google/wiki40b huggingface dataset:
דייב רוטשילד

דייב רוטשילד - (3 ביולי 1910 - 7 באוקטובר 1994) בעלים ומנהל מסעדת 'פינק' המיתולוגית בירושלים (רחוב ההסתדרות 2 פינת המלך ג'ורג') אשר נבחרה לאחד מ-50 הברים הכי טובים בעולם

ביוגרפיה

דייב (קורט) רוטשילד נולד ב-3 ביולי 1910 להורים הרמן ובאבט רוטשילד בעיירה גרולצהופן Gerolzhofen, באזור בווריה ‏שבגרמניה. 
למד בבית הספר היסודי שם, ובתיכון ווירצבורג. סיים לימודי מסחר (1926-1928) ‏בהלברשטאט, והצטרף לעבודה בעסק המשפחתי – ניהול פונדק ומבשלת בירה בשנים 1928-1929. 
‏בשנת 1933 נעצר אביו ונשלח לדכאו.‏ לדייב נודע כי הנאצים יגיעו לביתם על מנת לאסור את הבנים במשפחה והחליט באותו לילה לעזוב את משפחתו ואת ביתו ולברוח...

המסע לארץ ישראל

בחודש מרץ 1933 ברח להיידלברג, ועבר את הגבול לאמסטרדם, הולנד. 
עבר לפריז כדי למצוא עבודה, ונשלח כפליט לעזור בעבודה חקלאית, עבר לעיר ליון, אך עד מהרה גורש גם מליון ונסע בחזרה ‏לפריז. ‏
ב-25 בספטמבר 1935 יצא ממרסיי על אוניית שמפוליון‏ שהגיע לנמל יפו בישראל ב-3 ‏באוקטובר 1935. 
השתקע בירושלים ומצא תעסוקה ראשונה כמחלק סחורה לבתי קפה בעיר. עבד גם ‏מעט בבנייה, אך החל במקביל גם לעסוק במלצרות, תחילה בקפה מסעדה 'פאראמונט' ליד קולנוע ‏אדיסון בירושלים. ‏

עולם המסעדנות

מאוחר יותר ב-1937 שימש כמלצר ב'קפה תאבור' ברחוב בן-יהודה בירושלים, ואחר כך במסעדת 'אירופה' הידועה בכיכר ציון ‏שבירושלים. 
לימים החל לעבוד כמלצר במסעדת 'פינק' שבמרכז ירושלים (ברחוב ההסתדרות 2). ושם החל ‏ללמוד את רזי המקצוע של עולם המסעדנות. 
ב-1946 נכנס כשותף במסעדת 'פינק', ובשנת 1950 קנה את החלק של שותפו ב'פינק' וכן קנה גם את חלקו של אדון פינק עצמו, ובכך הפך ‏להיות לבעלים של מסעדת 'פינק' המיתולוגית.

פועלו - מסעדת 'פינק'

מאותה שנה החל לעמול ולפתח את הבר-קפה-מסעדה ‏לפי ראות עיניו וטעמו האישי, ביחד עם אשתו אנטוניה 'טונקה' לבית הנדלר.
הוא הפך את הבר-מסעדה הקטנה למוסד בעל שם עולמי אשר נבחר בין היתר על ידי מגזין ‏ניוזוויק‎‏ ו-‏Reader's Digest‏ לאחד מ-50 הברים הטובים בעולם.
ייחודו של המקום היה בשמירה על האווירה האירופאית אשר הייתה קיימת בו עוד מזמן המנדט. על גבי הקירות היו ציורים של אמנים רבים וידועי שם. בין הציירים ניתן למצוא את יוסי שטרן, יוסל ברגנר ועוד.
למסעדה הגיעו מעבר לאורחים הקבועים, גם ראשי ממשלות, נשיאים, פוליטיקאים, אנשי צבא, אסטרונאוטים, כתבי טלוויזיה ורדיו, אומנים, זמרים, שחקני קולנוע, רקדנים ועוד מכל רחבי העולם: דני קיי, קירק דאגלס, פול ניומן, אייזיק שטרן, זובין מהטה, יצחק פרלמן, שירלי מקליין, אלכסנדר פן, ליאון יוריס, סימון דה בובואר, צ'אק נוריס ועוד.
אנשי הכנסת הראשונה (אשר הייתה לא רחוק מהמסעדה) פקדו גם הם את המסעדה לארר יום העבודה בכנסת: משה דיין, משה שרת (שרתוק), גולדה מאיר, שמעון פרס, יצחק רבין, ועוד רבים וטובים כגון: בנימין נתניהו, דן בן אמוץ, שייקה אופיר, חנה רובינא, חיים גורי, נתן אלתרמן, יהורם גאון, שלמה בראבא, מוני מושונוב, משה איבגי, ליאור אשכנזי, ועוד.
כמו כן, המקום התפרסם בזכות ספרי החתימות בו החתימו את האורחים המיוחדים לאורך השנים. סמל המסעדה היה ציפור לוגמת מתוך כוס מים.
המאכל המפורסם ביותר של הבר-מסעדה היה מרק הגולאש אשר מתכונו הסודי נשמר בחשאיות לאורך כל השנים. מבקרים רבים מכל העולם הגיעו על מנת לטעום את הגולאש המיוחד.

פטירתו

דייב נפטר בגיל 84 ב-7 באוקטובר 1994 בבית בתו עדנה עזריאלי במבשרת ציון. נכדיו: ערן ועמיר עזריאלי. חתנו, מולי עזריאלי ‏המשיך לעבוד ולהוביל את 'פינק' ושמר על צביון המקום עד לסגירתו עקב ‏אירועי האינתיפאדה ופיגועי התופת בשנת 2005 בירושלים. ‏
מריה פון טסנאדי

ראשית חייה

פון טסנאדי נולדה בטרנסילבניה שאז הייתה חלק של האימפריה האוסטרו הונגרית לזוג הורים הונגרים. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה להונגריה ובשנת 1932 לגרמניה אך בשנת 1938 חזרה להונגריה אותה עזבה בשנת 1948.
היא למדה ספרות באוניברסיטת בודפשט.
ב-1931 נבחרה למיס הונגריה והתמודדה בתחרות מיס אירופה.

קריירה

ב-1932 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט הקומדייה "Wenn die Liebe Mode macht". ב-1936 שיחקה בתפקיד הראשי ב"Schlußakkord", מלודרמה אודות השלטון הנאצי. ב-1937 שיחקה בסרט "Menschen ohne Vaterland" המתרחש בלטביה בזמן מלחמת העולם הראשונה.
ב-1940 שיחקה בסרט ההיסטורי "סרייבו" העוסק ברצח פרנץ פרדיננד. ב-1941 שיחקה בסרט הפשע "Alarm". ב-1942 שיחקה בסרט התעמולה האיטלקי "Bengasi".
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה לעבוד ברדיו אירופה החופשית והתגוררה במינכן.
ב-1951 היא גילמה את אמו של אנריקו קארוזו בסרט ביוגרפי אודותיו. ב-1955 מצודת ויבורג שיחקה בסרט "André and Ursula" המבוסס על רומן גרמני.
בנוסף למשחק היא עסקה גם בתחום המוזיקה.

חיים אישיים

ב-1954 עברה להתגורר במינכן, היא נישאה פעמיים (החל משנת 1937 עם גזה פון רדוואני).
דמיונות

עלילה

דמיונות הוא סרט בתוך סרט אשר במרכזו תמי גל, בחורה תל אביבית צעירה וחולמנית החולקות דירה עם בת-דודתה איילה. השתיים גם חולקות אהבה משותפת לזמר הרוק ג'וני רוקר, שלרע מזלה של תמי מעדיף את בת דודתה על פניה. לשתיים שכנה בשם מיקה טבת, כתבת רכילות במגזין מוכר, ותמי רוקמת תוכנית זדונית, כיצד להשתמש במיקה על מנת להפריד בין בת דודתה לג'וני מושא תשוקתה. אלא שתוכניתה לא נושאת פרי. במקביל הדמויות משתתפות בסרט בכיכובן, שבו בניגוד למה שמתרחש במציאות, כל תוכניותיה של תמי מתגשמות במלואן. אט אט מתבהר כי הסרט בו משחקות הדמויות איננו מתקיים במציאות, והוא פרי דמיונה של תמי שהיא גם מטופלת פסיכיאטרית המאובחנת ב"סכיזופרניה פואטית".

הפקה

הסרט הופק באופן עצמאי על ידי נמרוד עציון-קורן בהפקה רבת תלאות, בהתגייסות וולנטרית של כל הצוות והשחקנים ובסיועו של רפי בוקאי, אשר לו גם מוקדש הסרט. מודל ההפקה היה דומה לזה של "אוונטי פופולו". לאחר סיום הצילומים נרכש הסרט על ידי HOT במסגרת פרויקט "סרטים מכאן", והפקתו הושלמה על ידי "דנה הפקות".
הפורום האורבני העולמי

הפורום האורבני העולמי (באנגלית: World Urban Forum / WUF או בשמו הרשמי באנגלית: Habitat III - United Nations Conference on Housing and Sustainable Urban Development) הוא אירוע בינלאומי בנושא אורבניזם הנערך כל שנה בחסות האומות המאוחדות באחת הערים בעולם. הפורום נוצר מתוך הצורך למצוא פתרון בתוך 50 השנים הבאות לנושא העיור ההולך וגדל. הקהילה הבינלאומית נאלצת להתמודד עם האתגר של צמצום העוני הגובר המשבר ושיפור גישה העניים של עירוני למתקנים בסיסיים, כגון מים מחסה, תברואה נקי. נושא המושב השלישי של עירוני העולם בפורום היה: "ערים בנות קיימא - הפיכת רעיונות לפעולה".
המפגש הראשון נערך בקנדה בעיר ונקובר בשנת 1976 ולאחריו רק בשנת 2001 באיסטנבול ולאחר מכן במשך כל שנתיים רצופות. הכנס הבא אמור להתקיים בעיר נפולי, איטליה ב-1 בספטמבר 2012.
קרין אלדאה

קרין אלדאה (נולדה ב-2 בדצמבר 1977) היא עיתונאית, מגישת רדיו, עורכת תוכן, מבקרת קולנוע וטלוויזיה אושיית רשת וסופרת. אלדאה היא הבעלים והעורכת הראשית של ערוץ היוטיוב הפופולרי "Top Geek" שעוסק בתרבות גיקית פופולרית. מתמחה בתכנים לצעירים ובניהול ועריכת תוכן ויחסי ציבור במדיה החברתית בפרט וברשת בכלל. דוברת עברית, אנגלית, צרפתית ורומנית.

ביוגרפיה

קרין אלדאה נולדה לדן ולאדיאנה בתל אביב וגדלה ברמת גן. יש לה אח גדול בשם אלון. היא נשואה לנמרוד בן משה, תסריטאי טלוויזיה, ולזוג שני ילדים. אלדאה סיימה לימודי תוכן במגמת מדעי החברה באהל שם שברמת גן, ולמדה לתואר ראשון במדעי הרוח והחברה עם התמקדות בתקשורת וקולנוע באוניברסיטה הפתוחה. את שירותה הצבאי היא עשתה כמש"קית כוח אדם וקישור.

קריירה

אלדאה החלה את דרכה כאשר למדה בקורס השני שנפתח ברדיו תל אביב בשנת 1998. לאחר כמה שנים החלה ללמד רדיו בבתי ספר ברחבי ישראל במשך שבע שנים והתעסקה במיוחד בקריינות ג'ינגלים לרדיו, פרסומות ומענים קוליים למוקדי שירות גדולים. בין היתר הייתה גם ליצנית רפואית. בשנת 2005 היא יצאה לדרך עצמאית. ב-2007 ניהלה אלדאה בלוג ב- TheMarker Café, שנקרא "מאזינה לקולות", הבלוג עסק בתרבות.
נקודת המפנה הייתה ב-2010, כאשר פתחה את הבלוג הראשון שלה, "כולי ורדרדה" וכתבה במקביל במקומות נוספים כמו "סלונה", "בננות", ״אונלייף״ וכדומה. עיקר כתיבתה עסקה בדייטים, ובתחושה של להיות רווקה תל אביבית.
בין השנים 2009–2012, אלדאה הגישה את "שוברת שגרה", מגזין התרבות והצרכנות המוביל של רדיו קול השלום 107.2 בישראל. שידורים אלו שודרו גם ברדיו היהודי במלבורן.
בשנת 2011 הגישה את פינת הטלוויזיה של תוכנית הצהרים של רדיו קול אמריקה.
בין השנים 2011–2012 הגישה אלדאה את "סינגל צ'אנס", תוכנית הסינגלים הישראלית של רדיו קול השלום, ואף הגישה את "זה נפלא", רצועת מוזיקה נוסטלגית יומית.

בשנת 2012 הגישה את "קרין מסביב לעולם" ששודר ברדיו קול השרון.
כמו כן באותה שנה היא גם ערכה את הפלייליסט הישראלי ברדיו קול השלום, שודר גם ברדיו היהודי במלבורן.

בין השנים 2012–2015 הגישה את "מצייצת", כל מה שמעניין ברשת. תוכנית על אינטרנט, מדיה, טכנולוגיה, תרבות וצרכנות רשת, ברדיו קול רמת השרון.
בין השנים, 2013-2015 אלדאה הגישה את פינת הגיימרים בתוכנית "ג'יגה ב'", ברשת ב'.

החל משנת 2015, היא מגישה את פינת "המלצות האינטרנט", בתוכנית "באה בטוב", ברדיו דרום.

פעילות ברשתות החברתיות

במהלך השנים החלה אלדאה לפנות אל תחום יצירת תוכן וידאו, לפני פתיחת ערוץ היוטיוב בו היא עוסקת כיום. אלדאה היא מ"הוולוגריות" הראשונות שצילמו ולוג (תיעוד וידאו אינטרנטי) ירידה במשקל, מטעם שומרי משקל. את ערוץ היוטיוב Top Geek הקימו אלדאה ובעלה, ונכון ליוני 2019 רשם הערוץ  100,128,262  צפיות וגם כ-218 אלף מנויים.
קרין היא ממקימי ה"טינקמפוס" - בית הספר הראשון ליוצרי תוכן צעירים בישראל, שנערך במתחם הטינקספייס במשרדי חברת הפרסום "טינק". הרעיון להקמת ה"טינקמפוס" החל בפיילוט לסדנת היוטיוב הראשונה בישראל שנערך במשרדי גוגל ישראל. אלדאה סיימה את תפקידה באוגוסט 2016.
בין השנים 2008–2013 הפעילה את "קרין פתרונות תוכן קריאטיב" - שירותי תוכן לחברות שונות, כתיבת תכנים, שיווק ויראלי ויחסי ציבור במדיה האינטרנטית. השירות ניתן במגוון שפות. מכיוון שהחלה להתעסק בתוכן וידאו היא החליטה לעזוב ופתחה את "Top Geek".
כיום, אלדאה מלמדת ומרצה בנושא יוטיוב ויצירת תוכן ויראלי בכל רחבי ישראל באופן עצמאי.
יניסיי קרסנויארסק (בנדי)

היסטוריה

יניסיי נחשבת לאחת מקבוצות הבנדי הוותיקות ברוסיה. הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1934, אך פרוץ מלחמת העולם השנייה עצרה את התפתחות הבנדי בעיר.
לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה הוקמה מחדש תחת השם "טרקטור". בשנת 1952 העפילה לליגה הסובייטית השנייה וחדלה להיות קבוצת בנדי חובבנית. 
בשנת 1958 הקבוצה שינתה את שמה ל"לוקומוטיב" ובשנים 1959-1963 הפכה ל"טרוד". 
משנת 1964 נושאת הקבוצה את שמה הנוכחי. בעונת 1979/1980 הקבוצה זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות ברית המועצות ובשנים הבאות זכתה בו 10 פעמים נוספות. 
לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה זכתה לראשונה באליפות ליגת העל הרוסית בבנדי בעונת 2001.

תארים

יניסיי נחשבת לאחד ממועדוני הבנדי המעוטרים ביותר ברוסיה ומחזיקה בשיא זכיות בגביע האירופי בבנדי (7 פעמים).
המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי

היסטוריה

פריטי פולחן יהודים הוצגו לראשונה בפומבי בהונגריה בשנת 1894 בתערוכת עבודות הצורפות ההונגריות. בחגיגות האלף שנה (לכיבוש הונגריה על ידי השבטים המדיארים) בשנת 1896, בתערוכה הלאומית של אלף שנים אלה הציגה הקהילה היהודית בהונגריה תשעים פריטים.
ההחלטה לגבי הקמתו הרשמית של המוזיאון היהודי הונגרי התקבלה ב־1 בדצמבר 1909. אז קיבלה האגודה הספרותית היהודית-הונגרית החלטה והחלה עבודת האיסוף. התערוכה הראשונה לציבור נפתחה ב־23 בינואר 1916, בדירה שכורה ברחוב הולד 23. בשלב זה נאספו כבר קרוב ל 1,500 פריטים פולחניים יהודיים ושרידים היסטוריים. פתיחת המוזיאון היהודי הונגרי לא פיגרה אחר פתיחת מוסדות אירופיים דומים (וינה 1895, פרנקפורט, המבורג 1898, פראג 1906, סנקט פטרבורג 1914).
בשנת 1932 הושלם בניין המוזיאון בצורה של אגף נוסף שהשתלב היטב בבניין הראשי של בית הכנסת. תערוכת הקבע החדשה נפתחה ב -26 בדצמבר. המוזיאון היהודי הונגרי מילא בהדרגה תפקיד חשוב יותר ויותר בחיים התרבותיים והאינטלקטואליים של יהדות הונגריה. קהילות, משפחות, אנשים פרטיים תרמו לאוסף את הפריטים בעלי הערך שהיו בבעלותם. עם זאת, האידאולוגיה האנטישמית של שנות השלושים, והאידאולוגיה האנטי דתית של שנות החמישים, היוו מכשול רציני בהתפתחות המוסד.
בשנת 1938, לאחר פרסום החוק היהודי הראשון, הציג המוזיאון, תערוכה בשם "תערוכת אמנציפציה", בה הוצגו הנסיבות סביב הולדתו של "חוק האמנציפציה" משנת 1867 וכן הוצג תהליך ההתבוללות של יהודי הונגריה. בין השנים 1944-1939 אירח המוזיאון את תערוכות האמנות של או.מ.י.ק.ה, שהתקיימו על ידי אמנים שנאסר עליהם להציג בפורומים הרגילים בשל יהדותם.
בשנת 1940 אורגן על ידי אנשי המוזיאון סיורי איסוף מקיפים כדי לאסוף את זיכרונות הקהילות הכפריות שהלכו ודעכו. בשל איום המלחמה הוצב חלק מחומר המוזיאון במרתפי המוזיאון הלאומי ההונגרי בשנת 1942. בשנת 1943 ביקשו לאחסן פריטים יקרי ערך נוספים בכספות בנקאיות, אולם לאחר מכן הם נעלמו במהלך המלחמה.
הארכיון היהודי הונגרי נפתח במכון הלאומי להכשרה רבנים בבודפשט בשנת 1972 ובשנת 1994 הוא מוזג עם המוזיאון, ושמו הרשמי של המוסד הפך למוזיאון והארכיון היהודי הונגרי.
בשנת 1993 נשדדו כמעט כל החומרים שהוצגו במוזיאון; הפריטים נמצאו רק בקיץ 1994 ברומניה.
פור-דה-פראנס

היסטוריה

בשנת 1683 בנה המושל הראשון של מרטיניק, ז'אק דופארקה, את מבצר סן לואי כדי להגן על העיר מהתקפות אויב. המבצר נהרס, אך נבנה מחדש ב-1669 כאשר המלך לואי ה-14 מינה את המרקיז מבאס (Baas) למושל הכללי באזור. תחת שלטונו ושלטון ממשיכיו הורחב המבצר עד שנוצרה סביבו העיר, שנקראה במקור "פור-רואיאל" (Fort-Royal). חשיבותה הכלכלית עלתה לאחר התפרצות הר הגעש פלה, שהשמידה את העיר סן-פייר ב-1902.
תאווה לחיים (סרט)

תקציר העלילה

וינסנט ואן גוך (קירק דאגלס) הוא בנו של כומר בעיירה קטנה בהולנד. הוא שאף להמשיך את עיסוקו של אביו ונשלח לשמש ככומר מטיף בעיירת כורים קשי יום בבלגיה. הוא מגיע למסקנה שהטפותיו הדתיות לכורים אינן עושות רושם ומחליט ללמוד את תנאי חייהם בתחילת במקום להטיף להם. הוא יורד למכרה פחם, עובד ומתבונן בעבודת הפרך המסוכנת שהם עובדים, מבוגרים ונערים קטנים. הוא גם התארח בבתיהם ותיאר אותם לאחר מכן בתמונה המפורסמת אוכלי הבולבוסים. כשבאים נציגי הכנסייה לבקר אותו הם מוצאים אותו שחור מפחם עם בגדים מלוכלכים וקרועים ומפטרים אותו כי לדעתם הוא מבייש את הכנסייה וכך לא צריך להיראות כומר.
וינסנט חוזר למשפחתו המסתייגת מהתנהגותו פרט לאחיו תיאו (ג'יימס דונלד) שתומך בו כל הזמן, נפשית ופיזית. הוא מבקש את ידה של דודניתו האלמנה קיי אך נדחה על ידה. הוא מתחיל לצייר בשחור אך לא מצליח לבטא בהם את רגשותיו. הוא מתוודע לקריסטין, אם חד-הורית קשת יום וחי אתה ועם ילדה. את רוב הכסף ששולח לו תיאו הוא מוציא על בדים וצבעים ולבסוף, לאחר ריב קשה, היא עוזבת אותו.
תיאו מביא אותו לפריז בה הוא עובד בחברה ליצירות אמנות. וינסנט נפגש שם עם טובי הציירים שאינם מבינים אותו ומזלזלים בציוריו פרט לפול גוגן (אנתוני קווין) המבחין בכשרונו.
וינסנט נשלח לפי בקשתו לארל בדרום צרפת שם מושכים אותו השדות המבהיקים באור השמש עם עובדי האדמה. הוא שוכר בית (הבית הצהוב) ומקווה להקים במקום מושבת אמנים אך אף אחד לא מגיע.
תיאו משכנע את גוגן להגיע לארל ולעבוד עם וינסנט, דבר שיועיל לשניהם.
וינסנט מקבל את גוגן בשמחה ובתקווה שנוכחותו תעזור לו בשיפור ציוריו. כעבור זמן מתפתחים ויכוחים אמנותיים ביניהם שהולכים ומחריפים עד שגוגן מחליט לעזוב אותו. וינסנט נכנס לדיכאון ופוגע בעצמו על ידי חיתוך אזנו.
הוא מבקש מתיאו שיעזור לו להתקבל למוסד לחולי נפש בסאן-רמי כדי להתאושש. שם מתחדשת אצלו חדוות היצירה והוא מצייר ציורי נוף רבים. תיאו מודיע לו שהצליח למכור תמונה אחת שלו בארבע מאות פרנק.
לאחר האשפוז עובר וינסנט לגור באזור כפרי בעיירה אובר-סור-אוּאז, שם הוא נמצא בהשגחה על ידי דוקטור גאשה (אברט סלואן) המעריך את עבודתו ומעודד אותו. וינסנט ממשיך לצייר אבל ההתקפים של מחלת הנפש שלו מתגברים. הוא מרגיש שאינו יכול להעביר את מה שהוא רואה בטבע, אל בד הקנבס ובאחת הפעמים בעת ציור בשדה, הוא יורה בעצמו ומת כעבור זמן קצר כשתיאו לידי מיטתו.
אולגה ריפקובה

ביוגרפיה

ריפקובה נולדה באוסט-קמנוגורסק שבברית המועצות (כיום אוסקמן שבקזחסטן). אביה סרגיי אלכסייב היה אתלט שהתחרה בקרב רב. כנערה התחרתה בריצות משוכות ובענפי הקפיצות. ב-2001 החלה להתחרות בקרב רב וב-2002 זכתה במדליית כסף בקרב שבע, באליפות העולם באתלטיקה לנוער לאחר קרולינה קלופט. ב-2003 עברה לאקדמיה הלאומית של קזחסטן למצוינות בספורט באלמטי. שם היא פגשה את האצן דניס ריפקוב. השניים נישאו ולזוג נולדה ילדה ב-2004. ב-2005 זכתה בתחרות קרב חמש במשחקי אסיה באולם שהתקיימו בפאטאיה שבתאילנד. ב-2006 סיימה שביעית באליפות העולם באתלטיקה באולם בקרב חמש, היא זכתה במדליית זהב בקרב שבע במשחקי אסיה שהתקיימו בדוחה בתוצאה של 5955 נקודות וסיימה שלישית בתחרות הקפיצה לרוחק. לאחר מכן החליטה להפסיק להתחרות בתחרויות קרב רב ולהתמקד במקצועות הקפיצה לרוחק והקפיצה משולשת. 
ב-2007 זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק באוניברסיאדת בנגקוק כשקבעה שיא אישי של 6.85 מטר. לאחר מכן התמקדה בקפיצה משולשת. 
ב-2008 סיימה רביעית באליפות העולם בעולם שהתקיימה בוולנסיה שבספרד, בשיא אסייתי חדש של 14.58 מטר, היא שודרגה למדליית ארד בעקבות הרשעה באימרוץ של ריסופי דווצי היווניה. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה רביעית עם שיא חדש של 15.11 מטר. היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם באולם שהתקיימה בדוחה ב-2010 וזכתה במדליות זהב בקפיצה משולשת ובקפיצה לרוחק במשחקי אסיה שהתקיימו בגואנגג'ואו באותה שנה. באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיימה שנייה לאחר אולגה סלדוחה בתוצאה של 14.89 מטר ובאליפות העולם באולם ב-2012 סיימה שנייה לאחר ימילה אלדמה. 
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.98 מטר. היא לא התחרתה ב-2013 בשל הריונה והולדת בתה השנייה. חזרה להתחרות ב-2014 וזכתה במדליית זהב במשחקי אסיה בתוצאה של 14.32 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה 2015 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.77 מטר, לאחר קתרין איברגואן (14.90 מטר) וחנה קנייזבה-מיננקו (14.78 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.74 מטר אחרי המנצחת איברגואן (15.17 מטר) ויולימאר רוחאס (14.98 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.77 מטר אחרי המנצחת רוחאס (14.91 מטר) וסגניתה איברגואן (14.89 מטר). בספטמבר 2017 זכתה במדליות זהב בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת באליפות אסיה באולם.
אברהם ברעם

ביוגרפיה

ברעם נולד בהרצליה, למד בבית הספר מקס פיין בתל אביב. כנער היה חבר בארגון האצ"ל, ב-1951 התגייס לצה"ל, שירת בגדוד 51 בחטיבת גבעתי, הדריך בקורס קצינים. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגה בגדוד 51 של חטיבת גולני. ב-1959 ביצע הסבה לשריון, וב-1967 שימש מפקד קורס קציני שריון ובמינוי חירום מפקד גדוד 94, גדוד מילואים של חטיבה 200. עם פרוץ מלחמת ששת הימים גייס וארגן את הגדוד ולחם עמו בגזרת סיני. הגדוד בפיקודו חדר דרך הדיונות לעורף הצבא המצרי בצומת ביר לחפן, השתתף בבלימת התקפת הנגד המצרית של חטיבת שריון מצרית לעבר אוגדה 84, בהמשך חדר ללב המערך המצרי לחם בקרבות שריון במתחם ג'בל ליבני, המשיך לביר חסנה וביר תמדה, שם קיבל פקודה מסגן מפקד האוגדה אברהם אדן לחסום את מעבר המיתלה, כוח קטן בפיקודו של ברעם, נע לכיוון המעבר תוך כדי שהוא עובר בשיירת כוחות מצרים גדולה, עד שהתמקם במעבר. על אף שהיה מנותק משאר החטיבה, ועל אף מחסור בדלק וטנקים מושבתים, הצליח הכוח לחסום במשך הלילה כוחות מצרים גדולים, כולל התקפה של 16 משחיתי טנקים מדגם SU-100. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור המופת. 
לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד חטיבה 7, השתתף עמה בפעולת כראמה במהלכה ניהל קרב עם שריון הצבא הירדני, בפעילויות נגד מחבלים בבקעת הירדן, ובמלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ. מונה למפקד חטיבה 188 ולחם עימה בפעולות תגמול בלבנון בהם מבצע קלחת ומבצע גיבור חיל בשנת 1972. השתלם בבית הספר לפיקוד ומטה של הצבא האמריקאי כשחזר כיהן כסגן מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובמינוי חירום מפקד חטיבה 164 (הראל). 
במלחמת יום הכיפורים לחם במסגרת אוגדה 252 ופיקד על חטיבה 164 (הראל). החטיבה בפיקודו השתתפה בקרבות הבלימה הקשים מול הצבא המצרי בסיני ובקרב השריון של ה-14 באוקטובר. החטיבה צלחה את תעלת סואץ והתקדמה תוך לחימה רצופה אל תוך מצרים עד הק"מ ה-101 מקהיר החטיבה איבדה בקרבות 36 מלוחמיה. במהלך המלחמה קיבל ברעם פיקוד על חטיבה 875 (חטיבה 8) שמפקדה, אריה בירו נפצע. 
לאחר המלחמה הועלה לדרגת תת-אלוף ושימש סגן מפקד אוגדה 36 ברמת הגולן ומפקד עוצבת המפץ. ב-1975 מונה למפקד אוגדה 252 בסיני. בשנת 1977 מונה למפקד אוגדה 49 בפיקוד הצפון, (במקביל ללימודים בבית ספר למלחמה) ועמה השתתף במבצע ליטני בלבנון. למד היסטוריה ולימודי מנהל באוניברסיטת תל אביב. ב-1980 השתחרר משירות הקבע, המשיך לשרת במילואים בפיקוד הצפון ונטל חלק במלחמת לבנון הראשונה. 
ברעם הצטרף למשטרת ישראל והיה אמור להתמנות לניצב, אך מינוי זה לא אושר על ידי שר הפנים, לאחר שהתפרסם כי ברעם נשפט על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן והורשע על החזקת נשק שלל ללא רישיון. לאחר שעזב את המשטרה שימש מנהל בחברת הבנייה של משה ויגאל גינדי. באפריל 1986 נעצר בברמודה, בחשד שהשתתף בפרשת ניסיון למכירת נשק לאיראן. במאי 1986 גורש לארצות הברית, בה עוכב עד לפתיחת משפטו. לבסוף, ההאשמות נגדו בוטלו ב-1988 לאחר התפוצצות פרשת איראן-קונטראס וכשהתברר שאינו קשור לעניין. 
ב-1992 חזר לישראל ועבד בחברה הכלכלית של ראשון לציון בפיתוח ובנייה במערב העיר. נשוי לרונית ואב לארבעה.
נסכים (קורבן)

נסכים הם קורבן מנחה מיין וסולת בלולה בשמן שהוקרבו בבית המקדש לצד קורבן עולה או שלמים. המילה "נסכים" משמשת לעיתים ליין בלבד ולעיתים כשם קיבוצי ליין עם מנחת הסולת והשמן.

קרבנות עם נסכים מיוחדים

כבש העומר

רביעית הין יין (שלושה לוגים, ליטר בערך), שני עשרונים סולת (מעט למעלה משלושה ק"ג), ושמן שליש הין (ארבעה לוגים, ליטר ושליש בערך).
"וַעֲשִׂיתֶם בְּיוֹם הֲנִיפְכֶם אֶת הָעֹמֶר כֶּבֶשׂ תָּמִים בֶּן שְׁנָתוֹ לְעֹלָה לַיהוָה. וּמִנְחָתוֹ שְׁנֵי עֶשְׂרֹנִים סֹלֶת בְּלוּלָה בַשֶּׁמֶן אִשֶּׁה לַיהוָה רֵיחַ נִיחֹחַ וְנִסְכֹּה יַיִן רְבִיעִת הַהִין." (ויקרא, כ"ג, י"ב-י"ג)
כבשי המצורע

ביום טהרת המצורע הוא מביא אתו שלושה כבשים עולה חטאת ואשם, ועם כל אחד משלושתם הוא מביא נסכים כמו של כבש רגיל "וּבַיּוֹם הַשְּׁמִינִי יִקַּח שְׁנֵי כְבָשִׂים תְּמִימִים וְכַבְשָׂה אַחַת בַּת שְׁנָתָהּ תְּמִימָה וּשְׁלֹשָׁה עֶשְׂרֹנִים סֹלֶת מִנְחָה בְּלוּלָה בַשֶּׁמֶן וְלֹג אֶחָד שָׁמֶן." (ויקרא, י"ד, י')

מקור רכיבי הנסכים

לנסכים נבחרו גידולי האזורים המובחרים ביותר. היה אסור להביא יין מבושל. בבית המקדש היה ממונה מיוחד   שתפקידו הוא לקניית הנסכים ובדיקת איכותם. הנוהג המקובל היה שבעל הקרבן רוכש את הנסכים במקדש מהממונה על הנסכים שמו היה יוחנן בן פינחס, אבל אם הביאם מביתו- הרי הם כשרים, וסומכים עליו ששמרם בטהרה. גוי המביא קרבן עולה אינו מביא נסכים, אלא גזברות המקדש מספקת אותם עבורו.

הקרבנות שלהם מצורפים נסכים

עולת בהמה והשלמים טעונים נסכים, בין אם היה זה קרבן יחיד ובין אם היה זה קרבן ציבור, כגון קרבן התמיד. שאר הקרבנות פרט לעולה ושלמים (חטאת, קורבן אשם, בכור, מעשר בהמה ופסח), וכן עולת העוף, אינם טעונים נסכים. יוצאים מכלל זה חטאת המצורע ואשמו, בהם קבעה התורה תוספת נסכים. הדבר נובע מן העובדה שקרבנות אלו אינם באים על חטא, ולכן יש בהם ביטוי של שמחה.

זמן הבאת הנסכים

בדרך כלל נסכי הקרבן מוקרבים יחד עמו. בשעת הקרבת קרבן התמיד הייתה שיירה של כהנים מוליכה את חלקי הקרבן למזבח, וביניהם גם שני כהנים הנושאים את הנסכים. בשעת ניסוך היין של קרבן התמיד היו הלויים שרים שיר של יום, מכיוון שהיין מבטא את השמחה. עם זאת, הבאת הנסכים אפשרית גם בלילה שלאחר הבאת הקרבן, או כעבור מספר ימים.

בבית המקדש השלישי

בנבואת יחזקאל לא מוזכר אודות מצוות ניסוך היין כפי שהוזכר בתורה. לפי פירוש הרמב"ם השיעורים שהוזכרו הם רק בקרבנות המילואים שיהיו בחנכת המזבח בבית השלישי, כשם שבקרבנות המילואים שבתורה הנשאים הקריבו דברים שלא נוהגים לדורות. ולפי רש"י הקרבנות של יחזקאל זה מה שהקריבו בחנוכת הבית שבימי עזרא (פרק ח). אולם לפי פירושו של אליעזר מבלגנצי, ייתכן כי בבית המקדש השלישי לא יוסך יין בעת הקרבת התמיד בגלל הכשלת העם ביין בעת בית המקדש הראשון.  אולם בהקרבת קרבנות השבת, חג וראש חודש כן יוסך היין כדין.
את והב בסופה

"את והב בסופה" הוא ניב מקראי-חז"לי, המשמש כהצהרה כי למרות חילוקי דעות חריפים בלימוד התורה, ניתן להישאר בידידות.

מקור הביטוי

בעת תיאור מלחמת שבטי ישראל נגד סיחון מלך האמורי, בנחל ארנון, נכתב בתורה:
עַל כֵּן יֵאָמַר בְּסֵפֶר מִלְחֲמֹת ה'; אֶת וָהֵב בְּסוּפָה וְאֶת הַנְּחָלִים אַרְנוֹן.
— במדבר כ"א, י"ד
לפשוטו של מקרא, מדובר בציון העובדה כי בספר בו כתבו בני ישראל את ניצחונותיהם, הוזכר כיצד נכבשה העיר והב או יהב והעיר סופה. פרשנים אחרים גורסים, כי מדובר בתיאור מליצי על כיבוש העיר והב, בסופה ובסערה.
בהתחשב בסגנון הלמידה הישיבתי, המבוסס על לימוד בחברותא ומתאפיין בוויכוח ומחלוקות כחלק בלתי נפרד מחווית הלימוד, טבעו חז"ל את הביטוי: "מלחמתה של תורה", כמושג חיובי לוויכוח בעל אופי בונה, המוביל בסופו של דבר להסקת מסקנות ופסיקת ההלכה. לשם הבהרת הדברים דרשו חז"ל בתלמוד בבלי את הפסוק, על מנת להסביר את מהותה של המלחמה התורנית בין הלומדים:
אמר רבי חייא בר אבא: אפילו האב ובנו, הרב ותלמידו שעוסקין בתורה בשער אחד, נעשים אויבים זה את זה ואינם זזים משם עד שנעשים אוהבים זה את זה, שנאמר; "אֶת וָהֵב בְּסוּפָה", אל תקרי בְּסוּפָה, אלא בְּסוֹפָהּ.
— מסכת קידושין דף ל', עמ' ב'
הסביר זאת רש"י בפירושו: "מתוך שמקשים זה על זה, ואין זה מקבל דברי זה, נראין כאויבים, והכי דריש לה (כלומר הדרוש על הפסוק הוא): 'ספר מלחמות' - מלחמה שעל ידי ספר, 'והב בסופה' - אהבה יש בסופה".

משמעות הניב והשימוש בו

הניב בא לתאר מצב של מחלוקת בין ידידים קרובים, אפילו אב עם בן ורב עם תלמיד, המתווכחים על נקודה מהותית. זאת שלא מתוך כוונה או רצון להתנצח, אלא על מנת להגיע לאמיתות הדברים ולהסיק מסקנות ברורות, כשבסופו של ויכוח לא יוותרו הצדדים אויבים, אלא יישארו בידידות ובהסכמה.
כבר בתקופת הראשונים ניתן למצוא את הניב בספרי השו"ת, כהבעת התנצלות וידידות, לאחר כתיבת דעה החולקת על הזולת. בעיקרו משמש הניב בספרות התורנית כחתימה לוויכוח, וכהצגת עמדה, כי על אף חילוקי הדעות, אין בהבעת דעה מנוגדת, משום שינוי לרעה באופי היחסים בין המתווכחים וכי הסכסוך הוא ענייני ולא ירד לפסים אישיים.
לעיתים משמש הניב כהודעה על קבלת דברי הזולת לאחר ויכוח סוער, תוך הסכמה כי בסופו של דבר הוכרעה "המלחמה" ושני המתווכחים נותרו אוהבים זה לזה והגיעו לעמק השווה.

השפעה

משמעותו של הניב השפיעה אף על הפסיקה ההלכתית האוסרת על הוראת הלכה בפני רבו, אך מתירה ויכוח עמו לצורך פסיקת ההלכה, כפי שאנו רואים בספרי הפוסקים:
דווקא להורות במקום רבו אסור, אבל להתווכח עם רבו באיזה פסק או הוראה, שלא נראה לו כמו שרבו אומר, ויש לו ראיות והוכחות, וודאי שרי (מותר), שהרי כל הש"ס מלא מזה שהתלמידים התווכחו עם רבותיהם. ואמרו חז"ל; אפילו הרב ותלמידו נעשו אויבים זה לזה בהלכה, ואת והב בסופה, שאחר כך נעשו אוהבים זה לזה וכן אב ובנו, וכך דרכה של תורה. ואמרו חז"ל "ומתלמידי יותר מכולם" ואסור להחניף בדברי תורה, והתורה נקראת אמת. ומכל מקום, אם רבו עומד על דעתו, אסור לו להורות עד שרבו יודה לדבריו.
— ערוך השולחן, יורה דעה רמ"ב, כ"ג

בספרות

הסופר עמוס קינן פרסם ב-1988 ספר בעל אלמנטים אוטוביוגרפיים בשם את והב בסופה.