google/wiki40b huggingface dataset:
חוסיין ברגותי

קורות חייו

ברגותי נולד בכפר כובר, והעביר את ילדותו בין הכפר יחד עם אמו ובין ביירות בה עבד אביו. מנודה בילדותו מצא נחמה בחיק הטבע והמילים. בשנתו המסיימת בתיכון השתתף בתחרות כתיבת שירה שנערכה על ידי משרד החינוך הירדני בעת שליטתו בגדה המערבית, והמקום הראשון נמנע ממנו בתואנה לפלגיאט לה השיב בנוכחות הקהל "בורות אינה תירוץ". ברגותי השלים את לימודי התיכון בבית הספר אמיר חסן בביר זית.
משך חמש שנים למד בבודפשט מדע המדינה ומימון ציבורי. עם חזרתו החל ללמוד באוניברסיטת ביר זית והשלים תואר ראשון בספרות אנגלית. במהלך השנה לתום לימודיו אלה, ב-1983, לימד באוניברסיטת ביר זית עד שנסע להמשיך את לימודי המאסטר (1987) והדוקטורט (1992) בספרות השוואתית באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל.
ברגותי שב לרשות הפלסטינית עם מינויו לפרופסור לפילוסופיה וחקר התרבות באוניברסיטת ביר זית, ומשך שלש שנים (1997) החזיק במשרת פרופסור לספרות, ביקורת ותיאטרון באוניברסיטת אל קודס, במהלכן היה ממייסדי "בית השירה" הפלסטיני ומנהל הוצאה לאור בשני כתבי עת לספרות.
ברגותי נפטר ב-1 במאי 2002 בבית החולים רמאללה לאחר מחלת סרטן ממושכת.

עבודותיו

מגוון עבודותיו של ברגותי חובק רומנים בהם בעלי הקשרים אוטוביוגרפיים מובהקים, שירה, מסאות וביקורת, פזמונאות, מחזאות ותסריטאות. אך שתיים מעבודותיו, "האור הכחול" ו"בין עצי השקד", תורגמו לצרפתית על ידי מריאן וייס.

האור הכחול

יצירת המופת מאת ברגותי נכתבה בשנת 2001, ופורשת מחוויותיו בחברת החריגים המנודים ו"המשוגעים" ברחובות סיאטל, הפוקדים את בית הקולנוע "האשליה הנוראה", את הבר "האור הכחול" ואת בית הקפה "המוצא האחרון", וכן את מפגשו עם בארי, דרוויש סופי מקוניה שנטש את חייו האקדמיים ואת מולדתו לטובת חיי "חסר בית משוגע, או כל מילה אחרת המשמשת לתיאור אלה שאנו לא מבינים". הספר עוסק בחקירת השיגעון של הגיבור והפרדוקס הרוחני המתואר כ"מפגש בין ילד הרים והים" שני מושגים המקטבים את נפשו. ספר ברוח דור הביט. הרומן אף תורגם לצרפתית.

הגדה השלישית של נהר הירדן

ספרו זה ראה אור ב-1984, במהלך מסעו באירופה, ומתאר את מצבו הנפשי חסר המנוחה והגבולי. באמצעות אנלוגיה לנהר הירדן מדגים של"נהר החיים", שתי גדות, מולדת וגלות, בעוד אחדים נועדו לחיים מדומים "בגדה השלישית", גדה של רוחניות, הגות, תשוקה וכאב, אהבה, שיגעון ושירה.

בין עצי השקד

נכתב בשנתו האחרונה, בדומה לרומן "האור הכחול", ומתעד את שנותיו האחרונות והתמודדותו עם מחלת הסרטן. בספר זה שב ומתבונן במקורותיו, ילדותו ואחריתו, תוך איור דיוקן כפרו האהוב הנאנק תחת מגף הקולוניאליזם. בכתיבתו ביקש להעניק חיי נצח לאזור הפראי של הגבעות סביב כובר מכורתו המכונה "דיר אל ג'וואני". "אמור לה, לא משנה מה יקרה...אם תבקר אותי, אהיה בין עצי השקד" לאחר מותו נקברה גופתו של ברגותי בין עצי השקד בגינה שבבית אימו. הספר תורגם לצרפתית.
ג'ק ראיין (סדרת סרטים)

סדרת סרטי ג'ק ראיין היא סדרת סרטי מותחן ריגול ופעולה אמריקאים המבוססים על דמות שיצר המחבר טום קלנסי בסדרת ספרי מותחן. בסדרה של חמישה סרטים ארבעה שחקנים שונים גילמו את הדמות: אלק בולדווין, האריסון פורד, בן אפלק וכריס פיין.
חרף תחלופת שחקנים גבוהה, כל סרטי ג'ק ראיין הופצו על ידי פרמאונט למן ההתחלה. מייס ניופלד מפרמאונט היה שותף להפקה בכל אחד מהסרטים. יחד עמו עבדו על הסרטים גם המפיקים רוברט רהם ("משחקים פטריוטיים" ו"סכנה ברורה ומיידית") ולורנצו די בונאוונטורה ("ג'ק ראיין: גיוס הצללים").
הסרטים הרוויחו יחד 922,650,731 מיליון דולר והיו מועמדים לפרס אוסקר 8 פעמים וזכו רק בקטגוריית עריכת הסאונד על "המרדף אחר אוקטובר האדום".
המשכיות הסרטים שונה מאשר בסדרת הספרים. אם בספרים עלילת "משחקים פטריוטיים" מתרחשת לפני "המרדף אחר אוקטובר האדום", בסרטים הסדר הפוך. בנוסף, "כל הפחדים כולם" מהווה אתחול לזיכיון ועלילתו שונה לגמרי מאשר בספר, כשהעלילה מתרחשת בשנת 2002 בעוד בספר העלילה מתרחשת בשנים 1991-1992. בשנת 2014 שוב נעשה ניסיון לאתחל את הזיכיון עם יציאת הסרט "גיוס צללים", שאינו מבוסס על אף ספר אלא מהווה אתחול נפרד עם תסריט מקורי.

משחקים פטריוטיים (1992)

מבוסס על ספר באותו שם. ג'ק ראיין (האריסון פורד), מנתח ה-CIA לשעבר הוא כעת פרופסור באקדמיית הצי בארצות הברית שנפצע קשות בעת מתקפה על מזכירות המדינה הבריטית של צפון אירלנד בלונדון. ראיין מצטרף שוב לסוכנות הביון על מנת לעצור את ארגוני הטרור האיריים.

סכנה ברורה ומיידית (1994)

מבוסס על ספר באותו שם. ג'ק ראיין (האריסון פורד) מתמנה לממלא מקום סגן מנהל המודיעין של ה-CIA, זאת לאחר שקודמו בתפקיד סגן האדמירל ג'יימס גריר חלה במחלה חשוכת מרפא. כשמשפחתו הקרובה של נשיא ארצות הברית נרצחת בשנתה על ידי קרטל סמים, ראיין נקרא כדי לחקור. מבלי ידיעתו, סוכנות הביון שולחת סוכן מבצעי להוביל כוח צבאי בפעילות חשאית בקולומביה. תוך סיכון חייו ועתידו המקצועי, ראיין מחליט לחשוף את האמת שמאחורי התפתחות המצב.

כל הפחדים כולם (2002)

מבוסס על ספר באותו שם. לאחר שנשיא רוסיה מת ומוחלף באיש בעל עבר מסתורי, ארצות הברית חוששת מפני התחדשות המלחמה הקרה ומנהל סוכנות הביון מגייס את מנתח המודיעין הצעיר ג'ק ראיין (בן אפלק) כדי לספק ייעוץ. ראיין מגלה שארגון טרור נאו-פאשיסטי מתכנן לעורר מלחמה בין רוסיה לארצות הברית, באמצעות פיצוץ פצצה גרעינית בעת משחק פוטבול בבלטימור, ארצות הברית.
פאי בירכתי הספינה

תכונות

π בירכתי הספינה הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים במרחק זוויתי של כ-0.72 שניית קשת זה מזה ומסומנים π בירכתי הספינה Aa ו-π בירכתי הספינה Ab. במרחק זוויתי של מעט יותר מדקת קשת מבני הזוג נמצא כוכב נוסף שבעבר היה מסומן כ-π בירכתי הספינה B וכיום נהוג לציינו כ-HD 56856.

π בירכתי הספינה Aa

π בירכתי הספינה Aa הוא הכוכב הבהיר יותר מבין השלושה והיחיד שניתן לצפייה ללא ציוד עזר. זהו על-ענק כתום מסוג ספקטרלי K3 Ib (בעבר, כאשר המרחק אליו הוערך בכ-100-200 שנות אור, הוא סווג כענק כתום מסוג ספקטרלי K4 III). מסתו קרובה ל-12 מסות שמש ורדיוסו כ-220 רדיוסי שמש, בערך כמו רדיוס מסלול כדור הארץ סביב השמש. טמפרטורת פניו כ-4,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 7,800 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה אך בשל טמפרטורת פניו הנמוכה, חלק משמעותי מקרינתו היא בתחום התת-אדום, כך שעוצמת ההארה המלאה שלו היא קרוב לפי 12,000 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו של π בירכתי הספינה משתנה בפחות מעשירית של דרגת בהירות והוא מסווג כמשתנה סדיר למחצה.

π בירכתי הספינה Ab

π בירכתי הספינה Ab (לפעמים מסומן כ-π בירכתי הספינה C) הוא בן הזוג העמום יותר עם בהירות מדרגה 6.86. כוכב זה הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B5 שמאיר בעוצמה של פי 170 מהשמש באור נראה ובערך כפול מכך בצרוף הקרינה בתחום העל-סגול. הוא נמצא במרחק זוויתי של כשלושת רבעי שניית קשת מ-π בירכתי הספינה Aa שממרחק של 810 שנות אור, שקול לכ-3 אלפיות של שנת אור או כ-180 יחידות אסטרונומיות.

π בירכתי הספינה B

π בירכתי הספינה B (מסומן בדרך כלל כ-HD 56856), הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי 9.5 עם בהירות מדרגה 8 ומסה שמוערכת בכ-2.5 מסות שמש. לא ידוע אם הוא קשור כבידתית לזוג π בירכתי הספינה A, אך אם כן, הוא נמצא במרחק של לפחות רבע שנת אור או 17,000 יחידות אסטרונומיות מהם, וזמן ההקפה שלו סביבם הוא לפחות 700,000 שנים.

סביבה

π בירכתי הספינה הוא חלק מצביר פתוח שנקרא קולינדר 135 (לפעמים גם נקרא צביר π בירכתי הספינה) והוא הכוכב הבהיר ביותר בצביר. חוץ ממנו יש בצביר עוד 3 כוכבים עם דרגת בהירות מתחת ל-5.5 כך שניתן לראותם ללא ציוד עזר. חוץ מהם, משקפת או טלסקופ חובבים מאפשרים לצפות בעשרות כוכבים נוספים ברדיוס של פחות ממעלה מסביבם. מדידות של המהירות הרדיאלית, התנועה העצמית והמרחק, נותנות תוצאות דומות לחלק משמעותי מהכוכבים האלה ומוכיחות שאכן מדובר בצביר.
פאולו קוסטנזו

ביוגרפיה

הוא נולד בבראמפטון, אונטריו, קנדה לאב ממוצא איטלקי. לאם משוררת. נכון להיום הוא מתגורר בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
בשנות לימודיו בבית הספר היסודי נשברו שתי רגליו בתאונת דרכים.

קריירה

בשנת 1998 שיחק בסרט הטלוויזיה האמריקאי "מצילים: סיפורי אומץ: שתי משפחות" לצד מייקל רפפורט ורובין טאני, בתפקיד יעקב. בשנת 2001 שיחק בסרט המוזיקלי "ג'וזי והפוסיקאטס" לצדם של טארה ריד ורוזריו דוסון. ב-2003 שיחק בקומדיית הפשע "הבנק הזה הוא עני" לצד וודי הרלסון.  
בשנת 2008 שיחק בסרט האימה "היצור" לצידו של שיאה ויגהאם. בשנת 2009 שיחק בסרט הילדים "מזל תאומים" (Old Dogs), בכיכובם של ג'ון טרבולטה ורובין ויליאמס.
שלמה בן אליהו

שלמה בן אליהו (נולד ב-4 בנובמבר 1955) הוא מנכ"ל משרד החקלאות ופיתוח הכפר. קודם לכן כיהן כמנכ"ל משרד הבינוי, מנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל וראש המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית.

ביוגרפיה

נולד בישראל, בנם הבכור של הרב מרדכי אליהו וחנה-צביה.
שירת בצה"ל במסלול ישיבת הסדר כמפקד טנק בחיל השריון. בשירות המילואים שירת כקצין בדרגת רב-סרן ברבנות הצבאית כמפקד קורסים להכשרת קצינים. סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן והוסמך כעורך דין ב-1983. במשך מספר שנים פעל כעורך דין עצמאי והתמחה בתחום הנדל"ן. 
בשנת 1999 התמנה למנכ"ל משרד השיכון, וכיהן בתפקיד במשך שנה וחצי. בשנת 2001 התמנה למנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל, וכעבור ארבעה חודשים פרש מתפקידו לאחר שלא נענו דרישותיו לחופש פעולה וסמכויות ביצועיות. 
בשנת 2002 התמנה לראשות החטיבה להתיישבות בסוכנות היהודית. בתקופתו התבצעה תוכנית ההתנתקות והוא היה אמור לקבל לידיו את הטיפול במפונים מגוש קטיף, אך הוא סירב לטפל בנושא מסיבות אידאולוגיות ובעקבות זאת הוקמה מנהלת סל"ע. בשנת 2006 פרש מתפקידו.
במשך מספר שנים עסק בייעוץ לחברות עסקיות. בשנת 2012 התמנה לממלא מקום מנכ"ל חברת מוריה - החברה לפיתוח ירושלים. 
בן אליהו שימש דירקטור במספר חברות ובהן מינהל מקרקעי ישראל ורשות הנמלים והרכבות. כמו כן עמד בראשות כמה ועדות ממשלתיות.
באפריל 2013 התמנה למנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, תחת השר אורי אריאל מהבית היהודי. הוא הצהיר כי לדעתו דיור ציבורי צריך להיות מוגבל לנכים בלבד וכי הפתרון למחוסרי דיור ברשימת ההמתנה צריך לבוא באמצעות סיוע לשכירת דירה בשוק הפרטי "אני מעדיף לתת לממתינים שכר דירה ריאלי כדי שילכו לשוק הפרטי ושכרו דירה ולא יתקשרו אלי כל הזמן: הדלת לא נסגרת, בוא תקן לי אותה. אם אנחנו רוצים לתת לאנשים האלה גם את הביטחון העצמי שהם קובעים את גורלם ואיך תיראה הדירה שלהם – תן להם את הכסף. הם ילכו לשוק הפרטי וישכרו אותה. אל תיתן להם להיות תלויים". 
ביולי 2015 מונה למנכ"ל משרד החקלאות ופיתוח הכפר. באוקטובר 2016, בעת ביקור ראש ממשלת רוסיה, דמיטרי מדבדב בישראל, המליץ שלמה בן אליהו, על פי בקשתו של השר אריאל, על מתן מזל"ט ששימש את מכון וולקני כמתנה למדבדב. החלטה זו ספגה ביקורת רבה. בן אליהו אמר שההצעה למסור את הרחפן לרוסים נאמרה על ידי אריאל בבדיחות הדעת וגם אישורו ניתן בבדיחות הדעת, ואילו הרוסים לקחו זאת ברצינות. היועץ המשפטי לממשלה המליץ לנציב שירות המדינה לפתוח בהליך משמעתי כנגד המנכ"ל.
בינואר 2017 הורשע בן אליהו בדין משמעתי ונענש בנזיפה חמורה, על שהשמיט פרטים אודות רכושו בהצהרות שהגיש לקראת כניסתו לתפקיד מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון.
נשוי לטובה ואב לארבעה. מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים.
מתיאס אלמיידה

קריירה כשחקן

אלמיידה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ריבר פלייט, וערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-22 בפברואר 1992. הוא שיחק שם עד 1996, וזכה בשלוש אליפויות ופעם אחת בגביע ליברטדורס.
ב-1996 עבר לסביליה, אך בסיום עונתו הראשונה הקבוצה ירדה ליגה והוא עזב ללאציו. הוא שיחק עבור לאציו במשך שלוש עונות, בהן הפך לאחד מחביבי האוהדים בין השאר לאחר השער שהבקיע מול ג'אנלואיג'י בופון ממרחק 35 יארד, ויכולתו שסייעה לקבוצה לזכות בדאבל של אליפות וקופה איטליה בשנת 2000, ובגביע המחזיקות ב-1999. הוא נבחר לשחקן העונה של סרייה א' בעונת 1997/1998.
בקיץ 2002 הוא הועבר לפארמה תמורת ורטיסלב גרשקו. בשתי עונותיו בפארמה הוא לא היה שחקן הרכב קבוע, ובקיץ 2004 עזב לברשה בהעברה חופשית. בשנה שלאחר מכן הוא הסכים לחזור לארגנטינה ולשחק עבור קילמס אתלטיקו קלוב בגביע ליברטדורס. הוא הודיע על פרישתו מכדורגל לאחר שהקבוצה הודחה מהטורניר.
לאחר שנה וחצי מחוץ לכדורגל, בה ייצג את ארגנטינה בטורניר ראווה בינלאומי לצידו של דייגו מראדונה ונטל חלק בגביע העולם בכדורגל אולמות בספרד, הוא החליט לחזור לשחק. ב-26 במאי 2007 הוא חתם במועדון לין אוסלו מליגת העל הנורווגית, וערך את הופעת הבכורה ב-13 במאי לאחר שעלה כמחליף. אלמיידה הרבה לשחק בקבוצת המילואים ובגביע הנורווגי, אך שותף רק במשחק ליגה אחד נוסף, גם כן כמחליף. ב-26 במאי 2007 הוא הגיע לסיכום עם הנהלת הקבוצה על ביטול החוזה, ופרש בשני ממשחק פעיל.
ב-19 בפברואר 2009 חזר אלמיידה לשחק, וחתם במועדון הארגנטינאי פניקס, המשחק בליגה השלישית. ב-19 באוגוסט 2009 דווח כי אלמיידה חתם על חוזה בריבר פלייט, בה ישתף פעולה עם מרסלו גז'ארדו ואריאל אורטגה, לאחר 13 שנים של משחק מחוץ לארגנטינה.
אלמיידה שיחק בנבחרת ארגנטינה במשך תשע שנים, שבמהלכן נטל חלק באולימפיאדת אטלנטה (זכייה במדליית הכסף), מונדיאל 1998 ומונדיאל 2002.

קריירה כמאמן

בתאריך ב-28 ביוני 2011, מונה למאמן הקבוצה לאחר שפרש ממשחק פעיל ובכך קיבל על עצמו את המשימה להחזיר את המועדון לליגה הבכירה בארגנטינה. 
בנובמבר 2012 פוטר אלמיידה מאימון ריבר פלייט.
בשנת 2013 מונה למאמן באנפילד. בשנת 2015 התפטר מתפקידו. באותה שנה מונה למאמן קבוצת גוודלחרה
אמון (שד)

אמון (Aamon) הוא אחד משדיו של עשתרות (Astaroth), על פי האמונה, אמון רואה את העבר והעתיד ומעביר את יכולתו לאלו אשר כרתו ברית עם השטן.
אין הסכמה בנוגע לתיאורו החיצוני: לעיתים הוא מתואר כאדם בעל ראש ינשוף ולעיתים כאדם בעל ראש זאב וזנב נחש. דמונולוגים קישרו את שמו לאל המצרי אמון, (Amun) או לאל בעל (Ba'al Hammon) מקרתגו.
לפי "מבוא לקבלה" (עמוד 64) "אמון הוא הרוח השביעית שרשומה בגואטיה. אמון הוא דוכס השולט על ארבעים ליגיונות של רוחות. הוא בדרך כלל מופיע כזאב עם זנב של נחש אפעה, ויורק אש. הוא יכול גם ללבוש צורה של אדם עם ראש של עורב, ושיניים של כלב. הוא יודע על העבר ויכול לחזות את העתיד, הוא גם יכול לפתור מריבות בין חברים.".
דמרטוס (מלך ספרטה)

דמרטוס (ביוונית: Δημάρατος) היה מלך ספרטה בין השנים 510 לפנה"ס-491 לפנה"ס. הודח בידי קלאומנס הראשון וערק לצד ממלכת פרס האחמנית.

משפחתו

השם "דמרטוס" הוא הלחם של המילים היווניות "תפילה" ו"עם", מה שתואם את עדותו של הרודוטוס על פיה המוני העם בספרטה התפללו זמן רב ללידתו של דמרטוס.
הרודוטוס מוסר שתי גרסאות ללידתו של דמרטוס. על פי הגרסה הראשונה אמו של דמרטוס הייתה ילדה מכוערת מאוד, אולם המיניקת שלה לקחה אותה יום יום אל מקדשה של הלנה, עד שהלנה עצמה הגיעה וברכה אותה שהיא תהיה האישה היפה ביותר בספרטה. כאשר היא גדלה היא אכן הפכה לאשה יפה מאוד, היא נישאה לאציל ספרטני בשם אגיטוס, שהיה ידידו של מלך ספרטה אריסטון. אריסטון שאשתו הראשונה לא ילדה לו ילדים חשק בה, ועשה עסקה עם אגיטוס על פיה כל אחד מהם יוכל לקחת דבר אחד שיבחר מהשני. אריסטון בחר באשתו של אגיטוס שניסה בתחילה להתנגד אולם נכנע והסכים. טרם מלאו עשרה חודשים מחתונתם נולד לפתע בן. אריסטון שחשב שעבר מעט מדי זמן, הצהיר במפורש "הוא לא שלי", אולם בהדרגה נקשר אל הילד ואימץ אותו כבנו. גרסה שנייה טוענת שלמעשה הוא היה בנו של אל ששכב עם אמו.

ביוגרפיה

דמרטוס הפך למלך ספרטה בשנת 510 לפנה"ס לאחר מותו של אריסטון. המלך השני (בספרטה היו תמיד שני מלכים) קלאומנס הראשון, לא היה מרוצה בלשון המעטה מהרפורמות שחולל קלייסתנס באתונה, וכרת ברית עם תבאי וחלקיס במטרה לבצע פלישה כוללת לאתונה. צבא הליגה הפלופונסית יצא מחצי האי הפלופונסי, והתקדם במהירות לכיוון אטיקה, אולם אז התפתח סכסוך בין דמרטוס לקלאומנס, ודמרטוס הכריז שהוא אינו נותן את תמיכתו לפלישה. כשראו זאת בעלי הברית של ספרטה, הן נטשו גם הן את המערכה, ובלית ברירה נאלץ קלאומנס לסגת עם שאר צבאו.
בשנת 492 לפנה"ס יצא כוח משימה של הממלכה האחמנית, תחת פיקודו של המצביא הפרסי דאטיס במטרה להעניש את אתונה על שסייעה למרד האיוני. לפני הפלישה שלחו הפרסים שליחים בערי יוון שדרשו "אדמה ומים" כסמל לכניעה. ערים רבות מסרו אדמה ומים וביניהם אייגינה אויבתה המושבעת של אתונה. 
האתונאים חששו שאנשי אייגינה יסייעו לפרסים נגדם, ועל כן ביקשו עזרה מספרטה. קלאומנס דרש מאייגינה שתמסור בני ערובה לאתונה, אולם אייגינה טענה שאינה יכולה להתייחס לדרישה בכבוד הראוי לה כל עוד היא מגיעה מצד אחד ממלכי ספרטה ולא מצד שניהם. ומכיוון שכאמור לעיל קלאומנס היה מסוכסך קשות עם דמרטוס, לא היה סיכוי לפעולה משותפת. על כן החליט קלאומנס להדיח את דמרטוס. הוא הכריז שזה האחרון אינו זכאי למלוך כיוון שאמו נישאה לאריסטון כאשר כבר הייתה הרה מבעלה הקודם. הוחלט להביא את העניין בפני האורקל מדלפי, קלאומנס השפיע על הפיתיה באמצעות ידיד שהיה מבכירי האזרחים בדלפי, והאורקל קבע שאכן דמרטוס אינו המלך החוקי. הוא סולק ולאוכיטידס השני עלה לשלטון תחתיו. שני המלכים פנו אל אייגינה בשנית כעת לא יכלו האייגינטים להתחמק והביאו בני ערובה.
דמרטוס נמלט לפרס, מלך פרס דריווש הראשון העניק לו מקלט בחצרו ואף נתן לו למשול על העיר פרגמון. הוא התלווה לבנו של דריווש חשיארש הראשון (קסרקסס) במהלך פלישתו ליוון. ככל הנראה חשיארש קיווה להכתיר את דמרטוס כמלך ספרטה מטעמו. על פי הרודוטוס לפני קרב תרמופילאי, הבחין המלך שהספרטנים מתקשטים ומתייפים לפני הקרב. הוא שאל את דמרטוס לפשר הדבר, ודמרטוס הסביר: "האנשים הללו באו להלחם איתנו במעבר, ולזאת הם מתכוננים. כי חוק להם הקובע ככה: כשהם יעמדו לחרף נפשם, אז עליהם לקשט את ראשם". מכאן ואילך לא ידוע עליהם דבר.

דמרטוס בתרבות

בספרו של קרולין דל סנידקר "הספרטאי", אריסטודמוס מספרטה נופל בשבי הפרסי ונפגש עם דמרטוס שמייעץ לו כיצד להימלט. בסרט "300 הספרטנים", הוא מגולם בידי איוואן טריאזאולט (Ivan Triesault).
סלדוניט

קריסטלוגרפיה

הסלדוניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה"  או "מונוקלינית המימורפית" (), וחבורת סימטריות מרחבית C2/m או C2. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=5.23‏, b=9.06Å‏, c=10.13Å, וגודלה של זווית β הוא 100.55°.
המבנה הפנימי של הסלדוניט, כמו של המינרלים בקבוצת הנציצים, הוא של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם. כל לוחית בנויה משני סוגי שכבות:
הסוג הראשון הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO₄). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון אשלגן.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום, ברזל או מגנזיום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
בסלדוניט שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה יונים ספוחים. גביש המינרל בנוי מלוחיות הנערמות זו על גבי זו וביניהן יש שכבות ביניים, הפצילות המושלמת של המינרל מתרחשת לאורך שכבות הביניים אלו.

תכונות פיזיקליות

המינרל מופיע כמקבץ קשקשי או כמסה חסרת צורה. לסלדוניט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}). הקשיות של המינרל נמוכה, 2 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3 גרם לסמ"ק.

תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הסלדוניט הם: nα=1.606-1.644‏, nβ=1.63-1.662‏ ו-nγ=1.63-1.663. גבישי הסלדוניט שקופים למחצה עד אטומים, הם חסרי צבע או שהם מופיעים בגוונים של ירוק אפור, ירוק כחלחל, ירוק-זית, ירוק-תפוח. הברק של הסלדוניט הוא עמום, והנפיצה שלו בינונית. הסלדוניט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). מזווית אחת (X) המינרל ירוק צהבהב ירוק כחלחל, ומשתי הזוויות האחרות (Y ו-Z) ירוק או ירוק אזמרגד.

גילוי ומקור השם

המינרל נתגלה לראשונה ב-1847 על הר בלדו (Monte Baldo), נפת טרנטו מחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה על ידי המינרלוג הגרמני ארנסט פרידריך גלוקר (Ernst Friedrich Glocker). מקור השם מצרפתית סלדון (celadon) שפירושו ירוק כצבע הים, מתייחס לצבעו של המינרל. ורוניט הוא שם נוסף למינרל המתייחס לקרבת העיר ורונה לאתר הגילוי הראשוני של המינרל.

שימושים

בסלדוניט נעשה שימוש כמקור לצבע ירוק בצבע שמן.

מקור ותפוצה

סלדוניט מצוי כמסה בגוונים של ירוק-אפור או ירוק כחלחל כשהיא ממלאה חללים בבזלת או באנדזיט, כשהוא מחליף מינרלים סיליקטיים פרומגנזיים בסלעי פרץ בינוניים עד מאפיים שעברו התמרה נסוגה (התמרה שבמהלכה הטמפרטורה והלחץ יורדים).
הסלדוניט הוא מינרל נפוץ. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את הר בלדו (Monte Baldo), נפת טרנטו מחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה (שם נמצא המינרל לראשונה); עמק צילר (Zillertal) במדינת טירול שבאוסטריה; סטרימוי (Streymoy) וסוּדוּרוֹי (Suduroy) באיי פארו; הפארק הלאומי הר רנייה (Mt. Rainier National Park) מחוז פירס (Pierce) במדינת וושינגטון, וקניון הסלע האדום (Red Rock Canyon) במחוז קרן (Kern) בקליפורניה שבארצות הברית; איי הפנינה (Islas de las Perlas) מול חופי ניקרגואה; ומכרה הוסוקורה מחוז מייאגי, ובמקומות רבים נוספים ביפן.
הגנים הבוטניים של ניו יורק

הגנים הבוטניים של ניו יורק (באנגלית: New York Botanical Garden) הם מהגנים הבוטניים המובילים בארצות הברית.
שטח הגנים כ-1 קמ"ר, והם ממוקמים ברובע הברונקס של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק.

הקמת הגנים

הגנים הוקמו בשנת 1891 בשטח אחוזה בשם "בלמונט" שהייתה בבעלות פייר לורילארד, יבואן טבק ידוע. הקמת הגנים מומנה מתרומות שנאספו על ידי הבוטנאי נתנאל לורד בריטון מאוניברסיטת קולומביה שביקר בגני קיו שבלונדון ושאף לבנות גנים דומים בניו יורק.
הגנים הבוטניים כוללים 48 גנים שונים, אזור ביצות, מפלים, יער אלונים. כן גדלים בהם עצי דובדבן, תרזה ואשוח בני למעלה ממאתיים שנה.
בגנים מצויה חממה שנבנתה בסוף המאה ה-19 בסגנון "ארמון הבדולח", גן ורדים הקרוי על שמה של פגי רוקפלר, גן יפני, אוסף אורנים וספרייה גדולה.
בלב הגנים הבוטניים נמצא יער ששטחו 162,000 מ"ר - שריד אחרון ליער המקורי שכיסה את האזור בו מצויה העיר ניו יורק לפני בואם של המתיישבים האירופים.
וילה קורנרו

אדריכלות

תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". תוכנית הבניין דומה מאוד לזו של וילה פיזאני במונטניאנה, אך גדולה ממנה. ואמנם שתי התוכניות מופיעות בספרו של פלאדיו האחת מול השנייה.
זוהי וילה ובה קומה עיקרית כפולה, הניכרת בחלונות המלבניים הגבוהים, עם קומת שירותים נמוכה מתחתיה ולה חלונות צרים, וקומה עליונה מתחת לגג, הניכרת גם היא בחלונות צרים. לווילה שתי חזיתות, אחת מכל צד, הניכרות במבואות בעלות שני טורי עמודים, זה מעל זה. הטור העליון תומך בגמלון ובו מעוצב סמל המשפחה. גרם מדרגות רחב מוביל אל המבואה הראשית של המבנה. טור של שישה עמודים תחתונים עם כותרות יוניות, ומעליו  טור של שישה עמודים עם כותרות קורינתיות יוצרים מרפסת מעל המבואה. כך גם בחזית האחורית, אלה שזו הקדמית בולטת מקיר חזית הבניין, ואילו האחורית משוקעת בו.
את מרכזו של הבית תופס חדר מגורים (salone) רבוע גדול. פלאדיו כותב בספרו כי המיקום הפנימי נעשה כדי שאולם זה יהיה מוגן מן החום ומן הקור. לסלון יש תקרת קורות שטוחה, הנתמכת על יד ארבעה עמודים בעלי כותרות יוניות פינתיות. מבחינה זו שונה התקרה מאולמות דומים בווילות האחרות שרובם בעלי קמרונות מקומרים. הכותרות היוניות גולפו באבן על ידי הפסל אוגוסטינו זופו איש פדובה, בעוד שהכותרות הקורינתיות של הקומה השנייה עשויות חרס (טרה קוטה). באולם הגדול עוצבו שתי גומחות חצי עגולות בכל קיר עבור פסלים, בוודאי פסלי אבות המשפחה. עיטורי הפרסקו שעל הקירות נוצרו במאה השמונה עשרה.
טרי גיליאם

טרי גיליאם ומונטי פייתון

טרי גיליאם החל את דרכו המקצועית כאנימטור וצייר רצועות קומיקס בארצות הברית; באחת מהרצועות המצולמות הראשונות אותן פרסם הופיע ג'ון קליז. לאחר שעבר לבריטניה המשיך בציור קומיקס ולאחר מכן הצטרף ל"קרקס המעופף של מונטי פייתון" כחבר האמריקאי היחיד בצוות. גיליאם זכה גם לאזרחות בריטית ב-1968 ואף ויתר מאוחר יותר, ב-2006, על אזרחותו האמריקאית כמחאה על ממשל ג'ורג' וו. בוש.
גיליאם היה היוצר העיקרי של הדמויות המצוירות המוזרות שליוו את תוכנית הטלוויזיה של מונטי פייתון ואת סרטי החבורה, הוא גם הופיע במערכונים רבים ושיחק תפקידים בסרטיהם.
סגנון האנימציה הייחודי של גיליאם עשה שימוש רב בצילומים ישנים מהתקופה הוויקטוריאנית שחלקים מהם נחתכו והוזזו באופן משעשע - סגנון שזכה לחיקויים רבים, בין היתר בפרסומת טלוויזיה לבירה "גינס".

טרי גיליאם כבמאי קולנוע

טרי גיליאם המשיך ממונטי פייתון את דרכו המקצועית כבמאי קולנוע. סרטו "ברזיל" נודע בקרב חובבי הקולנוע כדוגמה מצערת למקרה שבו הבמאי לא זוכה ללטש את סרטו בשל התערבות האולפן המפיק. החיכוכים העזים בין גיליאם לאולפן תועדו היטב בעיתונות.
ברבים מסרטיו, גיליאם מדגיש את התנגדותו העזה לביורוקרטיה ומשטרים פקידותיים. סרטיו מציגים מאבק כנגד כוח חזק, שיכול להיות מצב רגשי, אליל מעשה אדם או אפילו האדם עצמו. לרוב המאבק לא מסתיים בהצלחה. האווירה בסרטיו אפלה ופרנואידית עם מגוון דמויות מוזרות שהיו בעבר אנשים רגילים בחברה.
בנוסף לאווירה האפלה, גם התסריט מציג לרוב חוש הומור שחור, מורשת (כנראה) מימי מונטי פייתון.
סממנים אלו של סרטי גיליאם הופכים אותם קלים לזיהוי אף ממבט קצר, ביו היתר בזכות מוטיבים בארוקיים חוזרים (כגון מסכי מחשב עם זכוכיות מגדילות המוצמדות אליהם) והשילוב בין הפכים כמודרניות ויושן או יופי וגועל.
גיליאם הוא בוגר האוקסידנטל קולג' בלוס אנג'לס, שם היה חבר באחוות "סיגמא אלפא אפסילון".
מד רתיחה

מַד רְתִיחָה (אֶבּוּלְיוֹמֶטֶר) הוא מכשיר מדידה למדידת נקודת הרתיחה של נוזלים, באמצעות מדידת הטמפרטורה של נקודת שיווי המשקל נוזל-גז, בתהליך איזוברי או איזותרמי. מד הרתיחה משמש כלי למדידת אחוז הכהל ביינות יבשים.
מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ

מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (בערבית: مجلس التعاون لدول الخليج العربية) ידועה גם בראשי התיבות  Gulf Cooperation Council - GCC, היא גוף פוליטי וכלכלי המאגד את שש המדינות הערביות והמלוכניות השוכנות לחופי המפרץ הפרסי: כווית, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, עומאן, בחריין וקטר.

הקמה

המועצה נוסדה ב-25 במאי 1981, באבו דאבי שבאיחוד האמירויות. הרקע להקמתה היה מלחמת איראן-עיראק, שטלטלה את אזור המפרץ הפרסי כולו. המטרה הישירה להקמת המועצה הייתה חיזוק וייצוב של נסיכויות המפרץ הקטנות באמצעות הידוק הקשרים הביטחוניים והכלכליים ביניהן.

יעדים

את יעדי המועצה ניתן לחלק לשלוש קבוצות: