google/wiki40b huggingface dataset:
קבוע דיסוציאציה

קבוע דיסוציאציה (קבוע פירוק) הוא קבוע שיווי משקל של ריאקצית פירוק של מולקולה או קומפלקס. אם קומפלקס AB מתפרק בחלקו למרכיביו A ו B כי אז קבוע הדיסוציאציה של K:
במונה מופיעים הריכוזים (ליתר דיוק : האקטיבויות) של תוצרי הפירוק במולרים ובמכנה ריכוז הקומפלקס הלא מפורק.
במקרה הכללי, כאשר הקומפלקס AₓBy מתפרק לx מרכיבי A ולy מרכיבי B יהיה קבוע הדיסוציאציה
קבוע הפירוק לכל קומפלקס תלוי בטמפרטורה ובממס.
עבור חומצה חלשה HA המתפרקת במים לפרוטון H⁺ ולאניון A⁻ נקרא קבוע הדיסוציאציה במים בשם קבוע החומצה.
ככל שקבוע החומצה גדול יותר החומצה נוטה יותר לשחרר פרוטונים במים כלומר מדובר בחומצה חזקה יותר.
ראס אל חנות

ראס אל חנות (בערבית: رأس الحانوت, התבלין העומד ב"ראש החנות") היא תערובת תבלינים, המשמשת בעיקר במטבח הצפון-אפריקאי, כגון במרוקו ובתוניס. התערובת נחשבת לתערובות משובחת ונפוצה בבישול צפון אפריקאי.
ראס-אל-חנות מכילה עד 15 תבלינים שונים, שבבסיסם ציפורן, קינמון ופלפל שחור ולבן. תבלינים נוספים יכולים לכלול כמון, אגוז מוסקט וקליפת אגוז מוסקט, כוסברה, כורכום, גרגירי שומר, גרגירי קימל וזנגביל. בתוניס ובאזורים שונים במרוקו מוסיפים לתערובת עלי כותרת מיובשים וטחונים של ורדים.
התבלינים השונים נטחנים באמצעות עלי ומכתש והרכבם משתנה לפי יצרן התבלינים או לפי בקשת המשתמשים, המביאים את מבחר התבלינים הרצוי להם לטחינה.
טים קונווי

ביוגרפיה

קונווי נולד בפרבר ווילובי שבקליבלנד, אוהיו. בנם של סופי ודן קונווי. לאחר שלמד ב"אוניברסיטת בוולינג גרין" שבאוהיו, התגייס לצבא ארצות הברית. לאחר שירותו הצבאי עבד כשדרן רדיו מקומי בקליבלנד.

קריירת משחק

קונווי נחשף באופן רשמי לקהל בארצות הברית בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 בקומדיית המצבים המלחמתית "הצי של מקייל", בה שיחק לצידו של הכוכב ארנסט בורגנין בתפקיד לוטננט אנסן צ'ארלס פרקר. קונויי זכה לפופולריות רבה בזכות הסדרה, היה מועמד על תפקידו לפרס אמי, זכה לתוכנית על שמו בשם "המופע של טים קונווי" ובנוסף כיכב בשני הסרטים שיצאו בעקבות הסדרה, "הצי של מקייל" ו"הצי של מקייל מצטרף לחיל האוויר".
קונווי הפך לחבר פאנל בתוכנית הבידור המפורסמת "המופע של קרול ברנט" בשנת 1975. הוא היה שותף לכתיבת המערכונים, וגילם מספר דמויות קומיות. קונווי זכה על עבודתו ככותב ושחקן בתוכנית בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, ובארבעה פרסי אמי.
קונווי שיחק כשחקן קולנוע בקומדיות המצליחות של אולפני וולט דיסני "האתלט הטוב בעולם" בתפקיד מיילו ג'קסון, "בלאגן במערב" בתפקיד הפושע אמוס טאקר ו"בלאגן במערב 2". לאחר מכן הופיע בסרטים זניחים, בהם "העיניים הפרטיות", "אלוהים היקר" של גארי מארשל ו"שחקן על ארבע 2".
קונווי זכה בשני פרסי אמי על הופעות אורח שעשה בסדרות הקומיות "רוק 30" ו"Coach" והשתתף כשחקן אורח בקומדיות המצבים "Yes, Dear" ו"נשואים פלוס" בתפקיד אפרים וונקר, אביה של פג באנדי (קייטי סגל).

חיים אישיים

קונווי היה אב לשבעה ילדים מנישואיו הראשונים למרי אן דלטון. מבין ילדיו נמנה שדר הרדיו טים קונווי ג'וניור.
נפטר בלוס אנג'לס ב-14 במאי 2019, בגיל 85 מסיבוכים של הידרקון תקין-לחץ.
רקון (רכב תצפית)

רקון (באנגלית: Stalker) הוא מערכת תצפית לאיסוף מודיעין המותקנת על כלי רכב מסוג האמר המקנה לה ניידות ועבירות גם בשטחים קשים. המערכת עצמאית לגמרי ומכילה את כל המרכיבים לתנועה, תצפית, וניתוח המידע שנאסף. 
המערכת פותחה ומיוצרת על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, והיא כוללת מכ"ם קרקעי בעל יכולת להבחין בבני אדם ממרחק של כ-10 קילומטרים ומצלמה מדגם POP לאיסוף מודיעין חזותי, המורכבים על תורן טלסקופי המתנשא לגובה של עד תשעה מטרים. בנוסף מותקן על התורן אמצעי מדויק למציאת הצפון (north finder) המערכת מופעלת על ידי צוות של שלושה אנשים, היושבים בתא סגור וממוזג בחלקו האחורי של הרכב. 
המערכת פועלת משנת 2001 בשירות חיל האיסוף הקרבי, ומאוחר יותר גם בשירות משמר הגבול ומשטרת ישראל. ב-2010 נכנס לשירות צבאי אב טיפוס של ה"גרניט" שאמור בסופו של תהליך להחליף את הרקון המיושן. במשטרה משמשת המערכת לשם זיהוי מרחוק של פעילות עבריינית, ובמשמר הגבול משמשת המערכת לשם איתור מסתננים וכן סיוע לפעילות היחידות המיוחדות של מג"ב.
חזית בריאנסק

היסטוריה

החזית הוקמה ב-14 באוגוסט 1941, וכמפקדה הראשון מונה אנדריי יריומנקו. החזית נועדה לכסות את הפער שנוצר בין החזית המרכזית לחזית העתודה, והמטה שלה היה בעיר בריאנסק. היא כללה את הארמיות ה-50 וה-13. ב-22 ביולי חידשו שלוש החזיתות, יחד עם החזית המערבית את המתקפה במחוז סמולנסק, שהחלה בצורה מוגבלת כבר ב-16 באוגוסט במטרה ליצור לחץ על קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. ב-26 באוגוסט הורה הסטבקה על פירוק חזית המרכז, והארמיות שלה, ה-13 וה-21, הועברו אל חזית בריאנסק. לאחר כישלון קרב סמולנסק, פתחו הגרמנים במבצע טייפון והצליחו לכתר את חזית בריאנסק. ב-23 באוקטובר, לאחר קרבות קשים, הצליחו חיילי החזית לפרוץ את הכיתור, אולם מרביתם נהרגו בניסיון. המעטים ששרדו נמלטו לכיוון מוסקבה. יריומנקו עצמו נפצע קשה, וב-10 בנובמבר הוכרז רשמית על פירוק החזית.
ב-24 בדצמבר 1941 הוקמה החזית מחדש, וכמפקדה מונה יעקב צ'רביצ'נקו. החזית הורכבה מהארמיות ה-3, ה-13, ה-40 וה-48, מארמיית הטנקים החמישית וארמיית האוויר ה-2. החזית השתתפה בשלב האחרון של הקרב על מוסקבה, במבצע וורונז'-וורושילובגרד ומבצע מקרה כחול. ב-12 במרץ 1943 פורקה החזית בשנית ועל בסיסה הוקמה בשנית חזית העתודה. ב-28 במרץ של אותה שנה הוקמה החזית פעם שלישית על בסיס חזית אוריול וכמפקדה מונה מקס רייטר. החזית השתתפה במבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. היא פורקה ב-10 באוקטובר של אותה שנה ועל בסיסה הוקמה החזית הבלטית.
מתיחת הירח הגדולה

מתיחת הירח הגדולה הייתה סדרה של שישה מאמרים שהופיעו בעיתון "ניו יורק סאן" החל ב־25 באוגוסט 1835 ושטענו למציאת חיים על הירח. המאמרים יוחסו לסר ג'ון הרשל, האסטרונום הידוע ביותר של אותה תקופה (שלא כתב אותם).
הכותרת הייתה:
— מתוך המוסף של מגזין אדינבורו למדע
המאמרים נכתבו למעשה על ידי ריצ'רד אדמס לוק (Richard Adams Locke‏; 1800–1871); מגזין אדינבורו למדע (Edinburgh Journal of Science) היה מגזין אמיתי שהפסיק להתפרסם כמה שנים קודם לכן. לוק אמר מאוחר יותר שכוונתו הייתה סאטירית ולא לערוך תרמית, אלא לצחוק על מדענים ועל מה שלדעתו היו הספקולציות הפרועות שלהם.
המאמרים תיארו חיות פנטסטיות על הירח, בהן ביזונים, עזים, חדי־קרן, בונים דו־רגליים, חסרי זנב והומינידים דמויי עטלף בעלי כנפיים ("Vespertilio-homo") שבנו מקדשים. עוד תוארו עצים, אוקיינוסים וחופים. תגליות אלו בוצעו, לכאורה, על ידי "טלסקופ עצום שפועל בעיקרון חדש לגמרי".
התרמית התגלתה כעבור שבועות מספר, אך העיתון לא פרסם תיקון לידיעה.
הרשל עצמו היה משועשע בתחילה, וציין שתגליותיו האמיתיות לעולם לא יכלו להיות כה מדהימות, אבל מאוחר יותר הוא התרגז משום שנאלץ להתמודד עם שאלות מאנשים שלקחו ברצינות את התרמית.
Enjoy Movies

היסטוריה

החברה במקור התמחתה בהפקת קומדיות. סרטים רבים הצליחו יפה בקופות, שניים מהם ("גבר בהריון" ו"אמהות") היו לשוברי קופות ברוסיה. עם זאת, רוב הסרטים ספגו ביקורות שליליות מהצופים והמבקרים.
בשנת 2012, החברה הפיקה 5 סרטים, שגרפו יחד כ-836 מיליון רובלים (בתקופה מ-2 בינואר ועד 17 בדצמבר 2012) והחברה הוכתרה לאחת מחברות הסרטים המכניסות ביותר לשנת 2012.
מאוחר יותר, החברה ניסתה להפיק סרטים בתקציבי עתק, בתקווה שאלה יהפכו לשוברי קופות כגון "המאפיה: משחק הישרדות" ו"המגינים", שנכשלו: רוב סרטיה בתקופה זו נכשלו בקופות. ביוני 2017, החברה הודיעה על כוונתה להכריז על פשיטת רגל. עם זאת, בספטמבר של אותה השנה, האולפנים הכריזו כי המצב הפיננסי התייצב.

שיתוף פעולה בינלאומי

ב-20 במאי 2013 במסגרת שוק הסרטים בקאן, החברה החלה בשיתוף פעולה עם חברת Renovatio Entertainment, ועם חברת ההפקות Glacier Films של היידן כריסטנסן ואחיו, ויחד הכריזו על שיתוף פעולה בהפקת סרטים קטנים בתקציב של כ-1.5 מיליון דולר.
הסרט הראשון היה הסרט "שוד אמריקאי". הצילומים התרחשו ביוני 2013. את התפקידים הראשיים בסרט גילמו היידן כריסטנסן, אדריאן ברודי וג'ורדנה ברוסטר. לאחר "שוד אמריקאי" הם הפיקו יחד את קומדיית האימה "Cooties" עם אלייג'ה ווד בתפקיד הראשי.
אהרן מקרלין (השני)

קורות חייו

נולד לפייגא ולרבי אשר מסטולין (הראשון), בנו של רבי אהרן הגדול מקרלין, מייסד החסידות. נישא לחוה בתו של רבי מרדכי מקרמניץ שהיה בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. בשנת תקפ"ז (1826), בגיל 25 שנה, התמנה לאדמו"ר בקרלין במקום אביו. בשנת תרכ"ד עבר להתגורר בעיירה סטולין הסמוכה.
בנוסף לגדלותו בתורה היה רבי אהרן גם בעל כושר ארגוני וב-45 שנות הנהגתו גדלה מאוד השפעת החסידות. עיירות שלמות על תושביהן הצטרפו לחסידות קרלין ובמועדים היו אלפים מגיעים לחצרו. כמו אביו, תמך גם הוא ביישוב החסידי בארץ ישראל שבו הייתה נציגות גם לחסידי קרלין עוד מימי עליית דודו, רבי יעקב, בנו של רבי אהרן הגדול מקרלין. בין היתר פעל לחידושו של בית הכנסת של רבי מנחם מנדל מוויטבסק בטבריה. קבוצה קטנה נוספת מחסידיו התגוררה בירושלים ביניהם רבי דוד צבי שלמה בידרמן האדמו"ר מלעלוב.
רבי אהרן מקרלין נפטר בי"ז בסיוון ה'תרל"ב (1872) בצאת השבת שעה שהחסידים היו בסעודה שלישית. בדרכו לחתונת נכדתו ונקבר בעיירה מלינוב שבוואהלין. את מקומו מילא בנו רבי אשר מסטולין (השני) שלא האריך ימים ונפטר כשנה לאחר אביו. בנותיו היו ציפורה אשת רבי דוד טברסקי מזלטיפולי, בנו של רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקא ומרים, אשת רבי אברהם יעקב מסדיגורה, בנו של רבי ישראל מרוז'ין.

"בית אהרן"

ספרו של רבי אהרן השני מקרלין, "בית אהרון", מאסף את חידושי תורתם של אדמו"רי קרלין, ונחשב לספר היסוד של חסידות קרלין בפרט ושל חסידות בכלל. הודפס לראשונה לאחר מותו, בברודי בשנת ה'תרל"ה (1875) ומאז הודפס בעוד ארבע מהדורות, ובעשרות אלפי עותקים.
שם הספר נבחר על ידי רבי אהרן מקרלין על סמך תשובה שהשיב סבו, רבי אהרן הגדול מקרלין, למקורו של פיוטו "יה אכסוף" בתשובה "הוא כתוב בספר בית אהרן", תשובה שהיוותה כרמז לשם ספרו. בספר מופיעים חידושי תורתו של רבי אהרון הגדול ושל בנו רבי אשר מסטולין, אך רוב הספר הוא חידושי תורה של רבי אהרון השני מקרלין. בראש הספר ובסופו מופיעים הנהגות שונות שכתבו אדמור"י קרלין לתלמידיהם. מלבד זאת, כולל הספר חידושי תורה של רבי אהרן מקרלין לפרשת השבוע, אמרות חסידיות מלוקטות בשמו ואגרות ששלח לחסידיו ולבנו.
בשנת תשס"ז נדפס הספר שוב על ידי רבי ברוך מאיר יעקב שוחט האדמו"ר מקרלין, עם תוספות מכתבי יד של זקני חסידות קרלין.
מאמר ביבליוגרפי מקיף על ספר בית אהרן, כתב הרב אברהם אביש שור בקובץ בית אהרן וישראל בהוצאת מוסדות קרלין סטולין.
לוויין המחקר WMAP

נקודת מבט ייחודית

מטרת המחקר של WMAP היא קרינה התואמת לגוף שחור בטמפרטורה של 3 מעלות קלווין בלבד (3 מעלות מעל האפס המוחלט), ולפיכך החליטו מתכנני המשימה להרחיקו מכדור הארץ ולמקמו ב נקודת לגראנז' L₂, אשר בה כוחות הכבידה של כדור הארץ והשמש מבטלים את הכוח הצנטריפטלי.
עיקר הקרינה בטמפרטורות האלו נופל בתחום של גלים מילימטריים, ולפיכך הלווין מצויד בגלאים הסורקים את השמיים במספר תדרים בתחום, שהם 23, 33, 41, 61 ו-94 גיגה-הרץ.
יחסי ארמניה–צרפת

רצח העם הארמני

צרפת הכירה רשמית ברצח העם הארמני בשנת 1998 יחד עם בלגיה.
ב-6 באוקטובר 2011, במהלך ביקור רשמי בבירת ארמניה, ירוואן, קרא נשיא צרפת ניקולא סרקוזי לטורקיה להכיר בטבח שביצעה בארמנים ב-1915 כרצח עם. הוא אמר כי "טורקיה היא מדינה גדולה, ועליה לבקר את ההיסטוריה שלה, בדיוק כמו שעושות מדינות אחרות בעולם, דוגמת גרמניה וצרפת. רצח העם הארמני הוא עובדה היסטורית וצרפת מכירה בה. הכחשה קולקטיבית גרועה אף יותר מהכחשה של בודדים, והיא אינה מקובלת. עלינו להיות חזקים ולהישיר מבט אל ההיסטוריה".

ארמנים בצרפת

הארמנים בצרפת, המונים (נכון לעשור השני של המאה העשרים ואחת) בין 250,000 ל-750,000 איש, נשארו קרובים למוצאם התרבותי, אך בעת ובעונה אחת; הם השתלבו בצרפת ותרמו רבות לתרבות הפרנקופונית. דוגמאות לארמנים צרפתים מפורסמים הם: שארל אזנבור, אנרי ורנוויל ומישל לגראן.
יאן טה קולסטה

קריירה

טה קולסטה השתתף מספר פעמים רב באליפות הולנד לשחמט. בתחרות שהתקיימה באוטרכט בשנת 1897 הגיע למקום הרביעי (ניצח: רודולף לומן ), חלק מקום 5-6 בתחרות האג 1898 (ניצח: טרסלינג), הגיע למקום ה-14 בתחרות אמסטרדם 1899 (ניצח: הנרי ארנסט אטקינס ), הגיע 10 בתחרות הארלם 1901 (ניצח: אדולף אולנד), הגיע שני, לאחר ארנולד ון פוריסט בתחרות רוטרדם 1902, חלק מקום 7-9 בתחרות הילברסום 1903 (ניצח: פול לאונרדט).
טה קולסטה ניצח בתחרות האג בשנת 1904,  חלק מקום 9-10 בתחרות שבינגן 1905 (ניצח: פרנק מרשל, חלק מקום 2-3 בתחרות אמסטרדם 1907, הגיע למקום השלישי בתחרות הארלם 1908 (ניצח: יאן אסר ), חלק מקום שלישי בתחרות דלפט 1912 (ניצח: רודולף לומן), חלק מקום 6-7 בתחרות שבינגן 1913, חלק מקום ראשון בתחרות האג 1917 ותחרות הטוגנבוש 1918, הגיע למקום הרביעי בתחרות האג 1919 (ניצח: מקס מארשנד) והגיע למקום החמישי בתחרות ניימיכן 1921 (ניצח: מקס אויבה).  
טה קולסטה ניצח בתחרות האג בשנת 1922, הגיע למקום ה-22 בתחרות באדן באדן בשנת 1925 (ניצח: אלכסנדר אלכין)  וחלק מקום ראשון בתחרות אמסטרדם 1927.

השתתפות באולימפיאדות

טה קולסטה שיחק בנבחרתה האולימפית של הולנד באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון,  בלוח הרביעי השיג תוצאה של +5 -3 =5  (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)
ג'יבס וווסטר

עלילה

הסדרה עוסקת בעלילותיהם של ג'נטלמן אנגלי עשיר ולא פיקח במיוחד, ברטראם (ברטי) ווּסטר (יו לורי), ומשרתו האישי המוכשר ג'יבס (סטיבן פריי).
ברטי ווסטר שהוא רווק חביב, מהודר, ובטלן, מסתבך בעלילות רומנטיות ואחרות ונקלע למצבים בלתי אפשריים, מהם הוא נחלץ בעזרתו של משרתו הנאמן ג'יבס.
במהלך הסדרה מנסה ברטי לחמוק מניסיונות השידוך של דודותיו אגתה ודליה, ולפתור את בעיותיהם הרומנטיות והכספיות של חבריו. אולם הפתרון לתסבוכת מצוי בכשרון, הידע והחכמה של ג'יבס.
העלילה מתרחשת בשנות השלושים של המאה העשרים באנגליה ובארצות הברית, ומציגה בהומור את חיי המעמד הגבוה באנגליה, ופער הדורות בין האריסטוקרטיה הוותיקה לדור הצעיר שלה. עלילות שלושת פרקים הראשונים בעונות השלישית והרביעית מתרחשות בארצות הברית.
בסדרה מככבים לורי ופריי, ששתפו פעולה עוד לפני בחירתם לתפקיד בסדרה כצמד שחקנים, והופיעו בתוכנית "קטעים עם פריי ולורי". מלבדם, לרבות מהדמויות מתחלפים השחקנים בין עונות הסדרה, כמו למשל הדודות אגתה ודליה.
לברטי בסדרה כשרון שירה ונגינה בפסנתר, שלא כמו במקור הספרותי, כך שבתפקיד זה באו לידי ביטוי כשרונותיו של לורי כזמר וכפסנתרן, בפרודיה על שירי התקופה.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה עבור סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 1993
נעימת הפתיחה בסגנון ג'אז-סווינג חוברה במיוחד לתוכנית על ידי אני דודליי ונקראת "ג'יבס וְווּסטר". הנעימה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה עבור מוזיקה מקורית לשנת 1993.
הסדרה שודרה בישראל במסגרת ערוץ 2 הניסיוני בראשית שנות התשעים.
שרי עזוז

שרי עזוז (נולדה ב-15 באוקטובר 1973) היא במאית, עורכת ותסריטאית ישראלית. זוכת פרס וולג'ין לשנת 2006 בפסטיבל הקולנוע ירושלים על העריכה הטובה ביותר של הסרט "האולפן", זוכת פרס דוקאביב לשנת 2009 על העריכה הטובה ביותר של הסרט "בשם האם" וזוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2012 (יחד עם דוד אופק) על הבימוי הטוב ביותר של הסדרה "30 ש"ח לשעה".  
שרי עזוז נשואה לאלי ברגר ולהם 2 בנות משותפות. בשנת 2013 הקים הזוג את חברת ההפקה שריאלי סרטים www.sarieli.com המעודדת יוצרים הכותבים תסריטים על בסיס סיפורי חיים אמיתיים.

ביוגרפיה

עזוז למדה קולנוע בבית הספר קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות בתל אביב. במהלך השנים ערכה ובימה מספר סרטים וסדרות טלוויזיה. ב-2004 ערכה וכתבה את תסריט הסרט "אור", בכיכובן של דאנה איבגי ורונית אלקבץ.  בשנת 2006 שימשה כעורכת הסרט התיעודי "האולפן", עליו זכתה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים לקולנוע מטעם הרשות השנייה.  ב-2007 ערכה את הסרט התיעודי "זרעי קיץ". 
בשנת 2009 ערכה את סרט הקולנוע "ציון ואחיו", בו כיכבו ראובן בדלוב, עופר חיון, רונית אלקבץ וצחי גראד. באותה שנה ערכה וביימה את הסרט התיעודי "בשם האם", עליו זכתה בפרס דוקאביב על העריכה הטובה ביותר. בשנים 2012-2014 ערכה וביימה את הסדרה של הערוץ הראשון "30 ש"ח לשעה". על בימוי סדרה זו היא חלקה יחד עם דוד אופק את פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה".  

ב-2015 פיתחה את תסריט הסרט "את לי לילה", בכיכובם של לירון בן-שלוש, דאנה איבגי ויעקב זדה-דניאל.
איטון קולג'

בוגרים ידועים

בוגרי בית הספר מכונים "אולד איטוניאנס". במשך למעלה מחמש מאות שנותיו נחשב בית הספר לאחד היוקרתיים והמכובדים ביותר בממלכה ומשך אליו את התלמידים הטובים ביותר מהשכבות הגבוהות. בוגריו נמנים עם הצמרת של בריטניה בכל התחומים. הרשימה להלן היא חלקית.

פוליטיקאים

נוסף על שרים, מושלים ובכירי ממשל רבים, נמנו עד כה עשרים ראשי ממשלה של בריטניה שהיו בוגרי איטון, החל ברוברט וולפול, הנחשב בדרך כלל לראש ממשלת בריטניה הראשון, (כיהן בשנים 1721–1742), וכלה בבוריס ג'ונסון, שנכנס לתפקידו ב-2019. בבית הספר הארו, לשם השוואה, למדו שבעה מראשי הממשלה של בריטניה. אחד מן האולד איטוניאנס הידועים ביותר, והנערצים ביותר עד היום באיטון, הוא ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, אך למעשה הוא למד רק תקופה קצרה במוסד ואף לא רחש לו חיבה מיוחדת.

אנשי צבא

נוסף על הדוכס מוולינגטון האמור לעיל, היו עוד מצביאים ואדמירלים מבין הבוגרים, ו-37 בוגרי איטון זכו במשך השנים בצלב ויקטוריה. רבים מן הבוגרים שירתו ביחידת העילית SAS.

אנשי דת וכנסייה

בין הבוגרים לאורך השנים נמנים בישופים וארכיבישופים בכנסייה האנגליקנית (אחד של יורק, ושניים של קנטרברי, היינו ראשי הכנסייה האנגליקנית - ג'ון סאמנר ופרדריק קורנווליס). כמו כן היו בין הבוגרים אנשי כנסייה בכירים בכנסייה הקתולית ואף מרטירים קתוליים, שכולם נהרגו במהלך הרפורמציה האנגלית. אחד מהם אף הוכתר כקדוש - ראלף שרווין, שנתלה ב-1581 והוכתר כקדוש ב-1970. אחד מן המרטירים בוגרי איטון, תומאס אופילד, נידון למוות בתלייה על ידי בוגר איטון אחר, ב-1585.

סופרים, אמנים, אנשי מדע

הנרי פילדינג, אלדוס האקסלי, ג'ורג' אורוול, שתיעב את המוסד ותיארו בזכרונותיו בצורה שלילית מאד, ואיאן פלמינג (יוצרו של ג'יימס בונד, שאף הוא היה "אולד איטוניאן") הם ארבעה מעשרות הסופרים שלמדו באיטון. עוד בוגרים ידועים הם הכלכלן ג'ון מיינרד קיינס, הפילוסוף אלפרד ג'ולס אייר, המתמטיקאי ג'ון הנרי וייטהד והמדענים רוברט בויל, ג'ון הרשל, סטיבן וולפרם והנרי סולט.

בני מלוכה

איטון היה פופולרי במשך השנים בקרב בני משפחת המלוכה המורחבת, אם כי אף אחד מבוגריו לא עלה על כס המלוכה הבריטי, עד כה. בין היתר למדו בו הנסיכים ויליאם והארי.
בעשורים האחרונים החלו ללמוד בבית הספר בני משפחות מלוכה מרחבי העולם, בכלל זה משפחות שסולקו מכס המלוכה. בין השאר למדו בבית הספר בני משפחות מלוכה מנפאל, תאילנד, אתיופיה, יוגוסלביה, רומניה, כווית, ונסיכויות הודיות. גם מלך בלגיה לאופולד השלישי היה בוגר בית הספר.
לאסלו דיאק

ראשית הקריירה

לאסלו דיאק נולד ב-1891 בעיר אגר שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. בין 1906–1909, למד דיאק בבית הספר התיכון הצבאי בשופרון ובהמשך סיים את האקדמיה הצבאית לודוויקה שבבודפשט. ב-1912 הוצב ברגימנט הרגלים ה-19 של הצבא האוסטרו-הונגרי ועימו לחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה המשיך בשירות בצבא ממלכת הונגריה והתקדם לתפקיד מפקד רגימנט בדרגת קולונל.

שלהי הקריירה ואחריתו

דיאק הצטרף לוואפן אס אס בדרגת אוֹברפיהרר ופיקד על יחידה צבאית שפעלה באזור וויבודינה. בשלהי 1944, לאחר הפיכת צלב החץ, שב לאסלו דיאק להונגריה, ושמו טוהר על ידי המערכת השלטונית הפרו-נאצית. בנובמבר 1944 מונה למפקד הרגימנט ה-61 בדיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-25 והשתתף בקרבות מול הצבא האדום באזור נובי סאד. בינואר 1945 מונה למפקד דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-26 ופיקד עליה לזמן קצר. בראשית מאי 1945 נפל בשבי צבא ארצות הברית באזור בוואריה. הוא הוסגר להונגריה וממנה ב-31 באוקטובר 1946 הוסגר ליוגוסלביה. דיאק הועמד לדין, הורשע ונידון למוות. ב-5 בנובמבר 1946 הוצא להורג בז'אבאלי בתלייה.
דיאנה גבלדון

ביוגרפיה

גבלדון נולדה באריזונה. אביה היה סנטור במדינת אריזונה למשך 16 שנים, והחזיק לאחר מכן בתפקידים ממשלתיים אחרים.
גבלדון גדלה בעיר פלגסטף, שם סיימה תואר ראשון בזואולוגיה באוניברסיטת צפון אריזונה. היא המשיכה לתואר שני בביולוגיה ימית באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, ולאחר מכן לדוקטורט באקולוגיה התנהגותית, באוניברסיטת צפון אריזונה ב-1978.

קריירה

גבלדון הייתה העורכת המייסדת של כתב העת Science Software Quarterly ב-1984, בזמן שעבדה במרכז ללימודי הסביבה באוניברסיטת אריזונה סטייט. במשך שנות השמונים כתבה גבלדון ביקורות תוכנה ומאמרים טכניים עבור מגזיני מחשבים, וכן מאמרים במדע פופולרי וספרי קומיקסי עבור חברת וולט דיסני. היא לימדה לימודי הסביבה באריזונה סטייט 12 שנה, עד שעזבה כדי לכתוב במשרה מלאה.

כתיבה

ב-1988, גבלדון החליטה לכתוב רומן "כדי להתנסות, ללמוד איך", ובלי שום כוונה להראות אותו לאף אחד. בתור חוקרת, היא החליטה שרומן היסטורי יהיה הקל ביותר לחקור ולכתוב, אך לא היה לה רקע בתחום ההיסטוריה, והיא אפילו לא ידעה על איזו תקופה היא רוצה לכתוב. גבלדון ראתה, במקרה, פרק של "דוקטור הו", בו אחת הדמויות היה צעיר סקוטי מהמאה ה-18, בשם ג'יימי מקרימון, והוא היה ההשראה לדמות הגברית המרכזית שלה, ג'יימי פרייזר, ולמיקום הרומן בסקוטלנד של אותה תקופה.
בהתחלה, הגיבורה של הרומן הייתה אישה אנגליה שנועדה לייצר קונטרה ל"סקוטים בקילטים", אך בכתיבה, היא רקמה חיים משל עצמה, "והשתלטה על הסיפור, כשהיא מספרת אותו בעצמה, יחד עם הערות עוקצניות מודרניות לגבי כל דבר". כדי להסביר את הראיה המודרנית של הדמות, גבלדון החליטה להפוך אותה למישהי שהגיעה מן המאה ה-20 לסקוטלנד של 1745. בימים של ניצני האינטרנט, גבלדון שיתפה פרק מהספר בפורום ספרותי, והסופר ג'ון א. סטיץ' התלהב, והכיר אותה לסוכן פרי נולטון, שהשיג לה חוזה לטרילוגיה - הספר שכתבה ועוד שניים עתידיים.
לספר היא קראה בתחילה "Cross Stitch", ובשם זה גם יצא בבריטניה, אך המו"ל האמריקאי שינה את השם ל-Outlander (נוכרייה). כשיצא ספרה השני, עזבה גבלדון את האקדמיה כדי לפתח את הקריירה החדשה שלה כסופרת.
בסדרת הנוכרייה יש נכון ל-2016 שמונה ספרים, כאשר האחרון מהם, "כתוב בדם ליבי" יצא ב-2014. בנוסף, יצאה סדרת ספינאוף לנוכרייה בשם "לורד ג'ון", שהגיבור שלהם הוא דמות משנית בסדרת האם.

חיים אישיים

גבלדון מתגוררת בסקוטסדייל, אריזונה, עם בעלה, דאג וטקינס, ולהם שלושה ילדים בוגרים, לורה, ג'ני וסופר הפנטזיה סם סייקס.

עיבודים

"נוכרייה" עובד כסדרת טלוויזיה, ששודרה לראשונה ברשת Starz בארצות הברית ב-9 באוגוסט 2014. הסדרה שודרה בישראל ב-2015 בשם "זרה".
ב-2010, החלק הראשון של "נכרייה" עובד לרומן גרפי בשם The Exile: An Outlander Graphic Novel, על ידי המאייר הואנג ניאן. באותה שנה, יצא מחזור בעל 14 שירים תחת הכותרת Outlander: The Musical.

ביקורת ופרסים

"נוכרייה" זכה בפרס הספר הרומנטי הטוב של 1991 של אגודת סופרי הרומנטיקה האמריקאים. הספר בסדרה "A Breath of Snow and Ashes (2005)" יצא מיד למקום ראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וזכה בפרס Quill למד"ב/פנטזיה/אימה. ספריה תורגמו ללפחות 24 שפות, ונמכרים בעשרות מדינות. 
גם ספרים מסדרת לורד ג'ון מצאו עצמם ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וזכו למועמדויות לפרסי ספרי מסתורין.
סוקירניציה

היסטוריה

הכפר היה שייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית עד להתפרקותה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנים הראשונות שלאחר המלחמה האזור השתייך להונגריה וב-1920 עבר כמו יתר זקרפטיה לידי צ'כוסלובקיה.
ב-1939 האזור סופח על ידי הונגריה אשר החזיקה בו עד לשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה האזור עבר לשליטת ברית המועצות עד שב-1991 ברית המועצות התפרקה והאזור עבר לשליטת אוקראינה.

יהודי סוקירניציה

העדות הראשונה ליהודים בכפר היא משנת 1728 אז הייתה בו משפחה אחת; לאחר 1735 היו מספר מפקדים ללא נוכחות יהודית בסוקירניציה והחל מסוף המאה ה-18 עד לאחר השואה הייתה התיישבות רצופה של יהודים. הקהילה התחילה להתבסס ולגדול במהלך המאה ה-19 - ב-1832 נמנו בה 139 יהודים מתוך כ-1,400 תושבים, ב-1880 נמנו בה 378 יהודים מתוך כ-1,600 תושבים ובשלבים מסוימים במהלך המאה היא הייתה גדולה יותר אפילו מקהילת יהודי חוסט.
ב-1910 נמנו 523 יהודים וב-1930 נמנו כ-600 יהודים מתוך כ-3,200 תושבים. בערב השואה רוב היהודים היו סוחרים זעירים שהתפרנסו מהשווקים בחוסט ובבושטינה או בעלי מלאכה אך כמות גדולה עסקה גם בחקלאות.

השואה ולאחריה

עם הכיבוש ההונגרי ב-1939 החלה פגיעה בתנאי המחיה ובמעמד היהודים וחלק מהם גויס לשירות העבודה שכלל עבודת כפייה במסגרת הצבא ההונגרי. במפקד שנערך ב-1941 היו בכפר 685 יהודים, שהיוו כחמישית מאוכלוסייתו הכללית.
ב-19 במרץ 1944 גרמניה הנאצית כבשה את הונגריה. בעקבות כך החל ריכוז של היהודים ברחבי הונגריה בגטאות ובאפריל 1944 הוקם בכפר גטו שריכז גם יהודים מכפרים סמוכים ובהם קראיניקובו, דנילובו (אוק'), דרהובו (אוק'), אולקסנדריבקה (אוק') וסלדובוש (שמו שונה לסטבליבקה (אוק') אחרי המלחמה) ואף ממקומות רחוקים יותר כמו מיז'היריה, נהרובץ (אוק') וקולוצ'בה (אוק'). בגטו, שלפי עדויות ניצולים שהו בתוכו כ-4,000 או כ-5,000 איש בצפיפות גדולה, הוקם יודנרט שהפעיל שירות סדר יהודי שפעל במקביל לז'נדרמים הונגרים ומטבח ציבורי שסיפק בעצמו את צורכי המזון של התושבים; בנוסף השלטונות שילחו את יושבי הגטו הבוגרים לעבודות כפייה מחוץ לגטו
ב-15 במאי 1944 (או לפי גרסה אחרת בחג שבועות ה'תש"ד, ב-28 במאי) השלטונות ריכזו את תושבי הגטו ולאחר מכן הם הולכו לתחנת הרכבת בסלדובוש ומשם נשלחו לאושוויץ. כ-10% מיושבי הגטו שרדו את המלחמה וניסו להקים בכפר את הקהילה מחדש, אך כעבור מספר שנים הם עזבו לחוסט בה התרכזה קהילה גדולה יותר ומשם רובם בסופו של דבר עלו לישראל או עברו למקומות אחרים בעולם.
ערפה

עָרְפָּה היא דמות מקראית משנית המופיעה במגילת רות. ערפה הייתה אשתו המואביה של כיליון, בנה של נעמי, שלו נישאה בעת שמשפחת נעמי שהתה במואב. כאשר שבה נעמי לארץ יהודה לאחר מותם של בעלה ושני בניה, נפרדה ערפה מנעמי ושבה אל משפחתה שבמואב. רות, כלתה האחרת של נעמי, סירבה להיפרד ממנה והתלוותה אליה בדרכה ליהודה. ערפה נזכרת בפרק א' בשני פסוקים (פסוק ד' ופסוק י"ד).

בספרות האגדה

לפי מדרש רות רבה, ערפה ורות היו שתיהן בנותיו של עגלון מלך מואב. התלמוד מזהה את ערפה עם הרפה, הנזכר במקרא כדמות (מינה איננו מפורש במקרא) שמצאצאיה יצאו ענקים פלשתים (ספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק ט"ז). שני שמות אלה, ערפה והרפה, נדרשים שם על דרך גנאי. על בניה הענקים של ערפה-הרפה נאמר שם: "בשכר ארבע דמעות שהורידה ערפה על חמותה זכתה ויצאו ממנה ארבעה גיבורים". עוד נאמר שם: "אמר הקב"ה: יבואו בני הנשוקה (ערפה) וייפלו ביד בני הדבוקה (רות)". הדברים רומזים לדוד המלך, מצאצאי רות, שהרג את גָּלְיָת בקרב בעמק האלה (ספר שמואל א', פרק י"ז). המסורת המזהה את ערפה עם הרפה באה לידי ביטוי גם במדרש רות זוטא, המזהה את גָּלְיָת הפלישתי כבנה של ערפה (על פי המקרא, גָּלְיָת הוא מצאצאי הרפה). יאיר זקוביץ מציין כי המסורת אשר מזהה את ערפה עם הרפה מתעלמת מהעובדה שערפה היא מואביה ואילו בני הרפה הם פלשתים. לשיטתו הזיהוי נובע מהיות בני הרפה המכונים אף הם 'רפאים' (ספר דברים, פרק ב', פסוק כ') והם תושבי עבר הירדן.  במסכת סנהדרין מוזכר גם, שישבי היה בנה של ערפה וגם אותו הרג דוד לפיי הכתוב בשמואל ב פרק כא.

בספרות המודרנית

המעשייה "מגילת ערפה" מאת חיים נחמן ביאליק, המופיעה בספרו "ויהי היום", מתארת את אשר עלה בגורלה של ערפה לאחר הפרידה מנעמי. המעשייה מושפעת מן המדרשים המתייחסים לערפה.
על ערפה נכתבו כמה שירים ביניהם 'ערפה' של שמואל בס ו'ערפה' של אברהם הוס. גם המשורר היידי איציק מאנגר כתב שיר בשם 'ערפה', שבו העתיק את סיפור העלילה לעיירה היהודית במזרח אירופה (השיר תורגם לעברית על ידי בנימין טנא).