google/wiki40b huggingface dataset:
אדנקו סבחת-חיימוביץ'

ביוגרפיה

סבחת-חיימוביץ' נולדה בכפר בשם מוורי השוכן בסמוך לעיר גונדר שבמדינת אמהרה שבצפון אתיופיה. שמה, אדנקו פירושו באמהרית הוא "לשבח" או "להלל". היא בתם הרביעית מתוך ששת ילדיהם של שרה וטגה סבחת. יש לה עוד אחים מנישואיו האחרים של אביה. כשהייתה בת שמונה עלתה במסגרת עליית ביתא ישראל עם בני משפחתה לישראל ברגל דרך סודאן. לישראל הגיעה משפחתה בטיסה חשאית כחלק ממבצע משה. עם הגיעם לישראל, השתקעה משפחתה בשכונת רמות אלון בירושלים. אביה של סבאח עבד בבית דפוס, ואמה כמנקה.
כבת למשפחה מסורתית למדה סבחת בבית ספר ממלכתי־דתי. בתיכון עברה לפנימיית כפר בתיה אך לאחר שנתיים חזרה הביתה והשלימה את לימודיה בתיכון רנה קאסן וסיימה בשנת 1995. סבחת-חיימוביץ' נרשמה לעתודה, ובמסגרתה החלה ללמוד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2000 סיימה את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב והתגייסה לצה"ל. בין השנים 2000–2001 התמחתה בפרקליטות הצבאית והוסמכה כעורכת דין ב-2002. היא המשיכה לעבוד שם עד שנת 2006. במהלך שירותה בצה"ל היא עבדה כיועצת משפטית, תובעת וסנגורית בפרקליטות הצבאית. כאשר השתחררה מהשירות הצבאי כקצינה מצטיינת בדרגת סרן, היא המשיכה בעקבות לעבוד עם קולגה מהצבא, עו"ד אילן כץ (שהיה סגן הפרקליט הצבאי הראשי) באגף הייעוץ המשפטי של הביטוח הלאומי, ומשם חברה אליו לשותפות במשרד עורכי דין פרטי שהקים. ובשנת 2008 הוסמכה במשפטים באוניברסיטת תל אביב ובשיתוף עם אוניברסיטת נורת'ווסטרן.
עו"ד מיכל עורקבי מהסנגוריה הציבורית תארה את התנהלותה הייחודית של סבחת: "סבחת יודעת לעמוד על שלה אבל הייצוג שלה הוא שונה משל עורכי דין אחרים, הוא לא כוחני, הוא לא צעקני אבל הוא מאוד ערכי. היא מצליחה לגשר על הפערים התרבותיים שבין יוצאי אתיופיה לאוכלוסיית ישראל כיום".
בשנת 2013, נישאה למוזיקאי יותם חיימוביץ'.
בחודש דצמבר 2016 נבחרה על ידי הוועדה לבחירת שופטים לשופטת בבתי משפט שלום של מחוז המרכז. בקרב קבוצת פעילים חברתיים בקהילת יוצאי אתיופיה קמה התנגדות למינוי, בשל העובדה שסבחת-יחימוביץ' הביעה תמיכה במפכ"ל המשטרה לשעבר, יוחנן דנינו. הרקע לדברים הוא סירובו של דנינו להודות בכך שבמהלך הפגנות יוצאי אתיופיה נפתחו תיקים לשווא, וזאת על אף שמבין התיקים שנפתחו, 50 נסגרו בשנה החולפת. תמיכתה של סבחת-חיימוביץ' בדנינו, בדמות אות הוקרה שהעניקה לו באותו מושב, התפרשה אצל רבים מהמשתתפים כפגיעה באינטרס הציבורי שלהם.

פעילות התנדבותית

סבחת-חיימוביץ' התנדבה כעורכת דין בעמותת טבקה, וסייעה בליווי משפטי ליוצאי אתיופיה. במהלך השנים התקדמה בעמותה להיות חברת הוועד המנהל של העמותה ועמדה בראש הצוות הסיוע המשפטי.
במהלך הפגנות יוצאי אתיופיה במאי 2015 הייתה מבין נציגי יוצאי אתיופיה שהשתתפו בפגישה עם מפכ"ל המשטרה, יוחנן דנינו, שעסקה באלימות המשטרה בהפגנות. בזמן ההפגנות, כעורכת דין מטעם הסנגוריה, ייצגה את העצורים ופעלה לשחרורם.
דפנה יזרעאלי

דפנה (ננדי) יזרעאלי (9 בספטמבר 1937, צרפת – 21 בפברואר 2003) הייתה סוציולוגית ואנתרופולוגית ישראלית, פרופסור, ראש החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה וממקימות החוג ללימודי מגדר לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. פעילה פמיניסטית ומחלוצות חקר המגדר בישראל ומייסדת התוכנית ללימודי מגדר בבר-אילן.

ביוגרפיה

דפנה יזרעאלי נולדה בשנת 1937 בשטרסבורג שבצרפת. בתם של ליאו גוורץ ורחל זלץ. הוריה נפגשו ב-1928 בוויסבאדן שבגרמניה, שם הקים ליאו עסק רהיטים, והם התחתנו באותה השנה. בנם הבכור, ורנר, נולד ב -1929 ובתם, גיזלה, ב -1931. ב-1936 ברחה המשפחה מפני הנאצים לשטרסבורג ומשם לפריז. אחרי המלחמה עברה המשפחה למונטריאול שבקנדה, שם נולד בן הזקונים שמואל. ליאו גוורץ עשה את הונו בקנדה בעסקי הנדל"ן.

קריירה אקדמית

יזרעאלי למדה תואר ראשון במדעי המדינה ופילוסופיה, ותואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת מקגיל. בנוסף, למדה גם לתואר שני במדעי המדינה והיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1958 עלתה לישראל. את עבודת הדוקטורט עשתה באוניברסיטת מנצ'סטר שבאנגליה בלימודי עבודה (1972). לאחר מכן עשתה שנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה. בזמן שהותה בברקלי נחשפה ללימודי המגדר והביאה אותם איתה ארצה. תחומי המחקר של יזרעאלי היו: נשים בעולם העבודה, נשים בין משפחה ועבודה ונשים בצבא. יזרעאלי הייתה בין החוקרים הראשונים בישראל שהצביעו על הקשר בין מבנה הכוח המגדרי בצה"ל לבין מבנה הכוח המגדרי בחברה הישראלית. היא טענה שלקצינים בכירים בדימוס יש מונופול על תפקידים בכירים במשרדי ממשלה, מפלגות פוליטיות וארגונים ציבוריים בישראל. ההילה הצבאית והרשתות החברתיות שלהם מעניקים להם יתרון שנשים לא יכולות להתחרות בו.
יזרעאלי הייתה האישה הראשונה בישראל שקבלה את התואר פרופסור חבר - הדרגה האקדמית הגבוהה ביותר. בשנותיה האחרונות פעלה נמרצות להקמת חוג ללימודי מגדר לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן, שבראשו גם עמדה, כמו גם בראש מרכז רחל וי.ל. גבירץ לחקר המגדר, שהקימה לזכר הוריה. יזרעאלי הייתה ממקימות האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים.

פעילות ציבורית

בנוסף לפעילותה באקדמיה, יזרעאלי הייתה מעורבת בפעילות חברתית בארגונים שונים. היא הייתה ממייסדות שדולת הנשים ועמדה בראש מרכז המחקר של השדולה החל מ-1985. כן כיהנה כסגנית נשיאת הקרן החדשה לישראל והייתה דמות מרכזית בפעילות לקידום נשים באקדמיה ופעילויות נוספות של תנועת הנשים בישראל, כולל מפגשים בין ישראליות לפלסטיניות. יזרעאלי תרמה מהונה הפרטי לקידום ארגונים פמיניסטיים בישראל ופתחה את ביתה לסטודנטיות, קולגות ופעילות פמיניסטיות.
בין השנים 1976–1978 יזרעאלי שימשה כיועצת של ועדת ראש הממשלה למעמד האישה. עד פטירתה ייעצה לוועדות המשנה לקידום נשים בשוק העבודה בוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת.
בשנת 1960 נישאה לדב יזרעאלי. הם נפגשו באוניברסיטה העברית שם למדו שניהם. דב יזרעאלי היה פרופסור לשיווק בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב שהתמחה באתיקה שיווקית ועסקית. הוא נפטר בינואר 2003. לזוג שלושה ילדים: ליאורה, שרונה וחיים.
דפנה יזרעאלי נפטרה בפברואר 2003 ממחלת הסרטן. ב-2003 הוקמה קרן דפנה - נשים משתפות פעולה לשינוי. הקרן תומכות בתוכניות מנהיגות לנשים ופמיניזם. ב-2015 נחנך באוניברסיטת בר-אילן גן לזכרה.
Kh-15

רדוגה Kh-15 (ברוסית X-15 ולפי קוד דיווח נאט"ו "AS-16 "Kickbak) הוא טיל אוויר-קרקע שפותח עבור המטוס טופולב Tu-22M ולמפציצים אחרים של הצבא הסובייטי. במקור, הטיל תוכנן לשאת ראשי קרב גרעיניים בתור מענה לטיל האמריקאי AGM-69 SRAM. בנוסף, פותחו גרסאות נוספות לנשיאת ראש נפץ קונבנציונליים. הטיל נכנס לשרות מבצעי בשנת 1980.

פיתוח

בשנת 1967, משרד התכנון רדוגה החל לפתח את הטיל Kh-2000 בתור תחליף לטיל Kh-22 ("קיטשן", קוד נאט"ו AS-14), טיל כבד נגד ספינות. פיתוח הטיל Kh-15 החל בתחילת שנות השבעים. התחכום שבעיצובו הקנה לו יכולות נוספות, וכתוצאה החלו לפתח גם גרסה לטיל המסוגלת לשאת ראש נפץ גרעיני. פיתוח שדרוג נוסף של הטיל בוטל בשנת 1991 עם התפרקות ברית המועצות, אך לפי דיווחים משנת 1998 פותחה גרסה משודרגת של הטיל עבור מטוס הקרב הרב-משימתי סוחוי Su-35.

עיצוב

הטיל Kh-15 מורם לגובה של כ-40,000 מטרים וממנו מוטל לעבר המטרה. בנפילתו הוא מאיץ עד למהירות של 5 מאך, עובדה זו הופכת אותו לטיל המהיר ביותר שמשוגר ממטוסים.

היסטוריה מבצעית

הטיל נכנס לשירות בשנת 1980. ניתן להתקינו על גבי מטוסים מהדגם סוחוי Su-33, Su-34, טופולב Tu-95, טופולב Tu-22M3 וטופולב Tu-160.

מפעילים

בהווה: חיל האוויר הרוסי.

בעבר: חיל האוויר הסובייטי ונגזרותיו.
שבר מצרי

שבר מצרי (באנגלית: Egyptian Fraction) הוא סכום של שברים יסודיים חיוביים שונים זה מזה. לדוגמה . כל מספר רציונלי חיובי ניתן להצגה כשבר מצרי (באינסוף צורות שונות). מלבד החשיבות ההיסטורית המסוימת שיש להם, לשברים מצריים אין שימוש פרקטי במתמטיקה המודרנית אבל יש כמה שאלות פתוחות העוסקות בהם כגון השערת ארדש-גראהם והשערת ארדש-שטראוס. הם התפתחו במצרים העתיקה  ושימושם המשיך בציוויליזציות מסוימות עד ימי הביניים. כל שבר בעל מכנה אי-זוגי ניתן להצגה כשבר מצרי שכל המכנים בו אי-זוגיים .   
פיבונאצ'י בספרו ספר החשבונייה תיאר אלגוריתם שמקבל מספר רציונלי ומוצא הצגה שלו כשבר מצרי.(לכל מספר יכולות להיות כמה הצגות כשבר מצרי).
שיטה פשוטה לייצוג מספר רציונלי כשבר מצרי היא באמצעות אלגוריתם חמדן, בו בכל שלב מחברים את השבר היסודי הגדול ביותר כך שהסכום עדיין קטן מן המספר. אלגוריתם זה עוצר תמיד. הוא אינו מספק בהכרח את השבר המצרי הקטן ביותר האפשרי (הן בהיבט מספר המחוברים והן בהיבט גודל המכנים).

לקריאה נוספת

פרק 3 בספר "האיש שאהב רק מספרים" בהוצאת מטר.
הסטורי של אווה

הפקה

מפיקי ובמאיי המיזם הם מתי כוכבי ובתו מאיה כוכבי. סיפורה של אווה נבחר מבין היומנים של בני נוער מתקופת השואה משום שהתפרס לאורך זמן קצר (שלושה חודשים) ואינו מכיל מעשי זוועות קיצוניים. הליהוק נעשה על ידי חברה באנגליה. את אווה מגלמת השחקנית הבריטית מיה קוויני. הסדרה עצמה צולמה בלבוב שבאוקראינה, על הגבול עם פולין, בהשתתפות כ-400 שחקנים וניצבים. עבור הצילומים הובאו קומנדקרים, טנקים, אופנועים תקופתיים, קרונות רכבת ישנים, כלי נשק ומדים צבאיים שהגיעו ממחסנים ואוספים פרטיים.
הסרט צולם באמצעות טלפון נייד, בשל לדמות לסרטי ה"סטורי" שבני נוער נוהגים להעלות לאינסטגרם. למרות המדיה המודרנית והאנכרוניסטית, הדמויות לבושות בלבוש המאפיין את תקופתם.

סגנון

הסרט מתאר את הסיפור שהתרחש בשנת 1944 מנקודת מבטה של היימן עצמה אשר כביכול מצלמת ומספרת את סיפור חייה, ומעלה אותו כסדרת "סטוריז": סרטונים קצרים שנהוג להעלות ברשת חברתית בעשור השני של המאה ה-21. הקטעים מכילים אימוג'י, כותרות, האשטאגים ופילטרים שמדמים את דרך ההצגה המקובל לסטוריז באינסטגרם. קולה של המספרת נשמע לעיתים כאשר היא עצמה מחוץ לפריים ולעיתים הדוברת מדברת ישירות אל המצלמה. חלק מהדמויות האחרות יוצרות קשר עין עם המצלמה. המצלמה עצמה לרוב לא יציבה ורועדת כמו בצילום לא מקצועי, כמקובל בסרטי Found Footage.

פרסום

הסטורי הראשון עלה ב-1 במאי 2019, ערב יום השואה, והאחרון עלה ביום למחרת, 2 במאי 2019. במהלך הימים הללו עלה מדי שעה "סטורי" המתעד את חייה. ב-70 הסרטונים שעלו הומחשה האכזריות שבה התנהלו הגרמנים מול היהודים, לקיחת זכויות היהודים, הכרחת ענידת "טלאי צהוב", לקיחת הרכוש לקראת המעבר למחנה הריכוז, וכן האווירה והמתח שנוצרים בבית.
14 שעות לאחר שפורסמו הסטוריז באינסטגרם הצטברו בהם יחד כ-100 מיליון צפיות מרחבי העולם. יום אחד בלבד לאחר שפורסם הסטורי הראשון, הצטברו בעמוד למעלה ממיליון עוקבים.

מסע הפרסום וביקורת

לקראת המיזם הוצבו שלטי חוצות ברחבי ישראל, וכוכבי רשת רבים פרסמו בחשבונות המדיה שלהם את העמוד של אווה ובהם אף ראש הממשלה בנימין נתניהו, שצילם סרטון בו קרא לקהל לעקוב אחרי אווה, וכן הבית הלבן, שפרסם שנכון לצפות במיזם.
התגובות למיזם היו חלוקות, היו שטענו שהשימוש במדיה הזו גורם לזילות השואה, אך היו שסברו כי זהו מדיום נוסף להעברת הזיכרון ההיסטורי של השואה.
השימוש בשפה האנגלית ספג ביקורת מכיוון ששפה זו לא הייתה שפת היומן ולא שפת הדיבור באירוע ההיסטורי. כמו כן, האנכרוניזם בשימוש בטלפון נייד וחוסר אותנטיות שיוצרים הזרה לא רצויה ספגו ביקורת.
פסקל צוברבולר

קריירת מועדונים

צוברבולר ערך 187 הופעות במדי קבוצת גראסהופרס ציריך בין 1991 ל-1999, וזכה עמה באליפות ליגת העל השווייצרית שלוש פעמים, ופעם אחת בגביע השווייצרי. לאחר מכן הוא עבר לפ.צ. בזל, שם השתתף ב-217 משחקים וזכה בשלוש אליפויות ושני גביעים נוספים בשבע עונות. בתקופה זו הושאל לעונה אחת (2000/2001) לבאייר לברקוזן מגרמניה, ובמדיה השתתף ב-13 משחקים בבונדסליגה ובחמישה משחקים בשלב הבתים של ליגת האלופות.
הוא חתם על חוזה לשנתיים בווסט ברומיץ' אלביון, אליה עבר בהעברה חופשית מפ.צ. בזל ב-14 ביולי 2006. הופעתו הראשונה במדי אלביון הייתה במשחק הידידות מול מאת'רוול הסקוטית. לאחר מכן שמר על שער נקי בבכורה הרשמית, שהסתיימה בניצחון 2 - 0 על האל סיטי. אולם, הוא לא זכה להצלחה רבה במדי אלביון, ולאחר הגעתו של המאמן החדש טוני מובריי איבד את מקומו בהרכב, והושאל על ידי המאמן בנובמבר. צוברבולר חזר להרכב הראשון לאחר השעייתו של השוער ראסל הולט, ושמר על שער נקי בניצחון 3 - 0 על וולבס במסגרת גביע ה-FA, שבדיעבד התברר כמשחקו האחרון בקבוצה. בחלון ההעברות של ינואר הוחתם השוער דין קיאלי, שהחליף את צוברבולר מיידית בהרכב הראשון, והיה חשש שהוא ייאבד את מקומו בנבחרת שווייץ, שהייתה אמורה לארח את יורו 2008. בפברואר 2007 הודיעה לו ההנהלה כי היא לא תעמוד בדרכו אם ירצה לעזוב, ובסופו של דבר הוא עבר לנשאטל גזמאקס בהעברה חופשית, וחתם על חוזה ל-18 חודשים.
ביולי 2008 נבחן צוברבולר בפולהאם בעקבות הזמנתו של רוי הודג'סון, לשעבר מאמן הנבחרת השווייצרית. הופעתו הראשון בפולהאם הייתה במשחק מול הקבוצה הדרום קוריאנית בוסאן איי'פארק, לאחר שעלה כמחליף במחצית השנייה במקום דייוויד סטוקדייל. ב-6 באוגוסט 2008 הוחתם צוברבולר בפולהאם על חוזה לשנה אחת. הוא ערך הופעה אחת בלבד במדי הקבוצה בעונת 2008/2009, במשחק גביע הליגה, אך בזכות התנהגותו המקצועית החתימה אותו על חוזה לשנה נוספת, והוא עצמו דיבר על שביעות רצונו במועדון. בעונת 2009/2010 הוא לא שיחק כלל במשחקים רשמיים, ולעיתים שימש גם כשוער שלישי אחרי סטוקדייל, אך למרות זאת נכלל בסגל הרחב של הקבוצה בגמר הליגה האירופית, שהסתיים בהפסד 1 - 2 לאתלטיקו מדריד.

נבחרת שווייץ

צוברבולר ערך 51 הופעות במדי נבחרת שווייץ, והיה בסגל שלה ביורו 2004, יורו 2008 ומונדיאל 2006. למרות שספג ביקורת על יכולתו במוקדמות מונדיאל 2006, בעיקר על התמודדותו עם מסירות, הוא הצליח לא לספוג ולו שער אחד בכל 463 הדקות ששיחק, בהן התמודד בשלב הבתים מול צרפת, קוריאה הדרומית וטוגו, ובהפסד בדו-קרב פנדלים לאוקראינה בשמינית הגמר. שווייץ היא הנבחרת היחידה בתולדות המונדיאלים שהצליחה לא לספוג שער במהלך הזמן הרגיל של המשחק. צוברבולר עצמו מחזיק בשיא המשחקים הרצופים ללא ספיגת שער, העומד על חמישה. ב-11 ביוני ערך את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, בניצחון 2 - 0 על נבחרת פורטוגל במסגרת יורו 2008.
תחנת הכוח רמת חובב

היסטוריה

בתחילת שנות ה-90, בעקבות העלייה ממדינות ברית המועצות לשעבר והגידול המהיר באוכלוסיית ישראל, גדל מאוד הביקוש לחשמל בארץ. עד לאותו זמן כל התחנות הקיימות בישראל פעלו בטכנולוגיה קיטורית והוקמו לאורך חוף הים התיכון. כדי לטפל בהגברת הביקוש הוחלט על בניית מערך טורבינות הגז: תחנות כוח בפנים הארץ שיפעלו באמצעות טורבינות גז תעשייתיות. במערך הגז נעשה שימוש בטכנולוגיית קירור המבוססת על קירור באוויר, מה שאפשר למקם את התחנות גם בפנים הארץ ולא רק בסמוך לחוף הים. כמו כן שטחה של תחנת כוח מסוג זה הוא כשישית בלבד מהשטח הנדרש לתחנת כוח פחמית, ולכן הקמת תחנות אלו התאפשרה על שטח קטן מזה הנחוץ לתחנת כוח קיטורית. המתקנים הפעילים בשטח התחנה הם נמוכים וקטנים יותר, מה שמצמצם פגיעה סביבתית בשטח ומקל על השתלבות התחנה בנוף שבו הוקמה.
לצורך הקמת מערך טורבינות הגז נבנה קו מתח על-עליון 400 קילו-ואט, המקשר בין תחנות הכוח הגדולות לתחנות המיתוג. במסגרת תוכנית הרחבה זו נבנתה תחנת הכוח רמת חובב וכמו כן התחנות: חגית, אלון תבור, צפית וגזר. מערך טורבינות הגז הוקם במקור כדי לשמש גיבוי למערכות הראשיות בתחנות הכוח הקיטוריות, וכן כפתרון לזמנים של ביקוש שיא והוא יועד להיות מוסק בסולר. עם גילוי מרבצי הגז הטבעי בים התיכון הוסב לשימוש בגז. עם השנים הלך והתרחב מערך טורבינות הגז והחל מהעשור השני של המאה ה-21 הוא מהווה חלק מרכזי במערך ייצור החשמל בישראל.
בתחנת הכוח רמת חובב הוקמו ארבע טורבינות גז תעשייתיות, המוסקות בסולר בהספק כולל של 460 מגוואט שהחלו לפעול באמצע שנות ה-90. 
בשנת 1998 פרסמה חברת החשמל מכרז להקמת תחנת הכוח נוספת באתר על ידי יזם פרטי. חברת האחים עופר זכתה במכרז, אך בשנת 2003, לאחר שכבר החלה בהקמת התחנה, החליטה לבטל את פרויקט עקב התייקרויות הציוד ואי הוודאות לגבי מועד חיבור התחנה למערכת ההולכה של הגז הטבעי. האחים עופר ניסו למכור את הפרויקט לחברת החשמל, שלא הסכימה לרכוש אותו, והפרויקט בוטל ביולי 2004. בשנת 2007, אישר דירקטוריון חברת החשמל הקמת יחידת ייצור במחזור משולב במתחם במסגרת תוכנית חירום למשק החשמל. בשנת 2009, שילמה  חברת החשמל לאחים עופר החזר הוצאות בסך 30 מיליון שקל בגין ההשקעה שביצעה באתר. באתר הותקנו שתי טורבינות מתוצרת חברת ג'נרל אלקטריק ב-2012 במהלך עבודות נפל ממנוף גנרטור וכתוצאה מכך חל עיכוב של מספר חודשים בהשלמת העבודות בפרויקט. 
ביולי 2014, ועדת חקירה "לגבולות וחלוקת הכנסות משטחים חסרי מעמד מוניציפלי באזור הדרום רמת בקע" החליטה לשייך את שלושת המתקנים: תחנת הכוח רמת חובב, תע"ש רמת בקע ומתקן לאחסנת דלק לעיריית באר שבע. אך לחלק את ההכנסות מארנונה בין מספר רשויות מקומיות באזור.

טכנולוגיה

בתחנה פועלים שתי טורבינות גז במחזור משולב. שילוב של טורבינות גז תעשייתיות וטורבינת קיטור. בטכנולוגיה זו מנוצל החום השיורי הנפלט מטורבינות הגז ומשמש לצורך ייצור קיטור, באמצעותו מפעילים טורבינה נוספת ללא צורך בתוספת דלק. במחזור הראשון דלק ואוויר שנשרפים מגיעים לטורבינה בטמפרטורה של 1,350 מעלות צלזיוס. גזי הפליטה החמים מפעילים את טורבינת הגז ונפלטים ממנה בטמפרטורה של כ-600 מעלות צלזיוס. במחזור השני מנוצלים הגזים הנפלטים לחימום מים ליצירת קיטור המפעיל טורבינה נוספת. כמו כן ארבע טורבינות גז תעשייתיות, המוסקות בגז טבעי או סולר.
גרגורי לרין

גרגורי לרין (נולד ב-1978) הוא תכשיטן ישראלי, מרצה במחלקה לצורפות במכללה האקדמית תל-חי.

ביוגרפיה

נולד בטולה שברוסיה. בשנת 1997 בגיל 19 עלה לישראל ללא משפחתו ושירת שנתיים וחצי שנים בצה"ל. לאחר שחרורו, במהלך קורס מתכת ממשרד העבודה, הוא החליט להמשיך בתחום זה באקדמיה. הוא בוגר מכללת שנקר במחלקה לעיצוב תכשיטים (2007). 
עבודותיו של לרין מתמודדות עם נושאים פיזיים ומטאפוריים כגון: אנטומיה, פטיש, גרפיטי, כירורגיה, החומרים שמרכיבים את גוף האדם, ותחומים נוספים הנחשבים טאבו.מקורות השראתו מתחומים כגון מחקר אנטומי, כלי רפואה, העימות הפוליטי, תרבות רחוב ופולחן. עוסק במגוון רחב של עבודות – תכשיטים, שרשראות, טבעות ואובייקטים פיסוליים – שבהן צורף חומרים מסורתיים עם חומרים חדשניים, כמו נייר, עורות, שיער, פולימרים ועוד. בעבודותיו שילובים מורכבים בין האורגני והסינתטי, המשמשים ליצירת חומרי הגלם להצגת נושאים בעלי חותם אישי.
מחנה המצבות

מחנה המצבות היה מחנה צבאי של הלגיון הירדני באל עזרייה שבמורד המזרחי של הר הזיתים.
מבני המחנה, בכללם שירותי כריעה, רוצפו במצבות שנלקחו מבית הקברות היהודי בהר הזיתים. חלק גדול מהמצבות הונחו כשפניהן למעלה, כך שהכיתוב בהן הושחת.
אחרי מלחמת ששת הימים ועד שהשטח הועבר לשליטת הרשות הפלסטינית הוכר המחנה כמקום קדוש וניתן היה לבקר בו.
הרמס 180

הרמס 180 הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) טקטי המיועד לדרגי הגדוד והחטיבה שפותח על ידי חץ הכסף, חברה-בת של אלביט מערכות. הוא הכטב"ם הקטן ביותר במשפחת כטב"מי ההרמס של חץ הכסף, הכוללת גם את ההרמס 450 וההרמס 1500.

תפעול

הרמס 180 יכול לשאת מטען ייעודי (מטע"ד) במשקל 32 ק"ג, ולשהות באוויר יותר מ-10 שעות בגובה של עד 15,000 רגל. הוא מונע על ידי מנוע רוטרי יחיד מתוצרת UEL בעל 38 כוח סוס עם מדחף דוחף. שלדתו עשויה מחומרים מרוכבים. ההרמס 180 מצויד במערכות אוויוניקה יתירות, המגדילות את אמינותו, והוא מסוגל לטוס באופן אוטונומי על-פי נתיב טיסה שהוגדר לו לפני המשימה, עם אפשרות התערבות של המפעיל במהלכה. ההרמס 180 מסוגל להמריא באמצעות מעוט ולנחות באמצעות מצנח וכרית אוויר. בנוסף ניתן להרכיב לו כן נסע קבוע וכך לאפשר לו להמריא גם ממסלול המראה ולנחות עליו.
תחנת השליטה הקרקעית של ההרמס 180 היא מדגם אחיד ומסוגלת לשלוט על כל הכטב"מים ממשפחת ההרמס. ניתן להתקין אותה בתצורה נייחת או ניידת. המערכות בתחנת השליטה כוללות מערכות לניהול משימה ולעיבוד והפצה של המידע המגיע בזמן-אמת מחיישני הכטב"ם. מערכות אלו מאפשרות את הפעלת הכטב"ם על ידי מפעיל יחיד. השליטה בהרמס 180 יכולה להיעשות באמצעות תקשורת בקו-ראייה.
עם המטענים הייעודיים שההרמס 180 יכול לשאת נמנים: חיישן אלקטרו-אופטי/תת-אדום לתצפית ביום ובלילה עם ציין לייזר, וציוד ממסר לקשר טקטי.
תוכנית ה"ווטשקיפר" לציוד צבא בריטניה בכטב"מים טקטיים למשימות סיור ומודיעין כללה בתחילה את ההרמס 180 וההרמס 450 שנועדו להיכנס לשירות תחת הכינויים WK180 ו-WK450 בהתאמה, אך לבסוף הוחלט כי רק כטב"מי הרמס 450 יירכשו.
מערות הכומר

מערות הכומר (באוקראינית: Озерна; "אגם", על שם האגמים במערה) הם מערכת מערות גיר גדולה, אחת המערות הארוכות ביותר בעולם עם יותר מ-124 ק"מ (77 מייל) של מסדרונות וחדרים. המערות נמצאות כ-450 ק"מ (280 מייל) ממערב לקייב, וכ-5.5 ק"מ (3.4 מייל) מדרום לבורשצ'יב שבאוקראינה.

המערה כמקלט בשואה

בשנים 1942-1944, בעת הכיבוש הנאצי והכפפת המדינה לקומיסריון הרייך אוקראינה, חיו בתוך המערות מספר משפחות יהודיות ולא עזבו אותם במשך 344 ימים, מה שהפך אותם למקרה המתועד הארוך ביותר של חיים במערה ללא הפרעה. חלק מהיהודים שהסתתרו במערות נתפסו ונרצחו על ידי הנאצים, אך 38 מהם הצליחו לשרוד את שואת יהודי אוקראינה עד שהאזור שוחרר על ידי הצבא האדום באפריל 1944. 
אנשים אלה קרוב לוודאי לא היו שורדים, אם לא היו מוצאים מקלט במערות אלה, שכן 95% מן היהודים באוקראינה נרצחו. יתר על כן, קבוצה זו כללה שתי משפחות שלמות, דבר שהופך את הישרדותם למיוחדת יותר, שכן רק 1% מכלל המשפחות היהודיות באוקראינה שרדו בשואה בשלמות. בהתחלה הם התחבאו במערת ורטבה (Verteba) אולם לאחר שהגרמנים גילו את נוכחותם שם, הם עברו למערות הכומר, שם הם הצליחו לשרוד את שארית הזמן של הכיבוש הגרמני באזור. כמה אוקראינים מקומיים סייעו ליהודים בכך שמכרו להם אוכל, אבל אחרים ניסו למנוע מהם להסתתר במערה. בשלב מסוים אף אירע ניסיון תקיפה בנשק נגד גברים יהודים שניסו לגרור שקי תבואה לתוך הכניסה של המערה באמצע הלילה.
יושבי המערה לא יכלו להרשות לעצמם להאיר את החושך. הם הדליקו נרות רק במשך מספר דקות, מספר פעמים ביום, על מנת להכין את הארוחות. כל יתר הזמן חיו בעלטה מוחלטת. פפקלה בליצר, אחת הניצולות שהייתה בת 4 כשהיא ומשפחתה מצאו מקלט במערות מהנאצים, העידה לאחר מכן כי שכחה לגמרי את מראה השמש או אור יום. בסופו של דבר, בתחילת אפריל 1944, אחד הגברים היהודים מצא בקבוק שוכב על הרצפה מתחת לכניסה למערה. בפנים היה מסר מאיכר אוקראיני ידידותי, אשר קרא: ". הגרמנים כבר הלכו". כמה ימים לאחר מכן, כל הקבוצה, שמנתה 38 אנשים יצאה.  
רוב הניצולים מן המערה היגרו לצפון אמריקה, שם עדיין חיים צאצאיהם. סיפורם נשאר עלום יחסית, עד שסדרה של נסיבות גרמו לפרסומן. בשנת 1993 צעיר אמריקאי בשם כריסטוס ניקולא חקר מערות באזור זה, וגילה סימנים לכך שאנשים מצאו מקלט במערה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא תחקר תושבים מקומיים, וקיבל מידע שהוביל אותו לחקור את המערות, בהן מצא עדויות נוספות על היהודים שחיו שם. כשחזר לביתו לקווינס, ניו יורק, בילה ניקולא 10 שנים בחיפוש אחר מידע שיאמת את הסיפור הזה. קצה החוט היה כשהצליח לאתר ניצול שגר כמה קילומטרים ממנו בקווינס, שהוביל אותו לפגישה עם ניצולים יהודיים שנותרו בחיים, והוא הקליט את חוויותיהם.
HTC One M8

מפרט המכשיר

המכשיר כולל מסך מגע מסוג LCD בטכנולוגיית IPS בגודל 5.0 אינץ' ברזולוציה של 1920X1080 (רזולוציית HD מלאה), היוצרת צפיפות פיקסלים של 441 פיקסלים לאינץ'. המכשיר כולל רמקולים קדמיים, אך בשונה מה-HTC One המקורי, אינם כוללים את טכנולוגיית השמע מבית Beats. המכשיר כולל את מערכת ההפעלה Android בגרסת 4.4 "קיטקט", עם ממשק ה-Sense מבית HTC. המכשיר כולל מצלמה אחורית ברזולוציית 4.0 מגה פיקסל, וכולל גם עדשה נוספת למיקוד התמונה. המכשיר כולל בנוסף ; מצלמה קדמית ברזולוציית 5.0 מגה פיקסל, אותה מכנה חברת HTC מצלמת "סלפי".
המכשיר כולל גם את פלטפורמת ה-Snapdragon 801 מתוצרת חברת קוואלקום, הכולל את המעבד המרובע ליבות ה-Krait 400 במהירות שעון של 2.3GHz . המכשיר כולל 16GB או 32GB של אחסון פנימי, הניתן להרחבה באמצעות כרטיס MicroSD ו-2GB זיכרון RAM. הממשק המובנה במכשיר כולל מגוון של מחוות המשמשות לפתיחת המכשיר כאשר הוא נעול. בנוסף לכך, כולל המכשיר את ממשק ה-BlinkFeed, שהשתפר מה-HTC One המקורי.
למכשיר מצב תצוגה ייחודי הנקרא "תצוגת נקודות", בו המעטפת של המכשיר מכסה ומגנה על מסך התצוגה, אך דרך "מסננת" נקודות של המעטפת מוצגים נתונים שונים, ואף ניתן לבצע פעולות במסך המגע, ולענות ולסיים שיחות - ללא פתיחת המכסה.

ביקורות

הביקורות שיבחו את עיצוב המכשיר, המסך והמהירות, שיש אף טוענים] שזהו הטלפון החכם המהיר ביותר הכולל את מערכת Android. אך טענו] כי המצלמה צריכה שיפור.
אורי אלון (יזם היי-טק)

ביוגרפיה

אורי אלון, בנו של העיתונאי גדעון אלון, גדל בירושלים. לאחר סיום שירותו בצה"ל עבר ללמוד מדעי המחשב באוסטרליה. הוא קיבל תואר ראשון ותואר שני מאוניברסיטת מונאש (Monash University) במלבורן, ותואר דוקטור מאוניברסיטת ניו סאות' ויילס (University of New South Wales) בסידני. אלון דורג במקום ה-64 ברשימת 500 האנשים העשירים בישראל של דה מרקר, עם הון עצמי של 2.88 מיליארד שקל (800 מיליון דולר) נכון ליוני 2019. ולאחד מעשרת הישראלים המשפיעים ביותר באמריקה לפי ידיעות אחרונות.
במסגרת עבודת הדוקטורט שלו פיתח את מנוע החיפוש "אוריון" (Orion) - אשר מאתר קטעי טקסט רלוונטיים לשאילתת החיפוש באתרי אינטרנט ומציגם לגולש בדף אחד. בשנת 2006 נקנה האלגוריתם על ידי חברת גוגל, שגייסה את אלון לשורותיה. בשנת 2009 הודיעה גוגל כי בעקבות עבודתו של אלון נוספה אפשרות להציג "חיפושים קשורים" לגולש במנוע החיפוש שלה.
בשנת 2010 הקים את חברת ההזנק ג'ולפן (Julpan) שפיתחה מנוע חיפוש לרשתות חברתיות. בשנת 2011 נרכשה החברה בידי חברת טוויטר, תמורת כארבעים מיליון דולר. עם המכירה הצטרף אלון לטוויטר וניהל את מרכז הפיתוח שלה בניו יורק.
בשנת 2012 הקים את חברת קומפאס (Compass), פלטפורמה אינטרנטית שמספקת מידע מקומי מעמיק ומאפשרת למשתמשים לאתר בזמן אמת את הנכס המתאים להם. ביולי 2014 גייסה החברה 40 מיליון דולר לפי שווי של 360 מיליון דולר.
בשנת 2013 הקים קרן השקעות בשם "אלון ונצ'רס", המשקיעה בחברות הזנק.
החל מיולי 2013 עומד אלון בראש קבוצת המשקיעים שרכשה 90% מהבעלות על קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים. ביוני 2015, כשנתיים לאחר שרכש את הקבוצה, זכתה הפועל ירושלים באליפות ליגת העל, לראשונה בתולדותיה. ביוני 2017 זכתה הפועל ירושלים באליפות נוספת, השנייה בתולדותיה, גם היא בניצוחו של אלון. במאי 2018 הודיע אלון כי הוא עוזב את הפועל ירושלים, על רקע צמיחת חברתו Compass.
בשנת 2015 הודיע אלון על גיוס נוסף לקומפאס, בגודל 50 מיליון דולר, המשקף לחברה שווי של 800 מיליון דולר מהמשקיעים הבולטים בעמק הסיליקון, ובהם מנכ"ל Salesforce, מארק בניוף, וקרן פאונדרס של פיטר ת'יל (מייסד פייפאל) ושון פארקר. ובאוגוסט 2016 גייסה קומפאס 75 מיליון דולר לפי שווי של יותר ממילארד דולר.
בשנת 2017 הודיע אלון שערך החברה הוכפל ל-1.8 מיליארד דולר, כאשר השלים גיוס נוסף של 100 מיליון דולר.
בדצמבר 2017 גייסה Compass סכום של 450 מיליון דולר מחברת Softbank היפנית, המשקף לחברה שווי של 2.2 מיליארד דולר.
בספטמבר 2018 הכפילה Compass שוב את שוויה וגייסה עוד 400 מיליון דולר לפי שווי של 4.4 מיליארד דולר. פחות משנה לאחר מכן, ביולי 2019, אלון הודיע על גיוס נוסף לפי שווי חברה של 6.4 מיליארד דולר. 
בינואר 2018 נבחר לרשימת אנשי השנה של "גלובס", ובספטמבר 2018 בחר בו "ידיעות אחרונות" לאחד מעשרת הישראלים המשפיעים בניו יורק.