google/wiki40b huggingface dataset:
וונג שו צ'ין

וונג שו צ'ין (王樹金; ‏1904-1981) היה אמן לחימה סיני שהתפרסם בזכות יכולתו הגבוהה בשלוש אמנויות הלחימה הסיניות הפנימיות: פה קואה, שינג אי צ'ואן וטאי צ'י. הוא נחשב לאחד הלוחמים הגדולים של המאה ה־20. בנוסף היה וונג מנהיג רוחני בתנועה טאואיסטית בשם איגואן דאו.

ביוגרפיה

וונג התחיל להתאמן בשנות ה־20 של המאה ה־20 אצל המאסטר צ'אנג צ'או דונג (Chang Chao Tung או Zhang Zhaodong) ונשאר תלמיד של צ'אנג עד למותו של המורה בשנת 1940. בשנת 1934 למד וונג שו צ'ין גם אצל וונג שיאנג צ'אי (Wang Hsiang Chai או Wang Ziangzhai). מורה נוסף שהיה לוונג הוא שיאו האי פו (Xiao Haibo או Hsiao Hai Po).
בקיץ 1948, כאשר הוא בן 44, נמלט וונג שו צ'ין ממלחמת האזרחים שהתרחשה בסין אל טאיוואן וייסד את בית־הספר לאמנות לחימה צ'נג מינג (Cheng Ming) בעיר טאיג'ונג (Taichung). הוא הפך לאיש עסקים ועם השנים צבר לעצמו הון מכובד. בשנת 1951 נפגש וונג בטאיוואן עם צ'ן פנלינג (Chen Panling) שהתפרסם בפועלו לקידום פיתוח סגנון טאי צ'י שמאחד את כל הסגנונות המרכזיים. את הטאי צ'י הזה אימץ וונג והטמיע לתוך השיטה אותה הוא לימד. מסוף שנות החמישים לימד וונג שו צ'ין גם ביפן והיה למורה הראשון שלימד שם את אמנויות הלחימה הסיניות. לא פעם הזמין אמני לחימה יפנים אחרים להתמודד איתו ותמיד הוכיח את עליונותו על פניהם. וונג שו צ'ין היה אדם גדול ועב בשר, יותר ממאה קילוגרם שהתפרסו על פני פחות ממאה ושמונים סנטימטרים, אך זריז וקל תנועה. הוא התפרסם ביכולת שלו לספוג מהלומות ללא פגע.
וונג העמיד מאות תלמידים ביפן ובטאיוואן. אחד מהתלמידים הבולטים של וונג שו צ'ין הוא וונג פו לאי, מורהו של ניר מלחי.
וונג כתב שני ספרים. הראשון התפרסם בשנת 1978 והשני בשנת 1981.
הגנת הצרכן

הגנת הצרכן הוא עיקרון חשוב בתפיסה המודרנית של חיי המסחר ותרבות הצריכה, שמטרתו להגן על הזכויות של ציבור הצרכנים בעיקר מפני הטעייה וניצול מצד בעלי עסקים ויצרנים. החוק נותן גושפנקא לעקרונות יסוד של מסחר הוגן, תום לב והגינות, וזרימת מידע נכון וחופשי בעולם המסחר. במדינות רבות בעולם נחקקו חוקים, והוקמו ארגונים, שתפקידם לשמור על זכויות הצרכנים. בבסיס דיני הצרכן עומד חוסר השוויון בין הצרכן לעוסק. לכן המחוקק מתערב בדיני החוזים במסגרת רגולציה, על מנת להגן על הצד החלש יותר. דיני הצרכן מטילים איסורים על העוסקים, כמו איסור הטעייה בפרסומת, וגם מחייבים אותם בנקיטת צעדים אקטיביים, כגון חובת גילוי מידע חשוב לצרכנים.
משה גרשון פלדשטיין

ביוגרפיה

משה גרשון פלדשטיין נולד בבריסק (ברסט) שבליטא (האימפריה הרוסית) בכ"ט בחשוון ה'תרל"ט (25 בנובמבר 1878), למשפחה יהודית שומרת מצוות. הוא לא התחנך ב"חדר" אלא בביתו עם מורים שבאו ללמדו. כבר בצעירותו נתפס לרעיון התחייה הלאומית, שלאורו הלך כל ימי חייו. בגיל 18, לאחר שנפטרה אמו, עזב את בריסק ועבר לגור בסוסנוביץ (בעקבות קבלת משרה בבנק) ובנוסף לכך שם הכיר את חיים נחמן ביאליק ואף גרו ביחד. 
לאחר מכן, עבר לעיר ורשה בעקבות משרה חדשה בבנק, שם התגורר עד למותו - בורשה הקים בית ספר, יסד את בית הכנסת "שערי ציון" בעיר ועד יום מותו היה ראש הוועד בבית כנסת זה, כתב לעיתון הצפירה, היה פעיל ציוני משמעותי בעיר, ייסד והיה חבר דירקטוריון של "אוצר התיישבות היהודים". הוא נפטר בי"ט באייר ה'תרצ"ג (15 במאי 1933) ונקבר בחלקת הסופרים בבית הקברות היהודי בעיר.

פעילות ציונית

בבגרותו היה פעיל ציוני בפולין, השתתף בקונגרס הציוני הפולני השלישי ואף הוצב במקום ה-30 של הרשימה המאוחדת של ציוני ורשה.
בנוסף לכך, הקים את גימנסיית "חינוך" בוורשה שחרתה על דגלה לימודים בשפה העברית.
נמנה עם מייסדי "אוצר התיישבות היהודים", ארגון של הקונגרס הציוני העולמי.

כתבי עת

תחילה פרסם משה גרשון את יצירותיו בעיתון פליוטונים. בנוסף לכך ר' משה היה בעל המדור "בקרן זווית" שבעיתון הצפירה. במדור הביע את תמיכתו ברעיון הציוני ואף כתבי העת שלו זכו להיות על גבי העמוד הראשי בגיליונות "הצפירה":
על הנסיעות. אל נא תתנו אותי לאיש יושב אהל, אשר לא יצא מפתח ביתו החוצה. הרבה ארצות כבר ראיתי, במדינות רבות כבר עברתי, ראיתי דברים, אשר לא ראו אותם הנוסעים, והתיירים המפורסמים ואני עודני אז נער. על אחת מנסיעותיי אלה אספר לכם הפעם : בכל שנה היינו נוסעים לזמן קצר לארץ פרס. היינו נוסעים לא בקרון, ולא בעגלה, ולא במסילת ברזל, ולא באונייה, לא על גביי גמלים, ולא על גביי חמורים, כי אם באופן פשוט ונוח מאוד.
ליל פורים בית המדרש בעל הקריאה מתחיל : "ויהי בימי אחשורוש" ואנחנו תיכף מרגישים שהננו יוצאים לארץ רחוקה. נשאים על גביי כנפי הרוח. ה"לנדשאפט" משתנה מן הקצה אל הקצה. עירנו, שבה אנחנו מבלים את כל ימי השנה, הולכת ונעלמת מן העין. ואנחנו ביעף מעוף, עוברים לארץ אחרת. כל אשר מסביב משתנה וגם מצב רוחנו בקרבנו נהיה אחר.
הנר חצר גינת הביתן, והנה המשתה ויין מלכות וכלי זהב, כלים מכלים שונים... ויושבים אנחנו על מיטות זהב וכסף, והרצפה היא של בהט וששת ידר ומחרת. מסביב "חור כפרס ותכלת אחוז בחבלי בוץ וארגמן על גלילי כסף ועמודי שיש...
— ר' משה, בקרן זווית: על הנסיעות, הצפירה, 18 במרץ 1927

משפחה

בשנת 1903, כאשר היה בן 26, נישא לאסתר לבית יפה והזוג היו הורים לשלושה: בנימין פלדשטיין, חיים פלדשטיין ועזרא פלדשטיין. בתו של בנימין, ורדה אלשיך, היא שופטת ישראלית בדימוס.
וירג'יניה אפגאר

ביוגרפיה

וירג'יניה אפגאר נולדה בניו ג'רזי ב-7 ביוני 1909, למשפחה בת שלושה ילדים, בת לצ'ארלס אפגאר, סוכן ביטוח, ורעייתו הלן. התעניינותה במדע ובמחקר קיבלה עידוד מאביה, שהיה אסטרונום ומדען חובב. היא הצטיינה בלימודיה בתיכון ובקולג', בשנת 1929 סיימה בהצטיינות את הלימודים בקולג' "מאונט הוליוק" לרופאים ומנתחים באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1937 סיימה ההתמחות בכירורגיה באוניברסיטת קולומביה, ובאותו זמן הייתה בין הנשים המעטות בעולם שהוכשרו בתחום. בשנת 1938 החלה לנהל את תחום ההרדמה. בשנת 1949 הפכה לאישה הראשונה שהתקבלה כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קולומביה, והאדם הראשון להחזיק בפרופסורה בתחום ההרדמה באוניברסיטה. במקביל הייתה המרדימה הראשית בבית החולים לנשים "סלואן". 
בשנת 1953 הציגה לעולם את הבדיקה הראשונה של מבחן אפגאר שהיא שיטה להערכת בריאותם של ילודים בדקות שאחרי צאתם לעולם. מדובר בבדיקה פשוטה יחסית, ובעלת מהימנות מחקרית לקביעת מצב מצוקה אצל התינוק. בבדיקה ניתן ניקוד (בין "0" ל-"2") לכל אחד מהסימנים הבאים: נשימה, קצב הלב, צבע העור, טונוס השרירים ותגובה לגירויים. בדיקה זו, למרות פשטותה, שינתה משמעותית את הטיפול בילודים במצוקה, הפחיתה באופן דראסטי את תמותת התינוקות, ונמצאת כיום בשימוש סטנדרטי ברחבי העולם.
למרות שאפגאר הייתה האישה הראשונה, ובמשך רוב שנותיה אף האישה היחידה, הן בבית החולים של אוניברסיטת קולומביה והן בתחומי הכירורגיה וההרדמה, היא נמנעה מלהצטרף לארגונים לזכויות הנשים ולהביע עמדה בזכות המאבק לשחרור האישה, ונהגה לומר כי "נשים הן משוחררות מרגע שהן עוזבות את הרחם".
וירג'יניה אפגאר לא נישאה מעולם. היא נפטרה ב-7 באוגוסט 1974.
בימי חייה פירסמה מעל 60 פרסומי מחקרים שביצעה, וכן מספר עצום של פרסומים ומאמרים בעיתונות מדע פופולרי. היא זכתה לתוארי דוקטור של כבוד ממספר מכובד של אוניברסיטאות, וכן לפרסים רבים. בשנת 1994 נבחר דיוקנה לסדרת הבולים האמריקאים שהנציחה 20 אמריקאים דגולים שפעלו לשינוי החברה האמריקאית.
אד סאליבן

חייו

בתחילת דרכו סאליבן היה כתב ספורט ותיאטרון בעיתון ניו יורק דיילי ניוז. טור התיאטרון שלו עסק בהצגות ברודוויי וברכילות. בהמשך הנחה תוכניות בידור ברדיו.
בשנת 1948 נבחר על ידי רשת CBS להנחות תוכנית אירוח שבועית, ששודרה בימי ראשון בשמונה בערב, וכונתה המופע של אד סאליבן. בתוכנית הראשונה התארחו הקומיקאים ג'רי לואיס ודין מרטין. התוכנית צולמה באולפן 50 של CBS בברודוויי שבניו יורק. בשנת 1967 שונה שם האולפן לתיאטרון אד סאליבן, ומאז הוא המשיך לארח תוכניות טלוויזיה, כדוגמת תוכנית האירוח של דייוויד לטרמן.
אף על פי שסאליבן לא היה מנחה או בדרן מוכשר במיוחד, תוכניתו זכתה להצלחה רבה בזכות הכוכבים הגדולים שהתארחו בה. שתי הופעות בכורה בולטות ביותר היו הופעתו של אלביס פרסלי בספטמבר 1956 (סאליבן לא הנחה את התוכנית באותו יום כי החלים מפציעה בתאונת דרכים, והוחלף על ידי צ'ארלס לוטון), והופעתם של הביטלס בשנת 1964 - ההופעה הראשונה של הביטלס בארצות הברית.

בעקבות ביקורת שפירסמה העיתונאית הארייט ואן-הורן, ובה תיארה את סאליבן כ"חסר אישיות לחלוטין, וביטוי מושלם למכנה המשותף הרחב ביותר" - הוא שלח אליה מכתב קצר ובוטה, בזו הלשון:
מרת ואן-הורן היקרה,
את חתיכת כלבה.
בכנות, אד סאליבן.
בשנת 1958 ביקר סאליבן בישראל ולאחר מבחנים בחר במספר אמנים ישראלים להופיע בתוכניתו במסגרת עשור לישראל. בין האמנים היו הצמד רן ונמה, הכנר הצעיר יצחק פרלמן, הפסנתרנים ברכה עדן ואלכסנדר תמיר, להקת כרמון, אמן הצלליות אלברט אלמוזלינו ועוד. בואו עורר התרגשות בישראל ולהקת הנח"ל הציגה מערכון משעשע בנושא.
תוכניתו של סאליבן שודרה מיוני 1948 עד יוני 1971. הוא עמד בלחצים כבדים שהופעלו עליו, במטרה למנוע מאמנים אמריקאים אפריקאים להופיע בתוכניתו.
הוא נפטר ב-13 באוקטובר 1974 בניו יורק, ממחלת סרטן הוושט.
משבר בינלאומי

משבר בינלאומי הוא מצב ביחסים בינלאומיים בו חילוקי דעות, או התרחשויות בין שתי מדינות או יותר מעמיד אותן בסיכון למלחמה. מדובר בסכסוך חמור בין המדינות, אך ללא הפעלת אלימות בפועל. במשבר הבינלאומי יכולות להיות דרגות שונות של חומרה והמדינות יכולות להשתמש במגוון אמצעים כדי לאיים ולהרתיע את יריבותיהן. במשבר הבינלאומי סכנת המלחמה קרובה, אך אין הכרח שהוא ידרדר לאלימות, ישנן דרכים שונות לפתור משברים בין מדינות.

התפתחות משבר

מדינות עשויות ליזום משבר כאשר הן סבורות שהן יכולות להשיג יעד מדיני בלא מלחמה ממשית. סיבה נוספת ליזום משבר היא הרצון לפתוח במלחמה, אך השאיפה שהיריב יהיה זה שיפתח באש ראשון. כך לדוגמה לפני מלחמת ששת הימים סגר גמאל עבד אל נאצר נשיא מצרים את מצרי טיראן כאשר הוא יודע שדבר זה יוביל את ישראל למלחמה. משברים יכולים להיווצר גם בטעות, בשל אירוע קטן שהופך לבעל משמעות אסטרטגית כמו למשל "תקרית הגרזן" בגבול בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית שהביא למשבר של מבצע פול באניין.
במהלך משבר בינלאומי מתקבלות החלטות חשובות בידי הדרג הבכיר ביותר של המדינאים בזמן קצר ולכן יש תחושה של אי ודאות לגבי התפתחות המשבר. משברים עשויים להתפתח למלחמה אך יכולים גם להיפתר בטרם יהפכו לאלימים באמצעות נסיגה של אחד היריבים או הסכם מדיני מהיר.

אסטרטגיות בעת משבר

בעת משבר קיימת חשיבות רבה ללחץ הפסיכולוגי על מקבלי ההחלטות של המדינה היריבה. הדבר נעשה באמצעות הצבת איום צבאי ממשי, אף אם אין כוונה אמיתית להשתמש בו. מדינות הנמצאות במשבר יכולות להיכנע לדרישות היריב, לנסות לפתור אותו בדרכים דיפלומטיות, לעיתים בתיווך של מעצמות, או לנקוט מדיניות של "הליכה על הסף". בניתוח מצבי משבר יש חשיבות רבה לתאוריות מתחום תורת המשחקים, לפיהן כל שחקן שואף למקסם את ההישגים שלו מן המשבר בנזק מזערי מצידו. 
כאשר מתרחש משבר בין שתי מדינות בעלות נשק גרעיני, כמו למשל במשבר הטילים בקובה, קיימת חשיבות רבה במיוחד לפתור את המשבר בדרכי שלום ולא להיגרר למלחמה גרעינית, שכן מלחמה כזו תהייה הרסנית במידה קיצונית. תאוריות שונות פותחו כדי להציע פתרונות למצבי משבר גרעיניים.
לטישה כריסטיאן טיילר

לטישה כריסטיאן טיילר (באנגלית: Letitia Christian Tyler) ‏
(12 בנובמבר 1790 - 10 בספטמבר 1842) הייתה אשת נשיא ארצות הברית, ג'ון טיילר, והגברת הראשונה של ארצות הברית החל משנת 1841 ועד מותה.

היסטוריה

לטישה נולדה בחווה בווירג'יניה. היא לא קיבלה השכלה מסודרת, אולם למדה ממשפחתה כיצד לנהל חווה.
לטישה נישאה לג'ון טיילר ב-29 במרץ 1813 בהיותו בן 23. כאשר הוא כיהן בקונגרס או בתפקידו כמושל מדינת וירג'יניה, ניהלה היא את החווה. נולדו לג'ון וללטישה שמונה ילדים; אחד מהם נפטר זמן קצר לאחר לידתו.
לאחר בחירתו של טיילר לנשיא התגוררה לטישה בבית הלבן אולם לא השתתפה באירועים חברתיים ורשמיים בשל נכותה (לטישה הפכה נכה שנתיים לפני בחירתו של בעלה). מאחר שילדותיה הנשואות היו צריכות לטפל במשפחתן וילדותיה האחרות היו צעירות, לקחה על עצמה פרסילה קופר טיילר, בת ה-24 את תפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית.
לטישה הייתה אשת הנשיא הראשונה שנפטרה בבית הלבן. לטישה נפטרה ב-10 בספטמבר 1842 ונקברה בווירג'יניה, בחווה בה נולדה.
נתן (וילהלם) וולף

נתן (וילהלם) וולף (1896 - 1978) היה רופא פנימי, מנהל מחלקה פנימית בבית החולים הדסה בתל אביב, מייסד ומנהלו הראשון של בנק הדם של מד"א.

ביוגרפיה

נתן (וילהלם) וולף נולד למשפחה מתבוללת מברלין שבגרמניה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס כחובש (באותה תקופה היה כבר סטודנט לרפואה) ונפצע בבלגיה. לאחר מכן התנדב ל"חיל המזרח" אשר נשלחו לסייע לטורקים במזרח. כך הגיע לארץ ישראל. 
וולף הוצב בתחנת הרכבת החיג'זית (מסילת הרכבת החיג'זית) באל פולה (עפולה) שליד מנחת הטייסת הבווארית 304 במרחביה. בקואופרציה במרחביה פגש את החלוצים ושם גמלה בלבו ההחלטה להעלות לארץ-ישראל.
עם התקדמות צבא אלנבי נסוגו הטורקים ועמם חיל המשלוח הגרמני. יחידתו של וילהלם הועברה מעפולה, שם שהתה שמונה חודשים, לשכם, משם לצמח (ליד הכנרת), ובהמשך לדמשק. גם משם הם נאלצו לברוח, מנוסה רגלית של 200 ק"מ עד טורקיה. בסיום המלחמה הם הוחזקו כשבויים אצל הטורקים.
את שירותו הצבאי סיים כקצין. בתום המלחמה חזר לגרמניה והשלים את לימודי הרפואה.
באפריל 1925 התחתן עם חברתו רופאת הילדים הד"ר מלכה לבית לשם. לזוג נולדו בת ובן. בתקופה זו הגיע הזוג וולף לנמל יפו.

בארץ ישראל

וולף התקבל לעבודה כרופא "חברת המלח" בעתלית. בהמשך דרכו היה רופא המושבות: כפר סבא, גן חיים רמת הכובש והיישובים הערבים שבסביבה. בשנים 1930–1933 השתלם בברלין ברפואה טרופית. 
ב-1933 התקבל לעבודה בהדסה כרופא פנימי, אצל הד"ר משולם לבונטין ובהמשך השנים לאחר מספר שנים שבהן כיהן כרופא ראשי קבוע, מונה למנהל המחלקה הראשון של פנימית ג'. במקביל ניהל את מרפאות החוץ של בית החולים.בין תלמידיו: הקרדיולוג פרופ' יצחק קרונזון, ד"ר הנס יעקב שהיה מנהל בית שטראוס.
בפרשת רצח האחיות היהודיות, נשלח וולף עם הד"ר אריה אלוטין ליפו לנסות להצילן.
וולף עמד בראש שירותי הרפואה של ההגנה ביחד עם הד"ר יוסף קוט.
ב-1946 הקים את בנק הדם של מגן דוד אדום  בבנין מד"א ברחוב מזא"ה 13 בתל אביב. וולף נעזר בארגון המתנדבים של תורמי דם וברופאים: סוניה קבלקין, מלכה וולף, לודביג דרסלר, ושטארק. בהמשך, עבר הבניין ליפו ונקרא: "הבניין למתן שירותי הדם ע"ש הקולונל מיקי סטון". וולף עמד בראשו.
ב-26 בפברואר 1948 מונה על ידי קצין רפואה ראשי הד"ר חיים שיבא לתפקיד של רופא ראשי בחי"ם
במלחמת העצמאות מונה לראש הרפואה הנפתית של חיל הרפואה.
וולף כיהן לימים כחבר הוועד הפועל של מד"א וסגן נשיא הארגון. בשנות ה-50 ובשנות ה-60 המוקדמות פעל בשליחות מד"א לקונגרס הצלב האדום במטרה לשכנעם להכיר במד"א ובסמל מגן
דוד כחלק מהתנועה הבינלאומית של הצלב האדום. 
בשנותיו האחרונות לאחר שהתאלמן, התגורר בקיבוץ כברי אצל בתו מרגלית רוזוליו. חתנו היה דניאל רוזוליו ואחד מנכדיו עידו רוזוליו.
תעלת כיליה

תעלת כיליה (ברומנית: Chilia) היא התעלה הצפונית ביותר בין שלוש התעלות דרכן נשפכת הדנובה לים השחור והיוצרות יחד את הדלתה של הדנובה.
תעלת כיליה מתחילה באזור טולצ'אה, שם מתפצלת הדנובה לשתי זרועות, תעלת כיליה ותעלת טולצ'אה (תעלת טולצ'אה מתפצלת בהמשך לשתי זרועות, תעלת סולינה ותעלת גאורגה הקדוש). תעלת כיליה היא העמוקה מבין תעלות הדלתה של הדנובה ואורכה הוא 111 קילומטרים.
תעלת כיליה, שהריבונות עליה מתחלקת בין רומניה ובין אוקראינה, מובילה לים 60% ממי הדנובה ומתאפשר שיט דרכה, אם כי היא נזקקת לתחזוקה פעילה מתמדת, בגלל כמויות הסחף הגדולות העוברות דרכה והמנסות לשנות את נתיבה. תעלת כיליה יוצרת דלתה משנית משל עצמה, דלתה הכובשת שטחים מתוך הים ובקרבת הים מתפצלת לזרועות רבות.
בחלק גדול ממסלולה דרך העמק של כיליה מהווה הגבול בין רומניה לאוקראינה, אך יש קטעים שהם בתחומה של אוקראינה, לכן תנועת השיט הרומנית בתעלה זקוקה לאישור אוקראיני.
פטריות בסיסה

רבייה

נבג הנופל מהדפים (באזידיוספרה) מוציא קור ראשוני רב תאי, הפלואידי (בעל סט כרומוזומים יחיד). כששני קורים נפגשים ומתרחשת פלאזמוגמיה (איחוי ציטופלזמות) ונוצר הקור המשני, בעל שני הגרעינים (דו-קריוני). בסביבה לחה יווצר במהרה תפטיר מפותח ואף גוף פרי (ספוריוקרפ) שכל תאיו דו-קריוניים.
בתאי הבסיסה בעלי שני הגרעינים שיתפתחו בדפי הכובע של גוף הפרי שנוצר תתרחש מיוזה, ועקב כך יתקבלו ארבעה תאים הפלואידים. לאחר נדידת הגרעינים והתפתחות מבנה דמוי עוקץ (sterigamata), שבקצהו הבזידיוספרה שיכולה כעת להתפזר, יוכל המחזור להתחיל מחדש.
טונגוקוצ'נסקי (נפה)

גאוגרפיה

98 אחוזים משטח הנפה מיוערים. הנפה מתחלקת לשני אזורים גאוגרפיים עיקריים לאורך קו פרשת מים: באזור הצפוני זורמים כל הנהרות לאוקיינוס הקרח הצפוני ובאזור הדרומי לאוקיינוס השקט. הנפה גובלת בבוריאטיה ובנפות אחרות במחוז עבר הבאיקל.

דמוגרפיה

הרוסים הם חלק דומיננטי באוכלוסייה, כמה מאות אבנקים ומספר זעום של בני עמים צפוניים אחרים מתגוררים בנפה.

היסטוריה

המידע הראשון על מתיישבים באזור הוא מהמאה ה-19. הנהרות הגדולים והיערות העבותים בו משכו תושבים חדשים בשנות ה-20 של מאה זו מנפות סמווכת אחרות בשל הפוטנציאל הכלכלי הגלום בהם.
ישובים גדולים נוסדו על חופי הנהר ויטים : יומור-צ'ן, אוסט-קרנגה וקלקן. בדרום הנפה נוסדו הכפרים והעיירות קיקר, אוסוגלי, אולדורגה, וירשינו-דרסונסקי, ניז'ניי סטאן ואחרות. בין השנים 1923-1938 השתייכה הנפה למחוז הלאומי ויטימו-אולקמינסקי. ב-21 בספטמבר 1938 נוסדה נפת טונגוקוצ'נסקי כיחידה מנהלית והכפר טונגוקוצ'ן היה לבירתה.

כלכלה

בנפה עיר אחת, וירשינו-דרסונסקי, ו-14 כפרים ומועצות כפריות. רוב הכלכלה בנפה סובבת סביב כריית זהב, כריתת עץ, ציד ודיג.
בריז'יט מקרון

ביוגרפיה

בריז'יט מקרון נולדה בשם בריז'יט טרונייה (Trogneux) באמיין שבצרפת. היא הייתה הצעירה מבין ששת הילדים של הוריה. הוריה היו בעלי עסק לייצור שוקולד, שבבעלות המשפחה במשך חמישה דורות משנת 1872. כיום העסק מופעל על ידי חברה שבבעלות אחיינה. 
בשנת 1974 התחתנה עם בנקאי. הם גרו בטרושטרסהיים  ונולדו להם שלושה ילדים, בשנים 1975, 1977 ו-1984.
בשנות ה-80 החלה ללמד ספרות בבית ספר בשטרסבורג. בשנת 1989 התמודדה בבחירות על מקום במועצת העיר טרושטרסהיים, אך הפסידה, ומאז לא התמודדה על תפקיד ציבורי.
בשנת 1991 עברה המשפחה לגור באמיין. בשנות ה-90 היא לימדה צרפתית, לטינית ותיאטרון בבית ספר תיכון באמיין, שם פגשה לראשונה את עמנואל מקרון, כשהיה בן 15 ולמד בכיתות ספרות שעליהן הייתה אחראית. הם החלו לנהל מערכת יחסים, אך הוריו התנגדו לכך; הם העבירו אותו לתיכון בפריז, ודרשו מבריז'יט לא להיפגש עם בנם עד שיגיע לגיל 18, אך מקרון המשיך להיפגש איתה, למרות שהיא מבוגרת ממנו ב-24 שנים.
בשנת 2006 היא התגרשה, וכעבור שנה התחתנה עם עמנואל מקרון.
היה לה תפקיד מרכזי ופעיל בקמפיין של בעלה במהלך הבחירות לנשיאות צרפת 2017. יועץ בכיר בקמפיין אמר שנוכחותה הייתה חיונית עבור מקרון.
ב-2017 אימצו בני הזוג כלב והעניקו לו את השם נמו.
מיכאיל יאנגל

חייו

יאנגל נולד במשפחת חקלאים בת 12 ילדים בכפר סיבירי. בשנות ה-20 עבר להתגורר עם אחיו במוסקבה, ובשנת 1931 החל ללמוד הנדסה. החל את עבודתו כמהנדס אווירונאוטי לאחר סיום לימודיו במכון האווירונאוטי במוסקבה בשנת 1937. בצעירותו עבד יאנגל עם מתכנני המטוסים הסובייטיים פוליקרפוב וארטיום מיקויאן. יאנגל החל לעסוק בתחום של טילים בליסטיים לאחר מלחמת העולם השנייה, ובתחילה הופקד על תכנון של מערכות הנחיה לטילים.
יאנגל עבד בצמוד לסרגיי קורוליוב, וביצע עבורו עבודות תכנון שונות, לפני שקיבל לידיו משרד תכנון משלו - משרד התכנון 586 (לימים - "משרד התכנון יאנגל") שהיה ממקום בעיר דנייפרופטרובסק (אוקראינה של היום).
למרכוס אולדרידג'

פורטלנד טרייל בלייזרס

אולדרידג' בוגר אוניברסיטת טקסס באוסטין, נבחר על ידי שיקגו בולס במקום השני של דראפט ה-NBA‏ 2006, והועבר מיד לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת בחירת הדראפט שלה טיירוס תומאס וויקטור חריאפה. בעונת הרוקי שלו, שותף ב-63 משחקים בהם קלע 9 נקודות, הוריד 5 ריבאונדים וביצע 1.2 חסימות בכ-22 דקות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונתו השנייה ב-NBA, הפך לשחקן חמישייה קבוע ופתח בכל 76 המשחקים בהם שותף. את העונה סיים עם ממוצעים טובים של 17.8 נקודות, 1.6 אסיסטים, 1.2 חסימות ושיא קריירה של 7.6 ריבאונדים בכ-35 דקות למשחק.
בתחילת עונת 2008/2009 נבחר אולדרידג' יחד עם ברנדון רוי לתפקיד הקפטן של פורטלנד. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעי שיא של 18.1 נקודות ו-1.9 אסיסטים וממוצע ריבאונדים מעולה של 7.5 למשחק. בפלייאוף הצטיין עם 19.5 נקודות ו-7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך קבוצתו הפסידה כבר בסיבוב הראשון ליוסטון רוקטס.
באוקטובר 2009 חתם אולדרידג' על הארכת חוזה בפורטלנד ל-5 עונות נוספות עבור כ-65 מיליון דולר. בעונת 2013/2014 רשם ממוצעי שיא של 23.2 נקודות למשחק ו-11.1 ריבאונדים למשחק, וקבוצתו העפילה לסיבוב הפלייאוף השני, לראשונה בקריירה שלו, לאחר שניצחה את יוסטון רוקטס. בחצי גמר המערב הפסידה פורטלנד לסן אנטוניו ספרס בתוצאה 1–4.

סן אנטוניו ספרס

בסוף עונת 2014/2015 חתם אולדריג' על חוזה ל-4 עונות בסן אנטוניו ספרס, עבור כ-80 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בקבוצה השתתף בפעם החמישית ברציפות במשחק האולסטאר, ובעונה העוקבת העפיל עם הספרס לגמר האזור המערבי לאחר שגברו על ממפיס גריזליס (4–2) ויוסטון רוקטס (4–2) בשני השלבים הראשונים. בסדרת גמר המערב הודחה סן אנטוניו מול האלופה שבדרך גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4.
ב-10 בינואר 2019 קלע אולדרידג' שיא קריירה של 56 נקודות במשחק שנגרר לשתי הארכות מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר.

חייו האישיים

לאולדרידג' יש שני ילדים, ג'יילין לי ולמרכוס ג'וניור. בן דודו מרלון היירסטון משחק כדורגל מקצועי בליגת ה-MLS.
לאורך הקריירה, למרכוס מתמודד עם בעיות בלב. בעונת 2006/2007 החמיץ את סוף העונה בעקבות בעיות בלב, ולפני עונת 2011/2012 עבר ניתוח לתקן בעיות במצבו.
זיהום מים

הגורמים לזיהום המים

ישנם מקורות זיהום טבעיים של מים, ביניהם הצטברות סחף, הפרשות בעלי חיים, אבק, חול, ופיח. אך הגורם העיקרי לזיהום המים הוא האדם, אשר פעולות שונות שהוא עושה עלולות לזהם את מקורות המים הקיימים.
הזרמת שפכים, ביתיים או תעשייתיים (תוצרי לוואי של ייצור חומרים שונים), לנחלים, נהרות וימים, משנה את הרכב המים ואת השפעתם על צורות החיים הקשורות בהם, וביניהם גם האדם. שפכים מכילים חיידקים, וירוסים, מתכות כבדות וכימיקלים. לרוב מרעילים השפכים את המים עבור מרבית היצורים החיים.
שאיבת יתר של מי תהום עשויה להביא להשוואת לחצים עם מים מלוחים, ובכך להמלחתם על ידי חדירת מי ים אל האקוויפר.
חלחול של נוזלים שונים שמקורם בפסולת שהושלכה, עשוי להגיע למקורות מים תת-קרקעיים ולשנותם. מקורות מים אלו משפיעים על הצומח הניזון מהם, או על כלל החיים לאחר נביעתם.
חלחול או הזרמה של חומרי דשן - אדם מדשן שדותיו, אך הדשן, כשיורד גשם, מחלחל למי התהום ומזהם אותם. דליפה של חומרי דשן לים, גם אם אינה מזהמת, עשויה להביא לפריחת אצות שאם תחמיר תגרום לחוסר חמצן ותמותה של כל היצורים הימיים באותו אזור.
שימוש בספינות מסוגים שונים עשוי לפלוט חומרים שונים למי הים. בולט במיוחד השימוש במכליות נפט, אשר פולטות שאריות נפט כחלק מתפקודן השוטף (במהלך מילוי וריקון המכלית במים בעת שהיא ריקה מנפט ובמהלך ניקויה) וכאשר הן נפגעות. כתם הנפט הנוצר במקרה כזה הורג דגים ועופות מים והורס במחי יד בית גידול שלם. אסון מפורסם הוא מכלית הנפט אקסון ואלדז שדלפה מול חופי אלסקה.
השלכה של פסולת מוצקה למים: אנשים יוצאים לפיקניקים וארוחות בחיק הטבע וליד מקורות מים. בסיום הארוחה הם מתעצלים להרים את הפסולת שהשליכו על הרצפה והיא נופלת או מושלכת למים. בעלי חיים אינם מסוגלים לעכל שקיות פלסטיק, והם מתים לאחר שהם בולעים את השקיות הצבעוניות והמושכות.
זיהום תרמי: חימום המים על ידי תחנות כוח ומפעלים. חימום המים יכול גם הוא לגרום לפריחת אצות.

השפעת הזיהום בעולם

זיהום מסוג זה מפר את האיזון הטבעי, פוגע באיכות מאגר המים הגדול בעולם, גורם להכחדת בעלי חיים ימיים, אם באופן ישיר ואם בפגיעה במזונם. כן פוגע הזיהום בדגה המשמשת לתזונת אדם. בתוך גופת לוויתן ממין זיפיוס חלול חרטום בפיליפינים נמצאו למעלה מ-40 ק"ג של פסולת.

צמצום הזיהום בעולם

עיקר הזיהום נגרם על ידי תאגידים מסחריים בעלי כוח כלכלי ופוליטי רב. ישנן עמותות שמתמקדות בנושא זה, שבין היתר קובעות תקנים, מבצעות מחקרים וכותבות דו"חות על המצב.
על מנת לשפר את המצב נדרשת מעורבות של ממשלות העולם בחקיקה, ומעבר לכך, באכיפה.
העמותה הפעילה ביותר היא עמותה בברצלונה שקבעה תקנים שהועברו כחוק המגדיר איזו אשפה ניתן להשליך או לשפוך למים. אך החברות ממשיכות לעבור על חוק זה וכך גם מדינות רבות אחרות.
פרט לאמצעים המיועדים למנוע זיהום, ישנם פתרונות טכנולוגיים שונים שמטרתם לטפל בפסולת ימית או למנוע את התפשטותה. לוכד פסולת מימית  משמש לאיסוף פסולת הזורמת לתוך נמל. לרוב, הפסולת צפה מה שמאפשר לחסום את התפשטותה באמצעות מחסומים צפים, בין אם הם מבוססים על מצופים או פתרונות אחרים כגון מחסום בועות. במקרים אחרים מדובר בפסולת נוזלית ששוקעת כדוגמת שפכים תעשייתיים.
תעודת חוגר

תעודת חוגר היא תעודה מזהה המונפקת לכל חיילי צה"ל עם גיוסם, והם חייבים לשאת אותה כל עוד הם חוגרים בשירות סדיר. לקצינים או נגדים מוחלפת תעודת החוגר בתעודת קצין או תעודת נגד (שעדיין מכונות בפי כל "תעודת חוגר" ללא קשר לדרגת נושא התעודה).
תעודת החוגר מכילה פרטים אישיים דוגמת שם ומספר אישי וכן תמונת החייל או החיילת, שצולמה עם גיוסם. 
תעודת החוגר הנוכחית היא כרטיס פלסטיק, בגודל דומה לזה של כרטיס אשראי. בעבר הייתה תעודת החוגר בדמות פנקס.
קיימת גם תעודת שוחר למשתתפי קד"צ (קדם צבאי) ולחניכי פנימיות צבאיות.
תעודת הקצין או תעודת הנגד זהות למעשה לתעודת החוגר, בהבדלים דקים: הן שונות בצבען, ומצוינת עליהן דרגת בעל התעודה.
עם השחרור משירות סדיר, נלקחת התעודה, ועבור אלו הצפויים לשרת במילואים מונפקת תעודת מילואים.

שימוש

תעודת החוגר מקנה לחיילי צה"ל הטבות שונות. ההטבה העיקרית היא נסיעה ללא תשלום בתחבורה הציבורית – אוטובוסים ורכבות - לכל נושא תעודת חוגר, הלובש מדים תקניים. מועדוני "חוגר" ו"מועדון יותר" של האגודה למען החייל מעניקים הטבות בעת קנייה בחנויות מסוימות ובעת מתן שירותים מסוימים עם הצגת תעודת חוגר.
בנוסף משמשת התעודה לזיהוי החייל במקרה מוות.

התעודה האחודה

התעודה האחודה היא פרויקט של אגף התקשוב ואכ"א שהתחיל את דרכו במרץ 2013 ומטרתו היא ליצור כרטיס חכם אחד שמשמש הן להזדהות החייל, לגישה לרשת המחשבים הצה"לית (הכרטיס ידוע גם בשם "מפלי בזלת") ולשימוש חיילים לנסיעה בתחבורה הציבורית ככרטיס "רב קו" ללא מדים. מטרות נוספות של הכרטיס היא בתחום ביטחון המידע – למנוע אובדן כרטיסי ההזדהות לרשת הצה"לית שלרוב חיילים נוטים להשאירם במשרד או להשאילם בניגוד לפקודות, קושי על זיוף תעודות חוגר וחסכון כספי בהנפקת תעודות.