google/wiki40b huggingface dataset:
רמי הדר

ביוגרפיה

הדר הוא בנו של כדורסלן העבר דני הדר. בנעוריו שיחק כדורסל בהפועל קריית טבעון, שירת בצה"ל בשייטת ספינות הטילים של חיל הים, עבר קורס קצינים, והשתחרר לאחר חמש שנות שירות.
אימן במחלקות הנוער של הפועל גבעתיים ושימש עוזרו של המאמן חנוך מינץ בקבוצה הבוגרת. בהמשך שימש מאמן נוער בהפועל חולון וב-1994 החליף את אילן קובלסקי כמאמן הקבוצה הבוגרת למשך חמישה מחזורים יחד עם מייק קרטר. בתפקידו הבא אימן את בית"ר מגדל העמק. לאחר מכן, במשך מספר שנים לא עסק באימון וניהל עסק שהקים למודלים בארכיטקטורה.
משנת 2005 ועד 2011 אימן שלוש קבוצות: את בית"ר בנימינה אותה העלה לליגה השנייה, את מכבי אשדוד ואת מכבי באר יעקב. ב-3 בינואר 2011, במהלך אימון של קבוצתו באר יעקב, נפטר שחקן הקבוצה איתי לוי מדום לב.
ב-2012 מונה למאמנה של מכבי הוד השרון, שהפכה לקבוצת בת של מכבי חיפה. בסיום העונה החליף את מיקי גורקה כמאמן ראשי במכבי חיפה, למשך 11 המשחקים האחרונים של העונה. בעונת 13–2012 שימש עוזרו של בראד גרינברג באימון מכבי חיפה, שזכתה באותה עונה בתואר אליפות. שתי עונות לאחר מכן קודם לעמדת המאמן הראשי במכבי חיפה, תפקיד שאותו נשא במשך שנתיים, במהלכן הגיע עם מכבי חיפה פעמיים לרבע גמר הפלייאוף.
לקראת עונת 2016/2017 מונה לעוזר המאמן במכבי תל אביב, ובאוקטובר 2016, לאחר פיטוריו של המאמן הראשי ארז אדלשטיין, מונה למאמנה הראשי. ב-26 באוקטובר 2016 התקיים משחק הבכורה שלו כמאמנה הראשי של מכבי תל אביב, בו ניצחה מכבי את גלאטסראיי במשחק ביתי במסגרת היורוליג. בדצמבר התפטר הדר מתפקידו, לאחר רצף של הפסדים, שבסיומו תבוסה בתוצאה 83:58 שספגה קבוצתו במשחק חוץ נגד הכוכב האדום בלגרד. הדר סיים את תפקידו ב-16.12.2016 לאחר 55 ימים עם מאזן של 11 ניצחונות מול 7 הפסדים.
ב-3 בינואר 2017, מונה הדר למאמן הפועל תל אביב וב-28 באפריל של אותה שנה, לאחר 115 ימים, התפטר מתפקידו. הדר הוא המאמן הראשון שאימן את מכבי והפועל תל אביב באותה העונה.
בעונת 2017/2018 החל לאמן את קבוצת מוניצ'יפל קראיובה מהליגה הרומנית. ב-31 במאי 2018 מונה למאמן הפועל באר שבע בני שמעון. בעונתו הראשונה בקבוצה סיימה באר שבע במקום השביעי והודחה בסדרת רבע גמר הפלייאוף 0-3 מול הפועל ירושלים.
אנחל קברל

ביוגרפיה

אנחלו אמאטו נולד בבואנוס איירס, בשכונת וייה לורו, ברחוב וייט, בין ברגאדו לטפאלקה.
החל משנות ה-1940 הקים קברל שלישייה יחד עם שני נגני גיטרה חשובים - חואן חוסה ריוורול (מלחינם של שני שירי טאנגו קלאסיים - "N.P" ו-
"Cantor de mi barrio" - בנו של דומינגו ריוורול, מנגני הגיטרה של קרלוס גרדל) ועם אנחל רובלדו, לימים, בשנות ה-1950 שותף בהרכבי הגיטרות של חוסה קארנט ושל רוברטו גרלה. אליהם הצטרפו גם זמרים חשובים.
שלישייה זו עם זמריה הקליטה בשנת 1942 את המילונגה Jazmín Simón עם התזמורת של סבסטיאן פיאנה בשביל חברת ויקטור.   
אחרי פרידה, חברי השלישייה חברו שוב יחד ב-1947 כשרובלדו הוחלף בסופו של דבר על ידי אלפרדו לוסרו פלאסיוס. הם הופיעו עם תזמורתו של מיגל קאלו, עם ראול איריארטה כסולן קולי. ב-1953 עשו עוד הקלטה ללא זמר, בוואלס El abandono (לחן:מנואל קאלו, מלים: ריינלדו איסו. השלישייה התפזרה כעבור שנים מעטות. 
קברל פעל בשלהי שנת 1942 לתקופה קצרה כזמר יחיד בקבארה Sans souci  
תחת ניהולו של אלפרדו גובי, ואחר כך עבד במונטווידאו עם התזמורת של פינטין קסטייאנוס.
לאורך הקריירה שלו הלחין קברל מעל 200 שירים, ביניהם הידועים היו: 
Que nadie sepa mi sufrir (La Foule), Plegaria (שניהם "ואלסים פרואנים"),
הוואלסים Errante vagabundo ו-Desagradecida y Desamorada וריקודי הטאנגו 
Su nombre era Margot, El clavelito, No, no llores más ,Amor de chiquilina 
(החתום "אנחל אמאטו" יחד עם אמה סוארס), Yo soy milonga (יחד עם חואן חוזה ריוורול) 
Y con eso dónde voy, יחד עם ארנסטו רוסי - Fueron tres palabras ו- Que sea lo que Dios quiera   .

Que nadie sepa mi sufrir- La Foule

מכל להיטיו הפך ללהיט בינלאומי השיר Que nadie sepa mi sufrir שהולחן על ידי קברל בשנת 1936 על מלים של אנריקה דיסאו, במקצב של ואלס פרואני או ואלס קראולי (ואלס קריויו או קריוז'ו) הנפוץ בפרו. הזמר הראשון ששר אותו היה הוגו דל קאריל. בשנת 1953 בעת ביקורה של אדית פיאף בתיאטרון האופרה בבואנוס איירס, הזמרת שמעה הקלטה של השיר בביצועו של אלברטו קסטיז'ו. פיאף לקחה איתה את הוואלס ובהגיעה לפריז ביקשה מהפזמונאי מישל ריווגוש שיכתוב לה מלים בצרפתית. הוא שינה את הטקסט וקרא לשיר "La Foule", כלומר "ההמון", בביצועה של אדית פיאף הוא הפך ללהיט עולמי שפורסם ב-1957.
המלים המקוריות מביעות את כאבו של גבר שנעזב על ידי חברתו, בעוד שהשיר של פיאף מבטא את חרדתה של בחורה המכירה גבר בתוך המון ומאבדת אותו כעבור רגעים. המקצב הוא של ואלס 3/4, אולם דורש מקצב קליל וקצב הרבה יותר מהיר מאשר ביצירה המקורית לגיטרה.
השיר הפך לחלק מן הרפרטואר של זמרים, הרכבים ומוזיקאים רבים וידועים, כמו מריה דולורס פראדרה, חוליו חאראמיו, לה סונורה דינמיטה, פרנק פרסל, רפאל, נאטי מיסטרל, חוליו איגלסיאס, סולדד פסטורוטי, תמרה, כרמלה,  לוס לובוס, פלסידו דומינגו, לילה דאונס, גרופו 5, לוס מורונוס, הלו סיהורס וכו'.
השיר הביא למלחין רווחים כלכליים. בעזרת תמלוגיו הבינלאומיים, הוא קנה בית במרסדס, במחוז בואנוס איירס, בית שהפך למקום מפגש של ידידיו נגני הגיטרה.
תיאטרון זיגפלד

תיאטרון זיגפלד היה מבנה תיאטרון שפתח בשנת 1927 האמרגן והמפיק פלורנץ זיגפלד, בפינת רחוב 54 והשדרה השישית במנהטן, על מנת לשמש בימה להעלאת הפקותיו. המבנה נהרס ב-1966, לאחר מחאה ציבורית.
המבנה, בן 1,600 המושבים, הוקם בסיועו של ויליאם רנדולף הרסט ועוצב בידי האדריכלים ג'וזף אורבן ותומס לם כהיכל אר דקו, עם חזית מרשימה עשויה אבן כלפי חוץ וחלל פנימי בצורת ביצה חלקה מעוטרת בציורים צבעוניים. התיאטרון נחנך ב-2 בפברואר 1927 עם המחזמר "Rio rita" מאת גאי בולטון. מיד לאחר מכן, החל מה-27 בדצמבר, הועלה על במתו המחזמר המפורסם והחשוב בתולדותיו, "ספינת השעשועים" מאת ג'רום קרן ואוסקר המרשטיין. עוד הופיע על במת התיאטרון המחזמר "Show Girl" של גורג' ואיירה גרשווין (1929).
ב-1931 הופיעה בתיאטרון העונה האחרונה של מופע הרביו "שיגיונות זיגפלד" בהפקתו. זיגפלד עצמו נפטר שנה לאחר מכן.
השפל הגדול גרם להפיכת התיאטרון לקולנוע בשנת 1933, עד לרכישתו ושיקומו על ידי האמרגן בילי רוז ב-1944, שהעלה בו את מחזות הזמר "גברים מעדיפים בלונדיניות" (1949), העלאה מחודשת של "Of Thee I Sing" של האחים גרשווין (1951), "אנטוניוס וקלאופטרה" (עם לורנס אוליביה וויויאן לי, 1952), פורגי ובס (עם לאונטין פרייס, 1953) ו"אניה" (1965). בין השנים 1955 ל-1963 פעל המקום כאולפן טלוויזיה של CBS ובין השאר שודרו ממנו תוכניתו של פרי קומו וטקסי פרסי האמי בשנים 1959–1961.
בשנת 1966 נהרס המבנה לשם הקמת גורד שחקים בן 50 קומות, ‏Alliance Bernstein building. שריד יחיד למבנה המקורי הוא פסל שהיה חלק מהאפריז המוצב ברחוב 80 מזרח, מספר 52 (ולא היה מיועד מעולם לתפקד כפסל בגובה העיניים, אלא כעיטור בגובה).
סמוך למקום נפתח ב-1969 קולנוע הנושא את אותו השם.
פיי ריי

ביוגרפיה

ריי נולדה בחווה באלברטה, קנדה, וכשהייתה בת שלוש משפחתה היגרה לארצות הברית. הוריה היו מורמונים והם חיו בארצות הברית לרוב בקהילות מורמוניות באלברטה, אריזונה וסולט לייק סיטי, בירת יוטה, לפני שהתיישבו בלוס אנג'לס, קליפורניה, שם החלה לשחק בקולנוע ב־1923. תחילה היו אלה סרטי ראינוע קצרים, לרוב קומדיות, בהן שתיים בבימויו של לאו מקארי. במחצית השנייה של שנות העשרים הופיעה במערבונים דלי תקציב, כמו גם בשני סרטים לצד גרי קופר: הנשיקה הראשונה והליגיון של ההרשעה (שביים ויליאם וולמן). ב־1928 כיכבה בסרטו עתיר התקציב של אריך פון שטרוהיים, מארש החתונה. הסרט היה כישלון קופתי, אך זו הייתה הפעם הראשונה בה כיכבה בתפקיד ראשי.
היא כיכבה בלמעלה ממאה סרטי קולנוע אולם היא זכורה בעיקר בשל תפקידה כאן דארו, הבלונדינית היפהפייה הפוחדת מן הגורילה האימתנית בסרט ההרפתקאות קינג קונג (1933). לצורך התפקיד חבשה פאה בלונדינית מעל שיערה הכהה. באותה שנה כיכבה גם בסרטים ידועים אחרים: המשחק המסוכן ביותר, תעלומת מוזיאון השעווה (שביים מייקל קורטיז) והערפד. בהמשך הופיעה בעשרות סרטים הוליוודים, אולם הפופולריות שלה הלכה ודעכה. בין השנים 1942–1953 לא הופיעה כלל בקולנוע, אך בשנות החמישים היא שבה להופיע, בעיקר בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה.
ריי נפטרה מסיבות טבעיות באוגוסט 2004 בדירתה במנהטן, ניו יורק, בגיל 96.
ריי הייתה נשואה שלוש פעמים במהלך חייה, כשבעלה השני היה התסריטאי רוברט ריסקין (בשנים 1942–1955), וממנו יש לה שני ילדים.
יצחק קוטנר

ביוגרפיה

קוטנר נולד בסנט גאלן, שווייץ, ועלה לארץ ישראל בשנת 1933. הוא החל לעבוד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, שם הצטרף לצוות המשתלה והתמחה באיקלום צמחי נוי. היה מרכז המגמה לגננות ושתלנות ותרם לעיצוב הגן הבוטני במקום. כמו כן עיצב, יחד עם ליפא יהלום את גן מנשה ליד כפר סבא, הגן הפרטי הגדול בארץ.
בשנות הארבעים גילה עניין גובר בגני הנוי בקיבוצים ועבר להתגורר בקיבוץ בית השיטה. בשנות החמישים פתח משרד עצמאי בחיפה ותכנן גני נוי ביישובים עירוניים, בבתי מלון ובמוסדות חינוך לצד גנים לבתים פרטיים.
קוטנר למד אדריכלות נוף בשווייץ. לאחר הלימודים נסע להשתלמות בבית הספר הגבוה לגננות שליד גני ורסאי בפריס.
עלה ארצה באוגוסט 1933 ממניעים ציוניים. הצטרף לצוות ההוראה של בית הספר החקלאי במקוה ישראל והקים בו את מגמת הגננות והשתלנות. הגן הבוטני של מקוה ישראל כבר היה קיים וקוטנר הפך במהרה לאחד מעמודי התווך שלו. עיקר המאמצים הופנו לאיקלומם של מיני צומח חדשים ובעיקר עצים ושיחים פורחים שיוכלו להוסיף צבע לגינות הנוי. חלק מהנסיונות לא הצליח אך הדבר לא ריפה את ידו והוא המשיך לבקש ממכרים להביא לארץ זרעים וייחורים של זנים חדשים לאיקלום. כשהאיקלום במקוה ישראל לא צלח הציע קוטנר למכרים מקיבוצים ברחבי הארץ לנסות את הצמחים בטיפוסי אקלים שונים.
תלמידים רבים במקוה ישראל העדיפו השכלה חקלאית עניינית בנושאי מטעים ובעלי חיים, ורק מעטים התעניינו בתחום הגינון. כדי לחזק את המקצוע יזם קוטנר, עם אחרים את הקמתו של ארגון הגננים. חלק גדול מהגננים בארגון היו נציגי ההתיישבות העובדת וקוטנר יצר עמם קשרים אישיים. כך הגיע בשנת 1944 לקיבוץ בית השיטה בעקבות הכרות עם אברהם אדרת והתיישב בו כחבר. אחד הקיבוצים הקרובים לליבו היה קיבוץ חניתה במרומי הגליל המערבי, ובו עיצב גן הררי טבעי בשילוב אבן וצמחייה טבעית. שם גם נקבר קוטנר לאחר מותו.
רבים מתלמידיו במקוה ישראל היו במהלך השנים לאדריכלי נוף בישראל ובהם צבי מילר ומשה בלום. בשנות ה-50 המאוחרות לימד קוטנר בבית הספר לגננות בפתח תקווה, שם לימד את גדעון שריג (גולדנברג). בשנותיו האחרונות היה קוטנר מורה לגננות בכפר הנוער כפר גלים ליד חיפה.
לאחר מותו נתרם ארכיונו למשכן לאמנות עין חרוד על ידי בנו גדעון קוטנר מקיבוץ בית השיטה.
יוסף מינור

יוסף מינור (1885–1966), אדריכל שפעל רבות במחצית הראשונה של המאה ה-20 בתל אביב, ידוע בעיקר הודות לבית ביאליק אותו תיכנן בשנת 1924.
מינור נולד במוסקבה לאב נוירולוג, ונכד לרב הראשי של העיר. את לימודי האדריכלות השלים במוסקבה בשנת 1917 ולאחר תקופה קצרה עבר להתגורר בברלין שם עבד אצל האדריכל אלכסנדר ברוולד שם עבד על תכנון קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים. שנה לאחר מכן, בשנת 1923 עלה לארץ ישראל והשתלב במפעל הבניה בתל אביב, והיה ממובילי הסגנון האקלקטי שביקש לשלב בין מזרח למערב.
בשנת 1924 תיכנן את ביתו של המשורר חיים נחמן ביאליק שהפך לאחד מהבתים הבולטים ביותר בעיר, ואשר היווה עם חנוכתו כמרכז תרבות, ולאחר מותו של בעליו הפך למוזיאון, ספריה וארכיון. לכבוד שנת המאה לתל אביב, שופץ הבית בהליך מוקפד ועתיד לשוב ולהפתח במתכונת חדשה.
מרק יודל

ביוגרפיה

מרק יודל נולד בשנת 1956 בסירקיוז (Syracuse), שבמדינת ניו יורק. בשנת 1973 עלה לישראל. בין השנים 1976–1978 למד באקדמיה החופשית לאמנות פלסטית, בהאג, הולנד. בין השנים 1979–1984 למד קדרות במחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית ב"בצלאל". בתחילת לימודיו בבצלאל עבד גם אצל משה סעידי בכפר מנחם. בשנת 1986 יצר קיר קרמי במרכז בריאות בשייח' ג'ראח בירושלים. כיום יודל מתגורר ופועל בפרדס חנה.
עבודותיו של הפיסוליות של יודל מאופיינות בשימוש בחומר בבניית-יד ובעיצוב דמויות קריקטוריסטי. רוב יצירותיו נשרפות בטכניקה של שריפת "רקו". חלק גדול מן העבודות נצבע בדגמים עיטוריים צבעוניים ונעשה שימוש בחותמות לשם יצירת טקסטורות.
Registry

Registry הוא מאגר מרכזי של הגדרות/מערכת רישום, המשמשת את מערכת ההפעלה "Windows" לגרסאותיה השונות (מחלונות 95 ואילך), לשם רישום מאפיינים של מערכת ההפעלה עצמה ושל תוכנה וחומרה המותקנות בה, העדפות משתמש וכדומה. חלק מהשינויים שהמשתמש עורך באמצעות לוח הבקרה או באמצעות כלי בחירת העדפות של התוכנות השונות, נרשם ברג'יסטרי.

הרג'יסטרי נועד לספק מערכת רישום מסודרת ואחידה למידע זה, כתחליף לקובצי INI ששימשו למטרה זו קודם להכנסת הרג'יסטרי למערכת ההפעלה, והתאפיינו בחוסר אחידות ניכר.

מנקה רג'יסטרי

מנקה רג'יסטרי (באנגלית: Registry Cleaner) הוא יישום מחשב שמטרתו להסיר מפתחות מיותרים או לא רצויים ברג'יסטרי של מערכות הפעלה מסדרת חלונות של מיקרוסופט. 
מומחים מטילים ספק ביעילותם של מנקי הרג'יסטרי השונים וביכולתם לזהות בוודאות את המפתחות המיועדים להסרה באופן ודאי. רוגלות ותוכנות הפחדה עשו שימוש ביישומים כאלו על מנת להפיץ את עצמן ברשת, מה שהעמיד את השימוש במנקי רג'יסטרי בצל גדול אף יותר.
מכון מדעי טכנולוגי להלכה

היסטוריה

המכון המדעי הטכנולוגי להלכה נוסד בשנת ה'תשכ"ה (1965) ביוזמת הרב אליעזר קוגל על ידי הרב לוי יצחק הלפרין, בשיתוף עם גדולי פוסקי ההלכה, במטרה להתמודד עם השאלות והבעיות ההלכתיות המורכבות, אשר מתעוררות עם שילוב חיי היום יום במוצרים טכנולוגיים רבים במקביל להתפתחות המואצת של ענפי המדע וטכנולוגיה בכל תחומי החיים. המכון נמצא ברחוב הפסגה 1 בשכונת בית וגן בירושלים.
במכון משמשים צוות רבנים מומחים ולצידם מהנדסים בעלי שם כגון המהנדס דוד בנעט, מומחה בעל שם עולמי במעליות, המהנדס צבי מרכוס בעל התמחות מיוחדת באלקטרוניקה, המהנדס דב ציוני מומחה אלקטרוניקה ומערכות מוסדיות. כיועץ מדעי משמש ד"ר יעקב (יאשה) לרנר, שחיבר בין היתר את הספר "פיזיקה בשירות ההלכה".
המכון מקיים קשרים ענפים עם גדולי היצרנים והיבואנים, על מנת להנגיש לידי ציבור שומרי ההלכה מוצרי החשמל עם התקני שבת והלכה, כשהם מיוצרים לרוב על ידי היצרן המקורי, וזאת על מנת שלא לגרוע באיכות המוצר ובאחריות היצרן. 
רוב החברות הגדולות בתחום מוצרי החשמל והמכשור החשמלי בנו וייבאו עשרות אלפי סוגי מכשירים על פי הנחיות המכון, בהן החברות: בוש, אלקטרה, תדיראן, בקו, אמקור, סמסונג, שארפ, LG, האייר, סמסונג, סייטק, אלקטרו חנן, המילטון ועוד עשרות חברות בארץ ובעולם.  
יבואנים רשמיים של החברות המובילות במשק עובדים בשיתוף פעולה עם המכון עבור קבלת אישורים הלכתיים למוצריהם מזה עשרות שנים, בהם: ראלקו, ברימאג דיגיטל, מיניליין, אלקטרודן, סינודן, אלקטרה, אלקו, קלינטון, תדיראן, שאוב לורנץ, טיקה ליין, האייר, בוש, שאוליין סחר, המילטון, קנדי ועוד עשרות רבות.

סוגי מערכות באישור הלכתי של המכון

מעליות שבת (כולל מעליות MRL), התקני שבת למקררים, כשרות תנורי אפיה, התקני שבת למזגנים, התקני שבת לקולרים ומיני ברים, ארונות חימום וקירור, מדיחי כלים, משאבות ביוב וסילוקיות, מתקני סינון מים למקוואות, מעלוני מקוואות לנכים, פלטות שבת, מדי מים לשבת, מערכות אזעקה, מערכות למניעת בישולי עכו"ם,  ארונות להובלת נפטרים במטוסים, דודי מים חמים לשבת, נפות חשמליות וידניות, מייחמי גלישה, מערכת כיבוי גז בשבת וביו"ט, מערכות קריאת כרטיסי כניסה לחדרי מלון, מערכות קריאה 'חולה-אחות', מפסקי שבת לחירום וביטחון, טלפון שבת לחירום וביטחון, מערכות אינטרקום, טומאת כהנים בבתי חולים בפגיות ובמחלקות פנימיות.

ספרים וחיבורים

סדרת הספרים מעשה חושב כרכים א' - ט', סדרת הספרים עטרת שלמה כרכים א' - י', החשמל בהלכה, חימום מים בשבת, מעליות בשבת, טהרת פתחים, עטרת חכמים, אם אסק שמים, אמונת עתך, מעשה וגרמא בהלכה, על משמר השבת, SHABBAT AND ELECTRICITY, ועוד רבות.  
הספרים נגישים במאגרי המידע האינטרנטיים, כגון אוצר החכמה ואחרים.
חתולי מוזיאון ארמיטאז'

חתולי מוזיאון הארמיטאז' הם קבוצה של חתולים המתגוררים באורח קבע במוזיאון ארמיטאז' בעיר סנקט פטרבורג שבצפון רוסיה. ללהקה, המונה כ-70 חתולים, מעמד רשמי במוזיאון והוא מעסיק עבורם מזכירה שתפקידה לרכז ולפקח על ענייני הלהקה, וכן שלושה עוזרים. 
החתולים חיים במרתף המוזיאון, שהותאם במיוחד עבורם ובו פועל מטבח להכנת אוכל לחתולים (לכל אחד מהם העדפות שונות) ובית חולים וטרינרי קטן. בימי הקיץ החמימים ניתן לראותם משוטטים ברחבת הכניסה למוזיאון ובמבואה. בעבר שוטטו החתולים באולמות ובגלריות המוזיאון עצמן. יש המתייחסים לחתולי הארמיטאז' כאל חלק מאוספי המוזיאון. המוזיאון אף מתחזק עבורם אתר אינטרנט מיוחד וחשבונות רשמיים ברשתות החברתיות.
החתולים במוזיאון מטופלים ומסורסים. קרנות למען בעלי חיים ברוסיה תורמות באופן קבוע כספיים לצורך החזקת החתולים.

תפקיד חתולי ארמיטאז'

ארמיטאז' הוא המוזיאון הגדול ביותר ברוסיה ואחד המוזיאונים הגדולים, הוותיקים והחשובים ביותר בעולם בתחום האמנות. המוזיאון מכיל מעל שלושה מיליון יצירות אמנות. פחות משליש מהן מוצגות בגלריות המוזיאון, ורובן מאוכסנות. תפקיד חתולי ארמיטאז' הוא להגן על היצירות ולהבריח מכרסמים שונים שעשויים לגרום נזק ליצירות החשובות.

היסטוריה

חתולים שהו במוזיאון ארמיטאז', שהיה במקור ארמונם של שליטי רוסיה, מאז המאה ה-18. על פי המסורת הביא עמו פיוטר הגדול בחזרתו מהולנד חתול שהורשה לשהות בחצר ארמון החורף, שאז היה בנוי עץ. לחתול קראו "ואסילי". לפי גרסה אחרת, החתול ואסילי הובא אל פיוטר בשנת 1724 מביתו של סוחר הולנדי.
בשנת 1745 הורתה יליזבטה, קיסרית רוסיה על הבאת חתולים לארמון, על מנת להשתלט על מכת העכברים והחולדות במקום.  מייסדת המוזיאון יקטרינה הגדולה לא אהבה חתולים, אך אפשרה לחתולי המוזיאון להישאר במקום ואף תמכה בהבאת חתולים מגזע חתול רוסי כחול.
בכתבתו של כתב ה-BBC  ג'יימס רוג'רס, הועלתה הסברה כי מקור החתולים הוא בעיר קאזאן, עיר שחתוליה ידועים ביכולותיהם לצוד עכברים באופן מיטבי. 
החתולים חיו במקום ברציפות, עד תקופת המצור על לנינגרד בתקופת מלחמת העולם השנייה. בתום המלחמה הובאה למקום קבוצה חדשה של חתולים שהחליפה את הקודמת. מאז החילופין גדל מספר החולדות במקום, אך לאחר שקבוצת החתולים החדשה התמקמה בארמון שוב קטנה אוכלוסיית החולדות. בשנות ה-60 של המאה ה-20 ניסו להיפטר מהחתולים וקיוו להחליפם בחומר כימי דוחה חולדות, אך משזה לא הוכיח את עצמו הוחזרו החתולים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הדרדרה רמת הטיפול בלהקה והם התגוררו במוזיאון בתנאים ירודים, ורק בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 שופרו תנאי החתולים והחלה תוכנית טיפול מסודרת בהם, כולל הסדרת המשאבים. בשנת 2007 החל המוזיאון לאמץ חתולים הזקוקים לבית ולצרפם ללהקה. בשנת 2010 ציינה מנהלת תוכנית החתולים, מריה חלטונין, כי להקת החתולים של המוזיאון כוללת 60 חתולים בשטח המוזיאון. במאי 2013 עמד מספר החתולים על 74. ב-2011 החל המוזיאון לציין אחת לשנה אירוע המכונה "Catfest", פסטיבל החתולים, הכולל תחרות של ציורי חתולים ותחרויות גילוי מטמון עבור ילדים.
החל משנת 2015 מאפשר אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון להגיש בקשה לאמץ כמה מחתולי הארמיטאז'.
במרץ 2016 נכנסו חתולי הארמיטאז' לרשימת הדברים שחייבים לראות בביקור בעיר, לדעת הדיילי טלגרף.
בעיר וסוולוז'סק פועל מוזיאון החתולים, בו חיים כמה מחתולי הארמיטאז' המרכיבים את התערוכה ההיסטורית, שכולה מוקדשת לתולדות חתולי הבית ברוסיה ובה אף חלק נכבד המוקדש גם לחתולי הארמיטאז'.
בולבול אדום-שת

התנהגות ומאפיינים

הבולבול, ציפור רעשנית, מין פולש לאיים רבים באוקיינוס השקט (הוואי למשל), ומוכר בהם כמזיק לחקלאות, פוגע בפירות (שהם עיקר תזונתו), בפרחים ובקטניות שונות.
הבולבול ידוע כמפיץ זרעים של צמחים פולשים. הוא נוטה להתחרות עם ציפורי שיר אחרות על מקורות המזון, ולגרשן מהטריטוריה שלו. ניתן לזהותו באמצעות כתם הארגמן הבוהק בשורש הזנב (תת-שת). הראש שחור ומצויץ, הכנפיים חומות והבטן בצבע לבן מלוכלך. אורך גופו כ-21 ס"מ ומשקלו 26–45 גרם. הצעיר דומה בצבעיו לבוגר, אך קצוות כנפיו במסגרת חומה כהה. במין זה חד פרצופיות זוויגית, אולם הזכר גדול במעט מהנקבה.
ניתן לראות את הציפור בעיקר בין ענפי עצים. באזורים חקלאיים, נופים פתוחים וכן באזורים עירוניים. מעופה מהיר וקופצני, חסר אחידות. עונת הרבייה נמשכת לאורך כל השנה. הקן נבנה בצורת ספל ובנוי מחומר צמחי ומקורי עכביש. מבפנים מרופד בסיבים רכים שונים. בקן מוטלות 2–5 ביצים מנוקדות בגוון ורוד-אדמדם. בשנה אחת מתרחשות כשלוש הטלות, כדי להתגבר על הרס הקנים בידי אויבים טבעיים. הדגירה אורכת 14 ימים בלבד. מחוץ לעונת הקינון נאספת הציפור בקבוצות גדולות.
המין נצפה בארצות המוצא, מקנן לעיתים במקומות לא שגרתיים, בתוך מנועים, בטורבינות ובבתים מיושבים. קיימת אפשרות כי הוברח על ידי מגדלי עופות, סוחרים או דייגים, על אף שהמין אינו מזמין פנים במיוחד. היו מקרים בהם נלכד המין על ידי הרשויות המקומיות, שהבחינו שמדובר במין פולש, ואז הצליח להשתחרר משביו.
בשנת 1977 צירף שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית את הבולבול לרשימת בעלי החיים האסורים לייבוא ללא אישור מתאים.
שינה בחלל

פגיעה במערכת הביולוגית של השינה

אדם צריך שינה רציפה בעלת דפוס שינה קבוע כדי להיות ערני (להיות בתפקוד מלא).
בחלל יש פגיעה במערכת השינה מכיוון שבעת הקפת כדור הארץ האסטרונאוטים עדים ל-16 זריחות ושקיעות כל 24 שעות, דבר זה מקשה על אסטרונאוטים לשמור על דפוס שינה. הגוף והמוח של האדם זקוקים למקצבי יממה מסוימים - מחזור 24 שעות ביממה של ערות ושינה - וכשמפרים מקצבים אלה יכולים להיגרם קשיי שינה. נדודי שינה ומניעת שינה הן בעיות חמורות ונפוצות לבני אדם בחלל.

התמצאות במרחב

בחלל לא חשים בכבידה, ונעלמת תחושת האוריינטציה (התמצאות במרחב בזמן תנועה). כתוצאה מכך, אסטרונאוטים חשים חסרי משקל וביכולתם לישון בכל כיוון. לדוגמה : האסטרונאוטים יכולים לישון הפוך (בכדור הארץ הדם מצטבר בראש לכן בן אדם לא יכול לישון הפוך) ובחלל אין כוח משיכה לכן האסטרונאוטים יכולים לישון עם ראשו לכל כיוון.
מה שמגדיר לאדם במוח את ה"למטה" וה"למעלה" הוא כוח הכבידה. בחלל אין כוח כבידה, האסטרונאוט לא נמשך לשום כיוון ולכן האסטרונאוט יכול לקבוע לעצמו מה למעלה ומה למטה (כל כיוון יכול להיות למעלה ולמטה). מצב זה מבלבל את מוח האסטרונאוט ולכן יכול לגרום לחוסר התמצאות במרחב ותחושה לא טובה כמו בחילה, סחרחורת וחוסר שיווי משקל.

חדר שינה וציודו

לכל אסטרונאוט יש מעין "תחנת שינה", זהו חדר קטן אשר כולל ציוד שינה.
בחלל לא חשים כבידה, ונעלמת תחושת האוריינטציה (התמצאות במרחב בזמן תנועה). כתוצאה מכך, אסטרונאוטים חשים חסרי משקל וביכולתם לישון בכל כיוון. אסטרונאוט שישן ב"תחנת השינה" יכול לחבר את שק השינה בכל מקום (רצפה, תקרה, קיר וכול') . האסטרונאוטים חייבים לחבר את עצמם לקיר, מושב או דרגש שינה בתוך תא השינה, כדי שלא ירחפו ויתקלו בדברים או יפגעו בעצמם .
חדר השינה מכיל ציוד מתאים כגון: שק שינה, כרית, מנורה, פתח אוורור, מחשב נייד אישי, מקום לחפצים אישיים. האסטרונאוטים לרוב משתמשים במסכה ואטמי אוזניים כדי להימנע מהאור והרעש. בגלל שהאסטרונאוטים רגילים לישון בכדור הארץ על מזרן שמפעיל לחץ על הגב שלהם, בשק השינה שלהם ישנה כרית קשה שמפעילה לחץ על הגב שלהם.

השפעת הזריחות והשקיעות על השינה

לרב בעלי-החיים ולבני האדם, יש שעון ביולוגי האחראי לתזמון כל התהליכים בגוף לאורך היממה. שעון זה מתאים את עצמו לשינויי האור והחושך בסביבה, אך התאמה זו אורכת זמן, ולכן שינויים מהירים וניכרים של המקצב הסביבתי גורמים לחוסר תיאום בין השעון הביולוגי לסביבה, והתוצאה - חוסר התאמה של התהליכים שקורים בגוף בזמן השינה בהתאם לזמן השינה, והעייפות. בחלל יש זריחה כל 90 דקות, זמן זה תלוי במרחק הלווין מכדור הארץ לכן האסטרונאוטים רואים כ- 16 זריחות ביממה, הזריחות והשקיעות הרבות מבלבלות את השעון הביולוגי וגורמות לבלבול הגוף מבחינת מתי צריך ללכת לישון ומתי צריך הגוף לעבור את התהליכים שהוא עובר בזמן השינה.
Ride (שיר של לנה דל ריי)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ג'סטין פארקר שכתב עמה את השיר "Burning Desire". בנוסף לכך, עבור מיני-האלבום שהכיל בתוכו רמיקסים שונים של השיר, יצאה עטיפה שונה מזו של הסינגל.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
אנה (נפה)

גאוגרפיה

הנפה משתרעת על שטח של 2,562 קמ"ר, חיים בה כ-170,000 נפשות (נכון ל-2015) ובירתה היא העיר אנה. היא שוכנת בצפון-מערב האי סיציליה, וגובלת בנפת מסינה מצפון, בנפת קטניה ממזרח; בנפת קלטניסטה מדרום ובנפת פלרמו בצפון מערב. הערים העיקריות בנפה, נוסף על אנה, הן פיאצה ארמריניה (איטלקית Piazza Armerina), ניקוסיה (איטלקית Nicosia) ולאונפורטה (איטלקית Leonforte).
הרי האיראים (איטלקית Monti Erei) הם רכס הרים שאורכו כ-1,500 ק"מ מצפון לנפת אנה. נהר הדיטאינו (איטלקית Dittaino) הוא הנהר הארוך ביותר בנפת אנה. אורכו כ-105 ק"מ. מקור השם דיטאינו (שפירושו בערבית: חרסית) הוא במילה הערבית "ואדי אל טין". הנהרות בנפת אנה הם נהר הסלסו (איטלקית Salso) שאורכו כ-12 קילומטרים, נהר הגורנלונגה (איטלקית Gornalunga) שאורכו כ-6,5 ק"מ, נהר המורלו (איטלקית Morello) ונהר הסוטוטרוינה (איטלקית Sotto di Troina).

כלכלה

הגידולים החקלאיים בנפה הם זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. בנפה גם תעשייה פטרוכימית. כן בנפה מופקים מלח מאובן, גופרית ושיש. הגופרית והמלח המאובן מופקים בערים בראפרנקה (איטלקית Barrafranca), וילארוסה (איטלקית Villarosa), קלז'יבטה (איטלקית Pasquasia-Calascibetta), וואלגוארניירה (איטלקית Floristella-Giumentaro Floristella-Grottacalda/Valguarnera).

תרבות

הפסיפסים של הווילה הרומאית בקזאלה משנת 200 לפנה"ס לערך, הם שרידי פסיפס שהתגלו בפיאצה ארמריניה. הפסיפסים הרומיים הם פסיפסים הנמצאים בצ'אנטוריפה (איטלקית Centuripe). בצ'אנטוריפה נמצאו דוגמאות רבות של קדרות יוון העתיקה. גם אמפורי רבות נמצאו בצ'אנטוריפה.
הכנסייה של סקוטלנד

הכנסייה של סקוטלנד (או כנסיית סקוטלנד) היא הכנסייה הלאומית של סקוטלנד, בעלת אופי פרסביטריאני. הכנסייה הוקמה בראשית ימי קיומה של הנצרות בסקוטלנד, אך מאפייניה העיקריים עוצבו לאחר התנתקותה מהכנסייה הרומית-קתולית. בשנת 2001 דיווחו 42% מתושבי סקוטלנד על  השתייכותם לכנסייה.
הכנסייה הסקוטית מקיימת נוכחות קבועה בישראל, ומפעילה בה את המלון הסקוטי בטבריה, את אכסניית וכנסיית סנט אנדרוז בירושלים, ואת בית הספר טביתא ביפו.
 מדיה וקבצים בנושא הכנסייה של סקוטלנד בוויקישיתוף
טימון ופומבה (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

כוכבי הסדרה הם טימון ופומבה. הן דמויות מתוך סרט האנימציה של דיסני "מלך האריות" וסרטי ההמשך שלו. הדמויות עוברות בדרך כלל כשלונות וחוות הרפתקאות בעיקר בג'ונגל, אבל לפעמים הם מוצאים את עצמם ברחבי העולם בחיפושיהם אחרי חרקים ונתקלים או צוברים לעצמם אויבים.
הפיגוע בבית הדסה

הפיגוע

המחבלים תכננו את הפיגוע כמו מבצע צבאי. הם בחנו היטב מבעוד מועד את המסלול, והעיתוי שבו המתפללים של היישוב היהודי בחברון צפויים לחזור למעונותיהם בבית הדסה בערבי שישי מתפילת שבת במערת המכפלה בחברון.
ביום שישי, ה-2 במאי 1980 בשעה 7:30 בערב, כאשר המתפללים חזרו למעונותיהם מתפילת שבת במערת המכפלה, המחבלים אשר ארבו למתפללים, החלו לירות בהם, כאשר הם עברו בסמטה הצרה, ולזרוק עליהם רימונים מהגגות שמעל לסמטה. בפיגוע נרצחו שלושה ישראלים, שני אמריקאים וקנדי אחד, ועוד 20 יהודים נפצעו. חמישה מששת הנרצחים היו תלמידי ישיבות בגילאים 20–21.
זו הייתה מתקפת הטרור הקטלנית ביותר באזור יהודה ושומרון מאז מלחמת ששת הימים.
היישוב בית חגי (חג"י = ראשי תיבות שמם של שלושה מהנרצחים: חנן, גרשון ויעקב), בדרום הר חברון על כביש 60, הוקם לזכרם. כמו כן, במקום הרצח, צמוד לבית הדסה מצד אחד ובית שניאורסון מצד שני הוקם בית מגורים לזכרם, "בית השישה".

מבצעי הפיגוע

מבצעי הפיגוע השתייכו לארגון הפת"ח.