google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף רז

קורות חיים

רז נולד בישראל ב-1939. למד תואר ראשון בפילוסופיה ובמשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1963. במסגרת כנס שנערך בישראל פגש אותו הפילוסוף הבריטי הרברט הארט והתרשם מכישוריו. הארט הזמין אותו ללמוד בהנחייתו באוניברסיטת אוקספורד ורז נענה להצעה. הוא השלים את לימודי הדוקטורט ב-1967 ולאחר מכן חזר ללמד באוניברסיטה העברית כמרצה בפקולטה למשפטים ובמחלקה לפילוסופיה. ב-1972 חזר לאוניברסיטת אוקספורד, שם התמנה לפרופסור לפילוסופיה של המשפט. ב-2002 החל בנוסף ללמד באוניברסיטת קולומביה. הוא נבחר ב-1992 כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. רז מבקר לעיתים בישראל ומעביר סמינרים באוניברסיטאות. ב-2014 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית.

עבודתו

רז נחשב כממשיכו של הארט. ספריו עוסקים בנושאים של נורמות, סמכות ופוזיטיביזם משפטי. בתחום הנורמות רז תופס אותן כחוקים המנחים התנהגות אנושית. רז בחן מערכות בהן מתקיימות נורמות, כגון מערכת משפט. בתחום הסמכות, רז בחן שאלות על סמכות החוק כלפי אנשים במערכות משפט שונות ואת הסמכות שהחברה מאשרת על פי החוק. פוזיטיביזם משפטי מתאר לעיתים עמדה לפיה חוקים לא יכולים או לא צריכים להתבסס על מוסר. אולם, רז לא מגן על עמדה זו. על פי גישתו, פוזיטיביזם משפטי מבטא את העמדה כי אין כל קשר מושגי הכרחי בין חוק למוסר. חוק לא משתנה אם איננו צודק או לא מוסרי. 
סמכות בפילוסופיה פוליטית נחלקת לשני סוגים: סמכות פרקטית וסמכות אפיסטמית. הסוג הראשון, נותן טעם לפעולה, ואילו הסוג השני נותן טעם להאמנה באמיתות מסוימות. מקובל בספרות כי המיוחד בטעם של הסמכות הוא שהוא אינו תלוי בתוכן הדברים, והכפוף לסמכות מקבלו משום שהוא בתחום הסמכות של מנפיק הטעם. בעבודתו, רז מסביר כי הדרך שבה סמכות עובדת היא באמצעות "הטרמה" (preemption). כך, בניגוד לשיקולים אחרים המנחים את האדם בבחירתו - הטעם של הסמכות מכריע ללא שקילה (ובמובן המטאפורי, בטרם נשקל מול טעמים אחרים). לגישתו של רז, סמכות תהיה מוצדקת כאשר היא יודעת להחליט יותר טוב מהפרט, אשר ניצב למול שיקולים רבים ולא פעם אינו טוב בלקבל החלטות על בסיסם.  
עבודותיו האחרונות של רז עוסקות פחות בתאוריה משפטית ויותר בפילוסופיה פוליטית ופילוסופיה של הפעולה. בפילוסופיה פוליטית רז תומך בליברליזם פרפקציוניסטי, אשר דוחה את דרישת הנייטרליות מהמדינה ביחס לדרכי חיים, הגדרת הטוב וכיוצא בזה. באתיקה, הוא מגן על מוסר פלורליסטי (value pluralism) ועל הרעיון שערכים שונים לא ניתנים להשוואה ולמדידה (רז משתמש במונח incommensurable, ואילו היום הולך ועולה מעמדו של מונח מתחרה - incomparable).
לפי רז, לאוטונומיה יש ערך אך כאשר היא נעשית "in the pursuit of the good", ואולם, משעומת עם טענותיו - הודה רז לא פעם כי יש ערך גם לכך שדברים רעים נעשו בשם עושם. בבסיס עמדתו של רז עומדת גישתו כי מעשים הם חמורים יותר כאשר הם נעשים על ידי סוכן מוסר אוטונומי. 
עוד לפי רז, אוטונומיה היא בעלת ערך אך כאשר ישנו מגוון של אופציות בחירה ומגוון זה הוא בעל ערך. רז ממחיש זאת באמצעות שתי דוגמאות: דוגמת הבור ודוגמת האריה. בדוגמה הראשונה, לאדם התקוע בבור אין מגוון של אפשרויות בחירה, ועל כן חייו אינם אוטונומים. בדוגמה השנייה, מושא הדוגמה שקוע כל חייו בבריחה מפני איום האריה, ועל כן יש לו מגוון רחב של דרכי פעולה, אך אלה אינן בעלות ערך, ומטרתן היחידה להציל את עורו - ומכאן שאינו אוטונומי. רז ממשיך מכאן לטעון כי חיים בעלי ערך הם חיים אשר מושקעים בפרויקטים בעלי ערך אשר נבחרו באופן אוטונומי. רז מסייג עמדה זו לנסיבות החברתיות דהיום, ולגישתו בנסיבות חברתיות אחרות אוטונומיה לא הייתה תנאי הכרחי לחיים בעלי ערך (בימי הביניים למשל).
רנהו

רנהו מוראטה (ביפנית: 村田 蓮舫; נולדה ב-28 בנובמבר 1967) הידועה בשם "רנהו", היא פוליטיקאית יפנית, חברת בית היועצים של יפן כנציגת טוקיו משנת 2004. כיהנה כיושבת ראש המפלגה הדמוקרטית וכמנהיגת האופוזיציה של יפן, היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.

ביוגרפיה

רנהו נולדה בטוקיו לאב טאיוואני ואם יפנית. ב-1985 נהייתה לאזרחית יפנית לאחר חקיקה שאפשרה אזרחות לילדי אמהות יפניות ואבות זרים. ב-1990 סיימה תואר ראשון במשפט ציבורי באוניברסיטת איואמה גקואין בטוקיו. היא עבדה כפרזנטורית לחברת "קלריון" ולאחר מכן כמגישה ברשתות הטלוויזיה TBS ו-TV Asahi. בשנים 1995–1997 למדה בבייג'ינג.
ב-2004 נבחרה לבית היועצים של יפן ומאז נבחרה לשתי תקופות כהונה נוספות ב-2010 וב-2016. בין 2010 ל-2012 מילאה תפקידים בממשלת יפן בראשותם של נאוטו קאן ויושיהיקו נודה, בהם שרה לענייני רפורמות בממשלה, רפורמות בשירות הציבורי, בטיחות מזון, מדיניות דו-קיום חברתי, מדיניות טיפול בירידה בילודה ומדיניות שוויון מגדרי. 
ב-15 בספטמבר 2016 נבחרה לנשיאת המפלגה הדמוקרטית של יפן שאיחדה לתוכה את מפלגת החדשנות היפנית. בתחילת אוקטובר החלה לכהן בתפקיד. ביולי 2017 התפטרה מתפקידה בעקבות תבוסת המפלגה הדמוקרטית בבחירות המקומיות בטוקיו. בדצמבר 2017 עברה למפלגה הדמוקרטית החוקתית (CDP).
רנהו נשואה ואם לתאומים.
ריצת 100 מטר

ריצת מאה מטר היא מקצוע באתלטיקה. הריצה נחשבת לתחרות היוקרתית ביותר הקיימת בספורט ליחידים והמנצח בה במשחקים האולימפיים או באליפות העולם באתלטיקה מוכתר באופן לא רשמי כאדם המהיר ביותר בעולם. בתחרות זאת מתחרים ביניהם המשתתפים, מי יחצה הראשון את קו הסיום של מסלול באורך 100 מטר.

גברים

ב-1912 עמד שיא העולם בריצת מאה מטרים לגברים על 10.6 שניות. עד 1968 היה הדיוק מוגבל בשל היות המדידה ידנית. הרזולוציה הייתה של עשיריות שנייה ולא של מאיות. עם הכנסת השעון האלקטרוני לשימוש נפרץ מחסום עשר השניות בידי ג'ים היינס.
ב-16 באוגוסט 2009, במסגרת אליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה, קבע יוסיין בולט מג'מייקה את שיא העולם הנוכחי - 9.58 שניות. במהלך קביעת השיא הגיע בולט למהירות שיא של 44.72 קמ"ש, ולמהירות ממוצעת של 37.58 קמ"ש.
אצנים שמוצאם, לפחות חלקית, ממערב אפריקה מתבלטים בריצה זו והם כמעט היחידים שירדו מעשר שניות בריצת מאה מטר אי פעם. ב-1960 היה הגרמני ארמין הארי הלא שחור האחרון, ששבר את שיא העולם (10.0 שניות). בשנת 2010 היה כריסטוף למטר מצרפת האדם הלבן הראשון שפרץ את מחסום עשר השניות כשרץ בזמן של 9.98 שניות. לעומת זאת, בריצות למרחקים ארוכים יותר גם רצים שמוצאם מאזורים אחרים נמנים עם רצי השורה הראשונה.

נשים

שיא העולם לנשים הוא 10.49 שניות (1988) ומוחזק על ידי פלורנס גריפית ג'וינר מארצות הברית, שנפטרה בשנתה בגיל 38. השיא עורר מחלוקת מכיוון שמד הרוח הורה כי לא הייתה כל רוח בעת הריצה (0.0 קמ"ש), אף שבכל הריצות האחרות שנערכו באותו יום באצטדיון באינדיאנפוליס נמדדו רוחות חזקות, בנוסף לעובדה שבעת הריצה מד הרוח של הקפיצה המשולשת המרוחק 10 מטרים ממסלול הריצה מדד רוח של 4.3 מטר לשנייה, יותר מכפליים מהמותר, על כן הועלה חשד כי אירעה תקלה במד הרוח בזמן ריצה זו. למרות זאת שיאה הוכר, והוא מהווה את השיא העולמי גם כיום. בנוסף הועלה חשד כי ג'וינר נטלה סמים אסורים להגברת יכולתה בעוד שבדיקות הסמים שנערכו לאתלטים באותה התקופה היו מקיפות פחות מאשר היום. על אף החשדות - הדבר הוכחש נמרצות על ידי משפחתה ולא הוכח מעולם ועל כן כל שיאיה נותרו על כנם.

שימוש בחומרי אימרוץ

האצן הקנדי בן ג'ונסון קבע שני שיאי עולם בריצה זו. באולימפיאדת סיאול בשנת 1988 קבע תוצאה שנחשבה למדהימה באותה עת: 9.79 שניות, אך שיאיו נפסלו לאחר שבבדיקת שתן שנערכה לו נתגלו ממצאים שהצביעו על שימוש בסטרואידים אנאבולים אנדרוגנים.
אצנים נוספים ששיאם נפסל עקב שימוש בחומרי אימרוץ הם טים מונטגומרי שקבע שיא עולם של 9.78 ב-2002 וג'סטין גטלין שקבע תוצאה של 9.77, השווה לשיא העולם בזמנו, ב-2006.

גברים

השיא הישראלי שייך לאלכס פורחומובסקי בתוצאה של 10.20 שניות. שיא זה נקבע באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד ב-21 באוגוסט 1999.

נשים

השיא הישראלי שייך לדיאנה ויסמן שקבעה תוצאה של 11.25 שניות באליפות הבלקן, בולגריה, 2 בספטמבר 2019.
ניגודיות

נִגּוּדִּיוּת (בלועזית: קוֹנְטְרַסְט) היא הבדל במאפיינים ויזואליים אשר גורם לעצמים להיות נפרדים מסביבתם. הניגודיות מתבטאת בהבדל בתאורה ובצבע בין עצם לעצם בשדה הראייה או בתמונה.
הניגודיות המקסימלית של תמונה נקראת טווח דינמי או יחס הניגודיות.

הגדרה

קיימות מספר הגדרות העוסקות בשאלה כיצד לקבוע ניגודיות בתמונה נתונה. בפשטות, ניתן לבטא ניגודיות על ידי היחס שבין ההבדל בבהירות בין עצמים לבהירות הממוצעת. בהתאם לחוק ובר-פכנר, כאשר הבהירות נמוכה קל יותר להבחין בהבדלים קלים בבהירות מאשר במצב שבו הבהירות הממוצעת בתמונה גדולה. בכתיבה כללית ניתן לסכם כ:  כאשר  ו- מיצגים את הבהירות של העצם והבהירות של הרקע, בהתאמה.
ביג באק באני

רקע

בלנדר החלה את דרכה כתוכנה חופשית בשנת 2002: היא הייתה במקור תוכנה קניינית שפותחה על ידי NaN, חברה שהקים טון רוזנדל. התוכנה לא ענתה על הציפיות והוחלט לבטלה ולפרק את החברה. טון הקים מלכ"ר בשם קרן בלנדר ופתח במסע מימון המון מוצלח כדי לגייס כסף לקניית התוכנה והפיכתה לתוכנה חופשית.
החל משנת 2005 החלה בקרן להפיק סדרת סרטים כדי לשפר את התוכנה ולהדגים את ביצועיה. הסרט הראשון שהופק היה מיזם "תפוז" (Orange) ששמו הסופי היה פילים חולמים. בין השיפורים שנדרשו לבלנדר לצורך הפקתו היו שכתוב מערכת האנימציה ושיפור הצגת שיער. הסרט פורסם בשנת 2006.
בשנת 2007 החלה בקרן העבודה על "מיזם אפרסק". בהמשך הופקו משחק הווידאו "יו פרנקי!" וסרטים קצרים נוספים, כגון סינטל.

עלילה

הארנב הגדול והשלו חי לו במאורה ביער. יום אחד הוא נתקל בשלושה מטרידנים (רינקי הסנאי, גָמֶרה הצ'ינצ'ילה ומנהיגם פרנק הכיסנאי הדואה) שמשתוללים ומציקים לחיות. לאחר שהשתוללתם מגדישה את הסאה, הוא נוקם בהם.
פאן (סרט)

העלילה

פיטר מושאר בבית יתומים לונדוני על ידי אמו. בית היתומים מנוהל על ידי נזירות אכזריות שבסתר מוכרות יתומים לעבדות. כעשר שנים מאוחר יותר, בזמן מלחמת העולם השנייה, רוב היתומים נחטפים בבת אחת על ידי ספינת פיראטים מעופפת- כולל פיטר. הספינה טסה לכיוון הכוכב השני מימין והילדים מוצאים את עצמם באי ענק שנשלט על ידי פיראטים בראשות שחורזקן (יו ג'קמן). בסצנה מרהיבה כמעט כל שחקני הסרט שרים את Smells Like Teen Spirit של נירוונה. הילדים מועבדים במכרות המפוזרות באי כדי למצוא אבק פיות, שמביא לנעורי נצח. פיטר מתיידד עם עבד אחר בשם ג'יימס הוק. פיטר מוצא אבק פיות אבל עבד אחר גונב ממנו ומאשים את פיטר בשקר וגניבה. פיטר מועלה על ספינת האם ומוצעד על הקרש עם עוד 2 ילדים שסרחו. השניים האחרים מופלים למותם, אבל פיטר מרחף באוויר להפתעת כולם.
שחורזקן לוקח את פיטר למגוריו הפרטיים בספינת האם ומספר לו שהאינדיאנים מחפשים משיח שיודע לעוף. כשפיטר חוזר למכרה הוק והוא מחליטים לברוח עם קרונית אספקה, תוך שהם נעזרים בסמואל "סמי" סמיגל (אדיל אקטר) להתפנות מהמכרה. השלושה נוסעים ברכבל לעבר הנמל האווירי וגונבים ספינה. שחורזקן מנסה לרדוף אחריהם אבל מאבד אותם מעבר למכרות.
הספינה מתרסקת ביער הילידים והשלושה נתפסים על ידי האינדיאנים. האינדיאנים דורשים מהם שהאלוף שלהם יילחם נגד הפאן האינדיאני, לוחם אסייתי גמיש וזריז. הוק לא מהווה בדיוק תחרות ל"פאן", ובסוף הוא ופיטר טוענים שפיטר הוא הפאן- הוא הרי יכול לעוף. פיטר מראה להם את מחרוזת המשרוקית שלו, שדומה לחליל של האל היווני פאן.
לילי נמר, נסיכת האינדיאנים, מספרת לפיטר שרק פאן האמיתי יוכל להציל את האי לעולם לא. בינתיים, סמי הולך לעשות צרכיו ונתפס על ידי הפיראטים. הפיראטים פושטים על הכפר האינדיאני ורוצחים את הצ'יף. פיטר, הוק ולילי נמר בורחים לנהר, ממנו הפיראטים פוחדים כי שורץ תניני ענק.
השלושה מגיעים למפרץ עזוב בו ספינה ישנה (בעתיד היא תיקרא "רוג'ר העליז"). הוק מסיע את פיטר ולילי נמר לארץ הפיות וטס משם- הביתה, לטענתו. לילי נמר מספרת לפיטר על אמו: היא התאהבה בפייה ממין זכר והולידה אותו, ולכן פיטר יכול לעוף. שחורזקן מופיע, חוטף מפיטר את המשרוקית ומשתמש בה כדי לפתוח את הפתח לארץ הפיות. עם ספינתו הוא מתחיל להפציץ את ארץ הפיות, כשלפתע מופיע הוק על סיפון הספינה שלו ומציל את פיטר ולילי נמר. בחסות הקרב סמי בורח בסירת הצלה. פיטר והוק מצליחים להרוג את שחורזקן ופיטר מתיידד עם פייה בשם טינקר בל.
פיטר, לילי נמר והוק טסים ללונדון ולוקחים איתם את היתומים שנשארו לעבר האי לעולם לא, כשבסיום הסרט נראה שפיטר והוק נהיים חברים טובים.
קרב סכינים

מבנה התוכנית

בתחילת התוכנית מוצגים לשפים המתמודדים 2 מרכיבים, ועליהם לבחור את המרכיב שישמש אותם בהכנת המנות. המרכיב צריך לשמש הן למנה הראשונה, הן למנה העיקרית והן לקינוח.
הזמן המוקצב להכנת המנות הוא 50 דקות, והוא מתחלק לשלושה חלקים: למנה הראשונה מוקצבות 25 דקות, למנה העיקרית 15 דקות ולקינוח 10 דקות. בתום הזמן הקצוב על השפים להגיש את המנה, בין אם היא מוכנה ובין אם לא. אם אחד השפים מתעכב בהגשת המנה, יופחת לו בהתאם זמן מהזמן המוקצב להכנת המנה הבאה. בזמן הכנת המנות ירון קסטנבוים ורן שמואלי מפרשים את אופן הכנת המנות.

הניקוד בתוכנית

לאחר סיום הכנת כל מנה אוכלים ומדרגים צוות השיפוט הקבוע וצוות השופטים המתחלף את המנות שהוכנו, אך רק צוות השופטים הקבוע יודע לאיזה מהשפים שייכת כל מנה. על כל מנה יכול השף לקבל עד 30 נקודות בעונה הראשונה ועד 50 נקודות בעונה השנייה. הניקוד ניתן לפי צורת ההגשה, טעמה של המנה ומקוריותה.
בעונה השנייה, שני הפרשנים רן שמואלי וירון קסטנבוים בוחרים לאיזו מנה להעניק את כוכב השף – המכריע את התחרות במקרה של תיקו.

קרב סכינים: המשימה

ב-7 בספטמבר 2008 עלתה העונה השלישית בערוץ 10, בשם "קרב סכינים: המשימה". בכל פרק יבצעו השפים סטפן פרואה דה וו, רן שמואלי וירון קסטנבוים משימות שונות שיטילו עליהם חבר השופטים. התוכנית קיבלה רייטינג נמוך ולא הצליחה לשחזר את הצלחת העונות הקודמות ולכן לא המשיכה לעונה נוספת.

אליפות המסעדות של ישראל

באפריל 2009 עלתה העונה הרביעית בערוץ 10 כאשר הפעם שונה השם ל"אליפות המסעדות של ישראל".
בכל פרק התמודדו ביניהן 8 מסעדות במתכונת הרגילה של קרב סכינים, אלא שהפעם האוכל הוגש מלבד לצוות השופטים, גם לאנשים רגילים במסעדה ומוקצבת למסעדות שעה על מנת להוציא מנה ראשונה עיקרית וקינוח, כאשר הקינוח לא מורכב מהמרכיב שנבחר בתחילת הערב, אלא לפי בחירת המסעדה. למנה הראשונה הוקצו 30 דקות להכנתה (במקום 25 דקות ב"קרב סכינים") ולהכנת המנה העיקרית הוקצו 20.
למנה הראשונה ולמנה העיקרית הוקצו עד שלושים נקודות למנה ולמנת הקינוח עד ארבעים נקודות למנה, סה"כ 100 נקודות.
המסעדות שניצחו עברו לשלב הבא בו הן התמודדו מול סטפן פרואה דה וו. המסעדות שהשיגו את הניקוד הטוב ביותר בשלב זה עלו לחצי הגמר, והמסעדה שעלתה לגמר התמודדה מול השף האמריקאי טוד אינגליש וזכתה בניצחון ובתואר "אלופת המסעדות של ישראל".
המסעדה שזכתה בתואר הייתה "מאראבו" בניצוח השף יואב בר.
גם אליפות המסעדות לא זכתה לאחוזי צפייה כשל 2 העונות הראשונות ולא זכתה לשיח ציבורי דומה.
כשל ממשלה

כשל ממשלה (או כשלי ממשל), הוא מונח בכלכלה ובמדעי המדינה המתאר מצב בו התערבות של הממשלה גורמת לחוסר יעילות כלכלית, שלא הייתה נוצרת אם השוק היה מתנהל בחופשיות. ניתן לתאר כשל ממשלה כתמונת מראה של כשל שוק, מצב בו אי-יעילות כלכלית נגרמת כתוצאה מהשוק החופשי עצמו, ובמקרים מסוימים יכולה להימנע או להתמזער באמצעות התערבות ממשלתית.
כשל ממשלה יכול להיווצר כתוצאה מניסיון של הממשלה להשיג יעדים חברתיים, פוליטיים, או כלכליים שונים תוך התערבות בשוק ויצירת הקצאה לא יעילה של משאבים או תפוקה לא יעילה במשק. המונח אינו מבטא כישלון של הממשלה בהשגת היעדים שהציבה לעצמה, או שהציבור מצפה ממנה להשיג, אלא רק כשל בהשגת יעילות כלכלית. הכשל יכול להיווצר כתוצאה בלתי צפויה של ההתערבות, או בגלל שיעדים אחרים של הממשלה (לדוגמה, יעדים חברתיים או פוליטיים) חשובים לה יותר מהיעד של השגת יעילות כלכלית.
במנדה

גאוגרפיה

העיר נמצאת כ-267 קילומטרים מיאונדה, בירת קמרון.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 18 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (20 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (12 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,592 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (317 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (6 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

העיר ממקומת ליד הכבישים הלאומיים N6 ו-N11.
זלמן ראובני

ביוגרפיה

נולד בטאורגה, ליטא ולמד בישיבת פוניבז'. בגיל 17 עזב את לימודיו והצטרף לתנועת החלוץ ולפעילות ציונית. לאחר שעבר הכשרה חקלאית, ב-1932 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ יגור. את שם משפחתו בלינר שינה לשם ראובני, על שם אביו ראובן. כחבר הקיבוץ עבד בעבודות ציבוריות בצפון הארץ: בנמל חיפה, במחצבות מגדל צדק ובנמל תל אביב. היה מבוני הנמל ולאחר מכן מראשוני עובדיו. בתקופה זו עבר ב-1936 להתגורר במושב בן שמן ונישא בקיץ 1942 לבת המושב שלומית רחמן.
בבן שמן היה פועל חקלאי, חבר ועד המושב והממונה על ביטחון המושב. באותה תקופה פעל בארגון ההגנה, בנוטרות, וב-1942 התגייס אל הבריגדה היהודית ושירת בפלוגה 743 באזור יריחו, במצרים ובלוב. בתום מלחמת העולם השנייה חזר למושב ולעבודתו כממונה על הביטחון. ב-1948 נשלח לרחובות והיה בין הנוטרים שהופקדו על אבטחת ביתו של חיים ויצמן. במרץ 1948 נפצע במתקפה על בית ויצמן ופגיעת הכדור הותירה אותו משותק בפלג גופו התחתון ומרותק לכיסא גלגלים.
ראובני היה חבר הוועד הארצי של ארגון נכי מלחמת השחרור וב-1953 היה אחד משלושה ספורטאים יחידים שנשלחו לייצג את ישראל במשחקי סטוק מנדוויל. 
הוא עבד בבית החולים קפלן בתפקיד משרדי. ב-1968 נפטר והוכר כחלל צה"ל שנפטר לאחר השירות כתוצאה מנכותו. היה נשוי ואב לבן.
פורט ויין מאד אנטס

היסטוריה

לקראת עונת 2007/08, עונת הבכורה בליגה, חתמה הקבוצה על הסכמי שיתוף פעולה עם הדטרויט פיסטונס ואינדיאנה פייסרס. ב-5 בספטמבר 2007 בחרה הקבוצה 10 שחקנים במסגרת דראפט ההרחבה של שנת 2007, שחקנים שהיוו את הבסיס לקבוצה בעונתה הראשונה. לקראת עונת 2008/09 חתמה הקבוצה על הסכם שיתוף פעולה גם עם המילווקי באקס ולקראת עונת 2012/13 חתמה הקבוצה על הסכם עם שרלוט בובקאטס, כקבוצה הרביעית.
באותה העונה הגיעה הקבוצה לראשונה לפלייאוף, אך הפסידה שני משחקים לסנטה קרוז ווריורס והודחה בסיבוב הראשון. בעונת 2013/14 הגיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר ואף זכתה באליפות לאחר שניצחה את סנטה קרוז בסדרת הגמר. בעונת 2014/15 נפגשו המאד אנטס עם סנטה קרוז בסדר הגמר, אך הפעם היו אלו הווריירס שניצחו בסדרה ולקחו את האליפות.
בספטמבר 2015 רכשה אינדיאנה פייסרס את הקבוצה והפכה להיות השותפה היחידה בקבוצה.
ניל הופ

חייו

הופ נולד בטורונטו, והחל לשחק כשהיה בן 9. כשהיה בן 12 לוהק לסדרה "הילדים מרחוב דגראסי", בה גילם את דמותו של גריף (1985–1986). בהמשך לוהק גם לסדרת ההמשך, המוכרת יותר, דגראסי (1987–1991). הופ גילם את דמותו של וילז, נער הגדל במשפחה מאמצת, ושלאחר מות הוריו המאמצים בתאונת דרכים מפתח דפוסי התנהגות בעייתיים הכוללים גניבות, שתייה לשוכרה ובריחה מהבית, ובסופו של דבר אף מוצא עצמו בבית הסוהר, לאחר שגרם לתאונת דרכים בהיותו שיכור. 
הופ לא המשיך בקריירת משחק לאחר ירידתה של הסדרה מהמרקעים, למעט שלוש הופעות אורח בסדרת ההמשך של "דגראסי", "דגראסי - הדור הבא",בין 2001 ל-2003, בהן שב וגילם את דמותו של וילז. ב-2007 נפטר בדירה שכורה בהמילטון. משפחתו שמרה את דבר מותו בסוד, ורק ב-2012 נודע הדבר בציבור.
גילדהול (לונדון)

גילדהול (אנגלית: Guildhall) אולם הגילדות של לונדון, הוא בניין בסיטי של לונדון באזור צ'יפסייד. הבניין שימש כבניין העירייה של העיר.

הבניין

הבניין הנוכחי הוא על שרידי בניין קדום (שמרתפיו נבנו בימי הביניים ונשמרו עד ימינו). בתקופה הרומית היה במקום האמפיתיאטרון הגדול בבריטניה.
חלקים מהבניין הנוכחי נבנו עוד בשנת 1411 והשתמרו. הבניין היה בניין האבן היחיד שלא היה כנסייה, ששרד את השריפה הגדולה של לונדון בשנת 1666, על אף שגג הבניין נשרף, ושוקם בשנת 1670, אז נבנה גג ישר במקום גג רעפים חד יותר.
הבניין שופץ בשנת 1866 לפי תוכניות הארכיטקט סר הוראס ג'ונס ששחזר את גג הרעפים של הבניין לסגנון שבו היה בימי הביניים. גג רעפים זה נהרס בשרפה הגדולה השנייה של לונדון במהלך הבליץ, ושוקם ב-1954 על פי תוכניות של סר גיילס גילברט סקוט.
כיום משמש הבניין רק לאירועים רשמיים, במבנה נמצאים גם גלריה לאמנות ומוזיאון איגוד השענים.

גוג ומגוג

פולקלור מקומי משייך את הענקים גוג ומגוג למקום. לפי פולקלור זה נקשרו הענקים לשערי ארמון שעמד במקום (מבחינה היסטורית לא היה ארמון כזה).
מדי שנה היו מוציאים מהגילדהול פסלים של הענקים שנשמרו בתוכו ומובילים אותם בתהלוכה של ראש העיר. 
הפסלים המקוריים נשרפו בשריפה הגדולה, והוחלפו בשנת 1708 בפסלי עץ שפיסל רב החובל ריצ'רד סאונדרס. פסלים אלה נהרסו במהלך הבליץ. פסלים חדשים מעשי ידי הפסל דייוויד אוונס הוצבו במקום 1953, ביוזמתו ובמימונו של סר ג'ורג' וילקינסון שהיה הלורד ראש העיר של לונדון בשנת 1940, עת נפגע הבניין ונשמדו הפסלים.

תוכנית גילדהול

ב-10 בנובמבר 1955 נשא ראש ממשלת בריטניה אנתוני אידן באולם גילדהול נאום שקרא להסכם שלום בין ישראל ומדינות ערב המבוסס על פשרה בין גבולות תוכנית החלוקה לגבולות הקו הירוק. הוא הבטיח ערבויות לשני הצדדים אם יושג הסכם ואיים שהצד שלא יסכים לפעול במתינות יאבד את אהדת בריטניה. הנאום, שנודע כנאום גילדהול, זכה לאהדה בצד הערבי, אולם זכה לתגובות נמרצות מצד ישראל והעיב על יחסי הממלכה המאוחדת-ישראל עד סוף שנת 1958 עת הצהיר שר החוץ הבריטי שתוכנית גילדהול מתה. באותן שנים, נחשב הגילדהול בישראל לסמל למדיניות אנטי-ישראלית של בריטניה.
סינתיה אוזיק

קורות חיים

סינתיה שושנה אוזיק נולדה במנהטן להורים יהודים-רוסים, וגדלה בברונקס, שם חוותה מקרים מרובים של אנטישמיות ברחובות בשכונה וכן בבית הספר, כשמיאנה לשיר שירי חג המולד. את תוארה הראשון סיימה ב-NYU, והמשיכה לתואר שני בספרות אנגלית באוניברסיטת המדינה של אוהיו, שם התמקדה בספריו של הנרי ג'יימס. אוזיק היא אחייניתו של המשורר והסופר אברהם רגלסון.

תמות ספרותיות

אוזיק כותבת על חייהם של יהודים אמריקאים, וכן על פוליטיקה, היסטוריה, וביקורת ספרותית. היא גם כותבת ומתרגמת שירה. השואה הנאצית והשלכותיה הן תמות מרכזיות בכתיבתה. היא כותבת גם על הגירה, ועל ניתוקים של זהות שהגירה גוררת, את הבנייה מחדש של העצמי שהיא דורשת, והטראומה הכרוכה במעבר ממעמד אחד לאחר. 

פרסים והכרה

ב-1971 זכתה אוזיק בפרס על שם אדואר לואיס ולאנט עבור אוסף סיפוריה הקצרים, שפיכות דמים ; הרבי המתפקר: מבחר סיפורים. ב-1997 זכתה בפרס דיאמונשטיין-שפילווגל לאמנות המאסה עבור Fame and Folly. שלושה מסיפוריה הקצרים זכו במקום ראשון בתחרות או. הנרי, וגם הייתה זוכת המקום הראשון הראשונה בתחרות ריאה לסיפור הקצר. ב-2000 היא זכתה בפרס מעגל מבקרי הספרים הלאומי עבור הספר Quarrel & Quandary. הרומן Heir to the Glimmering World (2004) (אשר יצא בממלכה המאוחדת בשם The Bear Boy) זכה לשבחים בקרב המבקרים, והספר היה ברשימה הקצרה של פרס מאן בוקר. ב-2008 זכתה בפרס  PEN/Nabokov וכן בפרס PEN/Malamud, אשר נוסד על ידי משפחתו של ברנרד מלמוד כדי לכבד הצטיינות בתחום הסיפור הקצר. ספרה Foreign Bodies היה ברשימה הקצרה לפרס אורנג' (2012) ולפרס Jewish Quarterly-Wingate (2013ׁׁׁׂׂׂׂ
עוגת פאונד

עוגת פאונד היא עוגה שבה משתמשים בפאונד (בקירוב 0.45 קילוגרם) עבור כל אחד מרכיביה: קמח, חמאה, סוכר וביצים. אולם, כל עוגה בה מתקיים יחס של 1:1:1:1 בין כמות הקמח, הסוכר, הביצים והחמאה שבה יכולה להיחשב לעוגת פאונד, מאחר שהתוצאה תהיה זהה בטעמה. עוגות פאונד לרוב יוכנו בתבניות לחם או בתבניות שיצרו עוגה בעלת צורה טבעתית, ויוגשו עם אבקת סוכר או ציפוי קל כלשהו.

היסטוריה

סבורים שמקורה של העוגה הוא מצפון אירופה ושהחלו להכין אותה משנת 1700 לערך. במהלך השנים, רכיבי העוגה שונו וכל אחד החל להוסיף מרכיבים אחרים כראות עיניו. למשל, אליזה לסלי שהוציאה ספר בישול בשנת 1851, השתמשה בעשר ביצים, הקציפה אותם היטב וערבבה אותם עם פאונד של קמח ולאחר מכן הוסיפה מיץ של שני לימונים או שלושה תפוזים גדולים, מה ששינה את טעמה ומרקמה של עוגת הפאונד הרגילה.

מגוון

לעוגת הפאונד ישנן גרסאות שונות ורבות, כאשר למדינות ולאזורים שונים יש סגנון שונה להכנת העוגה. ביניהם ניתן לכלול הוספת חומרי טעם (תמצית וניל או תמצית שקדים), פירות מיובשים (דוגמת צימוקים או חמוציות), וכן שינויים נוספים שמשנים את מרקם העוגה ואת טעמה הסופי. למשל, אבקת אפייה או סודה לשתייה יכולים לעזור להתפיח את העוגה, וכך תיווצר עוגה יותר קלה ופחות דחוסה. שמן בישול (לרוב שמן צמחי) משמש לעיתים תחליף לחמאה ובא להעניק לעוגה לחות. "עוגת פאונד שמנת חמוצה" היא וריאציה פופולרית של העוגה בארצות הברית, בה נעשה שימוש בשמנת חמוצה במקום החמאה, ושוב באה להעניק לעוגה לחות וטעם מעט חמצמץ. חלק מהמתכונים השונים יוצרים עוגות פאונד בעלות מרקם וטעם שונה לחלוטין מזה של העוגה המקורית, אך הן עדיין נחשבות לעוגות פאונד.

סגנון אמריקאי דרומי

זוהי עוגת הפאונד המקורית והבסיסית בה מערבבים פאונד של קמח, עם פאונד של ביצים, חמאה וסוכר. המתכון פופולרי מאוד בקרב מדינות דרום ארצות הברית.

סגנון בריטי

עוגת הפאונד מוכרת יותר בבריטניה כעוגת ספוג. לרוב מכינים אותה מחמאה, אבקת סוכר, קמח תופח וביצים ביחסים שווים ביניהם. ניתן להוסיף לעוגה תמצית וניל על מנת להעשיר את טעמה.

סגנון צרפתי

בצרפת העוגה מוכרת מאוד. שם העוגה בצרפתית "קוואטרה-קווארטס" פירושו ארבעה רבעים, כלומר משקל שווה של כל אחד מארבעת מרכיבי העוגה. בצרפת לא מוסיפים לעוגה שום תוספת, מלבד מושבות צרפת מעבר לים שם נוהגים להוסיף לעוגה רום או בננות מעוכות על מנת להגביר את לחות העוגה. לעיתים, הצרפתים נוהגים להכין את העוגה רק באמצעות חלבוני ביצים ולא באמצעות ביצים שלמות על מנת ליצור בלילה קלה יותר. במתכונים אחרים מוסיפים שוקולד או מיץ לימון.

סגנון מקסיקני

במקסיקו, עוגת הפאונד נקראת "פאנקה". המתכון של הפאנקה המקסיקנית דומה מאוד למתכון של עוגת הפאונד האמריקאית. השוני הוא שבמקסיקו נוטים להוסיף לעוגה אגוזי מלך או צימוקים.

סגנון ונצואלי וקולומביאני

"פונקה" היא הגרסה הוונצואלית והקולומביאנית של עוגת הפאונד. המילה פונקה היא שיבוש של המילה בספרדית לעוגת פאונד. הפונקה היא עוגת פאונד המכילה יין וקרם או ציפוי סוכר, והיא פופולרית מאוד בימי הולדת, חתונות ובחגיגות אחרות.

סגנון גרמני

בגרמניה קיים קינוח בשם "Eischwerkuchen" ("במשקל ביצה", כל הרכיבים שוקלים כמו משקל הביצים) שהמתכון שלו דומה מאוד למתכון של עוגת הפאונד המקורית.
מגרד גב

מַגְרֵד הוא כלי לגירוד אזורי גוף שהגישה אליהם קשה, בעיקר הגב.
מגרדים הם מוטות ארוכים, בעלי ידית אחיזה וקצה לביצוע הגירוד, שצורתו דמוית מגרפה, כף יד או רגל ציפור בעלת טפרים. מגרדים מודרניים מיוצרים לרוב מפלסטיק, בעבר יוצרו מחומרי גלם טבעיים, ביניהם עץ, מזיפות של לווייתני מזיפות, שריון צב, קרן, קנה מצוי, במבוק ושנהב.
מגרדים התקיימו בתרבויות רבות ובתקופות שונות. אצל האינואיט נעשו ממזיפות של לווייתני מזיפות. מגרדים מסין נשאו לרוב קצה דמוי כף יד ימנית. בקרב שבטים אפאצ'ים נעשה שימוש פולחני בטקסי התבגרות במגרד עשוי מעץ-פרי. גבר צעיר שלא השתמש במגרד כזה במקום בציפורניו נחשב כמי שעורו יהיה רך מידי.
באירופה במאות ה-16 עד ה-18 הייתה נהוגה אופנת פאות גבוהות ומפודרות. מגרדים שימשו באותה עת גם לגירוד תחת הפאה המסורבלת, עקב תחושת גרד שהוגברה על ידי תנאי ההיגיינה הירודים של התקופה, שהתבטאו בין השאר בתפוצה נרחבת של כינים. מגרדים מגולפים ומעוטרים שימשו כאביזר אופנה ונענדו על המותן. היו בהם מעוטרים בכסף או עם קצה דמוי כף יד עשוי שנהב. ידית הכלי הייתה דמוית גולה או לולאה, באמצעותה ניתן לתלות את המגרד מהחגורה או להשאירו תלוי למשמרת בחדר הלבשה. מגרדים מעוצבים כאלו הם גם מושא לאספנות.