google/wiki40b huggingface dataset:
כיבוש ירושלים בידי הפרסים

רקע היסטורי וגאו-פוליטי

לממלכה הפרסית סאסנית והאימפריה הביזנטית ישנה היסטוריה ארוכת שנים של מתיחויות, כמו עתידה של ארמניה, ניסיון ניצורם של שבטים סרצנים על ידי ביזאנטיון, הפסקה חד צדדית של ההסכם הכספי על ידי קיסרי ביזנטיון ושיגעון גדלות של הקיסרים עצמם הרוצים נתח גדול יותר בעושרו של העולם. מלחמות אלו הותירו את שתי הממלכות עייפות, חסרות משאבים ומלאי בעיות פנימיות. הבעיות הכספיות שנוצרו בצד הפרסי גרמו להם להתחיל לחשוק בירושלים, מקור העושר באזור ואולי אף הבסיס לקיום הנוצרי של אויבתם, אשר כיבושו ישים ללעג את קיומה. "תעמולה דתית" זו הייתה גם בצידה השני של המטבע. 15 שנה לאחר הכיבוש הפרסי יעמוד בפתח העיר הקיסר הביזאנטי הרקליוס, כגואל העיר והנצרות מיד הפגנים.
בימיו של כוסרו השני, מלך פרס, חוותה הממלכה השפלה צורמת, השפלה שכל הצדדים ידעו כי היא עלולה להיפתר רק בדרכי מלחמה. על מנת לדכא מרד שאיים על הממלכה הפרסית נעזר המלך בעזרתו של הקיסר הביזאנטי. בתמורה שילם המלך הפרסי בויתורים טריטוריאליים נרחבים ובמס דיפלומטי רב. התירוץ למלחמה לא אחר להגיע. המלך הפרסי יצא "לנקום" את הרצחו של הקיסר שעזר לו – מאוריסוס. המטרה הלא מוצהרת הייתה דומה למטרת קודמיו – מילוי הקופות הריקות של הממלכה באמצעות שוד, ביזה והטלת מס על כל מקום שייכבש.
במחקר רווחת הדעה שכוסרו השני לא חשב לרגע כי יצליח תוך זמן קצר לכבוש את הממלכה הביזאנטית. אך ייתכן כי כאשר ראה כי צולחת דרכו, כיוון עצמו גם אל ירושלים, מקור העושר ומקור ההשפלה לאימפריה הנוצרית.

המצור

הפרסים הגיעו לשערי ירושלים ב-15 באפריל 614. סופרוניוס מספר כי הפרסים הגיעו אל ירושלים "יחד עם ידידיהם העבריים". אבטיכיוס מספר כי למחנות הפרסים נלוו "היהודים מטבריה, הר-הגליל ונצרת וסביבותיה".
המפקד הפרסי ניסה לשכנע את אנשי העיר להיכנע בדרכי שלום. הם אכן פתחו את השערים, אך לאחר זמן התמרדו, הכו את חיל המצב שנשאר בעיר, וטבחו ביהודים שסייעו לכובש הפרסי. נראה כי זכריה, הבישוף הנוצרי של העיר, ביקש להיכנע, אך התושבים התנגדו תוך הסתמכות על נבואה, שהופצה על ידי נזירים נוצרים, כי העיר לא תיכבש.
זכריה ניסה לשכנע את תושבי העיר להיכנע על מנת להציל את העיר מחורבן ובכדי למנוע את ביזוי הנצרות כתוצאה מכשל נבואת הנזירים, אך מאמציו עלו בתוהו, תוך שהעיר מתחלקת לסיעות הירוקים והכחולים, שנלחמו האחת בשנייה, והטילו אימה על תושבי העיר, לרבות על זכריה.

כיבוש העיר

לאחר 20 ימי מצור נפלה העיר. יהודים רבים נלחמו בשורות הצבא הפרסי, והם אף הגו את תוכנית הפריצה לעיר: פיצוץ החומה על ידי הנחת מטען רב של אבק שריפה בחור קטן שפערו בחומה.
בעולם הנוצרי נטען שהעיר נפלה בשל חטאי התושבים, ואף שנבואות הנזירים הכוזבות היו חלק ממערך הענישה האלוהית. 
הפרסים ערכו טבח בעיר, הצלב האמיתי נתפס ונשלח כשלל למלך פרס. 
אלפי נוצרים הוגלו מהעיר לאחר שאולצו לדרוך על הצלב כאקט משפיל, ורבים מהם מסרו את נפשם כשסירבו. זכריה עצמו אולץ לדרוך על הצלב אך ביקש להתפלל, ועוצמת הרגשות גרמה לפרסים להפסיק את ההרג.

תום הכיבוש

הרקליוס יצא לשחרר את ירושלים ב-625, בתגובה לכך הבינו היהודים שאל להם להמשיך ולתמוך בפרסים והפכו לבעלי-בריתם של הביזנטים. ב-628 ניצח הרקליוס את כוסרו וכרת ברית עם יורשו, במסגרת הסכם השלום הושבה ירושלים לחזקת הביזנטים. ב-21 במרץ 630 נכנס הרקליוס לירושלים בתהלוכת ניצחון, החזיר את הצלב האמיתי לכנסיית הקבר וחנך אותה מחדש.
שילד

מאפיינים

שילד הוא אזור נרחב ויציב בכדור הארץ בעל תבליט שטוח למדי מאחר שנותר יציב מבחינה טקטונית לאורך תקופה ארוכה, להוציא אזורי השבירה שלו. שילדים מרכיבים כ-11% מנפחו הכולל של קרום כדור הארץ, בהם השילדים הגדולים של אפריקה, קנדה ואנטארקטיקה.
שילדים נחשבים לגלעינם של קראטונים, ותצפיות מלמדות כי מרביתם תחומים בחגורות קימוט אורוגניות צעירות שנוצרו לאחר הפרקמבריון. קיימת אסכולה גאולוגית הגורסת כי ההיסטוריה של כדור הארץ יכולה להתפרש כרצף של צמיחה יבשתית הדרגתית באמצעות רצועות סלעים צעירות יותר ויותר בהן חל מעוות עז במהלך אורוגנזה ובניית רכסי הרים, רצועות שרותכו לשוליהם של שילדים. אסכולה זו טוענת כי בדרך זו חלה צמיחה יבשתית לאורך הזמן הגאולוגי.

מסלע

שילדים מורכבים מסלעים קריסטלינים שנוצרו בפרקמבריון. גילם של סלעים אלה עולה על 540 מיליון שנים, ותיארוך רדיומטרי הניב גילים של 2–3‏ ואף יותר מ-3.5 מיליארד שנים.
בשילדים שולטים סלעי יסוד וסלעים מותמרים. תנאי הטמפרטורה והלחץ שחלו על סלעים שנחשפו מצביעים על עומק היווצרות שבין 5 ל-40 ק"מ. סחיפה שחלה בשילדים יצרה על-פניהם משטחים יבשתיים המכונים "פלטפורמות". גם משטחים אלה הם אזורים יציבים בעלי תבליט שטוח, ללא כיסוי משקעי או עם כיסוי משקעי מועט שאינו עולה על קילומטרים בודדים. בסלעי המשקע המצויים על משטחים יבשתיים לא חל מעוות, וגילם נע מהפרקמבריון ועד הקנוזואיקון.

מאפיינים סייסמיים

שילדים ומשטחים יבשתיים דומים אלה לאלה במהירות הסייסמית ובמבנה השכבתי שלהם. עם זאת, הם שונים אלה מאלה בעובי הממוצע, המשקף בעיקר את שכבות המשקעים המצויות על המשטחים היבשתיים. הבדל זה מתבטא במהירות גלי P, המצביע על עובי השכבות העליונות כנע בין 10 ל-25 ק"מ לערך ועובי שכבות תחתונות הנע בין 16 ל-30 ק"מ לערך.
מחקרים בהחזרה סייסמית מצביעים על עלייה במספר ההחזרות עם העלייה בעומק. המשכיות חלשה ורוחבית של ההחזרה בתחום אי הרציפות של מוהו מגדירה את תחתיתו של הקרום.
יוהאן, מלך סקסוניה

ילדותו

יוהאן נולד ב-12 בדצמבר 1801 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, לנסיך מקסימיליאן, שהיה מאוחר יותר נסיך הכתר של סקסוניה, ולקרולינה, נסיכת פארמה, בתו של פרננדו, דוכס פארמה.
יוהאן הפך ליורש העצר של סקסוניה, לאחר עליית אחיו פרידריך אוגוסט לשלטון בשנת 1836.

ממלכת סקסוניה

ב-9 באוגוסט 1854 מת פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה ללא יורשים זכרים, ובמקומו עלה יוהאן לשלטון. יוהאן פיתח מאוד את המדינה, הקים רשת מסילות ברזל והביא למסחר חופשי במדינה.
יוהאן פעל לקידום השליטה של אוסטריה בגרמניה, ובמלחמת אוסטריה-פרוסיה בשנת 1866 שלח את צבאו להילחם לצד אוסטריה בבוהמיה ולא השאיר אותו להגן על שטח הממלכה. משום כך, בסיום הלחימה ביקשה אוסטריה מפרוסיה שלא לספח את סקסוניה כמחוות כבוד, ופרוסיה נעתרה לבקשה, והותירה את סקסוניה כמדינה עצמאית. מאוחר יותר באותה שנה הצטרפה סקסוניה על דעת עצמה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. מלחמת צרפת-פרוסיה בשנת 1871 הובילה לשיוך חברות הקונפדרציה אל האימפריה הגרמנית ויוהאן נותר בתפקידו והוכפף לקיסר האימפריה הגרמנית.
ב-29 באוקטובר 1873 מת יוהאן בדרזדן, ובמקומו עלה לשלטון בנו אלברט, מלך סקסוניה.
רדומישל ויילקי

תולדות היישוב

העיירה נוסדה בשנת 1581 כיישוב פרטי בבעלות אצילים, בו התקיימו ירידים. באמצע המאה ה-17 נשרפה העיירה בידי השוודים. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.

יהודי רדומישל ויילקי

בתחילה נאסר על יהודים להתגורר בעיירה, ואלו החלו להתיישב בפרבר הסמוך לה. בשנת 1764 נמנו בעיירה 300 יהודים, ובתקופה זו החלה להתקיים ביישוב קהילה יהודית עצמאית. מהמאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות חסידית, ומשלהי אותה מאה התקיימה ביישוב גם פעילות ציונית. במהלך נובמבר 1918 נערך פוגרום בן מספר ימים ביהודי העיירה בהסתת הכומר המקומי.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,422 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים.
בין רבני העיר המפורסמים היה הרב שמואל אנגל. אחריו כיהן בנו רבי חיים. 
בעיר היו קהילות של חצרות גרודז'יסק ודז'בנה. רבי אברהם חיים הורוביץ מפלאנטש ישב בעיר למשך תקופה. חתנו רבי יואל טייטלבוים אכל אצלו "קעסט" במשך שנה.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה. עם כניסת הגרמנים ליישוב ב-8 בספטמבר 1939, חטפו גברים יהודים בה לעבודת כפייה. למחרת יום כיפור ת"ש פשטו אנשי ס"ס על בתי היהודים בעיירה, וריכזו את הגברים בכיכר המרכזית ביישוב, שם התעללו בהם בפומבי, תוך מריטת זקנים. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, איסור על קשר עם לא יהודים, חיוב בתשלומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה קשים. בתקופה זו ולאחריה הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה.
ביוני 1942 הובאו לעיירה יהודים שגורשו מיישובי הסביבה. ב-19 ביולי 1942 בשעה 7 בבוקר נצטוו יהודי העיירה להתרכז בכיכר המרכזית בה, שם נערכה בהם סלקציה, תוך רצח בני משפחה שלא הסכימו להיפרד זה מזה, ובהם ילדים רבים, ותוך רצח הקשישים בבורות ירי בשטח בית העלמין המקומי. כל יתר יהודי העיירה הוסעו במועד זה לדמביצה, בה חלקם נרצחו במקום, והיתר הועברו להשמדה במחנה מיידנק. לאחר השלמת הגירוש, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה ובסביבתה. כ-60 יהודים מהעיירה הצליחו להתארגן ביער דולצ'ה הסמוך ליישוב כקבוצה חמושה, ו-35 מהם שרדו, לאחר שהצליחו להגיע לאזור השליטה הסובייטית.
לוסיאנו פביאן מונסון

קריירה

מונסון החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במהלך טורניר הקלאוסורה לשנת 2008 (ב-9 במרץ 2008) והפך לשחקן הרכב במהלך טורניר האפרטורה של אותה שנה. אחרי 21 משחקים בלבד במדי הקבוצה הבוגרת של בוקה ג'וניורס נרכש כרטיס השחקן שלו על ידי ריאל בטיס הספרדית תמורת 9 מיליון אירו. בהופעת הבכורה שלו בבטיס הוא הבקיע שער בהפסד החוץ לברצלונה. ביולי 2009 הסתיים חוזה השאלתו לבטיס והוא חזר לבוקה ג'וניורס. בשנת 2011 שיחק עונה אחת בקבוצת ניס ובשנת 2012 שיחק עונה אחת בקבוצת אולימפיק ליון במהלכה הושאל לקבוצת פלומיננסה. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת קטניה. ב-2015 הושאל לקבוצת נעוריו בוקה ג'וניורס וזכה עמה באליפות. 
מונסון צורף לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה למשחקים באולימפיאדת בייג'ינג (2008). הוא היה שחקן הרכב קבוע, ושותף בכל משחקי הנבחרת עד הזכייה במדליית הזהב.
בינגורו קמארה

קריירת מועדונים

קמארה גדל במחלקות הנוער של סאן-ז'נבייב ספורט ושל ברטיני פוט. בשנת 2012 הגיע למחלקת הנוער של טור מהליגה הצרפתית השנייה. לקראת סוף עונת 2013/2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון, טור II. ב-31 באוקטובר 2014 ערך קמארה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 2-1 לסטאד לאוואל במסגרת המחזור ה-13 בליגה. בעונת 2014/2015, בה סיימה טור במקום ה-15 בליגה, ערך קמארה 26 הופעות ליגה, ובעונת 2015/2016, בה סיימה טור במקום התשיעי בליגה, ערך קמארה 30 הופעות ליגה.
מגדל עוז (ביצור)

מגדל עוז הוא מצודה שהייתה המבנה המרכזי של מבצרים וטירות בימי הביניים. בה חיו האדון ובני משפחתו, בה נמצאו המשרדים, הנשקייה ומחסן, ובמרתף היה הצינוק. המצודה הייתה לרוב מבוצרת בנפרד ממערכי ההגנה של המבצר, וכללה מגדלים בצורים החולשים על מערכת ההגנה של המבצר. היא תוכננה כמבצר בתוך מבצר על מנת לאפשר להמשיך להגן גם אחרי שהחומה הראשונה נפרצה.
באנגלית מכונה מגדל העוז בשם Keep (שמורה) ובצרפתית Donjon. בעברית היא מכונה לעיתים גם מצודה ושמורה.
יוסי מזרחי (עיתונאי)

ביוגרפיה

מזרחי נולד, גדל והתחנך באשדוד. לאחר שירות צבאי קרבי בחטיבת הצנחנים, למד תואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. מזרחי סיים בהצטיינות תואר ראשון נוסף במשפטים באוניברסיטת חיפה והוא מוסמך בלימודי תקשורת מאותה אוניברסיטה.
את פעילותו התקשורתית החל ככתב מקומון באזור חיפה בשנת 1998. לאחר מכן, עבר לכתוב בעיתון מעריב ככתב העיתון באזור הצפון. בשנת 2003 הצטרף לחדשות ערוץ 2 ככתב הערוץ באזור חיפה והצפון ומונה בהמשך לכתב תחקירים ומגזין של חברת החדשות אשר כתבותיו מתפרסמות במגזין אולפן שישי ובמהדורת סוף השבוע. מזרחי סיקר לאורך עבודתו ככתב את מלחמת לבנון השנייה, את שחרורו של גלעד שליט ואת השריפה בכרמל. ב-2013 פרסם יחד עם עמליה דואק כתבת תחקיר באולפן שישי על עסקיו הפרטיים של אלון חסן בנמל אשדוד. במהלך 2014–2015 פרסם שני תחקירים אודות התנהלות השר חיים כץ כיו"ר ועד העובדים בתעשייה האווירית. ב-2017 חשף מזרחי את פרשת ההתעללות בקשישים שבוצעה בבית האבות "נאות כיפת הזהב" בחיפה. 
משנת 2013 הוא הגיש את תוכנית האקטואליה "זירה חופשית" המשודרת בכל יום שישי ברדיו חיפה, יחד עם העיתונאי אלי לוי. באוגוסט 2017 פרש מהגשה בתחנה. בינואר 2018 החל להגיש את התוכנית "חד וחלק" ברדיו צפון ללא הפסקה.
מזרחי נשוי ואב לשלושה ילדים.
הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל

יעדים

בין יעדי הארגון ניתן למצוא את ניהול הפעילות המקצועית של ליגת העל הרוסית ובכלל זאת את ניהול הפעילות הכלכלית, זכויות השידור, זכויות הפרסום, החסויות ומיתוג הליגה לצד העצמת חווית הצפייה והעניין בתחרות והרחבת מעגל הצופים והמשתתפים בהן, תוך פניה לקהלים חדשים, מעורבות בקהילה, הקניית ערכים חינוכיים וספורטיביים ונקיטת פעולות למיגור האלימות והגזענות בכדורגל הרוסי.
אוסטרוג (צורת יישוב)

אוֹסְטְרוֹג (ברוסית: острог) הוא צורת יישוב שהייתה נהוגה ברוסיה עד אמצע המאה ה-17.
כל אוסטרוג היה מבוצר ומוקף בחומה בגובה ארבעה עד שישה מטרים. האוסטרוגים מילאו תפקיד חשוב בהתרחבות הרוסית מזרחה לכיוון סיביר, והגנו על הרוסים מפני התקפות של תושביה המקוריים של סיביר. ערים רבות בסיביר הוקמו בתחילה כאוסטרוגים, כגון אירקוטסק, יקוטסק, טומסק וקרסנויארסק.
במאות ה-18 וה-19 הוקמו אוסטרוגים שהיו בתי כלא והיו מוקפים בחומה.
פשמרגה

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

פשמרגה בעיראק המודרנית (1958-2003)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

פשמרגה בעיראק החדשה (מ-2003 ואילך)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
היינריך צבי ויניק

היינריך (היינץ) צבי ויניק (בגרמנית: Heinrich (Heinz) Zwi Winnik, ‏29 ביולי 1902, נפולוקואוץ, בוקובינה (אוסטרו-הונגריה) – 11 בנובמבר 1982 ירושלים) היה פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי ישראלי בכיר, יליד בוקובינה. לפני מלחמת העולם השנייה פעל בגרמניה, אוסטריה ורומניה. עלה לארץ ישראל מרומניה בשנת 1941 וכיהן כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.

שנות ילדותו ולימודיו

נולד ביישוב נפולוקאוץ, בצפון בוקובינה, אז נחלת הכתר האוסטרי, (כיום נפולוקיבצי, בנפת קיצמן של מחוז צ'רנוביץ באוקראינה) בשנת .1902 בילדותו התחנך ויניק בתרבות הגרמנית האוסטרית ובתרבות היהודית. סבו מצד אמו היו קרוב לחוגי חסידות ויז'ניץ וסבו מצד אביו נמנה עם מראשוני הציונות הדתית באזור. בנעוריו היה פעיל ויניק בתנועת השומר הצעיר. אחרי לימודי תיכון גרמני בצ'רנוביץ ואחר כך בווינה, למד ויניק פילוסופיה ומתמטיקה באוניברסיטת פראג. אולם כעבור שנה עזב לימודים אלה לטובת לימודי רפואה באוניברסיטת ברסלאו, אז בגרמניה (כיום בוורוצלב בפולין) אותם סיים בשנת 1926.
ויניק התמחה לאחר מכן בנוירו-פסיכיאטריה בברסלאו ובקליניקה נוירולוגית בכמניץ.

פעילותו בגרמניה, אוסטריה ורומניה

בתום ההתמחות עבד בשנים 1930–1933 כרופא בכיר במחלקה הנוירולוגית של בית החולים לנקוויץ בברלין. בשנת 1933 אחרי עליית הנאצים לשלטון נמלט לאוסטריה, שם השלים עד שנת 1936 התמחות בפסיכואנליזה במכון הפסיכואנליטי הפרוידיאני. עבר אנליזה אישית אצל ינה הרניק ואחר כך אצל פאול פדרן והלנה דויטש. ב-25 במרץ 1936 התקבל כחבר שלא מן המניין בחברה הפסיכואנליטית הווינאית.
ויניק התחתן בווינה עם לוצי פיק (Luzie Pick), שהייתה בשמונה שנים צעירה ממנו ובהמשך בשנת 1936 חזר לאזור הולדתו שהפך בינתיים לחלק מרומניה. התיישב בבוקרשט, בה עבד כמטפל עצמאי בתחום הפסיכיאטריה והפיכואנליזה. היה אז היחיד בין הפסיכיאטרים בבירת רומניה שהייתה לו הסמכה רשמית כפסיכואנליטיקאי.

פעילותו בארץ ישראל

בימי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, נסע לארץ ישראל על סיפון אונייה עם עולים "בלתי חוקיים". כעבור 40 יום האונייה עוכבה בים התיכון על ידי משמר הים הבריטי. ויניק נעצר וכעבור זמן שוחרר והורשה להישאר בארץ ישראל. באותה שנה, 1942, קיבל מינוי של מנהל בפועל של מוסד פסיכיאטרי בבני ברק שנקרא אז בשם "ביתן", שאת שמו הסב ל"גהה" על פי עצת דוד רמז (לפי ביטוי שנשאב משירו של חיים נחמן ביאליק "אל הציפור", מהפסוק "לֹא בְכִי וּדְמָעוֹת לִי גֵהָה יֵיטִיבוּ"); המוסד נקרא כיום מרכז לבריאות הנפש גהה. בשנת 1944 התיישב ברמת גן.
בשנת 1950 נתמנה למנהל בית החולים הפסיכיאטרי טלביה בירושלים. בשנת 1954 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1972 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. ויניק המשיך בתפקידו בבית החולים טלביה עד לשנת 1973, ומאז שימש כיועץ במרפאת רות המסונפת לבית החולים טלביה. בשנת 1980 פרש לגמלאות.
נפטר בירושלים בשנת 1982, בגיל 80.

פעילותו המדעית

ויניק היה המייסד והעורך של כתב העת "The Israel Annals of Psychiatry". הוא נמנה עם חברי החברה המלכותית לפסיכולוגיה רפואית בלונדון. ויניק היה פסיכואנליטיקאי וחבר בחברה הפסיכואנליטית בישראל. בין השנים 1961 ל-1964 שימש כנשיא איגוד הפסיכיאטריה בישראל.
מיסעה

מיסָעָה היא חלק הדרך או הכביש המיועד למעבר כלי רכב גלגליים ובפרט לכלי רכב מנועיים כגון מכוניות או משאיות, באותו אופן שמדרכה היא החלק בדרך המיועד להולכי רגל. לרוב מיסעה בנויה על פני הקרקע, אך מיסעות יכולות להיות גם חלק של מבנה כמו בגשר או בתוך חניון רב קומתי.

מבנה

מרבית המיסעות בנויות על גבי קרקע טבעית. מיסעות אלו מורכבות ממספר שכבות, כאשר השכבה העליונה היא השכבה הנושאת והשכבה התחתונה נקראת שכבת שתית שהיא שטח המגע של המיסעה עם הסביבה הקיימת, שבדרך כלל היא אדמה טבעית בלתי מופרת. מעל השתית מונחות מספר שכבות של חומרים גרנולריים שונים. השכבות הללו נקראות בשם מבנה המיסעה. השכבה העליונה במבנה המיסעה נקראת "השכבה הנושאת". השכבה הנושאת קובעת את אופי המיסעה.
טובה בן-צבי

ביוגרפיה

בן-צבי נולדה בעיר לודז' בפולין. היא ניצולת השואה. התפרסמה לראשונה בשנות ה-50 לאחר שהקליטה עם הזמר שמואל בר-זכאי את השיר "עין גדי", שכתבו שני תלמידי תיכון - איתן פרץ (מילים) ובן כיתתו דב אהרוני, שכונה ש. דיבון (לחן). בין היתר, הקליטה תקליטים לילדים בעיבודים של יוסף הדר ותקליטים ביידיש. היא הראשונה שהקליטה בעברית את השיר "על הדרך עץ עומד" של מאנגער. בסוף שנות ה-90 הקליטה קלטת בשם "כי נזכור ולא נשכח", אותה הקדישה לבני משפחתה, ובה שירים ביידיש ובעברית מתקופת השואה. אלבומה "כי נזכור ולא נשכח", שיצא ב-1997 בהוצאת התקליט חיפה, וקלטת נוספת שנקראת בשם "כך שרנו בגטו לודז'", כוללים שירים ששרו בגטו.
בן-צבי נוהגת להופיע בחו"ל, הן כזמרת והן כמלוות טיילים ובמסגרת זו היא מצלמת שקופיות אותן היא מקרינה בארץ במסגרת הרצאות מושרות בקולה.
קאמיל אגאלרוב

קריירת מועדונים

בגיל 16 החל לשחק בקבוצה החובבנית אנז'י בקנז, משם עבר לדינמו מחצ'קלה בה שיחק שנה וחצי עם 8 הופעות בליגה הלאומית ו-3 הופעות עם שער אחד בגביע. ב-2007 עבר אגאלרוב לנובורוסיסק, שם זכה במקום ראשון בליגה השנייה במדי צ'רנומורץ עם 26 הופעות בהם הבקיע שער אחד. בשנת 2008 חתם השחקן באנז'י מחצ'קלה, אך התחיל את העונה כמושאל לדגדיזל מהעיר קספייסק. בקיץ 2008 קאמיל חזר לאנז'י וב-16 באוגוסט 2008 רשם הופעת בכורה במשחק מול אלניה ולדיקווקז. בשנה וחצי בליגה הלאומית הוא שיחק 33 פעם. בליגת העל אגאלרוב הופיע לראשונה ב-26 במרץ 2010 במשחק מול צסק"א מוסקבה. ב-21 ביוני חתם חוזה ל-3 שנים ברוסטוב.
ב-2 בספטמבר 2013 חזר אגאלרוב לאנז'י מחצ'קלה.

נבחרת לאומית

הופיע במדי הנבחרת השנייה ב-10.08.2011 נגד הנבחרת הצעירה.

חייו האישיים

קאמיל נשוי ואב ל-2 ילדות. אביו עבד כמכונאי. לקאמיל 3 אחים גדולים, אחד מהם רוסלן אגאלרוב אשר שיחק באנז'י ובדינמו מחצ'קלה בשנים 1993 עד 2008.
יצחק פראג אופלטקה

הרב יצחק פראג אופלטקה (או אופלטקא) (תקע"ט, 1819 - י"א בשבט תר"ס, 1900) היה רב, מרפא ואיש ציבור ירושלמי, פעל בעיקר לקירוב לבבות בין העדות בירושלים.
נולד בפראג, אביו היה סוחר בדים. הוא התחנך אצל החת"ם סופר בפרשבורג, וזה דחפו לעלות לארץ ישראל ולהשתקע בירושלים. פראג-אופלטקה הגיע לירושלים בגפו ב-1838, בניגוד לדעת משפחתו והתקבל על ידי רבי ברוך עייאש (נכדו של הראשון לציון הרב יעקב משה עייאש) שאירח אותו בביתו . עד מהרה סיגל לו יצחק פראג אופלטקה את לשון הלאדינו, את נוסח הספרדים בתפילה ואת הלבוש המקובל בעדה הספרדית. הרב עייאש השיא לו את בתו, וידא-חנה.
הרב אופלטקה לא עזב מימיו את ירושלים. הוא טיפל בחולים בדרכים שונות, ביניהן מיני תרופות ועשבים ואף באמצעות היפנוזה (ב-1917 הקים נכדו אליעזר את אחד מבתי המרקחת המודרניים הראשונים בירושלים, "אופלטקה" ברחוב יפו). הוריו שלחו לו סכומי כסף מהם התקיים ונידב לאחרים. היה מיוזמי הקמת כולל הו"ד, ניהל את בית החולים מאיר רוטשילד ושימש בא-כוחו של משה מונטיפיורי. ביוזמת הנדיב יוסף בלומנטל מפריז, הקים וניהל בשנת תרכ"ו 1866 את התלמוד תורה "דורש ציון" (שאמור היה להיות משותף אשכנזי-ספרדי, אך לבסוף היה ספרדי לגמרי) וניהלו עד מותו. קנאי ירושלים שהתנגדו למוסדות חינוך מודרניים פגעו בו ואף כתבו נגדו כתב חרם (תרכ"ט) שלא פורסם,   
עם מותו ב-1900 התקיים ויכוח בין העדות היכן יקבר, כיוון שנולד כאשכנזי וחי כספרדי. לבסוף הוחלט לקברו לצד אשתו בחלקה הספרדית בבית הקברות בהר הזיתים. ב-2015 קברם נחשף והמצבות חודשו על פי הנוסח המקורי . שרידים מחידושיו התורניים הודפסו לאחר מותו בספר פרי יצחק (תרס"ט, ירושלים) אך רוב כתבי היד אבדו אצל המדפיס.
בנו ר' רחמים יוסף חיים אופלטקה המשיך אחריו בניהול בית המדרש עד מותו ב-1907.
הרב אופלטקה הוא סב-אמו של יעקב יהושע, אביו של הסופר א.ב. יהושע.
SU-76

הפיתוח

במהלך השנה הראשונה של המלחמה עלה צורך בתותח נייד, אשר ייתן סיוע ליחידות חי"ר בטווחים קצרים ובינוניים בשדה הקרב.
עד אז השתמש הצבא בטנקי חי"ר T-28 ולאחר מכן בטנקים קלים (כמו T-60 ו-T-70). הניסיון הקרבי הוכיח כי טנקים אלו אינם יעילים וחימושם אינו מספיק לביצוע משימות אלו.
הפיתוח של התותח המתנייע החל באוקטובר 1942 במפעלי חברת גא"ז, כאשר החימוש שנבחר לטובת הכלי הוא תותח שדה ZIS-3, בעל קליבר של 76.2 מ"מ. השלדה והמזקו"ם של הטנק הקל T-70 נבחרו כבסיס לנשיאת התותח. המזכו"ם של הטנק שונה – הוסף גלגל נוסף לכל זחל, כדי לשפר את יציבות התותח.
למתכננים ניתן פרק זמן קצר מאוד (כחודש וחצי) לפיתוח הכלי, מה שהוביל לכמה החלטות שגויות. אחת מהן הייתה בבחירת המנוע לכלי. המנועים היחידים שהיו זמינים במפעל באותה עת היו מנועי בנזין בעלי עוצמה של 70 כ"ס. מנוע חלש מדי מכדי להיות מסוגל "לסחוב" תותח. המתכננים הגו רעיון לחבר שני מנועים כאלו במקביל, כדי להגדיל את העוצמה. כתוצאה מכך נוצר מצב שבו למעשה כל זחל הונע בנפרד על ידי מנוע נפרד, מה שהקשה מאוד על הנהג בהפעלת הכלי. בנוסף לכך החיבור של המנועים היה רגיש מאוד לתנודות, מה שגרם לתקלות רבות.
אב הטיפוס הוצג ב-9 בדצמבר 1942 והייצור הסדרתי החל ב-1 בינואר 1943. כ-350 יחידות SU-76 נבנו עד לסוף מרץ 1943, אז הופסק הייצור לצורך תיקון הליקויים שהתגלו בכלי. ביוני 1943 החל ייצור של הדגם המשופר (שכונה SU-76M). הייצור שלו נמשך עד לסוף המלחמה. שני השינויים העיקריים שהוכנסו בדגם זה (לעומת הדגם הראשון) היו התקנת מנוע בעל עוצמה גבוהה והפיכת תא הצוות לתא פתוח. התא הסגור שהיה בדגם הראשון הקשה מאוד על תפקוד צוות התותח בעיקר בשל האוורור הלקוי.

השימוש

תותחי SU-76 מלאו 3 תפקידים עיקריים בשדה הקרב: תותח סער קל (לסיוע קרוב טווח לחיל הרגלים), משחית טנקים ותותח שדה. 
כתותח סער היה SU-76 חביב מאוד על אנשי החי"ר, כיוון שהיה בעל עוצמת האש גבוהה בהרבה מטנקים קלים, שלפני הופעת SU-76 הופעלו בתפקידי סיוע. בנוסף לכך תא הצוות הפתוח פישט את אופן התקשורת בין מפקדי החי"ר לבין צוות התותח. יתרון זה בא לידי ביטוי בעיקר בעת לחימה בשטח בנוי, שבה תותחי SU-76 צורפו לצוותי חי"ר בני 10-15 איש. 
אך לאנשי צוות התותח היווה התא הפתוח והשריון הדק חיסרון רציני, שכן הם היו פגיעים מאוד לאש נק"ל מהקומות העליונות של הבתים במהלך קרבות הרחוב. כמו כן רימון רסס שהיה פוגע בתא הפתוח היה מחסל את כל הצוות. מצד שני התא הפתוח נתן סיכויי שרידות טובים יותר במקרה של פגיעת פאנצרפאוסט או פאנצרשרק, לעומת החלל הסגור של הטנק, שבו במקרה של חדירת הרקטה פנימה סיכויי השרידות של הצוות שאפו לאפס. 
כמשחית טנקים SU-76 היה יעיל מאוד נגד טנקים קלים ובינוניים, אך התקשה מול טנקי טיגר הכבדים. לקראת סוף המלחמה פותחו פגזים חלולים עבור התותח שהיו מסוגלים לחדור גם את שריונם של טנקי טייגר, אם כי בטווחים קצרים (עד 400 מטר). 
SU-76 היה בעל זווית הרמה גבוה של התותח (25 מעלות) ולכן היה מסוגל לרות טווחים גדולים - עד 17 ק"מ. תכונה זו אפשרה להשתמש בו להפגזה בכינון עקיף. יחד עם זאת, פגזי ה-SU-76 לא היו יעילים מספיק כנגד עמדות מבוצרות בשל כמות חומר הנפץ שבהם (כתוצאה מהגודל). 
SU-76 היה בעל עבירות גבוהה, לעומת כלי הרק"מ הסובייטים האחרים. יתרון זה בא לידי ביטוי במהלך מבצע בגרטיון, כאשר יחידות של תותחי SU-76 הצליחו לעבור דרך הביצות של בלארוס (ביחיד עם יחידות חי"ר והנדסה) וכך לעקוף את מעוזי ההתנגדות הגרמנים, כדי לתקוף אותם מהעורף. 
בתום מלחמת העולם השנייה הופסק הייצור של SU-76 ובשנת 1950 הם הוצאו מהשירות בצבא הסובייטי. 
כמה מאות מתותחי SU-76 סופקו לצבא צפון קוריאה, אשר השתמש בהם במהלך מלחמת קוריאה.
קבוצת מאפיי

קבוצת מאפיי, נקראת גם קבוצת IC 342 וכן קבוצת מאפיי/IC 342 היא קבוצת גלקסיות שנמצאת במרחק של כ-10 מיליון שנות אור משביל החלב ומשתרעת על קבוצות הכוכבים קסיופאה, וג'ירף. הקבוצה מונה כ-20 גלקסיות אשר מושפעות מכוח כבידה הדדי הפועל ביניהן והיא חלק מצביר-על הנקרא צביר-על הבתולה, שמכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים. ככל הנראה קבוצה זו היא קבוצת הגלקסיות הקרובה ביותר לקבוצה המקומית, אם כי הגלקסיות NGC 55 ו-NGC 300, ששייכות לקבוצת פסל, וכן מספר גלקסיות ננסיות בסביבתן, נמצאות קרוב יותר לשביל החלב מאשר הגלקסיות של קבוצת מאפיי, זאת למרות שהמרחק הממוצע של גלקסיות קבוצת פסל גדול יותר. הסיבה לכך היא שקבוצת פסל היא יותר מפוזרת מקבוצת מאפיי וגלקסיית שביל החלב נמצאת בצידה של הקבוצה המקומית שפונה לכיוון קבוצת פסל. חלקה של הקבוצה שנמצא בקבוצת קסיופאה מוסתר באופן חלקי על ידי מישור הדיסקה של שביל החלב, כך שאורן של הגלקסיות שבו מפוזר ונבלע בחלקו על ידי ענני הגז והאבק שבגלקסיה. מסיבה זו בהירותן של גלקסיות הקבוצה נמוכה באופן משמעותי מהבהירות של גלקסיות עם גודל דומה ושנמצאות במרחק דומה, והגלקסיות שבחלק זה של הקבוצה התגלו רק בחצי השני של המאה ה-20, למרות שהן בין הגלקסיות הקרובות ביותר לקבוצה המקומית.

מבנה ותכולה

קוטרה של קבוצת מאפיי הוא פחות מ-5 מיליון שנות אור, מסתה הכוללת מוערכת בכ-‎1.1×10¹²‎ מסות שמש והיא מכילה כ-20 גלקסיות, כך שזאת קבוצה קטנה יחסית לקבוצה המקומית ולקבוצות האחרות שבסביבת הקבוצה המקומית כמו קבוצת פסל, קבוצת קנטאור A וקבוצת M81. הקבוצה מחולקת לשתי תת-קבוצות עיקריות: תת-קבוצת מאפיי 1 ותת-קבוצת IC 342, כאשר המרחק בין מרכזי שתי התת-קבוצות הוא כ-2.3 מיליון שנות אור ולשתי התת-קבוצות מהירות דומה ביחס לקבוצה המקומית. בקבוצה חמש גלקסיות גדולות וכל השאר הן גלקסיות ננסיות, כאשר רוב הגלקסיות הגדולות הן ספירליות ורוב הגלקסיות הננסיות הן לא-סדורות.

סביבת הקבוצה

קבוצת מאפיי גובלת בקבוצה המקומית וקרובה לקבוצת M81, כך שהמרחק בין תת-קבוצת IC 342 שפונה לכיוון קבוצת M81 ובין תת-קבוצת NGC 2403 של קבוצת M81, שפונה לכיוון קבוצת מאפיי, הוא כ-4 מיליון שנות אור בלבד.
O Holy Night

היסטוריה

בשלהי 1843 שופצה הכנסייה ברוקמואר. כדי לחגוג את המאורע, התבקש פלאסיד קאפו, יליד העיר, לכתוב שיר הקשור לחג המולד. קאפו נענה להצעה והחל בכתיבת השיר. בסמוך לכך, אדולף אדם החל להלחין אותו.
לבסוף, לאחר שהותאם הלחן של אדולף אדם למילותיו של פלאסיד קאפו, ביצעה אמילי לורי לראשונה את השיר במלואו.

רקע

בשנת 1994, הוציאה קארי את אלבום חג המולד הראשון שלה, Merry Christmas. תחילה, הוציאה את הלהיט הבינלאומי "All I Want for Christmas Is You", כסינגל הראשון מתוכו. בהמשך, החליטה להוציא את "Joy to the World" כסינגל השני מתוכו.
לבסוף, הקליטה את השיר הזה מחדש, אותו הוציאה כסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום.

וידאו קליפ

בתחילת הקליפ, ניתן לראות את מריה קארי, באמצע כנסייה, לבושה בשמלה אדומה. בהמשך, פסנתרן מתחיל לנגן את השיר, ואליו מצטרפת קארי. לאורכו של הקליפ, שרה קארי את השיר, תוך שמאחוריה ניתן לראותה מקהלה, המוסיפה קולות רקע.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-55 מיליון צפיות.