google/wiki40b huggingface dataset:
חפרפרת זנב-שעיר

תיאור

לחפרפרת זו יש פרווה אפורה כהה עם חלקים בהירים יותר, האף שלה מחודד ויש לה זנב קצר ושעיר (ומכאן שמה). אורך החפרפרת הוא כ-15 ס"מ, כולל הזנב שאורכו 3 ס"מ, ומשקלה כ-55 גרם. כפותיה הקדמיות רחבות כדי לשמש לחפירה. בנוסף, יש לה 44 שיניים, עיניה מכוסות בפרווה ואוזניה אינן חיצוניות. צבען של כפות רגליה הוא ורוד, אך הן הופכות ללבנות ככל שהחפרפרת מזדקנת. ניתן לראות אצל החפרפרת מספר התאמות לחיים מתחת לקרקע: עורה צפוף מאוד ועדין, ורגליה רחבות, שטוחות וכבדות. החפרפרת מסתמכת מעט מאוד על ראייתה ויש להן ראייה חלשה מאוד. כדי להתגבר על חוסר הראייה שלה, לחפרפרת יש שערות שפם רגישות על קצה האף, והרגליים רגישות מאוד לתנודות באדמה.

בית גידול 

החפרפרת חיה באזורי יערות או שטחים פתוחים עם קרקעות יבשות במזרח קנדה ובצפון-מזרח ארצות הברית. מכיוון שהיא יונק החי מתחת לקרקע, היא צריכה אדמה לחה אבל חזקה, כדי שהיא תוכל לחפור בקלות. החפרפרת מעדיפה חורשות נשירים (חורשות בהן מתרחש הזמן בו עצים ושיחים מנשירים את עליהם) ויערות מחטניים, שדות ישנים וצידי דרכים.  

התנהגות

חפרפרת זו נחשבת קטלנית, מאחר שהיא מתגוררת בעיקר מתחת לפני הקרקע במנהרות רדודות, והיא צדה טרף במשך כל היום, כשבלילה היא עולה לפני-הקרקע. החפרפרת פעילה קרוב יותר לפני השטח במהלך חודשי הקיץ החמים יותר וחופרת עמוק יותר מתחת לאדמה בסתיו ובחודשי החורף הגשמיים. 
חפרפרת זו מבלה את רוב זמנה מתחת לקרקע, בחיפוש אחר מחילות של חרקים, זחלים ותולעי האדמה. היא פעילה כל השנה, וטורפיה כוללים ינשופיים, שועלים ונחשים גדולים. 
החפרפרת נוהגת להתבודד למעט תקופת הרבייה שנמשכת בתחילת האביב. לידה ממוצעת כוללת 4 עד 5 צאצאים אשר הנקבה יולדת אותם במאורה תת-קרקעית עמוקה. משך חייה של החפרפרת עשוי לחיות הוא בין 3 ל4 שנים. 

תזונה

חפרפרות אלה אוכלות בעיקר חרקים, גרגירים, תולעי אדמה, זחלי חיפושיות, שבלולים ונמלים. לפעמים היא מתבססת על ירקות כשזה מקור המזון הזמין היחידי
לקסיקון הספרות העברית החדשה

לקסיקון הספרות העברית החדשה הוא לקסיקון ביו-ביבליוגרפי מקוון הכולל ביוגרפיות וביבליוגרפיות של סופרים ישראלים ועבריים. נכון לאוגוסט 2019 כולל הלקסיקון מעל ל-3,400 סופרים, מתרגמים, משוררים ועורכים, וכן תוכן עניינים של כתריסר כתבי עת ספרותיים ומספר כתבי עת עם טקסט מלא  (הו!, מטעם, מכאן) וכתבי עת חלקיים בתהליך (עתון 77, מאזנים ועוד).
הלקסיקון הוא פרי יוזמתו של יוסף גלרון-גולדשלגר, המשמש כעורכו. הפרויקט החל בספטמבר 2004, והכוונה הראשונית הייתה להמשיך את מפעלו הביבליוגרפי של גצל קרסל, שהוציא לאור את "לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים" בהוצאת ספרית פועלים בשנים 1965–1967. תחילה תוכנן הלקסיקון המקוון לכלול את כל מי שלא נכלל בלקסיקון של קרסל, אולם במשך הזמן הוחלט להרחיבו ולכלול בו גם יוצרים שכבר נמצאים אצל קרסל, וכך לעדכן את הערכים הקיימים בשני כרכיו.
יוסף גלרון-גולדשלגר הוזמן בשנת 1988 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו בארצות הברית לנהל את הספרייה למדעי היהדות, וכיום הלקסיקון פועל בחסותה. הדגש בפרויקט הוא המידע הביבליוגרפי, כלומר מראי מקומות למאמרים ורשימות שנכתבו על היוצר ויצירתו ושפורסמו בכתבי-עת, עיתונים, מונוגרפיות ואנתולוגיות, וכן, בצורה סלקטיבית, באתרים ובבלוגים המצויים באינטרנט.
רשות החברות הממשלתיות

רשות החברות הממשלתיות היא יחידה במשרד האוצר והיא פועלת כגוף רגולטורי מטעם מדינת ישראל, בחברות הממשלתיות השונות.
הרשות, השוכנת בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים, אמונה נכון לשנת 2016 על 62 חברות, עסקיות ולא עסקיות. חברות ממשלתיות, בנות ממשלתיות וחברות בשליטה מעורבת של הממשלה וגופים אחרים. בין החברות נכללות חברות גדולות כמו חברת החשמל, נמל אשדוד ונמל חיפה, התעשייה הצבאית, התעשייה האווירית, מקורות ועוד. מספטמבר 2013 מכהן אורי יוגב כמנהל רשות החברות הממשלתיות. באוקטובר 2017 החליט שר האוצר משה כחלון למנות את עורך הדין יעקב קוינט למנהל הבא של רשות החברות.

היסטוריית רשות החברות הממשלתיות

הקמת הרשות החלה בהתרעה של מבקר המדינה בשנת 1958 על כך שבמדינת ישראל לא היה רישום מרכזי של המניות המצויות בידי המדינה. הטיפול בנושא הוטל על המפקח הכללי במשרד האוצר שריכז ואסף את הפיקוח הכספי על החברות והמניות שמוחזקות בידי המדינה.
בהמשך, על פי החלטת ממשלה בה' באייר תשי"ח קמה "לשכת חברות" במשרד האוצר שתפקידה היה לפקח על החברות הממשלתיות.
באותה עת חברות ממשלתיות הוגדרו ככאלו אם למדינה היו מניות בהן, לכן הדו"חות הראשוניים של הלשכה נתנו פרטים על השקעות הממשלה בחברות ולא על החברות הממשלתיות עצמן.
חוסר הבהירות שנוצר בכל הנוגע לאחריות הממשלה על תפקוד אותן חברות גרם לכך שבשנותיה הראשונות של הלשכה נוצרו חיכוכים בתיחום הפעולות בינה לבין המשרדים הממונים על נושאים שקשורים לתפקוד החברות (לדוגמה, משרד האנרגיה מול חברת החשמל ומקורות, משרד הביטחון מול החברות הביטחוניות וכדומה) והתיאום ושיתוף הפעולה בין הרשות, אגפים אחרים במשרד האוצר והמשרדים הממונים.
הממשלה הטילה על הלשכה שורה ארוכה של תפקידים שגרמה למספר שרים להתלונן בטענה כי אלו סמכויות שאמורות להיות בהחזקתם. חוסר נוחות זה רק הגביר את חוסר התיאום בין פעולות הלשכה לבין פעולות משרדי הממשלה השונים, כולל משרד האוצר, ורק החל מאמצע שנות השישים נוצרה חלוקת עבודה מסוימת בין הלשכה לבין משרד הפיתוח ועיקר ניסיונות הפעולה של הלשכה היו בתיאום פעולות בין החברות הממשלתיות השונות.
בשנת 1971 הגדירה רשות החברות הממשלתיות, בחוזר שהוציאה לדירקטורים בחברות, את תפקידיה כדלהלן: "רשות החברות משמשת כיחידה מקצועית ליד הממשלה בכל הנוגע להקמת החברות הממשלתיות ולניהולן וכן לעסקות, הקשורות בזכויות הממשלה עליהן".
רשות החברות הממשלתיות במבנה ובתואר המוכרים כיום עוגנה בחוק החברות הממשלתיות שנכנס לתוקפו בסוף שנת 1975. החוק הסדיר לראשונה את המבנה ואת הפיקוח על חברות ואגודות עות'מאניות בבעלות המדינה והבדיל בין חברות ממשלתיות לבין חברות מעורבות.

הדו"חות השנתיים

הרשות מחויבת להגיש אחת לשנה דו"ח בכל הנוגע לייצוג הולם של מגזרים שונים בקרב החברות הממשלתיות השונות לממשלה, לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה ולוועדת הקליטה וועדת החוקה, חוק ומשפט.
נוסף על דו"ח זה, מפרסמת הרשות בכל שנה שני דו"חות: דו"ח פעילות הרשות ודו"ח על החברות הממשלתיות עצמן:
בדו"ח השנתי על החברות הממשלתיות מרוכזים הפעילות הכלכלית השוטפת של החברות הממשלתיות לאותה שנה לרבות: הדוחות הכספיים של החברות, הפרטות, שינויים מבניים ומצבת זכויות המדינה בכל אותן חברות.
בדו"ח השנתי של פעילות הרשות מרוכזים כל הפרויקטים שביצעו כלל יחידות הרשות עצמה בשנה החולפת.

פעילות הרשות עם ה-OECD

הרשות משתפת פעולה עם ה-OECD באופן מתמשך ורציף.
עיקר שיתוף הפעולה מתבטא כיום בהעברות של מידע וידע שנצבר מהנסיון הרב של ה-OECD באופן דו כיווני.
ח

הרחבה

בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ח' נמנית עם ארבע האותיות הגרוניות: אהח"ע. הגייתה הלועית נשמרה בישראל רק בפי בני עדות המזרח, ובפרט בפי יוצאי תימן. מבחינה פונולוגית היא מייצגת עיצור לועי, חוכך, אטום (/ħ/ ‏:IPA), אולם בפי רוב הדוברים היא מבוטאת כמו כ"ף רפה, כלומר עיצור ענבלי, חוכך, אטום (/χ/ ‏:IPA).
בגימטריה ערכה 8, ובהתאם לכך כיתה ח' היא הכיתה השמינית בבית הספר. כאשר האות ח' מופיעה בראש מספר פירושה 8,000, למשל: ח'תשס"ד הוא 8,764.
בשפה העברית החדשה שכיחות השימוש באות ח' היא כ־2.36% מכלל אותיות האלף-בית.
האות ח' שימשה בתכתובת של חברי תנועת העבודה וההסתדרות בישראל כקיצור של המילים "חבר", "חברה" במקום הקידומת "מר" או "גב'".
בפורומים וצ'אטים באינטרנט, נועד רצף האות ח' (לדוגמה: "חחח") להביע צחוק או גיחוך.

ייצוג האות ח'

בקוד ASCII מיוצגת האות ח' בערך E7, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D7.
בקוד מורס מיוצגת האות ח' באמצעות הרצף: .... (נקודה נקודה נקודה נקודה).
הוא ייצוגה של האות ח' בכתב ברייל.

באלפבית צלילי מיוצגת האות ח' באמצעות המילה "חווה".
באיתות בדגלי סמפור ח' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה מערבה (שמאלה) ודגל שני הפונה דרום-מערבה.
לאונרדו לורדאן

לאונרדו לורדאן או לאונרדו לורדאנו (באיטלקית: Leonardo Loredan או Leonardo Loredano; ‏16 בנובמבר 1436 - 12 ביוני 1521) היה הדוכס ה-75 של ונציה. לורדאן כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1501, ועד פטירתו.
בתקופת שלטונו התרחשה המחלוקת בין ונציה לבין ליגת קמבריה. לאחר מותו של האפיפיור אלכסנדר השישי, בשנת 1503, השתלטה ונציה על טריטוריות בצפונה של מדינת האפיפיור. עם בחירתו של האפיפיור יוליוס השני כיורשו של אלכסנדר, ציפתה ונציה כי האפיפיור (שכונה "הוונציאני" (Il Veneziano) בשל תמיכתו בוונציה) יאשר את הסיפוח של הטריטוריות, אולם לאחר המינוי, ובמפתיע, הורה האפיפיור על נידוייה של לה סרניסימה ותושביה, ויצר ברית עם צרפת, האימפריה הרומית הקדושה ומדינות אחרות כנגד ונציה. בעקבות קרב אגנאדלו איבדה ונציה שטחים רבים באיטליה, ולאחר נפילת פדובה הייתה העיר ונציה עצמה בסכנת כיבוש. 
במקביל בשנת 1509 נערך קרב דיו, אשר במסגרתו הביס הצי הפורטוגזי את הצי העות'מאני והצי הממלוכי (אשר נתמכו על ידי ונציה) ובכך שבר את המונופולין הוונציאני על הסחר בתבלינים מהמזרח הרחוק שעבר דרך מצרים ודרך ונציה.
לורדאן איחד את תושבי ונציה בפני הסכנות, והצליח להביא לכיבושה מחדש של פדובה ולכריתת הסכם שלום במסגרתו ויתרה ונציה על השטחים שאיבדה אולם שבה להיות בת ברית של האפיפיור אשר יצא למלחמה באותה עת כנגד צרפת. כאשר ניצחון האפיפיור על צרפת נראה בלתי נמנע, הפר האפיפיור את הסכם השלום עם ונציה. בתמורה, כרתה ונציה הסכם עם לואי ה-12, מלך צרפת, והצליחה לכבוש מחדש את הטריטוריות שהפסידה, ואף הכריחה את האפיפיור לשלם את חובותיו למשפחת לורדאן - בסך של 500,000 דוקטים.

אזכורים תרבותיים

דיוקן הדוג'ה לאונרדו לורדאן מעשה ידי ג'ובאני בליני ידוע בהיותו אחד הדיוקנים הראשונים אשר צוירו כאשר נשוא הדיוקן מביט הישר קדימה אל הצופה, ולא ניצב בפרופיל (כמקובל בימי הביניים).
אריק שנטו

ביוגרפיה

שנטו בלט כבר בגיל צעיר, כששבר מספר פעמים שיאי גילאים של מדינת ג'ורג'יה. עם סיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת אובורן באלבמה, והצטרף לנבחרת השחייה שלה בהדרכת דייוויד מארש. באוניברסיאדה שנערכה בטגו ב-2003 זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת אתונה סיים שנטו רק במקום השלישי ולא נכלל בסגל המשלחת האמריקנית למשחקים. באוניברסיאדה שנערכה באיזמיר ב-2005, הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחים ל-200 מטר ול-400 מטר מעורב אישי.
שבוע לפני המבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) התבשר שנטו כי הוא חולה בסרטן האשכים. הוא החליט להתחרות בכל זאת, ולאחר שעבר אותם בהצלחה הוא השתתף במשחקים האולימפיים וסיים במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה. זמן קצר לאחר המשחקים עבר ניתוח להסרת הגידול.
לאחר שהחלים, חזר שנטו להתחרות, ובמבחנים האמריקאיים לקראת אליפות העולם בשחייה, שנערכו באינדיאנפוליס ב-2009, שיפר את שיאיו האישיים במשחים ל-100 מטר ו-200 מטר חזה ול-200 מטר מעורב אישי. במשחה ל-200 מטר חזה אף קבע שיא אמריקני חדש בתוצאה של 2:08.01 דקות. באליפות העולם עצמה, שנערכה ברומא ביולי אותה שנה, קבע שנטו שיא אמריקני חדש ושיא אליפות במשחה ל-100 מטר חזה בשלב חצי הגמר (58.96 שניות). עם זאת, בשלב הגמר, בו קבע זמן של 58.98 שניות, הסתפק במקום הרביעי, 3 מאיות השנייה מהזוכה במדליית הארד, קמרון ואן דר בורג. במשחה ל-200 מטר חזה הוא זכה במדליית הכסף בתוצאה של 2:07.65 דקות, מאית שנייה איטי מהמנצח דניאל גיורטה. בשלב חצי הגמר קבע שיא אמריקאי חדש של 2:07.42 דקות. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי זכה שנטו במדליית הארד בתוצאה של 1:55.36 דקות. בנוסף, היה שותף לזכייתה של רביעיית השליחים האמריקנית במדליית הזהב במשחה ל-100X4 מעורב, בשיא עולם חדש של 3:27.28 דקות. שותפיו להישג היו ארון פירסול, מייקל פלפס ודייוויד וולטרס.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשנחאי ב-2011, זכה שנטו במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.28 דקות, שהיה משחה היחידים היחיד בו השתתף.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה שנטו במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.96 שניות.
אמריקן פאי מציגים: ספר האהבה

תקציר העלילה

קודי, אחיו הקטן של רוב מעלה סרטון מביך שלו לרשת. דיינה, חברה של נייתן מחליטה להתנזר מסקס עד לחתונה. במהלך מסיבה של הלימודים רוב מנסה להגיד להיידי שהוא מאוהב בה ובטעות גורם לשריפת הספרייה. למחרת במהלך ניקיון הספרייה רוב מוצא את התנ"ך של האהבה. הוא מראה את הספר לחבריו והם מגלים שהספר הוא בגדר אגדה שעוברת שנים ברחבי הקמפוס. הם מחליטים לנסות לשקם את הספר ומחליטים לחפש את כל האנשים שכתבו אותו וכך הם מגיעים לנח לוינשטיין.
ממשלת ישראל העשרים ושש

מדיניות כלכלית

ממשלה זו המשיכה במדיניותה הכלכלית של קודמתה, שגרסה השקעת תקציבים מוגברת בתחומי החינוך, הבריאות והרווחה, והקפאה תקציבית של פיתוח התשתית בהתנחלויות.

סיום כהונת הממשלה

הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה הוקדמו ביוזמת ראש הממשלה פרס, שסבר כי אחוזי התמיכה הגבוהים מהם נהנה בשעתו יבטיחו לו את הניצחון. מערכת הבחירות הייתה בעלת אופי מגזרי, כאשר הימין והחרדים התאחדו מאחורי מועמד הליכוד-גשר-צומת, בנימין נתניהו, ואילו הציבור האשכנזי-חילוני תמך ברובו בשמעון פרס.
בליל הבחירות חזו המדגמים ניצחון לפרס, אך לקראת הבוקר התגלה כי בנימין נתניהו ניצח בהפרש של 30 אלף מצביעים, שהיוו כאחוז אחד מהקולות. הממשלה המשיכה לכהן עד להשבעת הממשלה העשרים ושבע בראשות נתניהו ב-18 ביוני 1996.
לחוביצ'ה (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה לחוביצ'ה 30,498 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.4% בלארוסים, 6.5% פולנים, 3.5% רוסים, ו-0.9% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (90.5%) ורוסית (8.1%).
אודי וקס

אהוד (אודי) וקס (נולד ב-27 ביוני 1979) הוא ג'ודוקא ישראלי.

ביוגרפיה

אודי עבר תאונת דרכים קשה בעברו אך הצליח להשתקם וייצג את ישראל באולימפיאדת אתונה (2004) תחת הקטגוריה עד 66 ק"ג. בתחרות זו היה מעורב בעל כרחו בתקרית דיפלומטית קטנה כאשר בסיבוב הראשון יריבו האיראני, אראש מירסמאלי, לא התייצב לקרב והפסיד הפסד טכני. האיראני טען כי הוא פרש כהזדהות עם הסבל הפלסטיני, אך כנראה פרישתו באה לאחר לחצים מצד הממשל האיראני שגם הבטיח לו 115,000 דולר פיצוי כבונוס על המעשה. פסילתו של מירסמאלי הביאה את אודי לסיבוב השני בו הפסיד נגד עמר מרידייה מאלג'יר.
ונואטו במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של ונואטו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה ונואטו עד כה. המשלחת כללה 22 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת העפילו לאולימפיאדת הנוער באמצעות הוועדה המשולשת ולא הגיעו להישגים. בטורניר הכדורגל נבחרת הבנים סיימה במקום החמישי ובטורניר הכדורסל נבחרת הבנות סיימה במקום האחרון.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 21 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם באולימפיאדת נוער זו ספורטאי המשלחת העפילו בזכות הוועדה המשולשת ולא הגיעו להישגים. בטורניר הכדורגל נבחרת הבנים סיימה במקום האחרון. כמו כן, ספורטאי המשלחת השתתפו לראשונה בענף הכדורעף חופים והאתלטיקה.
יחסי סין–פפואה גינאה החדשה

רקע

בין סין לבין טאיוואן נערכת תחרות דיפלומטית מתמשכת על מדינות יבשת אוקיאניה. שמונה מדינות באוקיאניה מכירות בסין ושש מדינות מכירות בטאיוואן. מספרים אלו משתנים מדי פעם בפעם כשמדינות אלו מעריכות מחדש את מדיניות החוץ שלהן, ומשנות לעיתים את ההכרה הדיפלומטית שלהן בין בייג'ינג לטייפה. בשל מדיניות "סין אחת" מדינה לא יכולה לנהל יחסים דיפלומטיים עם סין ועם טאיוואן בעת ובעונה אחת. מדיניות זו הביאה את סין וטאיוואן לחזר אחר מדינות באוקיינוס השקט על מנת שיבחרו להכיר בהן ולא בשנייה. בשנת 2003 הודיעה הרפובליקה העממית של סין כי בכוונתה לקדם את הקשרים הדיפלומטיים שלה עם פורום האיים הפסיפיים ולהגדיל את חבילת הסיוע הכלכלית שהיא מספקת לארגון זה. במקביל אמר נציג הרפובליקה העממית של סין ג'ואו וונג-ג'ונג כי "על הפורום להימנע מכל שותפות רשמית או דיאלוג עם טאיוואן".

היסטוריה והיחסים כיום

כמו מדינות אחרות באוקיינוס השקט, פפואה גינאה החדשה מחוזרת על ידי בייג'ינג וטייפה. עד שנת 1999 היא נותרה קשורה באופן חד-משמעי לבייג'ינג אם כי בעשור הראשון של המאה ה-21 האפשרות של קשרים רשמיים בין פורט מורסבי לטייפה גרמה לממשלת סין להדק את היחסים את קשריה עם פפואה גינאה.
בשנת 1999 ממשלת פפואה גינאה בראשות ביל סקייט, הכירה לזמן קצר בטאיוואן. שבוע לאחר מכן הפסיד סקייט בבחירות במדינה וההכרה של פפואה גינאה שבה לסין.
במאי 2008 התפטר שר החוץ של טאיוואן, ג'יימס הואנג, לאחר שבזבז למעלה מ-19 מיליון אירו בניסיון כושל לזכות בהכרה דיפלומטית של פפואה גינאה החדשה בטאיוואן. השימוש לרעה בכסף גרם לזעם ציבורי, ואילץ את הואנג להתפטר מתפקידו. שר החוץ של פפואה גינאה החדשה הבהיר לאחר מכן כי לארצו אין כל כוונה להכיר בטאיוואן.
סיראנואיד

סיראנואידים, על פי הפסיכולוג סטנלי מילגרם, הם אנשים שאינם דוברים מחשבות שמקורן במערכת העצבים המרכזית שלהם, אלא מילים שמקורן במוחו של אדם אחר, אשר מעביר מילים אלו אל הסיראנואיד באמצעות שידורי רדיו.
המושג סיראנואיד נהגה לראשונה בשנות ה-70 המאוחרות על ידי הפסיכולוג האמריקאי סטנלי מילגרם, שפיתח את הרעיון כאמצעי שנועד להמחיש את רעיון החיבור בין גוף לנפש שתיאר אדמון רוסטאן במחזהו סיראנו דה ברז'ראק. בסיפור, סיראנו מספק לכריסטיאן מילות אהבה, וכך הם מחזרים במשותף אחר רוקסן (משום שכל אחד בנפרד לא היה מסוגל, בעקבות המגבלות הפיזיות והלשוניות שלהם, לעשות זאת בכוחות עצמו).
מילגרם הבחין בין המרכיבים השונים של האינטראקציה הסיראנית: ה"דובר" מקבל מילים שמספק "מקור" על ידי ממסר אודיו סמוי (למשל, שידור רדיו דיסקרטי) ומייד משחזר מילים אלה באמצעות טכניקת דיבור הנקראת "הצללת דיבור". ה"מגיב", בינתיים, מנהל דו-שיח פנים אל פנים עם ה"דובר". במידה והתרגיל מצליח, אופי האינטראקציה מוליד תופעה שמילגרם מכנה "האשליה הסיראנית", לפיה ה"מגיב" לא מצליח לזהות כי ה"דובר" רק חוזר על דברי "מקור" מרוחק.
במחקרים המקוריים שלו, מילגרם בחן מגוון של אינטראקציות סיראניות, כולל תרחיש בו קבוצות של מורים ריאיינו ילדים בני 11 ו-12 שהם האמינו שמדברים בעד עצמם, כאשר במציאות מילגרם, כ"מקור", אומר לילדים מה לומר. אף אחד מהמורים לא חשד שהמרואיינים שלהם למעשה נשלטים על ידי אדם אחר על אף התשובות המתוחכמות שסיפקו לכאורה. תרחיש נוסף כולל מקורות מרובים ששולטים ב"דובר" יחיד.
בעקבות מחקרים אלה, מילגרם הגיע למסקנה ששיטת הסיראנואיד צופנת בחובה עתיד ככלי מחקר בפסיכולוגיה החברתית, שכן היא מאפשרת לאדם להפריד את הדמות (האופי הפיזי) מהתוכן (מילים) שהיא מייצרת במפגשים חברתיים בין-אנושיים. לכן, בין היתר, שיטת הסיראנואיד משמשת כאמצעי לחקור תופעות כגון סטראוטיפים מבוססי גזע, מין וגיל, ומאפשרת לבדוק באופן דינמי כיצד "מקור" יחיד נתפס באופן שונה כשבאים איתו במגע דרך מגוון של "דוברים" בעלי מאפיינים פיזיים שונים.
אם כי בתחילה סבל מהתעלמות, חוקרים החלו לאחרונה לחקור מחדש את המושג סיראנואיד במסגרות מדעיות. בשנת 2014, פסיכולוגים חברתיים בבית הספר לכלכלה של לונדון, פרסמו את השחזור הראשון של ניסוייו המקוריים של מילגרם (מילגרם עצמו מעולם לא פרסם את עבודתו בפיתוח הטכניקה באופן רשמי). אמן בריטי בשם רוב מיטשל, בהשראת ניסויו של מילגרם, חקר את ה"אשליה הסיראנית" ככלי למידה חווייתי בתוך כיתה (שימוש בילדים כ"דוברים" מול מורים "מגיבים" שאינם מודעים לתרגיל). שימוש ב"סיראנואידים" נעשה גם בסיטואציות בהן לנבדקים נאמרו משפטים של אנשים שהם מכירים דרך אנשים זרים.
הנני כאן

רקע לכתיבת השיר

שלוש וחצי שנים לאחר ניצחון ישראל במלחמת ששת הימים, כאשר הציבור עדיין חוגג את איחוד ירושלים, יצר יהורם גאון, יליד ירושלים, את הסרט המוזיקלי "אני ירושלמי". בסרט זה מסייר גאון בסמטאות העיר, ברחובות העיר העתיקה, בשכונות הוותיקות והחדשות, ובאתרים שונים בעיר, שחלקם נחשפו לציבור הישראלי בזכות אותו סרט. הסרט מתאר את משפחתו הירושלמית, ילדותו וחייו בירושלים, אלה שלפני 1948 ואלה שאחריה (עד איחוד העיר) ואת געגועיו לעיר, שאוחדה מחדש. במסגרת הסרט הוא שר מִסְפָּר שירים, חלקם הפכו ללהיטים, כגון "אני עושה לי מנגינות", "השר מונטיפיורי" ו"מעל פסגת הר הצופים". שיר הפתיחה של הסרט ושיר הנושא בו, היה "הנני כאן". שירי הסרט תועדו בהמשך השנה גם על גבי האלבום "אני ירושלמי".

השיר

השיר "הנני כאן" זכה לפופולריות רבה, צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל במשך תשעה שבועות, בין 15.2.1971 ל־19.4.1971, ובשיאו הגיע לשבוע אחד לראש המצעד. במצעד השנתי תשל"א (1971) של התחנה דורג השיר במקום השביעי.
השיר זכה לעדנה מחודשת כשלושים שנה לאחר שנכתב, כשבוצע בשנת 2004 על ידי הראל סקעת בגמר תוכנית המציאות כוכב נולד, וזכה בשנית לפופולריות רבה. בשנת 2009 השיר נבחר מבין מאזיני רשת ג' לשיר השני האהוב ביותר מבין שיריו של יהורם גאון (אחרי השיר "בלדה לחובש").
השיר מבטא את הגעגועים לירושלים ואת נצחיות הקשר של עם ישראל אליה. מילות השיר מדמות שיר אהבה, לכאורה לאשה אהובה, כשלמאזינים ברור כי מושא השיר היא העיר ירושלים. בריאיון עם המשורר חיים חפר הוא תיאר את כתיבת השיר כחזרה לא רק לירושלים אלא לארץ ישראל, לבורות המים, לגדר, וכמשל להיסטוריה של עם ישראל ולזהותו.
תרשים עץ (הסתברות)

בתורת ההסתברות, ניתן להשתמש בתרשים עץ (דיאגרמת עץ) כדי לייצג מרחב הסתברות.
דיאגרמות עץ עשויות לייצג סדרה של מאורעות בלתי תלויים (כגון סדרה של הטלות מטבע) או מאורעות בעלי הסתברויות מותנות (כגון הוצאת כדורים משק). כל צומת בתרשים מייצג מאורע וההסתברויות שלהן זהות. צומת הגזע (הצומת הראשון) מייצג מאורע ודאי. כל קבוצה של צומתי אחים מייצגת חלוקה בלעדית וממצה של מאורע ההורה.
הסתברותו של צומת שווה להסתברות המאורע אליו הוא מקושר, לאחר שמאורע ההורה התרחש. ההסתברות שסדרת מאורעות המובילה לצומת מסוים תתרחש שווה למכפלת הסתברויות הצומת וכל הוריו.
יצחק קאליש (אמשינוב)

רבי יצחק קאליש (1920 - י"ט באייר תשנ"ג, 1993) היה האדמו"ר מאמשינוב בארצות הברית.

ביוגרפיה

נולד לרבי יוסף קאליש. אמו הייתה בתו של רבי חיים אלעזר וקס. נישא לבתו של רבי יוסף לנדא משושלת סטריקוב. בזמן מלחמת העולם השנייה נמלט עם דודו רבי שמעון שלום לווילנה ומשם לשנחאי וארצות הברית. נישא בשנת תש"י לרחל לאה בת ר' דוב בעריש פרנקל, חסיד גור.
לאחר פטירת דודו הקים את החצר מחדש בארצות הברית, בוויליאמסבורג ובניסן תשכ"ד עבר לבורו פארק. הוא נהג במסורת חסידות וורקא-אמשינוב, ונודע באהבת ישראל. העביר מסורות מחסידות וורקא ואמשינוב. נכדו הרב חיים מאיר ארנסטר הוציא מדברי תורתו וסיפוריו את הספרים "ימות עולם". ביקר בבני ברק בשנת 1961 ושוב ב-1968.
ארונו הובא לקבורה בבית הקברות העתיק בטבריה.
בנו רבי יוסף הוכתר לממלא מקומו. רבים מחסידיו עלו לישראל ונקשרו לרבי יעקב אריה מיליקובסקי, האדמו"ר מאמשינוב בירושלים. הם ממשיכים להתאסף יחד עם בנו של רבי יוסף מארצות הברית, רבי מנחם קאליש, בחבורה בשם "זרע יצחק".

צאצאיו

בנו רבי יוסף, ממלא מקומו באדמו"רות. היה נשוי לבת הרב אליהו שטרנבוך. בניו הם רבי מנחם, חתן רבי נתן דוד רוזנבוים, האדמו"ר מזוטשקא; ורבי אשר חיים, חתן רבי אהרן מנדלסון בנו של גאב"ד קוממיות.
בתו נישאה לרב ישראל ארנסטר, בנו של הרב משה ארנסטר, ונכדו של רבי חיים מאיר הגר מוויז'ניץ.
כנסיית אנדרו הקדוש

היסטוריה

ההחלטה על הקמת הכנסייה התקבלה עוד ב-1917 בשני הגופים הדתיים הראשיים שפעלו באותה תקופה בסקוטלנד: The United Free Church, The Church of Scottland. הכנסייה תוכננה על ידי קליפורד הולידיי, אחד ממתכנניה ומאדריכליה החשובים של ירושלים בתקופת המנדט הבריטי בתכנון השתתף האדריכל זולטן שמשון הרמט, שעבד במשרדו והפך לאחר מכן לאדריכל ידוע בפני עצמו. הכנסייה נבנתה על הגבעה שמול הר ציון (ממערב לסינמטק של היום).
הכנסייה קרויה על שם פטרונה של סקוטלנד, אנדרו הקדוש (אחד משנים-עשר השליחים של ישו, אחיו של פטרוס שהיה במקצועו דייג), והיא נבנתה בשנים 1927–1930. הכנסייה מוקדשת לחללי דיוויזיה ‭,52‬ מרביתם חיילים סקוטים, שנהרגו במהלך כיבוש ארץ ישראל וירושלים בידי הבריטים. את אבן הפינה הניח הגנרל אדמונד אלנבי ב-1927.
המיקום שנבחר היה יחסית גבוה, אפשר קשר עין עם העיר העתיקה והיה קרוב לתחנת הרכבת. 
השטח היה שייך עוד מהתקופה העות'מאנית לכנסייה האנגליקנית, שהקימה מעבר לכביש עוד קודם לכן את בית החולים למחלות עיניים סנט ג'ון (כיום מלון הר ציון). 
פטריק גדס, שגם הוא נמנה עם מתכנניה הראשונים של ירושלים, הציע להזיז את תחנת הרכבת דרומה יותר ולהקים בגבעה מתחם עירוני לשירות נוסעי הרכבת, שאז הייתה שער הכניסה המרכזי לעיר, אלא שתוכנית זו לא יצאה לפועל.
אף כי הכנסייה מוקדשת לנופלים במלחמת העולם הראשונה, לא נפקד מקומה של מסורת קדומה יותר, ובכנסייה מצוי גם אתר זיכרון לרוברט דה ברוס (Robert the Bruce) מלך סקוטלנד, שמת ב‭1329-‬. ברוס ביקש שלאחר מותו יעקרו את לבו ויקברוהו בירושלים, אולם השליח, סר ג'יימס דאגלס, נהרג בדרכו לביצוע המשימה. לבו של ברוס נלקח משדה הקרב שבו נהרג דאגלס ונקבר ב-Melrose Abbey שבסקוטלנד.
מבחינה אדריכלית משלב הבניין מוטיבים מזרחיים ומערביים: מחד, מופיעים בו אלמנטים האופייניים לסגנון הבינלאומי, כדוגמת קווים ישרים, זכוכית, והימנעות מעיטורים. מאידך, יש בו מאפיינים של הסגנון המקומי כגון כיפה, מרפסות ממלוכיות וקרמיקה ארמנית, מעשה ידיו של דוד אוהנסיאן. לבניית הכנסייה נבחרה אבן שסופגת חזזיות, כיוון שזו משחירה מהר ומקנה למבנה חזות עתיקה יותר.
בהיותה של הכנסייה מונומנט הנצחה לחללי הצבא הבריטי, קבורים בחצר הכנסייה גם שותפים מיוחדים במינם ללחימה שניהל הצבא הבריטי בארץ ישראל, שני כלבי גישוש בריטים. 
האקוסטיקה הטובה של הכנסייה הפכה אותה לאחד המקומות הפעילים ביותר מבחינה מוזיקלית בירושלים: מופיעים בה לרוב הרכבים קלסיים, קאמריים ומקהלות אקפלה.
המתחם כולל בית הארחה וכנסייה, שמגדל מפריד ביניהם. בבית ההארחה פועל גם בית קפה לרווחת המבקרים. מן המדרגות העולות אל הכנסייה ניתן לראות את מערות הקבורה של כתף הינום, בהן נמצאה לוחית הכהנים.