google/wiki40b huggingface dataset:
איטיל

איטיל או אתיל, הייתה עיר על גדת הוולגה, ששימשה כבירת ממלכת הכוזרים מאמצע המאה ה-8 ועד לסוף המאה ה-10.
מקור שמה של העיר טורקי ומשמעותו "נהר הוולגה".
איטיל שכנה בקצה הצפוני-מערבי של הים הכספי, לאורך גדות הוולגה. העיר הפכה לבירת ממלכת הכוזרים לאחר תבוסת הכוזרים במלחמה הכוזרית-ערבית השנייה. העיר מוזכרת במקורות הערביים מהמאה ה-9 גם כח'מליז', ואילו השם איטיל מקובל מהמאה העשירית ואילך. בשיא גדולתה, העיר איטיל הייתה מרכז הסחר החשוב והעיקרי של האזור. בחלקה המערבי היו בית משפט ונוכחות צבאית גדולה. החלק המזרחי נבנה מאוחר יותר ושימש כמרכז הסחר והעסקים שלה, והיו בו בתי מרחץ רבים וחנויות. בין שני החלקים היה אי קטן, שהתחבר ליתר חלקי העיר באמצעות גשר-צף, ובו ניצב ארמונות הכאכאן והכאכאן בק הכוזרים. על פי מקורות ערביים, העיר הייתה מחולקת למעשה לשתי ישויות מוניציפליות: האחת נקראה איטיל, והשנייה כזראן.
איטיל הייתה עיר בעלת אוכלוסייה מעורבת, יהודים, מוסלמים, נוצרים ופגאנים, שרבים מהם היו סוחרים ממדינות אחרות. לכל אחת מהדתות היו בתי תפילה משלה בעיר. שבעה שופטים מונו על מנת ליישב סכסוכים בין הדתות - שני יהודים, שני נוצרים, שני מוסלמים ושופט אחד עבור הפגאנים.
העיר איטיל הוחרבה כליל בשנת 969. ההחרבה מיוחסת לנסיך קייב דאז, סוויאטוסלאב הראשון. ההיסטוריונים אבן חוקל ומוקדסי התייחסו לאיטיל בכתביהם לאחר חורבנה כאשר בחלק מכתביהם חבויים רמזים לכך שהעיר נבנתה מחדש. אל-בירוני, בן האלף השני, דיווח כי איטיל נחרבה בשנית, אך לא הזכיר את העיר החדשה יותר, סאקסין, שנבנתה בסמוך למיקומה המקורי של איטיל. לפיכך קיימת האפשרות שהחורבן המאוחר של איטיל התרחש למעשה באמצע המאה ה-11. 
שרידיה הארכאולוגיים של איטיל מעולם לא זוהו בוודאות. אחת התאוריות גורסת כי הם נשטפו על ידי מפלסו העולה של הים הכספי. עם זאת בספטמבר 2008 דיווחו ארכאולוגים רוסים כי מצאו את שרידי הבירה איטיל, תשע שנים לאחר שהחלו בחפירות לגילוי ממצאים ארכאולוגיים שקשורים לממלכת הכוזרים. בראש צוות החפירות עמד ד"ר דמיטרי וסילייב מאוניברסיטת אסטרחן.
כרמית ספיר ויץ

ביוגרפיה

כרמית ספיר-ויץ נולדה וגדלה בירושלים, במשפחה בת 5 ילדים. למדה בבית הספר היסודי בית הכרם ובתיכון שליד האוניברסיטה העברית, בוגרת הקונסרבטוריון שליד האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בלימודי פסנתר קלאסי, שם למדה מגיל 5. שירתה בצה"ל ביחידת "מורן" ובמשרד קישור של גדוד חי"ר מובחר.
סיימה את לימודי התואר הראשון בספרות עברית ובלשון עברית באוניברסיטה העברית והמשיכה ללימודי תואר שני במחשבת ישראל. באותן שנים החלה לכתוב בשבועון הירושלמי "כל העיר" את "המדור לחיפוש קרובים" ללא ציון שמה, מדור ביקורת מסעדות, כתבות תחקיר ומגזין. המדור פורסם בסינדיקציה בעיתון "העיר". בתום חמש שנים עברה לקבוצת ידיעות ומילאה שורת תפקידים, ביניהם עורכת מוסף עיתון "ירושלים" ועורכת מוספים מיוחדים במחלקת "ידיעות קונספט" במסגרתה שימשה עורכת ראשית למגזיני גופים ותאגידים.
בראשית שנות ה-2000 שימשה כעורכת הראשית הראשונה של אתר האינטרנט של משרד העבודה והרווחה. בשנת 2001 הצטרפה לצוות ההקמה של מגזין הגברים בלייזר, שם ערכה את מדורי העיתון במשך 5 שנים, וכן כתבה את המדורים "דברים שלא ידעת על נשים" ו"מה למדתי" – ראיונות עם דמויות מפתח בישראל. במסגרת המדור ערכה את הראיון האחרון עם אפרים קישון, וכן ראיינה את יעקב חודורוב, נחום הימן, איל מגד, יצחק קלפטר, יוני רכטר.
החל משנת 2006 משמשת ככתבת הספרות של עיתון "מעריב", ובעלת מדור שבועי בנושא ילדים והורות ("חממת גידול") שבו היא מעלה סוגיות חברתיות הנוגעות לחינוך ילדים. בשנותיו הראשונות נכתב המדור כשיחה המתנהלת בין "הורי הגינה" וכלל את הטור "מאמא קולאז" בו הציגה מדי שבוע טיפוסי אימהות. בשנת 2014 הוסב המדור לטור אישי בגוף ראשון ושמו שונה ל"אספת הורים".
ספיר-ויץ חתומה על שורת כתבות ותחקירים, בהם הסיפור מאחורי זוכה פרס ספיר "אחוזת דג'אני"; משפטי הקאפו; ורצח נשים בישראל על ידי בני זוגן. לאורך השנים שימשה כעורכת, מרצה ויועצת תוכן לגופים פרטיים ומסחריים ולעמותות, וכותבת נאומים לבכירים לטקסים ממלכתיים. עוסקת בפעילות התנדבותית כגון הקמת ספריות בבתי חולים וגיוס תרומות למקלטים לנשים מוכות.
כתבה מאמרים ופרסמה ראיונות בעין השביעית של המכון הישראלי לדמוקרטיה, במוסף "הארץ", במגזין "פורבס" ובפורטל "און לייף". מרצה ומנחת סדנאות ופנלים בכתיבה שיווקית, תרבות ופוליטיקה. בשנת תשע"ג שימשה כחברת ועדת פרס ברנר, אשר בחרה בסופר ישעיהו קורן על ספרו "שתי כפות ידיים ומילה".
חברת ועדת פרס ברנר לשנים תשע"ג ותשע"ו, וחברת ועדת פרס רמת גן למצוינות ספרותית לשנת תשע"ז, בקטגוריית ספרות ילדים. 
חברת הוועד המנהל ב-JCU - Jerusalem Culture Unlimited תרבות בירושלים ללא גבולות לקידום מוסדות התרבות והאמנות בירושלים.
חברת עמותת מכורים לחיים, עמותה רשומה משנת 2015, ומשמשת כמבקרת העמותה בוועדת ביקורת.
בשנת 2019, זכתה בפרס התחקיר לסרט תיעודי בפסטיבל הסרטים דוקאביב.

חיים אישיים

נשואה לירון ויץ, מנתח מערכות ומפתח אפליקציות ואם לשני בנים.
בעלי אגן דמוי עוף

מאפיינים

האורניתיסקים היו דינוזאורים צמחוניים בעלי שיניים בצידי הלסת וכלל לא בקדמת הפה. לחלקם הפכו עצמות הפה למעין מקור כפי שמופיע אצל הצבים. בניגוד לבעלי אגן דמוי לטאה, לבני סדרה זו אגן ירכיים ארבע-קרני; אצלם, עצם החיק נטתה אחורנית במקביל לעצם השת, ולחיזוק המבנה ולהרמת המבנה ולהרמת הקרביים התפתחה עצם נוספת, המכוונת קדימה בבסיס החיק והמשווה לאגן את הצורה הארבע-קרנית. הירך הנטויה לאחור היא כפי שאצל העופות בשל אבולוציה מתכנסת. העופות עצמן התפחתו מבעלי אגן דמוי לטאה ולא מסדרה זו.
האורניתיסקים התפתחו בשלהי הטריאס אך תפסו גומחות אקולוגיות מרכזיות רק בתור היורה המאוחר. הסטגוזאורים התפשטו על פני שטחים נרחבים (שהיום כוללים מספר יבשות). לשיאם הם הגיעו בקרטיקון הן במגוון והן בכמותם. לצד פכיצפלוזאורים ואנקילוזאורים שהיו נדירים יחסית, במזרח אסיה ובאמריקה הצפונית ההדרוזאוריים והצרטופסים היו הדינוזאורים הנפוצים ביותר. האנקילוזאורים היו אוכלי צמחיים משוריינים היטב במעטי עצם ודורבנים שהגנו עליהם כמעט לחלוטין מפני טורפים. ההדרוזאוריים היו אוכלי צמחים יעילים והגיעו לאורכים של 9-15 מטר ומשקל של כמה טונות. הם חיו בעדרים גדולים ונדדו בעקבות המזון. בשלהי הקרטיקון הצרטופסיים בעלי הקרניים היו מבין הדינוזאורים הנפוצים ביותר באמריקה הצפונית, והגיעו לשיאם בגילאי הקמפן והמאסטריכט (80-65 מיליון שנה לפני זמננו). בשלהי הקרטיקון היה הטריצרטופס הדינוזאור הנפוץ ביותר בתחום מחייתו.
הלמה של יאו

בתורת הסיבוכיות החישובית, הלמה של יאו (או עקרון המינימקס של יאו) קובעת כי זמן הריצה הממוצע של האלגוריתם הדטרמיניסטי הטוב ביותר על התפלגות הקלטים הגרועה ביותר שווה לזמן הריצה הממוצע של האלגוריתם ההסתברותי הטוב ביותר על הקלט הגרוע ביותר. לפיכך, כדי למצוא חסם תחתון על זמן הריצה של אלגוריתם הסתברותי, מספיק יהיה למצוא התפלגות קלטים קשה ולהראות כי אין אלגוריתם דטרמיניסטי שתוחלת זמן הריצה שלו עבורה תהיה נמוכה מן החסם. העיקרון נקרא על שמו של אנדרו יאו, אשר הציג אותו לראשונה במאמר בשנת 1977.
עיקרון זה יכול להתפרש במונחי תורת המשחקים דרך משחק שני שחקנים סכום אפס, בו שחקן אחד בוחר אלגוריתם דטרמיניסטי והשחקן השני בוחר קלט, כאשר התשלום של שחקן האלגוריתמים לשחקן הקלטים הנו עלות ריצת האלגוריתם על הקלט. כל אלגוריתם הסתברותי ניתן לפרש כהתפלגות על אלגוריתמים דטרמיניסטיים, ולכן כאסטרטגיה מעורבת של שחקן האלגוריתמים. כעת, משפט המינימקס קובע כי האסטרטגיה המעורבת שממזערת עבור שחקן האלגוריתמים את התשלום המקסימלי שישלם עבור בחירת קלט מצד השחקן השני תשיג בדיוק מה שישיג שחקן הקלטים בבוחרו התפלגות על הקלטים שתמקסם את התשלום שיקבל עבור בחירת האלגוריתם הטוב ביותר על ידי השחקן השני. במילים אחרות, זמן הריצה הממוצע של אלגוריתם הסתברותי הטוב ביותר על הקלט הגרוע ביותר שווה לזמן הריצה של האלגוריתם הדטרמיניסטי הטוב ביותר על התפלגות הקלטים הגרועה ביותר.
תורת המידה

תורת המידה היא ענף מתמטי העוסק באופנים השונים בהם ניתן למדוד מה שניתן לתפוש אינטואיטיבית כ"גודל" של קבוצה. היישומים הבולטים ביותר של תורת המידה הם מדידת אורך (מדידת תת-קבוצות של הישר הממשי), מדידת שטח (מדידת תת-קבוצות של המישור הממשי) ומדידת נפח (מדידת תת-קבוצות של המרחב התלת-ממדי). כך למשל מידתו של הקטע  היא האורך 1, ומידתה של התיבה  היא הנפח 1.
הכלי הבסיסי בתורת המידה בו משתמשים כדי למדוד גודל הוא פונקציית מידה, שהיא פונקציה המחזירה עבור תתי קבוצות מסוימות את הגודל שלהן כמספר ממשי (אי-שלילי). מתברר כי לא תמיד ניתן להגדיר פונקציית מידה סבירה שתמדוד את הגודל של כל תת-קבוצה, ועל כן במקרים רבים פונקציית המידה מוגדרת רק על אוסף מסוים של תתי קבוצות המכונה "סיגמא אלגברה".
מעבר להיות תורת המידה תחום מחקר כשלעצמו, היא תורה העומדת בבסיס ענפים רבים, בראשם אנליזה מתמטית ובפרט בתורת האינטגרציה, וכן בתורת ההסתברות ובתורה הארגודית. היא מהווה תורה עשירה יותר המכלילה ומבססת מושגים מוקדמים, כדוגמת אינטגרל רימן, ומשמשת לחקור קבוצות ופונקציות מסובכות ומפתיעות, כדוגמת קבוצת קנטור ופונקציית קנטור.
יסודות הענף הונחו בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, בעיקר על ידי אמיל בורל, אנרי לבג, יוהאן רדון ומוריס פרצ'ט.
ראס עטייה

היסטוריה

על-פי סקירה היסטורית מאת עבד אל-עזיז אמין עראר, הקימו את הכפר שלוש חמולות שיצאו מכפר ת'ולת': מראעבה, שוואהנה ועראר  בתחילת המאה ה-19. 
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על ראש גבעה בו אספקת המים מגיעה מבורות מים.
בעקבות מלחמת העצמאות ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית. במסגרת ההסכם סופחו ב-20 במאי 1949 יישובי אזור "המשולש", ה"הקו הירוק" נמתח לאורך גבלו המערבי של הכפר והוא נותק מהישובים הסמוכים טייבה, טירה, קלנסווה שעברו לשליטה ישראלית.
בשנת 1952 הותקף הכפר בפעולת תגמול.
בשנת 1961 נמנו בראס עטייה 224 תושבים.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
בספטמבר 1983, הוקמה ההתנחלות אלפי מנשה מצפון לכפר. בשנות התשעים של המאה ה-20 הוקמו היישובים מתן ונירית כ 500 מטר בצמוד לקו הירוק ממערב לכפר.   
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך 80% מהקרקעות החקלאיות של הכפר סווגו כשטח C. 
בעשור הראשון של המאה ה-21 נבנתה באזור הכפר גדר ההפרדה. על מנת לכלול את היישוב אלפי מנשה בצידה הישראלי של הגדר, הגדר מכתרת את ראס עטייה ואת חבלה מכל עבריהן, למעט שני מעברים: בצפון מנהרה מתחת לכביש 55 המחברת את חבלה עם קלקיליה, ומדרום כביש לכיוון כפרים ועיירות אחרים באזור, כסניריא, כפר ת'ולת ועזון. בגדר שממזרח לכפר הוקם מחסום צה"ל, "מחסום ראס-עטייה", הפועל 12 שעות ביממה, ומשמש את תושבי הכפר שלהם אדמות חקלאיות שנותרו מחוץ לגדר, וכן את תושבי הכפר ראס א-טירה, שנותר אף הוא במובלעת אלפי מנשה שבצד הישראלי של הגדר. תוואי הגדר באזור שונה בעבר בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ. עתירה נוספת שהגישו תושבי האזור נגד התוואי החדש נדחתה.

כלכלה

רוב התושבים מתפרנסים מחקלאות או מעבודה בישראל, ומיעוטם עובדים במוסדות הרשות הפלסטינית.
קאיפיריניה

הכנה

יש לחתוך את הליים לקוביות, לגרוס קרח במגרסת קרח ולמעוך את הכל בתוך שייקר למשך כדקה. יש להוסיף 50 מ"ל קשאסה ושתי כפיות סוכר לבן ולמעוך כדקה נוספת. את כל המרכיבים יש למזוג לכוס אולד פאשן, להוסיף סטירר וקשית ולקשט בפרוסת ליים.

מקור השם

המילה "קאיפיריניה" מגיעה מהמילה "קאיפירה" (Caipira) המתארת כפריים באזורים הפנימיים במרכז ברזיל.
טריגווה בראטלי

ביוגרפיה

בראטלי נולד באי במחוז וסטפולד דרומית לאוסלו. בצעירותו הוא עבד בדייג, כריית פחם ועבודות בנייה. בין השאר הוא יצא עם ספינה של צייד לוויתנים לאזור איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים. בשנת 1933 פגש את אוסקר טרופ שביקש ממנו לערוך עיתון מקורב למפלגת העבודה הנורווגית. במקביל הוא היה פעיל במפלגת העבודה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף למאבק נגד הכיבוש הנאצי. הוא נעצר בשנת 1942 בין עצורי לילה וערפל, ונכלא במחנות ריכוז שונים, בהם מחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף, בה היה בשנים 1943-1945. הוא השתחרר ב-5 באפריל 1945 במבצע האוטובוסים הלבנים.  
בשנים 1951-1955 ושוב בשנים 1956-1960 הוא כיהן כשר האוצר של נורווגיה. בשנות ה-60 כיהן כשר התחבורה וסגן יושב ראש מפלגת העבודה. לאחר ההפסד של מפלגת העבודה בבחירות בשנת 1965, בהן ירדה המפלגה מ-74 ל-68 מושבים, מונה בראטלי לראש המפלגה. בבחירות בשנת 1969 עלתה המפלגה חזרה ל-74 מנדטים, אולם חזית השמאל איבדה את שני המושבים שלה וממשלת הימין המשיכה לשלוט. 
במרץ 1971 הקים ממשלת מיעוט שנשענה על 74 חברי מפלגתו. כראש ממשלה הטיל בראטלי את מלוא כובד משקלו בעד הצטרפות נורווגיה לאיחוד האירופי ולקראת משאל עם בנושא בספטמבר 1972 הודיע שיתפטר אם עמדתו לא תתקבל. במשאל העם נחל בראטלי תבוסה והוא התפטר. לאחר הבחירות, בספטמבר 1973, שב בראטלי לראשות הממשלה הודות לקואליציה של מפלגתו עם מפלגות השמאל האחרות. בראטלי ביקר את התנהגות התביעה הנורווגית בפרשת לילהאמר וטען שהיא סיבכה ללא צורך את המוסד. הוא גם הצהיר שהפרשה לא תפגע ביחסי ישראל-נורווגיה.
בספטמבר 1975, לאחר המשך ירידתה של מפלגת העבודה שהתבטאה בבחירות המקומיות בנורווגיה, הודיע בראטלי על כוונתו להתפטר בינואר 1976, כדי להעביר את ההנהגה לדור הצעיר של המפלגה. בינואר 1976 העביר את ראשות הממשלה לידי אודוואר נורדלי.

הערכה

בראטלי נחשב לידיד של ישראל ובמיוחד לידיד אישי של גולדה מאיר. בשנת 1978 הוא הגיע לישראל כדי להשתתף בהלוויתה.
מאיה סנדו

ביוגרפיה

מאיה סנדו נולד בשנת 1972 בכפר ריסיפן, במחוז פלשט, ברפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית המולדובנית שהייתה אז חלק מברית המועצות.
הוריה היו גריגוריה סנדו ואשתו, אמיליה. 
בשנים 1989-1994 למדה סנדו בפקולטה למנהל עסקים שבאקדמיה ללימודי כלכלה של מולדובה. ב-1998-1995 למדה יחסים בינלאומיים באקדמיה למנהל ציבורי ליד נשיאות רפובליקת מולדובה.  בשנים 2010-2009 היא למדה לתואר שני במנהל ציבורי בבית הספר למנהל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. ב-2012-2010 היא עבדה כיועצת של מנכ"ל הבנק העולמי בוושינגטון די.סי..
בין 24 ביולי 2012 ל-30 סיולי 2015 כיהנה כשר החינוך של רפובליקת מולדובה.

חיים פרטיים

סנדו היא רווקה, שולטת בשפות אנגלית, רומנית, רוסית וספרדית.
לה יש גם אזרחות רומנית.

סוגיות במחלוקת

בשנת 2018 אמרה סנדו שהמרשל יון אנטונסקו, מנהיג רומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה, היה "דמות היסטורית שעליה אנחנו יכולים להגיד דברים טובים ורעים כאחד". דבריה של סנדו עוררו בקורת מצד הקהילה היהודית של מולדובה שהגיבה בצורה חריפה בגילוי דעת שבו נאמר:
"העדר ענישה להכחשת השואה ולהאדרת הפאשיזם בחקיקיה של מולדובה מאפשרת למנהיגי דעת הקהל ולמנהיגים פוליטיים מסוימים שלא לשלם על מעשים כאלה ולצבור הון פוליטי המבוסס על עיוותים ורוויזיה של עובדות היסטוריות ועל הסתה לאפליה ושנאה בין-אתנית ובין-דתית"
חואן סקיאפינו

ביוגרפיה

סקיאפינו גדל במחלקת הנוער של המועדון האורוגוואי פניארול, והצטרף לקבוצה הבוגרת ב-1943. הוא שיחק בקבוצה במשך 11 שנים, במהלכן הצטיין והבקיע 88 שערים ב-227 משחקי ליגה. הוא היה שותף לזכיית הקבוצה בארבע אליפויות ליגת העל האורוגוואית, ונבחר לשחקן ההתקפה המצטיין של הליגה ב-1945. כשרונו נחשף ברחבי אירופה ובספטמבר 1954 הוא עבר למילאן האיטלקית, תמורת סכום שיא דאז בכדורגל העולמי.
במדי מילאן הוסט סקיאפינו לעיתים לעמדת הקשר, והציג יכולת מרשימה שהפכה אותו לאחד מגדולי השחקנים בתולדות המועדון. הוא הבקיע 60 שערים ב-171 משחקים, וזכה עם הקבוצה בשלוש אליפויות הסרייה א' בשנים 1955, 1957 ו-1959. הוא סייע לקבוצה להעפיל לגמר גביע אירופה לאלופות 1958 מול ריאל מדריד ואף הבקיע את השער הראשון במשחק, אך לבסוף הפסיד עמה 3-2 בהארכה. לאחר שש שנים במילאן עבר סקיאפינו לרומא ב-1960 ושיחק בה במשך שנתיים. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא זכה עמה בגביע ערי הירידים, וכעבור שנה פרש ממשחק.
סקיאפינו שיחק ב-21 משחקים במדי נבחרת אורוגוואי והבקיע שמונה שערים. הוא היה שותף לזכיית הנבחרת במונדיאל 1950, לאחר שכבש את השער הראשון של נבחרתו בניצחון 2-1 על ברזיל במשחק המכריע. המשחק התקיים במרקנה, אצטדיונה הביתי של ברזיל. כעבור ארבע שנים הגיע עם נבחרתו לחצי גמר מונדיאל 1954, שם הפסיד עמה להונגריה. לאחר מעברו לאיטליה קיבל סקיאפינו אזרחות איטלקית, ובעקבות כך עבר לשחק במדי נבחרת איטליה. הוא שיחק בנבחרת ארבע שנים, במהלכך הופיע בארבעה משחקים ולא הבקיע שער.
לאחר פרישתו ממשחק החל סקיאפינו לעבוד כמאמן נבחרת אורוגוואי ב-1974. הוא סיים את תפקידו כעבור שנה ועבר לאמן את פניארול, אך ב-1976 סיים את קריירת האימון שלו לאחר שנתיים בלבד. סקיאפינו אמור היה להגיע לטקס הפתיחה של משחקי מונדיאל 2006, אך הדבר לא יצא לפועל מאחר שנפטר ארבע שנים קודם לכן.
מאץ' מארקל

כפר היסטורי

במאץ' מארקל נמצאת כנסייה קהילתית של הכנסייה האנגליקנית מהמאה ה-13 הקרויה על-שם ברתולומאוס הקדוש. בכנסייה תגליפים היסטוריים ועץ טקסוס חלול עתיק ביותר. לצד הכנסייה נמצא בית-ספר ראשוני (המקבילה האנגלית לבית-ספר יסודי) של כנסיית אנגליה.
בכפר קיים מפעל ייצור סיידר ופרי של חברת ווסטונס סיידר (Weston's Cider).
בנוסף, ישנן בכפר שתי טירות מימי הביניים כאשר החשובה ביניהן קרויה טירת מורטימר, או גם בשם טירת מאץ' מארקל.

אחוזה נורמנית

אחוזת הלן אשר שוכנת במרכז מאץ' מארקל היא מצבת-זיכרון להיסטוריה של אנגליה מאז שנת 1096, השנה אשר בה ניתנה האחוזה למשפחה הנורמנית דה-בלון, אשר חזו בחתימת המגנה כרטה. האחוזה מכילה ריהוט תקופתי רב, ציורים וגינה מתקופת הטודור. האחוזה מהווה חלק מרכזי בחיי הקהילה. היא פתוחה לרשות הציבור ומספקת זירה לאירועים לימודיים, מוזיקליים וספרותיים לאורך השנה.

מסורת חקלאות

בקהילה חוות רבות, כאשר החשובה שבהן היא חוות באונדס (The Bounds) של ווסטונס סיידר. מקורן של כל החוות מתקופה עתיקה, אך עם מבנים מהמאה ה-17 והמאה ה-18.
מאץ' מארקל זכתה למוניטין רע כאשר התפרסם כי הרוצח הסדרתי הנודע פרד ווסט, הוא יליד הקהילה וכי לפחות שניים מקורבנותיו נקברו על-ידו באזור. ווסט היה בן לחוואים מקומיים והרציחות התרחשו בין השנים 1967 ל-1987.

שבוע התפוח הגדול

למשך שבוע אחד, פעמיים בשנה בחודשים מאי ואוקטובר, מתקיים במאץ' מארקל ובכפרים הסובבים אותו שבוע התפוח הגדול. בשבוע זה שלל אירועים לכל הגילאים, ביניהם אירועי טעימת תפוחים, תחרויות גידול תפוחים ועוד.
חלק ניכר מתושבי מאץ' מארקל מגדל עצי תפוחים משלו וניתן למצוא בכפר זנים שונים רבים.
שיר הבטלנים

לקראת האירוויזיון

השיר נבחר לייצג את ישראל לאחר השתתפותו לראשונה בקדם-אירוויזיון 1987, שם סיים עם 79 נקודות, והביס 15 שירי אמנים ישראלים אחרים, ביניהם של זוכה אירוויזיון 1978, יזהר כהן. הייתה זו הפעם הראשונה שנבחר צמד קומי-סאטירי לייצג את ישראל. הדבר עורר את זעמו של שר התרבות, יצחק נבון, שאיים להתפטר אם השיר ייצג את ישראל בליל התחרות; אך אף על פי השיר בוצע, השר לא קיים את איומו.

בתחרות

באירוויזיון בוצע השיר במקום השני בסדר השירים, לאחר "Mitt liv", שייצג את נורווגיה, ולפני "Nur noch Gefühl", שייצג את אוסטריה.
מנחת האירוע, הזמרת הצרפתייה-הבלגית ויקטור לאזלו, הציגה את הצמד נתן דטנר ואבי קושניר כ"צמד פוחחים עליזים, בסגנון השחקנים-הטרובאדורים, המפזרים שמחה וצחוק באשר הם הולכים. השיר, 'הופה הולה של הבטלנים', הוא מעין המנון לנהנתנות".
את השיר ביצעו בשידור חי שני הקומיקאים, לבושים בחליפות שחורות ועניבות בסגנון האחים בלוז. השניים הופיעו בליווי תזמורת ומנצח בלבוש דומה, ומדי פעם רקדו באופן מתואם.
לדברי הסופרת והמסאית שולמית הראבן, השיר הוא דוגמה ל"משחק נגד הטקסט" – "הוא מצליח מפני שהוא שיר מלא מרץ וקצב ומעורר מאוד, כלומר בדיוק ההפך מהטקסט האומר 'אני בטלן'".

ביצוע באנגלית ווידאו קליפ

השיר הוקלט במקור גם באנגלית, וצולם לו וידאו קליפ בשבוע שלפני האירוויזיון, בנתב"ג ובבריסל (צילם: פיטר סלע, ערך: יגאל שילון).

ביצועים לאחר המופע וגרסת כיסוי

השיר זכה להצלחה גם לאחר המופע, ובעיקר באיסלנד, שם הצמד לסיבוב הופעות והופיע בטלוויזיה.
שנת 1988 רשם מנהל חברת התקליטים השוודית והפוליטיקאי לשעבר ברט קרלסון גרסת כיסוי שוודית לשיר בשם "Hoppa Hulle" (הופה הולה).

גרסאות פרודיות

לקראת בחירות 1988 ביצע הקומיקאי טוביה צפיר גרסה פרודית ל"שיר הבטלנים", ששודרה בתוכנית "ממני" של מני פאר בטלוויזיה הישראלית וזכתה לפרסום. צפיר הופיע בתפקיד כפול, של שני עסקנים חרדים עבדקנים, אשכנזי ומזרחי, ששליחי המפלגות משחרים לפתחם. את הפזמון שרו השניים יחד: "הופה הולה הולה הולה / שר החוץ וראש ממשולה / הופה הולה הולה – קפוץ-קפוץ-קפוץ / הופה הולה הולה – מערך, ליכוד וכולי / תנו לנו כל מה שרק נחפוץ".
גרסה פרודית נוספת ביצעה להקת פנצ'ר: השיר "הופה חול"ה" מתאר את מורת רוחו של ישראלי שכל חבריו טסים לחופשות בחו"ל ורק הוא נשאר לו "עצוב בודד מאוד כאן / עם הדיכאון ועם הזפת על הים". הפזמון החוזר: "הופה חו"לה הופה חו"לה / כל החברה כבר בחו"לה / ואותי השאירו פה לבד / הופה חו"לה-חו"לה / הופה-הופה חו"לה-חו"לה / לא נשאר לי אף חבר אחד".
זטואיצ'י

זטואיצ'י (באנגלית: Zatoichi, ביפנית: 座頭市) הוא דמות בדיונית העומדת במרכזה של סדרת סרטי קולנוע וטלוויזיה יפניים הקרויים על שמה. 
עלילת הסדרה וכן של הסרטים סובבת סביב מעסה עיוור ומומחה באמנויות לחימה בשם  זטואיצ'י בזמן תקופת האדו ביפן אשר מרוויח את לחמו בעיקר מהימורים. זאטואיצ'י משתמש בחרב מסוג שיקומיצו אשר מוסווית בתוך מקל ההליכה שלו ובעזרתה הוא עוזר לחפים מפשע ומגן עליהם בעיקר מפני איומי כנופיות היאקוזה. זאטואיצ'י משתמש בסגנון לוחמה מיוחד שנקרא איאיידו, וכן מחזיק את החרב בצורה מהופכת - דבר שהופך את סגנון הלוחמה של זאטואיצ'י לייחודי עוד יותר.

סרטי הקולנוע

סדרת הסרטים של זטואיצ'י היא אחת מסדרות הסרטים שרצו הכי הרבה זמן ביפן - 25 סרטים שנעשו בין השנים 1962–1973, בנוסף לסרט משנת 1989 וסרט משנת 2003 בבימויו ובכיכובו של טקאשי קיטאנו. השחקן המזוהה ביותר עם הדמות הוא שינטארו קטסו ששיחק את זטואיצ'י בסדרת הטלוויזיה וברוב הסרטים במשך פרק זמן של לא פחות מ-15 שנים. בזכות שינטארו קטסו הפך זטואיצ'י למעין ג'יימס בונד של יפן.
הסרט משנת 2003 הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה וזכה לתשבחות רבות ופרסים ברחבי העולם בקטגוריות הפסקול, הצילום האומנותי, הבימוי והכוריאוגרפיה.

סדרת הטלוויזיה

סדרת הטלוויזיה שודרה למשך ארבע עונות בין השנים 1974–1979 וכללה מאה פרקים.
בפרק החותם את הסדרה, מאור עיניו של זטואיצ'י חוזר אליו אולם ידיו נותרו פגועות והוא אינו יכול להילחם יותר. בניגוד גמור לפרק זה, בסרט ששודר בשנת 1989 לאחר תום הסדרה, זטואיצ'י עדיין עיוור אך ידיו בריאות ושלמות.
אנס אונאל

קריירת מועדונים

אונאל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בורסאספור. ב-1 באוגוסט 2013 אונאל ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד וויבודינה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-25 באוגוסט 2013 אונאל ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הטורקית במשחק נגד גלאטסראיי. באותו משחק כבש את שער הבכורה שלו בליגה וכך הפך לכובש הצעיר בהיסטוריה של הליגה.
ב-7 ביולי 2015 אונאל חתם במנצ'סטר סיטי תמורת 2 מיליון פאונד, אמנם ב-31 ביולי 2015 הושאל לשנתיים לגנק מליגת העל הבלגית.
ב-1 בפברואר 2016 הושאל לנאק ברדה מליגת המשנה ההולנדית עד לסיום העונה. ב-19 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה נגד פורטונה סיטארד. ב-11 באפריל 2016 שלושער ראשון בקריירה בניצחון 1-4 נגד טלסטאר.
ב-23 ביולי 2016 הושאל לטוונטה מליגת העל ההולנדית. ב-21 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 3-4 נגד חרונינגן בו גם הבקיע שלושער.
ב-30 במאי 2017 חתם בויאריאל הספרדית לארבע שנים. בנובמבר 2017 הושאל ללבאנטה ובינואר 2018 חזר לוויאריאל.
ב-19 באוגוסט 2018 אונאל הושאל לריאל ואיאדוליד.

קריירה בינלאומית

אונאל זומן לראשונה לסגל הנבחרת הצעירה של טורקיה כאשר הוא רק בן 16. ב-31 במרץ 2015 אונאל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1-2 נגד לוקסמבורג.
מוזיאון תכנון העיר של שאנגחאי

המבנה

הבניין תוכנן על ידי האדריכל לינג בנלי מהמכון לעצוב אדריכלות ומחקר של מזרח סין (ECADI). המבנה הוקם בדמות תיאטרון גדול ומצופה באלומיניום. גג המבנה הוקם בדמות סמלית של ממברנה. גובהו של המבנה הוא 43 מטר.

המוזיאון

האולם המרכזי של המוזיאון הוא דגם גדול של העיר שאנגחאי ובו מצויים כל מבני העיר כולל מבנים שעדיין לא הוקמו ונמצאים בתהליכי הקמה. המבקרים באולם יכולים לראות את דגם העיר מן הצד או לעלות קומה ולצפות בו מלמעלה.
הדגם נועד לייצג את שאנגחאי ולכלול את כל ההתפתחויות המתוכננות של העיר. עם זאת עקב גודלו של הדגם עוברים בו כמה עמודים המסתירים את תצוגת המבנים בו.
לצד האולם המרכזי ישנו אולם קטן בו מוקרנים סרטים ב-360 מעלות. בנוסף לכך הצופים באולם מרגישים כמו בבית קולנוע תלת ממדי עם כיסאות זזים ובו מוקרנים גם סרטים על העיר שאנגחאי כולל סרטון על תערוכת אקספו 2010.
פאנסקסואליות

פּאנסקסואליות (פ' דגושה) (הלחם של המילים "פּאן" (ביוונית: הכול) ו-"סקס" (מלטינית: מין)), או אומניסקסואליות, היא נטייה מינית וזהות פוליטית המאופיינת במשיכה אסתטית, אהבה רומנטית או תשוקה מינית כלפי אנשים ללא קשר לזהותם המגדרית או למינם הביולוגי.
חלק מהפאנסקסואלים טוענים כי למגדר ולמין אין משמעות בעיניהם וכי אלה זניחים במשיכתם המינית ועל כן משיכתם מתפתחת דרך אינטלקטואל והוויה. לאחרים, זוהי בחירת זהות פוליטית שמטרתה היא מאבק בתפישות המגדר המקובלות.
המונח "פאנסקסואליות" מבקש לכפור בתפיסה של בינאריה מינית ומגדרית. כך, היא לפעמים מיוחסת לביסקסואליות, היות שלכאורה, המילה "ביסקסואליות" מצביעה על משיכה לשני מינים, ועל כן אינה מאזכרת מגדרים ומינים שאינם בינאריים כמו ג'נדרקוויר או אינטרסקס. מכיוון שהגדרה זו שנויה במחלוקת ואינה אוניברסלית, ניתן להבחין בין פאנסקסואליות וביסקסואליות גם לפי ההגדרה שהקודם מתייחס למשיכה בלי תלות במין או מגדר, בעוד ביסקסואליות מתייחסת למשיכה ליותר ממגדר אחד, אך לאו דווקא לכל המגדרים או המינים הקיימים. פאנסקסואליות היא חלק מהמטריה הביסקסואלית.