google/wiki40b huggingface dataset:
מייצ'יסלב ויינברג

קורות חיים

ויינברג נולד ב-1919 למשפחה יהודית בוורשה. אביו, שמואל ויינברג, היה מנצח ומלחין של תיאטרון יידיש בבירת פולין, ולאחר מכן בקישינב. בנו החל ללוותו כבר בגיל 10. בגיל 12 נכנס לקונסרבטוריון של וורשה וסיים אותו ב-1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לברית המועצות ובה חי את שארית ימיו. מרבית משפחתו נרצחה בשואה. הוא התיישב במינסק אך גורש לטשקנט, שם כתב עבור האופרה המקומית וכן נפגש - ובהמשך התחתן - עם נטליה וובסי (2014-1921), בתו של השחקן הנודע שלמה מיכאלס. בנוסף הכיר שם את המלחין דמיטרי שוסטקוביץ', שהתרשם ממנו עד מאד. ויינברג אמר לימים כי מפגש זה היה עבורו כמו לידה מחדש.
הממסד המוזיקלי הסובייטי לא החרים רשמית את יצירותיו, אך התעלם ממנו כליל. הוא התפרנס מכתיבת מוזיקה לתיאטרון ולקרקסים. ואולם, לאחר שנרצח חותנו מיכאלס ב-1948 החלו סוכנים סובייטיים לעקוב אחריו. ב-1953 נאסר באשמת 'לאומנות יהודית בורגנית', כחלק ממשפט הרופאים. הוא ניצל בזכות מותו של סטלין, וזכה לרהביליטציה זמן קצר לאחר מכן.
ויינברג עבר למוסקבה, ניגן בפסנתר והלחין, והתגורר סמוך לשוסטקוביץ'. שני המלחינים נפגשו והחליפו רעיונות כמעט מדי יום ביומו. הוא זכה להכרה ויצירותיו נוגנו על ידי מבצעים בולטים בברית המועצות, ביניהם דוד אויסטרך, לאוניד קוגן, מסטיסלב רוסטרופוביץ' ואמיל גיללס, והמנצחים רודולף ברשאי וקיריל קונדראשין.
בשנותיו האחרונות חלה במחלת קרוהן ובעטייה נותר רתוק לביתו. עם זאת, הוא המשיך ליצור ולהלחין. על פי עדות אחת, כחודשיים לפני פטירתו ב-1996 הוא המיר את דתו לנצרות אורתודוקסית. כעשר שנים לאחר מכן הלכה וגברה ההתעניינות בו ברוסיה ומחוצה לה.

יצירה

ויינברג היה מלחין פורה ביותר. בין היתר, הוא חיבר 22 סימפוניות, שני קונצ'רטי לחליל (הפרק השני - לארגו - של הקונצ'רטו מס' 2 ראוי לציון מיוחד) וקונצ'רטו לצ'לו, הראוי להיחשב לאחת מפסגות יצירתו. ראויה לציון גם הפנטזיה שלו לצ'לו ולתזמורת וכן הרפסודיה על נושאים רומנים. הוא חיבר מוזיקה קאמרית, ובכלל זה 17 רביעיות מיתרים.
בין יצירותיו יש כמה בעלות נושאים יהודיים: הסינפונטה הראשונה שלו היא 'על נושאים יהודיים', הסימפוניה ה-21 שלו נקראת 'קדיש' וברפסודיה על נושאים רומנים בולטים מוטיבים מסגנון הכליזמר.
ז'אן-פול פיטוסי

ז'אן-פול פיטוסי (בצרפתית: Jean-Paul Fitoussi; נולד ב-19 באוגוסט 1942 בלה גולט שבתוניסיה) הוא כלכלן צרפתי-יהודי ממוצא תוניסאי.
פיטוסי סיים דוקטורט בהצטיינות במשפטים ובכלכלה מאוניברסיטת שטרסבורג. הוא פרופסור לכלכלה במכון למדע המדינה פריז (סיאנס פו) מאז שנת 1982, ובאוניברסיטה הבינלאומית החופשית ברומא (LUISS). כמו כן כיהן כפרופסור במכון האוניברסיטאי האירופי בפירנצה (European University Institute) בשנים 1979-1983, וכפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בשנת 1984.
בשנים 1989-2010 כיהן כנשיא מרכז המחקר הצרפתי לכלכלה (OFCE– Observatoire français des conjonctures économiques), ומאז 1997 מכהן כחבר במועצה לניתוח כלכלי של ראש ממשלת צרפת ובוועדה הכלכלית הלאומית. בפברואר 2008 מונה מטעם הנשיא סרקוזי לכהן יחד עם ג'וזף שטיגליץ ואמרטיה סן כמתאם בוועדה למדידת ביצועים כלכליים והתקדמות חברתית. בין השנים 2000 ל-2009 פיטוסי שימש כמומחה מקצועי בוועדה לעניינים כלכליים ומוניטריים של הפרלמנט האירופי, וכן היה חבר בוועדת האו"ם בנושא הרפורמה במערכת הפיננסית והמוניטרית הבינלאומית. ב-14 באפריל 2008 הוא נבחר למועצת המנהלים המפקחת של חברת טלקום איטליה.
פיטוסי נחשב כתומך בכלכלה קיינסיאנית, ועסק בתאוריות של אינפלציה, אבטלה, כלכלה פתוחה ותפקידה של המדיניות המקרו כלכלית. הוא מבקר של מדיניות פיסקלית ומונטרית נוקשה, משום שיש לכך השפעה שלילית על הצמיחה והתעסוקה, לדבריו. לדבריו, משבר הסאבפריים נובע "מרצון של רווחיות יתר של בעלי ההון הפיננסי." פרסם מאמרים אקדמיים ומאמרים פופולריים רבים, ועבודתו האחרונה עסקה בקשר שבין דמוקרטיה ופיתוח כלכלי. בשנת 2011 פרסם גילוי דעת שבו תמך במחאת האוהלים בישראל.
יעקב פינס

ביוגרפיה

יעקב אוטו פינס נולד בשנת 1917 בעיר הקסטר (Höxter) שבגרמניה. על אף שמשפחתו הייתה דתית, נשלח פינס לבית ספר חילוני. בנוסף, קיבל חינוך יהודי ממורה פרטי. בנעוריו התעניין באמנות והחל לצייר, על אף התנגדות משפחתו.
ב-1936, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל בגפו. הוריו, שלא הצליחו לקבל אישורי הגירה, נשלחו לגטו ריגה ונספו שם. בארץ ישראל הצטרף פינס ל"שיבולת", קבוצת חלוצים יוצאי גרמניה שפעלה בין השנים 1941-1938. בשנת 1939 חלה בפוליו. לאחר פירוק הקבוצה התגורר פינס בשדה ורבורג.
בשנת 1941 החל ללמוד בבית הספר הפרטי של יעקב שטיינהרט בירושלים בעזרת מלגה שקיבל מן המחלקה הגרמנית של הסוכנות היהודית. בירושלים התקרב פינס אל קבוצה של אמנים יוצאי גרמניה, שהיוו את המרכז האמנותי באותה עת בירושלים.
בשנת 1942 יצר לראשונה הדפסים בטכניקה של חיתוך לינולאום. יצירתו המוקדמת מאופיינת בהשפעת יצירתו של שטיינהרט. בנוסף, ניכרת גם השפעתו של וינסנט ואן גוך. במחצית שנות הארבעים החל פינס לפתח סגנון עצמאי, שהתבטא בשימוש בלוחות עץ גדולים, בנטייה לשימוש בקומפוזיציות אקספרסיביות ובשילוב שבין חיתוך עץ ותחריט עץ.
ב-1945 החל להתעניין באמנות יפנית ובמיוחד בהדפסים יפניים ואף החל לאסוף הדפסים אלו.  במהלך שנות החמישים הלכה והתחזקה השפעת אמנות זו על יצירתו. הדבר התבטא בשילוב צבע בהדפסיו, תוך שימוש בלוחות נפרדים לכל צבע וצבע, בתמצות של המוטיב המרכזי, בשימוש בחללים ריקים בקומפוזיציה ולעיתים ביצירת קומפוזיציות נועזות בפורמטים בלתי שגרתיים.
במהלך שנות החמישים זכה פינס להצלחה בינלאומית. תערוכה מיצירותיו הוצגה בשנת 1954 בסמית'סוניאן שבארצות הברית והדפסיו נרכשו לאוספי מוזיאונים גדולים כגון המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק והמוזיאון הבריטי. בתחילת שנות החמישים לימד במכון אבני ובשנת 1956 החל ללמד  ב"בצלאל החדש" בירושלים, שם לימד  רישום והדפס עד 1977.
מרבית הדפסיו של פינס נוצרו במספר מצומצם יחסית של העתקים, מרביתם על נייר יפני. בראיון משנת 1971 הסביר פינס כי המהדורות הקטנות של הדפסיו נבעו ממחסור בנייר יפני ומהעובדה כי הוא הדפיס את העותקים בהדפסה ידנית (בדרך כלל באמצעות כף עץ) ולא במכבש דפוס. בנוסף להדפסיו יצר איורים לספרו של היינריך פון קלייסט - "מיכאל קולהאס" (1953) ולספרו של עמוס עוז "עד מוות" (1971). החל מסוף שנות השבעים הרבה ליצור ציורים בצבעי שמן, המאופיינים בשימוש במשטחי צבע גדולים.
בשנת 1999 היה פינס אחד משני האמנים החיים היחידים שיצירותיהם נכללו בתערוכה הגדולה The Apocalypse and the shape of things to come שנערכה על ידי המוזיאון הבריטי בלונדון לרגל שנת המילניום הממשמשת ובאה; תערוכה אשר סקרה את ייצוג נושא האפוקליפסה באמנות מימי הביניים ועד ימינו. בתערוכה הוצגו חיתוך העץ "מחול המוות" (1945) ושני חיתוכי עץ מסדרת "האפוקליפסה" (1946) שיצר פינס על רקע סיום מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי אירופה.  
פינס נפטר בשנת 2005 בירושלים ונקבר במעלה החמישה. בעיר הולדתו הקסטר שבגרמניה הוקם מוזיאון לזכרו, אליו הועבר עיזבונו האמנותי. לוחות ההדפס של פינס שמורים בסדנת ההדפס ירושלים. את אוסף האמנות המרשים של מזרח אסיה, בדגש על אמנות יפנית של המאות השבע-עשרה והשמונה-עשרה, כמו גם את ספרייתו העשירה בנושא זה, תרם פינס למוזיאון ישראל. המוזיאון מחלק מדי שנתיים לזכרו את פרס יעקב פינס לאמן הדפס ישראלי לאמן הממשיך את מורשתו.
רז מאיר

קריירה

מאיר התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון, וב-25 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 0–3 להפועל קטמון ירושלים. בינואר 2014 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי חיפה. בסיום העונה מאיר זכה עם קבוצת הנוער בדאבל, ובנוסף הבקיע את השער השלישי בגמר גביע המדינה לנוער בניצחון 4–0 נגד הפועל חיפה באצטדיון קריית אליעזר. ב-17 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בתיקו 1-1 נגד הפועל באר שבע במחזור האחרון של עונת 2013/2014, ובעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער.
בקיץ 2015 הושאל מאיר לבני יהודה תל אביב. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כאשר נכנס כמחליף וכבש את השער השני בניצחון 2–0 על הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. בשמינית גמר גביע המדינה כבש מאיר את שער הניצחון מול מ.ס. אשדוד, ובליגה ערך 21 הופעות עד תום עונת 2015/2016.
ב-19 ביולי 2016 הושאל מאיר להפועל אשקלון, ושם הוסט לעמדת המגן הימני על ידי המאמן יובל נעים. מאיר ערך 26 הופעות בעונת 2016/2017 וכבש שער אחד בניצחון 2–0 על הפועל רעננה, וסייע לקבוצה להישאר בליגת העל.
לקראת עונת 2017/2018 חזר מאיר לסגל מכבי חיפה, ועד תום העונה ערך 16 הופעות בליגה.
יומנו של חנון 3: קיץ קטלני (סרט)

עלילת הסרט

בתחילת הסרט, מגיעים משפחת הפלי לבריכה העירונית, ולא נראה שגרג נהנה שם במיוחד עקב עומס האנשים. גרג מתכנן לבלות את חופשת הקיץ הקרבה בשינה ובמשחקי וידאו, אך אביו, פרנק, מקשה עליו לעשות זאת ומנסה לגרום לו לזוז במגוון דרכים משעממות. גם אמו, סוזן, משעממת את גרג כשהיא פותחת מועדון קריאה ומתעקשת שהוא ידון עמה על ספרים של בנות. גרג מרגיש שהחופשה שלו נהרסה, עד אשר ראולי מזמין אותו לבוא איתו כאורח לקנטרי קלאב. שם, גרג וראולי נהנים מאוד מהשקט, מהבריכות ומהאוכל, אך יותר מכל מכל מנוכחותה של הולי הילז, עליה גרג דלוק, ושמלמדת שם ילדים קטנים לשחק טניס. גרג, שהתבאס בסוף השנה שלא השיג את המספר שלה, שמח מאוד לראותה והשניים מבלים יחדיו. כדי להתחמק מן הפעילויות המשמימות של הוריו, גרג משקר להם שהוא השיג עבודה בקנטרי, וזאת על מנת ללכת לשם כל יום בתור אורחו של ראולי ולבלות עם הולי. עם זאת, רודריק, אחיו הגדול, מגלה את סודו ומבקש להצטרף גם הוא לקנטרי על מנת לנסות להתחבר עם אחותה הגדולה של הולי, הת'ר. גרג מסכים ומצליח להבריח גם אותו פנימה. כדי להעסיק את בניו במהלך חופשת הקיץ וללמד אותם אחריות, מחליט אביהם לקנות להם כלב, אך בסופו של דבר בטפל בו די בעצמו.
ראולי גם מזמין את גרג לבלות עמו ועם משפחתו בלונה-פארק, אך החוויה נהרסת כאשר גרג, שמתקשה לסבול את מנהגיה של המשפחה המוזרה, שולח לאמו הודעה במייל, לפיה הוריו של ראולי משגעים אותו, וגם מתקשר בטעות למשטרה. המשטרה, שבטוחה שהוריו של ראולי מתעללים בילד, פורצת לבית הנופש שבו שהו ראולי, משפחתו וגרג, ולאחר התקרית המביכה גרג נשלח חזרה לביתו והוריו של ראולי לא מרשים לו להסתובב עמו עוד. למחרת, בקנטרי-קלאב, גרג מנסה לקפוץ ממקפצה גבוהה ולהרשים בכך את הולי, אך מסתבך ובעת הקפיצה מאבד את בגד הים שלו - מה שמותיר אותו ערום לגמרי. עד שהוא מצליח להשיג את מכנסיו בחזרה הקנטרי נסגר, וגרג נזכר ששכח להבריח פנימה את רודריק, שמחכה לו בשער האחורי ושנאלץ להסתתר בתוך פח גדול כדי שלא יגלו אותו. כשהוא מגיע לשער האחורי בריצה הוא רואה שמשאית זבל מפנה את הפח. בחושבו שרודריק עדיין בתוך הפח, גרג נבהל עד עמקי נשמתו וצועק את שמו של אחיו, אך במזל רודריק כבר יצא מהפח ושואל את גרג מדוע לא הכניס אותו. כשהוא שטוף הקלה, גרג מתנפל על רודריק בחיבוק, דבר שמפתיע את רודריק מאוד.
ביום למחרת, גרג וראולי משלימים וגרג אף מצליח לסדר לרודריק וללהקתו הופעה במסיבת יום ההולדת ה-16 של הת'ר הילס, דבר שגורם הפעם לרודריק לחבק את גרג בתורו. אביו של גרג מגלה שבנו מעולם לא עבד בקנטרי-קלאב ולמעשה עבד עליו. הוא מאוכזב מגרג. רודריק פורץ לחדרו של גרג כשהוא מודאג מאוד, ומספר לו שאביהם מתכוון לרשום את גרג לפנימייה צבאית בתור עונש. כפתרון, מציע רודריק לגרג לנסות לרכך אותו כאשר ייצאו יחד למחנאות עם עוד קבוצה שלמה של ילדים ומדריכים. במחנה, גרג אכן משלים עם אביו ולומד שלא לשקר להוריו שוב. בסוף הסרט רואים את המסיבה של הת'ר הילס. רודריק, שמנסה להרשים אותה, מחליט לשיר במקום לתופף כמו תמיד, אך הוא מזייף ולמעשה הורס לה את המסיבה. במהלך המסיבה גרג והולי גם הופכים רשמית לזוג, ושאר הקיץ מתנהל בנעימים כשגרג מבלה בכיף עם משפחתו וחבריו.
סאנדיי טיימס

היסטוריה

העיתון נוסד ב-1821 תחת השם האובזרבר החדש, אך לא היה לו קשר לעיתון האובזרבר. עורך העיתון הראשון היה הנרי וייט. שנה אחר כך הוחלף שם העיתון לסאנדיי טיימס וגם במקרה זה, ללא קשר לעיתון הטיימס. ב-1893 רכשה את העיתון רחל ששון בר והפכה לעורכת שלו, בעודה משמשת במקביל כעורכת של עיתון האובזרבר שהיה בבעלות משפחת בעלה. ב-1908 נמכר העיתון לאלפרד הרמסוורת' שהיה איל עיתונות והעיתון נשאר בבעלותו עד ל-1937 כשנמכר לוולשי ג'יימס קמסלי. קמסלי ניהל את קבוצת עיתוני קמסלי שבשנת 1959 הייתה הגדולה בבריטניה. בשנה זו נמכרה הקבוצה לקנדי רוי תומסון והוא יצר ב-1966 את קבוצת עיתוני טיימס כשצירף את עיתון הטיימס לקבוצה.
בשנות ה-60 עסק העיתון בפרשת תרופת התלידומיד והוביל מאבק שבסופו הוכרו ב-1968 נפגעי התרופה בבריטניה כזכאים לפיצוי. ב-1981 נמכרו עיתוני טיימס לרופרט מרדוק למרות שכבר היו בבעלותו שני עיתונים בריטיים אחרים. למרות חששה של הממשלה הבריטית להיווצרות מונופול בתחום העיתונות בבריטניה, היא לא נקטה בצעד כלשהו, עקב איומי חברת תומסון לסגור את שני העיתונים אם לא ימצא להם קונה במהרה. כניסתו של מרדוק הובילה לפרישתו של הרולד אוונס שהיה עורך העיתון מאז 1967 והוביל קו בולט של עיתונות חוקרת. מרדוק מינה למחליפו את אנדרו ניל שעורר מחלוקת, בכך שהיה פחות מנוסה בהשוואה לעמיתיו. הוא שימש כעורך במשך 11 שנה והחל מתקופתו אופיין העיתון בקו תאצ'ריסטי.
ב-1983 קנה הסאנדיי טיימס מהשבועון שטרן הגרמני את הזכויות לפרסם את יומני היטלר, אך לאחר זמן קצר נודע שהם זוייפו. הפרסום פגע באמינות העיתון במיוחד כיוון שההיסטוריון יו טרבור-רופר, שאישר את אמינות היומנים בטרם הפרסום, שימש באותה עת כחבר דירקטוריון בחברת עיתוני טיימס. ב-1986 חשף העיתון את הנשק הגרעיני של ישראל על פי המידע שהעביר לו מרדכי ואנונו. בשנת 1987 פרסם העיתון בהמשכים קטעים מספרו של סוכן MI5 לשעבר, על אף שפרסום הספר נאסר בבריטניה. העיתון ניהל מאבק משפטי ארוך על זכות הפרסום וניצח בו ב-1991. בשנות ה-90 פורסמה בעיתון סדרת מאמרים מעוררי מחלוקת הדוחה את תפקידו המרכזי של נגיף ה-HIV במחלת האיידס. בתגובה תיאר כתב העת המדעי Nature את הפרסומים בסאנדיי טיימס כמוטעים באופן חמור והרסניים.
ב-27 בינואר 2013, יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, פרסם ה"סאנדיי טיימס" קריקטורה אנטישמית בה נראה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בונה חומה כאשר המלט הוא דם פלסטינים הלכודים בין האבנים. הקריקטורה עוררה זעם רב בישראל ובעולם, וגונתה על ידי הליגה נגד השמצה.
מאז 1989 מפרסם הסאנדיי טיימס מדי שנה את רשימת 1,000 האנשים והמשפחות העשירות ביותר בבריטניה.
הנספטר קיבורץ

חייו

נולד בלאגוס להורים שווייצרים, ולמד אצל א. פוברובולסקי וגסטה נויווירת באוניברסיטה למוזיקה ולאמנות בגראץ שבאוסטריה. בשנת 1982 עבר לברלין, שם המשיך את לימודי ההלחנה אצל פרנק מיכאל באייר וגסטה נויווירת, ושם גם למד פילוסופיה ותולדות האמנות.
קיבורץ למד מוזיקולוגיה אצל קארל דלהאוז - דמות מרכזית שהשפיעה עליו - ובהמשך למד הלחנה אצל הנס צנדר בפרנקפורט.

מבין תלמידיו: יוהנס מריה שטאוד, יוהנס בוריס בורובסקי, מיכאל פלצל, מרטין גרוטר, ארז הולץ וסטפן קלר.
דיפלומה (סרט)

תקציר העלילה

הסרט מספר על אח (אוסמא ערביא) ואחות (יוסרא בארקת) פלסטינים המתגוררים בחברון. בליל חגיגות הפורים של היישוב היהודי, הם מחליטים להפר את העוצר שהוטל על התושבים הפלסטינים של העיר וללכת דרך גגות העיר העתיקה לחגיגות סיום התואר של האחות באוניברסיטת חברון.

הפקה

"דיפלומה" הופק בתמיכת פרויקט קולנוע (המשותף לקרן יהושע רבינוביץ, קרן רקנאטי וסינמטק תל אביב), מינהל התרבות במשרד התרבות והספורט, הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, קרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן אלי גלפנד לסרטים קצרים, קרן סנונית והמועצה הישראלית לקולנוע.
הרעיון לסרט עלה במוחה של קיים בתקופת לימודיה בסם שפיגל, אחרי שהייתה פעילה בחברון במשך שנתיים והתחברה עם נשים פלסטיניות.
הצוות הורכב מישראלים ופלסטינים. הסרט צולם ברובו בחברון, עם השלמות במזרח ירושלים. סצנת העדלאידע היא אמיתית וצולמה בחברון וכך גם קולות שהקליטו ברחובות העיר ומושמעים בפסקול. במהלך הצילומים קיים נעצרה ושוחררה.
דניאל זייפמן

ביוגרפיה

דניאל זייפמן נולד בבריסל שבבלגיה, שם כיהן, בין היתר, כראש קן של השומר הצעיר. אחותו הגדולה היא תת-ניצב מרים עזורי. בשנת 1979 עלה לארץ. הוא למד הנדסה לתואר ראשון וסיים תואר שלישי בפיזיקה אטומית בפקולטה לפיזיקה בטכניון בשנת 1989. בשנתיים הבאות הוא עבד במעבדת ארגון שבשיקגו במסגרת מחקר פוסט-דוקטורט בפיזיקה מולקולרית, ובשנת 1991 הצטרף כחוקר בכיר למחלקה לפיזיקה של חלקיקים במכון ויצמן למדע.
בשנות ה-90 נבנו ברחבי אירופה טבעות אחסון (Storage Rings) שבהן קרניים של יונים המואצות לאנרגיות של כמה מיליוני אלקטרוני וולט מוכנסות למסלול מעגלי המאפשר לאכסן אותן לפרקי זמן ארוכים וכן לקרר אותן באמצעות קרן אלקטרונים. זייפמן זיהה את הפוטנציאל של מכשירים אלו לחקר פיזיקה מולקולרית, תחום שהפך תוך זמן קצר לנושא מחקר מרכזי בטבעות האחסון. הוא השתתף בניסויים בעיקר בטבעת האחסון הקרויה TSR, הנמצאת במכון מקס פלאנק לפיזיקה גרעינית בהיידלברג שבגרמניה, בשיתוף עם הפרופסורים דירק שוואלם ואנדראס וולף. הוא התמנה כחוקר חיצוני באותו מכון בשנת 2001, ונבחר לתפקיד דירקטור במכון זה בשנת 2005, חרף סירובו לעבור לגרמניה. בתקופה הקצרה (שהסתיימה עם היבחרו ב-2006 כנשיא מכון ויצמן) שבה שימש כדירקטור, יזם זייפמן פרויקט בהיקף 4.5 מיליון אירו לבנייתה של טבעת אחסון אלקטרוסטטית המקוררת לטמפרטורה של 2 מעלות קלווין (2 מעלות מעל האפס המוחלט). 
במקביל לניסויים בגרמניה הקים זייפמן מעבדה במכון ויצמן וכן השתתף בניסויים במאיץ החלקיקים ע"ש קופלר במכון ויצמן. יחד עם פרופסור זאב ואגר וד"ר עודד הבר בנה זייפמן מערכת למדידת התפוצצויות קולון (Coulomb explosion), המאפשרת לחקור את המבנה המרחבי של יונים. מערכת זאת עברה בסופו של דבר לגרמניה ושולבה ב-TSR. לאחר בנייתה של טבעת האחסון האלקטרוסטטית הראשונה, ELISA, בדנמרק בשנת 2001, הגו זייפמן ועודד הבר את הרעיון ללכוד יונים במלכודת אלקטרוסטטית. המלכודת, שתוכננה על ידי ד"ר מיכאל רפפורט, נבנתה באותה שנה וכיום משתמשות בה כ-20 מעבדות ברחבי העולם. כשנתיים לאחר המצאת המלכודת התגלתה תופעת ה-'Self bunching', המאפשרת למלכודת לשמש כמכשיר מדויק מאוד לספקטרומטריית מסות, ופטנט הוצא בנושא. פטנט נוסף של זייפמן, יחד עם עודד הבר ודניאל שטראסר, עוסק בהדמיה מולקולרית תלת-ממדית - כלומר, בפיתוח גלאי, ראשון מסוגו בעולם, המאפשר מדידה של מיקום הפגיעה וכן של זמן הפגיעה של חלקיקים בו.
זייפמן הועלה לדרגת פרופסור חבר בשנת 1997, ולדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2003. טרם היבחרו לנשיא מכון ויצמן הוא שימש כראש היחידה לשירותים פיזיקליים במכון. לקראת סוף כהונתו של פרופ' אילן חת כנשיא מכון ויצמן, עקב אי שביעות רצונם של חבר הנאמנים של מכון ויצמן מתפקודו, הוחלט לא להאריך את כהונתו ולחפש לו מחליף. בצעד מפתיע, לנוכח גילו הצעיר, נבחר זייפמן לתפקיד שאותו החל למלא בדצמבר 2006.
זייפמן פועל להנגשת הידע, המדע והמחקרים הנעשים במכון. לשם כך הוא יוזם הרצאות לציבור במגוון נושאים, המועברות על ידי עובדי ותלמידי המכון.
בפברואר 2016, לאחר התפטרות שישה מחברי המועצה להשכלה גבוהה, הודיע כי לא ימנה נציג חדש למועצה מטעם מכון ויצמן במקום הנציג שהתפטר, וזאת מפני שלדבריו ההתפטרות מעידה על אובדן האמון בין המל"ג למוסדות להשכלה גבוהה.
מנגלור

דפוסי אקלים

הטמפרטורה הממוצעת השנתית באזור מנגלור היא 31.5 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא אפריל, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממוצעת היא 34.0 מעלות צלזיוס, והחודש הקר ביותר בשנה הוא יולי, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממועצת היא 28.2 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 3,796.9 מילימטרים. החודש הגשום ביותר בשנה הוא יולי, כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 1,200.4 מ"מ והחודש היבש ביותר בשנה הוא פברואר, כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 0.2.
דניאל אודונהיו

ביוגרפיה

אודונהיו סיים ב-1984 תואר ראשון בההיסטוריה ממכללת ויליאם ומרי והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. 
שימש מפקד מחלקה וקצין תכנון במטה חיל הנחתים. בשנים 1993–1995 פיקד על פלוגה בגדוד האשון של רגימנט הנחתים השני. לאחר מכן שימש קצין מבצעים ברגימנט הנחתים השמיני וקצין המבצעים של כוח המשימה שנשלח לליבריה לחילוץ האזרחים האמריקאיים בעקבות מלחמת האזרחים במדינה. שימש מדריך בבית הספר ללחימה אמפיבית של הנחתים, וקצין מבצעים של דיוויזיית הנחתים הראשונה. 
בשנים 2002–2004 פיקד על הגדוד השני ברגימנט הנחתים החמישי והשתתף עמו במלחמת עיראק. על פועלו עוטר ב-2003 בכוכב הארד עם אות V לאומץ לב. שימש סגן ראש ענף במחלקת ההגנה, וראש ענף לחימה קרקעית באגף התכנון של מפקדת חיל הנחתים. לאחר מכן שימש עוזר קצין האג"ם וראש המטה של דיוויזיית הנחתים הראשונה. בשנים 2009–2010 פיקד על רגימנט הנחתים הראשון. 
שימש ראש אגף פיתוח יכולות ותורות לחימה במפקדת חיל הנחתים וסגן לענייני ניהול הכוח באגף מבנה הכוח, משאבים והערכה של המטות המשולבים. ב-2014 שימש סגן ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. בינואר 2015 מונה למפקד פיקוד הסייבר של חיל הנחתים. 
בספטמבר 2015 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה. באוגוסט 2017 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף לוחמת המידע של חיל הנחתים, הראשון לכהן בתפקיד זה. ב-2018 מונה לראש אגף פיתוח הכוח במטות המשולבים.
אודונהיו בעל תואר שני בניהול ואסטרטגיית ביטחון לאומי בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים ובמכללת המלחמה הלאומית. הוא נשוי לקתלין והם הורים לשבעה.
הילמן 16

יצרנית הרכב "הילמן"

חברת הילמן נוסדה בשנת 1907, ליד קובנטרי, אנגליה. לפני 1907 בנתה החברה אופניים. חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב-1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932. שליטה זו נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנתה את Rootes, ואת ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר. הסמל המסחרי המשיך לשמש תחת קרייזלר עד שנת 1976.
דוד החקיין

קורות חייו

דוד נתן ברוקנר נולד ב-כ' באייר ה'תשל"א, 15 במאי 1971, בציריך שבשווייץ. הוא בן זקונים לאב יליד פולין ניצול שואה ואם שהייתה שחקנית בילדותה. ב-1982 עלתה משפחתו לישראל והתגוררה בירושלים. למד בממ"ד "מימון", בישיבה התיכונית חורב שם למד אצל הרב מוטי אלון, בישיבת מרכז הרב, ובישיבת מאורות התורה שם למד אצל הרב מרדכי נויגרשל.
במשך כ-10 שנים עבד בארגוני קירוב ליהדות כגון "ערכים" ו"צעירי אגודת חב"ד". השתתף כבדרן ילדים בסופי שבוע לאנשי קבע. היו לו תוכניות רדיו בערוצי הקודש: "רדיו מכל הלב", "רדיו 10", "ערוץ קול הנשמה", "רדיו כל האמת, "קול שמחה", ערוץ 7, ורדיו קול חי.
נשוי מאז 2001, מתגורר בנחלאות בירושלים ולומד כאברך בכולל.

משחק בסרטים בקולנוע חרדי

ברוקנר שיחק בכ-40 סרטים בקולנוע חרדי, בכ-15 מתוכם כשחקן ראשי.
שיחק בסרטי האחים גרובייס (בין השאר בסדרה "הפונצ'יקים"), בסרטי "ניצוצות של קדושה", והייתה לו פינה בתקליטורים של "חסידישקייט".
ב-1999 שיחק בסרט "מאחורי הקיר" שביים אבי רופל. שיחק בסרט "מאחורי הקיר 2" שכתבו אודי מור ואבי רופל שגם ביים. שיחק בסרט "השופט הקטן" שכתב אבי חן שגם ביים לצד שושנה דוח. שיחק בסרט "שבוע בלי אמא" שכתב וביים איז'ו ליבוביץ'. שיחק בסרט "הפנימיה" שכתב וביים איז'ו ליבוביץ'.
באולפני דינור: גילם את ניסים מלאכי, בלש פרטי בסרטים: "חבל"ש - בלשים חבל על הזמן" שכתבה וביימה ליבי אסתר, "חבל"ש 2 - תעלומת הגביע מברדיצ'ב" שכתבה וביימה ליבי אסתר, "חבל"ש 3 - הבלש המטושטש" שכתבה ליבי אסתר וגם ביימה לצד שלמה קבקוב, ו"חבל"ש 4 - חקירה צולעת" שכתבה ליבי אסתר וביים שלמה קבקוב. ב-2002 גילם את ברוך הבובנאי בסרט "השב תשיבם" שכתבה וביימה ליבי אסתר. שיחק בסדרת הסרטים "מעייש'ס 1", "מעייש'ס 2" ו"מעייש'ס 3" שכתבה וביימה ליבי אסתר. שיחק בסרט "מבצע מתגלגל מצחוק" שכתבה וביימה ליבי אסתר. שיחק בסרט "תעלומת המעיליונר" שכתבה ליבי אסתר. שיחק בסדרת הסרטים "דוד החקיין בטיפול נמרץ" (4 סרטים, את הרביעי כתב וביים איז'ו ליבוביץ').

מעצר, הרשעה וסגירת תיק המעקב

ב-2010 נעצר ברוקנר, וב-2012 הורשע בבית המשפט השלום בירושלים בביצוע ארבע עבירות של מעשים מגונים בקטין. נגזרו עליו שבעה חודשי מאסר. מאז קבלת גזר הדין וגם לאחר שסיים לרצות את העונש, מנסה ברוקנר לטהר את שמו ולהוכיח כי בית המשפט טעה בהחלטתו. הוא עושה זאת תוך העלאת סרטונים לרשתות החברתיות בהם הוא מציג ראיות-לכאורה לטענותיו. על-פי גרסתו, רובה של עדות הילד הוזמה על ידי אימו של הילד, ובנותר התגלו סתירות; למרות חקירות ילדים נוספים ופרסום החשדות לא התקבלה שום תלונה נוספת, וילדים שהיו בקרבתו במשך שנים העידו לטובתו בבית המשפט. בסרטונים אלו הציג גם מכתבי תמיכה והמלצה מאישים, רבנים (בין השאר הרבנים זמיר כהן ומרדכי נויגרשל) ומוסדות שונים (בין השאר הרבנות הצבאית) עמהם עבד במשך השנים, השוללים את הטענות נגדו. ב-2015 העלה סרטון המסכם את טענותיו.
בקיץ 2018 סגר בית המשפט את תיק המעקב וביטל את כל המגבלות עליו, ודוד החקיין חזר להופיע.
שמעון ישראל פוזן

הרב שמעון ישראל פוזן (נפטר בכ"א בניסן תשכ"ט) היה רבה וראש הישיבה של הקהילה החרדית בעיר שאפראן (שופרון) ואחרי מלחמת העולם השנייה כיהן כר"מ בישיבת סאטמר בוויליאמסבורג.
יאן שלאודראף

קריירת מועדונים

שלאודראף שיחק במועדון הנוער של האסיה בינגן, ובשנת 2001 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון והפגין יכולת גבוהה, והבקיע שערים במספרים גבוהים. בשנת 2002 נרכש על ידי בורוסיה מנשנגלאדבך, שם שיחק שלוש עונות. בתקופה זו ערך עשר הופעות בלבד בקבוצה הבכירה, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, בה הבקיע 25 שערים ב-61 הופעות. בפגרת החורף של עונת 2004/05 חתם שלאודראף באלמניה אאכן מהבונדסליגה השנייה, ומונה לקפטן הקבוצה. בעונת 2005/06 הבקיע שלאודראף 11 שערים לטובת אלמניה אאכן, וסייע למועדון להעפיל אל הבונדסליגה, לאחר ארבעה עשורים שהמועדון נעדר ממנה. בעונת 2006/07 הבקיע שלאודראף שמונה שערים לאלמניה אאכן, אך לא הצליח למנוע את נשירת המועדון בחזרה לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת.
יכולתו הגבוהה של שלאודראף במדי אלמניה אאכן עוררה עניין במועדונים הגדולים, ובקיץ 2007 נרכש על ידי באיירן מינכן תמורת 1.2 מיליון אירו. שלאודראף נאלץ להתחרות על מקום בהרכב עם חלוצים כלוקה טוני, מירוסלב קלוזה ולוקאס פודולסקי, ומאמנו, אוטמאר היצפלד, מיעט להשתמש בו. שלאודראף בעיקר נכנס כמחליף, וערך סך הכל שמונה הופעות בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, וערך עוד מספר הופעות בקבוצת המילואים. למרות האכזבה האישית של שלאודראף בעונה זו בבאיירן מינכן, הוא זכה עם הקבוצה בשלושה תארים: אליפות הבונדסליגה, הגביע הגרמני וגביע הליגה הגרמנית. 
בתום עונה אחת בבאיירן מינכן, חתם שלאודראף בהאנובר 96 ביולי 2008. שלאודראף הצליח באופן יחסי בהאנובר, שם שיחק שבע עונות, והוסט לעמדת הקשר. את שעריו הראשונים הבקיע בניצחון 5-1 מול בורוסיה מנשנגלאדבך בספטמבר 2008, כאשר כבש צמד, ועד לתום העונה הבקיע חמישה שערים. עונת השיא של שלאודראף עם האנובר הייתה 2010/11, בה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה, ושלאודראף הבקיע ארבעה שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם דידייה יה קונאן, לארס שטינדל ומוחמד עבדלאווי. הצלחה זו הקנתה להאנובר מקום במוקדמות הליגה האירופית, שם פגשה את סביליה באוגוסט 2011. שלאודראף הבקיע צמד בניצחון 2-1 על סביליה, והאנובר עלתה לשלב הבתים של הליגה האירופית, ונעצרה רק ברבע הגמר, לאחר הפסד במפגש כפול לאתלטיקו מדריד. שלאודראף הפגין יכולת גבוהה בעונה זו של האנובר בליגה האירופית, והבקיע מספר שערים חשובים.
בעונת 2014/15 שלאודראף שיחק חמישה משחקים בלבד, ואיבד את מקומו בהרכב. בתום עונה זו שוחרר מהאנובר, עם תום חוזהו בקבוצה. לאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו, שלאודראף החל להתמחות בפ.צ. קלן כמנהל ספורטיבי.

קריירה בינלאומית

לשלאודראף שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה, במשחקי ידידות ובמשחקים במסגרת מוקדמות יורו 2008.