות, שאת כל שיריו חיברה שמר. את השיר ביצעו לראשונה על בימת התיאטרון אברהם מור, ספי ריבלין ודינה גולן, לאחר מכן הוא זכה לגרסת כיסוי של אמנים שונים, בהם ירדנה ארזי, רוחמה רז, אתי אנקרי, המדרגות, אברהם פריד, ושולי רנד. כמו כן, השיר בוצע בידי שמר עצמה באלבומה "על הדבש ועל העוקץ" (1981).
חננאל מאק מונה את השיר בין שירי-תפילה ישראליים.
השיר נדפס בברכונים, ונהוג לזמרו בסדר ט"ו בשבט.
פרשת ויצא

נושאים בפרשה

הפרשה מתארת את קורות יעקב בחרן, מיום שיצא מארץ ישראל ועד שובו אליה. הפרשה כתובה כולה ברצף אחד מראשיתה ועד סופה, ללא חלוקה כרונולוגית ברורה. הפרשה פותחת ומסתיימת באירועים דומים - יעקב רואה מלאכים על גבול ארץ ישראל.

נישואין

יעקב מגיע לבאר שליד חרן, ולאחר דו-שיח קצר עם הרועים הוא פוגש את רחל, נושק לה ובוכה. רחל מודיעה לאביה לבן הארמי על בואו והוא פוגש ליד הבאר את יעקב . יעקב מציע לעבוד בשביל לבן שבע שנים בתמורה לכך שיישא את רחל לאישה. בסוף שבע השנים נערך טקס חתונה, אבל לבן מרמה את יעקב ומשיא לו את לאה במקום את רחל. לאחר שבוע, יעקב נושא גם את רחל ומתחייב לעבוד שבע שנים נוספות עבורה.

עקרות ולידה

בעוד רחל נשארת עקרה, לאה יולדת ארבעה בנים בזה אחר זה: ראובן, שמעון, לוי ויהודה. היא קוראת להם בשמות המשקפים את צערה מכך שיעקב אוהב את רחל ולא אותה. רחל, שמצדה מקנאת באחותה על ילדיה, דורשת מיעקב "הבה לי בנים, ואם אין מתה אנוכי". יעקב משיב: "התחת אלוהים אני כי מנע ממך פרי בטן"?
רחל מחליטה לתת את בלהה שפחתה ליעקב, וזו אכן יולדת שני בנים, דן ונפתלי (שמות השבטים). אחר כך נותנת גם לאה את שפחתה זלפה ליעקב, ואף היא יולדת שני בנים, גד ואשר. לאחר סכסוך נוסף בין רחל ללאה בעניין פרשת הדודאים יולדת לאה עוד שני בנים ובת, יששכר, זבולון ודינה. בסופו של דבר יולדת גם רחל בן, הוא יוסף, ובשלב מאוחר יותר (פרשת וישלח) גם את בנימין, צעיר בניו של יעקב.

יעקב ולבן

יעקב פונה ללבן ומבקש לקבל שכר על עבודתו. לבן מסכים להעניק ליעקב חלק מצאנו לפי מאפיינים שהוסכמו ביניהם, אך מסלק בלי ידיעת יעקב את הכבשים המדוברות מעדריו, ומרחיק אותן למקום אחר. יעקב מצדו משתמש בשיטות רבייה מיוחדות ומצליח לצאת ברכוש גדול. יעקב, שחש בהידרדרות היחסים בינו לבין אנשי בית לבן, ולאחר שמתגלה אליו מלאך בחלום ומורה לו לשוב ארצה, מתייעץ עם רחל ולאה ומחליט לעזוב את בית לבן. הוא עוזב בלי להודיע ללבן ובמקביל גונבת רחל את התרפים של אביה, ששימשו אותו לעבודת אלילים.
לבן רודף אחרי יעקב ומשיג אותו בהר הגלעד, אולם מקבל אזהרה מפורשת מאלוהים שלא לפגוע ביעקב. הוא נוזף ביעקב על שעזב בלי להודיע ועל גניבת התרפים, ויעקב מציע לו לחפש את התרפים, ואף קובע כי מי שהתרפים ברשותו "לא יחיה". לבן מחפש, אולם רחל מצליחה להסתיר את התרפים והחיפוש מסתיים בלא תוצאות. בעקבות כך מתקומם יעקב ומטיח בלבן את עלבונו על היחס שזכה לו ועל שקריו של לבן. בסופו של דבר שניהם כורתים ברית שלא לפגוע אחד בשני.
לבן עוזב, ויעקב מתכונן להיכנס לארץ ישראל. יעקב רואה מלאכים המלווים אותו, וקורא את שם המקום "מחניים".

הפטרה

ההפטרה היא בספר הושע שבתרי עשר. הספרדים והתימנים מתחילים בפרק י"א, פסוק ז'. הספרדים מסיימים בפרק י"ב, פסוק י"ב, והתימנים בפסוק י"ג. האשכנזים מתחילים בפרק י"ב, פסוק י"ג ומסיימים בפרק י"ד, פסוק י', והרבה מקהילות הליטאים נוהגים להוסיף מספר יואל, פרק ב', פסוק כ"ו, ופסוק כ"ז. בכל המנהגים מכילה ההפטרה פסוקים המספרים את קורותיו של יעקב: "ויברח יעקב שדה ארם, ויעבוד ישראל באישה ובאישה שמר".
אסתר פרץ-ארד

ביוגרפיה

פרץ נולדה בשנת 1921 בבולגריה, וב-1924 עלתה ארץ ישראל.
בשנת 1937 החל ללמוד ציור בסטודיו של אהרון אבני, ולמדה אצלו עד 1945 (שם הכירה את בן-זוגה, גרישה ארד).
למדה גם פיסול אצל יצחק דנציגר. התנסתה במדיומים שונים של האמנות הפלסטית: שמן, ליטוגרפיה, צבעי גיר, קולוגרף, קולאז' ותחריט. 
סגנון עבודתה היה פיגורטיבי ואת השראתה שאבה מהטבע.
ב-1956 זכתה בפרס דיזנגוף לציור, על יצירתה "המוזיקאי".
ב-1963 ציירה ציורים לסרט אשת הגיבור של פיטר פריי.
הייתה נשואה לגרישה ארד, פסל וצלם, ואם לשניים: עתר ארד, ויולן ומלחין הפועל בארצות הברית; ורון ארד, מעצב תעשייתי הפועל בעיקר בלונדון.
נפטרה ב-19 במאי 2005, בגיל 84. במסגרת פרויקט הנצחת אמנים שחיו ופעלו בתל אביב, נקבעה לוחית זיכרון על ביתה שבשכונת רמת אביב.

תערוכות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
רגלסתיים

תיאור

למעט מספר מיני בלוטי ים, רגלסתיים הם בעלי-חיים קטנים, וכוללים בתוכם את פרוק-הרגליים הקטן ביותר Stygotantulus stocki.
לרב הם בעלי גוף קצר, בטן קטנה באופן יחסי לפרוקי-רגליים, וחסרי תוספות. זו עשויה להיות תוצאה של נאוטניה.
מלבד בלוטי ים, אשר ניזונים באמצעות סינון בעזרת רגליהם, רוב הרגלסתיים ניזונים בעזרת המקסילות. בגופם 5 סגמטני-ראש, 6 סגמנטי-חזה ו-4 סגמנטי-בטן, שבסופם טלסון.
סטיק

הסטיק הוא כלי נגינה שנוצר בידי אמט צ'פמן בראשית שנות ה-70. הוא הוצע לראשונה למכירה בשנת 1974.
הוא נראה כמו צוואר רחב של גיטרה חשמלית עם 8, 10 או 12 מיתרים, אבל הוא יותר ארוך מצוואר של גיטרה חשמלית. שלא כמו בגיטרה חשמלית, מנגנים בו באמצעות תפיפה על גבי המיתרים ולא באמצעות פריטה. במקום שיד אחת תלחץ על המיתרים והשנייה תפרוט עליהם, שתי הידיים תופפות על גבי המיתרים מאחורי הסריגים המתאימים, כדי להשמיע את הצלילים הרצויים. לפיכך, הוא יכול להשמיע יותר צלילים בו זמנית מאשר כלי מיתר אחרים והוא דומה מבחינה זו לפסנתר.
ניתן לנגן בו מספר קווים בו זמנית ונגני סטיק רבים מנגנים בו בס, הרמוניה ומלודיה בו זמנית.

מבנה

לאורך השנים, נבנו סטיקים מחומרים רבים. הראשונים נבנו מעצים קשיחים, בעיקר מעץ ברזל, אבל גם מהובנה ועצים נוספים עד תחילת שנות ה-80. הקבוצה הבאה ניבנתה משרף פוליקרבונט הדומה לפלקסיגלס עד תחילת שנות ה-90. כיום, הם מיוצרים מסוגי עץ רבים (הכוללים רוזווד, טררה, אדר, מהגוני) וגם מגרפיט וחומרים מודרניים נוספים.
יורי לודיגין

סקודה קסנתי

בשנת 2008 הצטרף לודיגין למחלקת הנוער של סקודה קסנתי מליגת העל היוונית. הופעותיו בקבוצה הצעירה של המועדון, שזכתה באליפות יוון עד גיל 21, הובילו לחוזה מקצועני במועדון עליו חתם ב-17 ביוני 2009. בעונת 2010/2011 הושאל לודיגין לאאורדאיקוס מהליגה היוונית השלישית למשך עונה אחת. לאחר מכן חזר לודיגין לסקודה קסנתי וב-22 באפריל 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ובליגת העל היוונית, כששיחק 90 דקות בניצחון 2–4 על ארגוטליס במסגרת המחזור ה-30. זו הייתה הופעתו היחידה בעונת 2011/2012 ובעונת 2012/2013 הוא ערך 23 הופעות נוספות.

זניט סנקט פטרבורג

בחודש יוני 2013 חתם לודיגין בזניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית, ששילמה עבורו 800 אלף אירו, במקומו של ויאצ'סלב מלאפייב שפרש מכדורגל.
ב-17 ביולי 2013 ערך לודיגין את הופעת הבכורה שלו במועדון ובליגת העל הרוסית, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על קרסנודאר במסגרת המחזור הראשון. ב-18 בספטמבר 2013 ערך לודיגין את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–3 לאתלטיקו מדריד במסגרת המחזור הראשון לעונת 2013/2014. בעונתו הראשונה בזניט סנקט פטרבורג ערך לודיגין 30 הופעות ליגה, ובעונתו השנייה ערך 28 הופעות נוספות. מאז החתמתו של אנדריי לוניוב לשוער זניט ב-2016, הפך לודיגין לשוער שני ומאז פתיחת עונת 2017/2018 עמד בשער פעם אחת בלבד, במסגרת משחק בליגה האירופית. ברם תאחר פציעתו של לוניוב בתחילת 2018 חזר להרכב הפותח.

אולימפיאקוס

בינואר 2019 הושאל לאולימפיאקוס למשך חצי שנה ואימץ את מספר 32. הוא הופיע לראשונה במדי הקבוצה במשחק הליגה נגד כרתים, ב-25 בפברואר 2019, שבו קבוצתו ניצחה 1–5.

גזיאנטפספור

ב-3 באוגוסט 2019 חתם בגזיאנטפספור הטורקית.

קריירה בנבחרת

לודיגין ערך 3 הופעות בנבחרת יוון עד גיל 21, אך לא ערך הופעות בנבחרת הבוגרת, על אף שזומן אליה.
ב-4 באוקטובר 2013 זומן לודיגין על ידי מאמן נבחרת רוסיה, פאביו קאפלו, למשחקים נגד נבחרות לוקסמבורג ואזרבייג'ן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, אך לא שיחק בהם. ב-19 בנובמבר 2013 ערך לודיגין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 במשחק ידידות נגד נבחרת קוריאה הדרומית. לודיגין שימש כשוער שני לאיגור אקינפייב במונדיאל 2014 וביורו 2016, אך לא שיחק באף אחד מהם. לקראת גביע הקונפדרציות 2017 הוא כבר לא זומן לסגל הנבחרת.

חיים אישיים

לודיגין נולד בולדימיר שברוסיה הסובייטית, ברית המועצות, לאב רוסי ולאם יוונית-פונטית. הוא חי ביוון מאז שנת 2000.
חתונה בעיירה

חתונה בעיירה (במקור ביידיש: אַ חתונה (כאַסונע) אין שטעטל) הוא מחזה תיאטרון יידיש, מלודרמה מוזיקלית. המחזה נכתב על ידי ויליאם סיגל, והולחן על ידי הרמן וול  בהזמנת פסח בורשטיין, שגם ביים אותו פעמים רבות. צוות השחקנים כלל בעיקר את משפחתו הקרובה של בורשטיין - אשתו ליליאן לוקס, ומאוחר יותר גם בנו מייק בורשטיין ובתו סוזן בורשטיין. המחזה נקטל על ידי המבקרים, אך זכה להצלחה רבה בקרב הקהל. הוא הועלה בערים שונות במזרח אירופה לפני השואה, והמשיך להופיע גם לאחריה בישראל, באמריקה הלטינית ובארצות הברית.
כמו "זמר הג'אז" של אל ג'ונסון, גם מחזה זה עסק בהתמודדות של הפרט עם "העולם הישן". הוא מתאר את התנסויותיו של בן הרב שנוטש את עולמו של אביו ופונה לקריירה של משחק בתיאטרון. המחזה התבסס ככל הנראה על אלמנטים אוטוביוגרפיים של בורשטיין, שברח ממשפחתו הפולנית כדי להצטרף ללהקת תיאטרון יידיש נודדת.
המחזה זכה לעיבוד קולנועי, אך לא הצליח כסרט. המחזה עומד בין היתר במרכז הסרט התיעודי "הקומדיאנטים" של ארנון גולדפינגר משנת 2000. באחד הקטעים בסרט, מתאר השחקן והבמאי ישראל בקר כיצד נשלח כילד על ידי השחקן בן ציון ויטלר לנכוח בהצגה ו"לצלם" אותה בזיכרונו, על מנת שוויטלר יוכל להעלות את המחזה בעצמו.
קונסטנטין פון אלבנסלבן

ביוגרפיה

אלבנסלבן נולד ב-26 באוגוסט 1809 בעיר אייכנברלבן שבפרוסיה. משפחת פון אלבנסלבן הייתה משפחת אצולה ותיקה. אביו, גבהרד יוהאן פון אלבנסלבן, היה אוברסט לוטננט בצבא הפרוסי, ואמו נקראה קרוליין פרדריקה אלאונור. היו לו שלושה אחים גדולים, מהם שניים ורנר וגוסטב הגיעו לדרגות גנרלים. כמו אחיו, הוא התחנך בבית הספר לקצינים בברלין, וב-1827 התגייס לצבא הפרוסי. הוא הוצב כלוטננט משנה ברגימנט הגרנדירים ה-1 של המשמר ("קייזר אלכסנדר"). ב-1853 כבר היה בדרגת מיור, וב-1858 בדרגת אוברסט לוטננט. ב-1860 מונה לראש מחלקה במשרד המלחמה, וב-1861 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד הרגימנט שבו שירת. הוא לחם במלחמת שלזוויג השנייה, וב-1864 הועלה לדרגת גנרל מיור. בתחילת מלחמת אוסטריה-פרוסיה ב-1866, הוא מונה למפקד בריגדת המשמר ה-2, ולאחר מכן בריגדת המשמר ה-3. ביולי של אותה שנה הועבר לפקד על דיוויזיית המשמר ה-1 והועלה לדרגת גנרל לוטננט. על חלקו בקרב קניגרץ הוענק לו הפור לה מריט.
עם פרוץ מלחמת צרפת-פרוסיה ב-1870 מונה אלבנסלבן למפקד הקורפוס ה-3 אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. הוא לחם עם הקורפוס בקרב מארס-לה-טור, קרב גרבלוט והמצור על מץ. ב-1873 הוא פרש מהצבא. ב-12 בינואר 1892, העניק לו וילהלם השני, קיסר גרמניה את התואר אביר מסדר העיט השחור, וכן את הצלב הגדול של מסדר העיט האדום עם עלי אלון וחרבות. הוא נפטר בברלין ב-28 במרץ של אותה שנה בגיל 82. במהלך הלווייתו, הורה הקיסר שרגימנט הרגלים ה-52 (הברנדנבורגי ה-6) יכונה מעתה "פון אלבנסלבן" על שמו.
קרב מגע

היסטוריה

שורשי השיטה מקורם באימי שדאור ליכטנפלד, מומחה ואלוף בהיאבקות ובאיגרוף. ליכטנפלד שהתגורר בצ'כוסלובקיה בשנות השלושים, הושפע בעיקר מאביו, שהיה בלש בכיר ומדריך להגנה עצמית בכוח המשטרתי. אימי לימד לראשונה טכניקות לחימה ללא נשק על פי השקפת עולמו בברטיסלאבה לקבוצות יהודיות במטרה להגן על הקהילה היהודית מפני התקפות פשיסטיות של בריונים מקומיים. בשלב מאוחר יותר של חייו שירת אימי בצבא הבריטי שם כנראה למד את טכניקות הלחימה ברובה מכודן וטכניקות של לחימה ללא נשק שהיו נהוגות שם.
כאשר הגיע ליכטנפלד ליישוב היהודי בארץ (טרם קום המדינה), הוא החל ללמד בהגנה את תורת הלחימה ללא נשק שהייתה ידועה אז בשם "קפא"פ"- קרב פנים אל פנים והתבססה בעיקרה על לחימה במקל, איגרוף מערבי וג'ו ג'וטסו. לאחר הקמת המדינה והקמתו של צה"ל, מונה אימי לתפקיד מדריך כושר גופני ראשי של צה"ל. עם חלוף הזמן, הבחין אימי שישנם חיילים שאינם מסוגלים לבצע חלק מטכניקות הלחימה ללא נשק שהיו בשימוש בזמנו ולכן גרע את חלקן או התאימן ליכולתו של חייל ממוצע בצה"ל. לאחר התבססות הז'רגון הצה"לי החל השימוש במושג "קרב מגע" כדי לתאר את תחום הלחימה הלא חמושה ובכך נדחק המושג קפא"פ אל דפי ההיסטוריה.
עם פרישתו משירות הקבע פתח אימי מכון קרב מגע "אזרחי" שם התאים את שיטת הקרב מגע לצורכי האוכלוסייה האזרחית. בתחילה ביסס אימי את הלחימה בשיטת הקרב מגע על טכניקות שונות מתחום הג'ו ג'יטסו והאגרוף המערבי, לצד אלמנטים נוספים מתחום ההיאבקות והקפא"פ. עם גדילתו של דור המתאמנים הראשונים אשר הבולטים ביניהם הם: אלי אביקזר, רפי אלגריסי, חיים זוט, אוסקר קליין, מנחם גני ותלמידיהם, החלה שיטת הקרב מגע להתבסס על טכניקות מקוריות שהתפתחו מתוך צורך לתת מענה לאיומים עכשוויים ברחוב ובשטח. אימי פיתח את השיטה בהתבסס על עקרונות הפעולה הבאים:
"לא להיפגע", "פעל לפי יכולתך, אך פעל נכון", "השתמש בידע לפי הצורך", "הדרך הפשוטה שהיא הדרך הקצרה ביותר והמהירה ביותר".
קרב מגע הוא קרב חופשי, כמו כן אימי לא שילב בקרב מגע את הבעיטה הסיבובית או את האגרופים הסיבוביים (הלקוחים מהקראטה). אימי האמין כי אם אדם מסתובב בקרב רחוב הוא עלול להיפגע כשהוא מפנה את גבו לאויב, אך עדיין שילב בקרב מגע אגרופים, בעיטות, חניקות והפלות למיניהן, במטרה לנטרל את היריב בזמן הקצר ביותר, וזאת על מנת לדמות כמה שיותר מצב שיכול לקרות ב"רחוב".
בניגוד לאמנויות לחימה תחרותית (או בכינוי אחר שלהן, לחימת זירה), בהן יש לרוב הגבלה על פגיעה ביריב באזור המפשעה, פנים וצוואר, קרב מגע, עקב ייעודו, אינו כפוף להגבלות אלו ולכן גם אינו מתאפיין בתחרויות או ייצוג אולימפי (ביצוע תחרות קרב מגע ללא הגבלות אלו עלול לגרום לפציעות קשות ואף מוות בקרב היריבים).

קרב מגע שיטות נוספות

קיימים זרמים נוספים שהתפתחו מקרב מגע ובהם קומנדו-קרב מגע, קרב מגן ישראלי אשר גם הן מיועדות ללוחמת רחוב ופותחו במדינת ישראל. קרב מגע מבצעי הוא יישום של קרב מגע המשמש יחידות ביטחון שונות בישראל.
בשנת 1995 הוקם ארגון IKMF.

קרב מגע בעולם

קרב מגע היא אחת משיטות הלחימה המקובלות ביותר בעולם בקרב פנים אל פנים.
חוסר MTHFR

הפגם הגנטי

הקשר בין האנזים MTHFR לבין תחלואה התגלה לראשונה בשנת 1972. נחקרו אנשים בעלי רמה גבוהה של הומוציסטאין בשתן, ונמצא אצלם רמת פעילות נמוכה של האנזים MTHFR. הגן התגלה בשנת 1994, בכרומוזום מספר 1.
קיימות מספר מוטציות, כולן בהורשה אוטוזומית דומיננטית מסוג דומיננטיות חלקית.
שכיחות הפגמים בגן - משתנה בין אוכלוסיות שונות בעולם. המוטציה השכיחה ביותר - אלל C677T, נמצאת בין 1% ל-44% בקבוצות אתניות שונות בעולם.
באופן גס כ-שליש מהגנים בעולם נושאים את האלל הזה. לכן ברוב הקבוצות האתניות בעולם כ-10% מהאוכלוסייה הם הומוזיגוטים לאלל הפגום C677T, וכ-40% הם הטרוזיגוטים.

תופעות קליניות

התופעות הקליניות שכיחות הרבה יותר בקרב הומוזיגוטים לאלל הפגום, אך ניתן להבחין בהן גם בקרב הטרוזיגוטים.
רמות גבוהות של הומוציסטאין ושל מתיונין בדם ובשתן (שני חומרים שלא אמורים כמעט להופיע למי שאיננו סובל מהפגם הגנטי).
עקב כך קרישיות יתר (תרומבופיליה Thrombophilia), הגורמת לשיעור גבוה של מחלות קרדיו-ווסקולרית, ולנשים הרות - שיעור גבוה של הפלות טבעיות. כמו כן שיעור גבוה של תסמונת התעלה הקרפלית.
במקרים קשים, בהם רמת פעילות האנזים MTHFR היא פחות מ-20% מהנורמה, עלולות להיגרם תופעות שונות ברמות חומרה שונות ובגילאים שונים, החל מעיכוב בהתפתחות הפיזית והשכלית, ועד לפיגור שכלי והפרעות פסיכיאטריות שונות, ואף סכיזופרניה. לעיתים הפרעות מוטוריות והתכווצויות אפילפטיות.
פגמים מולדים: שיעור מעל הרגיל של פגמים בתעלה העיצבית כגון ספינה ביפידה, וכן מומים כמו שפה שסועה, חך שסוע.

אבחנה

שלב א. בדיקת רמת הומוציסטאין בדם. אם הרמה גבוהה - מעבר לשלב הבא.
שלב ב. בדיקת רמת פעילות של האנזים MTHFR על גבי תאי דם או פיברובלסטים. אם הרמה נמוכה - מעבר לשלב הבא.
שלב ג. בדיקת הגנים.
מי שהתגלה אצלו חסר של MTHFR - יש לבדוק את כל הקרובים לו קרבת-דם.

טיפול

מתן של פולאט. 
בנוסף - כמות גדולה של ויטמין B₆ ושל ויטמין B₁₂.
לנשים מומלץ להימנע מנטילת גלולות נגד הריון (שהן גורם סיכון לקרישיות יתר).
אנדריכוב

תולדות העיר

ראשיתו של היישוב מתוארכת למאה ה-13. תיעוד לקיומה של כנסייה ביישוב מתוארך ל-1325. תיעוד כתוב נוסף לקיום היישוב מתוארך ל-1344, אז נקרא היישוב "הנריכוב" (Henrychów). ראשוני תושביה של אנדריכוב הגיעו ככל הנראה מבוהמיה. ביישוב נבנתה טירה, שנכבשה בשנת 1440 על ידי כוחות פולניים. ב-1564 סופח היישוב לממלכת פולין. בתקופת שלטונו של זיגמונט השני אוגוסט הייתה העיר מרכז שלטוני של האזור. היישוב השתייך למשפחה שתמכה ברפורמציה הפרוטסטנטית. בשנת 1655, בעת פלישות השוודים לפולין, שרפו כוחות שוודים את היישוב. בשנת 1704 שוב שרפו כוחות שוודים את היישוב במלחמה הצפונית הגדולה. לאחר מכן הזמין בעל היישוב אורגים משלזיה, בלגיה וסקסוניה, והיישוב הפך למרכז אריגה חשוב. בשנת 1767 קיבלה אנדריכוב מעמד של עיר מהמלך סטניסלאב פוניאטובסקי.
ב-1772, עם חלוקת פולין הראשונה, נכבשה אנדריכוב על ידי כוחות אוסטריים ושמה שונה ל"אנדריכאו" (Andrichau, שם שאימצו גם הכובשים הנאצים במלחמת העולם השנייה). עד 1918 נותרה העיר בשטח אוסטריה. באמצע המאה ה-19 הגיעו לאנדריכוב מתיישבים יהודים ובסוף המאה חוברה העיר לרשת מסילות הברזל. בשנות ה-20 של המאה ה-20 חוברה העיר לרשת החשמל, ועד 1939 הוקמו בה רשת ביוב, בריכת שחיה ואצטדיון, וכן נסללו דרכים. משנת 1926 קיימת בעיר תחבורה ציבורית המקשרת את העיר עם קרקוב וביילסקו-ביאלה.

יהודי אנדריכוב

תחילתו של היישוב היהודי בעיר בראשית המאה ה-19. יהודי העיר התפרנסו ברובם מסחר בבדים, והקימו במקום בתי חרושת לאריגה, שהעסיקו פועלים רבים.
בתחילה הייתה כפופה הקהילה במקום לקהילת זאטור הסמוכה, ובסוף המאה ה-19 נעשתה לעצמאית, עם בית כנסת מעץ ובית עלמין. מספר היהודים בעיר הצטמצם לאחר מלחמת העולם הראשונה והפרעות שהתרחשו בעיר על ידי כפריי הסביבה בשנת 1918. בסיוע הג'וינט ומוסדות עזרה הדדית השתקמה הקהילה.
בין מלחמות העולם חיו באנדריכוב כ-400 יהודים. בעיר פעלו מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, ומפלגות ותנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, עקיבא ובית"ר. משנת 1925 ועד שנספה בשואה כיהן כרב הקהילה ד"ר דוד אביגדור, חבר הוועד הפועל של המזרחי בגליציה המערבית. כשלושה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נורה למוות בבית המטבחיים המקומי השוחט היהודי של הקהילה, שהיה גם חזן בבית הכנסת. 
בחודשי פברואר, מרס ואפריל 1939, התאכסנו באזור מדרום לאנדריכוב 25 מפקדים של הארגון הצבאי הלאומי שהגיעו מארץ ישראל במחנה אימונים של הצבא הפולני והתאמנו בשיטות של מלחמה זעירה בהדרכת קציני הצבא הפולני. קורס זה הושג בידי אברהם שטרן (יאיר"). חלק מהבוגרים נשארו ברחבי פולין עד סוף יולי אותה שנה והספיקו להדריך עוד כ- 1000 חברי בית"ר בתחומי החבלה ועוד לקראת פלישה אפשרית לארץ-ישראל כדי לכבוש אותה מהשלטון הבריטי.

בשואה

בספטמבר 1939, עם הפלישה הגרמנית לפולין, נכבשה אנדריכוב, והגרמנים החלו בביזת רכוש יהודיה, ולאחר מכן, בהחרמתו הרשמית. ב-25 בנובמבר 1939 הועלו באש בתי הכנסת שבעיר. בסוף שנת 1939 מונה בעיר יודנרט, בראשות אהרון ויינזאפט, שנצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה. בסוף 1940 חטף הגסטפו שישים גברים מהעיר למחנה עבודה בסוסנוביץ.
בספטמבר 1941 הוקם בעיר גטו, אליו הועברו עוד מאות יהודים מהסביבה. ב-2 ביולי 1942 כותר הגטו, ולאחר סלקציה, חלק מתושביו הועבר למחנות ההשמדה בלז'ץ ואושוויץ, וחלקם למחנות עבודה. חלק מהמגורשים, אשר הועבר לגטו ודוביצה, הושב לגטו שבעיר לאחר תקופה. במאי 1943 הועבר הגטו שבעיר לניהול הס"ס, ותנאי המחיה בו הוחמרו, תוך שבוצעה הפרדה בין נשים וגברים, וקוצצו מכסות המזון. עד סתיו 1943 חוסל הגטו, ויושביו הועברו ברובם לאושוויץ.
מיהודי העיר שרדו 25 בלבד, והם עזבוה במהרה לאחר המלחמה.
פרנץ החמישי, דוכס מודנה

ביוגרפיה

פרנץ נולד ב-1 ביוני 1819 במודנה, לפרנץ הרביעי, דוכס מודנה ולמריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה. בשנת 1836 קיבל פרנץ תואר אביר מסדר גיזת הזהב, ובשנת 1839 קיבל את צלב האביר הגדול של מסדר האריה ההולנדי.
בשנת 1840 מתה אמו מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ופרנץ הפך לטוען לכתר הבריטי, אך כמו שאר המונרכים היעקוביטים מאז מותו של הנרי בנדיקט סטיוארט, לא ניסה לפעול כדי להשיגו.
ב-30 במרץ 1842 התחתן פרנץ עם אדלגונדה, נסיכת בוואריה, בתם של לודוויג הראשון, מלך בוואריה ותרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, אולם נולדה להם רק בת אחת בשנת 1848 - אנה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, והיא מתה בגיל שנה.
בשנת 1846 מת אביו פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ופרנץ עלה לשלטון במקומו. בשנת 1847 מתה מארי לואיז, דוכסית פארמה, ופרנץ ירש ממנה את אזור גואסטלה. במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848, נאלץ פרנץ לברוח מהדוכסות, והוא חזר אליה רק שנה לאחר מכן בסיוע אוסטרי. בשנת 1855 הקים פרנץ את מסדר נשר אסטה, והעמיד את עצמו כריבון המסדר.
בשנת 1859 פלשו צבאות צרפת וסרדיניה לדוכסות, כחלק ממלחמת אוסטריה-סרדיניה, ופרנץ ברח בעקבות זאת לווינה. ב-18 במרץ 1860 הודיע ויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה, על צירוף דוכסות מודנה לממלכת סרדיניה, כחלק מאיחוד איטליה.
לאחר הדחתו משלטונו חי פרנץ בעיקר באוסטריה, אולם מדי פעם היה שוהה באחוזתו בבוואריה, ובשנת 1864 אף ערך טיול במזרח התיכון. ב-20 בנובמבר 1875 מת פרנץ בווינה, והוריש את תאריו ונחלותיו לדודנו פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה.
כלה (דושאן)

תיאור היצירה

הקומפוזיציה של הציור מכילה תערובת של דימויים גאומטריים הנדמים כחלקים במכונה מכנית לא ברורה. דושאן מצייר את הציור בגוונים חומים המזכירים את הציור הקוביסטי, אולם התיאור איננו אנליזה או פירוק והרכבה של אובייקט ממשי, אלא הרכבה של אידיאל נשי - "הכלה" בדמות מכונה.
התענינותו של דושאן בדמותה של הכלה קשורה לתפיסת מצב הכלולות כמימוש של המיניות. בציור נוסף שבו מופיעה "מכונת הכלה" - "המעבר מבתולה לכלה" (Le passage de la vierge à la mariée), מקיץ 1912 - מציב דושאן את הכלה במוקד של שינוי דינאמי בקומפוזיציה. הכלה המוצגת בציור היא מכונה עצמאית וסגורה, אולם ברישום "הכלה מופשטת על ידי הרווקים" (1912) מתוארת הכלה כמוקד למעין תקיפה או רמזים של אלימות מצד שתי מכונות של "רווקים" המקיפים את הכלה. מכונת הכלה המתוארת בציור מופיעה, תוך השמטות מעטות, ביצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה". 
הציור ניתן כמתנת נישואין על ידי דושאן לפרנסיס פיקבייה, שהיה שותף מרכזי של דושאן בתנועת הדאדא בניו יורק. דושאן הסביר לאשתו, לה היה נשוי כשלושה חודשים, את משמעות הנישואין בציור - "אמן מבטא עצמו בעזרת נשמתו ועם הנשמה הוא חייב להיטמע, זה מה שחשוב". 
בין הבעלים הנוספים של הציור היו פול אלואר ואנדרה ברטון, אשר מכר את הציור לאוסף של בני הזוג לואיז ווולטר ארנסברג, אשר נתרם בשלמותו למוזיאון פילדלפיה לאמנות.
Viasat 3 (הונגריה)

היסטוריה

בשנת 2006 היה הערוץ המשדר ההונגרי הבלעדי של ליגת האלופות.
מ-1 במאי 2009 משדר הערוץ מלונדון, לאחר 9 שנים בהן שידר מבודפשט. כתוצאה מכך הערוץ אינו מחויב בכללי התקשורת בהונגריה, כך שהוא לא צריך להציג גילאים מתאימים לצפייה על המסך, כחלק מהשינוי.
ב-11 בפברואר 2015 רכשה Sony Pictures Television את ערוצי הטלוויזיה Viasat 3 ו-Viasat 6 מידי Modern Times Group. בינואר 2016 חודשו שני הערוצים, כך שהם כעת מאוחדים עם ערוצי AXN.

תוכניות לשנות את שם הערוץ ל-TV3

Viasat תכננה לשנות את שם הערוץ עם הזמן ל-TV3, אך כיוון שהזכויות על השם TV3 שייכות לחברה המחזיקה ב-TV2, המשא ומתן עמם לא צלח, וזהו הערוץ היחיד בעולם המשודר תחת השם Viasat 3.

מתחרים

ערוץ Viasat 3 הוא יריב לשני הערוצים הגדולים TV2 ו-RTL Club, כמו גם M1 לשעבר. התחרות מתחדשת כאשר מפעם לפעם הערוץ מוציא סדרת טלוויזיה מקורית חדשה, המניבה רייטינג גבוה לערוץ. עם זאת, כאשר הערוץ משדר סרטים, הוא נוחל לעיתים קרובות תבוסה

אחוז רייטינג ממוצע לערוץ

בשנת 2014 עמד אחוז הצפייה הממוצע בערוץ על 2.65%.