google/wiki40b huggingface dataset:
אוון וילאנס ריצ'רדסון

ביוגרפיה

ריצ'רדסון נולד ב-1879 בדיוסברי (Dewsbury), יורקשייר, אנגליה והיה בנם היחיד של ג'ושוע הנרי ושרלוט מריה ריצ'רדסון. בבית ספר יסודי, בחטיבה ובתיכון למד בבית הספר "בטלי" (Batley) ולאחר מכן למד בטריניטי קולג' שבקיימברידג', שם זכה להצטיינות במחלקה הראשונה במדעי הטבע. בהמשך קיבל תואר דוקטור מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון. לאחר שסיים את לימודיו ב-1900 החל ריצ'רדסון לחקור את פליטת החשמל מגופים חמים במעבדת קוונדיש שבקיימברידג'. ב-1901 ביצע ניסוי שהראה שזרם מחוט להט תלוי אקספוננציאלית בטמפרטורה של החוט, באופן שזהה מתמטית למשוואת ארניוס. בזכות מחקר זה זכה בפרס נובל והחוק שהוכיח נקרא על שמו, חוק ריצ'רדסון. מ-1906 ועד 1913 היה ריצ'רדסון פרופסור באוניברסיטת פרינסטון, ב-1914 חזר לבריטניה והפך לפרופסור בקינגס קולג' לונדון שם חקר ולימד עד לפרישתו ב-1944. ריצ'רדסון מת ב-1959.

חייו האישיים

ריצ'רדסון היה נשוי לליליאן מוד וילסון, אחותו של הרולד וילסון מ-1906 ועד פטירתה ב-1945, לזוג נולדו בן ובת. ב-1948 נישא שנית לפיזיקאית הנרייט רופ.

פרסים

ב-1913 הצטרף ריצ'רדסון לחברה המלכותית של בריטניה, ב-1920 הוענקה לו מדליית יוז, ב-1928 זכה בפרס נובל לפיזיקה על חקר התופעה התרמיונית. ב-1939 קיבל תואר אבירות.
התמרת האף

הַתְמָרַת הָאף (באנגלית: Hough transform) היא שיטה למציאת אלמנטים (feature extraction) המשמשת בניתוח תמונה, ראייה ממוחשבת ועיבוד תמונה.
מטרת האלגוריתם הוא מציאת מקרים לא מושלמים של אובייקטים בתוך סוג מסוים של צורות על ידי תהליך "הצבעה". הליך הצבעה זה מתבצע במרחב פרמטרים, שממנו אובייקטים "מועמדים" מתקבלים כמקסימום מקומי במרחב סוכם (Accumulator) הנבנה על ידי האלגוריתם.
אלגוריתם האף בהגדרתו הראשונית עסק בזיהוי של קווים בתמונה, אך מאוחר יותר הורחב גם לזיהוי מיקומים של צורות כלשהן. הצורות הנפוצות ביותר בהקשר להתמרת האף הן מעגלים או אליפסות. האלגוריתם בצורתו הנוכחית, הומצא על ידי ריצ'רד דודה ופיטר הארט בשנת 1972 אשר נתנו לו את השם "התמרת האף מוכללת" (generalized Hough transform). וזאת לאחר הפטנט של פול האף אשר פורסם בשנת 1962. האלגוריתם צבר פופולריות בקרב מדעני ראייה ממוחשבת על ידי דנה באלארד בשנת 1981.
פיטנגו (חברה)

היסטוריה

הקרן, שבעת הקמתה היה שמה פולאריס (Polaris), הוקמה בשנת 1993 על ידי רמי קאליש במסגרת תוכנית יוזמה הממשלתית, שהוקמה בתחילת שנות ה-90 על מנת לעודד את הצמיחה במשק באמצעות השקעה בחברות הון סיכון. הקרן הראשונה "פולאריס 1" הוקמה עם הון של 20 מיליון דולר והשקיעה בחברת ווקלטק (החברה הראשונה בעולם שהצליחה להעביר קול על-גבי רשת האינטרנט). בפברואר 1996 הונפקה בנאסד"ק וגייסה כ-48 מיליון דולר. כמו כן השקיעה הקרן בחברת "רדקום" שהונפקה בנאסד"ק ושלוש חברות שנרכשו במהלך השנים 1994-1996 על ידי חברות אמריקאיות: "שני מחשבים" שנמכרה לאינטל בשנת 1994. ארמון נטוורקס שנמכרה בשנת 1996 לחברת ביי נטוורקס תמורת 33 מיליון דולר, "סקורפיו" שנמכרה ל-US Robotics באוגוסט 1996 תמורת 72 מיליון דולר.  
בשנת 1996 חבר חמי פרס לרמי קליש בהקמת קרן "פולריס 2" בשותפות עם קבוצת "דוברת שרם", שהייתה שותפה גם בחברת הניהול של הקרן "דש פולריס". בנובמבר 1996 גייסה 50 מיליון דולר מקבוצת משקיעים שכללה את חברת "קלארידג'" של צ'ארלס ברונפמן, אריסון השקעות, חברת טבע ובנק לאומי. בסך הכל גייסה קרן "פולריס 2" 125 מיליון דולר ובשנת 2000 כבר כיסתה את ההשקעה והניבה רווח של כ-200 מיליון דולר.
בשנת 1998 רכשה פיטנגו את חלקה של הממשלה בקרן "פולאריס 1" תמורת 35 מיליון שקל. 
בשנת 2001 שינתה הקרן את שמה לפיטנגו. ההחלטה התקבלה בעקבות ויכוח שניהלה הקרן עם קרן הון סיכון אמריקאית בעלת שם זהה, מהקרנות הבולטות בחוף המזרחי של ארצות הברית. אף שפולאריס הישראלית הוקמה ב-1993, שנתיים לפני פולאריס האמריקאית, החליטה הקרן הישראלית להיות זו שתשנה את שמה. 
בשנת 2000 השלימה את גיוס הקרן השלישית שלה בהיקף של 500 מיליון דולר, ובשנת 2004 את הקרן הרביעית, בהיקף של 300 מיליון דולר. באותה שנה גם הצטרף יוסי ורדי לקרן כ-"Venture Partner" משקיע שותף, לאחר שהיה יועץ לקרנות פולריס עוד מראשיתן. 
מדרוג דן אנד ברדסטריט עולה כי פיטנגו  היא קרן הון הסיכון הגדולה בישראל, עם הון מנוהל בהיקף של כ-2 מיליארד דולר.
ריצ'י האנטר

ביוגרפיה

ריצ'י האנטר נולד באנגליה למשפחה מסורתית ממעמד הביניים. כנער היה חבר בתנועת בני עקיבא. הוא עלה עם הוריו לישראל בגיל 11, שרת בצבא כקצין ביחידת מודיעין והמשיך לשרת במשרד ראש הממשלה תקופה של 7 שנים לאחר שחרורו מצה"ל. 
לאחר מכן שימש האנטר כ-8 שנים כיועץ בתאגיד הייעוץ הבינלאומי מקינזי. במסגרת תפקידו בתאגיד נשכר על ידי חברת אי.די.בי לייעץ לחברת נטוויז'ן. ב-2006 מונה למשנה למנכ"ל חברת נטוויז'ן, ושנה אחר כך מונה למנכ"ל החברה. זמן קצר לפני הגעתו לחברה, התמזגה נטוויז'ן עם חברת ברק, אך מאחר שהמיזוג לא הושלם, הן פעלו כשתי חברות נפרדות העובדות תחת ניהול משותף. בתקופתו כמנכ"ל הושלם המיזוג, החברה רשמה עלייה בהכנסותיה וברווח, הרחיבה את פעילותה לתחום תקשורת לעסקים וחילקה לראשונה בתולדותיה דיבידנד. 
ב-2010 עבר לשמש בתפקיד מנהל העסקים הראשי ברשת שופרסל לראשונה בתולדותיה. 
ב-2012 מונה האנטר כמנכ"ל מקאן אריקסון ושימש בתפקיד עד לשנת 2015.
האנטר הקים עם שותפיו יוסף עליאש ודניאל בן רעי את קרן ההשקעות "גרין לנטרן", שרכשה מחצית מהבעלות על סניפי סופר קופיקס, רכשה את השליטה בהולמס פלייס ו-49% מההחזקות במחלבות גד. 
להאנטר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מהמוסד האקדמי INSEAD שבצרפת.

חיים פרטיים

האנטר נשוי ואב לארבעה ילדים ומתגורר ברעננה.
ברברה הרשב

ברברה הַרשָׁב (Barbara Harshav; נולדה ב-1940 בדטרויט, מישיגן) היא מתרגמת אמריקאית, ידועה בתרגומיה לאנגלית מיידיש ועברית.
מתרגמת לאנגלית ספרות יפה, מחזות, שירה וספרי עיון, מעברית, יידיש, צרפתית וגרמנית.
בין תרגומיה הבולטים: שירה יידית (בין היתר של אברהם סוצקבר), שירת יהודה עמיחי, הרומן "תמול שלשום" לש"י עגנון, מחזות משל חנוך לוין, הרומנים "עשו" ו"כימים אחדים" למאיר שלו, זיכרונותיהם  ממרד גטו ורשה של שמחה רותם ("קאז'יק") ויצחק צוקרמן ("אנטק"), ויומן גטו וילנה של הרמן קרוק.

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1940 בדטרויט. למדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (תואר ראשון בהצטיינות יתרה, 1962), באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון (תואר שני, 1965) ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (לימודים מתקדמים נוספים, 1965–1967).
בשנת 1964 כיהנה כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת טסקיגי שבאלבמה. בשנים 1965–1966 הייתה מרצה להיסטוריה של ארצות הברית באוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו (קליפורניה). לאחר מכן כיהנה כמרצה בכירה (assistant professor) להיסטוריה של ארצות הברית באוניברסיטה המרכזית של קרוליינה הצפונית (North Carolina Central University) (ב-1967–1969) ובאוניברסיטה של מחוז קולומביה (University of the District of Columbia) בוושינגטון הבירה (1969–1975).
במקביל, בשנים 1971–1975, עבדה כמנהלת תוכנית ב-Upward Mobility College של משרד הבריאות, החינוך והרווחה האמריקאי.
משנת 1978 עובדת כמתרגמת עצמאית.
בשנים 1978–1986 עבדה עם יד ושם, וב-1988–1989 הייתה מתרגמת הבית של מכון ייווא שבניו יורק.
מאז שנת 2000 מעבירה סמינרים וסדנאות לתרגום כמרצה מן החוץ במחלקה ספרות השוואתית של אוניברסיטת ייל.
חברת האגודות Pi Gamma Mu ו-Phi Beta Kappa, חברת ארגון הסופרים הבינלאומי (PEN), ה-Modern Language Association  והאגודה האמריקאית למתרגמי ספרות יפה (American Literary Translators Association,‏ ALTA), שבשנים בשנים 2007–2009 כיהנה כסגנית נשיאתה ובשנים 2009–2011 כיהנה כנשיאתה.
בשנת 1997 קיבלה יחד עם בעלה בנימין הרשב מדליית כסף מאוניברסיטת תור ורגטה של רומא עבור תרגומיה.
ב-2004 זכתה בפרס TLS-Porjes לתרגום מעברית לאנגלית, על תרגומה The Labor of Life: Selected Plays, קובץ של 8 מחזות משל חנוך לוין.
מתגוררת בעיר ניו הייבן שבקונטיקט.
שיכון עליה

היסטוריית השכונה

לאחר הקמת מדינת ישראל, הוקם בכפר סבא שיכון שמטרתו הייתה לקלוט עולים מאירופה. השיכון הוקם על ידי משרד העבודה.
בינואר 1950 סוכם להקים 500 יחידות דיור למען עולים חדשים בלבד. תחילה גרו בו רק יוצאי אירופה, אך במרוצת השנים השתנה אופי האוכלוסייה וכיום רוב התושבים הם עולי תימן. שמות הרחובות נקראו על שמות אנשי רוח, סופרים, משוררים ומנהיגים יהודיים מאירופה.
בשנות השישים עלה מספר מקרי הפשע בקרב בני נוער וילדים. לאור כך, הוקם בשנת 1963 בית לזרוס. תחילה הוקמו פעילויות ספורט ולאחר מכן נוספה ספרייה, פעילויות חברתיות ועוד. בית לזרוס פועל גם היום.
מספר שנים לאחר קום השכונה הוקם בה בית ספר שמנה כ-800 תלמידים מכל העיר. הוא שימש בנוסף למוסד חינוכי גם מוסד חברתי ומרכז נוער. בית הספר נסגר והתלמידים פוזרו בבתי ספר שונים בעיר.

סגנון הבנייה

שיכון עליה מאופין בבנייה נמוכה. בתים צמודי קרקע, קומה אחת או שתיים. או בבניינים בעלי שתי קומות.
נוסחת המסה של ויצאקר

נוסחת המסה של ויצאקר (אנגלית: Weizsäcker's  mass formula) היא נוסחה חצי-אמפירית המתארת את מסתו של גרעין האטום כתלות במספר האטומי שלו Z (זהו מספר הפרוטונים) ומספר המסה שלו A (זהו מספר הנוקליאונים שלו, כלומר המספר הכולל של פרוטונים ונייטרונים). הנוסחה מורכבת מ-6 איברים, כל אחד מהם מקורו בתאוריה אך המקדמים שלהם נמצאו באמצעות התאמה לתוצאות ניסיוניות. מכיוון שהמקדמים מחושבים באמצעות שיטות להתאמה מרבית לתוצאות ניסיוניות, קיימות כמה אפשרויות לערכם המספרי התלוי בשיטת ההתאמה בה משתמשים. לכן ייתכנו הבדלים ניכרים בין המקדמים שחושבו בשיטות התאמה שונות, במיוחד עבור האיברים מסדר גבוה (החמישי והשישי). נוסחת המסה נותנת קירוב למסתו של הגרעין לגביו חושבה, כאשר האיבר הראשון הוא איבר המאסה והאיברים השני ואילך הם אנרגיית הקשר, כאשר יש להפחית את סכומם מהאיבר הראשון. אנרגיית הקשר נותנת אומדן ליציבותו של הגרעין ולסבירות של תהליכים גרעיניים שונים - ככל שאנרגיית הקשר גבוהה יותר הגרעין יציב יותר, לכן תהליך שבו אנרגיית הקשר של הגרעין או הגרעינים עולה (אנרגיית הקשר של התוצרים גבוהה מאנרגיית הקשר של המגיבים) הוא תהליך ספונטני (כלומר יקרה מעצמו במהלך הזמן), בעוד תהליך הפוך דורש השקעת אנרגיה חיצונית.
הנוסחה נקראת גם מודל הטיפה מכיוון שהיא מבוססת על עקרונות תרמודינמיים דומים לאלו של טיפת חומר בעל צפיפות גבוהה ומתח פנים.
תור (סרט)

עלילת הסרט

בשנת 965 לספירה, אודין מלך אסגרד הנחיל מלחמה על ענקי הכפור מממלכת יוטנהיים ומנהיגם, לאופיי, כדי למנוע מהם לכבוש את תשע הממלכות, כולל כדור הארץ. המלחמה מסתיימת בניצחון אלי אסגרד, שכפו על ענקי הכפור ומלכם, לאופי, שביתת נשק. אלי אסגרד לקחו לביתם את "תיבת החורפים העתיקים", מקור כוחם של ענקי הכפור.
בזמן ההווה, בנו הבכור של אודין, תור, מיועד לרשת את מקומו. ביום הכתרתו ליורש מנסים ענקי הכפור לחדור לכספת בה שמורה התיבה כדי להחזיר אותה לידיהם ונהרגים בידי שומר הכספת, "המשמיד". בשל רצונו לשמור בכל מחיר על שביתת הנשק, מחליט אודין כי אין צורך בפעולת תגמול, אך תור ממרה את פיו ותוקף את יוטנהיים עם אחיו הצעיר לוקי, חברתו סיף ושלושת הלוחמים וולסטאג, פאנדרל והוגאן. בינם לבין ענקי הכפור מתפתח קרב המוני, שמופסק בידי אודין. לאחר שלאופיי מודיע לאודין כי שביתת הנשק נסתיימה, אודין הזועם מנשל את תור מתוארו כיורשו, מגרש אותו לכדור הארץ ולוקח ממנו את מקבתו, "מיולניר", אותה הוא משגר גם כן לכדור הארץ תוך כדי ההבטחה שרק האדם הראוי להיות אל יוכל להניף אותה שוב.
תור נוחת בעיירה קטנה בניו מקסיקו ונפגש עם ד"ר ג'יין פוסטר, אסטרופיזיקאית שמנסה להוכיח את קיומם של חורי תולעת שמאפשרים מעבר בין עולמות, וזאת בסיועם של ד"ר אריק סלביג ושל המתמחה דארסי לואיס. כאשר המקבת נוחתת במדבר היא מושכת את תשומת לב המקומיים, וכן את תשומת לבם של סוכנות S.H.I.E.L.D, שמנהליה שולחים את הסוכן פיל קולסון כדי לקחת את המקבת ולהחרים את מחקרה של ג'יין. תור מציע לג'יין סיוע במחקר וזו לוקחת אותו למדבר, שם הוא מנסה לפרוץ למתחם השמור שהקימו סוכני S.H.I.E.L.D סביב המקבת. לאחר שהוא מצליח לגבור על השומרים ולהגיע למקבת, הוא מנסה להניף אותה אך לא מצליח שכן הוא עדיין לא ראוי להיות אל. הוא נלכד בידי סוכנים אך משוחרר בהתערבותו של ד"ר סלביג.
בינתיים, אודין מגלה ל-לוקי שהוא למעשה ענק כפור ובנו של לאופיי, וכי הוא אומץ על ידי האלים שמצאו אותו כתינוק בשדה הקרב ביוטנהיים לפני אלף שנים. אודין נכנס לתרדמת עמוקה הקרויה "שנת אודין", ולוקי מכתיר את עצמו למלך אסגרד בהיעדרו של תור. סיף והלוחמים שלושה, שאינם מרוצים משלטונו של לוקי ומאמינים כי הוא זה שהכניס את ענקי הכפור לאסגרד, בוחרים שלא לציית להוראותיו ומגיעים לכדור הארץ במטרה למצוא את תור. בינתיים, לוקי מציע עסקה ללאופיי לפיה הוא יכניס את צבאו לאסגרד על מנת להרוג את אודין. לאחר מכן הוא שולח את "המשמיד" לכדור הארץ כדי שיהרוג את תור וחבריו. תור בוחר להקריב את חייו בתמורה לחיי חבריו ולחיי ג'יין ועמיתיה, ובמעשהו הוא מוכיח כי הוא ראוי לשאת את מקבתו. מקבתו משתחררת ובאמצעותה הוא הורג את המשמיד ונשבע לג'יין שיחזור אליה ויגן על כדור הארץ. כאשר לאופיי מגיע לאסגרד, לוקי בוגד בו והורג אותו. בסיועו של היימדל, תור חוזר לאסגרד ומוצא את אחיו, המנסה להשתמש בגשר ביפרוסט כדי להשמיד את ממלכת יוטנהיים ולהוכיח לאביו כי הוא ראוי להיות מלך. בין השניים מתפתח עימות, בסיומו תור משמיד את גשר ביפרוסט ומסכל את מזימתו של לוקי, הנחשב למת לאחר שנפל לתהום שמתחת לגשר. אודין מחמיא לתור ואומר לו שהוא יהיה מלך טוב, בעוד שתור אומר לא כי הוא עדיין אינו מרגיש מוכן להיות מלך.
בכותרות הסיום, מנהל סוכנות S.H.I.E.L.D ניק פיורי נפגש עם ד"ר סלביג ומציג בפניו את קוביית הכוח המסתורית, ומבקש ממנו ללמוד לרתום אותה לבניית נשק. ד"ר סלביג מסרב באומרו כי היא מכילה כוח בלתי נודע, כשלפתע קולו הבלתי נראה של לוקי משכנע אותו להסכים.
אנדראס גרליץ

קריירת מועדונים

גרליץ החל את קריירת הבוגרים במינכן 1860 בשנת 2000, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים בעמדת הקשר. את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה ערך בפברואר 2002, בהפסד 2-1 לנירנברג במסגרת הבונדסליגה. בעונת 2003/04 הוסב גרליץ לעמדת המגן הימני, והחל לתפוס מקום קבוע בהרכב של מינכן 1860, ואת שערו הראשון בקבוצה הבקיע בניצחון 3-0 על איינטרכט פרנקפורט בפברואר 2004. עם זאת, בתום העונה נשר גרליץ עם מינכן 1860 אל הבונדסליגה השנייה. גרליץ לא נשאר במינכן 1860 לאחר הירידה, וחתם בשורות היריבה העירונית, באיירן מינכן. את עונת 2004/05 החל גרליץ היטב וזכה לשחק מספר משחקים בהרכב, אך נפצע בצורה חמורה במשחק ליגת האלופות מול יובנטוס בשלב הבתים, והחמיץ את שארית העונה וגם את עונת 2005/06. בתקופה זו, זכתה באיירן מינכן בשני דאבלים תחת המאמן פליקס מגאת. בעונת 2006/07 חזר גרליץ לשחק, וערך 11 הופעות ליגה במדי באיירן מינכן, אך היה שותף לעונה מאכזבת בה הקבוצה סיימה במקום הרביעי ולא העפילה לליגת האלופות. 
בקיץ 2007 הושאל גרליץ לקרלסרוהה, העולה החדשה לבונדסליגה, למשך עונה אחת. בעונת 2007/08 גרליץ וקרלסרוהה סיימו עונה טובה מהמצופה, במקום ה-11 בבונדסליגה, הרחק ממאבקי התחתית. בתום העונה, הושאל גרליץ לקרלסרוהה לעונה נוספת. בעונה זו, גרליץ נפצע שוב וכמות הופעותיו פחתה, וקרלסרוהה נשרה אל הבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו חזר גרליץ לבאיירן מינכן, לשנה האחרונה שנשארה לו בחוזה. בעונה זו, 2009/10, שיחק גרליץ בעיקר בקבוצת המילואים, אך הוקפץ לסגל הקבוצה לגמר ליגת האלופות 2010, בו הפסידה באיירן מינכן 2-0 לאינטר מילאנו. גרליץ לא שותף בגמר זה. באיירן מינכן זכתה באותה עונה בדאבל נוסף, לו גרליץ היה שותף.
בתום עונת 2009/10, שוחרר גרליץ מבאיירן מינכן עם תום חוזהו, וחתם באינגולשטאדט 04 מהבונדסליגה השנייה. גרליץ היה שחקן הרכב בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, שסיימה בהן בחלק התחתון של הטבלה, אך רחוק ממאבקי התחתית. בעונה השלישית, 2012/13, גרליץ מיעט לשחק, ובתום עונה זו שוחרר מאינגולשטאדט וחתם בשנת 2014 בסן חוזה ארת'קווייקס מליגת ה-MLS, שם ערך שלוש הופעות בלבד בגין פציעה, ובסוף עונת 2014 שוחרר מהמועדון. מעט לאחר שחרורו פרש גרליץ מכדורגל.

קריירה בינלאומית

גרליץ ערך תשע הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, ובספטמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת ברזיל, שהסתיים בתיקו 1-1. במשחק זה נכנס גרליץ כמחליף בדקה ה-85. כעבור חודש, גרליץ בישל שער לתומאס ברדריץ' במשחק מול נבחרת איראן, שהסתיים בתוצאה 2-0 לגרמניה. זו הייתה הופעתו השנייה והאחרונה של גרליץ במדים הלאומיים.

חיים אישיים

נוסף על היותו כדורגלן, גרליץ הוא גם מוזיקאי, המשמש גיטריסט וסולן בלהקת הרוק הגרמנית Room 77, בה היה חבר גם אחיו מרקוס. בשנת 2009 הוציאה הלהקה אלבום בכורה.
חי מזרחי

חי מזרחי (נולד בשנת 1936) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-50 וה-60.

ביוגרפיה

מזרחי נולד בירושלים ועלה לקבוצת הבוגרים של בית"ר בסוף עונת 1953/1954.
מזרחי שיחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצה והחליף את המגן עזרא מזרחי לקראת העלייה לליגה הבכירה. נחשב למגן קשוח וחסון והיה מעורב רבות בעבירות משמעת כנגדו.
מזרחי הצטיין בייחוד בעונה הבודדת ששיחק בליגה הראשונה, 1954/1955, אשר אחריה חזרה בית"ר ירושלים לליגת המשנה ולא הצליחה עוד להעפיל לליגה הבכירה בזמן שהותו בקבוצה, עד סוף עונת 1964 אז פרש ממשחק פעיל.
שיחק בבית"ר 11 עונות, בהן ערך 229 משחקים וכבש שער אחד בלבד, בסוף עונת 1960/1961 במשחק נגד הפועל באר שבע.
כיכר העצמאות (עפולה)

בתקופת המנדט הבריטי

העיר עפולה נוסדה בשנת 1925 על ידי חברה ציונית מיישבת בשם קהילת ציון אמריקאית. החברה רכשה את אדמות עפולה כיחידה אחת מידיו של פאודל ערבי נוצרי בשם אליאס סורסוק ששכן בביירות והיה הבעלים שלהן. האריסים שעיבדו עבורו את הקרקע שכנו בכפר זעיר בשם "איל פולה". האדריכל ריכרד קאופמן, שתכנן את העיר לבקשת החברה, תכנן בה שדרה, שתחצה את העיר החדשה מדרום לצפון (שלימים תקרא שדרות ארלוזורוב) ותסתיים בכיכר מרכזית שמצפון לה נמצאת תחנת רכבת העמק שהוקמה בשנת 1905. 
כשנבנתה העיר הייתה הכיכר, הממוקמת במקום המרכזי ביותר בעפולה, לאתר בו נערכו העצרות והאירועים בעיר. בחלק הצפוני של הכיכר הוקמה תחנת "אגד", שלימים עברה למשכנה החדש, וחלק זה של הכיכר הפך למגרש חנייה שמשני צדדיו חנויות ומשרדים.
ב-26 בספטמבר 1937, בעת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, נרצח בנצרת על ידי טרוריסטים ערבים לואיס אנדרוס, שהיה מושל מחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי.  אנדרוס היה אחד הבודדים מאנשי השלטון המנדטורי שהיה אוהד של הציונות ותנועת ההתיישבות, והמועצה המקומית עפולה החליטה לקרוא לכיכר בשם "כיכר אנדרוס".
בערבו של 29 בנובמבר 1947, לאחר החלטת עצרת האו"ם על תוכנית החלוקה, נערכו בכיכר ריקודים המוניים סביב המדורה. למחרת נערכו בכיכר עצרות המונים של תושבי העיר, כולל עצרות של ילדי העיר.

במדינת ישראל

לאחר הקמת מדינת ישראל המשיכה הכיכר להקרא "כיכר אנדרוס", עד שבשנת 1952 החליטה המועצה המקומית להסב את שם הכיכר ל"כיכר העצמאות". שמו של אנדרוס הועתק אז לחורשה שהייתה על אדמת בית הקברות לשעבר של הכפר איל פולה וניתן לה השם "חורשת אנדרוס" וברבות הימים היא הפכה למגרש חנייה עירוני. 
בשנות המדינה הראשונות נערכה בכיכר בערב כל יום עצמאות חגיגה מרכזית ולמחרת נערכו בה עצרות ומצעדים. באמצע שנות החמישים גברה ההזנחה של הכיכר עד כי בשנת 1956 התקשרה המועצה המקומית עם אדריכל שעיצב את הכיכר וקישט אותה  בדשאים וצמחים. בשנות השבעים נבנתה בכיכר בריכת נוי.

שיקום הכיכר

בשנת 2015 החלה עיריית עפולה לשדרג את הכיכר וסביבתה. תחילה הותקנו לכל אורך שדרות ארלוזורוב שרשראות של נורות חשמל קטנות שנכרכו סביב דקלי הוושינגטוניה, ולאחר מכן חוברה השדרה לכיכר, והשדרה והכיכר הפכו ליחידה רציפה אחת. הריצוף הישן בכיכר הוחלף ברצפת עץ חומה ובמרכז הכיכר חזרה לפעול מזרקה חדשה. הגינון בכיכר הושלם וריהוט גן חדש הותקן בה. הכיכר המשוקמת, ששטחה 2,000 מ"ר, נחנכה בינואר 2017 ועדיין נותרו בה לביצוע החלפת שני קיוסקים ישנים שהיו על הכיכר בשני קיוסקים חדשים המתוכננים באופן דקורטיבי ומותאמים לסגנון בו שודרגה הכיכר. אחד מהם הוקם כבר והאחר נמצא בתהליך הקמה. כמו כן מתוכנן להוסיף למזרקה הקיימת מערכת תאורה צבעונית שתפעל במופעי מים צבעוניים בכיכר.
אליפים

אליפים, בטיחים, ג'מילים ודלידים הם כינויים מיושנים לתלמידי כיתות ט' עד י"ב, בהתאמה, בבתי ספר בישראל.
מקור הכינוי בתקופה שבה החלוקה בין בתי הספר הייתה לשמונה שנים של בית ספר יסודי וארבע שנים של בית ספר תיכון (קודם הקמתן של חטיבות הביניים). תלמידי הכיתה הראשונה של בית הספר התיכון, כיתה ט', נקראו "אליפים" (מהאות א'), וכך הלאה.
הספר "אליפים" של הסופרת אסתר שטרייט-וורצל מספר על תלמידי כיתות ט', הלומדים בבית ספר חקלאי. בספר מוזכרים גם ה"דלידים", כתלמידי כיתות י"ב באותו בית ספר.
כינויים אלה נשמרים עד היום במוסדות שונים, בעיקר פנימיות, כגון: תיכון בית ירח, מבואות ים, בית הספר לקציני-ים עכו, ישיבות תיכוניות ובצופים.
במספר בתי ספר תיכונים בישראל, ביניהם בית הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים, מדרשיית נעם בכפר סבא או תיכון בית ירח שבעמק הירדן, קיימת שיטת כינוי מיוחדת לכיתות, בה כיתה א' היא כיתה ז', כיתה ב' היא כיתה ח' וכן הלאה. גם שם ישנו שימוש בכינויים "אליפים", "בטיחים" וכו'.
מערכת כינויים חליפית, לתלמידי הכיתות ט' עד י"ב, היא חמשושים, שישיסטים, שביעיסטים ושמיניסטים, בהתאמה. כינויים אלה נובעים ממערכת בתי ספר, שבה החטיבה העליונה הייתה בת שמונה כיתות, החל מכיתה ה', כך שכיתה י"ב היא הכיתה השמינית. ספרו של קורנל מקושינסקי, "השד מהשביעית", עוסק בתלמיד כיתה י"א. בתרגומו הראשון לעברית נקרא הספר "השד מכיתה ז'" (באנגלית: "Satan from the 7th grade"), עקב הבנה לקויה של השם "שביעית".
ישעיה נפתלי הירץ שפירא

ביוגרפיה

נולד בדינוב בשנת ה'תקצ"ח לרבי דוד שפירא מדינוב ולרחל מינא. נישא לאדל רבקה בת דודו רבי אלעזר שפירא מלנצהוט. לאחר נישואיו נסע לצאנז ללמוד אצל רבי חיים הלברשטאם מצאנז. 
לאחר פטירת אביו בי"ט באדר ה'תרל"ד מונה רבי ישעיה למלא את מקומו ברבנות ובאדמו"רות. במקביל ייסדו אחיו רבי צבי אלימלך ורבי מאיר יהודה שפירא חצרות בבלאז'וב ובבוקווסק. בשנות כהונתו חיבר את ספרו "הנותן אמרי שפר".
נפטר בד' בסיון ה'תרמ"ה, חתנו רבי יוסף שפירא מילא את מקומו.
סינופוביה

סינופוביה, רגשות אנטי-סינים  או אנטי-סיניות (באנגלית: Anti-Chinese sentiment, Sinophobia) היא נטייה לרגשות שליליים כלפי סין, העם הסיני והתרבות הסינית. הגדרה הפוכה לסינופיליה . הרגשות האנטי סיניים לעיתים באים לידי ביטוי בהבעת התנכלות למהגרים לרבות קבוצות או מיעוטים סיניים החיים בחו"ל, ונובעים מפערים תרבותיים, פערים בנושא הזהות הלאומית, פערי עושר, וירידה בערך היסטוריית העבר של העם הסיני על ידי העם הסיני עצמו, לאור עליתה לשלטון של המפלגה הקומוניסטית של סין והרפובליקה העממית של סין. היחסים הלא יציבים הפנים סיניים בין המיעוטים השונים. כולל חשש עמים ולאומים שונים מפני פוטנציאל עליתה של סין בזירה הבינלאומית לאור הפוטנציאל הכלכלי, מסחרי והיסטורי.
גורמים נוספים התורמים לסינופוביה כוללים התנגדות פנימית של סינים גולים או פנימיים לממשלה הסינית ומדיניותה הכוללים: תלונות היסטוריות, חשש מתחרות כלכלית גלובלית והגמוניה שולטת סינית עתידית לא הוגנת וגזענית כלפי עמים, מדינות ולאומים פנימיים וחיצוניים שונים כאחד. סינופוביה נובעת גם ממתחים אתניים ישנים יותר, כמו אלה הקשורים בכיבושי צ'ין שה-חואנג, בלאומיות היפנית , לאומיות תאילנדית , לאומיות קוריאנית , לאומיות סיבירית , לאומיות וייטנאמית  ולאומיות הונג קונגית . הכוללים האשמות כלפי סין לסיפוח שטחים ועמים סיניים שלא כחוק על ידי האחרונים, לרבות האימפריה הקולוניאלית הצרפתית והאימפריה הקולוניאלית האנגלית בתקופות השונות ובפרט בתקופות מלחמות העולם. תוך פגיעה בשלטון הקיסר הסיני וריבונותו.

היסטוריה

אין תיארוך היסטורי במקורות לתקופה בה נרשמה לראשונה רגש אנטי-סיני, יש כאלו המשערים כי הרגשות האנטי-סיניים הראשונים החלו לבצבץ בשיא האימפריאליזם הסיני  באסיה שהחלה בתקופתו של צ'ין שה-חואנג, ולהתגבר עם חיזוק הקשרים בין הקיסר הסיני לבין רוסיה של ברית המועצות, ומאוחר יותר להאימפריה הבריטית והאימפריה הצרפתית שכללו חילופי מתנות יקרות ערך לרבות החדרת סחורות, מוצרים וסמים מאירופה לסין בקלות. לרבות חילופי מידע סיני שהובילו לאימוצם של האירופאים מנהגים ושימוש במוצרים שמקורם מסין שכללו: תה, נייר, בדים (כותנה) נורות, רובה, תרופות ורעלים בשימוש מהחי וצמחי מרפא ועוד.
גורמים מתועדים לסינופוביה כוללים חשש מהצלחתה הכלכלית של סין לאור הרפורמה בכלכלת סין המתמקדת בתחום התעשייה, המדע והטכנולוגיה. בתוך כך התנגדות לטיעונים סינים לזיקה טריטוריאלית לשטחים שונים באסיה ויחסים פנים סיניים לא יציבים בין המיעוטים השונים. גורמים נוספים הם פערים תרבותיים במנהגים הסינים השונים הכוללים: אכילת כלבים, שלילת השימוש בסכין ומזלג, העדפת הממשל הסיני שירותי כריעה, התעבורה ושירותי אינטרנט מקומיים כושלים. דבר שלעיתים גורר הפגנות מחאה כמו: ההפגנות נגד סין בווייטנאם (2014). לרבות תנועות וקריאות פרטיות או פוליטיות לחרמות על סחורות סיניות  תוך הפעלת צעדי ניטרול השפעה סינית .

התנכלויות לסינים בגולה

בתקופת שונות ובפרט בתקופות מלחמת העולם הראשונה והשנייה חולקו פלאיירים שונים בהם תוארו האסיתיים, בכוונה ליפנים ולסינים, בקריקטורות שונות כעכברים ומכרסמים - סכנה צהובה, לאור נטיית צבע עורם להפוך לצהוב בחשיפה לשמש. גורמי תסיסה ורגשות אנטי-סיניים בארצות הברית היו נוכחות המאפיה וארגוני הפשיעה הסינים, לרבות חברי הטריאדה.
דוגמאות לפרעות אלימות פיזית לסינים בגולה: מהומות לאמבינג פלאט, מהומות בוקלנד , המהומות האנטי-סיניות בוונקובר, הטבח בטוראון , הטבח בבטאוויה, המהומות באינדונזיה, תקרית ה-13 במאי, טבח ננקינג, סוק צ'ינג, הטבח בצ'אנג'יו , תקרית ואנפוסאן , הטבח הסיני של 1871 , טבח רוקספרינג , התקפות בוושינגטון , מהומות טקומה , מהומות סיאטל ב-1886 , הטבח בקניון הגיהנום.
אדון זמן

מאפייני המין

המראה החיצוני של אדוני הזמן בסדרה מתואר כגוף אנושי, אבל בסדרה המקורית מסבירים שאדון זמן יכול להתחדש למראה של גזע שאינו אנושי.
לאדוני הזמן שני לבבות.

התחדשות

כאשר אדון זמן גוסס, מנגנון ההתחדשות שלו פועל במטרה "להחיות אותו מחדש", כלומר, שכתוב גופו מחדש כדי למנוע הזדקנות, למרות שקצב ההזדקנות של אדוני זמן הוא איטי משל אנשים. שכתוב המראה מחליף כל תא בגופו על מנת תיקון גופו, לאחר שכתוב המראה החיצוני, אדון הזמן שהתחדש יהיה בעל כוח עצום (בגלל אנרגיית ההתחדשות האצורה בו), אך יצטרך לנוח עד שתהליך ההתחדשות יגיע לקיצו. אין לטעות ולחשוב שמנגנון ההתחדשות מעניק לאדוני הזמן חיי נצח, מכיוון שמספר ההתחדשויות שאדון זמן יכול לעבור הוא מוגבל (13 התחדשויות, הרעיון הוצג לראשונה בפרק The Deadly Assassin בעונה 4 של הסדרה הישנה). בנוסף, אדון זמן ימות במידה ויפגע בזמן תהליך ההתחדשות. לאחר פגיעה בגופו של הדוקטור ה-11 הוא היה אמור למות מכיוון שניצל את כל התחדשויותיו אך אדוני הזמן העניקו לו גלגל התחדשות חדש כלומר עוד 13 התחדשויות. אדון זמן יכול להתחדש למישהו שכבר קיים ביקום (הדוקטור השישי והדוקטור השנים עשר התחדשו לאנשים שכבר קיימים בעולם של דוקטור הו, הדוקטור השישי התחדש לטיימלורד שירה בדוקטור החמישי, והדוקטור השנים עשר לכהן מפומפיי) ותת-המודע שלו יכול לשלוט בהתחדשות.