google/wiki40b huggingface dataset:
פרנגי

קונספט ויצירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אנטומיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מאפיינים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אטימולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

חברה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

דת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה וסחר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

שפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

גאוגרפיה וארכיטקטורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הברית הפרנגית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

טכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

פרשנויות של הפרנגי כפרודיה על היהדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

לקריאה נוספת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין

ביוגרפיה

ויקטוריה אדליידה נולדה ב-31 בדצמבר 1885 בגרינהולץ, שלזוויג-הולשטיין, לפרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ולקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתם של פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג.
ב-11 באוקטובר 1905 התחתנה ויקטוריה אדליידה עם קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, אותו שידך לה דודה וילהלם השני, קיסר גרמניה, ונולדו להם 5 ילדים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קרל אדוארד מונה לגנרל בצבא הגרמני ושירת בחזית המזרחית. לאחר המלחמה הוא הודח, כמו יתר בני המלוכה הגרמניים, מכס השלטון כתוצאה מהמהפכה הגרמנית, כל תאריו הבריטיים נשללו גם הם על פי חוק שלילת התארים 1917 מכיוון שנלחם בבריטניה ובעלות בריתה במלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נמלטו השניים לאחוזתם בגרינברג שבאוסטריה, בעקבות תפיסת נכסי המשפחה בתורינגיה על ידי ברית המועצות. בשנת 1954 מת בעלה קרל אדוארד, וב-3 באוקטובר 1970 מתה ויקטוריה אדליידה בביתה בגרינברג, ונקברה באחוזת המשפחה בקובורג.
ג'זין

היסטוריה

ג'זין יושבת על הדרך הראשית מעיר הנמל צידון לבקעת הלבנון (הבקעא שבמזרח, ובשילוב הנוף ההררי והמצוקי שבאזור, היא מהווה נקודת מעבר אסטרטגית. על רקע זה, התחוללו בג'זין קרבות שונים לאורך ההיסטוריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה בשנת 1941, נערך קרב בין הדיוויזיה ה-7 האוסטרלית, כוחות בריטיים וכוחות השייכים לצבא צרפת החופשית שהיו חלק מבנות הברית, ובין הכוחות הצרפתיים של משטר וישי.
בתקופת מלחמת האזרחים הלבנונית היוותה העיירה את מרכזה של מובלעת נוצרית, מובלעת ג'זין. המובלעת, הייתה בשליטת המיליציה הימנית שומרי הארזים. לוחמי המיליציה הגנו רבות על העיירה על אף שכותרה על ידי כוחות עוינים; בתחילה מיליציות אסלמיות דוגמת צבא לבנון הערבי ואש"ף ומאוחר יותר אף צבא סוריה וחזבאללה.
במלחמת לבנון הראשונה נכבשה העיירה על ידי כוח צה"ל, במטרה לאפשר מעבר של כוחות נוספים צפונה אל כביש ביירות-דמשק. במהלך הקרב לחם צה"ל לראשונה במלחמה זו נגד כוחות סוריים, וזאת בניגוד לכוונה המוצהרת של ממשלת ישראל, שייעשה מאמץ להימנע ממגע עם הצבא הסורי.
לאחר הקמת רצועת הביטחון בדרום לבנון התגייסו רבים מתושבי העיירה לצבא דרום לבנון ושירתו בו עד לנסיגת צה"ל מדרום לבנון בשנת 2000. לאחר שהנסיגה מג'זין הוקדמה, מרביתם עברו להתגורר בעיר מרג' עיון וסביבתה.
חורבת זיתה

חורבת זיתה הוא אתר ארכאולוגי בשיפולי רמת הגולן, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת המשנה והתלמוד ובית כנסת קדום.
החורבה שוכנת מעל גדתו הדרומית של נחל דליות, כשני קילומטרים ממזרח למושב מעלה גמלא, וברום של כ-180 מטרים מעל פני הים.
בחורבה נתגלו חרסים מהתקופה הרומית המאוחרת ומהתקופה הביזנטית, וכן פריטים ארכיטקטוניים האופייניים לבתי כנסת בגולן ובגליל, ובהם אבני גזית, משקופים, עמודים, כותרות ומזוזות.
בסמוך לאתר, לאורך נחל דליות, אותרו שרידי בתי כנסת נוספים בעלי מאפיינים דומים לאלו של חורבת זיתה, בחורבת בתרה ובחורבת חוחה.

לקריאה נוספת

א' שילר, אריאל כתב עת לידיעת ארץ ישראל, חוברת 52 - בתי כנסת בגליל ובגולן, תשמ"ז-1987, עמ' 98-99.
מושל ניו יורק

התפקיד וסמכויותיו

על המושל מוטלת החובה לאכוף את חוקי המדינה, וכן ברשותו הסמכות לאשר או להטיל וטו על הצעות חוק של בית המחוקקים של מדינת ניו יורק, לכנס את הרשות המחוקקת ולהעניק חנינה, למעט במקרים של בגידה והדחה. בניגוד למחלקות ממשלתיות אחרות המרכיבות את הרשות המבצעת של הממשלה, המושל עומד בראש מחלקת הביצוע (Executive Department). נושא המשרה מקבל את סגנון הנימוס "הוד רוממותו" בתקופת כהונתו.
מושל ניו יורק נחשב לעיתים מועמד פוטנציאלי לנשיאות ארצות הברית. עשרה מושלים היו מועמדי מפלגתם לנשיאות, וארבעה מהם - מרטין ואן ביורן, גרובר קליבלנד, תיאודור רוזוולט ופרנקלין דלאנו רוזוולט - זכו בבחירות לנשיאות. שישה מושלים הוסיפו לכהן כסגן הנשיא. בנוסף, שניים ממושלי ניו יורק, ג'ון ג'יי וצ'ארלס אוונס יוז, שימשו כנשיאי בית המשפט העליון של ארצות הברית.

דרישות לתפקיד

על פי חוקת מדינת ניו יורק, אדם המעוניין להיות מושל ניו יורק חייב להיות בן 30 לפחות, בעל אזרחות אמריקאית, ותושב מדינת ניו יורק לפחות חמש שנים לפני שנבחר למושל.

היסטוריה

משרדו של המושל הוקם על ידי החוקה הראשונה של מדינת ניו יורק בשנת 1777. עם קבלת החוקה תקופת כהונתו של המושל עמדה על שנתיים, אך התיקון לחוקה מ-1874 האריך את תקופת כהונתו של המושל לשלוש שנים. חוקת 1894 הפחיתה את תקופת הכהונה לשנתיים שוב. החוקה האחרונה של 1938 האריכה את תקופת הכהונה לארבע שנים.
לואיס גוסט ג'וניור

ביוגרפיה

גוסט נולד בשכונת ברוקלין שבניו יורק, בנם של הלן רבקה, אחות במקצועה, ולואיס גוסט האב, סבל במקצועו.
גוסט הוא בוגר "תיכון אברהם לינקולן". גוסט למד ב"אוניברסיטת ניו יורק", ובהיותו בגובה 1.93 מטר הוצע לו לשחק בקבוצת הכדורסל המקומית אך הוא דחה את ההצעה וגם את ההצעה למלגת ספורטאי במטרה להתמקד בלימודי תיאטרון. את הופעתו הראשונה במחזה בחסות האוניברסיטה ערך גוסט בגיל 17. עוד בהיותו תלמיד תיכון היה כישרונו של גוסט בולט לעין, והוא נדחף על ידי מוריו להיבחן לתפקיד בברודוויי בו הוא זכה מתוך מבחר של 200 נבחנים.
בסרטו הראשון השתתף גוסט בשנת 1961, כאשר שיחק בתפקיד משני בדרמה "צימוק בשמש". הוא השתתף בסדרה "שורשים" שזיכתה אותו בפרס אמי, ובסרטים "בעל הבית", סרטו של ג'ורג' קיוקור המבוסס על הסיפור "מסעותי עם דודתי" ובמותחן המסתורין "המעמקים", כולם צולמו במהלך "שנות ה-70".
בשנת 1982 היה גוסט השחקן האפרו-אמריקאי השני בהיסטוריה שזכה בפרס האוסקר אחרי סידני פואטייה, והראשון אי פעם שזכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסרט הדרמה "קצין וג'נטלמן", שעלייה גם הוסיף זכייה בפרס גלובוס הזהב. בסרט גילם גוסט את סמל אמיל פולי, מדריך הטירונות הקשוח של הצי האמריקאי, שמנסה להזהיר בלא הצלחה את הטירון ז'ק מאיו (ריצ'רד גיר) מפני הבנות המקומיות המנסות לעשות הכל כדי ללכוד בעל טייס.
תפקיד זה היה למעשה התפקיד המשמעותי האחרון של גוסט עד כה בהוליווד, לאחר מכן הופיע גוסט בהפקות קטנות יותר. בפרס גלובוס הזהב השני שלו זכה גוסט ב-1992 עבור תפקידו בסרט הטלוויזיה "סיפורה של ג'וזפין בייקר".
בשנת 2007 שיחק בדרמה המרגשת "הילדות הקטנות של אבא" של טיילר פרי, כאביו של אידריס אלבה. 

חיים אישיים

גוסט היה נשוי שלוש פעמים.
נישואיו הראשונים היו להת'י גלאססו והתבטלו לאחר זמן קצר.
נישואיו השניים היו לכריסטינה מנגוסטינג ב-1973, בנם נולד שנה לאחר מכן וב-1975 החליט הזוג להתגרש.
גוסט התחתן בפעם השלישית בשנת 1987 עם שחקנית הקולנוע סינדי ג'יימס ריס, הזוג אימץ ילד והתגרש בשנת 1992.
תלמי מלך גשור

צאצאי תלמי

מעכה, בתו של תלמי, נישאה לדוד (לפי המדרש, במתכונת של אשת יפת תואר) וילדה לו את תמר ואבשלום. שלמה המלך השיא את בנו רחבעם לבתו של אבשלום, שגם שמה היה מעכה, מזיווג זה נולד אביה מלך יהודה. גשור נשארה חלק מממלכת יהודה עד ימי המלך אסא.
שנות ה-60 של המאה ה-17

סקירה כללית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
חוק קירי

פיתוח של חוק קירי

ניתן לקבל את חוק קירי מתוך המודל הבא של פאראמגנט. במודל זה מתייחסים לחומר כמורכב מחלקיקים בעלי מומנט מגנטי  . החלקיקים קבועים במקום ואין ביניהם אינטראקציה. בהנחות אלו האנרגיה של המומנט המגנטי בתוך השדה נתונה על ידי

עבור ספין חצי

במקרה פשוט של מומנט מגנטי בעל שני מצבים אפשריים (ספין 1/2) המומנט המגנטי יכול בכיוון השדה המגנטי או בכיוון המנוגד לשדה בלבד. אנרגיות מצבים אלו הן
E₀=-μH
ו
E₁=μH
פונקציית החלוקה של החלקיק במקרה זה תהיה:
כאשר  ו- הוא קבוע בולצמן. את המומנט המגנטי הממוצע (=המגנטיזציה הממוצעת לחלקיק) ניתן למצוא באופן ישיר על ידי:
או על ידי גזירה של פונקציית החלוקה:
התוצאה המתקבלת בכל אחת מדרכים אלו היא  
זו המגנטיזציה של ספין יחיד. כדי לקבל את המגנטיזציה של כל החומר יש להכפיל במספר החלקיקים . באופן זה מקבלים:
חוק קירי מתקבל מכאן בגבול של שדה מגנטי חלש וטמפרטורה גבוהה, כלומר במקרה בו מתקיים . בגבול זה ניתן לקרב את ה-tanh לסדר ראשון ולקבל:
וזה בדיוק חוק קירי, עם הקבוע .

עבור ספין כללי

עבור מקרה של ספין J כללי קיימים יותר משני מצבים. חישוב דומה נותן:
כאשר g הוא מקדם לנדה,  הוא מגנטון בוהר, 
ו- היא פונקציית ברילואן המוגדרת על ידי:
גם כאן בגבול של טמפרטורות גבוהה ושדה חלש ניתן לקרב ולקבל:

ושוב קיבלנו את חוק קירי (עם קבוע שונה במקצת).

עבור מומנט מגנטי קלאסי

מומנט מגנטי קלאסי יכול להסתובב באופן חופשי. במקרה זה האנרגיה של כל חלקיק תהיה:
כאשר φ היא הזווית בין המומנט המגנטי והשדה המגנטי. פונקציית החלוקה המתאימה היא
ניתן לראות כי אין כל תלוי בזווית θ, וניתן להמיר את המשתנים לצורה y = cosφ על מנת להשיג
בעקבות זאת, ערך התצפית של רכיב z של המגנטיזציה (כאשר מתייחסים לרכיבים האחרים כשווים לאפס) יהיה לפי הנוסחה
שוב, תוצאה זו ניתן לקבל גם על ידי גזירת פונקציית החלוקה:
אם ממשיכים בתהליך הגזירה, מוצאים כי
כאשר L היא פונקציית לנז'בן:
הפונקציה הזו אינה סינגולרית עבור x קטן. מבחינה מעשית, ההתנהגות שלה עבור ארגומנטים קטנים דומה לזו של הפונקציה tanh, כך שנוסחת הגבול שלמעלה מיושמת גם במקרה זה.

יישומים

חוק קירי הוא הבסיס להפעלה של תרמומטרים מגנטיים, המשמשים למדידת טמפרטורות מאוד נמוכות.
סמל אלסקה

סמל מדינת אלסקה (באנגלית: Alaska State Seal) אומץ על ידי מחוז אלסקה אשר קדם להיות אלסקה מדינה.
הסמל הראשון עוצב על ידי המושל הראשון של המחוז והוא הציג את נופי המחוז - הזוהר הצפוני, איגלו ואסקימואי.
בשנת 1910 שונה עיצוב הסמל, ונוספו לא אלמנטים המסמלים את תעשיית המדינה ואת המכרות בה.

תיאור הסמל

הסמל מציג תמונת נוף האופיינית לאלסקה. מעל ההרים הגבוהים ניתן לראות את הזוהר הצפוני, ולרגלי ההרים יערות המסמלים את ענפי כריתת העצים. הספינות השטות מסמלות את הסחר הימי, הרכבת את רכבות אלסקה. כמו כן בסמל מופיעים חקלאי, סוס ושיבולי חיטה המסמלים את חקלאות המדינה.
סביב החותם מופיעה הכתובת "סמל מדינת אלסקה", וכן ציור של דג וכלב ים המסמלים את בעלי החיים במדינה ואת חשיבות הדיג בכלכלת המדינה.
ג'ין הייגן

ביוגרפיה

הייגן נולדה בשיקגו בשם ג'ין שירלי ורהייגן. בתם של מרי, אמריקאית וכריסטיאן ורהייגן, שהיגר לארצות הברית מהולנד. הייגן גדלה בעיר אלקהארט שבאינדיאנה ולמדה באוניברסיטת נורת'ווסטורן.
היא עבדה כמורה לדרמה לפני שערכה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי בשנת 1946 במחזה של ליליאן הלמן "Another Part of the Forest". היא שימשה בתחילת דרכה גם כממלאת מקומה של הכוכבת ג'ודי הולידיי בהצגה "רק אתמול נולדה".

משחק

הייגן שיחקה את תפקידה הראשון בשנת 1949 בקומדיה של ג'ורג' קיוקור "צלע האדם", בסרט היא הופיעה בתפקיד משני בתור הבחורה באריל קייגן. הייגן פרצה לתודעת הקהל בשנה שלאחר מכן לאחר שהפגינה יכולות משחק מרשימות במותחן הפשע של ג'ון יוסטון "ג'ונגל האספלט". הופעתה בסרט בתור דול קונובן אהובתו של הפושע דיקס הנדלי (סטרלינג היידן) זכתה לשבחים ממרבית מבקרי הקולנוע. באותה השנה השתתפה גם בסרט הפשע של אנטוני מאן "רחוב צדדי".
הייגן הצליחה למתג עצמה ככוכבת קולנוע בשנת 1952 עם הופעה בלתי נשכחת בתפקיד השחקנית לינה למונט בקומדיה המוזיקלית "שיר אשיר בגשם" בעבורה הועמדה הייגן ל פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הייגן הופיעה בסרט לצידו של כוכב הקולנוע ובמאי הסרט ג'ין קלי.
לאחר שהצליחה בקריירה הקצרה שלה ככוכבת קולנוע פנתה הייגן בשנת 1953 לתחום המשחק בטלוויזיה ולוהקה לסיטקום "Make Room for Daddy" של רשת ABC. הייגן הועמדה ל-3 פרס אמי על תפקידה בתור מרגרט ויליאמס אם המשפחה לצידו דני תומאס הכוכב הראשי ומיוצרי הסדרה. הייגן בחרה לעזוב את הסדרה לאחר 3 שנים לאחר חוסר שביעות רצון מקצועי. הייגן לא הצליחה לחזור מאז למעמד על קולנועי והשתתפה בסרט המשפחה של וולט דיסני "לאלף את אבא" ובדרמות "הסכין הגדולה של רוברט אולדריץ' ו"קארביין ויליאמס" לצידו של ג'יימס סטיוארט. 
הייגן הצליחה לחזור במעט לקדמת הבמה בשנותייה האחרונות עם הופעה בדרמה הביוגרפית "זריחה בקמפובלו" בתפקיד מרגריט ליהאנד מזכירתו של הנשיא פרנקלין רוזוולט (ראלף בלאמי). את הופעותייה האחרונות עשתה הייגן בסרט האסונות הבדיוני "פיקניק בשעת אפס" לצידו ובבימויו של ריי מילאנד ובמותחן של פול הנרייד "מצלצל מת".

חיים אישיים

הייגן הייתה אם לשני ילדים ממערכת נישואיה לשחקן טום סיידל, איתו התחתנה בשנת 1947. הייגן סבלה במהלך חייה הפרטיים מאלימות קשה מצידו של סיידל והיא התגרשה ממנו בשנת 1965.
הייגן נפטרה ממחלת סרטן הוושט בביתה שבלוס אנג'לס ב-29 באוגוסט 1977 כשהיא בת 54. היא נקברה ב"בית העלמין צ'אפל אוף פיינס" שבלוס אנג'לס ועל שמה הונצח כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מר אבן צהובה

מר אבן צהובה (בסינית מסורתית: 黃石公, בסינית מפושטת: 黄石公, בפין-יין: Huáng Shí Gōng. סביבות 230 לפנה"ס.) הוא אדם שהופיע בסוף ימי שושלת צ'ין, ולעיתים קרובות נחשד כדמות בדיונית. לאחר שנכשל ניסיון ההתנקשות בקיסר הראשון מצ'ין בבָּוֹלָאנְגְשָׁה, נתקל גָ'אנְג לְיָאנְג, מתכנן ההתנקשות ומאוחר יותר גם גיבור שושלת האן, במר אבן צהובה. לאחר כמה תלאות גם לימד אותו מר אבן צהובה את תורת המלחמה בכך שנתן לו את הספר "שלוש התוכניות של מר אבן צהובה".

הסיפור

כאשר היה זמנו של גָ'אנְג לְיָאנְג פנוי, הלך אל גשר שְׂיָאפִּי ופגש אדם זקן, הוא מר אבן צהובה. הזקן, שהיה לבוש בבגד גס ומעיל קצר, התקדם אל צידו של גָ'אנְג לְיָאנְג ואז בעט את נעליו אל מחת לגשר. הוא הביט אל גָ'אנְג לְיָאנְג ואמר: "ילדי, רד והבא את נעליי!" גָ'אנְג לְיָאנְג נדהם ועלה בו רצון להכות את הזקן, אך בשל גילו המופלג עצר בעצמו, ירד אל מתחת לגשר והביא את הנעליים. אמר הזקן: "נעל אותם על רגליי!" וגָ'אנְג לְיָאנְג סייע לזקן לקרב את הנעליים, ובכריעה אחז בהן והלבישן על רגליו. הזקן מתח את רגליו לקבלת הנעליים, והלך משם בחיוך. גָ'אנְג לְיָאנְג היה המום, והביט בזקן בהליכתו. הזקן התרחק כחצי קילומטר, ואז שב ואמר: "ילדי, אתה אכן ראוי ללמוד. בוא לפגוש אותי כאן בעוד חמישה בקרים." גָ'אנְג לְיָאנְג התפלא, כרע ואמר "כן."
משהאיר היום לאחר חמישה ימים, הלך גָ'אנְג לְיָאנְג אל הגשר. הזקן שהקדימו אמר: "הסכמנו על משהו, מדוע אתה מאחר לבוא? בוא לפגוש אותי בבוקר בעוד חמישה ימים." ועזב בזעם. כעבור חמישה ימים יצא גָ'אנְג לְיָאנְג עם קריאת התרנגול, אך שוב הקדים אותו הזקן, ושוב אמר בזעם "מדוע איחרת? בעוד חמישה ימים, בוא שוב בבוקר" ועזב. כעבור חמישה ימים יצא גָ'אנְג לְיָאנְג בחצות. כעבור רגע הגיע גם הזקן, ואמר בשמחה: "כך צריך להיות."  והגיש לגָ'אנְג לְיָאנְג ספר באמרו "אם תקרא את הספר, תוכל להיות למורהו של קיסר. כעבור עשר שנים תוכל להטביע את חותמך. כעבור שלושים שנים, ילדי, תוכל לפגוש אותי בצפון גִ'י, האבן הצהובה למרגלות הר גוּצֶ'נְג, זה אני." ועם הדברים הללו עזב, ולא נראה עוד. גָ'אנְג לְיָאנְג הביט בספר עם שחר. היה זה "[[שש התחבולות |תורתו הצבאית של הדוכס האדיר]]". גָ'אנְג לְיָאנְג ראה כי הספר אינו רגיל, והרבה לעיין בו ולהקריא ממנו.
שלושים שנה לאחר שפגש גָ'אנְג לְיָאנְג את הזקן על הגשר בשְׂיָאפִּי, הוא עבר בגִ'יבֵּיי ביחד עם לְיוֹ בָּאנְג, ולמרגלות הר גוּצֶ'נְג ראה אבן צהובה. גָ'אנְג לְיָאנְג לקח את האבן הצהובה, התייחס אליה כלאוצר, ואף זבח לה. לאחר שמת גָ'אנְג לְיָאנְג, נקבר עם האבן הצהובה. ובכל פעם שצאצאיו ניקו את הקבר בימי הזיכרון, היו זובחים גם לאבן הצהובה.
בשאנדונג הוקם מאוחר יותר מקדש האבן הצהובה של גוּצֶ'נְג, ובתקופת שושלת טאנג כתב לִי צִ'ייוּ'ן את מסורת "רשומות מקדש האבן הצהובה של גוּצֶ'נְג במדינת גִ'י".
ריימונד זוסמן

שרות צבאי

זוסמן התגייס לצבא ארצות הברית בדטרויט, מישיגן. הוא שירת כקצין בדרגת סגן משנה בגדוד הטנקים ה 756. ב-12 בספטמבר 1944 בקרב בעיר נורוי לה בור שבצרפת (בצרפתית: Noroy-le-Bourg) סייר זוסמן לבדו לפני הכח כשהוא חשוף לאש עזה על מנת לאתר את עמדות האויב ולהכווין את חייליו. תשעה ימים לאחר קרב זה נהרג סגן משנה ריימונד זוסמן ונקבר בפרנדייל, מישיגן.
לאחר מותו הוענקה לו מדליית הכבוד על פעולותיו בקרב בעיר נורוי לה בור.
דאודי קבאקה

ביוגרפיה

דאודי קבאקה נולד בקיאמבוגו שבאוגנדה, אז מושבה בריטית, בשנת 1939. בגיל 12 היגר עם משפחתו לקנייה. 
בשנת 1954, כשהיה בן 14, התפרסם בשירו Nie Kabaka Naruba שהוקלט על ידי חברת CMS -Capitol Music Stores. 
בשנת 1957 סיים את התיכון והתחיל לעבוד בבית מלון ובחברת קייטרינג.
אולם בשנים 1972-1959 פעל קבאקה כמוזיקאי שכיר במסגרת חברת Equator Sound Studio שבבעלות צ'ארלס וורוד (2008-1912) ותזמורתה - The Equator Sound Boys או The Jambo Boys. אמנם וורוד רשם את עצמו כבעל זכויות על השירים והעיבודים של עובדיו, אבל דאג לקידומם והתפתחותם האמנותית. בין השאר הוא שלח את קבאקה ועוד חמשה מוזיקאים שעבדו אצלו ללמוד שנתיים בקונסרבטוריון של ניירובי.
שירו Harambee Harambee (המבוסס על השיר John Brown's body) שיקף את שאיפות העם בקניה שלאחר הדקולוניזציה לבניית מדינה עצמאית ומוצלחת. במשך שנים רבות שיר זה סיים כל מהדורת חדשות ברדיו "קול קניה".
קבאקה שיתף פעולה עם ג'ון נזנזה בשלושה שירים שהיו להיטים של חברת Jambo Records: 
Masista, Bachelor Boy  ו-Nyumba.
בשנות ה-1970 הקים קבאקה חברת הפקות משלו, African Eagles Records, ואת להקת African Eagles Lupopo  בה השתתפו במקור גבריאל אומולו, סילבסטר אודיאמבו ושני מהגרים מזמביה, נאשיל פיצ'ן ופיטר "צוצי" ג'ומה.
באמצע שנות ה-70 הייתה ללהקה זו עדנה והיא ערכה סיורים מוצלחים בזמביה, במלאווי ובאוגנדה.
בשנת 1986 פרסם קבאקה את אלבומו pesa Maradhi Ya Moyo יחד עם Maroon Commandos.
הודות ללהיטים כמו "African Twist" "Bachelor Boy Twist", "Bush Baby Twist" Taita Twist" קבאקה היה נודע באפריקה גם כ"מלך הטוויסט". הוא ביסס את ריקוד הטוויסט המחודש על מקצב קוולה הדרום-אפריקאי.
בשנותיו האחרונות לימד קבאקה במדריך ליצרתיות באמנות באוניברסיטה ג'ומו קניאטה.
כמו כן יחד עם אמנים ותיקים כמו ויליאם פדהילי וג'ורג' אגאדה וג'ון נזנזה ניגן בערבי "Oldies Nite". אחרי מותם של פדהילי ואגאדה ליהק קבאקה הרכב חדש של מוזיקאים צעירים בשם Wazalendo Eagles Band.
דאודי קבאקה נפטר בשנת 2001 והשאיר, לפי ההערכות, 47 ילדים. הוא הובא לקבורה ביישוב מגוריו מוהודו, טריקי, שבמערב קניה. בלווייה ביצעה להקת אוניברסיטת ג'ומו קניאטה את לחניו ושיריו.
מוחמד שראתחה

מוחמד יוסף שראתחה (ערבית: محمد شراتحة; נולד 1957) הוא פעיל טרור בארגון חמאס. בזמן האינתיפאדה הראשונה היה מפקד "חוליה 101" של חמאס שהייתה אחראית לביצוע פיגועים נגד ישראל. תחת פיקודו יצאו חוליות טרור שהיו אחראיות לרצח אבי סספורטס ואילן סעדון בראשית 1989. שראתחה נעצר ונידון למאסר עולם, אך שוחרר בעסקת שליט באוקטובר 2011.

ביוגרפיה

שראתחה נולד במחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה בשנת 1957. משפחתו הייתה במקורה מבאר שבע, וברחה לעזה במהלך מלחמת העצמאות. הוא עבד כמאבטח באוניברסיטה האסלאמית בעזה, שאנשי האחים המוסלמים בהנהגת השייח' אחמד יאסין השתלטו עליה בשנת 1982.
בשנת 1983 הצטרף שראתחה לארגון טרור שהקים יאסין בשם אל-מוג'אהדון אל-פלסטיניון, שמטרתו הייתה פעילות ג'יהאד נגד ישראל. הארגון נחשף בידי השב"כ בשנת 1984, ושראתחה נעצר באשמת החזקת נשק וחבירה לארגון טרור. בגלל מעורבותו בפעילות הארגון הוא נידון למאסר של שנתיים. בתקופת שהותו בכלא הכיר את סלאח שחאדה, שלימים גייס אותו לזרוע הצבאית של חמאס.
לאחר שחרורו חזר לרצועת עזה. במרץ 1987 הקים יאסין ארגון טרור חדש ומינה את סלאח שחאדה לעמוד בראשו. שחאדה גייס את שראתחה לשורות הארגון החדש ביוני 1987, והורה לו להקים חוליית מבצעים שמטרתה לבצע פיגועי טרור נגד מטרות ישראליות. יחידה זו, שכונתה בשם הקוד "חוליה 101", החלה לפעול בהנהגתו של שראתחה עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987. בשנת 1988 ביצעה החוליה שני פיגועי ירי בתוך רצועת עזה. באותה שנה גייס שראתחה לחוליה מספר לוחמים אותם אימן בנשק, בהם עבד רבו אבו חוסא, מוחמד נסאר ומחמוד אל-מבחוח.
בראשית 1989 החליט שראתחה כי יש צורך להגביר את פעילות החוליה, והורה לנסאר ולמבחוח לבצע חטיפה של חיילים ישראלים. בעזרת כלי נשק וכלי רכב שסיפק להם שראתחה, השניים חטפו ורצחו את סמל אבי סספורטס ב-16 בפברואר 1989, ושלושה חודשים לאחר מכן, ב-3 במאי, חטפו ורצחו את רב"ט אילן סעדון. רצח שני החיילים הוביל לגל מעצרים נרחב של השב"כ ברצועת עזה, במהלכו נעצרו כ-250 פעילי חמאס ובהם גם שראתחה. בחקירתו הודה בפיקוד על "חוליה 101" וסירב להביע חרטה על המעשה. עקב זאת, באוקטובר 1991 נידון לשלושה מאסרי עולם ולעוד 30 שנות מאסר בפועל. שראתחה סירב לגלות את מקום קבורתו של אילן סעדון, שהתגלה לבסוף רק בשנת 1996 במהלך חפירות.
שראתחה המשיך לעסוק בפעילות טרור גם מתוך הכלא. ביולי 1998 תכנן ביחד עם מספר אסירים נוספים תוכנית חטיפה של חייל ישראלי והברחתו לסיני. אחיו של שראתחה, עבד אל-עזיז, היה אמור לשמש כאיש הקשר בין האסירים לבין הנהגת חמאס ברצועה. אולם, עבד אל-עזיז נעצר במסוף רפיח ותוכנית החטיפה נחשפה. בעקבות זאת, נשפט שראתחה פעם נוספת ונידון ל-25 שנות מאסר נוספות.
שראתחה שוחרר מהכלא ב-18 באוקטובר 2011, במסגרת עסקת שליט, ושב לרצועת עזה.
יהודה אבן וירגה

יהודה אבן וירגה היה היסטוריון, אסטרונום, מתמטיקאי ומקובל ספרדי. נולד בסביליה במאה ה-15. ככל הנראה סבו או אביו של שלמה אבן וירגה מחבר הספר 'שבט יהודה', שנשענה על עבודתו המוקדמת של יהודה (ואף נקראה על שמו). חלק ניכר מן הפרטים הביוגרפיים אודותיו ידועים לנו מן החיבור המאוחר הזה.
חשוב להבחין בין יהודה אבן וירגה איש המאה ה-15, לבין אדם אחר בעל שם זהה, איש המאה ה-16 שהתכתב עם ר' יוסף קארו (אבקת רוכל, סימנים צט-ק).

חייו

בספר "שבט יהודה" (אות לח) מציין שבעת שהיהודים בני כפר הסמוך לסביליה הואשמו כי חטפו את גופתו של יהודי שהמיר דתו לנצרות על מנת לקוברו בבית עלמין יהודי, ויהודה אבן וירגה נחלץ לעזרתם והצליח לשכנע את מושל אנדלוסיה כי היו אלה כמרים נוצריים שהעלילו עליהם שקר. יהודה אבן וירגה היה פעיל בתיווך בין האנוסים לבין היהודים שנשארו ביהדותם. כאשר האינקויזיציה ביקשה לדלות מפיו מידע על אנוסים השומרים על יהדותם, נמלט לליסבון, שם התגורר ככל הנראה מספר שנים עד שנתפס בידי האינקיויציה והומת בידיהם ביסורים (שבט יהודה, אות סב).
פרס גראמי לאלבום השנה

רקע והישגים

פרס גראמי זה מוענק משנת 1959. הראשון לזכות בפרס זה היה הנרי מנסיני עם אלבומו, The Music from Peter Gunn. אלה פיצג'רלד הייתה לאישה הראשונה שהועמדה לפרס זה. האישה הראשונה אשר הצליחה לזכות בפרס הייתה ג'ודי גרלנד, שעשתה זאת בשנת 1962, עם אלבומה, Judy at Carnegie Hall.
האמן הראשון אשר זכה בפרס פעמיים היה פרנק סינטרה. בהמשך הצטרף אליו סטיבי וונדר שעשה זאת גם כן. כמו כן, טיילור סוויפט היא האמן הצעיר ביותר אשר זכה בפרס והיא האישה הראשונה אשר זכתה בפרס פעמיים. בשנת 2016, הצליחה אדל לזכות בפרס בפעם השנייה על אלבומה 25, וביחד עם סוויפט הפכו השתיים לשתי הנשים היחידות שזכו בפרס פעמיים.
מייקל קנינגהם

חיים וקריירה

מייקל קנינגהם נולד בסינסינטי, אוהיו, וגדל בפסדינה, קליפורניה. למד ספרות אנגלית באוניברסיטת סטנפורד, שם סיים תואר ראשון. אחרי כן למד באוניברסיטת איווה, קיבל את מלגת מיכנר וסיים תואר שני באמנויות יפות מסדנת הכתיבה של איווה. בזמן שלמד באיווה, הוא פרסם סיפורים קצרים באטלנטיק מנת'לי וב-Paris Review. סיפורו "White Angel", מתוך הרומן פרי עטו A Home at the End of the World נכלל בקובץ "הסיפורים הקצרים האמריקאיים הטובים ביותר, 1989" שראה אור בידי Houghton Mifflin.
הוא זכה במלגת גוגנהיים ב-1993 וזכה במענק הלאומי לאמנויות ב-1998. הוא זכה בפרס הכתיבה על שם וויטינג Whiting Writers' Award לשנת 1995. קנינגהם לימד בסדנה לאמנויות נאות בפרובינסטאון, מסצ'וסטס ובתוכנית לכתיבה יוצרת לתואר שני בברוקלין קולג'. כעת הוא מרצה בכיר לכתיבה יוצרת באוניברסיטת ייל.
אם כי קנינגהם הוא הומוסקסואל וחי בזוגיות מונוגמית במשך 18 שנה עם הפסיכואנליטיקאי והאמן קן קורבט, הוא אינו אוהב שמתייחסים אליו כאל "סופר הומוסקסואל", לפי הכתוב במאמר ב- PlanetOut

מכיוון שבעוד שלעצם היותו הומוסקסואל יש השפעה ניכרת על עבודתו, הרי שהוא אינו חש (וכך גם לא צריך להיות) שזוהי הסגולה המאפיינת אותו. 
הרומן "השעות" ביסס את קנינגהם כדמות דומיננטית בעולם הספרות האמריקאי, והרומן האחרון פרי עטו, Specimen Days, זכה גם הוא לתשבחות מהמבקרים האמריקאים.

קנינגהם ערך ספר שירה ופרוזה של וולט ויטמן, Laws for Creations, וכתב במשותף עם סוזן מינו, תסריט שהוא עיבוד של רומנה של מינו Evening. הוא גם הפיק את הסרט Evening. שיצא לאקרנים בשנת 2007 וכיכבו בו גלן קלוז, טוני קולט ומריל סטריפ.
כריסטיאן ורז'ה

כריסטיאן ורז'ה (בצרפתית: Christiane Verger,‏ 1903–1974) היא מלחינה צרפתיה של מוזיקה קלה.
ידידת ילדות של המשורר ז'אק פרוור, הייתה הראשונה שהלחינה שאנסון על מילות שיר שלו, שנכתב בשנת 1928:
Les animaux ont des ennuis . כתבה שנסונים רבים, חלקם על שירי משוררים כמו אותו ז'אק פרוור (Chanson de la lune, Quand tu dors), פיליפ סופו (Funèbre), רובר דנו (Le Pelican), פייר מקורלאן (Les Saintes Maries de la mer, La Chanson de bagatelle), ועוד.
שנסונים שלה נכנסו לרפרטואר של זמרים כמו קורה ווקר (למילים של ז'אן פלרן - La grosse dame chante), קתרין סובאז', ברברה, ז'אק דואה (Triste Privilège, מילים:ז'אן רוז'ל), ז'רמן מונטרו, מריאן אוסוואלד (Évidemment bien sûr) ואחרים.
בישראל ידועה גרסה עברית של חיים חפר לאחד משיריה (המילים הצרפתיות של פביין לוריס): "אין כמו יפו בלילות".
כריסטיאן ורז'ה הייתה נשואה לאדריכל והתפאורן אנרי בּוברי ואמה של שחקנית התיאטרון והקולנוע נדין אלארי
(נ' 1927) (בשמה האמיתי ברנאדט פרקדריק ניקול בוברי).