google/wiki40b huggingface dataset:
סוניק הקיפוד

היסטוריה

בשנים 1988–1989 יצאה ביפן ובארצות הברית קונסולת משחק מדור ה-16 ביט, ה"סגה מגה דרייב" (בארצות הברית "ג'נסיס") של חברת סגה. החברה ניסתה ליצור דמות שתזוהה עם החברה באופן אוניברסלי, על מנת ליצור ייחוד, בידול והזדהות עם הקונסולה. לשם כך הועלו סקיצות למספר דמויות, בהן "אלכס קיד", אך אלו לא עברו את מבחן קבוצת המיקוד. ב-1991, האיאו נקאיאמה, יו"ר סגה, החליט לערוך תחרות בין עובדי החברה במטרה למצוא את עיצוב הדמות החדשה לקונסולה. רוב העובדים הגישו הצעות המבוססות על בעלי חיים כמו ארנבים וקנגורו, ואפילו קריקטורה של תאודור רוזוולט בפיג'מה (זו הפכה לדוקטור אגמן במשחקי סוניק). לגמר הגיעו שניים – ארמדיל שחור (מייטי הארמדיל, שהופיע לאחר מכן במספר קטן של משחקים בסדרה) וקיפוד כחול (סוניק הקיפוד). נקאיאמה בחר בקיפוד הכחול שעיצב נאוטו אושימה.

סדרת משחקי הווידאו

משחקי הווידאו הראשונים של סוניק הקיפוד היו משחקי פלטפורמה בלבד, אך בעקבות ההצלחה הרבה אשר הזיכיון צבר, פותחו בהמשך משחקי וידאו מסוגים נוספים.
כמעט בכל המשחקים של סוניק מככבת דמותו של סוניק הקיפוד בתור הדמות הראשית במשחק. עלילת המשחקים מתמקדת בעיקר בניסיונותיו של סוניק להציל את הכוכב שלו מפני איומים שונים, ובעיקר מפני אנטגוניסט בשם דוקטור "אגמן" רובוטניק.

סדרות קומיקס

במהלך שנות התשעים חברת סגה הפיקה חוברת קומיקס של סוניק אשר מוספרו בהתחלה כ-1/4 ובהמשך כמיני-סדרה החל ממספר 0. מיני-סדרה זו התחילה למעשה סדרת קומיקס שהמשיכה עד סוף 2017 תחת המו"ל Archie Comics.
בסיס העלילה בקומיקס הוא למעשה כל העולמות של סוניק כולל המשחקים והסדרות, מופיעות בו כל דמויות SatAM וכן דמויות המשחקים וכל שאר הסדרות. העלילה בקומיקס נפתלת עד שנוצרו מאות דמויות ויצאו גם מיני-סדרות חדשות כולל סדרה לנאקלס ולסוניק X. כמו כן, הקומיקס מסביר הרבה דברים שלא הוסברו בסדרות, כמו שמו האמיתי של סוניק (לפי הקומיקס שמו הוא "מוריס"), למה רובוטניק נראה שונה בין הגרסאות האמריקאיות או היפניות, מי הם הוריו, מקורות, היסטוריה, פגישות עם דמויות אחרות כגון "סברינה המכשפה הצעירה", גיבורי קומיקס אחרים ועוד.
בנוסף לסדרת קומיקס זו, הופק בעבר גם קומיקס של סוניק בבריטניה בשם "Sonic The Comic", שיצא תחת המו"ל Fleetway Comics.
בירחון Wiz פורסם קומיקס של סוניק מתורגם לעברית.
ב-4 באפריל 2018 החלה להתפרסם סדרת קומיקס חדשה של סוניק הקיפוד על ידי חברת IDW Publishing, ושמה הוא "סוניק הקיפוד".
קאסארי

היסטוריה

האי מוזכר בכתובים לראשונה בשנת 1564 בשם קסקסארה (Kaskesara). מבין המבנים הראשונים שנבנו באי ושרדו עד ימינו נמנית הקפלה, שהוקמה ככל הנראה במהלך המאה ה-18 במקום מבנה עץ ישן יותר. זוהי הקפלה היחידה באסטוניה שגגה מכוסה בקש. 
במאה ה-18 נבנתה באי אחוזה גדולה, אך המבנים היחידים ששרדו ממנה הם בית הגנן, בית האמן, ושרידי חומות שתחמו את הגנים, אשר באופן אירוני, הם אלו שדווקא נבנו בתקופה יותר מאוחרת (סוף המאה ה-19). 
בשנת 1863 נבנה באי בית-ספר במקום בו מקודם עמדה חווה, צמוד לספריה.
מתחילת המאה ה-19 התפתח בכפר אוריאקו שבמערב האי נמל קבע. הנמל משמש כיום גם כמרינה. 
כיום מתגוררים באי כ-300 תושבי קבע ב-4 כפרים.
באי שוכן מוזיאון לזכרה של הסופרת הפינית איינו קאלאס וכן מוזיאון למורשת האי.

גאוגרפיה

שטח האי קאסארי הוא 19.3 קמ"ר, החוף נמתח לאורך של 59 קילומטרים והנקודה הגבוהה בעיר מגיע ל-15 מטרים מעל פני הים.
כביש בשם דרך אוריאקו מחבר את האי להיומאה. 
ככל הנראה נגלה האי לפני כ-3,000 שנים עקב שקיעת מפלס הים. לפני כ-1,000 שנים היה האי הנוכחי למעשה שני איים שהים הפריד ביניהם.
באי מפרצים רבים, והוא מוקף בארבעה איים ובכ-20 איונים קטנים יותר, אשר רובם סלעים קטנים. ישנם רק 90 בתים בכל האי. קאסארי קרוב מאוד להיומאה והכביש מחבר אותו להיומאה ממזרח וממערב, לכן, רבים לא מחשיבים אותו לאי. 
באי אין יערות צפופים, שלא כמו היומאה, אלא עצים מפוזרים. בדרום-מערב האי ישנה רוח חזקה מאוד, אך מימיו הם מהחמים באסטוניה.
הדיאץ'

היסטוריה

תושבי הדיאץ' לקחו חלק פעיל במרד חמלניצקי. לאחר צירופה של הדיאץ' לאימפריה הרוסית העיר ושטח שסביבה הוענקו לבוגדן חמלניצקי. 
ב-1726 העיר הועברה לבעלותו של אלכסנדר מנשיקוב על ידי יקטרינה הראשונה. 
ב-1897 בעיר התגוררו כ-8,000 תושבים, מתוכם 73 אחוזים אוקראינים ו-24 אחוזים יהודים.
העיר נכבשה על ידי הורמאכט ב-27 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-26 בספטמבר 1943.
בהדיאץ' נטמן לאחר פטירתו רבי שניאור זלמן מלאדי שהיה מייסד תנועת חסידות חב"ד.

אוכלוסייה

אוכלוסיית הדיאץ' באלפים לפי שנים:
פריץ לאופר

פריץ לאופר (Fritz Laufer), (1900 - ?) היה  צ'כי בשם הפרטי פרנטישק (Frantisek), אשר שימש בימי מלחמת העולם השנייה כסוכן הגסטפו. לקראת סוף המלחמה הופעל על ידי הנאצים כסוכן כפול מול המודיעין האמריקאי ומול משלחת ההצלה היהודית באיסטנבול בעסקת סחורה תמורת דם.
פריץ לאופר נולד בפראג, להורה אחד יהודי ואחד שאינו יהודי (מישלינג לפי ההגדרה הנאצית). בשנת 1900. למד בבית ספר למיכון חקלאי וניהל את העסק המשפחתי של אביו ליבוא מזון. בשנת 1939 מצא הגסטפו כי הוא מתאים למטרותיו וגייס אותו כסוכן ובתמורה להנפקת נירות אריים על שמו הוא הסגיר לגרמנים לוחמי מחתרת צ'כיים. הוא פעל תחת השמות "שרדר", "לודוויג מאייר" ו"קרל היינץ". בשנות המלחמה הראשונות הוא פעל פעל בצ'כיה, הונגריה, בולגריה וטורקיה.
בשנת 1943 גויס לאופר על ידי מהנדס יהודי צ'כי בשם אלפרד שוורץ לרשת הריגול האמריקאית שנקראה בשם דוגווד (Dogwood). רשת זו, שנקראה בשמו האנגלי של שיח המורן, הוקמה ביולי אותה שנה על ידי ראש תחנת הOSS באיסטנבול כדי לאסוף מידע מודיעני ולחדור לגרמניה ולמדינות הבלקן, בנות בריתה של גרמניה, רומניה, הונגריה ובולגריה ולהפעיל תנועות התנגדות לשם הפלת משטריהן. לאופר, שניתן לו ברשת שם הקוד "איריס", נתפש בעיני גופי ההצלה היהודיים באיסטנבול כסוכן אמריקאי אשר ניתן לבטוח בו, בעוד שהיה לאמיתו של דבר סוכן הגסטפו. בשנת 1944 תיווך לאופר בשתי הצעות גרמניות: פדיון יהדות הונגריה תמורת עשרת-אלפים משאיות, ומשא ומתן לקראת הסכם שלום בין הרייך השלישי למעצמות המערב כנגד ברית המועצות.
את הבשורה על ההצעות הללו נשאו יואל ברנד ובונדי גרוס - שליחי ועדת העזרה וההצלה בבודפשט בניסיון הצלת יהדות הונגריה. הם נתפסו על ידי שירותי הביטחון הבריטיים אשר חשדו בהצעות וחשפו את פרצופו האמיתי של לאופר ושל שתי ההצעות: הגרמנים ביקשו לפרק את הברית בין מעצמות המערב לברית המועצות. מחקרים בני ימינו מראים שלגרמנים לא הייתה ואף לרגע, כוונה לשחרר את יהודי הונגריה בתמורה למשאיות. לאופר שימש גם כמתווך בניסיונם של הנהגת היישוב להעביר כספים לגטאות.
ההיסטוריון יהודה באואר כתב כי בסוף המלחמה חוסל לאופר בכלא פנקראץ בפראג על ידי מפעיליו הגרמנים משום שידע עליהם יותר מדי. לעומתו כתב ההיסטוריון שלמה אהרונסון, כי לאחר סיום המלחמה פעל לאופר כסוכן של ה- (Strategic Services Unit ) SSU SSU, סוכנות הביון האמריקאית שירשה את ה-OSS לאחר המלחמה ולפני הקמת ה-CIA. בשירותה פעל מווינה נגד הסובייטים. סופו של פרנץ לאופר נשאר לוטה בערפל.
ששון חדד

ביוגרפיה

ששון חדד נולד בישראל, הוא בוגר מחזור תשמ"ד של ישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע. עם סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1985 התגייס לעתודה האקדמית במסלול כלכלה וחשבונאות. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ורואה חשבון מוסמך. ב-2014 קיבל תואר דוקטור מהפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב על עבודתו בנושא "צבא חובה מול צבא מקצועי: השפעת שיטת הגיוס על העוצמה הצבאית של מדינת ישראל".
נשוי לנעמה ואב לארבעה, מתגורר בחשמונאים.

שירות צבאי

ששון חדד מילא מגוון תפקידים במסלול שירותו הצבאי: החל את שירותו ב-1988 כקצין תקציבים בחיל הקשר, שימש ראש מדור תקציבים במרכז תקשורת נייחת בחיל הקשר והתקשוב, ראש ענף ארגון ותקציבים בחטיבת התקשוב של אגף המבצעים, ראש תחום תקציבים וכלכלה באגף התקשוב, ראש ענף תקציבי אגף טכנולוגיה ולוגיסטיקה, זרוע היבשה ופיקודים ביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל, ראש מחלקת תקציבים ובקרה בזרוע היבשה, וראש מחלקת תקציבי יבשה ומיוחדים באגף התקציבים של משרד הביטחון. 
בוגר קורס מטה ופיקוד "אפק" במכללה לפיקוד ומטה של צה"ל. 
בנובמבר 2014 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל ולראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, במקומו של ראם עמינח.
במסגרת תפקידו היה אחראי על ניהול תקציב הביטחון של מדינת ישראל (כ-70 מיליארד ש״ח) הן ממקורות המשק והן ממקורות הסיוע הביטחוני האמריקאי החיצוני. בנובמבר 2015 הוביל את הסיכום התקציבי הרב-שנתי בין משרד הביטחון למשרד האוצר המעגן מתווה תקציבי מוגדר ויציב למערכת הביטחון בחומש הקרוב. סיכום זה הניח את הבסיס התקציבי לתוכנית הרב שנתית של צה״ל - ״תר״ש גדעון". היה מעורב בניהול המשא ומתן מול האמריקאים על הסכם הסיוע הביטחוני החדש לישראל לשנים 2019–2028.
מבצע עמורה

מבצע עמורה, הנקרא גם "מבצע אדמה חרוכה", הוא מבצע צבאי של צה"ל שנערך בסוף 1956 ונועד להריסת התשתית הצבאית והתעבורתית של מצרים בחצי האי סיני בעקבות נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957). מטרת ההריסה הייתה להסיר איום של פלישה מצרית עתידית מסיני (פלישה שתסתמך על תשתיות אלה, כגון מחנות ובונקרים לריכוז כוחות, כבישים ומסילות ברזל לשינוע מהיר של הכוחות) ומתקפת פתע מסיני. הנדסית המבצע נחשב להצלחה גדולה וכל יעדיו הושגו, אסטרטגית המבצע נכשל וארבע שנים לאחר מכן, באירועי כוננות רותם, הצליחו המצרים בהפתעה מוחלטת להעביר ולהחזיק בחצי האי סיני כוח על דוויזיוני במטרה להפעיל לחץ על גבולה הדרומי של ישראל שעה שהתחוללו תקריות רבות בגבול הסורי.

רקע

בעקבות מבצע קדש (מלחמת סיני, 1956) כבשה ישראל את רצועת עזה וחצי האי סיני. ישראל רצתה להחזיק בשטחים אלה, אך בעקבות לחץ בינלאומי כבד, בעיקר מצד ארצות הברית וברית המועצות, הסכימה ישראל לסגת.
לקראת הנסיגה ערך חיל ההנדסה את מבצע לקט ובו נלקחו שלל כלי נשק, תחמושת, אמצעי לחימה, כלי רכב, משאיות, ציוד מכני הנדסי ואספקה של הצבא המצרי. הללו פונו לישראל, ושם שופצו והותאמו לצורכי צה"ל.
מאחר שסיני ורצועת עזה שימשו כבסיס למחבלי הפדאיון ועמדה טובה לצבא מצרים לפלוש לישראל, החליט צה"ל להרוס את התשתית הצבאית והתעבורתית בסיני, כדי למנוע אפשרות של מתקפת פתע מהירה מצד הצבא המצרי. ללא מסילות ברזל וכבישים סלולים, יקשה על הצבא המצרי לשנע כוחות גדולים תוך זמן קצר, ובכך יינתן מרווח ביטחון לישראל להתכונן להתקפה מצרית.

היחידות המשתתפות במבצע

את המבצע הובילו חיל ההנדסה (בפיקודו של הקהנ"ר אפרים להב) וחטיבה 7 של חיל השריון. 
יחידות חיל ההנדסה שהשתתפו במבצע כללו את גדוד 601 (בשמו המאוחר "גדוד אסף"), גדוד צמ"ה פיקוד הדרום, צוערי קורס קציני חה"ן וחבלנים מחטיבת גולני.

עיטורים והנצחה

על המבצע זכה גדוד 601 של חיל ההנדסה בצל"ש גדודי. היה זה הצל"ש הגדודי הראשון בצה"ל.
צבעיו של דגל חיל ההנדסה נבחרו כדי להנציח את המבצע המוצלח: כתום מסמל את להבות הפיצוצים ושחור את האדמה החרוכה שהותיר אחריו החיל.

ספיחי המבצע

בין השאר פירק צה"ל את כל מתקני הנפט בסיני, ובהם מתקנים בראס סודר שהיו שייכים לחברת הנפט הממשלתית האיטלקית. זמן מה העיבה הפרשה על יחסי ישראל-איטליה, אך לאחר משא ומתן הסכימו הצדדים על פיצויים וההדורים יושרו.
מרקור שפיל ארנה

היסטוריה

בניית האצטדיון החלה בשנת 2002. בשנת 2004 נחנך האצטדיון על גדות נהר הריין. האצטדיון הפך מיד למגרש הביתי של פורטונה דיסלדורף, במקום אצטדיון ריינשטדיון הישן שנהרס. בתחילה נקרא האצטדיון LTU ארנה, והכיל 51,500 מקומות ישיבה. בשנת 2010 הוחלפו חלק ממקומות הישיבה ביציעי עמידה, וכך גדלה קיבולת האצטדיון ל-54,600 צופים במשחקי הכדורגל. החל משנת 2009 ועד לשנת 2018 נקרא האצטדיון בשם אספרי ארנה.

אירועי ספורט

אצטדיון אספרי ארנה הוא כאמור האצטדיון הביתי של פורטונה דיסלדורף. האצטדיון אמנם לא אירח משחקים במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה על אף היותו אחד האצטדיונים הגדולים והחדישים בגרמניה, אך כן נערכו בו מספר משחקים בינלאומיים של נבחרת גרמניה. המשחק הבינלאומי הראשון שנערך באספרי ארנה היה משחק ידידות של נבחרת גרמניה מול נבחרת ארגנטינה, שהסתיים בתיקו 2-2. בשנת 2007 ערכה נבחרת גרמניה משחק ידידות מול נבחרת שווייץ באספרי ארנה. משחק זה הסתיים בניצחון 3-1 לגרמניה. בפברואר 2009 הפסידה הנבחרת הגרמנית 1-0 לנבחרת נורווגיה באספרי ארנה. נוסף על משחקי נבחרת גרמניה, אירח האספרי ארנה שני משחקי ידידות של נבחרת פורטוגל, מול נבחרות יוון וערב הסעודית. 
נוסף לכדורגל, האצטדיון שימש כמגרשה הביתי של קבוצת הפוטבול ריין פייר, המשחקת בליגת NFL אירופה. בשנת 2010 נערך באצטדיון מרוץ האלופים השנתי, שהוא מרוץ מכוניות בו התחרו נהגי מרוצים מפורסמים כמיכאל שומאכר, סבסטיאן פטל, אלן פרוסט וסבסטיאן לב. באצטדיון נערכו גם תחרויות איגרוף יוקרתיות.

אירועי מוזיקה

חנוכת האספרי ארנה כהיכל מוזיקה התבצעה בשנת 2005 עם שתי הופעות של הזמר הגרמני הרברט גרונמאייר. אמנים מקומיים ידועים אחרים שהופיעו בהמשך באספרי ארנה הם להקת המטאל הגרמנית די טוטן הוזן, הזמר הגרמני מריוס מולר, הזמר אודו לינדנברג ואחרים. 
אמנים בינלאומיים שהופיעו באספרי ארנה הם בון ג'ובי, הרולינג סטונז, ברוס ספרינגסטין, דפש מוד, מדונה, בלאק אייד פיז, רוג'ר ווטרס, קולדפליי, טייק דאת, וואן דיירקשן, לינקין פארק, פול מקרטני, ביונסה, AC/DC, ואמנים נוספים.
בנוסף, האספרי ארנה אירח פסטיבלים ואירועי מוזיקה שונים. הידוע ביותר מבין אירועים אלה הוא אירוויזיון 2011, שהתקיים בגרמניה, כתוצאה מזכייתה של לנה מאייר-לנדרוט שייצגה את גרמניה באירוויזיון 2010.

זכויות על שם האצטדיון

עד לשנת 2009, נקרא האצטדיון LTU ארנה, על שם חברת התעופה LTU, שבסיסה היה בדיסלדורף. זמן קצר לאחר מיזוגה של חברת LTU לתוך חברת אייר ברלין, חדל המותג LTU להתקיים בשנת 2009, ועל כן, נרכשו הזכויות על שם האצטדיון על ידי חברת ההלבשה הבינלאומית אספרי. בשנת 2018 הסתיימו הזכויות של אספרי על שם האצטדיון, ושמו שונה למרקור שפיל ארנה.
במהלך תחרות אירוויזיון 2011, שונה שם האצטדיון לזמן קצר לדיסלדורף ארנה, עקב חוקי התחרות שאסרו פרסומים מסחריים בשם האולם.
סברה (קומיקס)

Incredible Hulk #250

בקומיקס בו הופיע סברה לראשונה (Incredible hulk #250) מסופר כי הענק הירוק הגיע לנמל תל אביב לאחר שברח מארצות הברית שהורידו את המטען שהוא היה בו הוא התפרץ והפך לענק הירוק ובגלל בלבול עם הצבא הם החלו (הצבא) לתקוף, רות (סברה) רצה להחליף למדים אך אחד הסלעים פגע בה וחטפה זעזוע מוח שהתעוררה רצה לחפש אותו אבל הוא חזר להיות אדם והתחבא. ברוס ראה ילד ערבי קטן בשם סאהד שגנב אבטיח ברוס עזר לו לברוח, סאהד שבמקרה דובר אנגלית הסביר לו שהוא נמצא בישראל אבל שסאהד הלך להביא אוכל מהבית קפה הוא נהרג בפיגוע ברוס ראה את הטרוריסטים ומהזעם נהפך לענק הירוק סברה מצאה אותו היא חשבה שהוא זה שגרם לפיצוץ והחלה לתקוף אותו, אחרי שהיא חטפה מכות הענק הירוק לקח את הגופה של סאהד וברח סברה לאחר מכן מצאה אותו קובר את סאהד בירדן ואז הבינה שהוא לא קשור לטרוריסטים.

ביוגרפיה בדיונית של הדמות

רות בת-שרף נולדה ליד העיר ירושלים. היא ומשפחתה עברו לגור בקיבוץ מיוחד שמנהלת ממשלת ישראל אחרי שכוחותיה מתגלים. רות הייתה הסוכנת העל-אנושית הראשונה ששירתה במוסד. היא נעשתה שוטרת בנוסף להיותה סוכנת ממשלתית. זמן קצר לאחר מכן נבחרה סברה כלוחמת בצוות של הישות מוות במשחק האחרון נגד הגראנדמאסטר ב"תחרות האלופים". שם פגשה את איירון-מן ואת "האביר הערבי", ונאבקה עם הענקית הירוקה וקפטן בריטניה. מאוחר יותר היא הופיעה בטקס החנינה של הענק הירוק בוושינגטון.
כמה שנים לאחר מכן, בנה הקטן של סברה ,יעקב, נהרג בפיגוע. היא לא צייתה לפקודות, מכיוון שרצתה להביא את רוצחי בנה לדין.
מחלוקת נוספת עם הענק הירוק פרצה כאשר כוחותיה של סברה לקחו ממנו זמנית את קולו,מה שגרם לו להיראות יותר מפלצתי וכמעט חסר-דעת.
מאוחר יותר, במהלך פגישת תהליך השלום, מוצאת סברה את עצמה לוחמת בקבוצת הלוחמים החדשים, תחת השפעתו המנטלית של כוח מסתורי ובלתי מוסבר. זמן מה לאחר מכן, סברה מוצאת את עצמה שקועה במאורעות הקמפיין האנטי-מוטנטי המכונה "מבצע אפס סובלנות". בזמן הזה סברה נלחמת לצד האקס-מן ומתחילה להירשם להרצאות הפילוסופיות של צ'ארלס אקסבייר. סברה מבלה זמן מה כחברה בסניף של X-Corporation. היא מלווה את אקסבייר ועוד כמה מוטנטים לאי גנושה לאחר שנהרס על ידי זקיפי הסנטינל.
במהלך אירוע הקרוסאובר של ליגת הצדק/הנוקמים היא נראתה מחזיקה את הכותל המערבי לאחר ההתקפה של קרונה,שגרמה לרעידות אדמה ברחבי העולם.
סברה היא אחת מקומץ המוטנטים ששמרו על כוחותיהם לאחר השפעת אירועי הקומיקס "בית אם". מאוחר יותר היא מתבקשת על ידי ממשלת בריטניה, בסיוע לגיבור העל יוניון ג'ק נגד פיגוע טרור בלונדון שבוצע על ידי נבל-העל קרוספייר .היא נכנסת לקונפליקט עם האביר הערבי החדש בגלל הבדלים תרבותיים, אבל הם משתדלים לעבוד יחד, למרות  הקשר שלה עם האביר הערבי הראשון במהלך ''תחרות האלופים'' .
מאוחר יותר מתגלה כי סברה יצרה כוח שיטור נגד מוטנטים פרועים. הצוות הזה היה בחזית ביחד עם הבישוף, בנוסף לעוד חבר צוות: מיקרומקס. במהלך אירועי הקומיקס "מלחמת האזרחים" תמכה סברה באיירון-מן בחוק לרישום העל-אנושיים,חתמה על המסמכים והיוותה כאחת מתוך 142 גיבורי משנה אשר חתמו גם הם על המסמכים. במהלך אירועי "פלישה סודית" (secret invasion), סברה נראתה בקצרה נלחמת בסקרולס בישראל.
בסיפור  "ends of the earth", סברה היא אחת מגיבורים המגיבים לקריאתו של ספיידרמן לעזרה במפעלי הלוויין של דוקטור אוקטופוס. היא מוצגת נלחמת באוקטופוס במפעל נטוש לכאורה עד שנורית על ידי קרוסבונז עם רובה צלפים. עם זאת, המחבר ציין כי הירייה כמעט הרגה את סברה,אך היא שרדה.
פרנסואז בארה-סינוסי

קורות חייה

בארה-סינוסי נולדה בפאריס לז'אנין (Jeanine) ורוז'ה סינוסי. היא סיימה את בית הספר התיכון ב-1966. למדה ביולוגיה באוניברסיטת פאריס, סיימה תואר ראשון ב-1968, תואר שני בביוכימיה ב-1971 ודוקטורט ב-1974. במשך כשנה עשתה פוסט-דוקטורט במכון של NIH בבתסדה בארצות הברית. עם שובה לצרפת חזרה למכון פסטר שם קיבלה משרה במחלקה של לוק מונטנייה. בהמשך הקימה מעבדה משלה, שם היא פעילה עד היום (2014).
נשואה מאז 1978 לז'אן-קלוד בארה.

פעילותה המדעית

מלכתחילה חקרה את התחום של רטרווירוסים. התמחותה בתחום זה הביאה אותה בשנת 1983, יחד עם המנחה שלה לוק מונטנייה, לזיהוי וירוס ה-HIV שהוא הגורם למחלת האיידס. מאז היא ממשיכה במחקרים הקשורים לאיידס. בין השאר: תגובת המערכת החיסונית, המעבר של וירוס ה-HIV מהאם לוולד, נשאי HIV שאינם חולים באיידס. בארה-סינוסי פרסמה 240 מאמרים, השתתפה ביותר מ-250 כנסים בינלאומיים, וחנכה דורות של חוקרים. (כל הנתונים מתייחסים לתחילת 2014).
משה שמיר (תעשיין)

משה שמיר (במקור שטיינברג; 7 בדצמבר 1923 – 10 באפריל 1994) היה תעשיין ישראלי ופעיל ציוני, אשר הקים את מפעל "סוגת", את שלושת מפעלי "וישיי"  בישראל, וכיהן כיו"ר מועצת המנהלים של "טבע תעשיות פרמצבטיות". במפעליו סיפק אלפי מקומות עבודה, רבים מהם לעולים מחבר המדינות וליוצאי המעברות, וכן, ייצא סחורות בשווי מיליארדי דולרים לאורך השנים. בכך, ובעבודתו במסגרת התאחדות התעשיינים, המועדון המסחרי ולשכת המסחר ישראל-אמריקה, תרם רבות לפיתוח הכלכלה ולקידום התעשייה בישראל.

תחילת דרכו

שמיר נולד בשם משה שטיינברג בווילנה שבליטא ב-7 בדצמבר 1923 לפנינה, עקרת בית, ולמאיר, מהנדס. הוא עלה לארץ ישראל עם הוריו בשנת 1926, וגדל בתל אביב. בשנת 1939, בהיותו בן 16, הצטרף ל"הגנה" תוך הסתרת גילו האמיתי. עם קום המדינה שירת בצה"ל, בחילות הים, ההנדסה והאוויר, והשתתף במלחמת העצמאות כמג"ד בדרגת רב-סרן. בשנת 1947 סיים תואר שני בהנדסה מהטכניון בחיפה, ושנתיים לאחר מכן נשא לאישה את לאה אלשטיין. לימים נולדו להם ארבעה ילדים: רובי, יעל, דוד ותמר.

סוגת

בסוף שנות ה-50, בימי העלייה הגדולה והיציאה מהמעברות, ארגן שמיר קבוצת משקיעים בחו"ל והקים את מפעל הסוכר "סוגת" בקרית-גת. זאת, על רקע החלטת הממשלה כי מדינת ישראל צריכה להיות עצמאית מבחינה כלכלית ולייצר מוצרי יסוד. הקמת המפעל היוותה "אבן פינה" להקמת חבל לכיש, שאפשרה ליישב אלפי עולים וליצור מקורות עבודה בחקלאות ובתעשייה. שמיר ניהל את המפעל עד שנת 1972.

טבע

בשנות ה-60 ישב שמיר במועצת המנהלים של חברת "אסיא מעבדות כימיות", כנציג משפחת אלשטיין, וב-1964 הוא הוביל, לצד אלי הורביץ, את מיזוג "אסיא" וחברת "צרי". בשנת 1968 רכשו החברות את "טבע" ובשנת 1976 התמנה הורביץ למנכ"ל ואיחד פעילות כל החברות תחת "טבע תעשיות פרמצבטיות". משנות ה-70 שימש שמיר כיו"ר מועצת המנהלים של החברה. הורביץ העיד על שמיר כי "בכל המהלכים הגדולים שעשיתי בטבע, הוא היה שותף פעיל".

וישיי

בשנת 1969 נעתר שמיר לקריאתו של ד"ר פליקס זנדמן – מייסד ויו"ר קבוצת "וישיי אינטרטכנולוג'י" (Vishay Intertechnology)  בעולם, להקים את מפעל "וישיי" בישראל. ברקע, צורך שנוצר עקב האמברגו הצרפתי על יבוא חלקי חילוף למטוסי המיראז'. בשנת 1972 נתמנה שמיר כנשיא ווישיי ישראל ושימש כסגן נשיא קבוצת "וישיי" העולמית. במהלך שנות עבודתו בחברה, הקים שמיר מפעל בחולון ושניים נוספים בדימונה, ושקד על תכנון מפעל נוסף במגדל העמק. על פעילותו של שמיר ב"וישיי" אמר זנדמן: "משה טיפל בכל ולקח על עצמו את כל הקשיים. שאלו אותי בחו"ל אם יש בעיה של בירוקרטיה בארץ. אמרת שאין, יש משה שמיר."
אורל שטיין

רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

נולד בבודפשט למשפחה יהודית. האב, נתן שטרן (1812-1889), היה סוחר והאם, אנה (נאנט) הירשלר (1817-1887) הייתה בת של סוחר יליד סלובקיה. מרק אורל (שנקרא כך לפי הקיסר מרקוס אורליוס, אבל ככל הנראה גם לזכר סבו מארק הירשליר) ואחיו, ארנסט, הוטבלו לנצרות לותרנית, בעוד הוריו ואחיותיו נותרו יהודים. 
שטיין בילה את ילדותו בבית מרווח של משפחת הירשלר ברחוב טיקר (Tükör) בית מספר 2 ,ברובע ליפוטווארוש של פשט. חונך בעיקר על ידי דודו, איגנץ הירשלר, רופא עיניים מפורסם, שבמקביל לגרסה מודרנית ו"מתבוללת" של היהדות, העריץ את התרבות הקלאסית הגרמנית. איגנץ הירשלר היה לפרופסור באוניברסיטה, חבר באקדמיה ההונגרית ובו זמנית כיהן תקופה כראש קהילת פשט וכיושב ראש הקונגרס היהודי מהשנים 1868-1869 שבו פרץ במלא עוצמתו הקרע ביהדות הונגריה.
אחרי שנות הלימוד הראשונים בית הספר הקתולי של הפיאריסטים בבודפשט, נסע אורל ללמוד בגימנסיה לותרנית בדרזדן ואחר כך בווינה כשבחופשות הקיץ היה מבלה בבית ההורים ומבקר בספריית האקדמיה ההונגרית למדעים הסמוכה. את סיום בחינות הבגרות עשה בגימנסיה הלותרנית שבככר דיאק בבודפשט.
. עם מלגה שקיבל משר החינוך ההונגרי, אגושטון טרפורט, למד שטיין בהמשך ארכאולוגיה ומזרחנות, בעיקר פרסית קדומה ושפות הודו באוניברסיטת וינה ואוניברסיטת טובינגן, בלייפציג ולאחר מכן בלונדון. חזר להונגריה כדי לשרת בשרות הצבאי חובה. בהזדמנות זו למד קרטוגרפיה צבאית באקדמיה הצבאית ההונגרית "לודוביקה", ידע שהועיל לו בעת מסעותיו העתידיים באסיה.

אנגליה והודו

בסופו של דבר היגר לבריטניה ולמד ארכאולוגיה באוקספורד. בסוף לימודיו שלט, לבד מאנגלית, גרמנית, צרפתית והונגרית גם בלטינית, יוונית עתיקה, פרסית וסנסקריט. ב-1887 יצא להודו הבריטית למשרה באוניברסיטת פונג'אב. ב-1899 עבר לכלכותה. ב-1904 היה לאזרח האימפריה הבריטית.

מסעותיו

בשנת 1898 נחשף לספרו של החוקר סוון הדין, "דרך אסיה" אודות מסעותיו במרכז אסיה במטרה להתחקות אחר נתיב "דרך המשי". ב-1900 יצא בעקבותיו למסע של 4,800 קילומטרים שהחל בהודו והגיע עד למרכז סין וטורקסטן. שטיין צעד במעלה נהר האמו דריה עד למקורותיו בהרי פמיר, משם עבר דרך מעבר מינגטקה  וירד לעבר מדבר טקלה מקאן ("מדבר קתאי") ואגן טארים, שם חקר את נווה המדבר העתיק דנדן הויק . ב-1907 שב לאזור וחקר את מערות מוגאו ("מערות אלף הבודהות") שם גילה (יחד עם מלווה מקומי בשם יין מא ז'יאנג) אלפי כתבים במצב שימור מעולה, רובם כתובים בכתב סיני, אך חלקם בסנסקריט ובטוכארית, שפה לא נודעת שהיה הראשון לגלות. 
במערות, שהיוו אתר דתי במשך אלפי שנים, גילה את סוטרת היהלום, הטקסט הכתוב השלם המתוארך העתיק ביותר בעולם (מתוארך ל-868 לספירה). שטיין רכש מן הנזירים בנוסף לסוטרה עוד כ-40,000 כתבים עבור המוזיאון הבריטי וכן ציורים וממצאים רבים של תרבות חומרית שהשתמרו ובהם מוצרים מכפות דקלים, אריגים, תכשיטים וכלי קרמיקה. על הישג זה כה בתואר עמית האקדמיה הבריטית ואביר האימפריה ההודית, שהקנה לו את הזכות להוסיף "סר" לפני שמו.
בהמשך המסע, בשנת 1908 עבר את הרי קונלון, וסבל מכוויות קור קשות שעלו לו בכמה מבהונות רגליו. ב-1918 שב לאוקספורד.
בשנות ה-30 יצא למסעות חקר במסופוטמיה (איראן, עיראק וסוריה).
כשלא יצא למסעות חי לבדו למשך תקופות ארוכות באוהל בעיירה גולמרג שבצפון הודו (במדינת ג'אמו וקשמיר). את שטיין ליווה תמיד כלב, לרוב מסוג פוקס טרייר. כל כלביו ענו לשם "דאש".
מת בקאבול ונקבר שם בבית הקברות הבריטי.
אוספיו נחלקו בין המוזיאון הבריטי, הספרייה הבריטית, מוזיאון סרינגאר והמוזיאון הלאומי בניו דלהי.
בשנת 1921 תרם את התכבויותיו המשפחתיות וכ-2000 מספרייתו לאקדמיה ההונגרית למדעים.
ג'ון סקוט

ג'ון סקוט (אנגלית: John Robert Walmsley Stott; ‏ 27 באפריל 1921 - 27 ביולי 2011)  היה כומר אנגלי אנגליקני ומנהיג תנועה אוונגליסטי בינלאומית בולטת. בשנת 2005 נבחר ברשימת 100 האנשים הכי משפיעים של טיים מגזין.

אודות

נולד בלונדון לסיר ארנולד ולאמילי סקוט. אביו היה רופא ברחוב הארלי ואגנוסטי מבחינה דתית. אמו של השתייכה לזרם הלותרני בנצרות ונהגה להתפלל בכנסיית All Souls Church, Langham Place בלונדון. הוא למד שפות מודרניות באוניברסיטת קיימברידג' שם סיים תואר ראשון בצרפתית ותאולוגיה. כשסיים את התואר הוסמך לכמורה ב-Ridley Hall Theological College.
בשנת 1945 החל לשמש ככומר בכנסיית כל הנשמות, לנגהאם פלייס (All Souls Church, Langham Place) בלונדון, ובין השנים 1950 ל-1975 שימש כרקטור של הכנסייה.
בשנת 1974 הקים את הארגון Langham Partnership International העוסק בפרסום ספרות נוצרית והעברת סמינרים. 
הוא היה רווק ובמשך כל חיו לא נישא לאשה מסיבות דתיות. הוא היה צפר חובב.

עבודתו

בניגוד לרוב הנצרות האוונגליסטית הנחשבת לנוקשה ואף קיצונית מבחינה דתית ופוליטית, נחשב סקוט למנהיג מתון בזרם זה.
סקוט כתב יותר מ-50 ספרים אשר תורגמו לשפות רבות, וכן מאמרים וכתבות.