google/wiki40b huggingface dataset:
נווה קיץ

תקציר העלילה

בארט הנטר (ארתור קנדי) הוא בעל אחוזה ב"אי האורנים" בחוף מיין. בעבר הייתה משפחתו אמידה אבל לאחר מות אביו הוא נסחף לאלכוהוליזם ומצבו הכלכלי הידרדר עד שנאלץ להשכיר חלק מחדרי האחוזה לנופשים בחודשי הקיץ. אתו גרים במקום אשתו סילביה (דורותי מקגוויר) ובנו ג'ון (טרוי דונהיו).
משפחת יורגנסון מגיעה למקום בקיץ לחופשה. אב המשפחה הוא קן יורגנסון (ריצ'רד איגן), אשתו הלן (קונסטנס פורד) ובתם מולי (סנדרה די).
קן מכיר את המקום. הוא עבד שם לפני עשרים שנה כמציל כדי לממן את לימודיו. כבר אז הכיר את סילביה והתחרה על ליבה מול בארט הנטר, אבל משפחתה של סילביה לחצה עליה שתעדיף את בארט העשיר על קן העני. קן עזב את המקום הפך למיליונר בתעשייה הכימית, נישא להלן והוליד את מולי.
חיי הנישואים של קן והלן אינם טובים. הם ישנים בחדרים נפרדים ורבים כל הזמן בעיקר בעניין התנהגותה של מולי עם בחורים שאינה מוצאת חן בעיני אמה.
גם היחסים בן סילביה ובארט הנטר הם גרועים בעיקר בגלל שתיינותו של בארט. כשסילביה נפגשת בקן נדלקת שוב האהבה ביניהם, עובדה שלא נעלמת מעיניה הבולשות של הלן.
ג'ון ומולי יוצאים לשיט בסירה ונקלעים לסערה. סירתם מתהפכת והם נחלצים בקושי, מגיעים לחוף ומתגלים בבוקר על ידי משמר החופים. הלן מכריחה את מולי לעבור בדיקה גניקולוגית לראות שהיא עדיין בתולה. היא מתקיפה את קן ואומרת לו שהכל בגלל הדם השוודי שלו הזורם בעורקיה של מולי כי בשוודיה מתרחצים עירומים זכרים ונקבות.
קן משיב בחזרה כי כעת היא הכניסה את השוודים לרשימה של אנשים שהיא שונאת הכוללת יהודים, כושים, קתולים, היספנים, איטלקים, פולנים, ילדים קטנים ועוד.
בתגובה מגלה הלן לכולם את הרומן בין קן וסילביה. הדבר מסתיים בגירושים צורמים. מולי וג'ון נשלחים לקולג'ים המרוחקים זה מזה.
קן וסילביה חוזרים לאי האורנים כזוג נשוי ומזמינים את מולי וג'ון. הזוג הצעיר מתייחד ומולי נכנסת להריון. הם מבקשים להתחתן ובית המשפט מאשר זאת לבסוף למרות גילם הצעיר. הזוג הצעיר חוזר לירח דבש לבית החוף של קן וסילביה באי האורנים.
האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין

ביוגרפיה

קרלוס נולד ב-31 בינואר 1818 במדריד, לאינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ולמריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד.
בשנת 1830 נולדה לדודו פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, אביו קרלוס. אביו לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אמו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחה משפחתם במרץ 1833 לפורטוגל.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של קרלוס גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של דודו מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלטה משפחתם לאנגליה, ומשם עברו לצרפת. באותה שנה מתה אמו, ובאוקטובר 1837 התחתן אביו עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה.
במאי 1845 ויתר אביו על זכויותיו לכס ספרד לטובת קרלוס, ובשנת 1847 פרצה המלחמה הקרליסטית השנייה שנמשכה עד לשנת 1849. ב-10 ביולי 1850 התחתן קרלוס עם מריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, אך לא היו להם ילדים. בשנת 1855 מת אביו, וקרלוס הוכר על ידי הקרליסטים הוכר כקרלוס השישי, מלך ספרד, וב-13 בינואר 1861 מת קרלוס במפתיע בטרייסטה יחד עם אשתו ואחיו האינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה. מכיוון שלא היו לו ילדים, ירש את תאריו אחיו חואן, רוזן מונטיסון.
האמנה הבינלאומית למניעת מימון טרור

האמנה הבינלאומית לדיכוי מימון טרור אומצה ב-1999 בהחלטה 54/109 של העצרת הכללית של האו"ם. מטרתה היא קידום שיתוף פעולה לשם לחימה במימון הטרור, תוך הענשה בפלילים את האחראיים לכך. כדי להגיע לשיתוף פעולה מרבי, האמנה מהווה מסגרת לפיקוח, שיטור, ושיתוף בין מערכות המשפט בעולם, על מנת לפתח את היכולת להעניש מקרים של מימון טרור. האמנה נכנסה לתוקף בשנת 2002.

הגדרת טרור באמנה

אין הגדרה אחידה ומוסכמת למושג מהו טרור. האמנה הבינלאומית לדיכוי מימון טרור מהווה הצלחה של הקהילה הבינלאומית, משום שהסכימה לקבל הגדרה בסיסית של טרור בהקשר של מימון טרור. סעיף 2.1 לאמנה מגדירה את מימון הטרור; היא מכלילה כל אדם שאוסף או מספק כספים, תוך ידיעה שהם מוקצבים לפעולות המיועדות לגרום פציעה או מוות לאזרח, לרבות אדם שלא משתתף במאבק אלים או לא נושא נשק, כדי לזרוע בהלה ופחד בציבור במטרה ללחוץ על הרשויות לעשות, או להימנע מלעשות, פעולה מסוימת .

רקע לאימוץ האמנה

בהיסטוריה האנושית הטרור מופיע הרבה פעמים כצורת לחימה זרה ובלתי קונבנציונאלית. קבוצות ומדינות השתמשו בטרור כדי להלחם נגד צבאות גדולים ומבוססים יותר. בהיסטוריה המודרנית חל שינוי במושג הטרור כיוון שקבוצות מורדים ומיעוטים התחילו להשתמש בצורת הלחימה נגד משטרי המדינה שלהם. למשל, המהפכה הצרפתית, היא אחד המקרים הראשונים בו חל שימוש באסטרטגיה מודרנית זו, במושגי הטרור. ב-1989 הוקם גוף ה FATF  על ידי חברי הG7. ארגון זה נחשב הכוח לפיקוח בפעולות פיננסיות, אך בשנת 2001 התחיל לעסוק בלחימה במימון טרור גם כן . חברי הארגון סברו כי, לאור חוסר היכולת ליצור נשקים ללא תמיכה כלכלית, אמנה לעניין דיכוי מימון טרור היא הדרך הנכונה למנוע את טרור העולמי. ההבנה הייתה כי תמיכה כספית מאפשרת פעולות רבות ורחבות היקף, כך שאם ניתן לעצור את זרימת המימון, יכולותיהם של ארגוני הטרור ימעטו. יתרה מזו, הם גרסו כי האמנה תפעיל לחץ מרבי על המממנים, שיחששו מפני חשיפה והסגרת מקורותיהם, ובכך יפסיקו את פעולותיהם.

ישראל והאמנה

בתאריך 29.12.04 ישראל חוקקה והוסיפה את חוק איסור מימון טרור התשס"ה- 2005 (להלן: החוק). החוק, שנכנס לתוקף ב-1.8.05, מתווסף לקודמיו אך ייחודי בכך שהוא מתמקד בהיבט המימון, הגדרת המימון ונתינת כלים יעילים לטיפול בסוגיה. יתרה מזאת, הוא קובע סמכויות בקשר לארגוני טרור שאין להם זיקה לישראל ואף לא פועלים כנגדה. לאור תחושות קשות דומות שמדינות רבות היו שרויות בהן, ניתן לראות כי עקרון בולט בחוק הוא שיתוף פעולה בין לאומי ושיתוף מידע, כאמצעי למאבק יעיל כנגד הטרור. החוק מאמץ את ההמלצות העיקריות של ה-FATF, וביניהן: קריאה למדינות לאשרר את האמנות והחלטות האו"ם בנושא איסור מימון טרור, הגדרת מימון טרור כעבירה פלילית, חובת דיווח על כספים הקשורים בטרור וכן הוראות המאפשרות הקפאת כספים אלו, תפיסתם והחרמתם. בנוסף, ניתן לראות הרחבה ביחס לחוקים הקודמים בכך שישראל יכולה להכריז על אדם, או מספר בני אדם, כארגון טרור, בהתאם למודיעין שהתקבל ממדינה אחרת. החוק אינו מתייחס למניע או לגיטימיות של מעשה הטרור, אך מגדיר לראשונה מהו: כל עבירה הנעשית על מנת להשפיע על עניין מדיני, אידאולוגי או דתי, במטרה לעורר פחד או בהלה ציבורית, או לכפות על גורם שלטוני לבצע מעשה או להימנע ממנו, והכל תוך פגיעה מהותית בגופו של אדם, בחירותו, ברכש או בתשתיות . החוק אף מרחיב את הגדרת "מימון טרור" להכללת תגמול עבור מעשה טרור, למשל, תגמול כספי למשפחות של מחבלים מתאבדים. העונש אף הוחמר לבין שבע שנות מאסר, לעשר שנות מאסר.
החוק אף מאפשר הקפאת או חסימת נכסים וכספים המיועדים לסיוע במימון טרור, או המשתייכים לחשודים בטרור.
סטיב לופז

סטיבן מ. לופז (באנגלית: Steven M. Lopez, נולד ב-1953) הוא עיתונאי אמריקאי, בעל טור בלוס אנג'לס טיימס מאז 2001. הוא בן למהגרים, אב ספרדי ואם איטלקיה.

חייו ועבודתו

לופז הוא יליד פיטסבורג, קליפורניה, ולמד באוניברסיטת סן חוזה. הוא נמנה עם סגל תאגיד טיים וכותב למגזיני טיים, לייף, אנטרטיינמנט ויקלי וספורטס אילוסטרייטד. נוסף לכך, כתב בקביעות ב"פילדלפיה אינקוויירר",  "סן חוזה מרקיורי ניוז" ו"אוקלנד טריביון". הוא כתב את הרומנים Third and Indiana,  
The Sunday Macaroni Club ו-In the Clear. כמו כן ערך קובץ של עבודותיו מן ה"פילדלפיה אינקוויירר", שנקרא "ארץ הענקים", וקובץ של טוריו מן ה"לוס אנג'לס טיימס" בשם "חלומות ומזימות".
סדרת הטורים של לופז על הקשר יוצא-הדופן שלו עם הצ'לן הסכיזופרני נתניאל אנתוני איירס הייתה לספר רב-מכר בשם "הסולן", שהיווה השראה לסרט באותו שם, עם רוברט דאוני ג'וניור בתפקיד לופז. לופז התראיין בסרט התיעודי "Skid Row" מ-2007.
הקשר של איירס ולופז הוצג בהבלטה גם בפרק של התוכנית 60 דקות מן ה-22 במרץ 2009.
באוקטובר 2010 הזמינה פרקליטת העיר לוס אנג'לס, כרמן טרוטאניץ', את לופז להשתתף במבחן נהיגה תחת השפעת מריחואנה. מטרת המחקר הזה הייתה למדוד את ההשלכות האפשרויות של הצעת חוק קליפורניה 19 (2010).

פרסים ואותות הוקרה

לופז זכה במספר רב של פרסי עיתונות אמריקאיים, בהם פרסי ה. ל. מנקן וארני פייל, והיה ברשימת המועמדים הסופיים לפרס פוליצר על טורים בנושא הטיפול בקשישים ובריאותו המתערערת של אביו.
בשנת 2008 קיבל לופז את פרס הנשיא ממועדון העיתונות של לוס אנג'לס בחגיגת היובל להענקת פרסי העיתונות של דרום קליפורניה.
ספרו, "הסולן", זכה בפרס PEN של ארצות הברית לספרות לא-בדיונית.
לופז זכה גם בשלושה פרסי אמי לחדשות מקומיות וחלק בפרס קולומביה דופונט על דיווח על נושאים עירוניים ברשת הטלוויזיה KCET בלוס אנ'לס.
ב-29 באפריל 2011 קיבל לופז תואר דוקטור לשם כבוד מן האלמה מאטר שלו, אוניברסיטת סן חוזה.
יחסי לטביה–רוסיה

היסטוריה

בשנת 1772 סופח אזור לטביה לשטחי האימפריה הרוסית, במהלך חלוקת פולין, והיא נותרה תחת שליטה רוסית עד לסיום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. ב-11 באוגוסט 1920 נחתם הסכם שלום בין הרפובליקה של לטביה לבין רוסיה הסובייטית, וכוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
הכיבוש הסובייטי של לטביה בשנת 1940, אשר כלל גירוש לסיביר של לטבים רבים, יצר שפל גדול ביחסים הלטבים-רוסים. בשנת 1941 נכבשה לטביה על ידי גרמניה הנאצית, ובשנת 1944 חזר הצבא האדום וכבש את לטביה. רבים מהלטבים ברחו עם נסיגת הגרמנים לגרמניה או לשוודיה. הכיבוש הסובייטי הגדיל באופן דרמטי את מספר הרוסים המתגוררים בלטביה, וביטול הלטבית כשפה הרשמית במדינה עורר כעס גדול של התושבים הלטבים כלפי הרוסים.
בשנת 1991 הכריזה לטביה קיבלה על עצמאותה מברית המועצות, ועד לשנת 1994 הוציא הצבא הרוסי את כל כוחותיו ששהו בלטביה. בשנת 2007 נחתם הסכם בין המדינות, אשר הסדיר את עניין הגבולות ביניהם.
על פי דוח הלשכה להגנת החוקה של לטביה מ-2016 רוסיה מהווה את האיום הביטחוני המשמעותי ביותר על לטביה, המשתקפת בין היתר בתעמולה רוסית נגד נאט"ו וכוחות הביטחון בלטביה ובפעולות סייבר של רוסיה נגד מוסדות לטביים.

יחסים דיפלומטיים

רוסיה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה ו-2 קונסוליות בלייפאיה ודאוגבפילס. מאידך, לטביה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-2 קונסוליות בפסקוב וסנקט פטרבורג.
דן פרויליך

ביוגרפיה

פרויליך החל להתאמן בגיל 9, בשדות ים, תחילה בדגם 420, וכשבגר בדגם 470. באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה בשנת 2013 בלה רושל שבצרפת, זכה במדליית ארד יחד עם גל כהן. בדירוג הכולל דורגו השניים במקום ה-34. באותה שנה זכו פרויליך וכהן במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 21, שנערכה בפולהלי שבוויילס. באליפות אירופה שנערכה ב-2014 באתונה דורגו במקום ה-30, ובאליפות העולם שנערכה באותה שנה בסנטנדר סיימו במקום ה-31.
בשנת 2015 החל פרויליך להתאמן עם שותפו הנוכחי, איל לוין. באותה שנה סיימו במקום ה-23 באליפות אירופה שנערכה באורהוס שבדנמרק, ובמקום ה-24 באליפות העולם בחיפה. באליפות העולם שנערכה בסן איסידרו שבארגנטינה ב-2016 סיימו במקום ה-26. בהמשך, סיימו במקום ה-12 בתחרות גביע הנסיכה סופיה בפלמה דה מיורקה, והבטיחו את השתתפותם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). באליפות אירופה, שנערכה אף היא בפאלמה דה מיורקה, סיימו במקום ה-26.
סמל זכויות יוצרים

היסטוריה

הודעת זכויות היוצרים נדרשה לראשונה בארצות הברית, על ידי חוק זכויות היוצרים משנת 1802. על פי הקונגרס שבוושינגטון : "באופן כללי, הודעת זכויות היוצרים צריכה להופיע על היצירה המוגנת בזכויות היוצרים, אך במקרה של יצירה אומנותית, כגון ציור, ניתן היה לחרוט את הסימן על פני החומר של היצירה".
סמל זכויות היוצרים ©, הוצג בארצות הברית לראשונה בסעיף 18 בחוק זכויות היוצרים משנת 1909. באותה התקופה, החוק פעל רק על יצירות אמנותיות כגון ציורים, עבודות גרפיקה ופיסוליות. בשנת 1954, החוק הרחיב את שימוש הסימן בכל יצירה שפורסמה ובעלת זכויות יוצרים.
ה.ל.א. הארט

קורות חיים

הארט נולד ב-1907, בעיר הארוגייט באנגליה, בשם הרברט ליונל אדולפוס, בנו של חייט יהודי משגשג ממוצא גרמני ופולני. התחנך בקולג' צ'לטנהאם, בבית הספר בראדפורד גראמר ובניו קולג' שבאוקספורד. בשנת 1929 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוקספורד, ראשון בני כיתתו. הוא נעשה עורך דין טוען בבית משפט (באריסטר), היה חבר בלשכת עורכי הדין בצ'נסרי מ-1932 עד 1940, והיה חברו הטוב של ריצ'רד (מאוחר יותר לורד) וילברפורס. במהלך מלחמת העולם השנייה, עבד הארט עם MI5, מחלקה במודיעין הצבאי הבריטי, שם הוא חידש את קשריו עם ידידיו מאוקספורד. הוא לא שב לפרקטיקה המשפטית לאחר המלחמה, והעדיף במקום זאת לקבל את ההצעה להיות מרצה עמית (בפילוסופיה, לא משפטים) בניו קולג' שבאוקספורד. בשנת 1952 הוא התמנה לפרופסור לתורת המשפט באוקספורד. הוא פרש מהקתדרה ב-1969 וירש אותו רונלד דבורקין. הוא היה נשיאה של החברה האריסטוטלית מ-1959 עד 1960. הוא נישא לג'ניפר ויליאמס, עובדת מדינה בכירה, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. הארט ניהל גם מערכות יחסים מיניות עם גברים.

תלמידיו של הארט

רבים מתלמידיו הראשונים של הארט נהפכו להיות פילוסופים משפטיים, מוסריים ופוליטיים חשובים. בכללם בריאן בארי, ג'ון פיניס, קנט גרינוולט, נייל מקקורמיק, יוסף רז, צ'ין ליו טן, וו.ג'. ואלושוב, ורונלד דבורקין. להארט הייתה גם השפעה חזקה על ג'ון רולס הצעיר בשנות החמישים, כשרולס היה מלומד אורח באוקספורד מעט אחרי סיימו את הדוקטורט שלו.

שיטה פילוסופית

יותר מכל אדם אחר, חולל הארט מהפכה בשיטות של תורת המשפט ובפילוסופיה של החוק בעולם דובר האנגלית. הוא הושפע מהפילוסופים של השפה ג'ון ל. אוסטין ולודוויג ויטגנשטיין. הארט הביא את כלי הניתוח, במיוחד לינגוויסטיקה ופילוסופיה, כדי להתדיין בעזרתם בבעיות המרכזיות של התאוריה המשפטית. שיטתו של הארט שילבה ניתוח זהיר של אנליזה פילוסופית בת המאה העשרים עם מסורת תורת המשפט של ג'רמי בנת'ם, הפילוסוף האנגלי המשפטי, פוליטי ומוסרי הגדול. הארט גם הושפע מן המשפטן האוסטרי הנס קלזן, על אף שהארט דחה שני מאפיינים בולטים של הפוזיטיביזם של קלזן: הרעיון שהחוק דורש בהכרח עונשים; והרעיון הנאו-קנטיאני שהתופעה החברתית הנורמטיבית לא יכולה להיות מוסברת באופן טהור במונחים של עובדות חברתיות. במקומם, קיבל הארט את מאפייני המשפט הפוזיטיבי כפי שהציע המשפטן (להבדיל מפילוסוף השפה) ג'ון אוסטין: המשפט הוא יציר האדם, ואין קשר הכרחי בין המשפט למוסר.

עבודות אחרות

הארט כתב ביחד עם טוני הונורה את ספרו "סיבתיות בחוק" (1959
, מהדורה שנייה (1985). כתוצאה מוויכוחו המפורסם עם לורד פטריק דבלין על תפקיד החוק הפלילי באכיפת נורמות מוסריות, כתב הארט את "חוק, חירות ומוסר" (1963) ואת "טוהר המידות של החוק הפלילי" (1965). עמדתו הליברלית של הארט, שהובעה בספרים אלה, הייתה שאין לעשות שימוש במשפט הפלילי לשם אכיפת נורמות של מוסר פוזיטיבי. לעבודתו של הארט על היחסים בין החוק והמוסר הייתה השפעה ניכרת על החוק בבריטניה והיא עזרה להפוך לחוקית את ההומוסקסואליות, בין היתר.

השפעתו בישראל

אמנון רובינשטיין בספרו "אכיפת המוסר בחברה מתירנית" משנת 1975 מושפע מן הוויכוח שבין הארט ללורד דבלין, האם לגיטימי לאכוף את המוסר באמצעות החוק. רובינשטיין תקף את האיסור במשפט הישראלי על יחסי מין בין גברים.
שדרות רוסתוולי

שדרות רוסתוולי בגאורגית: რუსთაველის გამზირი, רוּסתַווֶליס גאמזירי) או בשמה הקודם שדרות גולובאני היא השדרה המרכזית של בירת גאורגיה, טביליסי. 
השדרה נקראת על שמו של המשורר הגאורגי מימי הביניים שותא רוסתוולי. השדרה מתחילה בכיכר החירות ונמשכת לאורך 1.5 ק"מ, במקביל לנהר הקורה, לפני שהיא הופכת לרחוב קוסטבה (ע"ש מרב קוסטבה). המטרו של טביליסי עובר לאורך הרחוב.

היסטוריה

השדרה נקראה במקור "רחוב ארמון הממשלה" (סאסאחלֶה כּוּצ'ה). במאה התשע עשרה, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, הייתה טביליסי מרכז פלך טביליסי, וארמון הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז מוקם בשדרה. בשנת 1841 שונה שם הרחוב לשדרת גולובאני. 
תחת שלטונו של הנציב, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, בשנת 1848 הפכה השדרה לשדירת התהילה, ניטעו עצים משני צידי השדרה. בשנת 1854, בנה הנסיך ג. מוחרן-בטוני את ארמונו בשדרה. 
בשנת 1989 התאספו עשרות אלפי גאורגים בחזית בנין הממשלה הגאורגית (אז גאורגיה הסובייטית). בפעולות שנקטו על ידי השלטונות הסובייטים נהרגו רבים בטרגדיה של 9 באפריל. 
בהפגנות האופוזיציה, מול בנין הממשלה, שהחלו ב-2 בנובמבר 2007 השתתפו, על פי ההערכות, כ-100 אלף איש. בסופו של דבר, נאלץ נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, להודיע על הקדמת הבחירות.
פרדס (יהדות)

בכתבי חז"ל, פרדס (כך, ולא בראשי תיבות) הוא כינויה של תורת הסוד היהודית, העוסקת במה שמכונה "סתרי האלוהות". בדרך כלל משמש השם לציון עניינים קבליים. המקור המרכזי שעליו מתבסס השימוש בביטוי זה הוא הסיפור הידוע המצוי בתלמוד הקרוי "ארבעה נכנסו לפרדס".
הרמב"ם מזהיר "שאין ראוי להטיל בפרדס אלא מי שנתמלא כרסו לחם ובשר". כוונת הדברים שאין לאדם להתעסק בעניינים אלה (המתחלקים למעשה בראשית ולמעשה מרכבה), עד שלא למד את כל ההלכה.
מקור המילה "פרדס" בשפה הפרסית, בפירוש הפשוט של פרדס – גן עצים. המילה חדרה הן לשפה העברית והן לשפות נוספות, כגון האנגלית, שבה קיבלה המילה "paradise" משמעות של גן עדן].

תורת הסוד היהודית

תורת הסוד מתחלקת לשני חלקים: "מעשה מרכבה" - כינוי מקובל לתאולוגיה וסודות השמים, ו"מעשה בראשית" - סודות בריאת העולם ומדעי הטבע הנובעים מהם. הכוונה גם לפרשות המיסטיות המופיעות בספרי המקרא.
אצל הרמב"ם מורה המונח "מעשה מרכבה" על ענייני המטאפיזיקה, ו"מעשה בראשית" על מדעי הטבע. אצל המקובלים לעומת זאת מורים שניהם על סודות קבלה שונים.
על האיסור שבחשיפת סתרי תורה לרבים, והיתר ללמדם רק לתלמידים ספורים, נאמר במשנה במסכת חגיגה פרק ב': "אין דורשין בעריות לשלושה, ולא במעשה בראשית לשניים, ולא במרכבה ליחיד..."

סיפור "ארבעה שנכנסו לפרדס"

סיפור ידוע המופיע בתלמוד במסכת חגיגה (גרסה תמציתית שמורחבת בהיכלות זוטרתי מספרות ההיכלות והמרכבה) ובשינויים קלים בספר הזוהר (חלק ההיכלות דרשב"י), המספר על ארבעה שנכנסו לפרדס:
"תנו רבנן: ארבעה נכנסו בפרדס. ואלו הם: בן עזאי ובן זומא, אחר ורבי עקיבא. [...] בן עזאי הציץ ומת... בן זומא הציץ ונפגע... אחר קיצץ בנטיעות, רבי עקיבא יצא בשלום."
— מסכת חגיגה י"ד, ע"ב
ארבעה חכמים גדולים מחכמי ישראל נכנסו לעסוק בתורת הסוד, ורק אחד מהם נכנס בשלום ויצא בשלום. באשר לאחרים – אחד מת, אחד נטרפה דעתו, והרביעי, אלישע בן אבויה, הנקרא מאז אירוע זה "אחר", "קיצץ בנטיעות", כלומר הפך לכופר בעיקרי האמונה היהודית. רק רבי עקיבא נכנס בשלום ויצא בשלום.
סיפור זה קיבל פרשנויות רבות לאורך השנים, הנוגעות לפשר "הכניסה לפרדס", וכן למהות כפירתו של אלישע בן אבויה. על פי המסופר בגמרא בהמשך (חגיגה ט"ו), הסיבה לכפירת אלישע האחר היא הפגישה עם המלאך מטטרון (חנוך, על פי הדעה המקובלת). אלישע חשב כי חנוך הוא במעמד זהה לזה של אלוהים וזו הייתה הסיבה לכפירתו (ביתר פירוט, אלישע מצא את מטטרון במצב של ישיבה והוא למד מרבותיו שאין אצל המלאכים מצב של ישיבה, על כן הסיק אלישע כי מטטרון הוא אל בפני עצמו). על כן העמידו את חנוך על רגליו והכו אותו שישים פולסא דנורא (שישים מכות מקל או הצלפות אש. סיבת ההלקאה הייתה כנראה על מנת להוכיח שמטטרון אינו אל אלא כפוף למרותו של אלוהים). לפי יוסף דן, הסיפור הזה הוא תגובה לכיתות גנוסטיות ולדמות הדמיורגוס בהן: בסיפור זה המקביל לדמיורגוס מזוהה עם מי שהיה בן תמותה (ולכן לא היה חלק מבריאת העולם) וכן מלאך אחר מלקה אותו מה שמראה שיש גבול לסמכותו.
על פי פרופ' רחל אליאור, סיפור הלקאת המלאך מטטרון, בדומה לסיפורים דומים על גן עדן, הוא סיפור על מאבקי כוח. הסיפור בא להראות כי הסדר הישן, בו אנשים חיים לנצח וכהנים מקטירים קטורת לאלוהים, אותו מייצג חנוך, נגמר ומעתה הרבנים הם הסמכות הדתית ונציגי אלוהים.
הספרייה הלאומית של רומניה

הספרייה הלאומית של רומניה (ברומנית: Biblioteca Naţională a Românie) היא הספרייה הלאומית של מדינת רומניה. יעודה הוא לשמש מאגר של כל המתפרסם ברומניה.

היסטוריה

שורשיו של המוסד שהפך מאוחר יותר לספרייה לאומית, נעוצים בספרייה של המוסד האקדמי "קולג' הקדוש סאבה" (Saint Sava College) בבוקרשט, שנחנכה בשנת 1859 עם ארכיון של 1,000 כרכים בשפה הצרפתית.
לאחר האיחוד של שנת 1859 קיבלה הספרייה מעמד חוקי כמוסד לאומי (Bibliotecă Naţională şi Bibliotecă Centrală -  ספרייה לאומית מרכזית).
בשנת 1864 שונה שמה של הספרייה ל"ספריית המדינה המרכזית".
בשנת 1901 נלקחו כל האוספים לספרייה האקדמית הרומנית, וכתוצאה מכך בין השנים 1901–1955 הייתה זו הספרייה האקדמית ששימשה כספרייה הלאומית.
ב-1955 "ספריית המדינה המרכזית" עברה ארגון מחדש, והוגדרה כספרייה לאומית.
ב-1989 לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, שוב שונה שמה של הספרייה, ל"ספרייה הלאומית הרומנית" (Biblioteca Naţională a Românie).

מבנה חדש

בשנת 1986 הוחל בבניית משכן חדש וגדול יותר לספרייה. האדריכל המוביל הראשון של הפרויקט היה סזאר לזארסקו, שנפטר לפני סיום הבנייה. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1989, אף על פי שבנייתם של כמה מחלקי הבניין הסתיימה או קרוב לכך, הופסקה הבנייה למשך מספר שנים בשל העדר מימון. ב-2009 הוטל הפרויקט על משרד התרבות, אשר סיים את הבנייה בשנת 2011 וקבע את מועד הפתיחה הרשמי ל-2012.

ייעוד

הספרייה הלאומית היא מוסד תרבותי בפיקוח משרד התרבות של רומניה. מטרתו היא לנהל את המורשת הלאומית של פרסומים, על ידי רכישת ושימור מסמכים ולהפוך אותם נגישים לציבור, לצורך מחקר או שימוש פרטי.
כנפון קצה-כנף

כנפון קצה כנף הוא הארכה זוויתית מעלה או משיכה לאחור של קצות כנפי כלי טיס כמו מטוסים ודאונים בעלי כנף קבועה המיועדת להקטנת הגרר הנגרם ממערבולות קצה כנף.

עקרון פעולה

תפקיד הכנפון קצה כנף הוא להוסיף יציבות למטוס ולהקטין את התנגדות האוויר (התנגדות מושרית) אשר נובעת ממערבולות קצה כנף - זרימה של אוויר מחלקה התחתון של הכנף בו הלחץ גבוה לחלקה העליון של הכנף בו הלחץ נמוך המקטינה את העילוי ומגדילה את הגרר. הקטנת מערבולות קצה הכנף מסייעת להקטין את ההתנגדות הכללית של המטוס ועל ידי כך מביאים הכנפונים לחיסכון בדלק, במיוחד בטיסה בגבהים רמים.
הזווית שהאוויר פוגע בשפת ההתקפה של הכנף נקראת זווית התקפה (מכונה גם "זווית אלפא"). ככל שזווית זו גבוהה יותר, כך העילוי גדול יותר (עד למצב של הזדקרות). האוויר שפוגע בכנף משנה את כיוונו לפי צורת הפרופיל בצידו התחתון ("עקימון תחתון"). כאשר האוויר מתנתק מהפרופיל קצת לפני שפת הזרימה הוא מתחיל לעלות למעלה, מאחורי הכנף, כפיצוי לריק שנוצר שם (האוויר שהיה אמור להיות שם שינה את כיוונו כאשר הוא פגע בשפת הזרימה ועקב אחרי צורת הפרופיל). כך נוצרת מערבולת קטנה, הנקראת "מערבולת משנית". בגלל שבטבע לכל מערבולת יש מערבולת בכיוון הנגדי, מתחילה להיווצר מערבולת גדולה יותר מסביב לכל הכנף, בכיוון הנגדי למערבולת המשנית. כך נוצר לחץ גבוה מתחת לכנף ולחץ נמוך מעל הכנף, וזרימת אוויר זו נקראת "זרימה טורבולנטרית". במצב הזה הפרופיל טס בזווית ההתקפה האופטימלית.
המאמצים הגדולים ביותר על הכנף נמצאים בשורש הכנף אך ההתנגדות הגדולה ביותר נמצאת דווקא בקצה הכנף (ההתנגדות המושרית). לא ניתן למנוע את ההתנגדות הזו, אך ניתן להקטינה על ידי שימוש בכנפוני קצות-כנף. ככל שהעילוי גדול יותר, כך התנגדות זו גדולה יותר.
סיבה נוספת בנוסף למתן יציבות היא מניעת מערבולות קצה כנף. כפי שהוסבר יש לחץ נמוך מעל הכנף ולחץ גבוה מתחת לכנף (מה שיוצר כוח עילוי). בקצה הכנף הלחץ הגבוה רוצה "לברוח" אל הלחץ הנמוך, ופוגע בכך בביצועי המטוס (מפחית את העילוי ויוצר גרר מושרה). על ידי יצירת כנפונים בזווית שכזו מפחיתים את התופעה שנקראת "מערבולות קצה הכנף".

בואינג

בשנת 1985 הציגה בואינג את הגרסה החדשה של מטוס ה-בואינג 747 הידוע בשם בואינג 747-400 אשר יועד להיות בעל טווח וקיבולת גדולים יותר. לשם כך השתמשה בואינג במטוס זה בשילוב של הארכת מוטת הכנפיים ובכנפונים מאונכים כלפי מעלה. הכנפונים הגדילו את טווח המטוס ב-3.5% לעומת הדגם 747-400D שזהה לו מבחינה אווירודינמית.

איירבוס

איירבוס מעדיפה להשתמש במטוסיה בכנפוני גדר (wingtip fence). כנפונים אלה הם משטחים מוארכים אנכית גם כלפי מעלה וגם כלפי מטה בקצה הכנף, והם קצרים או זהים בשטחם לכנפונים רגילים בעלי מבנה אווירודינמי דומה. כנפוני גדר הם המועדפים על ידי חברת איירבוס והם בנויים בכל המטוסים של החברה חוץ מבמטוסים ממשפחת A340, A330 ו-A350. בשנת 2014 התחילה איירבוס להשתמש בכנפונים רגילים ("Sharklets") במטוסים צרי הגוף (A320 A321 A319 A318ׂ).

פרסום

ישנן חברות תעופה כמו אמריקן איירליינס, טורקיש איירליינס, אל על ועוד, המשתמשות בחלקם הפנימי של הכנפונים, הפונה לגוף המטוס, כדי לפרסם את כתובת אתר האינטרנט או את הלוגו שלהן.
וילטורד, נסיכת בוואריה

ביוגרפיה

וילטורד נולדה ב-10 בנובמבר 1884 במינכן, ללודוויג, נסיך בוואריה ולמריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתם של פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה ואליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1913 עלה אביה לשלטון, לאחר הדחת בן דודו אוטו, מלך בוואריה, והוכתר כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם הוא נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ב-26 בנובמבר 1924 התחתנה וילטורד עם וילהלם קרל, דוכס אוראך, שהיה אלמן מאשתו הראשונה אמליה, דוכסית בבוואריה. לבני הזוג לא נולדו ילדים, ובשנת 1928 מת וילהלם. לאחר מותו התגוררה וילטורד באוברסטדורף ולא התחתנה שוב, וב-28 במרץ 1975 היא מתה בביתה.