google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון לילי

ג'ון לילי (1553/4 - נובמבר 1606) היה סופר, משורר, דרמטורג, מחזאי ופוליטיקאי באנגליה בתקופתה של המלכה אליזבת הראשונה.
לילי ידוע בעיקר בזכות יצירותיו "יופאוס: האנטומיה של השנינות" (1578) ו"יופאוס ואנגליה שלו" (1580). ונחשב ליוצרו של סגנון ספרותי חדש, שמקורו בספריו הראשונים וכונה לימים "יופואיזם". מדובר בסגנון מקושט ומעוטר המושתת על תקבולות, שהשפיע לא מעט גם על כתיבתו של שייקספיר, שהיה פחות או יותר בן זמנו של לילי.

חייו

ג'ון לילי נולד בקנט שבאנגליה ב-1553/4, הבכור מבין שמונה ילדיהם של פיטר לילי וג'יין בורג (Burgh or Brough). סבו היה הבלשן ההומניסט ויליאם לילי, הידוע בעיקר בזכות ספר הדקדוק הלטיני שכתב, שלימים זכה לכינוי "ספר הדקדוק של לילי". לפי אנטוני ווד, כשהיה בן 16 החל את לימודיו בקולג' מגדלן שבאוקספורד וסיים את תואר ה-BA שלו בשנת 1573 ואת תואר ה-MA בשנת 1575.

קריירה ספרותית

לילי פרסם לראשונה יצירה פרי עטו בשנת 1578, אז יצא לאור "יופאוס: האנטומיה של השנינות" וזכה לפופולריות מיידית, וכשנתיים לאחר מכן התפרסם הסיקוול "יופאוס ואנגליה שלו". לזמן מה היה לילי הסופר האנגלי המצליח והאופנתי ביותר, וזכה לשבחים כממציא של "אנגלית חדשה". כמו שכתב בשנת 1632 אדוארד בלאנט, העורך של מחזותיו של לילי: "גבירה בחצר המלכה שלא ידעה לדבר יופואיזם זכתה לאותה מידת זלזול שזכתה לה זו שאינה יודעת לדבר צרפתית". אחרי הפרסום של יופאוס, שזכה לחיקויים ולהמשכים רבים, נראה כי לילי זנח לגמרי את צורת הרומנסה ועבר לכתוב כמעט אך ורק מחזות, ככל הנראה בניסיון נוסף להתמנות לשר החגיגות בחצר המלוכה (master of the revels). סביר להניח כי שמונה ממחזותיו הוצגו בפני המלכה. המחזות שימרו את הפופולריות של לילי בחצר, שהוא זכה בה עם יופאוס.
ככל הנראה, ב-1589 לילי שלח את העתירה הראשונה שלו למלכה אליזבת, מבין שתי עתירות. שתי העתירות אינן מתוארכות, אבל בראשונה שבהן לילי מדבר על כך שהוא נמצא בחצר המלוכה כבר עשר שנים בתקווה לזכות בהעדפה, ובעתירה השנייה הוא דיבר על 13 שנה. יש סבירות גדולה לכך שעשר השנים נמדדות מ-1579, כאשר אדמונד טילני מונה לשר החגיגות ונרמז ללילי שהוא יהיה הבא שימונה אחריו. "הוד מעלתך אירחה אותי ברוב טובה כמשרתה הנאמן", הוא אומר, "ועודדתי (אני לא מאז לומר שהובטח לי, אבל ניטעה בי תקווה לכך) לכוון את כל מאמצי למשרת שר החגיגות, וזה עשר שנים שאני ממתין לכך בסבלנות בלתי נלאית". אך ב-1589 או 1590 המשרה הייתה רחוקה ממנו כתמיד - למעשה, טילני החזיק במשרה במשך 31 שנה. 
בעתירה השנייה לילי כתב: "13 שנה שאני משרתה הנאמן של הוד מלכותך ועדיין כלום. [...] אלף תקוות, אבל כולן לשווא. אלף הבטחות - וכלום". לא ברור מה היה גורלו של לילי בחצר לאחר מכן. בלאנט אומר במעורפל שאליזבת "תגמלה" אותו, אבל אין לכך כל ראיה אחרת. אחרי 1590 פחתה בהדרגה ההשפעה של יצירותיו והמוניטין שלהן; הוא מת עני וזנוח בשנים המוקדמות של מלוכתו של ג'יימס הראשון. הוא נקבר בלונדון ב-20 בנובמבר 1606. הוא היה נשוי והיו לו שני בנים ובת.

השפעה תרבותית

לילי השפיע רבות על מחזותיו של ויליאם שייקספיר, במיוחד על הקומדיות הרומנטיות שלו. השפעתה של "המטאמורפוזה של האהבה" של לילי ניכרת מאוד במחזה השייקספירי "עמל אהבה לשווא" (Love's Labour's Lost), וגלתיאה (Gallathea) היא מקור עיקרי עבור "חלום ליל קיץ" (A Midsummer Night's Dream).
בלדה ההוני

בְּלֶדָה ההוני (390 עד 445) היה שליט הוני, אחיו של אטילה ההוני.

ביוגרפיה

בלדה היה בנו של מונדזוק (או מונדז'וק), שהיה שליט ההונים במערב (מ-390 לערך ועד 420). לאחר מותו של מונדזוק עלו לשלטון במערב אחיו של מונדזוק, רוגה יחד עם אחיו השני אוקטר (420 עד 432). לאחר מותו של רוגה בשנת 434 הפך בלדה, הבכור לאטילה, לשליט ההונים המזרחים (אק בולגר), בעוד אטילה הופך שליט ההונים המערביים (קרה בולגר). 
בלדה שלט במשך 11 שנים, עד מותו בשנת 445. בתקופת שלטונו המשיך בלדה במערכת היחסים עם רומא, כשהוא מסייע לה במאבק נגד הבורגונדים הגרמאנים. בקרב ליד הריין בשנת 435 הביא בלדה למותו של המלך הבורגונדי גונתר. במהלך הקרב, ככל הנראה,  נהרג גם רוגה, דודו של בלדה, מה שהפך את בלדה ואטילה ליריבים. הועלו השערות רבות שאטילה רצח את בלדה במהלך מסע ציד, בפרט לאור העובדה שבלדה שאף לחלק את הממלכה בין השניים באופן רשמי. עם זאת, לא נמצאו לכך תימוכין היסטוריים מאותה תקופה, ולכן לא ניתן ללמוד מהי מידת נכונותן של השערות אלו.
הלל פורסטנברג

ביוגרפיה

הלל פורסטנברג נולד בברלין, ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לארצות הברית. הוא סיים את לימודי התואר הראשון והשני בגיל 20, בישיבה יוניברסיטי. בתקופה זו מצא את הוכחתו הטופולוגית המקורית לקיומם של אינסוף מספרים ראשוניים. לאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת פרינסטון תחת הנחייתו של סולומון בוכנר, מומחה בעל שם באנליזה הרמונית ובתחומים אחרים. את עבודת הדוקטורט, על תהליכים סטוכסטיים, סיים ב-1958.
לאחר מספר שנות עבודה כפרופסור מן המניין באוניברסיטת מינסוטה, עלה פורסטנברג לישראל, וקיבל משרת פרופסור במכון איינשטיין למתמטיקה של האוניברסיטה העברית. מ-1968 ועד פרישתו לגמלאות ב-2003 כיהן בתפקיד דומה גם באוניברסיטת בר-אילן. פעילותו תרמה למעמדו של מכון איינשטיין כמרכז בינלאומי חשוב במתמטיקה.
לעבודתו העמוקה בתורה הארגודית ובתורת ההסתברות הייתה השפעה מובהקת על התפתחותם של תחומים אלה. ב-1977 הציע הוכחה ארגודית של משפט סמרדי, שחיזקה את הקשר בין תורת ההסתברות לקומבינטוריקה.
חלק מעבודותיו נעשו בשיתוף עם פרופסור בנימין וייס מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1975, שניהם ארגנו שנת מחקר בנושאי התורה הארגודית באוניברסיטה העברית, שזכורה עד היום כבעלת השפעה עולמית על התפתחות הדינמיקה בכלל והתורה הארגודית בפרט.
פורסטנברג העמיד תלמידים רבים. חלקם ממשיכים לעבוד כחוקרים באוניברסיטאות שונות בישראל. בין תלמידיו ניתן למנות את אלכס לובוצקי, יובל פרס, תמר ציגלר, שחר מוזס, משה ירדן, יהודה שלום, ברק וויס, ויטלי ברגלסון ועמוס נבו.

חברויות ציבוריות

פורסטנברג חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחבר חוץ של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (נבחר ב-1995).
איגור קונאשנקוב

ביוגרפיה

איגור קונאשנקוב נולד ב-15 במאי 1966 בקישינב, מולדובה.
ב-1988 סיים את לימודיו בהצטיינות באגף ההנדסה של בית הספר הצבאי הגבוה בז'יטומיר בתחום רדיו-אלקטרוניקה של כוחות ההגנה האווירית. ב-1998 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של כוחות ההגנה האווירית. ב-2006 השלים את השכלתו באקדמיה של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
הוא שירת בחיל החלל במינהל הראשי של כוחות ההגנה האווירית הטריטוריאליים.

דובר

מ-1998 קונאשנקוב היה קצין בכיר וסגן ראש המחלקה לשיתוף פעולה עם התקשורת הרוסית והזרה במשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית. ב-2003 הוא מונה לראש שירות העיתונות ועוזרו של מפקד המחוז הצבאי של צפון הקווקז, והיה אחראי לענייני יחסי ציבור והסברה. ב-2005 מונה לראש שירות העיתונות של צבא היבשה, וכיהן כעוזרו של המפקד העליון של הצבא לענייני יחסי ציבור והסברה.
ב-2009 הוא מונה לתפקיד סגן מנהל מחלקת ההסברה והמידע של משרד ההגנה, ובאוגוסט 2011 התמנה לראש מחלקת ההסברה והמידע של משרד ההגנה הפדרציה הרוסית בצו של נשיא הפדרציה הרוסית. בכך, הפך לדובר הצבאי הראשי של רוסיה.
במרץ 2017 מונה לראש מחלקת המידע והתקשורת של משרד ההגנה, במקביל למילוי תפקידו כדובר משרד ההגנה.
אגמי האצבעות

אגמי האצבעות (באנגלית: Finger Lakes) הם מקבץ של 11 אגמים הממוקמים בחלק המרכזי-מערבי של אפסטייט ניו יורק, ארצות הברית. 
צורת האגמים ארוכה וצרה, לאורך ציר כללי הנוטה לכיוון צפון-דרום, והם דומים בצורתם למעין אצבעות. אגם אוניידה (Oneida), הממוקם מצפון מזרח למקבץ האגמים ונוטה לכיוון מזרח-מערב, לרוב אינו נחשב לחלק מאגמי פינגר, אך בשל צורתו הוא מכונה לעיתים "האגודל" בהקשר למקבץ אגמים זה.
שני האגמים הארוכים ביותר, אגם קיוגה (Cayuga) ואגם סנקה (Seneca), הם גם בין העמוקים ביותר בארצות הברית. אורכו של אגם קיוגה כ-64 קילומטרים, ואורכו של סנקה 61 קילומטרים. רוחבם אינו עולה על 5.6 קילומטרים.
העיר הגדולה הסמוכה לאגמים היא רוצ'סטר, בצפון, סמוך לאגם אונטריו. העיר סירקיוז ממוקמת בצד המזרחי, סמוך לאגם אונונדגה. העיר איתקה שוכנת על הגדה הדרומית של אגם קיוגה, והעיר ז'נבה על הגדה הצפונית של אגם סנקה.
האגמים מהווים אתר תיירותי פופולרי.
מלאו

מאפיינים

המלאו הוא עוף ייחודי לאי סולאווסי וליערות הגשם ויערות ההר שבו. אורכו 55-60 ס"מ והוא עוף גדול יחסית למשפחה. הוא אפור-חום בצבעו והעור חשוף וצהבהב. הוא בעל כתר מעוטר שחור והרגליים כחולות וארוכות ועוזרות לעוף לרוץ מהר. הוא יכול גם לעוף אך משתמש ביכולת זו לעיתים רחוקות. הנקבות קטנות במעט מהזכרים אבל אין הבדלים גדולים בכל השאר.
המלאו כמו קרוביו חי ביערות הגשם ומחפש יצורים קטנים כמו טרמיטים וחיפושיות, פירות ועלים למאכל על פני האי. הוא חי בקבוצות קטנות בטבע ומקנן יחד עם נקבה בתל גדול ששני בני הזוג בונים לצאצאם. הביצה ענקית ובתוכה אפרוח היכול להתקיים על מאגרי שומן בגופו והוא נאלץ לטפס על התל שבו נבנה בשביל לצאת ממנו.
המלאו נמצא בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד, פגיעה באזורי מחיותו וסחר בעופות וכן מהכנסת טורפים לא ילידים לאי.
אריה חביב

אריה חביב (נולד ב-9 ביוני 1956) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער במהלך שנות השבעים והשמונים, והיה שותף לזכייתה היחידה של הפועל יהוד בגביע המדינה.

קריירה

חביב החל לשחק בשנת 1973 בקבוצת הנוער של הפועל יהוד וצורף לסגל הקבוצה הבוגרת במהלך עונת 1975/1976. באותה עונה התמודדה הקבוצה על העלייה מליגה א', אז הליגה השנייה בחשיבותה, לליגה הבכירה. לקראת סוף העונה נפצעה שוערה של הקבוצה וחביב החליפו במשחקים המכריעים, בסיומם הבטיחה הקבוצה את עלייתה. יכולותיו הטובות במשחקים אלו הקנו לו מקום בסגל הפותח של הקבוצה בעונתה הראשונה בליגה הבכירה.
בעונת 1981/1982 היה שותף לזכייתה של הפעול יהוד בגביע המדינה, לאחר שניצחה 0-1 את הפועל תל אביב במשחק הגמר. בתום עונת 1983/1984 ירד עם הקבוצה בחזרה לליגת המשנה.
לאחר הירידה סירב לשחק בקבוצה, עד שלבסוף שוחרר משורותיה. לאחר קבלת השחרור עבר לשחק בקבוצת הפועל כפר סבא. בסיום העונה עבר למכבי נתניה, בה שיחק במשך שתי עונות עד שאיבד את מקומו לטובת קובי בלדב. בעונת 1987/1988 שיחק בהפועל חיפה בליגת המשנה, ובסיום העונה שב לליגה הבכירה, כשעבר לשחק בקבוצת בית"ר תל אביב, בה שיחק שתי עונות עד לפרישתו ממשחק פעיל.

נבחרת לאומית

חביב זומן לראשונה לנבחרת ישראל בשנת 1978 במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק, ובמהלך השנים רשם 25 הופעות במדי הנבחרת. חביב שיחק במדי הנבחרת במשחקי מוקדמות מונדיאל 1982, ואת הופעתו האחרונה ערך ב-10 בנובמבר 1985, בניצחון 0-3 על נבחרת ניו זילנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986.
נהר סובט

גאוגרפיה

נהר סובט נוצר על ידי התמזגות של נהר בארו ממערב ונהר פיבור מצפון ונמצא בסמוך לגבול הבינלאומי עם אתיופיה. נהר סובט נשפך לנילוס הלבן בהר דולייב, בסמוך לעיר מלאקל שבמחוז מדינת הנילוס העליון. נהר סובט נשפך אל  ביצת  סוד ולאחר  ביצת  סוד  המים  נעשים  צלולים  יותר  ומכאן  מקור  השם  "נילוס  לבן".
אגן הניקוז של הנהר הוא כ-225,000 קמ"ר וספיקתו היא 412 מ"ק לשנייה.
סע וטוס

סע וטוס היה שירות שכלל איסוף הטסים בתחנות קבועות בישראל והסעתם באוטובוס לנמל התעופה הבינלאומי בעמאן, ירדן, וטיסה ממנו אל היעד הסופי עם חברת תעופה שאינה מפעילה טיסות מישראל – בעיקר חברות תעופה ממדינות המפרץ הפרסי, אך גם עם חברת התעופה רויאל ג'ורדניאן שמפעילה טיסות מישראל. השירות הופעל לראשונה בשנת 2005 והוצע על ידי מספר סוכנויות תיירות. נכון לשנת 2018 השירות אינו פעיל.
מטרת השירות הייתה להוזיל את מחירי הטיסה למזרח הרחוק והודו. לרוב, מחיר הטיסות עם עצירת ביניים במדינות המפרץ הפרסי היו זולות בצורה משמעותית ממחירי הטיסות של חברות התעופה המפעילות טיסות מהארץ.

טיסה דרך מדינות ערב

ישראלים השוהים בשדות התעופה של מדינות המפרץ הפרסי בהמתינם לטיסת ההמשך, אינם מחויבים לעבור הליך ביקורת גבולות כלשהו, וכן אינם מורשים לעזוב את שדה התעופה.
נערות לוח השנה

תקציר עלילה

כאשר ג'ון, בעלה של אנני קלארק, נפטר בגיל צעיר מלוקמיה, כריס הרפר, חברתה הטובה של אנני, רוצה לרכוש ספה נוחה לחדר ההמתנה בבית החולים שבו טופל ג'ון. כדי לגייס את הכסף הדרוש היא מציעה להדפיס לוח שנה עם צילומי עירום של כמה מנשות הכפר נייפלי החברות במועדון הנשים. בתמונות הנשים יעסקו בעבודות בית כמו אפייה או סריגה אבל יהיו עירומות. בתחילה הנשים מסתייגות מהרעיון אבל לבסוף היא מצליחה לשכנע עשר נשים להשתתף בפרויקט יחד איתה. הן מגייסות את לורנס, עובד בית החולים וצלם חובב, שיעזור להם ליישם את הרעיון.
ראש הסניף המקומי של ארגון הנשים מסרבת לאשר את תמונות העירום ללוח השנה של המועדון. כריס ואנני נוסעות ללונדון לקונגרס הלאומי של ארגון הנשים ופונות בבקשה לקבל אישור להמשיך עם הפרויקט שלהן. נאמר להן שההחלטה נתונה בידי ראש הסניף המקומי, ולבסוף בעל כורחה היא נעתרת לבקשתן. המהדורה הראשונה נמכרת במהירות, ועד מהרה הכפר הקטן מתמלא באנשי תקשורת המדווחים על הסיפור.
הנשים מוזמנות להתארח בתוכנית "The Tonight Show" בהנחיית ג'יי לנו בלוס אנג'לס. שם מתעוררת מחלוקת בין כריס ואנני. כל הפרסום שנוצר בעקבות לוח השנה השפיע על חייהן הפרטיים, והן משתלחות האחת בשנייה בתסכול וזעם. אנני מאשימה את כריס שהיא מתעלמת מבעלה ומבנה ומזניחה את העסק המשפחתי שלהם. וכריס מאשימה את אנני שהיא נהנית מהסטטוס שלה כאמא תרזה, כשהיא מוצפת במכתבי מעריצים של אנשים חולים או שכולים.
בסוף הסרט הנשים חוזרות הביתה ולחייהן הקודמים כפי שהיו לפני שפשטו את בגדיהן.

הפקה

הסרט צולם בקיץ 2002. הנשים שהסרט מבוסס על סיפורן היו חברות בארגון הנשים בריילסטון. אתרי הצילומים היו קרוב לכפר קטלוול  שבצפון יורקשייר. אתרים נוספים היו בבאקדן, בורנסול, קוניסטון, אילקלי, סטל, לינטון, מלהאם, סקיפטון בווסטמינסטר ובאילינג שבלונדון וכן בחוף של סנטה מוניקה. צילומי הפנים נעשו באולפני שפרטון.
פסקול הסרט כולל את השירים "You Upset Me Baby" בביצוע בי בי קינג, "Sloop John B" של נערי החוף, "The Way You Do the Things You Do" של להקת הפיתויים והשיר "Comin' Home Baby" בביצוע רולנד קירק וקווינסי ג'ונס.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים של לוקרנו. אחרי כן הוקרן הסרט בפילמפסט בהמבורג, בפסטיבל דינאר של קולנוע בריטי בצרפת, בפסטיבל הסרטים של ורשה, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טוקיו ובפסטיבל קולנוע בריטי בהונג קונג.
נבחרת בריטניה בכדורסל

הישגים

נבחרת בריטניה בכדורסל כמעט ולא שיחקה בזירה הבינלאומית והתמודדה רק באולימפיאדת 1948 שנערכה בלונדון. הנבחרת הפסידה בחמשת משחקיה בטורניר זה. 
בדרך כלל, הנבחרות שייצגו את בריטניה בתחרויות בינלאומיות היו נבחרות אנגליה, סקוטלנד וויילס. נבחרות אנגליה וסקוטלנד אף השתתפו באליפויות אירופה בכדורסל, אם כי ללא הצלחה רבה.
כאשר לונדון זכתה באירוח אולימפיאדת 2012, המארגנים החליטו שהם מעוניינים שלבריטניה תהיה נציגה תחרותית בכל ענפי הספורט, כולל בכדורסל. לכן נבחרת בריטניה בכדורסל הוקמה מחדש ב-1 בדצמבר 2005 על בסיס הקבוצות שהיו קיימות בבריטניה. 
הנבחרת העפילה מדרג ב' האירופי לדרג א' ובכך קיימה את תנאי המינימום של פיב"א להשתתפות בטורניר כדורסל אולימפי.
בהשתתפותה הראשונה בדרג א', בשנת 2008, הדהימה הנבחרת כאשר סיימה ראשונה בבית המוקדם במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2009 לפני נבחרות ישראל, בוסניה-הרצגובינה וצ'כיה ובכך העפילה לאליפות אירופה בכדורסל 2009. באליפות עצמה הפסידה בריטניה בכל משחקיה לסלובניה, ספרד וסרביה וסיימה אחרונה בבית המוקדם. 
בריטניה העפילה גם לאליפות אירופה הבאה בשנת 2011 וסיימה רביעית בבית המוקדם לאחר שהפסידה לנבחרות ליטא, טורקיה וספרד וניצחה את נבחרות פורטוגל ופולין. 
באולימפיאדת 2012, אותה אירחה, סיימה בריטניה במקום התשיעי לאחר שהפסידה לרוסיה, ברזיל, ספרד ואוסטרליה וניצחה במשחקה האחרון את סין.
בעקבות השתתפותה באולימפיאדה, העפילה בריטניה באופן אוטומטי לאליפות אירופה בכדורסל 2013 ובה סיימה במקום ה-14, מיקום השיא שלה בטורניר זה.
אנדרטת ויקטוריה (הודו)

תכנון ובנייה

היוזמה לבניית האנדרטה הייתה של לורד קרזון, מושל הודו בזמן פטירתה של המלכה ויקטוריה. המבנה תוכנן על ידי ויליאם אמרסון בסגנון הודי-ערבי המשלב יסודות מוגוליים. לורד רידזדייל והבוטנאי דייוויד פריין תכננו את הגנים. המבנה כולו תוכנן כסמל להצלחת השלטון הבריטי בהודו. אבן הפינה למבנה הונחה בשנת 1906, אך המבנה לא הושלם אלא בשנת 1921.
האדריכל ויליאם אמרסון תכנן את התוכנית העיקרית של המבנה. מדובר בבניין דו קומתי, בעל שתי כנפיים, שבמרכזו כיפה גדולה. הוא בנוי משיש לבן מסוג מקרנה. אורכו של הבניין 103 מטר, רוחבו 69 מטר, וגובהו 56 מטר. הוא שוכן בלב פארק המשתרע על פני 260,000 מטר רבוע.
הבנייה מומנה כולה באמצעות כספים שנגבו מהמחוזות ההודיים, ללא השתתפות כספית של הממשלה הבריטית.

המבנה כיום

ויקטוריה ממוריאל משמש כיום כמוזיאון, המציג אוסף גדול של חפצים הקשורים למלכה ויקטוריה ולשלטון הבריטי בהודו. במבנה יש גלריה ובו דיוקנאות של המלכה ויקטוריה, בעלה הנסיך אלברט, וציורים המתארים את חייהם.
לאחר שהודו קיבלה את עצמאותה נוסף למבנה אגף ובו חפצים וציורים הקשורים למאבק של ההודים לעצמאות.
יפה לרמן

יפה לרמן - היא מומחית ברפואת משפחה ובגריאטריה, מנהלת מחלקות גריאטריה א' וגריאטריה ב', מנהלת המערך הגריאטרי במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי, מרצה בכירה בבית הספר לרפואה, אוניברסיטת תל אביב.

קורות חיים

בשנת 1978 סיימה לרמן את הפקולטה לרפואה, ב- אוניברסיטת תל אביב. 
בין השנים 1980–1985 התמחתה לרמן ב- רפואת משפחה ב- מרכז רפואי רבין. 
בין השנים 1986–1989 השתלמה לרמן במנהל מערכות בריאות, ב-אוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1987–1991 התמחתה לרמן ב- גריאטריה במרכז רפואי גריאטרי, בית חולים שמואל הרופא, ב- באר יעקב.
בין השנים 1995–1996 לרמן השתלמה ברפואה גריאטרית (גרונטולוגיה), ב- שווייץ.
בשנת 1989 השתלמה לרמן ב- בפסיכוגריאטריה, קורס נוטינגהאם, אשר נערך בארץ.

גריאטריה

בין השנים 1986–1987 לרמן כיהנה כסגנית מנהל כללי, מחלקה גריאטרית, קופת חולים כללית.
בין השנים 1991- 1995 כיהנה לרמן כמנהלת מחלקה גריאטרית, בית חולים שיקומי בית רבקה (בית חולים).
בין השנים 1995–1997 מונתה לרמן למנהלת מחלקה לאשפוז יום גריאטרי, בית חולים שיקומי בית רבקה (בית חולים).
בין השנים 1997–2004 - מונתה לרמן למנהלת רפואית, בית החולים הגריאטרי השיקומי "רעות", ב- יד אליהו, תל אביב, (301 מיטות אשפוז).
משנת 2004 לרמן - מנהלת המערך הגריאטרי, המרכז הרפואי תל אביב 
משנת 2012 לרמן - מרצה בכירה, בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר – אוניברסיטת תל אביב.
2012 - חברת ועדה במרכז מנרבה לחקר סוף החיים, מרכז הרצוג –אוניברסיטת תל אביב.

תחומי עיסוקה הגריאטריים של לרמן

במחלקה "גריאטריה א'" עוסקת לרמן וצוותה בטיפול ובשיקום של בעיות נוירולוגיות כגון: לאחר אירוע מוחי והפרעות שונות במערכת העצבים, ובנוסף שיקום תפקודי לאחר אשפוז ממושך וחולים עם בעיות רפואיות חריפות המגיעים לחדר מיון.
במחלקה "גריאטריה ב'" עוסקת לרמן וצוותה בטיפול ובשיקום של חולים עם בעיות אורתופדיות כגון: שיקום לאחר שברים, החלפת מפרקים, טראומה, נפילות וכן שיקום תפקודי לאחר אשפוז ממושך וחולים עם בעיות רפואיות חריפות המגיעים לחדר מיון. 
ללרמן 19 פרסומים מדעיים. (אתר Pubmed)
לרמן חברה במועצה הלאומית לגריאטריה.

חברות באיגודים מקצועיים

1984 - האגודה הישראלית לרפואת משפחה בישראל
1996 - האקדמיה האירופאית לרפואה והזדקנות בשווייץ
1996 - האגודה הישראלית לגריאטריה בישראל
2000 - האגודה לפסיכוגריאטריה בישראל
2001 - האגודה לרפואה ומשפט בישראל
פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין

ביוגרפיה

פרנץ יוזף נולד ב-16 באוגוסט 1906 בטירת פראואנטהל, דויטשלנדסברג, לאלויס, נסיך ליכטנשטיין ואליזבת אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ומריה תרזה, נסיכת פורטוגל.
בשנת 1938 מת דודו פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין ללא ילדים, ופרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה ליכטנשטיין נייטרלית, ושני הצדדים שמרו על כך. אמנם, ממש לפני סוף המלחמה העניק פרנץ יוזף מקלט מדיני ל-494 חיילים מהארמייה הלאומית הרוסית הראשונה, בראשותו של גנרל בוריס סמיסלובסקי. פרנץ יוזף היה פופולרי ואהוב מאוד בליכטנשטיין. הוא פיקח על הפיתוח הכלכלי של הנסיכות, שהפכה ממדינה חקלאית נידחת לאחת המדינות העשירות בעולם. במהלך שלטונו קיבלו הנשים זכות הצבעה במדינה, לאחר משאל עם שנערך (בקרב גברים בלבד) בשנת 1984.
בשנת 1984 העביר פרנץ יוזף את רוב סמכויותיו לבנו הנס אדם, נסיך הכתר של ליכטנשטיין. ב-13 בנובמבר 1989 מת פרנץ יוזף בגראבס, 26 ימים לאחר אשתו גאורגינה פון וילצ'ק, ובנו הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
משל הפרוש והמוכס

משל הפרוש והמוכס (או משל הפרוש וגובה המס) הוא אחד ממשלי ישו המופיע בבשורת לוקס י"ח 9–14 (ראה להלן). הפרוש, מלא בחשיבות והצדקה עצמית, משווה את מעלותיו שלו עם אלה של המוכס המתפלל על ידו ואשר מבקש בענווה רחמי שמים על עצמו. 
משל זה ממחיש את הצורך להתפלל בענווה לפני הקדוש ברוך הוא. הוא מופיע מיד לאחר משל שופט העוולה, אשר גם הוא מתייחס לנושא התפילה.
בכנסייה האורתודוקסית המזרחית, "יום ראשון של "הפרוש המוכס" מנציח בתוכנו את המשל ומתחיל את שלושת השבועות של צום הארבעים (המזכיר במידה מסוימת את תקופת הסליחות ביהדות שבה קיימת בחינה עצמית ותשובה).

סיפור המשל

המשל הוא כדלקמן:
9 וַיּוֹסֶף וַיִּשָׂא מְשָׁלוֹ אֶל־אֲנָשִׁים בֹּטְחִים בְּנַפְשָׁם כִּי צַדִּיקִים הֵמָּה וַאֲחֵרִים נִבְזִים בְּעֵינֵיהֶם וַיֹּאמַר׃ 10 שְׁנֵי אֲנָשִׁים עָלוּ אֶל־הַמִּקְדָּשׁ לְהִתְפַּלֵּל אֶחָד פָּרוּשׁ וְאֶחָד מוֹכֵס׃ 11 וַיַּעֲמֹד הַפָּרוּשׁ לְבַדּוֹ וַיִּתְפַּלֵּל לֵאמֹר אוֹדְךָ אֱלֹהִים עַל כִּי אֵינֶנִּי כְּיֶתֶר הָאָדָם הַגֹּזְלִים וְהָעשְׁקִים וְהַנֹּאֲפִים וְגַם־לֹא כַּמֹּכֵס הַזֶּה׃ 12 אֲנִי צָם פַּעֲמַיִם בַּשָּׁבוּעַ אֲנִי מְעַשֵׂר אֵת כָּל־אֲשֶׁר אֲנִי קֹנֶה׃ 13 וְהַמּוֹכֵס עָמַד מֵרָחוֹק וְלֹא אָבָה לָשֵׂאת אֶת־עֵינָיו הַשָּׁמַיְמָה וְתוֹפֵף עַל־לִבּוֹ וַיֹּאמַר אֱלֹהִים סְלַח־לִי אֲנִי הַחוֹטֵא׃ 14אֲנִי אֹמֵר לָכֶם כִּי־יָרַד זֶה לְבֵיתוֹ נִצְדָּק מִזֶּה כִּי כָּל־הַמֵּרִים נַפְשׁוֹ יִשָּׁפֵל וַאֲשֶׁר יַשְׁפִּילָהּ יְרוֹמָם׃
— הבשורה על-פי לוקאס, פרק י"ח, פסוקים 9–14, בתרגום דליטש

הקשר ופרשנות

בברית החדשה מסופר לעיתים קרובות על דבקותם הדקדקנית של הפרושים בתורה. הפרוש המתואר במשל כמחמיר מעבר לנדרש (בגדר של "הידור מצווה"), נוהג לצום לעיתים קרובות יותר מהמקובל, נותן מעשר על כל מה שהוא מקבל, גם במקרים בהם אין דרישה כזאת במסגרת מצוות התורה. הוא משוכנע ב"דתיות" שלו, הוא אינו מבקש דבר מאלוהים, ולכן גם לא מקבל דבר.
מאידך המוכסים היו יהודים שרוב העם בז להם משום ששיתפו פעולה עם השלטון הרומי (האימפריה הרומית). והם היו מוכרים כגובי אגרות או מיסים, אשר בדרך כלל כונו מוכסים או גובי המס. אף שהתייחסו אליהם בבוז בקרב הפרושים, המשל אינו מגנה את המוכס על עיסוקו (ראו לוקס ג' 12–13: 12 וַיָּבֹאוּ גַם־מוֹכְסִים לְהִטָּבֵל וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו רַבִּי מַה־נַּעֲשֶׂה׃ 13 וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם אַל־תִּגְבּוּ יוֹתֵר מֵחָקְכֶם׃), אלא מתאר את המוכס כמי "שמשפיל את עצמו לפני הקדוש ברוך הוא, מתוודה על חטאיו ומכיר בצורך שלו בריצוי ובכפרה". הוא עומד בענווה לפני אלוהים, משום כך המוכס מקבל את החסד והריצוי אשר ביקש בתפילה.

הנצחה בנצרות

בכנסייה האורתודוקסית, קוראים את המשל כחלק מתקופת ההכנה המובילה ל"צום הגדול" (הנערך בנצרות לפני חג הפסחא). הוא מספק דוגמה למידת הענווה שיש לנהוג בה בתקופת צום הארבעים. יום ראשון של הפרוש והמוכס מתחיל את תקופת שלושת השבועות שלפני צום הארבעים ואת השימוש הראשון בפיוט טריודיון (Triodion) (אף על פי שיום ראשון בשבוע שלאחר מכן אינו כלול בצום). ביום ראשון זה נכלל המזמור בהשראת המשל:
הבה ננוס מגאוות הפרוש!
ונלמד ענווה מדמעות המוכס!
הבה נזעק לפודנו,
רחם עלינו,
הרחמן האחד ויחיד!
הסופר והמטיף האנגלי ג'ון באניין כתב ספר על המשל בשנת 1685.

תיאורים באמנות

המשל תואר במגוון רחב של יצירות אמנות דתיות, באופן משמעותי במיוחד באיקונוגרפיה של הכנסייה האורתודוקסית. קיימות יצירות אומנות על המשל על ידי אמנים כגון ג'יימס טיסו, ג'ון אוורט מיליי, הנס הולביין הצעיר, גוסטב דורה.
בוסטון קרים פאי

בוסטון קרים פאי (באנגלית: מילולית - פאי קרם בוסטוני) היא עוגת ספוג עגולה. העוגה נחצית לשניים וממולאת בקרם או פודינג ולאחר מכן מצופה בשוקולד. על אף שמה של העוגה, אין מדובר בפאי.
העוגה הומצאה על ידי השף הצרפתי מ. סאנזיאן (M. Sanzian) עבור טקס הפתיחה של מלון פארקר האוס שבבוסטון, בשנת 1856. לאחר מכן הופיע מתכון העוגה בספר הבישול "עקרות בית בווירג'יניה" ("Housekeeping in Old Virginia") מאת מריון קמפבל טיירי (Marion Cabell Tyree) בשנת 1876. כשהקונדיטורית ג'אנה צ'אנג פתחה בשנת 2000 את מאפיית Flour בעיר, היא הוסיפה לעוגת ארבע השכבות ספוג סירופ קפה מתוק, קצפת וציפוי של גנאש שוקולד.
העוגה נחשבת לקינוח הרשמי של מדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית (בה נמצאת העיר בוסטון) ולאחד מסמלי המדינה בעקבות הכרזה מה-12 בדצמבר 1996.
קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון

ביוגרפיה

קונסטנטינוס הראשון נולד ב-2 באוגוסט 1868 באתונה, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ולאולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. הוא פיקד על הצבא היווני במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית (1897), במלחמת הבלקן הראשונה ובשנייה, אשר במהלכה כבשו היוונים את סלוניקי וקוואלה והן נותרו בגבולות ממלכתם מתוקף הסכם בוקרשט אשר חתם את המלחמה.
קונסטנטינוס הראשון עלה לשלטון במרץ 1913 לאחר שאביו גאורגיוס הראשון נרצח בחוצות סלוניקי. הוא נטה לתמוך במדיניותה של הקיסרות הגרמנית, אך בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הכריז על נייטרליות. אזלת היד שנקט לנוכח כיבוש השטחים היווניים על ידי צבא ממלכת בולגריה במהלך קרבות החזית המקדונית, הובילה לאי שקט ביוון והפגנות המונים. אלפתריוס וניזלוס ראש הממשלה המתפוטר אשר תמך בהצטרפות יוון למדינות ההסכמה, חבר לאדמירל פבלוס קונטוריוטיס ולגנרל פנאיוטיס דנגליס והם הגיעו לסלוניקי ובה הכריזו על הקמת מדינה עצמאית שכללה את צפון יוון, כרתים וחלק איי הים האגאי. היה זה למעשה מרד גלוי במלך שלווה בתנועת כוחות צבא משני הצדדים. ב-11 ביוני 1917, כשסכנת מלחמת אזרחים מרחפת מעל ממלכתו החליט קונסטנטינוס הראשון לוותר על המלוכה וגלה לשווייץ. בנו אלכסנדר הומלך תחתיו. האירועים שלוו את סיום כהונתו זכו לכינוי הקרע הלאומי של יוון.
אלפתריוס וניזלוס היה לראש ממשלת יוון והיא הצטרפה לצד מדינות ההסכמה במלחמה והייתה שותפתן לניצחון. במסגרת הסכם סוור שנחתם באוגוסט 1920, זכתה יוון בנכסים טריטוריאליים רבים. רשמית נותר אלכסנדר הראשון מלך יוון, אך בפועל הוא היה למעשה שליט בובה ועושה דברו של וניזלוס. באוקטובר 1920, נפטר המלך אלכסנדר הראשון לאחר שלקה באלח דם. בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר הפסיד אלפתריוס וניזלוס והודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים. תומכי המלוכה ביוון העלו הצעה להשבתו של קונסטנטינוס הראשון והחזרת סמכויותיו. ביוון נערך משאל עם וכמליון בוחרים שהיוו 99 אחוזים מהמצביעים תמכו בחזרתו של קונסטנטינוס הראשון לשלטון. ב-19 בדצמבר 1920 שב קונסטנטינוס הראשון למלוך על יוון. הוא הרחיב את מלחמת יוון-טורקיה תוך אמונה בעליונותו המוחלטת של צבא יוון על פני צבא טורקיה, אך המלחמה הסתבכה והיוונים הוכו. ב-11 בספטמבר 1922 פרצה הפיכה צבאית בממלכה וב-22 בספטמבר ויתר קונסטנטינוס הראשון על כסאו, גלה לאיטליה ושם הלך לעולמו חודשים ספורים מאוחר יותר. בנו של קונסטנטין הראשון, גאורגיוס הומלך תחתיו. בהמשך, אולצו היוונים לחתום על שביתת הנשק של מודניה אשר עקרונותיה הוכללו בהסכם לוזאן.
קופישוק (מחוז משנה)

יישובים

במחוז המשנה שתי עיירות גדולות: עיירת המחוז קופישוק, וסובאצ'יוס (סובוטש). שבע עיירות קטנות: אליזאווה, אנטשווה, פלייבניי, סלמייסטיס, סקופישוק, סנאסיס סובאצ'יוס ושימוניס; ו-400 כפרים קטנים וחוות.