google/wiki40b huggingface dataset:
מטוס רחב גוף

מטוס רחב גוף (באנגלית: Wide body aircraft) הוא מטוס נוסעים שרוחבו יותר מ-5 מטרים, ובתא הנוסעים שלו יותר ממעבר אחד.
ברוב המטוסים רחבי הגוף סידור המושבים הוא בין שבעה לעשרה בשורה, המאפשרים קיבולת של 200-600 נוסעים למטוס.
במקור תוכננו המטוסים על מנת לאפשר נוחות מקסימלית לנוסעים, אולם ממניעים כלכליים מנצלות חברות התעופה את רוחב המטוס להכנסת מושבים נוספים.

היסטוריה

תכנון המטוסים רחבי הגוף החל בסוף שנות ה-50, כשנכנסו לשירות מטוסי הנוסעים הסילוניים דאגלס DC-8 ובואינג 707. חברות התעופה דרשו מטוסים גדולים לטווחים ארוכים כדי להוזיל את עלויות התפעול.
בשנת 1970 נכנס לשירות בואינג 747 שכלל סיפון כפול, אחריו נכנסו לשירות מקדונל דאגלס DC-10 ולוקהיד L1011, ובשנת 1972 הציגה איירבוס את האיירבוס A300.
משנות ה-80 פותחו מטוסים רחבי גוף ברוב יצרניות המטוסים המובילות: מקדונל דאגלס (כיום בואינג) פיתחה את MD-11. איירבוס את
איירבוס A310, איירבוס A330, איירבוס A340 ואיירבוס A380. בואינג את בואינג 767, ו-בואינג 777. ויצרנית המטוסים הרוסית איליושין, את האיליושין IL-86 ואיליושין IL-96.

יתרונות וחסרונות

בין יתרונות המטוסים רחבי הגוף: הפעלת מספר קטן של מטוסים בקווים צפופים, מהירות העלייה והירידה מהמטוס קצרה משמעותית על ידי המעבר הכפול, ותא המטען גדול משמעותית במטוסים אלו.
בין חסרונות המטוסים: הפעלת מטוסים רחבי גוף כלכלית רק בקווים עמוסים, מטוסים אלו גם צורכים מסלול המראה ארוך יותר.

שימושים מיוחדים

למספר מטוסים רחבי גוף שימושים נוספים בהם: הובלות מעבורות חלל, שליטה ובקרה, מטוס תדלוק ומטוס כיבוי (Tanker 910 ו-אוורגרין 747 סופר-טנקר).
במדינות רבות משתמשים במטוסים רחבי גוף להטסת הנשיא לדוגמה, בארצות הברית בואינג 747 המכונה אייר פורס 1, ברוסיה מטוס אילושין IL96 המכונה המטוס הנשיאותי של רוסיה.

פיתוחים חדישים

יצרניות המטוסים איירבוס ובואינג מתחרות ביניהן על ייצור מטוס רחב גוף עתידי, איירבוס מייצרת את האיירבוס A350 שנכנס לשירות בתחילת 2015 בחברת קטאר איירווייז, ובואינג מייצרת את הבואינג 787 שנכנס לשירות ב-2011.
נכון לאוקטובר 2015, לאיירבוס A350 יש 770 הזמנות, ולבואינג 787 למעלה מ-1100 הזמנות.
ציטוקינין

ציטוקינין (באנגלית: Cytokinin, ובקיצור: CK) הוא שם כולל לקבוצה של תרכובות אורגניות המשמשות כהורמונים צמחיים.
קיימים שני סוגים של ציטוקינינים, הנבדלים ביניהם במבנה הכימי. הורמוני הסוג הראשון מכילים כולם את הפורין אדנין, המצוי גם בנוקלאוטיד ATP ובחומצות הגרעין DNA ו-RNA. הורמוני הסוג השני מבוססים על שתנן, תרכובת חנקנית קטנה המצויה בשתן של בעלי חיים. למרות השוני הכימי הגדול בין שני סוגי הציטוקינינים, תפקודם הפיזיולוגי דומה. ציטוקינינים מצויים גם בייצורים מממלכות אחרות, כגון פטריות, חיידקים ובעלי חיים.
הציטוקינין הראשון שנתגלה היה הקינטין, אך החשוב ביותר הוא זיאטין (Zeatin), אשר התגלה לראשונה בצמח התירס ואשר קרוי על שמו (השם הטקסונומי של התירס הוא Zea mays). המילה ציטוקינין עצמה מקורה במילה ציטוקינזה (חלוקת התא); ההורמון מעודד תהליך זה בצמח.
ציטוקינינים מעודדים את צמיחת הגבעול והענפים המשניים ומדכאים את צמיחת השורש. צמיחת הגבעול והענפים מתרחשת באמצעות חלוקת תאים. הציטוקינינים מעודדים פוטוסינתזה וסינתזה של כלורופיל, מעודדים היווצרות של עורקים (שיפה ועצה) בצמח ומעכבים את הזדקנות הצמח.
בניגוד לאוקסין, הורמון המעודד שלטון קודקודי בצמח (צמיחה רבה של הגבעול הראשי ביחס לענפים המשניים), הרי שציטוקינין מדכא זאת. ניתן לראות זאת במחלת עצים המכונה מטאטא המכשפה. המחלה נגרמת על ידי אורגניזמים שונים כגון חיידקי פיטופלזמה הגורמים לביטוי יתר של ציטוקינין ברקמות העץ, או פטריות המפרישות אותו וגורמות לביטול השלטון הקודקודי דוגמת עץ הליבנה (תמונה). הדבר גורם לצמיחת ענפים דמויי-שיח (או דמויי קן של ציפור) במקום ההידבקות, זאת עקב ההשפעה המדכאת של ההורמון על הדומיננטיות הקודקודית.
הדיוויזיה ה-30 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1936 בליבק, והועמדה תחת פיקוד קרל-היינריך פון שטילפנגל. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה השמינית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-10 במסרת הארמייה ה-16, והשתתפה במצור על לנינגרד. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגזרה הצפונית, כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 לסירוגין עד סוף המלחמה.
מישור פרויקטיבי

מישור פרויקטיבי הוא מערכת של נקודות וישרים, המקיימת אקסיומות מסוימות. האקסיומות, המונחות ביסודה של הגאומטריה הפרויקטיבית, דומות לאלו של הגאומטריה האוקלידית, פרט לזה שבמקום אקסיומת המקבילים מניחים שכל שני ישרים נפגשים בנקודה. המישור הפרויקטיבי הוא דו-ממדי; ההכללה לממד גבוה נקראת מרחב פרויקטיבי. מישורים ומרחבים פרויקטיביים הם בין המערכות החשובות בגאומטריית חילה. 
אם מסירים ממישור פרויקטיבי את אחד הישרים, מתקבל מישור אפיני; ולהפך, אפשר להפוך מישור אפיני למישור פרויקטיבי על ידי הוספת "הישר באינסוף", שהנקודות שלו הן הכיוונים במישור האפיני. 
מישורים פרויקטיביים סופיים הם אובייקט חשוב בקומבינטוריקה. הם נלמדו בכלים מתורת החבורות, בעיקר מתחילת שנות ה-60 של המאה העשרים.

הגדרה אקסיומטית

מערכת של נקודות וישרים היא מישור פרויקטיבי אם דרך כל שתי נקודות עובר ישר יחיד, כל שני ישרים נפגשים בנקודה, וקיימות 4 נקודות שאף 3 מהן אינן על ישר אחד.

המישור הקלאסי

מכל שדה F אפשר לבנות מישור פרויקטיבי, אותו מסמנים ב-, באופן הבא. הנקודות הן תת-המרחבים החד-ממדיים במרחב הווקטורי התלת-ממדי , והישרים הם תת-המרחבים הדו-ממדיים; נקודה נמצאת על ישר אם המרחב המתאים לה מוכל במרחב המתאים לו. באופן כזה, כל נקודה אפשר להציג באמצעות שלשת קואורדינטות , המתפרשת כווקטור  עד כדי כפל בסקלר. למשל, הנקודה  נמצאת על הישר .
למרות שזו בלי ספק הבנייה החשובה ביותר למישור פרויקטיבי, יש מישורים רבים אחרים, ובעיית המיון השלמה אינה פתורה אפילו במקרה הסופי.

חבורת הסימטריות

סימטריות של מישור פרויקטיבי נקראות קולינאציות (collineations). קולינאציה היא תמורה של הנקודות במישור, המשרה גם תמורה על הישרים (היינו התמונה של קבוצת הנקודות על ישר היא קבוצת הנקודות על ישר). קולינאציה a נקראת מרכזית אם יש לה נקודת מרכז (נקודה שכל ישר העובר דרכה נשמר תחת a). תכונה זו שקולה לקיומו של ציר (ישר שכל נקודותיו נשמרות). מבדילים בין שני טיפוסי קולינאציות מרכזיות, לפי שייכותה או אי-שייכותה של נקודת המרכז לציר. אוסף הקולינאציות  עם מרכז נתון p וציר נתון H מהווה חבורה. קולינאציה ב- נקבעת על ידי התמונה של כל נקודה שאינה ב-.
לדוגמה, חבורת הסימטריות של המישור הפרויקטיבי הקלאסי  היא חבורת המטריצות . כל קולינאציה מרכזית של  צמודה לאחת המטריצות  או  (במקרה הראשון המרכז  שייך לציר , ובשני המרכז  אינו שייך לציר ). חבורות הקולינאציה הן  ו- , בהתאמה.
ישר L במישור פרויקטיבי P נקרא ישר הזזה אם יש חבורת סימטריות של המישור המייצבת את כל הנקודות ב-L, ופועלת רגולרית על הנקודות מחוץ ל-L. מישור שכל הישרים שלו הם ישרי הזזה נקרא מישור Moufang.
Within a Deep Forest

עלילה

היו שני ניסיונות ליצור את הפצצה שיכולה להקפיא את כל העולם. הראשון נכשל, והתוצאה הייתה כדור כחול חי. הניסיון השני הצליח, והמדען עומד להקפיא את העולם. המטרה שלך היא לעצור את הפצצה לפני שתתפוצץ.

משחקים חבויים

במשחק יש שלושה משחקים חבויים. כדי להיכנס למשחקים אלו יש להיכנס לקובץ Secrets Levels.exe - אך קודם צריך למצוא דרך לפתוח אותם דרך המשחק.

רמות קושי

במשחק יש שתי רמות קושי שונות. אפשר לבחור אם לשחק ברמה הרגילה, או לשחק ברמה הקשה.
ברמה הרגילה יותר קל לשלוט בכדור.
ברמה הקשה, קשה לשלוט בכדור, כי הוא לא עוצר מיד כשעוזבים את הלחצן.
בנוסף, ברמה הקשה, הלייזרים במעבדה התת-מימית מחליפים כיוונים בפרקי זמן קצרים יותר, המרוץ במכרה יותר קשה, ויש קירות (למשל בצריח Shinock Reign) שלא היו קיימים ברמה הרגילה, וחוסמים את הדרך.
זאב וולף קיציס

ביוגרפיה

רבי זאב נודע כגאון ובקי בכל חלקי התורה, בנוסף לידיעות מקיפות בשאר החכמות. היה רבה של קהילת טולצ'ין, ומאוחר יותר עבר למז'יבוז', שם עמד יחד עם רבי דוד פורקיס בראשות חבורת החסידים שנהגו בקדושה יתירה ובפרישות מופלגת. לפי המסופר: "כשבא הבעל-שם-טוב לקהילת מז'בוז' לא היה חשוב בעיני החסידים, היינו רבי זאב קיצעס ורבי דוד פורקעס, מחמת השם שקראו אותו בעל-שם-טוב, כי שם זה אינו נאה לצדיק". אולם לאחר שנוכחו בגדולתו של הבעש"ט על ידי מעשה שהיה התקרבו אליו והיו מתלמידיו הקרובים. לפי יצחק אלפסי, היה רבי זאב קיציס יד ימינו של הבעש"ט ואף התגורר בביתו של הבעש"ט. על פי אחד הסיפורים החסידיים המפורסמים שימש רבי זאב קיציס כבעל תוקע בבית המדרש של הבעל שם טוב בראש השנה.
רבי זאב קיציס ייצג כמה פעמים את הבעש"ט בפולמוסים מול המתנגדים. הבעש"ט אמר עליו: "אין ביני לבינך אלא כחוט השערה, אבל החוט הזה לא תוכל לעברו לעולם". רבי יצחק מראדויל, בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב כתב עליו שהיה מפורסם מאוד בצדקותו ובדקדוקיו בקיום המצוות, עד ש"היה טובל אפילו מחט". מסופר שרבי זאב החמיר על עצמו שלא לאכול בשר שלא הוכשר בנוכחותו, אפילו כאשר רבו הבעל שם טוב כן אכל מבשר זה.

על מורו הבעש"ט העיד:
כל אלה הדברים שנזכרו ממרן האר"י ז"ל שהיה יודע בשיחות העופות והדקלים ואילנות ועשבים ושלהיבי פחמים ושיחת מלאכים, והיה יודע מדבר ברוחות מהגלגולים ובנשמת בני אדם ועם נשמות הצדיקים שבעולם הבא, והיה יודע ליתן תיקון לכל אדם כפי שורש נשמתו וכו', כולם היו במורי הקדוש, הבעש"ט, והוא דבר קטן מאוד למה שראיתי עין בעין. ועיני ראו ולא זר נפלאותיו העצומים אשר רבו למעלה מחמת גודל קדושתו ועוצם חסידותו ופרישותו שהיה מלא חסידות וענוה ליראת שמים ואהבתו יתברך וכל המידות שמנו חז"ל אשר הביאו אותו לרוח הקודש
— סדר הדורות מתלמידי הבעש"ט, לבוב תר"מ, תחילת אות א'
כמו רבו, שאף גם רבי זאב לעלות לארץ ישראל ואף החל במסע אליה, אך מסיבות שונות חזר בו. הוא נפטר בי"ב בחשוון, ונקבר באוהל הבעש"ט אשר במז'יבוז', אשר בו קבורים מלבד הבעש"ט גם שני נכדיו ר' ברוך ממז'יבוז' ובעל "דגל מחנה אפרים" וכן האוהב ישראל מאפטא. רבי זאב וואלף קיצעס השאיר אחריו משפחה מסועפת ביותר. משפחת "קיצעס" הייתה אחת המשפחות הענפות ביותר ברוסיה.
חיים גליקסברג

ביוגרפיה

חיים גליקסברג נולד ב-1904 בפינסק שברוסיה הלבנה במשפחת רבנים: אביו היה הרב שמעון יעקב הלוי גליקסברג, ואמו צפורה הייתה בתו של הרב מרדכי דוד אלפרט. קיבל חינוך תורני. ב-1918 ואחר כך בין 1920 ו-1924 למד בישיבה באודסה, שם כיהן אביו כרב, וכן באקדמיה לאמנות בעיר. ביקור במוסקבה ב-1924 השפיע עליו, והוא נחשף לאמנות הציור.
ב-1925 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בראשית דרכו בארץ עבד כפועל בניין ובסלילת כבישים לצד העיסוק באמנות. תערוכתו הראשונה הייתה בבית הספר למל בעיר, ובה הציג ציורי נוף ודיוקנאות של אנשי היישוב. עבר לתל אביב. בתקופה זו נפגש עם המשורר חיים נחמן ביאליק, שהפך לידידו הטוב. ב-1945 פרסם את הספר "ביאליק יום יום" (הוצאת הקיבוץ המאוחד), פרי עבודה משותפת בת חמש שנים. היה מקורב גם לדמויות תרבותיות אחרות בתקופה זו ובהן המשוררת אסתר ראב.
אמנותו הושפעה מן האימפרסיוניזם הצרפתי, ומלבד ציורי נוף ודיוקנאות צייר גם ציורי טבע דומם, וכן ציורים המבטאים זיקה עמוקה לארץ ישראל ולמורשת ההיסטורית של העם היהודי.
גליקסברג גם מילא תפקידים ציבוריים בזירת האמנות הארצישראלית. הוא היה ממייסדי אגודת הציירים והפסלים וייעץ למאיר דיזנגוף בנושא הקמת מוזיאון תל אביב ב-1931. ב-1939 זכה בפרס דיזנגוף על דיוקן של חיים נחמן ביאליק, וב-תשט"ז-1956 זכה שוב בפרס דיזנגוף לציור, על ציורו "דומם".
ב-1958 ייצג את ישראל בביאנלה של ונציה. בשנת 1941 היה חבר בחבר השופטים של פרס דיזנגוף.
משנת 1930 ועד מותו היה נשוי לדבורה (דובה) לבית אוברינסקי, גננת, והיה אב לשלוש בנות.

חיים גליקסברג נפטר בשנת 1970, בגיל 66. נקבר בשדרת הסופרים והאמנים בבית העלמין קריית שאול. הותיר את אשתו, בנותיו ונכדים.
ארכיונו של גליקסברג, ובו מסמכים אישיים, קטלוגים של תערוכות, התכתבות, טיוטות של יומנים ושל ספרים, קטעי עיתונות ועוד, נמסר לספרייה הלאומית ב-1982 על ידי בתו רות.
פורטו טורס

תולדות העיר

בעת העתיקה הוקמה במקום העיר הרומאית Turris Libyssonis. היא הייתה אחת הערים החשובות בסרדיניה באותה עת. היא שכנה בחוף הצפוני, 25 ק"מ מזרחה לכף הצפוני-מזרחי של האי, כף פלקונה (Capo del Falcone) ובתוככי המפרץ המכונה היום מפרץ דל'אסינרה. סבורים שהעיר נוסדה כבר על ידי יוליוס קיסר. היא הוקמה בתור קולוניה ושמה המקורי היה Colonia Julia. הסופר פליניוס הצעיר מספר לנו כי זו הייתה המושבה הרומאית היחידה באי. ההנחה היא שלא קדם יישוב למושבה, אלה רק הייתה במקום מצודה. היא מוזכרת בכתביו בתור נקודת מוצא לנתיבי דרכים, אך ללא חשיבות מיוחדת כל שהיא. לפי השרידים שנמצאו, של עקבות גלגלי עגלות בדרך, יש להניע כי הייתה עיר מסחר חשובה באימפריה הרומית. לפי אבן מיל שנמצאה יצא ממנה הדרך המרכזית של האי, אשר הובילה ישירות מפורטו טורס לקליארי - או בשמה אז קרליס Caralis. עוד דרך הובילה ממנה לחוף המערבי ולמרכז האי, אל Othoca, היום, Santa Giusta אשר ממנה התחברה גם כן לקליארי. בשנת 1964 נמצאו שני אבני מצבה עם כיתוב בעברית, עדות להימצאות יהודים בעיר. בתקופת ימי הביניים היא הייתה מושב הבישוף.
בעיר יש שרידים מהתקופה הרומאית. מלבד הנמל, גם שרידי מקדש, אשר לפי כתובת שנמצאה בו הוקדש לפורטונה – אלת המזל. הוא שוחזר בימי "פיליפ הערבי", מרחצאות, בסיליקה, אמת מים וגשר קטן מעל לנהר שכונה: Fiume Turritano. העיר העתיקה התקיימה עד המאה ה-11, כאשר רוב האוכלוסייה עברה לסאסארי מסיבות של ביטחון.

הנמל

מרכזה של העיר הוא הנמל. ממנו יש תנועת אוניות ליעדים באגן הים התיכון כאשר היעדים החשובים הם: מרסי בצרפת וגנואה באיטליה. מהעיר יוצאים גם הכבישים הראשיים לקליארי ולסאסארי. הנמל הקיים הוא מלאכותי. הוא נבנה בחלקו הגדול על יסודות הנמל הרומאי. תעשיות כימיות ממלאות מקום נכבד בכלכלת העיר ובתנועת המטענים של הנמל. זהו הנמל הגדול באי מבחינת היקף שינוע המטענים דרכו, והשני בגודלו במספר הנוסעים שעוברים בו.

כנסית סן גבינו

בעיר מצויה כנסייה בעלת סגנון בנייה מיוחד מהמאה ה-11, כנסיית סן גבינו San Gavino. הכנסייה נבנתה מאבנים חצובות של גרניט, פורפיר. היא הכנסייה הגדולה בסרדיניה הבנויה בסגנון רומנסקית מיוחדת היא צורת הבנייה ומבנה החזית לעומת חזותה העורפי. מצויים בכנסייה סרגופגים רומאיים.
ג'ורג' קאופמן

שנים ראשונות

קאופמן נולד בפיטסבורג, פנסילבניה ולאחר שסיים תיכון החל ללמוד משפטים, אולם נטש את התחום עד מהרה. הוא החל לעבוד כעיתונאי וכמבקר תיאטרון והיה לעורך מדור הדרמה של הניו יורק טיימס (משרה בה החזיק כעשרים שנה, עד 1930).

ברודוויי

בשנת 1918 כתב את מחזהו הראשון לברודוויי Someone in the House ("מישהו בבית"). המחזה עלה בעיצומה של מגפת השפעת הספרדית, שעה שהציבור הוזהר מלהתקהל ולא הגיע אל התיאטרון. קאופמן התלוצץ שיש לפרסם הזמנות להצגה עם הכיתוב: "הימנע מקהל גדול - בוא ל'מישהו בבית'". אולם התחלה גרועה זו לא סימנה את המשך הדרך. בכל העונות בברודוויי מ-1921 ועד 1958 הוצג לפחות מחזה אחד מאת קאופמן. בדרך כלל לא כתב לבדו אלא שיתף פעולה עם כותבים אחרים, בהם מוריס ריסקינד, עדנה פרבר, מוס הארט ועוד. שיתוף הפעולה הפורה ביותר שלו היה עם מוס הארט עמו כתב את Once in a Lifetime ("פעם בחיים"), You Can't Take It With You ("הן לא תקחהו עמך") מ-1937, עבורו זכה בפרס פוליצר והקומדיה החברתית החריפה The Man Who Came to Dinner ("האיש שבא לסעוד").
קאופמן גם כתב עבור מחזות זמר. המחזמר The Cocoanuts ("עצי הקוקוס") שכתב עם אירווינג ברלין איפשר לאחים מרקס לעבור משורשיהם במופעי וודוויל לתיאטרון הממוסד, במיוחד הצטיין קאופמן בכתיבה שקלעה ליכולותיו ההומוריסטיות של גרושו מרקס. יחד עם מוריס ריסקינד ואיירה גרשווין כתב קאופמן שלוש הפקות סאטיריות חריפות למוזיקה של ג'ורג' גרשווין, Strike Up the Band, ו- Let 'Em Eat Cake  אשר נתקלו בקשיי הפקה לא צלחו ו-"בשבילך אני שר" (Of Thee I Sing), שזכתה בהצלחה קופתית וביקורתית מרשימה ואף זיכתה את כותביה בפרס פוליצר הראשון שניתן עבור מחזמר, ב-1932.

הוליווד

רבים ממחזותיו של קאופמן עובדו לקולנוע. בהם המחזות "הן לא תקחהו עמך" שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 1938, ו"האיש שבא לסעוד". קאופמן גם כתב לסרטים במיוחד, למשל לסרט לילה באופרה של האחים מרקס. הוא גם ביים סרטים והצגות בהן על עכברים ואנשים מאת ג'ון סטיינבק וכותרת ראשית וההצגה ברנשים וחתיכות עליה זכה בפרס טוני לבימוי ב-1951.

ברידג'

קאופמן היה שחקן ברידג' מוכשר. גם אשתו הראשונה ביאטריס  הייתה שחקנית ברידג'. העיתון הניו יורקר פרסם כתבות הומוריסטיות שלו על ברידג'.

חיים אישיים

ב-1917 נשא לאשה את ביאטריס בקרוב (Beatrice Bakrow) והיה נשוי לה עד מותה ב-1945. במהלך תקופה זו נחשף קשר רומנטי בינו ובין השחקנית מרי אסטור שהתפתח לסקנדל רכילותי ב-1936.
ב-1949 נשא לאשה את השחקנית לואיין מקגראת' (Leueen MacGrath) ממנה התגרש ב-1957.
טאוריס

טאוריס או טאוריסה (ביוונית: Ταυρίς או Ταυρίδα, בלטינית: Taurica) הוא שמו העתיק של אזור חצי האי קרים.

מקור השם

היוונים קראו לארץ על שם תושבי הארץ - הטאורי, שנהגו להתגורר באזור ההררי של חצי האי, ורק מאוחר יותר התיישבו בחופי חצי האי.

היסטוריה

בטאוריס התיישבו עמים רבים ובהם הסקיתים שישבו באזורים הדרומיים ההרריים של חצי האי. מתיישבים יווניים הקימו מושבות לחופי חצי האי בהם העיר כרסונסוס (כיום סבסטופול). הרודוטוס מספר כי תושבי טאוריס שנאו את היוונים ונהגו להרוג את המתיישבים היוונים שבאו אל הארץ.
במהלך המאה השנייה לפנה"ס הפך חלקה המזרחי של טאוריס לחלק מממלכת הבוספורוס, ובמהלך המאה הראשונה לפנה"ס נכבשה על ידי האימפריה הרומית.

מקור השם המודרני

כאשר הטאטרים כבשו את חצי האי הם שינו את שמו לקרים - השם המודרני של האזור, שמקורו בשם העתיק הטאטרי Qırım (וביוונית: קירימאה - Κριμαία).

הממשל הרוסי והסובייטי

לאחר סיפוח קרים בשנת 1783 על ידי האימפריה הרוסית, ניסו השלטונות להחיות את השם העתיק של קרים וקראו לממשל המקומי גוברניית טאורידה (טאברידה), אולם שם זה לא היה פופולרי, ובמרבית המסמכים הרשמיים נותר השימוש בשם "קרים".
לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917 שונה שם הממשל של חבל הארץ לרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית טאורידה (ברוסית: Советская Социалистическая Республика Тавриды) לזמן קצר, בטרם נכבש חצי האי על ידי כוחות מעצמות המרכז בשנת 1918. בשנת 1921 שב חצי האי להיות תחת שליטה סובייטית, וחצי האי חולק בין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של קרים לבין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אוקראינה.

שימוש מודרני

כיום לא נעשה כל שימוש רשמי בשם טאוריס, אולם מספר מוסדות משמרים שם זה, בהם האוניברסיטה המרכזית של קרים הנקראת "האוניברסיטה הלאומית טאורידה".
מייקל ביי

חייו

מייקל ביי נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדל שם אצל הוריו המאמצים שגידלו אותו כיהודי. את כספי הבר מצווה שלו תרם לבית מחסה לחיות.
לאחר שסיים את לימודיו החל לביים קליפים ופרסומות טלוויזיה לחברות גדולות כמו נייקי, ריבוק וקוקה-קולה. ההצלחה הגדולה שלו בתחום הפרסומות הייתה בעקבות הפקת תשדירי פרסומת למועצת החלב בארצות הברית, פרסומות שזכתה בפרס הקליו ופסטיבל הפרסומות בקאן.
הסרט הראשון של ביי, בחורים רעים, הופק בשנת 1995. הסרט הפך להצלחה גדולה באותו זמן והעלה את מייקל לתודעה האמריקאית בתחום של הפקות סרטי אקשן.
ביי הוא אחד הבמאים המצליחים בהיסטוריה מבחינה כלכלית, כאשר כלל ההכנסות מסרטיו מסתכמות בכ-6.5 מיליארד דולר, עם זאת רובם המוחלט של סרטיו נקטלים על ידי מבקרי הקולנוע, ביי היה מועמד ל-13 פרסי פטל הזהב וזכה ב-3 מתוכם (בקטגוריית הבמאי הגרוע ביותר פעמיים ובקטגוריית הסרט הגרוע ביותר פעם אחת). 
בנוסף לכך, ייסד ביי את פלטינום דיונס, ביחד עם בראדלי פולר ואנדרו פורם.
שמעון דניאל

חייו

דניאל נולד בבאר שבע, התגייס לצה"ל ב-1982 ושירת בחיל ההנדסה הקרבית, עבר קורס מ"כים וקורס מש"קי הנדסה. לחם במלחמת לבנון הראשונה יחד עם חבריו לקורס, יצא לקורס קצינים ובמהלכו השתתף בכניסת כוחות צה"ל לביירות. במהלך ההשלמה החילית של חיל ההנדסה, מונה למפקד מחלקה בגדוד סדיר של החיל שנלחם בלבנון, לאחר כחודש סיים באופן רשמי את הקורס בהצטיינות. בהמשך שירת כמפקד פלוגה, וכן כמפקד סיירת יעל במשך כשלוש שנים. השתחרר משירות הקבע ובמהלך שירות המילואים מונה לסגן מפקד יחידת מיתר וחזר לשירות הקבע. בהמשך שירותו שירת כראש ענף מפקדים בבית הספר להנדסה צבאית, כמפקד גדוד הנדסה 601, מפקד חטיבה מרחבית אפרים וקצין ההנדסה של פיקוד הצפון בתקופת הנסיגה מלבנון בשנת 2000. בתפקידו הבא שירת כמפקד בית הספר להנדסה צבאית (בהל"צ). 
ב-2003 מונה לקצין ההנדסה הראשי, בתקופתו חלה רביזיה בהכשרות בחיל ההנדסה הקרבית, כולל איחוד מסלולי איתור כוח האדם וההכשרות של הפלוגות השונות ביחידת יהל"ם והגדלת מצבתה וכן הוקמה יחידת סמו"ר להתמודדות עם מנהרות ההברחה של רצועת עזה. בתקופתו נקלטו דחפורי D9R משוריינים חדשים ועל רבים מהם הותקן מיגון כלוב ב-2006. אירועים משמעותיים בהם נטל חלק החיל היו האינתיפאדה השנייה (בה נטל חיל ההנדסה הקרבית תפקיד מרכזי בלחימה בטרור הפלסטיני), ביצוע תוכנית ההתנתקות (בה החיל פינה את תשתיות צה"ל ופוצץ את התשתיות שלא ניתן היה לפנות) ומלחמת לבנון השנייה. בשנת כהונתו האחרונה מונה בנוסף גם לראש מטה פיקוד הדרום. באוגוסט 2007 הוחלף על ידי תא"ל משה שלי. 
לאחר שחרורו מונה לראש מנהלת ים המלח שהפכה בתקופתו לחברה ממשלתית במטרה לרכז את התכנון והביצוע של ההגנה על מלונות ים המלח ותשתיות החוף מפני הצפה כתוצאה מעליית מפלס המים בחוף המערבי של בריכת מפעלי ים המלח.
דניאל בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני במדעי המדינה, הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי והמכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל.
לטס

הלטס הראשון: 1922–1940

הלטס הלטבי הונפק לראשונה בשנת 1922, כאשר התאוששה לטביה מהמשבר הכלכלי שפקד את אירופה כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה. הלטס החליף את הרובל הלטבי שהונפק ב-1919 בשער המרה של לטס אחד ל-50 רובל.
השימוש בלטס נפסק עם פלישת ברית המועצות ללטביה ב-1940 והנהגת השימוש ברובל הרוסי.

הלטס השני: 1993–2013

הלטס הונהג שנית כהליך לטבי רשמי ב-1993 עם הכרזת העצמאות הלטבית.
רוברטו בלרמינו

תולדות חייו

נולד במונטפולצ'אנו למשפחת אצולה. אמו הייתה אחותו של האפיפיור מרקלוס השני. השכלתו הייתה רחבה וכללה תרבות רומית עתיקה ויוונית קלאסית, בנוסף להשכלה כנסייתית, אותה רכש אצל הישועים ובאוניברסיטת פדובה, שם התמחה בתאולוגיה. ב-1569 נשלח להשלים את השכלתו באוניברסיטת לוון, בה כיהן לאחר מכן כפרופסור ולימד את כתבי תומאס אקווינס. ב-1576 שב לרומא.
לאחר רצח אנרי השלישי, מלך צרפת שלח אותו האפיפיור סיקסטוס החמישי לפריז כתאולוג המשלחת האפיפיורית. ב-1599 מינה אותו אורבנוס השביעי לקרדינל, לרקטור הקולגיום רומאנום (האוניברסיטה הישועית) ולאינקוויזיטור. בתפקידו זה היה אחד מהשופטים ששפטו את ג'ורדנו ברונו לשריפה על המוקד בעוון כפירה. 
ב-1616 הורה לו האפיפיור פאולוס החמישי לזמן לחקירה את גלילאו גליליי ולהודיע לו שעליו לחזור בו מלימוד, מחקר והוראה של התאוריה ההליוצנטרית. בלרמינו הראה לגליליאו שעל פי רשימת הספרים האסורים, תורתו של קופרניקוס נאסרה לעיסוק או להוראה ודרש ממנו לחזור בו מתפיסותיו. במעמד זה, שהיה, לאחר שריפתו של ברונו, איום ממשי, הסכים גליליאו לחזור בו. 
בלרמינו כתב מספר חיבורים תאולוגיים חשובים בהם "אמנות המוות הנכון" (Ars moriendi), ספר בסוגה של ספרים הדנים בחיי האדם וסיומם ובדרכים והטקסים הדרושים לקראת המוות ואחריו ו"שבע המילים האחרונות של ישוע על הצלב".
כמו כן פיתח בלרמינו את התפיסה התאולוגית לפיה מבחינת החוק האלוהי אין סמכות קנויה לאדם אחד על פני משנהו, ומכיוון שכך - הסמכות החילונית ניתנת לשליט מכח הסכמת העם. מן הבחינה הזאת נחשב בלרמינו למבשר של רעיון האמנה החברתית.

לאחר מותו

ב-1923 פתח האפיפיור פיוס האחד עשר במהלכים להקדיש את בלרמינו כקדוש. ב-13 במאי הכתיר אותו למבורך וב-29 ביוני 1930 הכתיר אותו כקדוש. בלוח השנה הנוצרי, יומו הוא ה-17 בספטמבר.
אוניברסיטת בלרמיין בלואיוויל, קנטקי, נקראת על שמו, כמו גם מוסדות לימוד קתוליים נוספים ברחבי העולם.
הקטור ריאל

קריירת משחק

הקטור ריאל התחיל לשחק כדורגל מקצועי בשנת 1947 עם סן לורנצו מליגת העל הארגנטינאית. ביולי 1949 עבר לקולומביה לשחק באינדפנדיינטה סנטה פה. לאחר שתי עונות במועדון הקולומביאני, עבר לאורוגוואי לקבוצת הכדורגל נסיונל שם היה שותף לזכייתה באליפות אורוגוואי בשנת 1952.
בשנת 1954 הצטרף לריאל מדריד, שם שיחק 7 שנים, וזכה באליפות ספרד 4 פעמים והיה חלק בחמש הזכיות הרצופות בגביע אירופה לאלופות בין השנים 1956–1960. ריאל כבש צמד בגמר הראשון בהיסטוריה של הטורניר נגד סטאד ריימס הצרפתית. הוא כבש גם נגד מילאן האיטלקית בגמר 1958, שער שהוביל את המשחק להארכה, ומנע הפסד של ריאל מדריד. בשנת 1961 עזב את ריאל מדריד והצטרף לאספניול, אך הוא עזב לאחר עונה אחת מאכזבת, שם סיים המועדון במקום ה-13 מתוך 16 הקבוצות בליגה. עונתו האחרונה בקריירה הייתה באולימפיק מרסיי בשנת 1963, שסיימה בתחתית באותה עונה.
אנה לי פישר

חייה

פישר נולדה בניו יורק אך גדלה בסן פדרו, קליפורניה. היא סיימה את תיכון סן פדרו ב-1967 והמשיכה ללימודים אקדמאים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בתחום הכימיה וסיימה תואר ראשון ב-1971. היא המשיכה לתואר שני בכימיה בתחום קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. בשנת 1976 קיבלה תואר דוקטור מהבית ספר לרפואה באוניברסיטת קליפורניה. את ההתמחות שלה היא עשתה בבית החולים Harbor Hospital בטורנס, קליפורניה. נושא ההתמחות שלה היה רפואת חירום והיא עבדה במספר בתי חולים באזור לוס אנג'לס. בשנת 1987 סיימה תואר שני בכימיה באוניברסיטת קליפורניה.

לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר

לפני אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, פישר הצטרפה כמומחית משימה למשימה STS-61H אשר בוטלה בעקבות אסון הצ'לנג'ר. היא הייתה סגנית מנהלת של ענף פיתוח משימות במשרד האסטרונאוטים. בנוסף, הייתה גם בצוות שבחר את האסטרונאוטים אשר יטוסו לחלל מתוך קבוצת האסטרונאוטית שנבחרו בשנת 1987. בנוסף שימשה גם בפיתוח תחנת החלל בתחומי האימון, מבצעים ובריאות בתחנה. פישר נטלה חופשה ארוכה בת שנים אחדות, לצורכי משפחתה.

החזרה ל-NASA

כשחזרה ב-1996, היא הצטרפה לאגף תפעול ותכנון ועבדה שם על נוהלי אימון לצוותי תחנת החלל הבינלאומית. בין יוני 1997 ליוני 1998 היא ניהלה משרד זה. במסגרת תפקידה, היא הייתה אחראית על פיקוח על הנהלים, המבצעים והאימון לתחנת החלל הבינלאומית. בהמשך, היא שמשה כמנהלת סניף תחנת החלל במשרד האסטרונאוטים והייתה אחראית על 40-50 אסטרונאוטים ומהנדסים. במסגרת תפקיד זה, היא רכזה במשרד האסטרונאוטים את בנושאי תכנון, פיתוח ובדיקת חומרה. ב-2012, כשמעבורת החלל דיסקברי הועברה לתצוגה במוזיאון התעופה והחלל הלאומי של מכון הסמית'סוניאן, היא ייעצה למי שרוצה להיות אסטרונאוט ש"ילמד רוסית". לדעת הפרשנים, הייתה זו ביקורת מרומזת על המימון הלא מספק של הפרלמנט לתוכנית החלל האמריקאית. 
כיום, היא עובדת על פרויקט אוריון.