בית בקצה העולם (סרט)

תקציר העלילה

חייו של בובי מורו בפרברי קליבלנד היו מלווים בטרגדיה מאז שהיה ילד צעיר, ואיבד תחילה את אחיו הגדול והאהוב בתאונה קטלית, ולאחר מכן את אמו למחלה, ולבסוף את אביו. כנער מתמרד בתיכון, הוא פוגש את ג'ונתן גלובר השמרן והמגושם, והוא הופך לאורח קבוע בבית משפחת גלובר. ג'ונתן, שיוצא לאט לאט כהומוסקסואל, משדל את בובי לקיים עימו אוננות הדדית במהלך אחת ממסיבת הפיג'מות הרבות שלהם. כאשר אליס, אמו של ג'ונתן, תופסת את השניים מאוננים במכונית, ג'ונתן, החש מבוכה, אומר לבובי שהוא מתכוון לעזוב ברגע שהוא יסיים את התיכון. אליס מלמדת את בובי כיצד לאפות, ושלא בכוונה גורמת לו לבחור בקריירה שמובילה אותו בסופו של דבר לניו יורק, שם ג'ונתן חולק דירה צבענית במזרח האיסט וילג' עם אשת הבוהמה קלייר. בובי עובר לגור עימם, והשלושה יוצרים בית משלהם.
למרות שג'ונתן הוא הומו גלוי ומופקר מאוד, הוא נאמן לקלייר והשניים מתכננים ללדת תינוק יחד. קלייר מפתה את בובי, השניים מנהלים מערכת יחסים ובסופו של דבר היא נכנסת להיריון ממנו. הרומנטיקה בין השניים מופרעת מדי פעם בגלל ניצוצות של קנאה בין שני הגברים עד שג'ונתן, שנמאס לו להיות הגלגל השלישי, נעלם ללא אזהרה. הוא חוזר לחייהם כשאביו נד מת ובובי וקלייר נוסעים לפניקס, אריזונה לצורך השתתפות בטקס ההלוויה. השלושה חוזרים מזרחה במכוניתו של נד, ומחליטים לקנות בית ליד וודסטוק, ניו יורק, שם בובי וג'ונתן פותחים ומפעילים יחד בית קפה בזמן שקלייר מגדלת את בתה.
ג'ונתן מגלה מה שנראה כנגע סרקומת קפושי במפשעה שלו, ואף על פי שבובי מנסה לשכנע אותו מדובר פשוט בחבורה, נגעים נוספים מופיעים זמן קצר לאחר מכן. קלייר מתחילה להרגיש לא בעניינים, מקנאה ביחסים ההדוקים שג'ונתן ובובי חולקים. יום אחד, היא יוצאת מהבית ולוקחת איתה את התינוקת, לכאורה לביקור קצר אצל אמא שלה בפילדלפיה, אך בובי וג'ונתן חושדים, בצדק, שאין לה כוונה לחזור. ביום חורפי, כמה חודשים לאחר מכן, בובי וג'ונתן מפזרים את אפרו של נד בשדה שמאחורי ביתם, וג'ונתן (שכעת נראה שהוא חולה) אומר לבובי שהוא היה רוצה שגם האפר שלו יפוזר באותו המקום, לאחר מותו הקרב והבלתי נמנע מאיידס.

הפקה

הסרט צולם בניו יורק, פיניקס, שומברג וטורונטו.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי בניו יורק, ולאחר מכן במספר פסטיבלי קולנוע, כגון פסטיבל הקולנוע נאנטוקט, פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בפרובינסטאון, פסטיבל הסרטים ההומו-לסבי בסן פרנסיסקו, ופסטיבל הקולנוע הגאה בלוס אנג'לס, לפני שעלה באופן רשמי לאקרנים בארצות הברית. במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט הוצג בחמישה בתי קולנוע בלבד, והכניס 64,728 דולר. בסך הכל, הסרט הכניס 1,029,872 דולר בארה"ב וכ-519,083 דולר בשאר העולם, כך שסך ההכנסות שלו בקופות ברחבי העולם היה 1,548,955 דולר.

תגובות וביקורות

באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 50% המבוסס על 116 ביקורות, וציון ממוצע של 5.76 מתוך 10.‏ באתר Metacritic, לסרט ציון משוקלל של 59 מתוך 100, המבוסס על 34 מבקרים, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
אנתוני אוליבר סקוט, מבקר של הניו יורק טיימס, כתב: "כסופר, מר קנינגהם יכול לשלב רגשות מורכבים וחמקמקים בפרוזה החביבה והאינטליגנטית שלו. עם זאת, תסריטאי מחויב יותר למוסכמות של כרונולוגיה ופרספקטיבה, ובחלוקה של הסיפור שלו לסצנות בודדות. מר קנינגהם הפך רומן עדין לסרט תפל ומגושם ... כה הגון בכוונותיו וכה טקטי בשיטותיו, עד שאנשים עשויים לשכנע את עצמם ש[הסרט] הזה טוב יותר ממה שהוא, והוא לא כל כך טוב ... השחקנים עושים כל שביכולתם כדי לייבא חלק ממרקם החיים לפרויקט שעסוק יתר על המידה ברעיון החיים, אך המודעות העצמית המגונה של התסריט והבימוי כל הזמן משטחים אותם".
רוג'ר איברט, מבקר השיקגו סאן-טיימס, כתב כי "הסרט מתקיים מחוץ לציפיות שלנו לסיפורים שכאלה. שום דבר ב[סרט] זה לא קונבנציונאלי. משק הבית בן שלוש הנפשות [הוא דבר] תמוה, לא רק לנו, אלא גם לחבריו. אנו מצפים לקונפליקט, לפיתרון, סיום שמח או עצוב, אבל מה שאנחנו מקבלים זה בעיקר חיים ... קולין פארל מדהים בסרט, לא מעט בגלל שהדמות [שהוא מגלם] כל כך שונה מכל מה שהוא עשה בעבר".

פרסים ומועמדויות

הסרט זכה לציון לשבח מצד National Board of Review והיה מועמד לפרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה עבור הסרט הטוב ביותר, אך הפסיד ל-"קינסי". דאלאס רוברטס היה מועמד לפרס גות'אם וקולין פארל היה מועמד לפרס האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה.