google/wiki40b huggingface dataset:
ארץ אלוהים

תקציר העלילה

ג'וני סאקסבי (ג'וש אוקונור) הוא מגדל כבשים צעיר ביורקשייר המטפל בחווה המשפחתית בשל מצבו הבריאותי של אביו מרטין (איאן הארט), המשותק חלקית כתוצאה משבץ מוחי, וגילה המתקדם של סבתו דידרה (ג'מה ג'ונס), הזקנה מכדי לעבוד. את רגשותיו המודחקים ג'וני מדכא בעזרת אלכוהול בפאב המקומי וסטוצים אקראיים עם גברים. כאשר מגיעה עונת ההמלטה של הכבשים, אביו וסבתו מגייסים עזרה מבחוץ בדמותו של גאורגה יונסקו (אלק סקאריאנו) - מהגר עבודה רומני.
הגעתו של גאורגה גורמת לג'וני להתמודד עם רגשותיו, להיות נאהב בפעם הראשונה בחייו ולהפיח בו תקווה לעתיד אחר.

הפקה

הסרט מבוסס באופן חלקי על חייו האישיים האמיתיים של התסריטאי והבמאי פרנסיס לי, שבעצמו נאלץ לקבל החלטה אם להישאר ולעבוד בחווה של משפחתו, או ללכת לבית הספר לדרמה.
צילומי הסרט נערכו ביורקשייר, במיוחד באזור כפר לייקוק שבתחום השיפוט של קית'לי שבמערב יורקשייר. סצנות נוספות צולמו בתחנת האוטובוס המרכזית של קית'לי ובבית החולים איירדייל. למעשה, פרנסיס לי צילם את סצנות ההמלטה בחווה של אביו שבאזור. צילומי נוף עבור הסרט צולמו בהייוורת' ובאוטלי.
ההפקה מומנה באמצעות תוכנית iFeature של המועצה הקולנועית הבריטית, עם מימון נוסף מאנגליה.

הפצה

הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-23 בינואר 2017. סרט זה היה הסרט הבריטי היחידי בקטגוריית סרטי דרמה בינלאומיים בפסטיבל סאנדנס בשנת 2017.
זמן קצר לאחר מכן, חברות ההפצה Picturehouse Cinemas,‏ Orion Pictures,‏ ו-Samuel Goldwyn Films רכשו את זכויות ההפצה של הסרט בממלכה המאוחדת ובארצות הברית, בהתאמה. הסרט שוחרר בבריטניה ב-1 בספטמבר 2017.‏

תגובות וביקורות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. לסרט דירוג של 92% באתר Rotten Tomatoes, על פי 12 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 8.3 מתוך 10.‏ ב-Metacritic, לסרט דירוג של 81 מתוך 100, על פי 9 מבקרים.
בפסטיבל סאנדנס נאמר כי "אתה יכול להריח את הבוץ בסרט הזה"; הבמאי פרנסיס לי תואר ככישרון גדול חדש והסרט נחשב כסרט ש-"אסור לפספס". פיטר ברדשו (הגרדיאן) העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה. בראדשו תיאר את הסרט כ-"כמעט, אבל לא ממש גירסת העמק של הר ברוקבק", וגם כ"סיפור אהבה בריטי מאוד, מתפוצץ מרגשות מודחקים, פחדים בלתי מודעים לגבי העתיד, ונכונות להדחיק כל רגש [באמצעות] עבודה פיזית קשה".
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2017, הסרט זכה בפרס הארווי שהוצג על ידי תוכנית פרסי טדי לסרטי להט"ב בשיתוף עם חבר מושבעים של קוראי המגזין הלהט"בי הגרמני Männer.‏
אד פוטון (הטיימס) העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה ותיאר את הסרט כ-"מפואר", "קולנוע חזק", "הר ברוקבק ביורקשייר".
היחידה למחקר ותשתית טכנולוגית

היחידה למחקר ותשתית טכנולוגית או מת"ט היא ארגון מחקר מדעי המהווה את אחת הגופים המרכזיים במפא"ת, יחד עם מנהלת חומה ומנהלת החלל "אתגר". מטרת היחידה כאיתור, פיתוח וקידום טכנולוגיות הנותנות מענה לצרכים הביטחוניים של מדינת ישראל.
בנוסף לפעילות הדוקה עם התעשיות הביטחוניות המרכזיות בישראל, היחידה פועלת בשיתוף פעולה לטובת מחקרים עם גופי האקדמיה המרכזיים בישראל.
ניקיטה סימוניאן

קריירת כשחקן

ניקיטה סימוניאן נולד בעיר ארבמיר (מחוז קרסנודר) אך ילדותו והצעדים הראשונים בכדורגל עשה בסוחומי. בגיל 16 הוא עבר למוסקבה והחל לשחק במועדון קריליה סובייטוב מוסקבה. בשנת 1948 המועדון ירד ליגה והוחלט לפרקו. סימוניאן עבר לספרטק מוסקבה ושיחק במועדון 10 עונות. בשנים אלו הוא זכה ארבע פעמים באליפות ברית המועצות ופעמיים בגביע המדינה. הוא הבקיע 160 שערים ונחשב למלך שערי המועדון.
בשנת 1956 היה סימוניאן חבר סגל נבחרת ברית המועצות בכדורגל שזכתה באליפות באולימפיאדת מלבורן (1956). בשנת 1958 הוא היה חבר סגל הנבחרת במונדיאל 1958.
ברשימת מבקיעי השערים של הכדורגל הסובייטי והרוסי נמצא סימוניאן במקום החמישי עם 183 שערים.

קרירה כמאמן

לאחר סיום הקריירה כשחקן החל סימוניאן באימון ספרטק מוסקבה, ובנוסף אימן קבוצות נוספות, כולל אררט ירוואן. כמאמנן הוא זכה שלוש פעמים באליפות ברית המועצות ו-4 פעמים בגביע מדינה. בשנת 1973 זכה עם אררט ירוואן בדאבל, בפעם הראשונה בה זכתה קבוצה ארמנית בגביע הסובייטי, ובפעם היחידה בה זכתה קבוצה ארמנית באליפות הליגה הסובייטית.
בסוף שנות ה-70 היה סימוניאן מאמן נבחרת הלאומית של ברית המועצות.
לאחר סיום הקריירה כמאמן סימוניאן כיהן במספר תפקידים באיגוד הכדורגל הסובייטי והרוסי, והיה מספר פעמים נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית.
אלכסנדר דיטיאטין

ביוגרפיה

אלכסנדר דיטיאטין נולד בלנינגרד והחל להתאמן בגיל 9. בשנת 1973 הוא ניצח באליפות ברית המועצות בקבוצת גילו.  בשנת 1975 הוא השתתף באליפות ברית המועצות לבוגרים ולהפתעת כולם ניצח בקרב-רב. בשנת 1975 הוא נכלל בנבחרת ברית המועצות לצד מעמלים ותיקים כמו ניקולאי אנדריאנוב. הוא נשלח לאולימפיאדה וזכה בשתי מדליות כסף.
בשנת 1977 דיטיאטין נפצע ולא היה יכול להמשיך בהשתתפות בתחרויות. בשנת 1978 הוא חזר והשתתף באליפות עולם. הוא זכה במקום ה-3 בקרב רב ובמספר מדליות נוספות.
בשנת 1979 הוא זכה במספר מדליות באליפות העולם והיה מוכן לתחרויות אולימפיאדה בשנת 1980. באולימפיאדה הוא אכן היה בין הגיבורים הגדולים וזכה ב-8 מדליות מהם 3 זהב.
באליפות העולם של שנת 1981 דיטיאטין היה בין מובילי נבחרתו.
אומנם כבר בשנת 1983 הוא נאלץ לעזוב את הספורט התחרותי בעקבות פציעות. תקופה מסוימת הוא היה מאמן ילדים. בשנת 1995 הוא התחיל לעבוד במשמר הגבול בלנינגרד ועבד בו עד לשנת 2002. החל משנת 2002 דיטיאיטן מלמד במכון לספורט בסנקט פטרבורג.

השתתפות אולימפית

במהלך מונטריאול 1976 דיטיאטין היה הצעיר בנבחרתו. בתחרות קרב רב הוא הצליח להגיע למקום ה-4 ובקרב רב קבוצתי הוא זכה במדליית כסף עם נבחרתו. מדליית כסף נוספת הוא קיבל עבור תרגילי טבעות.
במוסקבה 1980, הוא היה בין מובילי הנבחרת לצד ניקולאי אנדריאנוב. בקרב צמוד דיטיאטין הצליח לנצח את אדנריאנוב בקרב רב ולזכות במדליית זהב. דיטיאטין קיבל מדליות זהב נוספות עבור תחרות קבוצתית וטבעות. דיטיאיטן זכה במדליה בכל תרגיל בו השתתף ובסך הכול זכה ב-8 מדליות שונות באולימפיאדה זו.
ראיין קוגלר

ראשית חייו

קוגלר נולד ב-23 במאי 1986 באוקלנד שבמדינת קליפורניה. אמו, ג'וזלין (לבית תומאס) הייתה פעילה ציבורית וחברתית בעוד אביו איירה עבד כיועץ בשירות המבחן לנוער. שני הוריו סיימו את לימודיהם באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בהייוורד. לקוגלר שני אחים: נח וקינן. דודו, קלרנס תומאס, הוא דור שלישי למשפחת סוורים באוקלנד, והיה הגזבר לשעבר של איחוד המחסנים החופיים הבינלאומי.
קוגלר גדל והתחנך באוקלנד. בגיל שמונה עברה משפחתו לריצ'מונד, קליפורניה. הוא למד בבית הספר התיכון הפרטי והקתולי סנט מרי באולבני שבקליפורניה, והצטיין במתמטיקה ומדעים. את לימודיו הגבוהים החל במכללת סנט מרי בקליפורניה שבעיירה מורגה. הוא התחבר לקבוצת הפוטבול של המכללה, שהשתתפה בקורס כתיבה יוצרת. המורה של קוגלר בקורס זה שיבח את עבודתו, ועודד אותו להמשיך בכתיבת תסריטים.
לאחר שמכללת סנט מרי ביטלה את תוכנית הפוטבול שלה ברץ 2004, הוא עבר למכללה אחרת וזכה במלגת לימודים על מנת לממן את לימודיו באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בסקרמנטו. בסקרמנטו התמקד קוגלר במימון לימודיו ולקח שיעורי קולנוע רבים ככל שיכל לשלב יחד עם אימוני הפוטבול שלו באוניברסיטה. לאחר סיום לימודיו בסקרמנטו החל ללמוד בבית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה, שם הכין סדרה של סרטים קצרים.

ראשית נתיבתו המקצועית

בעודו סטודנט בבית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה ביים קוגלר ארבעה סרטים קצרים, אשר שלושה מהם זכו או היו מועמדים לפרסומים שונים: "נעולים" (2009), שהוקרן בפסטיבל הסרטים טרייבקה וזכו בפרס ההפקה המצוינת על-שם דנה ואלברט ברוקולי; "פיג" (2011), שנכתב על ידי חברו לכיתה, אלכס ג'ורג' פיקרינג, וזכה בתחרות הסרטים הקצרים של HBO בפסטיבל הקולנוע השחור האמריקאי ובפרס DGA לסרט סטודנטים והועמד לסרט הקצר העצמאי הטוב ביותר בטקס פרסי הסליל השחור; ו"פער" (2011), אשר זכה בפרס ג'ק ניקולסון עבור הישג בימתי, ותסריטו נכתב בידי קרול ס. לשוף.

"תחנת פרוטוויל"

סרטו הראשון של קוגלר באורך מלא, "תחנת פרוטוויל" (אשר שמו המקורי היה "פרוטוויל" בלבד), מגולל את היממה האחרונה בחייו של אוסקר גרנט, שנורה למוות על ידי שוטר בתחנת הרכבת התחתית בשכונת "פרוטוויל" שבאוקלנד ב-1 בינואר 2009. הסרט פותח והופק על ידי השחקן פורסט ויטאקר, שב-2006 זכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. לאחר עליית הסרט לאקרנים, זכה הסרט בפרסים רבים ובשבחים מצד מבקרי אמנות, בהם פרס "הסרט הראשון באורך מלא הטוב ביותר" של פרס אינדפנדנט ספיריט.
בעת שבוע עליית הסרט לאקרנים, ג'ורג' זימרמן, מתנדב היספני-לבן במשמר האזרחי, זוכה בידי חבר מושבעים בפלורידה מאשמת רצח הנער האפרו-אמריקאי טרייבון מרטין. הזיכוי הזה הביא לסיומו של משפט מתוקשר שהעלה על פני השטח את המתיחות הגזעית בחברה האמריקאית. "תחנת פרוטוויל", שבסופו ציין כי השוטר שהרג את אוסקר גרנט קיבל עונש קל, הצית מחדש את השסע הגזעי בארצות הברית והפך לסרט מחאה. "תחנת פרוטוויל" גרף למעלה מ-17 מיליון דולר אמריקני ברחבי העולם לאחר שידוריו בבתי הקולנוע. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבל הסרט ציון של 94% המבוסס על 195 ביקורות.
מוש

היסטוריה

מועד יסוד העיר לא ידוע אך הוא מוערך לתקופת ממלכת אוררטו (800 לפני הספירה לערך). בשלהי העת העתיקה וראשית ימי הביניים הייתה העיר עיר חשובה בממלכת ארמניה העתיקה והיא מוזכרת בכתבים ארמניים עתיקים מן המאה התשיעית. בשנת 969 עברה העיר, יחד עם חלק זה של ארמניה, הנקרא ארמניה הבגראטידית לשליטת האימפריה הביזנטית. מאז המאה ה-11 השתייכה העיר לתחומי שליטה מוסלמית כגון הסולטנות האיובית (המאה ה-12), השושלת האילח'אנית (המאה ה-13) ושבט קארה קויונלו (המאה ה-14). במהלך תקופה זו הייתה העיר עיר גדולה ומרכזית. בשנת 1387 נכבשה העיר על ידי טימור לנג והועברה לשבט אק קויונלו ששלט בה עד השתלטות האימפריה העות'מאנית על האזור במאה ה-16.
במשך כל התקופה, עד המאה ה-20, התגוררה בעיר אוכלוסייה ארמנית גדולה לצד מיעוט כורדי והיא הייתה בירת סנג'ק-גבול מול פרס, שהיה בעל אופי ארמני. במפנה המאה העשרים עלה שיעור האוכלוסייה המוסלמית הטורקית בעיר. ב-1907 לפי דיווח האנציקלופדיה הקתולית עמדה אוכלוסיית העיר על 27,000 איש; בהם 13,700 נוצרים (10,000 ארמנים מונופיזיטים, 3,000 ארמנים קתולים ו-700 פרוטסטנטים) והשאר מוסלמים.
בשנת 1883 הוכרזה העיר כמרכז דיוקסיה (מושב בישוף) של הכנסייה הקתולית הארמנית על ידי האפיפיור לאו השלושה-עשר.
בשנת 1915, במסגרת שואת העם הארמני, הפכה העיר למחנה ריכוז אליו הובלה כל האוכלוסייה הארמנית של הסנג'ק, שמנתה 140,000 איש. חלקם נטבחו בכפריהם ואחרים גורשו מהעיר להשמדה איטית במסגרת צעדות המוות. כן נהרסו מנזרים ארמניים עתיקים. באותה שנה, באמצע יוני, התחוללו במוש קרבות בין צבא האימפריה הרוסית לבין צבא האימפריה העות'מאנית בניסיון רוסי כושל לכבוש את העיר המרכזית במסגרת המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה. באוגוסט 1916 נכבשה העיר על ידי הצבא הרוסי, אך זה נסוג מהמקום באפריל 1917, לאחר מהפכת פברואר. במקביל לנסיגת הרוסים, ניסתה לתפוס את השלטון בעיר מיליציה שהורכבה מארמנים שנלחמו בשורות הצבא הרוסי ולא נסוגו. לאחר הפסקת האש של מודרוס ב-30 באוקטובר 1918, שסיימה את מצב הלוחמה וניתקה את הארמנים מסיוע חיצוני, נסוגו הארמנים והמשיכו להילחם ממזרח ומדרום לעיר במלחמת טורקיה-ארמניה שהסתיימה ב-1920 בחתימת הסכם אלכסנדרופול שהעביר סופית את השליטה באזור לטורקיה.

אוכלוסייה

מוש נמצאת באזור בעל רוב כורדי המכונה "כורדיסטן הטורקית", אף שאין למונח משמעות או הכרה רשמית. לפי הערכת ממשלת טורקיה חיו בשנת 2014 במוש 3,000 ארמנים (מתוך אוכלוסייה כוללת של כ-80,000 נפש), אך לפי הערכותיהם של הארמנים מדובר במספר גדול יותר, כיוון שחלקם ארמנים סמויים.
המשכן לאמנות במינכן

היסטוריה

המבנה בתכנונו של האדריכל פאול לודוויג טרוסט, נבנה בשנים 1934-1937 על חורבות גלריה לאמנות ששכנה במקום ונשרפה במהומות בשנת 1931.
זהו הבניין הראשון שנבנה בסגנון הנאו קלאסי המאפיין את האדריכלות הנאצית.
המבנה מתאפיין בחזית עמודים קלאסית הבנויה באבן, על בסיס של בטון ופלדה.
המוזיאון נחנך בשנת 1937 ונקרא  אז " המשכן לאמנות גרמנית" (Haus der deutschen Kunst) ומטרתו הייתה הצגה תעמולתית התואמת את תפיסתו של היטלר בדבר ה"אמנות הגרמנית הנשגבת".

התצוגה

התערוכות שהוצגו היו אמנות מגויסת, אשר התאימה לתפיסה הנאצית בדבר טוהר תרבותי הנשען על המקורות העממיים של העם הגרמני. 
האמנות שהוצגה עמדה בניגוד לסגנון האמנות מודרנית אשר כונה על ידם  "אמנות מנוונת", ואשר דוגמאות ממנה הוצגו במקביל, במוזיאון אחר בעיר.
הסגנון האמנותי המקובל על המשטר כלל בתוכו: תמונות מנופי גרמניה, תמונות המתארות סצנות מלחמה וקרבות גבורה, ציורים המדגישים את חיי המשפחה הארית הטהורה בעיקר כחלק מחיי הכפר, וכמובן פורטרטים של ראשי המשטר והיטלר עצמו במגוון תנוחות ותלבושות.
במוזיאון הוצגו גם פסלים העומדים בדרישות אותו סגנון אמנותי שהיה מקובל על המשטר, בעיקר גוף עירום ומושלם, של גברים, נשים ובעלי חיים, במגוון תנוחות עבודה, מלחמה וספורט, ובהבעות פנים  חזקות ונחושות.
בחודש אוקטובר 1939, ומדי שנה לאחר מכן, יזם השלטון הנאצי, כחלק מהמערך התעמולתי של המשטר וכחלק מתהליך החינוך העממי את יום החג במוזיאון לציון" 2000 שנות תרבות גרמנית".
כל בכירי השלטון, כולל היטלר עצמו, נכחו במצעדי ענק של שחקנים המציגים סצנות מאירועים בהיסטוריה הגרמנית.
במהלך היום הוקמו לאורך הרחוב דוכני מכירה לציבור של פריטי אמנות המקובלים על המשטר ובין הקונים הנלהבים, כמובן גם היטלר ואנשיו.
יום האמנות התקיים גם לאורך כל שנות המלחמה.

אחרית דבר

בתום מלחמת העולם השנייה, נתפס המבנה בידי הצבא האמריקני ושימש כחדר אוכל לקצינים המוצבים שם.
בשנים שלאחר מכן, נערכו בו מספר שינויי מבנה פנימיים והוא שימש כאתר תצוגה בתערוכות מסחריות ותערוכות נודדות אחרות.
כיום, לאחר שתערוכות מודרניות שהוצגו בו הועברו למוזיאון הפינקוטק המודרני בעיר, משמש המקום שוב כאתר לאירועים תרבותיים ומסחריים מזדמנים, ובחלק ממנו ממוקם מועדון לילה גדול.
היצרות תעלת השדרה

סימנים וסימפטומים

הסימפטומים של היצרות תעלת השדרה הם אי-נוחות בעמידה (94%), כאב או אי-נוחות בכתפיים, בזרועות ובכפות הידיים (78%), נמלול או חולשה באזור ההיצרות ומטה (63%) כאב או חולשה בישבן או בירך בלבד (8%) וכאב או חולשה מתחת לברך (3%). כמו כן יכולה להופיע תסמונת זנב הסוס,, חולשה ונמלול שיכול לכלול את אזור חיץ הנקביים המלווה באי-שליטה בסוגרים, וכן כאבים בגב התחתון.
תחילה עלול לחוש החולה בכאב גב, אולם כאב כזה לא תמיד יופיע. כאשר ההצרות ממוקמת באזור הגב התחתון, עלול להתפתח כאב, נמלול ברגליים, חולשה והתכווצויות בעיקר לאחר הליכה או עמידה ממושכת. ככל שמחמירים התסמינים עלולה להופיע הפרעה ביכולת ההליכה שתבוא לידי ביטוי בהתקצרות המרחק אותו ניתן ללכת לפני שמופיעים כאבים המאלצים עצירה.

טראומה

גורם עיקרי נוסף להיצרות תעלת השדרה הוא פגיעת טראומה, משום שבמקרים של תאונות ופגיעות טראומה חוט השדרה או תעלת השדרה עלולים לזוז ממקומם ולגרום לשברים בחוליות המגיעים לכדי שבר מלא של העצם עד תעלת השדרה. יתר על כן, אנשים עם תעלת שדרה מוצרת הם בסיכון גבוה לפציעה קריטית בחוט השדרה בזמן תאונה.

אבחון

אבחון של היצרות בתעלת חוט השדרה כולל הערכה מקיפה מצב עמוד השדרה. בשלב הראשוני של תהליך האבחון מתבצעת בדיקת ההיסטוריה הרפואית של המטופל ומצבו הגופני. לאחר מכן, בדיקות הרנטגן ודימות תהודה מגנטית יסייעו באבחנה ובסיווג ההיצרות של תעלת השדרה לפי הארכת גודלה של ההיצרות ומציאת המיקום בו היא לוחצת על קצוות העצבים.

היסטוריה רפואית

ההיסטוריה הרפואית היא הגורם החשוב ביותר בתהליך האבחון, משום שזו תסייע לגורם המטפל להרכיב תמונה כוללת של המצב בהתחשב בסימפטומים ספציפיים, בבגורמים אפשריים להיצרותה של תעלת השדרה וכמו כן בגורמים כלליים הבאים לידי ביטוי בכאבי גב.

בדיקה גופנית

בדיקה גופנית של אדם הסובל מהיצרות של תעלת השדרה תסייע לגורם המטפל להבין את מיקומו המדויק של האזור בו יש לחץ על חוט השדרה. גורמים חשובים אליהם יש לשים לב הם אזורים בהם יש אובדן תחושה, נמלול, רפלקס לא טבעי שמקורו בלחץ על חוט השדרה, וכל חולשה שרירית.

דימות תהודה מגנטית

דימות תהודה מגנטית היא הבדיקה הנפוצה ביותר לביצוע אבחון של היצרות תעלת השדרה, בשל יכולתה לייצר תמונה ברורה של עמוד השדרה. בדיקת הדימות תהודה מגנטית היא שימושית משום שניתן לראות בתמונות שהיא מפיקה יותר מבנים, כולל עצבים, שרירים ורצועות, מאשר בבדיקות הרנטגן והטומוגרפיה הממוחשבת. יתר על כן, בדיקה זו נותנת תמונה ברורה של הגורם ללחץ על העצב השדרתי.

טומוגרפיה ממוחשבת

בדיקת הטומוגרפיה ממוחשבת מתבצעת לאחר הזרקת חומר ניגוד אל תוך נוזל המוח והשדרה. בדיקה זו אפקטיבית במיוחד כאשר מדובר בהיצרות צידית של תעלת השדרה, כלומר שינוי ברוחבה של תעלת השדרה ולא באורכה. בדיקה זו היא הכרחית לאנשים שלא יכולים מכל סיבה שהיא לעבור בדיקת דימות תהודה מגנטית, למשל לאחר השתלת קוצב לב.
דומניקו מונטאניאנה

דומניקו מונטאניאנה (באיטלקית: Domenico Montagnana;‏ 24 ביוני 1686 - 6 במרץ 1750) היה רב-אומן בבניית כינורות, איטלקי שמקום מושבו בוונציה, איטליה. הוא נחשב לאחד מבוני הכינורות והצ'לו המעולים בעולם בתקופתו. לכלים שבנה, בעיקר הצ'לי שלו, יש ביקוש עצום מצד תזמורות, נגנים ידועי-שם ואספנים, ורבים מהם נמצאים באוספים פרטיים או במוזיאונים. המחירים הנדרשים תמורת כלים מקוריים יכולים להגיע למיליוני דולרים אמריקאיים במכירות פומביות.

חייו

מונטאניאנה נולד בלנדינארה שבאיטליה בשנת 1686. הוא החל לבנות כלי מיתר (כינורות, ויולות וצ'לי) בשנת 1701. במהלך הקריירה שלו כבונה כינורות מומחה הרבה לבקר כמה מבוני הצ'לי האיטלקים החשובים של זמנו, בהם פייטרו גוארנרי ומטאו גופרילר. הסדנה שלו, שהייתה פעילה כבר בשנת 1711, שכנה בקאלה דלה סטאניירי בוונציה.
בשנת 1730 עיצב מונטאניאנה סוג מיוחד של כינור, אבל עיקר פרסומו בא לו מן הצ'לי שבנה, הנחשבים למצוינים בטיבם לביצוע קונצ'רטי. למעשה, מונטאניאנה נודע בכינוי "איל סונורו ונציאנו" .
דומניקו מונטאניאנה מת בוונציה בשנת 1750.

מורשת

רבים מן הכלים שבנה נמצאים עדיין בשימוש וירטואוזים מפורסמים או שמורים באוספים, אם ציבוריים ואם פרטיים. בין המוזיקאים המנגנים או ניגנו בעבר בכלי מונטאניאנה סטיבן קייטס, ליונל טרטיס, לין הארל, מישה מייסקי, אלפרד ואלנשטיין, יוסף רויזמן, סטיבן איסרליס, יו-יו מא, מוריס אייזנברג, עמנואל פויירמן, דניאל זיידנברג, אורלנדו קול, נתניאל רוזן, גילהרמינה סוג'ה, לואיס פרסינג'ר וראלף קירשבאום.
Thums Up

היסטוריה

Thums Up נוסדה בשנת 1977, לאחר שהחברה האמריקאית קוקה קולה החליטה לצאת מהשוק, עקב תקנות שחייבו אותה לחשוף את הנוסחה שלה ולמכור 60% מהזכויות שלה לחברה הודית במסגרת התוכנית הממשלתית לחברות בבעלות זרה, מתוך מטרה לחלק את הונן יחד עם שותפים מקומיים. לאחר עזיבת קוקה קולה את הודו, הפכה חברת Thums Up לפופולרית במהירות והגיעה למעמד הקרוב למונופול בשוק הקולה ההודי במהלך שנות ה-80. היא מכרה מוצרים שונים כמו Campa Cola, Double Seven ועוד.
בחברה פיתחו את הנוסחה מאפס במגמה לשמור על המשקה תוסס גם כשהוא לא קר, כך שיוכל להימכר על ידי הספקים. לאחר ניסיונות מאומצים הצליחו ליצור משקה שהיה תוסס וחריף יותר מקוקה קולה.
בשנת 1991 החליטה ממשלת הודו לפתוח מחדש את השוק בפני שחקנים זרים, והראשונה שנכנסה הייתה תאגיד פפסיקו, מה שהביא לתחרות קשה בין שתי החברות על לב הקהל. פפסי בחרה לכלול כוכבי קולנוע הודים כמו ג'והי צ'אולה, בעוד Thums Up החליטה להגדיל את השקעתה בחסויות בקריקט. החברה גם הגדילה את בקבוק ה-300 מיליליטר שלה ומיתגה אותו מחדש בשם "MahaCola".
בשנת 1993 חזרה חברת קוקה-קולה לשוק, צעד שהביא להגברת התחרות. מאוחר יותר באותה שנה, רכשה קוקה-קולה את Parle וכן את Thums Up תמורת 60 מיליון דולר. כשהמותג נמכר לקוקה-קולה, הוא החזיק ב-85% מנתח השוק ההודי.

השקה מחדש

למרות הנכסיות הכללית החזקה של המותג, הוא הלך ואיבד את הפופולריות שלו בקרב גילאי 12–25, בין היתר בשל פרסום חסר. לאחר שרכשה אותו, קוקה-קולה החליטה לקצץ בייצורו כדי שהצרכנים יעברו לרכוש את מותג הדגל שלה, אך גילתה עד מהרה כי הצרכנים מעדיפים לעבור לפפסי ולא לקוקה קולה. בשל כך הוחלט להשיק את Thums Up כמוצר מתחרה נוסף לפפסי. קוקה-קולה, שהחזיקה באותם ימים בנתח שוק של 60.5%, גילתה כי אם תוציא את Thums Up מהשוק, היא תרד לנתח שוק של 28.7% בלבד, ולכן הוחלט להשיקו כמוצר לצרכנים בני 30–40.
המוצר מותג מחדש כמשקה "גברי", על סמך הטעם שלו. את המיתוג מחדש ליווה קמפיין שתקף באופן ישיר את הפרסומות של פפסי, והצליח להעלות את מכירות המותג.
כיום, המוצר הוא משקה הקולה המוביל בהודו, עם נתח שוק של 42% ונתח שוק של 15% מכלל שוק המשקאות המוגזים. הוא פופולרי במיוחד בקרב מתבגרים, צעירים ומבוגרים בגילאי 30–40.
פרס חזני לחדשנות בשירותי רווחה

הפרסים שניתנו בשנים האחרונות

בשנת 2016 ניתן הפרס בגין פעולות המבוקשות להקל על מצוקות של אזרחים ותיקים או לקדם את זכויותים ומעמדם החברתי.
בשנת 2015 יוחד הפרס לפעולות המקלות על מצוקות של אנשים ומשפחות על ידי שילובם בתעסוקה וקידום יכולותיהם התעסוקתיות. ועדת הפרס בראשות ניצה (קלינר) קסיר, מנהלת יחידת שוק העבודה ומנהלת יחידת מדיניות רווחה, בנק ישראל, בחרה בשלושה זוכים: הגב' מיכל עוזרי, רכזת תעסוקה והכשרה בקהילה, מנהל השירותים החברתיים - אגף מזרח, עיריית תל אביב יפו; צוות התוכנית להכשרת נשים לתעסוקה, המחלקה לשירותים חברתיים, מועצה מקומית מזכרת בתיה; וצוות התוכנית 'תעסוקה לרווחה' של עמותת 'בעצמי'.
בשנת 2014 יוחד הפרס לעוסקים בתחום העוני. ועדת הפרס בראשות פרופ' מיכל קרומר-נבו בחרה בשלושה זוכים: צוות פרויקט "מעגל החיים" מאגף הרווחה בעיריית באר שבע, צוות הפרויקט למניעת ניתוקי מים של מרכז ה"עוצמה" במגדל העמק, וצוות התוכנית האסטרטגית לצמצום העוני בירושלים.
מנחם אליעזר זאב רוזנבוים

תולדותיו

נולד ברחובות לרבי דוד משה רוזנבוים האדמו"ר מקרטשניף ולאסתר רחל בת האדמו"ר רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה, למד בישיבה של אביו ברחובות.
בה' באדר א' תשכ"ז התחתן עם לאה רחל בתו של הרב יואל בעער; האדמו"ר מראצפרט מסאו פאולו ברזיל, ולמד בכולל אברכים בברזיל. לאחר כשנה חזר לישראל ואביו ביקש ממנו שיהיה בחדרו בעת שהוא מקבל קהל, מאז התחיל ללמוד את סוד ההנהגה.
בט"ו בתמוז תשכ"ט בעת מסע לקברי אבות ברומניה נפטר אביו, במהלך הלוויה הוכתר למלא את מקום אביו, אך לא הנהיג בפועל, רק בעת סעודת פורים בשנת תש"ל, קיבל על עצמו את ההנהגה בפועל.
בין מקורביו גם אנשים לא-חרדים (בהם אריאל שרון ואליעזר פישמן), ורבים נועצים בו בענייני רפואה, עסקים ועוד.
החסידות תחת הנהגתו מונה כ-600 משפחות, מהן ב"קריית קרעטשניף" ברחובות כ-250 משפחות, ובשכונת פסגת קרעטשניף הסמוכה עוד כ-80 משפחות. קהילות נוספות קיימות בבני ברק, בירושלים, ביתר עילית, אלעד ומודיעין עילית. מוסדות החסידות: ישיבה גדולה וישיבה קטנה, שבהן מתחנכים כ-150 בחורים, תלמוד תורה "בני משה" שבו כ-200 ילדים, בית ספר יסודי של רשת בית יעקב, סמינר חסידי, גני ילדים, כוללי אברכים, שטיבלאך ומקווה. לחסידות גם ארגוני חסד, "לשבוע מטובך" שמחלק מנות אוכל בבית החולים קפלן ברחובות. פנחס הומינר מייצג את החסידות במועצת העיר רחובות.
הרבי מעולם לא ביקר בכותל המערבי, כמו שאביו לא ביקר בכותל אחרי השיחרור בשנת תשכ"ז, הרבי גם לא מצביע בבחירות. בחנוכה לאחר הדלקת הנרות ובמועדים נוספים הרבי מנגן בכינור כמנהג אבותיו.
ליאו הואי

לִיאוּ הוּאִי (בסינית:​​ 刘徽) חי בין השנים  220-280 בסין, היה מתמטיקאי סיני אשר חי בממלכת וֵיי בתקופת שלוש הממלכות בסין. עיקר פרסומו - בזכות פרשנותו לספר "תשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה", שנכתב ונערך לאורך השנים עד ל-200 לפנה"ס בסין, ובה הוכיח את נכונות האלגוריתמים שבספר.
חוטימסק

תולדות היישוב

חוטימסק נזכרת ככפר גדול מתחילת המאה ה-18. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית.

יהודי חוטימסק

בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיירה בית ספר יידי, ועזבו אותה מאות מיהודיה.
ב-15 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע.
ב-12 ביולי 1942 רוכזו יהודי העיירה בבניין בית הספר היהודי בה, שגודר בגדר תיל, ושימש כגטו. ב-5 באוגוסט 1942 רצחו גרמנים ושוטרים מקומיים את 652 היהודים שנותרו בעיירה במפעל סמוך.
פ.צ. קמניצר

היסטוריה

המועדון משחק בעיר קמניץ שנקראה בזמן קיומה של המדינה ההיסטורית גרמניה המזרחית קרל-מרקס-שטאדט ושם המועדון היה פ.צ. קרל-מרקס שטאדט. בשנת 1956 צורף מועדון הכדורגל למועדון הספורט של קרל-מרקס-שטאדט ובעונת 1962/1963 החל לשחק בליגת העל המזרח-גרמנית. בשנת 1966 הופרד מועדון הכדורגל ממועדון הספורט. בעונת 1966/1967  זכה באליפות היחידה של מזרח גרמניה. 
בעקבות זכייתו של המועדון באליפות, העפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה לאלופות בעונת 1967/1968. המועדון הפסיד בסיבוב הראשון לקבוצת אנדרלכט מבלגיה והודח מהטורניר.
בשנת 1969 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע המזרח גרמני והפסיד לקבוצת פ.צ. מגדבורג. בסוף עונת 1969/1970 ירד לליגה המזרח גרמנית השנייה ולאחר עונה אחת חזר לליגת העל המזרח גרמנית. המועדון שיחק ברציפות בליגת העל המזרח גרמנית עד לפרוקה בשנת 1991. בשנים 1983, 1989 הגיע לגמר הגביע המזרח גרמני והפסיד לקבוצות פ.צ. מגדבורג ודינמו ברלין בהתאמה.
בעונת 1988/1989 סיים את ליגת העל המזרח גרמנית במקום השלישי והעפיל בפעם הראשונה לגביע אופ"א בעונת 1989/1990. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת בואבישטה מפורטוגל. בסיבוב השני ניצח את קבוצת פ.צ. סיון משווייץ. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת יובנטוס מאיטליה והודח מהטורניר. בעונת 1989/1990 סיים את ליגת העל המזרח גרמנית במקום השני והעפיל בפעם השנייה לגביע אופ"א בעונת 1990/1991. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד מגרמניה והודח מהטורניר.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990, המועדון שינה את שמו למועדון כדורגל קמניצר, הצטרף לליגה הגרמנית השנייה בעונת 1991/1992 ושיחק בליגה במשך 5 עונות ברציפות עד עונת 1995/1996. בעונת 1992/1993 הגיע לחצי גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת הרטה ברלין II. בעונת 1995/1996 הגיע לשמינית הגמר הגביע והפסיד לקבוצת פורטונה דיסלדורף. בסוף העונה ירד לליגה השלישית של גרמניה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השלישית ובליגה השנייה עד עונת 2011/2012. מעונה זו המועדון משחק ברציפות בליגה השלישית.
אנדריי ז'ליאבוב

חייו

ז'ליאבוב נולד במשפחה של איכרים. בשנת 1860 החל ללמוד בתיכון בעיר קרץ' שבחצי האי קרים. בשנת 1869 החל את לימודיו באוניברסיטה באודסה. בשנת 1871 היה ז'ליאבוב בין מנהיגי הפגנות הסטודנטים בעיר. בגין פעילות זו הוא סולק מהאוניברסיטה וגורש מהעיר. בשנת 1873 הוא התחתן ועבר להתגורר בעיר קטנה בסביבת קייב. באותה שנה חזר ז'ליאבוב לאודסה, והיה חבר בחוג סוציאליסטים. בשנת 1874 נאסר, אך שוחרר. בשנים 1875–1877 השתתף בהליכה אל העם של תנועת הנרודניקים. בשנת 1877 נעצר והועבר לסנקט פטרבורג. בהיותו במעצר הכיר רבים ממנהיגי הנרודניקים. היה בין נאשמי משפט 193, אך שוחרר והמשיך בפעילות הסברתית בכפרים.
עם הזמן ז'ליאבוב הגיע למסקנה שפעילות הסברתית בין האיכרים לא תקדם את המהפכה, ורק פעילות טרור עשויה לשנות את המצב. עמדתו בתמיכת נרודניקים נוספים גרמה בסופו של דבר לפילוג של זמליה אי ווליה, וז'ליאבוב היה בין המנהיגים הבולטים בארגון מהפכני חדש – נרודניה ווליה. סופיה פרובסקאיה, חברתו לחיים, הייתה גם היא בין מנהיגי הארגון.
ז'ליאבוב השתתף בארגון ניסיונות התנקשות בצאר שבוצעו בשנת 1879 ו-1880 אך לא צלחו. בשנת 1880 היה המנהיג הבולט בוועד הפועל של הארגון. במהלך חורף 1881 ריכז את הפעילות בארגון התנקשות חדשה בצאר; הוא נעצר יומיים לפני ההתנקשות. בהיותו במעצר דרש לצרף את עצמו למשפט בנושא. בסיום המשפט, ב-26 במרץ 1881 נשפט לעונש מוות בתלייה, והוצא להורג ב-15 באפריל 1881.
לנין העריך מאוד את אישיותו ופעילותו של ז'ליאבוב.