google/wiki40b huggingface dataset:
אקור הוטל ארנה

אירועי ספורט

פרט לטורניר הטניס השנתי המתקיים בו, אירח האולם אירועי ספורט חשובים. חודש לאחר פתיחת האולם התקיימו בו המשחקים עולמיים באתלטיקה, אליפות העולם הראשונה באתלטיקה באולם. ב-1999 נטל ההיכל חלק באליפות אירופה בכדורסל שהתקיימה בצרפת. בשנת 2000 אירח את אליפות העולם בהתעמלות.
בשנים 1991 ו-1996 אירח האולם את גמר גביע אירופה לאלופות בכדורסל, ב-2001 את פיינל פור הסופרוליג וב-2010 את פיינל פור היורוליג. בישראל זכור האולם במיוחד בשל זכייתה של קבוצת מכבי תל אביב בגביע אירופה בשנת 2001, כשאלפים מאוהדי הקבוצה נכחו באולם ופרצו למגרש עם סיומו של משחק הגמר בו ניצחה את קבוצת פנאתינייקוס אתונה.
ב-2017 אירח האולם משחקים באליפות העולם בהוקי קרח עד שלב רבע הגמר.

אירועי מוזיקה

באולם הופיעו כמה מהמוזיקאים הנודעים בעולם בהם: ג'סטין ביבר, סטינג, מדונה, מטאליקה, פיל קולינס, דפש מוד, הרולינג סטונס רד הוט צ'ילי פפרז בוב דילן ועוד
אייר צ'יינה

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-1 ביולי 1988 לאחר החלטת ממשלת סין לפצל את חברת CAAC לשש חברות שונות- אייר צ'יינה, צ'יינה איסטרן איירליינס, צ'יינה סאות'רן איירליינס, צ'יינה נורת'רן איירליינס, צ'יינה סאות'ווסט איירליינס, וצ'יינה נורת'ווסט איירליינס.
אייר צ'יינה שבסיסה נקבע בנמל התעופה של בייג'ינג, קיבלה בעיקר את קוויה הבינלאומיים הביניבשתיים של CAAC ואת צי המטוסים ארוכי הטווח שלה, שכלל מטוסים מתוצרת בואינג מהדגמים 707, 747, ו-767. כמו כן קיבלה החברה מספר מטוסים מדגם בואינג 737 למרחקים בינוניים.
עם תחילת פעילותה, שירתה החברה 31 יעדים בינלאומיים ו-30 יעדים מקומיים.
אנטוניו ברלוצי

תולדות חייו

אנטוניו ברלוצי נולד ברומא למשפחה שהועסקה במשך ארבעה דורות בידי קריית הוותיקן (קודם לכן מדינת האפיפיור). בין השנים 1902–1907 למד הנדסה בספיאנצה – אוניברסיטת רומא. לירושלים הגיע ב-1912 כדי לעזור לאחיו ג'וליו ברלוצי בהקמת בית החולים האיטלקי בירושלים (כיום משמש את משרד החינוך וממוקם בין הרחובות שבטי ישראל והנביאים). הוא שב לאיטליה ב-1914 והצטרף לסמינר הנזירים שליד בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו. הוא עזב את לימודיו לאחר מספר שבועות והתגייס לצבא האיטלקי, בו שירת בחיל ההנדסה. ב-1918 שב לארץ ישראל במסגרת כוח המשלוח הצבאי לארץ.
ב-1919 מונה ברלוצי על ידי הקוסטוס (ראש משמורת ארץ הקודש) דאז, פרדיננדו דיוטאלווי (Ferdinando Diotallevi), להקים את כנסיית כל העמים בגת שמנים שבמורד הר הזיתים בירושלים, ואת כנסיית ההשתנות בהר תבור. שתי הכנסיות הוקדשו ב-1924. בהמשך הוא הקים את ההוספיס ואת כנסיית הרועה הטוב המוקדשים לרועה הטוב ביריחו, ושיפץ את כנסיית ההלקאה בויה דולורוזה שבירושלים. עוד הקים ברלוצי את מתחם קולג' טרה סנטה ברחביה בירושלים, עבד במשך שתי עונות בשיפוץ הגולגולתה בכנסיית הקבר ובנה את מנזר אנטוניוס הקדוש בירושלים. בין השנים 1937-1938 הקים ברלוצי את הכנסייה בהר נחום עבור "הארגון הלאומי לעזרה למסיונרים איטלקים", ולאחר מכן שיפץ לחלוטין את כנסיית הביקור בעין כרם. יחד עם האדריכל הוונציאני לואיג'י מרנגוני, תכנן תוכנית חדשה לחלוטין לכנסיית הקבר, שהוזמנה ממנו על ידי השליח האפוסטולי של הוותיקן גוסטאבו טסטה. 
בשנות מלחמת העולם השנייה חזר ברלוצי לאיטליה, שם נשאר בעיקר בסרדיניה עד שנת 1947. לאחר ששב לארץ שיפץ ברלוצי את הקלויסטר בכנסיית קתרינה הקדושה בבית לחם, ובנה את כנסיית לזרוס הקדוש באלעיזריה, את  כנסיית שדה הרועים בבית סאחור, ואת כנסיית דומינוס פלוויט (כנסיית בכי האדון) על הר הזיתים בירושלים. שנה לאחר מותו, ב-1961, נחנכה יצירתו האחרונה בארץ - כנסיית יוסף הקדוש השייכת למסדר הכרמליתי ברחוב המגינים בחיפה. 
נוסף על מבנים אלה תכנן ברלוצי בתי ספר, בתי חולים וכנסיות בירדן, את הפטריארכיה הארמנית-קתולית בביירות ובית ספר ביריחו. 
ברלוצי הכין תוכנית מפורטת לכנסיית הבשורה בנצרת, עליה עבד החל מ-1939 ואילך. ב-1954 הונחה אבן הפינה לכנסיית הבשורה, אולם בסופו של דבר נמסר פרויקט כנסיית הבשורה לארכיטקט איטלקי אחר, ג'ובאני מוציו, וברלוצי עזב את הארץ ב-1958. ברלוצי נפטר ברומא ב-1960.

עיטורים ואותות

במשך חייו הוענקו לברלוצי מספר עיטורים, ובהם אביר מסדר הכתר של איטליה (Ordine della Corona d'Italia) ב-1922, מפקד במסדר אבירי הקבר הקדוש בירושלים (Ordo Equestris Sancti Sepulcri Hierosolymitani) ב-1923, מפקד במסדר הסובירני הצבאי של מלטה, וכן עיטור הגבורה של הרפובליקה האיטלקית (Ordine al merito della Repubblica Italiana) שהוענק לו ב-1947 והוא העיטור הגבוה ביותר באיטליה.
אדבאל

אַדְבְּאֵל היה הבן השלישי של ישמעאל (ואשתו מריבה, על פי המדרש). משמעו של השם אדבאל על פי הערבית הוא: האל יסד, תקן. הוא היה נשיא שבט שנקרא אדבאל על שמו. שבט זה נזכר בדברי הימים של תגלת-פלאסר השלישי בתור שבט היושב במדברות של חצי האי סיני הגובלים עם מצרים העתיקה.
מוזיקה טרנסאלפינה

מוזיקה טרנסאלפינה (באנגלית: Musica Transalpina') הוא קובץ של מדריגלים שיצא לאור באנגליה בשנת 1588. המדריגלים חצו את האלפים (ומכאן שם הקובץ) במובן זה, שצורת המדריגל נלקחה מן האיטלקים, והיצירות היו ברובן הגדול איטלקיות (אם כי המילים תורגמו לאנגלית). חשיבותו של קובץ זה היא בציון ראשיתו של תור הזהב של אסכולת המדריגל האנגלי. 
הקובץ "מוזיקה טרנסאלפינה" מכיל 57 יצירות נפרדות מאת 18 מלחינים, כשאלפונסו פראבוסקו הוא התורם הראשון במעלה ולוקה מרנציו השני. פראבוסקו חי באנגליה בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-16, הסבר אפשרי למספר הרב של יצירותיו בספר; באיטליה היה מוכר פחות, יחסית.

תולדות הפרסום

הקובץ הופיע עם הקדשה לגילברט טאלבוט, הרוזן משרוסברי. ערך אותו ניקולאס יונג והדפיס תומאס איסט. כמה אנתולוגיות דומות יצאו מיד אחריו לאור הצלחת האנתולוגיה הראשונה. לדוגמה, ב-1590 הוציא איסט את "הקובץ הראשון של מדריגלים איטלקים"; ליצירות (רובן של מרנציו), נלוו טקסטים אנגליים מאת המשורר תומאס ווטסון. יונג עצמו הוציא כרך שני של "מוזיקה טרנסאלפינה" בשנת 1597, בתקווה לחקות את הצלחת הקובץ הראשון.
ז'אן-דה-דייה סו

תחילת חייו

סו נולד בכפר סן-אמן-לה-בסטי (Saint-Amans-la-Bastide), במחוז טארן, לאביו ז'אן, נוטריון במקצועו, ובריז'ט. הוא נקרא על שמו של יוחנן של האלוהים - קדוש נוצרי מהמאה ה-16.
אביו נפטר ב-1785, וז'אן-דה-דייה בן ה-15 נאלץ בכדי להתפרנס להתגייס לצבא כחייל בחיל הרגלים.

שירותו הצבאי

בשורות הצבא ז'אן-דה-דייה המשכיל התקדם במהירות, וב-1794 כבר היה בתפקיד adjutant-general (עוזר-גנרל, תפקיד אדמיניסטרטיבי בכיר) בדרגת chef de brigade (מקבילה לקולונל).
לאחר קרב פלרי ב-1794, בו הצטיין בקור רוחו, קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
לאחר מכן שירת בגרמניה למשך חמש שנים, תחת פיקודם של ז'ורדאן, מורו, קלבר, לפבר.
ב-1799 קודם למפקד אוגדה, תוך פקודה לצעוד לעבר שווייץ. במסע לשווייץ הפגין סו את יכולותיו הצבאיות, ובכך החל פרסומו הצבאי. הוא שירת תחת פיקודו של אנדרה מסנה במהלך הקמפיין הצבאי בשווייץ, כשהוא משמש כעוזרו הראשי בהגנת העיר ג'נובה. ב-13 באפריל 1800 הוא נפל בשבי, ושוחרר רק אחרי קרב מרנגו.
ב-1802 מונה לאחד ממפקדי המשמר הקיסרי, ולאחר מכן מפקד מחנה בולון שם החל להיווצר הגרנד ארמה. ב-1804 מונה על ידי נפוליאון כאחד ממרשלי הצבא, ופיקד על הכוח המרכזי בקרב אוסטרליץ, קרב ינה-אאורשטדט וקרבות רבים נוספים.
לאחר שוך הקרבות, וחתימת חוזה טילזיט, הוענק לו על ידי נפוליאון התואר דוכס דלמטיה. אך סו חש כי הוא היה ראוי לתואר דוכס אוסטרליץ, תואר אותו שמר נפוליאון לעצמו.

מלחמת חצי האי

בין השנים 1808–1812 שהה סו בספרד שם פיקד על כוחות הצבא הצרפתי בחצי האי האיברי. סו היה מפקד הכוח הצבאי, וככזה היה שנוא ביותר על תושבי ספרד ופורטוגל. כיבוש חצי האי נתקל בהתנגדות מבית ומחוץ, וב-1812 לאחר שנכשל בהשמדת הצבא האנגלו-פורטוגזי בפיקודו של הדוכס מוולינגטון למרות עדיפות מספרית, הורה לו ז'וזף בונפרטה לחזור לצרפת.

בגרמניה ודרום צרפת

לאחר שובו לצרפת מונה למפקד הקורפוס הרביעי של הגרנד ארמה, תחת פיקודו השתתף הקורפוס בקרב ליצן וקרב באוצן. לאחר מכן נשלח לארגן מחדש את הכוחות הצרפתיים בדרום צרפת לאחר התבוסה בויטוריה. תפקידו זה הסתיים בקרב טולוז, שם הובס בידי הדוכס מוולינגטון, אם כי הצליח לפגוע קשות בצבא הבריטי ולסגת עם כוחותיו.

החלפת המחנות

עם גירושו של נפוליאון, הפך סו בין-לילה לתומך במשפחת המלוכה, ומונה לשר הצבא. עם שובו של נפוליאון מאלבה שוב החליף את עורו והפך לתומך נפוליאון. השתתף בקרב ווטרלו, אך לטענת היסטוריונים, היה לאחד מהסיבות לכישלון הקרב. יחסיו הרעים עם מישל נה, המפקד הבכיר הנוסף של הכוחות וחוסר יכולת ניהולית טובה שלו, גרמו למספר טעויות קריטיות במהלך הקרב.

לאחר שלטון נפוליאון

בתקופת הרסטורציה גלה סו, אך ב-1819 הוא נקרא לשוב לצרפת וב-1820 מונה למרשל צרפת בשנית. לאחר מהפכת יולי 1830 תמך בלואי פיליפ, שכאות תודה העניק לו את התואר "מרשל כללי של צרפת", תואר שהוענק קודם לכן רק לשלשה (ביניהם מוריס דה סאקס). הוא מונה לשר המלחמה, תפקיד בו כיהן עד 1834, ולראש הממשלה מ-1832 עד 1834. ב-1838 מונה כנציג צרפת לטקס הכתרת המלכה ויקטוריה. שם, מסופר, פגש את אויבו המושבע ומי שנלחם מולו פעמים רבות, הדוכס מוולינגטון. הדוכס תפסו בזרועו ואמר "תפסתי אותך, סוף סוף!" ("!have you at last").
הוא חזר לתפקיד ראש הממשלה ב-1840, והחזיק בו (עם הפסקות קצרות) עד 1847.
ב-1848, כאשר לואי פיליפ הודח מכיסו, הפך הגנרל המזדקן שוב לרפובליקן.
הוא מת בטירתו, סו-ברג (Soult-Berg) בסמוך לעיר הולדתו, ב-26 בנובמבר 1851.

חייו הפרטיים

באפריל 1796, נשא לאישה את ג'והנה לואיז אליזבת' ברג, מזולינגן. לזוג נולדו שלושה ילדים, בן ושתי בנות.
חליל

אטימולוגיה

משערים ששמו של כלי הנגינה נגזר מהשורש חלל, בגלל היותו כלי חלול או בגלל הנקבים שבו, אך יש הסוברים שמדובר בצליל הנובע ממנו, שהוא יללה, הוללות, או צליל יבבה]. ייתכן גם שהיה כלי הקשה קלידי והחליל מזכיר את צליל הצלצול שהושמע ממנו. (ראו להלן)

התפתחות החליל וסוגיו

החליל הוא כלי עתיק, המופיע באיורים קדומים חרותים בסלע וקבועים בטין, מימי תחילת הכתב, בכתב חרטומים ובכתב יתדות. לאחרונה נמצאו חלילים של האדם הקדמון עשויים עצם ומתוארכים כבני עשרות אלפי שנים החליל מופיע בתנ"ך, ובמסורת התנאית. הוא שימש הן לשמחות וטקסים, והן במעמדים עצובים כמו לוויות מתים ובתי אבלים (ראו להלן בהרחבה). 
הפשוט ביותר הוא חליל הרועים, העשוי קנה חתוך ובו חורים. חליל פאן בנוי ממספר חלילים (למעשה - צינורות חלולים) ללא חורים וסתומים בקציהם, בעלי אורכים שונים, שנשיפה לתוך כל אחד מהם מפיק גובה צליל אחר. נדרשת מומחיות על מנת להפיק את צליל השריקה מחליל זה. 
החלילית היא חליל, אשר מנגנים בה על ידי הצמדת השפתיים לפיה ונשיפה עדינה לתוכה. כמו ברוב החלילים, גובה הצליל נשלט בסגירת ופתיחת החורים לאורך החליל. החלילית נפוצה מאוד, ובארץ, עד שנות השבעים של המאה העשרים, היו מלמדים חלילית בכיתות הנמוכות של בית הספר היסודי, כחלק מתוכנית הלימודים. (ראו תמונה)
כלי משוכלל יותר הדומה לחליל, ונראה שאף התפתח מן החליל, הוא האבוב ודומיו. על כלי זה מנגנים על ידי נשיפה לתוך פיה עם לשונית (בדרך כלל קפיסה חתוכה מצמח הקנה). הלשונית הרועדת מייצרת את הצליל. כלי נגינה מסוג זה, נקראים אוירופוניים. כלי תזמורת ממשפחה זו הם האבוב, הבסון, הקלרינט והסקסופון. 
כיום קיים גם חליל ממוחשב ("ספרתי" או "חשמלי") המופעל באמצעות 'שלט נשיפה' (או: אֶוּוִי EWI).
ברחבי העולם יש סוגים שונים של חלילים, הייחודיים לתרבויות השונות.

החליל בספרות ובאמנות

ספר מפורסם על חלילן - נגן חליל, הוא החלילן מהמלין, המוביל מן הכפר, אחר נגינתו היפה, את כל העכברים אך גם את הילדים המכושפים. 
סיפור זה גם הולחן לאופרה בחליל הקסם של מוצרט. 
החליל (או אבוב) גם משמש לכשף נחשים בהודו. בציורים וסרטים מצוירים ורגילים משמשים החלילן והנחש מוטיב מרכזי. 
בסיפור החסידי יש מספר סיפורים ובהן חליל, המפורסם בהן סיפורו של הבעש"ט והנער היהודי הכפרי, שעובד ופורסם בידי י"ל פרץ. בסיפור, הנער, שאינו יודע קרוא וכתוב, בא ביום כיפור (בו אסור על פי המסורת לנגן, או אף לשאת חפצים מחוץ למבנה) עם חלילו לבית הכנסת, ומתחיל לנגן. כל המתפללים צוחקים, ורק הבעש"ט מבין ומסביר שצליל החליל הוא היחיד מכל התפילות שהבקיע את השמים. השיר "בלדה על סוס עם כתם על המצח" נכתב בחלקו, בהשראת סיפור זה.
רנו 4

רנו 4 (בצרפתית: 4 Renault) מכונית סופרמיני בסיסית מתוצרת יצרנית הרכב ההצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1961–1992, ממנה יוצרו כ-8,000,000 יחידות.
רנו 4 הייתה ידועה גם בשם 4L.

היסטוריה

רנו 4 תוכננה כמתחרה לדה-שבו של חברת סיטרואן. הרנו 4 הושקה ביולי 1961. עד שנת 1966 נמכרו כמיליון יחידות.
הרנו 4 הייתה מכונית הצ'בק בסיסית עם לוח מחוונים פשוט וחלונות הזזה.
הרנו 4 יוצרה והורכבה בצרפת, ספרד, בלגיה, קולומביה, סלובניה, (575,960 יחידות), פורטוגל, מקסיקו, צ'ילה, ארגנטינה, אירלנד, איטליה, (41,089 יחידות נבנו על ידי אלפא רומיאו), אוסטרליה, מרוקו ואלג'יריה.
יזהר הררי

טרום הקמת המדינה

הררי נולד ביפו ליהודית לבית אייזנברג וחיים הררי (בלומברג), ממייסדי תל אביב. אמו יהודית הייתה אשת חינוך וסופרת (בתו של אהרן אייזנברג, ממייסדי רחובות), ואביו חיים היה מחנך עברי, סופר ועסקן.
את לימודיו האקדמיים עשה יזהר הררי בפריז, שם למד מדע המדינה ועיתונאות. בנוסף למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים ובסוף שנת 1933 הומלץ לקבל רישיון עריכת דין על ידי המועצה המשפטית הממשלתית.
לפני קום המדינה היה הררי פעיל בארגונים ציוניים: בין השאר כיהן כחבר בוועד הפועל הציוני ובוועדים ציונים נוספים. כמו כן היה חבר בהנהגת "ההגנה", ולאחר קום המדינה שירת בדרגת סגן-אלוף.

פוליטיקה

הררי כיהן במשך שבע קדנציות בכנסת, שבהן עבר מספר מפלגות וכאשר רוב מפלגתו העיקרית נעה ימינה במפה הפוליטית, הררי ומספר חברי-כנסת נוספים פנו דווקא לצד השמאלי שלה.
את תחילת דרכו החל במפלגה הפרוגרסיבית, בה כיהן במשך ארבע קדנציות עד הכנסת הרביעית. בכנסת הרביעית, בעת איחוד המפלגה עם המפלגה הליברלית הישראלית כיהן בהמשך הקדנציה בסיעה זו ורץ איתה גם בבחירות לכנסת החמישית.
בכנסת החמישית החליטה הסיעה להתמזג עם גח"ל ולאחר מכן לליכוד, צעד אשר לא היה מקובל על הררי ועל שישה חברי כנסת נוספים, בהם משה קול, שהתפצלו עקב כך מהסיעה והקימו סיעת מרכז עצמאית בשם ליברלים עצמאיים.
במאי, 1968, במהלך הכנסת השישית פרש הררי מסיעתו, הליברלים העצמאיים, והצטרף למפלגת העבודה הישראלית שבהמשך אוחדה למערך, איתם רץ גם לכנסת השביעית.
במהלך כהונתו בכנסת תיפקד הררי בוועדות כנסת רבות בין השאר בוועדת החוץ והביטחון ובועדת חוקה, חוק ומשפט. כמו כן שימש בכנסת הראשונה כיו"ר ועדת הכנסת ובאותה תקופה העביר את החלטת הררי הקרויה על שמו.
בנו של יזהר הררי הוא פרופ' חיים הררי, פיזיקאי בעל שם, ונשיא מכון ויצמן למדע לשעבר.
ברנרד טקפטיי

קריירת מועדונים

טקפטיי נולד באקרה שבגאנה. הוא גדל במחלקת הנוער של שאלקה 04 מהבונדסליגה. בחצי השני של עונת 2015/2016 החל טקפטיי לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, שאלקה 04 II. ב-24 בנובמבר 2016 ערך טקפטיי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשפתח בהרכב והורחק בכרטיס צהוב שני בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 2-0 על ניס במסגרת המחזור החמישי בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2016/2017. ב-17 בדצמבר ערך טקפטיי את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשהחליף את מקס מאייר בדקה ה-87 בתיקו 1-1 נגד פרייבורג במסגרת המחזור ה-15.
בקיץ 2017 הושאל טקפטיי לריינדורף אלטאך מהבונדסליגה האוסטרית. לאחר חצי עונה, בה ערך עשר הופעות והבקיע שער אחד, חזר טקפטיי לשאלקה 04.
בקיץ 2018 עבר טקפטיי בהשאלה משאלקה לפאדרבורן 07, העולה החדשה לבונדסליגה השנייה. טקפטיי רשם עונה נהדרת ב-2018/19, הבקיע עשרה שערי ליגה והיה בורג משמעותי בהעפלתה של פאדרבורן לבונדסליגה. בתום עונת ההשאלה חזר לשאלקה.
בקיץ 2019 הושאל טקפטיי שוב, והפעם לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה.

קריירה בינלאומית

ב-25 בינואר 2017 ערך טקפטיי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בהפסד 1-0 לנבחרת מצרים במשחק המחזור השלישי בשלב הבתים של גביע אפריקה לאומות 2017.
שלמה אביו

שלמה אביוּ (נולד ב-1939) הוא סופר, משורר ומתרגם ישראלי. חתן פרס היצירה לסופרים עבריים על-שם ראש הממשלה לוי אשכול לשנת 2007.

ביוגרפיה

שלמה אביו נולד באיזמיר, טורקיה בשנת 1939. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1949. בוגר לימודי מזרחנות וערבית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. 
בשנים 1966-1971 שימש כמורה לערבית בטבריה, כפר סבא ותל אביב. בשנים 1970-1980 עבד בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בירושלים. במקביל קיים בשנים 1976-1977 סדנה נסיונית ללימודי לאדינו באוניברסיטה העברית. כמו כן כיהן כחבר הנהלת קרן תל אביב לספרות ולאמנות וחבר מערכת "עתון 77" (1984-1986). חבר קיבוץ געש משנת 1979.
את שירו הראשון פרסם בכתב העת במערכה. במשך השנים חיבר שישה כרכי שירה בעברית, וכן תרגם לעברית משפות זרות (כולל אנגלית, ספרדית, קטלנית, לאדינו וטורקית). בין היתר תרגם מטורקית את הסופר אורהאן פאמוק ומקטלנית את המשורר ז'ואן מרגריט. בנוסף חיבר רומאן מקורי ומספר קובצי סיפורים קצרים וכתב כתבי ספרות וביקורת לכתבי עת שונים ולמעריב. 
אביו קיבל ציון לשבח בתחרות ספרותית בלאס פאלמס שבספרד, זכה בפרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת 2007 וכן בפרס ניסן הרפז לשירה לשנת 2012.
ימאהה מוטיב אי

ימאהה מוטיב אי (Yamaha MOTIV.e) היא מכונית קונספט המוגדרת כמכונית מיקרו מתוצרת החברה היפנית ימאהה מוטור. היא הוצגה לראשונה בשנת 2013 בתערוכת המכוניות בטוקיו.

מאפיינים

מוטיב אי היא מכונית חשמלית בעלת מידות קטנות במיוחד המיועדת לשמש כרכב עירוני ולהתחרות בדגמי הסמארט של מרצדס והטוויזי של רנו. הרכב פותח בסיועו של גורדון מארי אשר פיתח בעבר את דגם ה-F1 של חברת מקלארן.
מוטיב אי היא מכונית דו מושבית בעלת מרכב סגור בן שלוש דלתות (תצורת האצ'בק) העשוי פלסטיק, ומסייע להשגת המשקל הנמוך של כלי הרכב. המרכב כולל חיפוי חלונות היקפי בצורת בועה, כאשר השימשה הקידמית משולבת בגג ובכך מאפשרת מבט פנורמי וללא הפרעות לנוסעים. הנעת הרכב מתבצעת באמצעות אספקת כוח ממצברי ליתיום יון.
למרות גודלה הזעיר, מצוידת המכונית בכל מכלולי הבטיחות המודרניים כגון מערכת למניעת נעילת גלגלים, מערכת בקרת משיכה, מערכת בקרת יציבות, כריות אויר, אזורי קריסה קדמי ואחורי, ותא בטיחות להגנה מפני פגיעות צד.
מאוזוליאום גאורגי דימיטרוב

היסטוריה

המאוזוליאום, שהיה בנוי משיש לבן, הוקם לאחר מותו של דימיטרוב בברית המועצות, לשם יצא לקבל טיפול רפואי. הוא תוכנן על ידי האדריכל גאורגי אורצ'רוב (Георги Овчаров) והוקם בהשראת מבנה המאוזוליאום של לנין במוסקבה והקמתו ארכה ששה ימים בלבד, הוא הזמן שארכה חניטת גופתו של דימיטרוב במוסקבה והובלתה משם לסופיה. הוא כלל שני מפלסים, כאשר המפלס העליון, בגובה של כשלושה מטר מעל מפלס הרחוב, כלל מרפסת תצפית לשימוש באירועים ציבוריים. המאוזוליאום נפתח לציבור רק בספטמבר 1950.
גופתו החנוטה של דימיטרוב הוצגה במבנה בתוך תיבת זכוכית בתנאים סביבתיים מבוקרים. באוגוסט 1990, לאחר נפילת הממשל הקומוניסטי בבולגריה, החליטה ממשלת בולגריה בראשותו של אנדריי לוקאנוב על הוצאת גופת דימיטרוב מהמאוזוליאום ושריפתה. האפר נקבר בבית הקברות המרכזי של סופיה. הדבר נעשה גם לאור ההוצאות הגבוהות שהיו כרוכות באחזקת המבנה והגופה החנוטה.
המאוזוליאום נהרס בהחלטת ממשלתו של ראש הממשלה איוואן קוסטוב, לאחר ויכוח ציבורי נוקב. קוסטוב ואישים במפלגתו (ה-UDF) טענו כי המשך קיומו של המאוזוליאום יהיה בלתי ראוי לאחר נפילת הקומוניזם בבולגריה, שכן הוא ביטא את העבר המדכא של המדינה. גם בתוך ה-UDF היו מתנגדים להצעת ההריסה. נטען כי המבנה תרם לאווירה בסופיה והועלו הצעות להפיכת המבנה למוזיאון או לגלריה לאמנות. סקר דעת קהל אחד מצא ששני שלישים מהציבור התנגדו להריסת המבנה.
המבנה נהרס לבסוף באוגוסט 1999, לאחר שבוע של ניסיונות. שלושת ניסיונות ההריסה הראשונים - שהסתמכו כל אחד על הפעלת מטען חומר נפץ בודד - נכשלו, והמבנה רק נטה על צידו. מבוכה רבה נגרמה לממשלתו של קוסטוב. המבנה נהרס לבסוף ב-21 באוגוסט לאחר הפעלת שרשרת של מטעני חומר נפץ קטנים יותר וציוד מכני כבד.
Papercut (שיר של זד)

ביקורות

השיר זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, אשר שיבחו את שירתו של סיון ברצועה. ניק קלי מפרויקט U כתב, "בהתחלה, "Papercut" נשמע כמו בלדה. וכמו שזה נשמע, זה יכול להיות חלק מהסרט "לשבור את הקרח". ולאחר מכן מגיעים הקצב, הפעימות, וטרוי שמתחיל לשיר את זה, מדהים", והוסיף כי סיון הוא הסולן המושלם לשיר זה. כריס היי, מ-"Pop Insomniacs", כינה את הרצועה "גולת הכותרת של האלבום" ו-"פרוסה מרשימה של פופ שמלווה בשירה המבטיחה של סיון". גלן גמבוה, מ-"ניוזדיי", כינה את השיר: "סוויטה מרתקת של סינת'פופ".
חבייר זאנטי

קריירת מועדונים

זאנטי שיחק בטאז'רס (רמדיוס אסקלדה) ובבאנפילד בארגנטינה, לפני שעבר לאיטליה ולאינטר ב-1995.
בעונת 2009/2010 השלים זאנטי זכייה בטרבל היסטורי עם אינטר כשבקושי החמיץ משחקים במהלך העונה. זאנטי שיחק משחק מלא נגד באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות, בו ערך את משחקו ה-700 במדי אינטר. בעונת 2010/2011 הספיקו זאנטי ואינטר לזכות גם בסופר קאפ האיטלקי אחרי ניצחון 3-1 על רומא.
בעונת 2010/2011 בגומלין חצי הגמר הגביע האיטלקי במשחק נגד רומא ערך את הופעתו האלף בקריירה. בנוסף הבקיע במשחק במסגרת ליגת האלופות נגד טוטנהאם והפך לכובש המבוגר ביותר במסגרת הטורניר.
זאנטי קיבל את הכרטיס האדום הראשון שלו בכל הקריירה בגיל 38 וחצי, במהלך משחק הליגה האיטלקית שנערך ב-3 בדצמבר 2011 נגד אודינזה.
בסוף עונת 2013/2014 פרש זאנטי ממשחק פעיל.

נבחרת

בנבחרת ארגנטינה ערך זאנטי את הופעת הבכורה שלו ב-16 בנובמבר 1994 מול נבחרת צ'ילה. בין היתר שיחק עם הנבחרת במונדיאל 1998 ובמונדיאל 2002. לקראת מונדיאל 2006 בגרמניה החליט מאמן הנבחרת חוסה פקרמן לא לזמנו לסגל ארגנטינה, דבר שהתקבל בהפתעה רבה בארגנטינה ובעולם. לאחר המונדיאל הוחזר זאנטי לסגל הנבחרת על ידי המאמן החדש-ישן אלפיו באסילה ופתח בהרכב הנבחרת במשחק הניצחון על נבחרת צרפת לאחר שנה וחצי של היעדרות. עם פרישתו של רוברטו אז'אלה מונה זאנטי לקפטן הנבחרת. זאנטי המשיך להיות חלק מהנבחרת גם לאחר מינויו של דייגו מראדונה למאמנה ב-2008, אולם הוא לא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2010. לזאנטי 145 הופעות במדי נבחרת ארגנטינה.

חייו האישיים

זאנטי נשוי לפאולה ולהם בן ובת. בתגובה למשבר הכלכלי בארגנטינה בסוף שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21, הקימו זאנטי ואשתו ארגון שמטרתו תמיכה ועזרה לילדים נזקקים בשם "קרן PUPI".
מלון גליה

מלון "גליה" (ידוע גם בשם סרדה בדרום מזרח אסיה) הוא זן מכלוא מסוג F1 של מלון מקבוצת רטיקולטוס. מקורו הוא בהכלאה של מלון מזן "העוגן" שהוא ירוק ציפה ומלון מזן "קרימקה" שהוא בעל קליפה מרושתת. הזן גליה פותח במרכז מחקר נווה יער של מכון וולקני בישראל על ידי דר' צבי קרחי, שהתמחה בטיפוח מיני דלועיים (אניקה גוברס ואברהם פנטי היו שותפים בפיתוח). הזן יצא לשוק ב-1973 ונקרא בשמה של בתו של קרחי. מלונים מטיפוס ”גליה“ מטופחים גם כיום (נכון ל-2013) על ידי חברות זרעים בינלאומיות ונמכרים למדינות שונות ברחבי העולם.
משקלו הממוצע של פרי בודד הוא קילוגרם אחד לערך. צורת הפרי היא עגולה וקליפתו מרושתת בקווים צפופים ומחוספסים. בהבשלה מלאה צבע הקליפה הוא צהוב. טעם מלון גליה נחשב כעשיר וארומטי והוא בעל תכולה גבוהה של מוצקים מסיסים (ערכים של עד 18% אפשריים, אם כי ערכים מעל 11% נחשבים כראויים לשיווק מסחרי). בשלותו נבחנת על ידי צבע הקליפה והריח ולא על ידי רכות או יובש הגבעול כפי שנעשה לעיתים בדלועיים. אם נשמר שלם בטמפרטורת החדר, הפרי שומר על איכותו, אך לאחר שנחתך, חלקים שלא נאכלו צריכים להיעטף ולהישמר בקרור כדי לשמור על טעמם.
מלון הגליה נחשב כנוח לגידול ומגודל במדינות רבות ברחבי העולם, בהן: פקיסטן, ברזיל, צ'ילה, גואטמלה, פורטוגל, ספרד, מרוקו, מדינות הדרום בארצות הברית, קוסטה ריקה, פנמה, הונדורס, יוון, טורקיה, מצרים וישראל.
נכון לשנת 2002, היקף גידול מלון גליה בעולם היה כ-300–500 אלף טונות לשנה.
גיי פרנדלי

גיי פרנדלי (מאנגלית: Gay-friendly, תרגום חופשי לעברית: "ידידותי להומואים") הוא מונח המשמש לתיאור פתיחוּת וסובלנות כלפי להט"בים מכיוונם של בתי עסק, מוסדות וגופים שונים, ערים או אנשים, ולתיאור כאלה הפועלים לכינון אווירה וגישה ידידותית כלפי להט"בים. המונח משמש גם הטרוסקסואלים המבקשים להעיד על עצמם כסבלנים ופתוחים כלפי הומואים ולסביות.
המונח נטבע בשנות המאה ה-20 המאוחרות בצפון אמריקה והפיכתו מונח שגור בקרב הקהילה ומחוצה לה היא תוצר של עלייה הדרגתית בזכויות להט"ב בעולם ובתמיכה הפוליטית והחברתית בהם. בנוסף, זיהוי של קהילת הלהט"ב כקהל יעד צרכני בעל פוטנציאל כלכלי משמעותי הביא עסקים רבים למצב עצמם כגיי פרנדלי.
ערים רבות בעולם מסווגות על ידי הקהילה הגאה כגיי פרנדלי, והבולטות מביניהן הן לונדון, סן פרנסיסקו, סידני, בואנוס איירס, תל אביב וברלין, וכן פריז ואמסטרדם. בישראל ניתן למצוא, לדוגמה, תיאורים כ"גיי פרנדלי" של העיר אילת, ושל יחידה 8200 בצה"ל. בפוליטיקה בישראל מוגדרות המפלגות מרצ, הירוקים וחד"ש כמפלגות גיי פרנדלי, אשר במצע שלהן יש התייחסות לזכויות להט"ב.
מחקרים מראים כי לקוחות להט"בים נוטים להעדיף בתי עסק שהם גיי פרנדלי, גם אם המחיר של השירות או המוצר הוא גבוה יותר ועל כן השימוש במונח רווח במיוחד בתחום השיווק, ועסקים וחברות מסחריות רבות ממצבים עצמם כגיי פרנדלי באמצעות פרסומות הפונות לקהל הומו-לסבי (לדוגמה - מקדונלד'ס או וירג'ין).
דירוגים שונים בוחנים את מידת ידידותם של עסקים וארגונים שונים לקהילה הגאה. כך למשל הארגון "הקמפיין לזכויות אדם" הפועל להשגת שוויון זכויות עבור הומואים ולסביות מפרסם רשימת חברות אשר להן מדיניות גיי פרנדלי. חברת פרינסטון רוויו (TPR) מפרסמת מדי שנה דירוג של המוסדות האקדמיים בארצות הברית ובו קטגוריית גיי פרנדלי.
אריה סתיו

ביוגרפיה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס אביו של סתיו לצבא האדום. בתום המלחמה הסתבך האב בספסרות ונשפט ל-25 שנה בסיביר. במהלך מאסרו התאבד. סתיו ואמו עברו את המלחמה תחת זהות ארית בדויה. ב-1951 עלה לארץ וגדל בחברת עולים בקיבוץ גבעת חיים. המשפחה המאמצת שלו הייתה זו של יצחק בן-אהרן. לדברי סתיו, בן-אהרן חיבב עליו את שירת נתן אלתרמן. שרת בחטיבת הצנחנים. ב-1963 עזב את הקיבוץ. ב-1983 נמנה עם מייסדי ההתנחלות שערי תקווה.
סתיו עוסק בשני תחומים שונים  - באסטרטגיה הביטחונית של מדינת ישראל, ותרגום שירה אירופית קלאסית. בשנת 1987 ייסד את "נתיב", כתב עת למחשבה מדינית, חברה ותרבות. תרגם אפוסים קדומים של גרמניה, צרפת ואנגליה. וכן את "שבעה שערי שירה" שאמור לכלול את היצירות החשובות לאורך ההיסטוריה האירופית. סתיו משתמש לעיתים בשם העט גדעון סתר.
עדן דרסו

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בשכונת קריית משה שברחובות. הוריה עלו לישראל במבצע שלמה יחד עם חמשת אחיה הגדולים. בצבא שירתה כסמב"צית בעיר הבה"דים.

קריירה

דרסו החלה את דרכה ב-2017 כאשר הוציאה את השיר "הכל נפלא". בהמשך השנה הוציאה יחד עם די ג'יי מש וכהן@מושון את השיר "יהיה מה שיהיה" מתוך אלבומו של די ג'יי מש "מחט על תקליט".
במאי 2018 התארחה בשירו של עידו מימון "שבילים חדשים" מתוך אלבומו השני, "זכרונות מהעתיד". באוגוסט 2018 הוציאה יחד עם די ג'יי מש אלבום משותף בשם "כתר שקוף", הכולל הופעות אורח של מיכאל סוויסה ואורי שוחט; מתוך האלבום יצא הסינגל "אוטובוסים". ב-2019 יצרו דרסו ודי ג'יי מש רמיקס לשיר זה יחד עם הצמד יאנג בויז. בספטמבר 2018 הוציאה יחד עם כהן@מושון את השיר "ביג באנג". בנובמבר 2018 השתתפה בשיר "פרפר" של עטר מיינר לצד דור3.
כמו כן, בשנת 2018 השתתפה בסדרת הדוקו מוזיקלית "ביטים" של HOT.
בספטמבר 2019 התארחה בשירו של ישי סוויסה, "מה זה בכלל משנה" לצד מיכאל סוויסה, טל טירנגל ורביד פלוטניק. חודש לאחר מכן הוציאה את השיר "Eden D".