google/wiki40b huggingface dataset:
חוות קרוקולוקו

מקור השם

שם החווה "קרוקולוקו" מגיע מחיבור המילים "קרוקו" (קיצור למילה קרוקודיל) ו–"לוקו" (פירוש המילה בספרדית: משוגע). יחד, צירוף המילים מקבל את המשמעות "משוגע על קרוקודילים".

הקמת החווה ומטרתה

תהליך הקמת החווה התחיל בשנת 1994 ולאחר 12 שנים נפתחה החווה בשנת 2006.
מטרת החווה הייתה להגן על תנינים מסכנת הכחדה, כחלק מתוכנית של החברה להגנת הטבע וכיום יש לה גם מטרות רווחיות ותיירותיות.
מטרתה העיקרית של החווה היא להחזיר את התנינים למספרם בעולם ולבטל את רצון בתי החרושת לעורות תנינים.
התנינים במקום הם תניני יאור. הראשונים שבהם יובאו מאפריקה: מדובר היה בתנינים שבמקום גידולם הטבעי, היוו סכנה לאדם ואינם רצויים, כך שבמקום להרוג אותם, תפסו אותם והביאו אותם לגני חיות וחוות גידול, ביניהן קרוקולוקו.

מבנה החווה

שטח החווה כ-80 דונם. בחווה יש כ-2,000 תנינים מהמין תנין היאור בשלבי גדילה שונים: החל מביצים ואבקועים, עבור בצעירים ובוגרים וכלה בתנינים מבוגרים שאורכם עולה על 5 מטר. רוב התנינאים בחווה הם תניני יאור, כאלף מהם בבית התינוקות. מתחם החווה מחולק לבריכת התנינים המבוגרים מדור הרבייה הראשון שהגיע הכולל 30 תנינים, וכולל אף תנין בוגר שאורכו עולה על 5 מטר, והבריכה השנייה הכוללת מאות תנינים צעירים. כל בריכה היא בעומק 3 מטר. 
במקום קיימת גם מדגרה לביצי תנינים. ביצי התנינים נאספים בחווה על מנת להגדיל את כמות השורדים מבין הבוקעים. בכל עונת הטלה מוטלות בחווה כ-2,000 ביצים המצטרפות לבריכות מים אשר שטחן כ-100 מ"ר. יום אחרי ההטלה מכניסים את הביצים למדגרה ומדגירים אותן שלושה חודשים. אחוזים בודדים מהם שורדים.
בעתיד מתוכנן להגיע מין נוסף של תנין - האליגטור האמריקני.

אטרקציות וסיורים במקום

החווה מציעה סיורים מודרכים ליחידים ולקבוצות בנושא תנינים עם הסברים עליהם ועל אורחות חייהם. הסיורים כוללים גם ביקור במדגרת תנינים.
Freebase

היסטוריה

ב-3 במרץ 2007, הודיעה ​​בפומבי חברת Metaweb על הקמת אתר Freebase שתואר על ידי החברה בשם "מסד הנתונים משותפים של הקוד הפתוח בעולם" וגם בתור "מסד הנתונים המסיבי בעריכה ושיתוף של נתונים צולבים", שלעיתים קרובות גם שימש כמודל מסד הנתונים באמצעות אתר ויקיפדיה שהפך למודל מסד נתונים או ישות יחסית.
Freebase מספק ממשק המאפשר למשתמשים שאינם מתכנתים או עוסקים בתחום המחשבים לקבל מידע מובנה, או "מטה-נתונים", מידע כללי, ולקטלג או להתחבר לפריטים או נתונים בדרכים סמנטיות.
המיזם נסגר רשמית במאי 2016.
איון (קומיקס)

ביוגרפיה בדיונית

ברגע שבו יצורים חיים פיתחו כוח רצון, איון נולד מתוך הגל הירוק שנקרא "הספקטרום הרגשי". קיומו נשמר בסוד למשך עידנים, והוא שכן בסוללת הכוח הראשית שבכוכב הלכת אואה כדי למנוע מפאראלקס להשתחרר וכדי להעניק לשומרי היקום ולחיל הפקחים הירוקים מעט מכוחו. לאחר שג'ורדן היה תחת השפעתם של פאראלקס וסינסטרו והשמיד את סוללת הכוח הראשית, איון השתחרר יחד עם שני הנבלים. לאחר שנדד ברחבי היקום, איון השתכן בתוך גופו של קייל ריינר כמארחו.

כוחו של איון

קייל ריינר נטל את זהותו של איון לאחר שרשרת אירועים שנגרמו כתוצאה ממות חברתו אלכסנדרה דוויט. תחילה, הוא מדחיק מעצמו כל רגש של זעם, שלובש צורה גשמית בדמותו של הנבל אובליביון - התגלמות סיוטיו של ריינר בתקופת ילדותו. ריינר מביס את היצור בסיפור "גרין לנטרן: מעגל האש", וכוחותיו גדלים. עם הזמן, כוחותיו מתעצמים וריינר מבין כי הוא מתחבר לאנרגיה הירוקה שנותרה בשמש לאחר שג'ורדן מת (באירועי הלילה האחרון). לאחר קרב על שליטה עם הנבל אלכסנדר נרו, ריינר סופג את כל כוחות חיל הפקחים הירוקים ונוטל את זהותו של איון.
ריינר משתמש בכוחותיו הכמעט-אלוהיים של איון כדי ליצור מחדש את שומרי היקום בכוכב הלכת אואה, אותם הוא משאיר תחת חסותו של גאנטת כדי שילמד אותם משמעותה של ענווה, ומטעין מחדש את סוללת הכוח הראשית. ריינר מוותר עד מהרה על כוחותיו החדשים לאחר שהוא מבין כי הוא מאבד קשר עם האנשים עליהם הוא מגן.

שובו של איון

זמן מה לאחר שנטל מחדש את זהות הגרין לנטרן, ריינר הופך לאיון בשנית כאשר ג'ייד מעבירה אליו את כוחותיה לפני מותה במהלך מלחמת ראאן-תאנאגאר במשבר האינסופי. הדבר מוביל למיני סדרה בת 12 חלקים, שבה ריינר מסכים לשאת בנטל "נושא הלפיד" עבור שומרי היקום וחיל הפקחים הירוקים. בעשותו זאת, הוא נתקל בכמה מנבלי העל המאתגרים ביותר שידע החיל, וכן במחלתה הפתאומית של אימו. האירועים שבמיני סדרה זו מתגלים כמזימה נגדו, שמובילה בהמשך לתפקידו במלחמת חיל סינסטרו ובאירועים שמובילים למשבר האחרון.

הלילה האפל ביותר

לקראת סיום אירועי הלילה האפל ביותר, סינסטרו מתאחד עם ישות החיים הלבנה, ועד לתחילתו של הקיום התבונתי ולמקורו של הספקטרום הרגשי. איון מתגלה כישות הראשונה ביותר שציוותה על עצמה את כוח הרצון.
טיפוס הובלה

טיפוס הובלה היא צורת טיפוס הנפוצה בעיקר אצל מטפסים מנוסים, מכיוון שהיא דורשת יכולת מינימלית בטיפוס עצמו, והשתתפות פעילה באבטחה. בתחילת המסלול, המטפס מחובר לחבל, שעובר דרך אמצעי חיכוך המחובר למאבטח, החבל לא מקובע אלא "רץ" דרך ראנרים - שתי טבעות מתכת המחוברות ביניהן ברצועה - המחוברים לטבעות. את הראנרים מקליפ (מחבר) המוביל לעגינות לאורך המסלול. ומעביר בהם את החבל. הראנרים מתחברים לעגינות כך שטבעת אחת מתחברת אל העגינה ובטבעת השנייה מעביר המטפס את חבל האבטחה. פעולה זאת נקראת "הקלפה".
למעשה, במקרה של נפילה, אורכה יהיה כפול מן המרחק בין המוביל לעגינה האחרונה שלה.
העגינות בטיפוס הרים, בהובלה על אבני עיגון, וברוב המסלולים הארוכים הן "אבני עיגון" מסוגים שונים, בורגי קרח או עגינות לשלג, על פי אופי המסלול. העגינות בטיפוס ספורטיבי הן "בולטים" (במלעיל), דיבלים לסלע שעל הבורג שלהם יש ״אוזן״ שאליה אפשר להקליף את הראנרים, או ברגים המחוברים לקונסטרוקציה בקיר טיפוס.
הובלה דורשת מהמטפס את היכולת לעזוב יד אחת במהלך הטיפוס על מנת לשים עגינות ו"להקליפ" (להעביר את החבל ב"ראנרים") ולעשות זאת בצורה נכונה (שכן אפשר "להקליפ" בצורה שבה בנפילה החבל עלול להשתחרר מה"ראנרים").
היתרון בהובלה הוא בכך שאין צורך בהכנה מוקדמת של המסלול, והוא אינו מוגבל לשיפועים או לקו אופקי כלשהו (כמו בטיפוס TopRope), ניתן לטפס למעלה, לצדדים או אפילו כלפי מטה כל עוד שומרים על מספר כללים בסיסיים. יתרון נוסף הוא שאין תלות באורך החבל.
קיימות מספר שיטות הובלה: בחבל יחיד, בחבל כפול ובחבל תאומים.
הובלה היא שיטה מתאימה לטיפוס מצוקים בטבע. כמו כן, בתחרויות טיפוס כמעט תמיד המסלולים הם בהובלה, למעט כאשר מדובר במקצים לגיל צעיר במיוחד או בתחרות מיוחדת כמו טיפוס מהיר (speed climbing).
כאשר מאבטחים מטפס הובלה בדרך כלל משתמשים באמצעי חיכוך לא ננעל, מכיוון שככל שהמטפס עולה יש לשחרר לו חבל ואמצעי חיכוך ננעל מקשה על הפעולה. בטיפוס ספורטיבי, עם זאת, ניתן לאבטח הובלה גם באמצעות אמצעי חיכוך ננעל.
הפריצה הגדולה

עלילה

הסרט אינו מבוסס על מקרה אמיתי ספציפי, אלא על טראומה קולקטיבית של שבי. זהו סיפור גבורה והרפתקאה של שני לוחמים שנמלטו מכלא אל-מזא בסוריה, רק כדי לחזור לגיהנום חמושים ברובים, על מנת לחלץ את אלו שנשארו מאחור.
רון גריינר

ילדות

רון ארל גריינר נולד באת'רטון, קווינסלנד, אוסטרליה, הבן הבכור של מרגרט קלארק, פסנתרנית חובבת מוכשרת, ורונלד אלברט גריינר, מחסנאי ומנהל דואר בהר מאליגן, עיירה קטנה שנבנתה כדי לתמוך בהפקת פחם מאבן חול מונולית בצורת שולחן בגובה 400 מטר שקרסה על פני השטח במרחק 100 קילומטרים מקרנס. למרות היותה מאוד מבודדת, הקהילה המקומית שמרה על המורל גבוה בריקודים ובבידור חברתי. המוצא הזה הפך לחשוב מאוד כאשר התפוצצות מכרה ענקית שאירעה ב-19 בספטמבר 1921 שהרגה 75 עובדים (שליש מהאוכלוסייה הבוגרת). מוכשרים צעירים מהמקום כדוגמת רון גריינר עזרו להחזיר את האמונה בעתיד. כשהיה בערך בן 4 הביע עניין במוזיקה ולכן לימדה אותו אמו לנגן מנגינות פשוטות בפסנתר, כאשר כורה וולשי עורר בו עניין בכינור. בנוסף לכישוריו המוזיקליים הוא הצליח לשחזר מנגינות ששמע בבית הספר או בפטיפון. נגנים קלאסיים והאזרחית לשעבר של הר מוליגאן, מרי וורדל, זוכרים את גריינר מנגן בפסנתר מגיל צעיר כאשר "עוד לא הגיע לפדל".

חינוך

משפחת גריינר עזבה את הר מאליגן ב-1930. עד אפריל 1932 הם חיו בחוף הצפוני של קווינסלנד, בקהילה כפרית גדלה שנקראת אלומבה שממוקמת בצד המזרחי של מונולית אבן אחרת, פירמידת וולש בגובה 922 מטרים. בגיל 9, כחלק מבית הספר של אלומבה, גריינר זכה בפרס השני על סולו כינור בהשבעת קרנס ובית הספר המחוזי אייסטדפורד. זה האזכור העיתוני הראשון שבו מצוין שהוא מופיע בפומבי. בתחילת 1933 משפחת גריינר עבר לקרנס איפה שחוץ מעבודת בית ספר באדג' היל סטיי (1933–1934) וקרנס היי (1935–1936), הוא החל למידה רצינית של תאוריית מוזיקה ופירוש. משפחתו התמקמה מחדש מדרום לבריזביין ב-1937, שם הוא סיים את לימודי התיכון שלו ב"סיינט ג'וזפסקולג' נאג'י בריזביין וקיבל תעודת בגרות ב-1938. ב-1939 הוא נרשם לאוניברסיטת בריזביין כדי ללמוד הנדסה אזרחית ומוזיקה, וקיבל את ה-Associate of Trinity College London Diploma) A.T.C.L. Diploma - חבר בטריניטי קולג' לונדון דיפלומה) בפסנתר ובלימודי הרמוניה, קונטרפונקט וחיבור מוזיקלי תחת פרסי בריאר בבריזביין.
אני לא מכשפה

תקציר העלילה

הסרט מתרחש באזור בו מאמינים כי ישנן מכשפות והן יכולות לעוף ולהרוג חפים מפשע. על מנת לשמר את הכוח המאגי שלהן לצרכים חיוביים, שומרים את כל המכשפות בכפר אחד וקושרים כל אחת מהן לחוט לבן, אשר ימנע מהן לעוף או לעזוב את הכפר, בו הן למעשה סוג של אסירות. כמעט כל המכשפות הן נשים מבוגרות, שכנראה עיצבנו את האדם הלא נכון, אשר שיכנע אותן ואת הסביבה כי יש בהן רשע או יכולת להזיק. אבל גיבורת הסרט, שולה, היא ילדה בת 9 בלבד, אשר מביטה על מישהי בכפר שלה בשעה שזו נופלת, מה שהופך אותה אוטומטית לחשודה בכישוף. לאחר שהיא נשלחת לכפר המכשפות, נציג השלטון לוקח אותה תחת חסותו ומשתמש בה בעיקר לצרכים של שיווק וצבירת ממון לעצמו, בעוד האנשים אשר מצפים ממנה לנסים לא תמיד יוצאים מרוצים. שולה לא אוהבת את החיים במקום, אבל מובהר לה כי האלטרנטיבה להימצאות בו היא הפיכתה לעז, שזה מה שקורה למכשפות שבורחות. להיות עז חופשית מתחיל להישמע כמו רעיון לא רע.

הפקה

במאית וכותבת הסרט, רונאגנו ניוני, אמרה שהסרט בהשראת הסיפורים על האשמות כישוף בזמביה. במחקרה על הסרט, רונאגנו נסעה לגאנה ובילתה במחנה מכשפות אמיתי, שם היא התבוננה בחיי היומיום שלהן, ובדיבור שלהן.

הפצה

הסרט שודר לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן, במסגרת השבועיים של הבמאים ב-25 במאי 2017. לאחר מכן הסרט שודר בבריטניה ב-20 באוקטובר 2017, ובשווייץ ב-31 בינואר 2018. בישראל הסרט שודר בפסטיבל הקולנוע ירושלים אשר התרחש ביולי 2017.

הכנסות

הסרט הרוויח כ-141,043 דולר ממכירות הכרטיסים.

ביקורות

האתר "Rotten Tomatoes", הביא לסרט ציון של 100% על פי 37 חוות דעת של גולשים באתר. מרק קרמוד , כתב מעיתון "The Observer", שיבח את עבודתה של רונאגנו ניוני, את הצילום של דייוויד גאלגו ואת המשחק של מרגרט מולובווה. אנה סמית, כתבת מעיתון "Time Out", העניקה לסרט ארבעה מתוך חמישה כוכבים.
גבעת ארנון

גבעת ארנון (או גבעה 777 או גבעת הברנדי) היא מאחז השוכן מזרחית לאיתמר, על רכס גדעונים המחבר בין השומרון לבקעת הירדן. היישוב נמצא על גבעה בגובה 777 מטר מעל פני הים, ומכאן שמה הנוסף של הגבעה.

היסטוריה

המאחז הוקם בחנוכה התשנ"ט, 1999, ביוזמתו של ארגון חי"ל. שמו של המקום מנציח את זכרו של אריה ארנלדו אנגריוני (אותיות שמו של אגריוני), שנרצח בליל 7 במאי 2001 במהלך האינתיפאדה השנייה בפיגוע על ידי מחבלים, בעת ששמר על ציוד חקלאי במקום בטרם אוישה הגבעה.

אוכלוסייה

האוכלוסייה בגבעה מעורבת - דתית וחילונית, ובכך ייחודית בנוף ההתיישבות בגב ההר. תושבי הגבעה עוסקים בחקלאות אקולוגית מקומית במספר מטעים, ובמקצועות חופשיים. בשנת 2010 מנה היישוב כ-13 בתים מאוכלסים עם למעלה מ-50 תושבים. התושבים הראשונים היו בני הגרעין החילוני חי"ל (חוסן יהודי לישראל).

יקבים

בגבעת ארנון ניטעו כרמים אורגניים, ובצידם הוקמו שני יקבים הסמוכים לגת עתיקה ששרידיה נמצאו במקום. תנאי האקלים והאדמה באזור ההר (טרואר) אופטימליים לגידול זנים שונים של גפנים, כמו קברנה סובניון, מרלו, סאן ג’ובזה, פינו-נואר ומוסקט המבורגי. היין מתיישן בחביות עץ אלון צרפתי במשך כשנה.
יקב אחד נקרא 'יקב ארנון' ובעליו הוא ברק שמואל, והשני נקרא 'יקב תום' ובעליו הוא תומר פניני.
בתחרות היינות הבינלאומית טרה וינו, זכה 'יקב תום' בתואר "היקב הטוב ביותר" בקטגוריית יקבי הבוטיק, וכן במדליית "זהב כפול" (התואר הגבוה ביותר בתחרות) ליין היקב בשם "קברנה פרנק 2016" מכרם מירב של היקב.
פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן

ביוגרפיה

פרידריך כריסטיאן נולד ב-31 בדצמבר 1893 בדרזדן לפרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה, וללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליצ'ה, נסיכת פארמה.
בשנת 1903 התגרשו הוריו, ופרידריך כריסטיאן יחד עם שאר אחיו נשאר יחד עם אביו. באותה שנה קיבל פרידריך כריסטיאן דרגת לוטננט ברגימנט משמר הגרנדירים ה-100 (הסקסוני המלכותי ה-1). בשנת 1904 מת סבו גאורג, מלך סקסוניה, ואביו עלה לשלטון במקומו כפרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
בשנת 1913 הצטרף פרידריך כריסטיאן לאקדמיה הצבאית בדרזדן, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת במטה הכללי בחזית המערבית, ואף קיבל כמה עיטורים על אומץ לב. בנוסף היה לו כושר רטורי מדהים, ומשום כך שלח אותו אביו לשליחויות דיפלומטיות לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, מהמט החמישי, סולטאן האימפריה העות'מאנית וקרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ב-13 בנובמבר 1918 התפטר אביו מתפקידו, בעקבות התבוסה של האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. פרידריך כריסטיאן הוביל את הצבא הסקסוני מבלגיה וצרפת לגרמניה, שם הם שוחררו בפולדה.
לאחר המלחמה החל פרידריך כריסטיאן בלימודי משפטים באוניברסיטאות קלן, פרייבורג, ברסלאו ווירצבורג, ואת עבודת הדוקטורט שלו עשה על ניקולאוס קוזאנוס, שתרם רבות לפיתוח המשפט הקנוני בימי הביניים המאוחרים.
במהלך לימודיו בוירצבורג נפגש פרידריך כריסטיאן עם אליזבת הלן, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אלברט, נסיך טורן וטקסיס השמיני ומרגרטה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, וב-16 ביוני 1923 התחתנו השניים ברגנסבורג.
לאחר שסיים את לימודיו הפך פרידריך כריסטיאן למורה להיסטוריה של האמנות, ובערך באותו זמן, אביו ביקש ממנו לקחת את הניהול של נחלות המשפחה בסקסוניה ובשלזיה.
בשנת 1923 ויתר אחיו הבכור גאורג, נסיך הכתר של סקסוניה על זכויותיו לכתר סקסוניה, והצטרף למסדר הישועים. בעקבות כך הפך פרידריך כריסטיאן לראשון בסדר הירושה של בית וטין, ולאחר מות אביו פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה בשנת 1932 ירש פרידריך כריסטיאן את תאריו.
בשנת 1933 עלתה הצעה שפרידריך כריסטיאן ימונה למלך פולין, בשל העבר המשותף של נסיכות הבוחר מסקסוניה וממלכת פולין, אולם בשל עליית היטלר לשלטון והדרדרות היחסים בין גרמניה הנאצית לפולין לפני מלחמת העולם השנייה, לא יצאה ההצעה אל הפועל.
פרידריך כריסטיאן ומשפחתו התגוררו בבמברג, ובשנת 1937 עברו לגור בטירת ואכוויץ על ידי דרזדן, והתגוררו בה עד לשנת 1945. הטירה שרדה את הפצצת דרזדן על ידי בעלות הברית בשנת 1945, ופרידריך כריסטיאן אף שיכן בה פליטים רבים מהעיר. בסוף המלחמה עברו בני המשפחה דרך הוף ורגנסבורג לברגנץ שבאזור הכיבוש הצרפתי, שם שהו ילדיהם הצעירים משנת 1940. בשנת 1955 עבר פרידריך כריסטיאן להתגורר במינכן על יד בניו הגדולים, וב-9 באוגוסט 1968 מת בסאמדן שבשווייץ.
גז מתאן מדיאש (כדורסל)

היסטוריה

קבוצת הכדורסל של גז מתאן מדיאש החלה לשחק בליגה הבכירה ברומניה בעונת 2004/05. 
בעונת 2009/10 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה בעונה הסדירה. ובנוסף הגיעה עד לגמר הגביע הרומני. בנוסף החלה הקבוצה להשתתף ביורוהולד (הליגה הבלקנית), אך הושעתה מהליגה לאחר מספר משחקים בעקבות שיתוף שחקן זר מעל המותר. בעונת 2010/11, הקבוצה הגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף והפסידה 3-2 בסדרה מול קבוצת מוביטלקו קלוז' נפוקה. ובנוסף הגיעה לגמר הגביע הרומני, וזכתה בו לראשונה בתולדותיה. בעונת 2012/13 הגיעה לחצי גמר הפלייאוף. ובנוסף זכתה בגביע הרומני לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת מוביטלקו קלוז' נפוקה.
בעונת 2011/12 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף ונוצחה על ידי קבוצת אססופט פלוישט. בעונת 2012/13, ניצחה את קבוצת אורל יקטרינבורג בשלב המוקדמות של היורוצ'לנג', והגיעה לשלב הבתים.
העיר מדיאש ממוקמת מצפון לעיר סיביו וכל מפגש מול היריבה אטלסיב סיביו הופך למאבק על יוקרה אזורית.
שיזו קנקורי

שיזו קנקורי (ביפנית 金栗 四三, ‏ 20 באוגוסט 1891 - 13 בנובמבר 1983) היה אצן מרתון יפני ומחלוצי מקצועות השדה והריצה ביפן. ביפן זכה לכינוי "אבי המרתון".

ביוגרפיה

קנקורי הוא יליד טאמנה שבמחוז קוממוטו, למד באוניברסיטת טסוקובה. במבחני הכניסה להשתתפות באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912, קנקורי קבע שיא עולם חדש בריצת מרתון של שעתיים, 32 דקות ו-45 שניות, אם כי מסלול הריצה שלו ארך רק 40 קילומטרים. עקב כך הוא נמנה עם המשלחת היפנית לאולימפיאדה שכללה ספורטאי אחד נוסף בלבד, האצן מישימה יאהיקו. 
עם זאת, קנקורי התפרסם בעולם עקב כך שבמהלך השתתפותו בריצת המרתון באולימפיאדת סטוקהולם הוא נעלם. קנקורי עבר מסע מתיש של 18 ימים מיפן לשוודיה, את המסע החל באוניה ומשם המשיך ברכבת הטרנס-סיבירית והזדקק ל-5 ימי מנוחה כדי להתאושש. המירוץ התקיים במחוז סולנטונה בעיר ומזג האוויר היה חם מהרגיל, חום של 25 מעלות צלזיוס שרר ביום התחרות ומעל מחצית מהרצים לקו במכת חום. קנקורי, שהיה מותש מהדרך הארוכה שעשה מיפן ושלא הסתגל לאוכל המקומי, איבד את הכרתו באמצע הריצה וקיבל טיפול ממשפחה של חקלאים. בהיותו נבוך מעצם "כישלונו" הוא חזר בשקט ליפן ולא הודיע על פרישתו מהמירוץ לנציגי האולימפיאדה. הרשויות בשוודיה הכריזו עליו כנעדר במשך 50 שנה בטרם גילו שהוא חזר ליפן ואף השתתף באולימפיאדות אחרות. בשנת 1967, הטלוויזיה השוודית יצרה עמו קשר והציעה לו "לסיים" את ריצת המרתון שלו. הוא חזר לשוודיה והשלים את מסלול המרתון בזמן כולל של 54 שנים, 8 חודשים, 6 ימים, 5 שעות, 32 דקות ו-20.3 שניות. בסיום המסלול אמר: "היה זה מסע ארוך. במהלכו התחתנתי והבאתי לעולם 6 ילדים ו-10 נכדים". 
למרות פרישתו מריצת המרתון בסטוקהולם, קנקורי נבחר לייצג את יפן באולימפיאדת 1916 שהייתה אמורה להיערך בברלין אך בוטלה בשל אירועי מלחמת העולם הראשונה. אבל, הוא אכן ייצג את יפן באולימפיאדת 1920 שנערכה באנטוורפן בלגיה, את ריצת המרתון סיים בזמן של שעתיים, 48 דקות ו-45.4 שניות ובמקום ה-16 הכללי. הוא נשלח גם לאולימפיאדת 1924 אבל לא סיים את הריצה. ביפן, ייסד בשנת 1920 ריצת מרתון מיוחדת בה רצים מטוקיו לעיר האקון. משנת 2004 הפרס הראשון בתחרות נקראו על שמו.
הוא נפטר בגיל 92 ב-13 בנובמבר 1983 בעיר הולדתו טאמנה ביפן.
בני וקסלר

ביוגרפיה

וקסלר נפצע במהלך מבצע שלום הגליל מהתפוצצות רימון שקטע את כף ידו. במשותף עם חבריו לעמותת "אתגרים", דרור כהן וארנון אפרתי, וקסלר החל לעסוק בשיט מדגם "סונאר" והוא האחראי בצוות על תפעול המפרש שבקדמת הסירה. יחד עמם הוא לוקח חלק בתחרויות בינלאומיות ובאולימפיאדת הנכים 2004 היה שותף לזכייה במדליית הזהב בשיט בסירת סונאר. באליפות העולם בשייט שקדמה לאולימפיאדה זכה הצוות במקום השני, ואילו לאחר האולימפיאדה זכה הצוות במדליית ארד באליפות העולם 2007.
וקסלר עובד כמתווך וכנהג מונית, נשוי ואב לשלוש בנות ובן.
שון פייגה

שון פייגה (נולד ב-12 במרץ 1988 במולדת) הוא שחקן כדורעף ישראלי. הוא מתחרה בכדורעף החופים עם אריאל הילמן.

ביוגרפיה

פייגה החל לשחק כדורעף במועדון מכבי תל אביב, וזכה עם המועדון בדאבל שלוש פעמים ברציפות, בעונות 2007/2008, 2008/2009 ו-2009/2010. את עונת 2010/2011 פתח בקבוצת ווריקורי הדרום קוריאנית, אך לא השתלב בה, ועבר למועדון אתניקוס אלכסנדרופוליס מליגת העל היוונית. בסיום העונה, שב למכבי תל אביב, שזכתה בדאבל פעם נוספת.
לאחר תום העונה החליט פייגה לפרוש מכדורעף האולמות ולעבור לשחק כדורעף חופים, יחד עם אריאל הילמן, במטרה להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בשנת 2013 החלו להשתתף בתחרויות בינלאומיות, והשתתפו במשחקים האירופיים שנערכו ב-2015 בבאקו. שון פייגה ואריאל הילמן הגיעו למקום החמישי. פייגה והילמן זכו באליפות בכדורעף חופים בישראל בשנים 2016 ו-2017.
פייגה נשוי למתעמלת האומנותית רחלי ויגדורצ'יק.
גאורג פיק

ביוגרפיה

פיק, שנולד בווינה למשפחה יהודית, החל את לימודיו באוניברסיטת וינה בשנת 1875. 5 שנים מאוחר יותר, בגיל 21, סיים את עבודת הדוקטורט שלו והתמנה לעוזרו של ארנסט מאך באוניברסיטת קארל בפראג. בשנת 1881 הוא התמנה למרצה באוניברסיטה, ופרט לשנת 1884, במהלכה עבד יחד עם פליקס קליין באוניברסיטת לייפציג, הוא נשאר בפראג עד לפרישתו בשנת 1927. עוד במהלך שהותו בפראג, עמד פיק בראש הוועדה שבחרה באלברט איינשטיין לתפקיד בכיר באוניברסיטה בשנת 1911, ואף הציג בפני איינשטיין את עבודתם של המתמטיקאים האיטלקים טוליו לוי-צ'יביטה וגרגוריו ריצ'י-קורבסטרו בתחום החשבון הטנזורי - תחום בו נעזר איינשטיין בשנת 1915 לפיתוח תורת היחסות הכללית. פיק אף נבחר לחבר באקדמיה הצ'כית למדעים ואמנויות, אך נושל מתפקידו לאחר השתלטות הנאצים על פראג. 
לאחר פרישתו ב-1927, חזר פיק לווינה. לאחר סיפוחה של אוסטריה לרייך השלישי ב-1938, חזר פיק לפראג. ב-13 ביולי 1942, כשלוש וחצי שנים לאחר פלישתם של הנאצים לצ'כוסלובקיה, נשלח פיק למחנה הריכוז טרזיינשטט, שם מצא את מותו כשבועיים מאוחר יותר.
מוזי ורטהיים

ביוגרפיה

ורטהיים נולד בירושלים בבית דתי, ועד גיל 15 למד בישיבה. בגיל 17 התגייס לפלמ"ח.
לאחר שסיים את שירותו בצה"ל למד לתואר ראשון במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. לאחר שסיים את התואר החל בהתמחות בעריכת דין, תוך כדי שהוא לומד לתואר שני בפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטה העברית. שירת במוסד, ואף שימש מנהל תחנה של המוסד בשווייץ ובאיטליה.
בשנת 1965 פרש מהמוסד והחל לעבוד בחברת התרופות אסיא כמנהל כספים ויצוא.
בשנת 1967 לקח חלק, יחד עם אברהם פיינברג, איל הון יהודי-אמריקני, בהקמת זכיינית חברת קוקה-קולה בישראל, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים. בשנים 1973–1980 היה מנכ"ל החברה ומשנת 1980 שימש כנשיאה. בשנת 2001, לאחר מותו של פיינברג, רכש את מניותיו בחברה.
באמצע שנות ה-90 רכש מניות בזכיינית ערוץ 2, שידורי קשת, ולאחר שרכש מחיים סבן את חלקו בה, הוא החזיק ב-51% אחוזים מהחברה.
בשנת 1993 זכה ורטהיים בפרס התעשייה בקטגוריית המזון.
בשנת 1994 רכש כ-26% ממניות בנק המזרחי ובשנת 1997 רכש 25% נוספים, בשיתוף עם האחים עופר, ובהמשך החזיק ב-20% מבנק מזרחי-טפחות, אשר בבעלותו גם בנק אדנים למשכנתאות.
ורטהיים החזיק בנדל"ן במרינה בהרצליה, בחברת חיפושי הנפט שדות ים, בחברת ההשקעות זינגר-ברנע ובתחנת הרדיו באילת "קול הים האדום", ב-25.5% מחברת הנדל"ן אלוני חץ, וכן בחברת ברגר הולדינגס, בעלת השליטה בדש ני"ע, חברת הברוקרים הפרטית הגדולה בישראל.
בשנת 2004 רכש, באמצעות "החברה המרכזית לייצור משקאות קלים", את יצרנית מוצרי החלב "טרה".
בדצמבר 2005 ניצל ורטהיים את שליטתו בשידורי קשת על מנת לעכב שידור של תחקיר, במסגרת התוכנית "עובדה" על אירוע של כמעט-תאונה בחברת ישראייר, וזאת לבקשת נוחי דנקנר, שחברת התעופה נמצאה בשליטתו. לאחר מכן פרסם מאמר ב"ידיעות אחרונות" ובו טען כי זו הייתה טעות מצד שידורי קשת לקנות את "עובדה".
בנובמבר 2012 מונה ורטהיים ליו"ר זמני של בנק מזרחי-טפחות, במקום יעקב פרי, שהצטרף למפלגת יש עתיד.
ורטהיים עמד בראש עמותת "דע אמת", הנהנית מתרומות של החברה המרכזית לייצור משקאות קלים.
היה חבר מרכז הליכוד, אולם לפי תחקיר, היה מקורב במקביל לאריאל שרון, אהוד אולמרט, יעקב פרי ואהוד ברק. בעבר אף תרם למערכת הבחירות של אהוד ברק ושל מפלגת העבודה.
ורטהיים היה נשוי ואב לשניים. בשנותיו האחרונות התגורר במתחם "סי אנד סאן" שבצפון תל אביב.
אקדח נורים

אקדח נורים הוא אקדח היורה נורים המשמשים בדרך כלל כאות מצוקה. לעיתים ישמשו הנורים אות תקשורת בים או בין מטוסים ואנשים על הקרקע. אקדח נורים הוא פריט נפוץ בערכות הצלה.
הסוג הנפוץ ביותר של אקדח נורים קרוי "אקדח ורי" על שם אדוארד וילסון ורי (1847-1910), קצין ים אמריקאי שפיתח את השימוש באקדח בריחי ליריה אחת של נור. גרסאות מודרניות של האקדח עשויות מפלסטיק עמיד בצבעים שונים. במדינות כמו הממלכה המאוחדת, בהן יש הגבלות שימוש חמורות בכלי ירייה, השימוש באקדח נורים אינו כה נפוץ כציוד הצלה בספינות.
כדי לקבל אפקטיביות מלאה של הנור, וכדי שהמחפש יאכן את היורה כמה שיותר קרוב, יש לירות את הנור בזווית ישרה. בצורה זו הנור ישהה באוויר יותר זמן ויסמן את מיקומו של היורה בצורה מדויקת. הנור ניצת בגובה של כ-100 מטרים, וצבעו של נור מצוקה אדום. לנורים משוכללים מחובר מצנח קטן המגדיל את זמן השהיה באוויר, ומגביר את סיכויי הזיהוי.
בשימושי תקשורת צבאית יורים נורים בצבעים שונים, כאשר לכל צבע יש משמעות על פי פקודות הקרב של היחידה או על פי מה שנקבע מראש.
גרסאות של אקדח נורים שהיו בשימוש במלחמת העולם השנייה, היו בעלות קדח של 25.4 מ"מ. גרסאות מודרניות יותר הן בעלות קדח של 18.53 מ"מ.
אקדח נורים אינו נשק התקפי, אולם במלחמת העולם השנייה תיכננו מהנדסים גרמנים כמה דגמים של אקדח נורים היורה רימוני יד. ידועים גם מקרים של טייסים שהשתמשו באקדח נורים כנשק הגנתי, לאחר שצנחו בשטח אויב. כמו כן, במלחמת יום הכיפורים במהלך קרב מרסה תלמאת הצית קצין מחיל הים הישראלי ספינת ברטראם מצרית בעזרת ירי מאקדח זיקוקים.
ג'ודי גורדון

חייה

גורדון נולדה בעיר מאקי שבקווינסלנד לאב יליד ניו זילנד ממוצא מאורי ולאם אוסטרלית. משפחתה עברה לסידני כשהייתה בת 11. בגיל 13 החלה לעסוק בדוגמנות, גם מחוץ לאוסטרליה, בין היתר ביפן, לונדון ומילאנו.
בשנת 2005 החלה לראשונה לעסוק גם במשחק, כשהחלה לגלם את דמותה של מרתה מקנזי באופרת הסבון קרוב רחוק, דמות אותה גילמה עד 2010. תפקידה בסדרה זיכה אותה בפרס לוגי בקטגוריית השחקנית החדשה הפופולרית ביותר (2006) ובמועמדות לפרס זה בקטגוריית השחקנית הפופולרית ביותר (2009). במקביל להשתתפותה בסדרה, נטלה חלק גם בגרסה האוסטרלית ל"רוקדים עם כוכבים" בשנת 2008, וסיימה במקום השישי (המנצח היה עמיתה ל"קרוב רחוק", לוק ג'ייקובז). מאז עזבה את "קרוב רחוק" השתתפה גורדון במספר סרטי קולנוע וטלוויזיה.

חייה האישיים

בשנת 2007 נפטר בן-זוגה של גורדון, כריס בוקהארדט, מלוקמיה, והוא בן 23. באוגוסט 2011 התארסה לבן זוגה הנוכחי, שחקן הרוגבי בריית' אנאסטה.
מקהלת רון

מקהלת רון הייתה מקהלת פועלים בניצוחו של קונראד מאן שפעלה בישראל במשך קרוב ל-15 שנה, בשנות ה-40 וה-50.
המקהלה הוקמה ביוזמת המפלגה הקומוניסטית הישראלית, על בסיס מקהלת פועלים שפעלה בשנת 1945 במסגרת המועדון "תרבות לעם" בתל אביב.
מבקר המוזיקה מנשה רבינא כתב על המקהלה בתחילת דרכה: "זמרה טובה בהדרכתו של מנצח טוב בפי מקהלה טובה."
בשנות פעילותה הופיעה המקהלה ברחבי הארץ וכן בפסטיבלים ברחבי העולם. ב-1947, לאחר פסטיבל הנוער והסטודנטים בפראג, ערכה המקהלה סיור הופעות בצ'כוסלובקיה ובצרפת.
בהשפעת מלחמת העולם השנייה והניצחון על הנאצים, הרפרטואר של המקהלה כלל שירים סובייטיים מתורגמים לעברית, שירי פרטיזנים, ובמקביל - שירי פועלים, שירים עבריים ושירים בשפות שונות. המקהלה שרה גם קנטטות ושירים שאת לחניהם כתב המנצח עצמו. נשמרו שישה שירונים של המקהלה.
בין זמרי המקהלה הידועים היו אסתר חצרוני, שמעון ישראלי, ראובן שפר שחקן התיאטרון הקאמרי ואחד מארבעת חברי רביעיית התיאטרון ודוד חנין, אביו של חבר הכנסת דב חנין. דוד הצטרף למקהלה והיה מהזמרים הבולטים בה. במקהלה פגש את חברתו לחיים, שולה שגדלה במשפחה דתית בכרם התימנים בתל אביב.
פולריזביליות

פולריזביליות או קְטִיבוּת היא מדד יחסי לשינוי הצורה (קיטוב) של התפלגות מטען חשמלי, כגון ענן האלקטרונים סביב לאטום או מולקולה, בעקבות קירבה לשדה חשמלי חיצוני הנגרם על ידי יון או דיפול סמוכים.
הפולריזביליות האלקטרונית \alpha מוגדרת כיחס בין הדיפול המושרה \boldsymbol{p} של אטום לשדה החשמלי \boldsymbol{E} היוצר את מומנט הדיפול: \boldsymbol{p} = \alpha \boldsymbol{E}
לפולריזביליות יחידות SI של C·m²·V⁻¹ = sdA²·s⁴·kg⁻¹ אך היא בדרך כלל נמדדת בפולריזביליות לנפח ביחידות של cm³ או בÅ³.