google/wiki40b huggingface dataset:
אמין יונס

חיים אישיים

יונס נולד בדיסלדורף שבגרמניה לאב לבנוני ולאם גרמניה.

קריירת מועדונים

בשנת 1997 החל יונס לשחק במחלקת הנוער של SG אונטרט, בה שיחק עד לשנת 2000, עת עבר למחלקת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך. הוא שיחק במחלקת הנוער של המועדון עד לשנת 2011, בה החל לשחק בבורוסיה מנשנגלדבך II, קבוצת המילואים של המועדון. ב-1 באפריל 2012 ערך יונס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 2-1 להנובר 96 במסגרת המחזור ה-28 בבונדסליגה. ב-24 בפברואר 2013 הבקיע יונס את שערו היחיד במועדון, שער בדקה ה-67 בתיקו 1-1 נגד בורוסיה דורטמונד במסגרת המחזור ה-23 בליגה. בסך הכל ערך יונס 26 הופעות ליגה במועדון.
לקראת עונת 2014/2015 הושאל יונס למשך עונה אחת לקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה השנייה. ב-24 באוגוסט 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-76 בניצחון 2-1 על איינטרכט בראונשווייג במסגרת המחזור השלישי בליגה. ב-17 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-77 בתיקו 1-1 נגד פ.צ היידנהיים במסגרת המחזור העשירי בליגה. בסך הכל ערך יונס 14 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-16 ביולי 2015 חתם יונס על חוזה לשלוש שנים באייאקס מליגת העל ההולנדית, עם אפשרות לעונה נוספת. ב-26 בספטמבר ערך יונס את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 72 דקות בניצחון 2-0 על חרוניגן במסגרת המחזור השביעי בליגה. ב-4 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה העשירית בהפסד 2-1 לפ.ס.וו. איינדהובן במסגרת המחזור השמיני בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך יונס 27 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים, ובעונתו השנייה הוסיף 29 הופעות ליגה ושלושה שערים, וכן העפלה לגמר הליגה האירופית 2017, בו נוצחה אייאקס 2-0 על ידי מנצ'סטר יונייטד.

קריירה בינלאומית

יונס ערך 18 הופעות והבקיע שלושה שערים במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. ב-17 במאי 2017 זומן יונס לראשונה לסגל נבחרת גרמניה על ידי המאמן יואכים לב לקראת טורניר גביע הקונפדרציות 2017. ב-7 ביוני 2017 ערך יונס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה בתיקו 1-1 מול נבחרת דנמרק במשחק ידידות, כאשר החליף בדקה ה-66 את מתיאס גינטר. את שערו הראשון במדים הלאומיים הבקיע יונס שלושה ימים מאוחר יותר, בניצחון 7-0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
Duets

הפקה

מבחינה מסחרית אלבום הקאמבאק האחרון של סינטרה היה הצלחה מסחרית מסחררת. סינטרה אומנם המשיך להופיע על במות הבידור ועדיין נחשב לאטרקציה בקנה מידה עולמי, אך חלפו תשע שנים מאז אלבומו האחרון, L.A. Is My Lady.
האלבום בהפקתו ובעיבודו המוזיקלי של פיל ראמון, הוא אוסף של להיטי עבר של סינטרה. ההקלטות של הדואטים לא נעשו בצורה הרגילה. סינטרה מעולם לא הקליט באולפן את השיר בצוותא עם בן/ת זוגו. במקום זאת הזמר השני הקליט את השיר בנפרד, לפעמים אף באולפן אחר. סינטרה לעומת זאת הקליט את השירים בשלב מוקדם יותר, דבר זה גרם לבלבול ותחושת ניתוק מסוימת בין קולו של סינטרה לבין הזמר המשתתף עמו בשיר. הנבדלים הם, ברברה סטרייסנד ובונו שעל ידי התאמת הביצוע שלהם לסגנונו של סינטרה הצליחו ליצור את האשליה כי הם שרים יחדיו. באולפן.
בין המשתתפים הרבים ניתן למנות כאמור את ברברה סטרייסנד, בונו, חוליו איגלסיאס, גלוריה אסטפן, ארתה פרנקלין, טוני בנט, נטלי קול, קרלי סימון, לייזה מינלי וקני ג'י. כל המשתתפים תרמו את הופעתם חינם, כמחווה לסינטרה.
למרות שחלק מהבקרים סברו כי הדואטים ירודים, הצליח האלבום מסחרית הרבה מעבר למשוער. האלבום הגיע למקום השני במצעד המכירות של מגזין הבילבורד ולמקום ה-5 במצעד המכירות הבריטי כשהוא מוכר מעל ל-3 מיליון עותקים בארצות הברית לבדה. בכך הפך האלבום לאלבום המצליח ביותר של סינטרה, לא כולל אלבומי אוסף.
מרטין שטרנצל

קריירת מועדונים

כנער שטרנצל שיחק במועדון המקומי SV גיסינג. בשנת 1997, עבר למחלקת הנוער של המועדון הגרמני מינכן 1860. על אף שנרכש עבור קבוצת הנוער של המועדון הבווארי, שטרנצל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבכירה כבר באותה העונה. בעקבות ירידתה של מינכן 1860 לבונדסליגה השנייה ב-2004, שטרנצל עבר לשטוטגרט. במרץ 2006, שטרנצל עזב את גרמניה, לאחר שחתם בקבוצת ספרטק מוסקבה הרוסית. ב-30 בדצמבר 2010, שטרנצל חתם על חוזה לשנתיים וחצי במדי בורוסיה מנשנגלדבאך. בעת חתימתו, הקבוצה הייתה במקום האחרון בבונדסליגה ועל סף ירידת ליגה, לאחר שהשתלב בחוליית ההגנה של המועדון, הצליח לסייע לקבוצתו החדשה להינצל מירידה בסיומה של העונה.

קריירה בינלאומית

שטרנצל ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת האוסטרית במרץ 2000, במהלך משחק ידידות מול שוודיה. הוא נכלל בסגל הנבחרת האוסטרית ליורו 2008.
La voix du bon Dieu

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי רנה אנג'ליל, דניאל הטו ואדי מרנאיי. אנג'ליל, שהיה באותו הזמן המנהל של דיון ולימים הפך לבעלה, משכן את הבית שלו במטרה להקים חברת תקליטים דרכה יוציא את האלבומים של דיון. ההחלטה הזו גרמה לו ולדיון להוציא אלבום נוסף בסמוך לצאת האלבום הזה.
שני האלבומים נמכרו בלמעלה מ-30,000 בשנת 1981. בשנה שלאחר מכן, הצליחו להימכר בלמעלה מ-125,000 עותקים. בקנדה קיבל האלבום את תואר הזהב.
גיום אנרי דופור

ביוגרפיה

דופור נולד ב-15 בספטמבר 1787 בעיר קונסטנץ שהשתייכה אז לאימפריה הרומית הקדושה. העיר נמצאת כיום בתחומי גרמניה המודרנית. מאוחר יותר עקרה משפחתו לז'נבה שבשווייץ. אביו, שהיה שען, שלח אותו ללמוד ציור ורפואה, אולם ב-1807 נסע דופור לפריז ונרשם ללימודים באקול פוליטקניק - אז אקדמיית הנדסה קרבית. הוא סיים את לימודיו ב-1809, כחמישי במחזורו. הוא התגייס לגרנד ארמה, וב-1810 נשלח כחלק מחיל המשלוח הצרפתי שסייע לאי קורפו להתגונן נגד האימפריה הבריטית. לאחר מכן חזר לצרפת, וסייע בתיקון הביצורים בליון. בשל כך, ב-1814 הוענק לו אות לגיון הכבוד.
ב-1817, בעקבות ההפסד הצרפתי במלחמות הנפוליאוניות ופיזורו של הגרנד ארמה, חזר דופור לז'נבה והתגייס לצבא שווייץ. הוא הופקד על המהנדסים הצבאיים של קנטון ז'נבה, והפך גם לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ז'נבה. בין הקצינים ששירתו תחתיו, נמנה לואי נפוליאון בונפרטה, אחיינו של נפוליאון בונפרטה ולימים נפוליאון השלישי קיסר צרפת. ב-1845 פרש מספר קנטונים קתוליים-שמרניים מהפדרציה השווייצרית, והקימו ברית משלהם שכונתה "זונדרבונד" (ברית מיוחדת).  ב-21 באוקטובר 1847 דופור מונה למפקד הצבא הפדרלי שנשלח לדכא את המרד (מלחמת הזונדרבונד). לצורך כך, הוענקה לו דרגת חירום של "גנרל". הייתה זו הפעם הראשונה שדרגה כזו הוענקה בשווייץ. בעתות שלום הדרגה הגבוהה ביותר בצבא שווייץ היא "מפקד קורפוס". המלחמה ניטשה למשך פחות מחודש בשנת 1847, היו בה כ-130 הרוגים, והיא הסתיימה בניצחון הצבא הפדרלי. הייתה זו המלחמה האחרונה שניטשה אי פעם על אדמת שווייץ. לאחר המלחמה, נשללה מדופור דרגת הגנרל והוא חזר לדרגתו הקודמת.
באוגוסט 1849, פרצה ההפיכה בבאדן. בשל חשש שהמהומות יזלגו אל שווייץ, הוענקה לדופור דרגת גנרל בפעם השנייה. ב-27 בדצמבר 1856 פרץ סכסוך בין שווייץ לפרוסיה בנוגע למעמדו של מחוז נשאטל. הסכסוך כונה "משבר נשאטל", ובשל חשש למלחמה, הוענקה לדופור דרגת גנרל פעם שלישית. ב-1859 הוענקה לו הדרגה בפעם הרביעית בעקבות חשש שמלחמת אוסטריה-סרדיניה תזלוג לשווייץ. בכל אחת מהפעם, המשבר הסתיים ללא התערבות כלשהי מצד הצבא השווייצרי. דופור הוא האדם היחיד בהיסטוריה של צבא שווייץ שקיבל דרגת גנרל יותר מפעם אחת, ואחד מארבעת היחידים שקיבלו את הדרגה אי פעם. ב-1863 הוא היה חלק מוועדה מיוחדת, אשר בהנהגתו של ז'אן אנרי דינן ייסדה את הצלב האדום. ב-1864 הוא ניהל את אמנת ז'נבה הראשונה.
הוא נפטר בז'נבה ב-14 ביולי 1875 בגיל 87. בהלווייתו השתתפו למעלה מ-60,000 איש.
דגל איטליה

היסטוריה

הטריקולור האיטלקי הוצג לראשונה ב-7 בינואר 1797 כאשר הוכרז על ידי הקונגרס ה-14 של רפובליקת צ'יספדן. בהצעתו של נציג לוגו ג'וספה קומפנוני נכתב כי "צבעי הדגלים יהיו ירוק, לבן ואדום". בחירת הצבעים הללו מיוחסת לצבעי הדגלים של לגיון לומברדה שם צבעי האדום והלבן הגיעו מדגל מילאנו והירוק מצבע מדי המשמר האזרחי, סכמת צבעים אשר אומצה על ידי הלגיון האיטלקי אשר חייליו הגיעו מאמיליה ומרומנה.
תומאס ניומן

משפחתו

ניומן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, בן הזקונים של מרתה לואיז מונטגומרי ושל המלחין ההוליוודי האגדי אלפרד ניומן, שמת ב-1970. הוא חבר באגודת "שושלת מלחיני סרטים" בהוליווד שכוללת את אביו, דודו ליונל ניומן, אחיו דייוויד ניומן, בני דודיו ג'ואי ניומן ורנדי ניומן ואחותו, מריה ניומן.

קריירת הלחנה

ניומן למד באוניברסיטת ייל. ב-1985 הלחין את המוזיקה לסרט "סוזן סוזן" וב-1987 הלחין את המוזיקה לסרט "אהבה חסרת פשרות" . פריצתו אירעה בשנת 1994 כשהיה מועמד לפרס האוסקר, עבור הסרטים "נשים קטנות" ו"חומות של תקווה". הוא היה היחיד באותה השנה שהועמד לשני פרסים. את מועמדותו השלישית לפרס האוסקר קיבל בשנת 1996 עבור הקומדיה של דיאן קיטון, "מציאות אחרת". ניומן לא זכה באחד מפרסים אלו.
ב-1999 ניומן הלחין את הפסקול עבור הסרט "אמריקן ביוטי", שנוצר בעיקר בעזרת כלי הקשה. ניומן האמין כי הלחנתו סייעה להנעת סרט מבלי להזיק ל"עמימות המוסרית" של התסריט, אותו כתב אלן בול. במסגרת העבודה על הסרט, היה זה שיתוף הפעולה הראשון שלו עם סם מנדס, שמאז הלחין עבורו את כל הפסקולים לסרטיו הבאים, למעט "לצאת לדרך", משנת 2009. הוא היה מועמד לאוסקר אולם לא זכה בו. הוא קיבל פרס גראמי ופרס באפט"א באותה השנה.
ניומן קיבל הערכות ביקורתיות ומסחריות בשנים האחרונות. במסגרת הצלחתו, הוא הלחין את הפסקולים לסרטים המצליחים "גרין מייל", "ארין ברוקוביץ'" ורבים אחרים. הוא הועמד ברציפות לשלושה פרסי אוסקר נוספים, עבור הפסקולים לסרטים "הדרך לפרדישן" (2002), "מוצאים את נמו" (2003) ו"סדרה של צרות" (2004).
ניומן היה מועמד פעם נוספת לפרס האוסקר, ב-2006 עבור פסקול הסרט "הגרמני הטוב" של סטיבן סודרברג. בטקס האוסקר, הוא הופיע בקטע הפתיחה של ארול מוריס, שהתבדח שניומן היה מועמד לאוסקר שמונה פעמים לפני כן ובאף אחת מהפעמים לא זכה. ניומן, בתגובה אמר: "לא, הפסדתי שבע פעמים אך זו תהיה השמינית". באותו טקס ניומן שוב לא זכה בפרס.
עבודת ההלחנה הראשונה שלו לאחר "הגרמני הטוב" משנת 2006 הייתה עבור סרט ההנפשה מ-2008, "וול-E", שבו שיתף פעולה בפעם השנייה עם הבמאי אנדרו סטייטון (הפעם הראשונה הייתה במהלך העבודה על הסרט "מוצאים את נמו"). הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט ההנפשה הטוב ביותר. ניומן קיבל שתי מועמדויות נוספות באותה השנה, אך גם בהן הפסיד.
במהלך 2008 ניומן הלחין את הפסקולים לסרטים "ערבושית", של אלן בול, ו"חלון פנורמי" של סם מנדס.
בשנת 2009 הלחין ניומן את הפסקול לסרט "אחים" בכיכובם של טובי מגוויר, ג'ייק ג'ילנהול ונטלי פורטמן.
בסוף 2011 הלחין את פסקול הסרט אשת הברזל.
ב-2012 ניומן אף הלחין את פסקול הסרט ה-23 בסדרת הסרטים ג'יימס בונד, סקייפול. וב-2015 חזר להלחנת פסקול הסרט ה-24 בסדרה ספקטר.
ב-2016 הלחין את פסקול הסרט מוצאים את דורי ופסקול הסרט "הנוסעים".
יצירתו טיפות הנסיך רופרט מהסרט אוסקר ולוסינדה (1997) משמשת כרקע לתוכנית הטלוויזיה "שיחת נפש" של פרופ' יורם יובל.

עבודה נוספת

ניומן הלחין מספר פסקולים לסדרות טלוויזיה. הוא הלחין את נעימות הנושא של "בוסטון פבליק" ושל המיני סדרה המצליחה, "מלאכים באמריקה". נעימת הפתיחה שיצר עבור סדרת הדרמה המצליחה "עמוק באדמה" זכתה בשני פרסי גראמי ב-2003.
אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג

ילדותו

אנרי נולד ב-16 באפריל 1955 לז'אן, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד משוודיה, מלכת הבלגים. אנרי הוא אחיינו של אלברט השני, מלך הבלגים, ודודנו מדרגה שמינית של פליפה השישי, מלך ספרד, וסנדקיו היו דודיו אלברט, נסיך ליאז' ומארי גבריאל, רוזנת הולשטיין-לדרבורג.
ב-12 בנובמבר 1964 התפטרה סבתו שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג מתפקידה, ואביו עלה לשלטון במקומה, ואילו אנרי מונה ליורש העצר.

לימודיו

בצעירותו התחנך אנרי בלוקסמבורג ובצרפת, שם סיים לימודי תואר ראשון בשנת 1974, ובשנת 1980 סיים תואר במדע המדינה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ. בנוסף אנרי קיבל גם הכשרה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית בבריטניה. במהלך לימודיו בז'נבה, נפגש אנרי עם מריה תרזה מסטרה מקובה, שהייתה גם סטודנטית למדע המדינה, וב-14 בפברואר 1981 נישאו השניים.

שלטונו

ב-1980 מונה אנרי לחבר במועצת המדינה, וב-4 במרץ 1998 מונה לממלא מקומו של אביו, תוך שהוא ממלא את רוב תפקידיו. ב-7 באוקטובר 2000 התפטר אביו ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג מתפקידו, ואנרי עלה לשלטון במקומו.
ב-2 בדצמבר 2008 סירב אנרי לאשרר חוק חדש על המתת חסד, אשר אושר מוקדם יותר באותה השנה על ידי בית הנבחרים. חתימתו של אנרי נדרשה על פי החוקה על מנת שהחוק ייכנס לתוקף. בעקבות סירובו הכריז ראש הממשלה, ז'אן קלוד יונקר, כי ייקבע תיקון חוקתי לפיו חתימת הדוכס הגדול אינה נדרשת לאישור החוקים, ואכן בית הנבחרים אישר תיקון לחוקה, ולפיה הדוכס הגדול לא נדרש לאשרר את החוקים, אלא רק לפרסם אותם.
על אף שתפקידיו של אנרי הם בעיקר יצוגיים, עם זאת, הוא שומר על הסמכות החוקתית למנות את ראש הממשלה והממשלה, לפזר את בית הנבחרים, לחוקק חוקים ולהסמיך שגרירים. כמו כן אנרי מייצג את לוקסמבורג ביחסי החוץ, והוא עורך ביקורים במדינות רבות ברחבי העולם. 
אנרי הוא המפקד העליון של צבא לוקסמבורג, שבו הוא מחזיק בדרגת גנרל, ובנוסף יש לו דרגת כבוד של מייג'ור ברגימנט ה-RAF הבריטי.
אנרי הוא חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, חבר קרן מנטור (שהוקמה על ידי ארגון הבריאות העולמי) ומנהל קרן צ'ארלס דרווין לאיי גלאפגוס.
אנרי גר עם משפחתו בטירת ברג בלוקסמבורג, ובנוסף יש לו בית נופש בקאבאסון, ליד בורמס-לה-מימוזה בדרום צרפת.
אזורים

פעילות

עד 1970 עסקה אזורים בעיקר בבניית דירות במסגרת השיכון הציבורי. בשנת 1969 החברה רשמה מעט מאוד פעילות ובנתה בעיקר בכפר שלם ובנתניה. בדו"ח מבקר המדינה באותה שנה נטען שפעילות החברה הייתה מועטה יחסית למטרותיה. מאז נכנסה החברה גם לבניית שטחי מסחר, משרדים, מלונות ודירות יוקרה. בין השאר הייתה שותפה בבניית מרכז כלל בירושלים, בבניית שכונת רמת פולג, דיזנגוף סנטר ובית מגדלור בתל אביב. 
לאחר המכירה להרשי פרידמן בשנת 2011, החלה החברה להתמקד בנדל"ן למגורים. לחברה עסקים בהודו ובארצות הברית.

בעלות

מיד לאחר הקמת החברה, במאי 1964, הנפיקה החברה מניות בשווי 8 מיליון לירות בבורסה, באחת ההנפקות הגדולות ביותר בבורסה הישראלית עד אז, והונה הכולל נקבע על 25 מיליון לירות. הכשרת הישוב ושיכון ופיתוח שילמו על מניותיהם בחברה בהעברת קרקעות לבעלות החברה. לאחר ההנפקה החזיקה שיכון ופיתוח 45% מהחברה וחלקה של הכשרת היישוב היה 23%. 
בשנת 1969 מכרה הכשרת הישוב את אחזקותיה בחברה ל"מניב", חברת בת של כלל. בשנת 1973 השתייכה אזורים לחטיבת הבנייה של כלל השקעות. 
בשנת 1995 רכשה אזורים יחד עם החברה לישראל וחברת רנסאנס את חברת "שיכון ופיתוח" מידי מדינת ישראל במכרז. בשנת 1998 רכשה אזורים את חלקם של שותפיה, ומיזגה את אזורים ו"שיכון ופיתוח" לחברה אחת.
ביוני 2001, מכרה חברת אזורים את נכסי הנדל"ן המניב שלה (חברת "נכסי אזורים"), ביניהם פארק אזורים, לחברת גנדן השקעות של נוחי דנקנר. באוקטובר 2003 מכרה גנדן את שליטתה ב"נכסי אזורים" תמורת כ-400 מיליון שקל לקרן ריט ישראל. בהמשך שונה שמה של חברת "נכסי אזורים" ל"בריטיש ישראל".
במרץ 2006 נרכשה אזורים על ידי שעיה בוימלגרין מידי קבוצת אי.די.בי, על פי שווי שוק של כ-2.2 מיליארד ש"ח. בספטמבר 2006 התפרסם כי בכוונת אזורים להתאחד עם דנקנר השקעות, אולם לאחר כשנה, בגלל צניחת שווי המניות של אזורים, העסקה בוטלה. בשנת 2009 מכרה אזורים את חברת הבת "אזורים תיירות", שהחזיקה אז 12 בתי מלון, לחברת פתאל ניהול מלונות. בעקבות רכישות כושלות של חברות שפעלו מחוץ לישראל, לא הצליח בוימלגרין לעמוד בהתחייבויותיו ובראשית שנת 2011 נמכרה השליטה בחברת אזורים, ביוזמת בנק מזרחי טפחות, להרשי פרידמן, יהודי קנדי. כיום אזורים היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה תל אביב. בעל השליטה העיקרי הוא הרשי פרידמן, המחזיק כ-64% ממניות החברה.
צ'ארלסטון (וירג'יניה המערבית)

היסטוריה

לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית החלו מתיישבים אירופאים רבים להגר באטיות מיישוביהם אל פנים הארץ. אדמות העיר נרכשו בשנים שלפני המלחמה, ויישוב הקבע הראשון הוקם בשנת 1787.
בתחילת המאה ה-19 התגלה מלח רב בנהרות שבסביבת העיר, בר שהוביל לצמיחה כלכלית נרחבת. העיר המשיכה לצמוח עד שנת 1861, שבמהלכה החליטה המדינה לפרוש מן האיחוד ולהצטרף לקונפדרציית המדינות של אמריקה, העיר הייתה מחולקת בין הנאמנות לשני המחנות היריבים. לאחר קרבות רבים שבתחילתם צבא הקונפדרציה כבש את העיר ושלט בה, העיר נכבשה לבסוף על ידי צבא האיחוד. הפיצול בין המחנות הוביל גם לפיצול בין וירג'יניה המערבית לווירג'יניה, פיצול שנעשה על ידי הנשיא אברהם לינקולן תוך כדי המלחמה.
בשנת 1877 התקיימו בחירות עממיות בנודע לעיר הבירה של המדינה, בחירות שבהן צ'ארלסטון ניצחה. במהלך המאה ה-20 העיר התבססה לא רק כמרכז פוליטי, אלא גם כמרכז כלכלי- התגלו בה משאבים טבעיים רבים (כגון פחם וגז טבעי), והתפתחו תעשיות מרובות של זכוכית, כימיקלים, עץ ופלדה. קווי הרכבת גם הם הגבירו את הצמיחה. בעיר חלה תנופת בנייה רחבה, שהתגברה בזמן מלחמת העולם השנייה.

דמוגרפיה

נכון לשנת 2010, גרים בעיר כ-51,000 תושבים. 78.4% מהאוכלוסייה הם לבנים, 15.5% אפרו-אמריקאים, 2.3% אסייתים, 0.2% אינדיאנים, 0.3% מגזעים אחרים ו-3.2% משני גזעים ויותר.
לקטאז

לקטאז (בקיצור LCT) הוא אנזים ממשפחת β-גלקטוזידאז המופרש על ידי בלוטות באזור המכונה "ברש בורדר" במעי הדק בתגובה לשתיית חלב המכיל את סוכר החלב - לקטוז.
תפקידו של הלקטאז הוא לפרק לקטוז לשני חד-הסוכרים המרכיבים אותו, גלוקוז וגלקטוז. יונקים מייצרים את הלקטאז בינקות כדי להזין עצמם באמצעות יניקה וממשיכים לייצר את האנזים כל עוד הם ממשיכים לשתות חלב. בני אדם רבים, מיעוט באוכלוסיות ממוצא אירופאי, ואוכלוסיות שלמות ממוצאים אחרים, חדלים בשלב מוקדם בחייהם להיזון ממוצרי חלב, הלקטאז מפסיק להיווצר בגופם, סוכר החלב, הלקטוז ממשיך כמות שהוא בלתי מפורק אל המעי הגס, שם הוא מתפרק בדרך של התססה בעזרת חיידקים בעיקר מסוג של אי קולי (Escherichia coli) המצויים שם. תופעות הלוואי של פירוק זה הן גזים (בעיקר מתאן ופחמן דו-חמצני). מחסור קיצוני בלקטאז עשוי להוביל לכאבי בטן ולשלשול.
הוונטד

2009-2010: אלבום בכורה

הסינגל הראשון של הלהקה היה "All Time Low", שיצא ב-25 ביולי 2010. השיר זכה להצלחה רבה ואף הגיע למקום הראשון במצעד השירים הבריטי. ב-17 באוקטובר יצא הסינגל השני מהאלבום שנקרא "Heart Vacancy" והגיע למקום השני במצעד. ב-22 באוקטובר יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "The Wanted", לחנויות והגיע למעמד של פלטינה בממלכה המאוחדת עם מכירות של למעלה מ-300 אלף עותקים. הסינגל השלישי והאחרון היה "Lose My Mind" שיצא ב-26 בדצמבר.

2011: אלבום שני

ב-13 במרץ 2011 יצא הסינגל "Gold Forever" מהאלבום השני של הלהקה שיצא בסוף אותה שנה. הסינגל השני מהאלבום היה "Glad You Came" שיצא ב-10 ביולי. השיר נחשב עד היום לשיר המצליח ביותר של הלהקה עם מכירות של קרוב ל-4 מיליון עותקים רק בארצות הברית שם גם זכה למעמד של פלטינה משולשת. באנגליה זכה הסינגל למעמד זהב עם מכירות של 400 אלף עותקים. וזכה למעמד של פלטינה באוסטרליה וניו זילנד. ב-14 באוקטובר יצא הסינגל השלישי מהאלבום שנקרא "Lightning". 
האלבום השני של הלהקה שנקרא "Battleground" יצא ב-4 בנובמבר 2011 והגיע למקום החמישי באנגליה. בשבוע הראשון ליציאתו נמכר האלבום בקרוב ל-50 אלף עותקים. לאחר זמן קצר זכה האלבום למעמד של אלבום זהב. הסינגל הרביעי והאחרון יצא ב-23 בדצמבר ונקרא "Warzone", וזכה למעלה מ-35 מיליון צפיות ביוטיוב.

2012-הווה:מיני אלבום ואלבום שלישי והאחרון

במהלך שנת 2012 החלו חברי הלהקה לעבוד על חומרים חדשים לאלבום שלישי. ב-17 באפריל 2012 הוציאה הלהקה את השיר "Chasing the Sun" שהגיע לראשי המצעדים בארצות הברית ובאנגליה. ב-24 באפריל הוציאה הלהקה מיני אלבום בשם "The Wanted: The EP" עם הלהיטים משני האלבומים הקודמים ושני שירים חדשים: "Chasing the Sun" ו"Satellite". האלבום הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד. הסינגל השני מהאלבום, "I Found You", יצא ב-4 בנובמבר 2012 והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד. לקליפ של השיר צולמו שתי גרסאות שונות. 
הסינגל השלישי מהאלבום יצא ב-23 ביוני ונקרא "Walks Like Rihanna" על שם הזמרת ריהאנה. ב-11 באוגוסט יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שנקרא "We Own the Night". אלבום האולפן השלישי של הלהקה הנקרא "Word of Mouth" יצא ב-4 בנובמבר 2013.
אברהם יהודה גולדראט

תולדות חייו

גולדראט נולד בקילץ שבפולין לרב יששכר גולדראט, מחבר הספרים "מנחת יששכר" ו"מקיץ נרדמים". למד אצל הרבי מאוסטרובצה ובשנת 1930 הוסמך כרב. בשנים אלו עמד בראש "צעירי אגודת ישראל" בעיר הולדתו. לאחר מכן עבר לוורשה ושימש עיתונאי בעיתון "דער ווד". בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. בשנת 1935 נאם את נאום הפתיחה בכנס ייסוד צעירי אגודת ישראל בתל אביב. בשנת 1943 היה ממייסדי האיחוד הדתי הבלתי-מפלגתי. מונה למזכיר פועלי אגודת ישראל והיה עורכם של העיתון שערים והשבועון "היסוד". בספטמבר 1948 נסע לארצות הברית לוועידה של פועלי אגודת ישראל שם.
נבחר מטעם חזית דתית מאוחדת לכהן בכנסת הראשונה והיה חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת הפנים וועדת העבודה. בבחירות לכנסת השנייה הוצב במקום השלישי ברשימת פועלי אגודת ישראל, שקיבלה רק שני מנדטים.
ב-23 בספטמבר 1952 עזבו אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל את הקואליציה בגלל התנגדותן לגיוס נשים לצה"ל. בתחילת דצמבר הגיעה פועלי אגודת ישראל להסכמה על כניסה חזרה לקואליציה כאשר הרוב, בראשות בנימין מינץ וקלמן כהנא תמך בכניסה לקואליציה, בעוד המיעוט, בראשות גולדראט וז' זוהר תמך בחזית משותפת עם אגודת ישראל בהתנגדות לממשלה. על רקע מחלוקת זאת נבחרה בינואר 1953 מזכירות חדשה לפועלי אגודת ישראל, שבה גולדראט וזוהר לא היו חברים.
לאחר חלוף מחצית כהונת הכנסת השנייה, דרש גולדראט שהרב קלמן כהנא יתפטר מהכנסת כדי לפנות לו מקום בהתאם להסכם רוטציה שהיה ביניהם. כהנא סירב בהוראת מוסדות המפלגה, בשל המחלוקת ביניהם על הכניסה לקואליציה. גולדראט ביקש לתבוע את כהנא בדין תורה בפני הרב איסר יהודה אונטרמן, אולם הלה נמנע מלהגיע לדיון. הרבנות הראשית קבעה שעל הרב כהנא להתייצב לדיון, אולם גולדראט שוכנע לבטל את התביעה ובמקום זאת מונתה "ועדת ארבעה" פנימית של פועלי אגודת ישראל לבירור הנושא. הוועדה החליטה שבעקבות שינוי יחסי הכוחות בתוך המפלגה על כהנא להמשיך בכהונתו בכנסת. על פי דיווחים בעיתונות, שהוכחשו על ידי בנימין מינץ, שילם קלמן כהנא פיצויים לגולדראט על שלא מילא את הסכם הרוטציה. בינואר 1954 גררו השמועות גינוי מקיר לקיר בוועדת הכנסת. בעקבות הסכסוך הוביל גולדראט אופוזיציה פנימית בתוך פועלי אגודת ישראל שיוצגה בכנסייה הגדולה של אגודת ישראל ונטען שהקיפה כ-40% מהמפלגה, אולם גם לקראת הבחירות לכנסת השלישית לא שולב גולדראט ברשימת פועלי אגודת ישראל ובמהלך 1956 עבר גולדראט לפועל המזרחי.
ביולי 1956 נבחר גולדראט לוועד הפועל המצומצם, בן 13 חברים, של המפד"ל והועמד בראשות מחלקת וההסברה. בשנת 1967 מונה למנהל ספריית הרמב"ם בתל אביב, תפקיד שבו כיהן עד לפטירתו בשנת 1973.

עמדותיו

גולדראט תמך בשיתוף פעולה רחב בין אגודת ישראל והמפלגות הציוניות, ובמיוחד עם המזרחי והפועל המזרחי. עם זאת, הוא הוביל בראשית שנות ה-50 קו שהיה יותר קרוב לעמדת אגודת ישראל המסתייגת משותפות קואליציונית עם החילונים. הוא הצביע בדעת מיעוט נגד תמיכה בראש עיר חילוני בעיריית פתח תקווה ואף התפטר מהוועדה המוניציפלית כשדעתו לא נתקבלה.
גולדראט אמר בכנסת שהוא תומך בעונש מוות, אולם לא הסכים להצביע נגד ביטול עונש מוות כל עוד חוקי המדינה אינם על פי חוקי התורה.
שכנא רותם

שלום שכנא רותם-רוטנברג (תרע"ג, 1913 - ט' בכסלו תש"ס, 18 בנובמבר 1999) היה ממייסדי פועלי אגודת ישראל בארץ ישראל, סמנכ"ל משרד הפנים בישראל ויושב-ראש החברא קדישא "קהילת ירושלים" בירושלים. במשך עשרות שנים היה מראשי פעילי הציבור למען מוסדות הדת ועולם התורה בישראל. יקיר ירושלים.

ביוגרפיה

שכנא רותם נולד לחיים-יעקב ופני רוטנברג בפרנקפורט שבגרמניה. למד בישיבת הרב ברויאר. בשנת תרצ"ד (1934) עלה לארץ ישראל והתיישב בבני ברק. בין השנים תרצ"ז - תש"ט (1937–1949) שימש גזבר ומנהל חשבונות של המועצה המקומית של בני ברק. בשנת תרצ"ז (1937), כשבני ברק הוכרזה כמועצה מקומית, עיצב רותם את סמלה של העיר - שחר עולה בין שני לוחות הברית. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט ארגן "ההגנה" מחלקה מיוחדת של חברים דתיים להגן על בני ברק, ועימם נמנה גם רותם (אז: רוטנברג). 
רותם היה מקורב לחזון איש, ועל פי עצתו נשאר בשירות הציבורי. לאחר קום המדינה שירת בתפקידים ציבוריים שונים. בין השאר היה יושב ראש החברה קדישא בירושלים. שימש בתפקידים שונים במשרד הפנים, ולבסוף כיהן כסמנכ"ל המשרד.
במסגרת תפקידיו השונים היה פעיל מרכזי בהקמתם ופיתוחם של מוסדות תורה ומבני דת בישראל - ישיבות, כוללים, בתי כנסת, מקוואות, וכן מפעלים וארגונים להפצת יהדות. את חלקם יזם ולאחרים סייע וקידם תוך הפעלת קשריו עם הרשויות. היה קשור לגדולי התורה, ובהם הרב שך, הרב שלמה זלמן אוירבך והרבי מצאנז. הרבנים וראשי הישיבות ראו בו נציג אישי והטילו עליו משימות שונות, רובן חשאיות. למרות שהיה איש תנועת פא"י פעילותו הייתה על-מפלגתית וחצתה מגזרים וחוגים בציבור החרדי והדתי.
כהוקרה על פעילותו קיבל בשנת תש"מ (1980) את "פרס השירות לציבור", ובשנת תשנ"א (1991) קיבל את אות "יקיר ירושלים", אליה העתיק את מגוריו.
בשנות ה-70 יזם את הדף להסברה יהודית "דע את יהדותך" שהופיע במשך שנים בעיתון מעריב, בעריכתם של שמואל חסידה ומשה גרילק. הוא היה אחראי למימונו של המיזם ולשם כך גייס תרומות ברחבי בעולם. 
בהיותו איש צנוע שהתרחק מן הפרסום נותרה רוב פעילותו מאחורי הקלעים ולא דווחה בעיתונות הדתית והחרדית.

משפחתו

באמצע שנות ה-30 נישא ליפה. בניו הם עורך הדין יחזקאל רוטנברג (חתנו של הרב דב כץ), רחל ברנד, פנחס רותם (חתנו של ג'ק לונצר מלונדון) וחבר הכנסת דוד רותם.
סכסוך הטפילד-מק'קוי

תולדות הסכסוך

הסכסוך האלים החל עם מותו של אסא הרמון מק'קוי שחזר ממלחמת האזרחים האמריקאית ונרצח על ידי כנופיה של יוצאי צבא הקונפדרציה. ויליאם הטפילד היה בתחילה חשוד ברצח אך מאוחר יותר הוכח כי שכב חולה בביתו. רוב החוקרים סבורים כי דודו, חבר הכנופיה ג'ים ואנס, ביצע את הרצח. 

בתרבות

ב-2012 שודרה מיני סדרת הטלוויזיה "הטפילדס ומקויס" של ערוץ ההיסטוריה העוסקת בסכסוך. ביל פקסטון גילם את ראש משפחת מקוי רנדולף מקוי לצידו של קווין קוסטנר שגילם את ראש משפחת הטפילד ויליאם אנדרסון הטפילד.
קריקסוס

קריקסוס (נפטר בשנת 72 לפנה"ס) היה ממנהיגי מרד העבדים השלישי נגד האימפריה הרומית יחד עם ספרטקוס ואוינומאוס.
קריקסוס היה גאלי (אזור צפון צרפת של ימינו). משמעות השם קריקסוס בגאלית הוא בעל שיער מתולתל. הוא היה עבד אשר הוכשר בבית הספר לגלדיאטורים (לודוס) ליד העיר קפואה  שהיה שייך לקווינטוס לנטולוס בטיאטוס.
קריקסוס ברח במהלך מרד הגלדיאטורים בלודוס של בטיאטוס יחד עם עוד 70 גלדיאטורים ועבדים אחרים בנוסף לספרטקוס ואוינומאוס. יחד הם הקימו צבא של עבדים שהתקוממו כנגד הרומאים. המרד הוכח תחילה כמוצלח מאד כשצבא המורדים הצליח להביס 2 ליגיונות רומאים שנשלחו לדיכוי המרד. הם המשיכו לפשוט על אחוזות ובעלי עבדים וצבאם מנה בשיא כוחם כ-70,000 אנשים (אולם לא ברור כמה מהם היו לוחמים).
לאחר כשנה החליט קריקסוס להיפרד מצבאו של ספרטקוס לאחר חילוקי דעות לגבי המשך המאבק. מטרת ספרטקוס הייתה עליה צפונה והחזרת העבדים לביתם באזור גאליה ותראקיה (בולגריה ואזור הבלקן של היום) ואילו קריקסוס החליט להישאר להשתקע באזור דרום איטליה.
באביב של שנת 72 לפנה"ס, 2 לגיונות רומאים בהנהגתם של גאנוס קורנליוס לאנטולוס קלאודיוס ולוסיוס גאליוס פובליקולה נשלחו לחסל את המרד. הם ארבו לקריקסוס ולצבאו שהיה מורכב מלוחמים קלטיים וגרמניים באזור אפוליה (דרום מזרח איטליה). בקרב המכריע למרגלות הר גרגנוס שלח קריקסוס את השבטים הגרמניים לשם ריכוך ההגנה הרומית לפני התקיפה בעזרת הגלדיאטורים הקלטיים המאומנים בהנהגתו, אולם השבטים הגרמניים בגדו בו וברחו משדה הקרב. לבסוף קריקסוס ויתר הלוחמים נהרגו בקרב.
היסטוריונים רומאים מאותה תקופה טוענים שספרטקוס "כיבד" את מותו של קריקסוס בעריכת משחקים, במהלכם אילץ 300 שבויי מלחמה רומאים להילחם עד המוות כגלדיאטורים.