google/wiki40b huggingface dataset:
אלי טהרי

תחילת דרכו

טהרי נולד ב-1952 כילד האמצעי לזוג יהודי איראני. יש לו ארבע אחיות ושני אחים. המשפחה עלתה לישראל מאיראן וחיה במעברה שהיום היא מבשרת ציון. בין 1953-1957 המשפחה חזרה לאיראן, אך שבה שוב לישראל מאוחר יותר. מכשהוריו התגרשו ואביו נישא מחדש, טהרי נשלח לבית יתומים "שדה חמד" בראשון לציון, ואחר כך עבר ל"מעון הילד" בתל אביב. בשנים שלאחר מכן היה בקבוצת שילר ובפנימיית חיל האוויר בחיפה.
טהרי היגר לארצות הברית ב-1971 כשבכיסו רק 100$. בעת שעבד כחשמלאי בבוטיק של בגדים ברובע הטקסטיל של מנהטן, החל טהרי לעצב ליין בגדים משלו, לאחר שהצליח להפוך את חולצת הסטרפלס לאייקון פופולרי ב-1973. המותג הקרוי על שמו "טהרי" הושק ב-1974 בבוטיק הממוקם בשדרת מדיסון בניו יורק.

קריירה

בהשראת עידן תרבות הדיסקו, אלי טהרי יצר בגדי-נשף מפתים וחולצות חושניות, כשהוא יוצא לראשונה עם תצוגת האופנה משלו ב-1977 במועדון הלילה הניו יורקי המפורסם,"סטודיו 54".
בשנות ה-80, פנה לעיסוק בחליפה המחויטת. הוא הצליח להגדיר מחדש את העשור עם עיצובים הממוקדים במקום העבודה, במקביל להצטרפותם של נשים לכוח העבודה ולשורות האליטה העסקית. הוא צורף למועצת מעצבי האופנה של אמריקה בשנת 1994. בשנת 1997 הוא שיתף פעולה עם אנדרו רוזן בהשקת המותג "Theory" לחנויות.
בשנות ה-2000 התרחב המותג שלו לחנויות של אביזרים, תכשיטים, מוצרי הנעלה וכלי בית לגברים. בשנת 2012 אלי טהרי היה שופט אורח בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Project Runway All Stars" ששדורה בערוץ "Lifetime". הוא שיתף פעולה עם "Kohl’s DesigNation" בשנת 2014 והשיק את ET Sport בשנת 2015.
כיום אלי טהרי נחשב למותג יוקרה עולמי ומעצב קולקציות בהשראת המוטו שלו כי "היופי האמיתי של האישה צריך לקבל ביטוי בבגדים." חייטות ללא דופי, בדים חושניים ופרטים ייחודיים ממשיכים לקחת חלק באופי הקולקציות המודרניות והמתוחכמות שעבורם טהרי נודע.
חוסטו ויאר

קריירה

ויאר נולד בעיירה סריטו שלגדות נהר פרנה בדרום פרגוואי. ב-1996 החל לשחק בקבוצת סול דה אמריקה מהליגה הראשונה בפרגוואי, ובשנת 2001 עבר למועדון גדול יותר, ליברטד. במדיה של קבוצה זו זכה פעמיים באליפות פרגוואי (2002 ו-2003), וב-2003 גם העפיל עמה לשלב רבע גמר הקופה סודאמריקנה, בו הודחה בידי ריבר פלייט הארגנטינאית.
בסיום אותה עונה עזב את פרגוואי והצטרף למועדון הארגנטינאי ניואלס אולד בויס. במדי מועדון זה זכה באליפות האפרטורה של ליגת העל הארגנטינאית, שהייתה האליפות הראשונה של המועדון מזה 12 שנים. באותה שנה (2004) בחרו בו כלי התקשורת בארגנטינה לשוער העונה וכלי התקשורת בפרגוואי בחרו בו לכדורגלן השנה.
בשנת 2008 הצטרף ויאר לקבוצת ריאל ואיאדוליד, מהליגה השנייה בספרד. לאחר שלוש שנים שוחרר ויאר מהמועדון וחתם בשורות אסטודיאנטס לה פלאטה הארגנטינאית.

נבחרת פרגוואי

ויאר זומן שיחק במדי הנבחרת הצעירה של פרגוואי בטורניר גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך ב-1997 במלזיה. 
במונדיאל 2002 שימש כשוערה השני של נבחרת פרגוואי, כמחליפו של חוסה לואיס צ'ילאברט. במונדיאל 2006 היה השוער הראשון, אך נפצע כבר לאחר 7 דקות במשחק הראשון מול נבחרת אנגליה. הוא הוחלף בידי אלדו בובאדייה, ולא שב עוד לשחק בטורניר.
במונדיאל 2010 שוב היה לשוערה הראשון של הנבחרת ולקפטן שלה. במהלך הטורניר ספג רק שני שערים (במשחק הראשון, מול נבחרת איטליה, וברבע הגמר, בו הודחה פרגוואי בידי נבחרת ספרד). במהלך המשחקים שמר על רשת נקייה במשך 410 דקות, יותר מכל שוער אחר. בקופה אמריקה 2015 הגיע עם נבחרתו עד לחצי הגמר שבו הודחה לאחר הפסד 6-1 לנבחרת ארגנטינה.
הירנפיין

היסטוריה

הירנפיין נוסדה ב-1551 על ידי שלושה אנשי אצולה כאתר לכריית כבול ששימש כחומר דלק. מכאן שם המקום: heer – לורד, veen – כבול. העיר לא הייתה אחת מ-"11 הערים של פריסלנד" (Friese elf steden) ולא הוענקו לה "זכויות עיר". כיום היא אחת הערים הגדולות במחוז.
טחנת הרוח Welgelegen היא היחידה ששרדה מבין 17 טחנות הרוח שניצבו בעבר בהירנפיין.

ספורט

הירנפיין מפורסמת בהישגיה הספורטיביים ובמתקני הספורט ברמה עולמית שבה. אלה כוללים את אצטדיון אבה לנסטרה ואת זירת ההחלקה המהירה על הקרח "טיאלף" (Thialf),שהיה מתקן ההחלקה הסגור הראשון בעולם באורך של 400 מטרים ומארח מדי שנה אירועים בינלאומיים המושכים קהל רב. טיאלף הוא גם אולם הבית של קבוצת ההוקי קרח המקומית, Friesland Flyers. קבוצת הכדורגל של העיר, הירנפיין, משחקת בליגת העל ההולנדית ויש לה נוכחות מתמדת בליגה האירופית במשך שנים רבות. ההישג הגדול ביותר שלה היה כאשר היא השתתפה בליגת האלופות בשנת 2000. ב-2006 הושלמה בנייתה של "עיר הספורט" (Sportstad), מיזם שכולל, אולם התעמלות, בריכת שחייה והרחבה של אצטדיון הכדורגל.
כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן

ביוגרפיה

כריסטיאן נולד ב-7 בנובמבר 1674 בשטרסבורג, לכריסטיאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד ולקתרינה אגתה, רוזנת ראפולשטיין, בתם של יוהאן יקוב, רוזן ראפולשטיין ואנה קלאודיה מזאלם-קירבורג.
בשנת 1697 התגייס כריסטיאן לצבא הצרפתי, ומונה למפקד הרגימנט האלזסי. בשנת 1699 מתה אמו קתרינה אגתה, רוזנת ראפולשטיין, וכריסטיאן ירש את רוזנות ראפולשטיין. בשנת 1702 הועלה כריסטיאן לדרגת מרשל דה קאמפ, ובשנת 1704 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. בשנת 1708 פיקד כריסטיאן על כוחותיו בהצלחה בקרב אודנארד, שהיה חלק ממלחמת הירושה הספרדית.
בשנת 1717 מת אביו כריסטיאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, וכריסטיאן ירש את רוזנות פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד. בשנת 1731 מת גוסטב, דוכס צווייבריקן, וכריסטיאן ירש את רוזנות פפאלץ-צווייבריקן. בתחילה התנגדו לכך קרובי משפחתו של גוסטב, אולם ב-24 בדצמבר 1733 אושר הדבר בהסכם שנחתם בינו לקרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ במנהיים.
ב-3 בפברואר 1735 מת כריסטיאן בצווייבריקן, ובנו כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן עלה לשלטון במקומו.
דני יעקובי

חייו

דני יעקובי נולד בירושלים ולמד בבית-ספר התיכון שליד האוניברסיטה. את התואר הראשון סיים באוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה כללית והחוג לסוציולוגיה ואנתרפולוגיה. את התואר השני והשלישי השלים באוניברסיטה העברית בחוג להיסטוריה. נושא עבודת הדוקטורט אותה הגיש בשנת 2003 היה תולדות מדעי הרוח הכלליים באוניברסיטה העברית.
יעקובי לימד בתיכון שליד האוניברסיטה והיה חבר צוות היסטוריה באגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך. שימש כמרכז ועדת תוכנית הלימודים בהיסטוריה לחטיבה העליונה בבית הספר הממלכתי. ערך את העלון למורי ההיסטוריה והיה שותף לכתיבתם של ספרי לימוד לבית-הספר התיכון. היה בין עורכי הסדרה "סוגיות נבחרות בתולדות היישוב והמדינה" בהוצאת מאגנס. לימד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב והשתלם באוניברסיטת טורונטו.

ספרים שערך

ארץ אחת ושני עמים בה, הוצאת מאגנס, 1999
ספר זה הוא הראשון בסדרה סוגיות נבחרות בתולדות היישוב והמדינה, שמטרתה להציג סוגיות העומדות על הפרק במחקר תולדות היישוב ומדינת ישראל בראייה בין תחומית. סדרה זו מבוססת על דיונים שהתקיימו באוניברסיטה העברית בירושלים בהשתתפות חוקרים מתחומי מדעי הרוח ומדעי החברה. מטרת הדיונים בספר היא לבחון באמצעות עיון במספר סוגיות כמה מקווי הדמיון והשוני בין היהודים לפלסטינים שנקלעו לטריטוריה משותפת וחייהם הפכו להיות שזורים אלו באלו. הספר דן במספר שאלות: מהן הבעיות הקונצפטואליות הקשורות להיסטוריוגרפיה של ארץ שבה שני עמים? כיצד יש לבחון את הציונות במבט השוואתי? מה בין תופעות הכנעניות בתנועה הלאומית היהודית לבין מקבילתה בתנועה הלאומית הערבית? מהן ההבדלים ביחסי תפוצה ומולדת בין היהודים לפלסטינים?
בינוי אומה, הוצאת מאגנס, 2000
בדיונים בספר השני בסדרה נבחנות כמה מהדרכים שבהן השתמשה הציונות ליצירת תודעה לאומית חדשה. בדומה לתנועות לאומיות אחרות גם התנועה הציונית עשתה שימוש במגוון אמצעים לבנייתה של תרבות לאומית. מה היה חלקם של האינטלקטואלים בבניית הזהות הלאומית? האם היה הסוציאליזם של תנועת העבודה סוציאליזם לאומי? כיצד שימשה המוזיקה כמכשיר לגיבוש חברתי? כיצד השפיעו טיולים על תהליך יצירת זיקה למולדת? מה היה מקומו של התנ"ך בעיצוב הזהות הלאומית? ומה היו הדרכים שבהן הוצג טבע הארץ?
מתנועה לאומית למדינה, הוצאת מאגנס, 2002
בדיונים בספר השלישי בסדרה נדונות כמה סוגיות הנוגעות לנסיבות שהביאו להקמתה של מדינת ישראל ולשינויים שחלו בה עם תמורות הזמן. מהו הדומה ומהו השונה בין הציונות לתנועות לאומיות אחרות? מה היו הסיבות שהובילו להקמת המדינה בשנת 1948? מה הקשר בין מדינת ישראל לבין השואה? כיצד השתנה הקיבוץ מתקופת הקמת המדינה ועד לימינו? מהי ההיסטוריה הצבאית של מדינת ישראל? מהם מאפייני הדמוקרטיה הישראלית בהשוואה לדמוקרטיות אחרות בעולם?
ראש ממשלת ברוניי

משרד רשמי ומגורים

משרד ראש הממשלה של ברוניי ממוקם ליד ארמון אדינבורו של ברוניי בשדה התעופה לאמה, ברקאס, מזרח בנדר סרי בגאוואן.
פורטלט

פורטלט הוא רכיב ממשק המשתמש בטכנולוגית Java ומהוה אבן בניין לפורטל אינטרנטי כך שדפי הפורטל בנויים מאוסף של פורטלטים.
טכנולוגיית הפורטלט מאפשרת למשתמש בעל הרשאה מתאימה לייצר ולשנות דפי אינטרנט באופן דינמי, על ידי הוספה, הורדה והזזה של פורטלטים קיימים.
טכנולוגייה זו מקבילה לטכנולוגיית ה Google Gadgets, אך מבוססת על סטנדרטים, דבר המאפשר למפתחים לייצר רכיבים הניתנים להוספה לכל פורטל אינטרנטי סטנדרטי בלי לבצע התאמות מיוחדות.

סטנדרטים

הסטנדרט עליו מבוססת הטכנולוגיה הוא Java Portlet API המבוסס על התקן JSR-168.
הגרסה העדכנית,  Java Portlet API 2.0, מבוססת על תקן JSR-268.
סטנדרט זה מגדיר את חוזה העבודה בין יישום הפורטל לבין רכיב הפורטלט ומתייחס להתאמה אישית, תצוגה ומגבלות אבטחה.
בנוסף קיימת תמיכה מובנית ב- Web Services for Remote Portlets (או בקיצור WSRP) אשר מהווה מעטפת סטנדרטית של Web Services לפורטלים ובכך מאפשר הפעלה מרחוק מתוך פורטלים התומכים בתקן.

יישומי פורטל התומכים בתקן

קיימים שרתי פורטל רבים אשר תומכים בתקן, ביניהם IBM WebSphere Portal Server, Oracle BEA Portal Server.
קיימים גם שרתי קוד פתוח, כאשר הבולטים שבהם הם Apache Jetspeed ו- Liferay.
דווה בוב

ביוגרפיה

פוסטומה נולד באמסטרדם, בירת הולנד בשנת 1992. בגיל 6 החל לנגן בפסנתר ולאחר מכן בגיל 14 בגיטרה. כבר כיוצר-זמר כתב שירי קאנטרי ברוח שנות ה-60 וה-70. 
בשנת 2012 זכה בעונה הראשונה של תחרות הכישרונות "De beste singer-songwriter van Nederland" (הזמר-יוצר הטוב ביותר בהולנד), בהנחיית יוצרה חיל ביילן (Giel Beelen) בה המתמודדים כותבים את שיריהם בעצמם, שאחריה התפרסם במדינתו לאחר ניצחונו בתחרות. 
סגנונו המוזיקלי כולל מוזיקת פולק וקאנטרי. בוב הוחתם בחברת ההקלטות יוניברסל מיוזיק גרופ ובשנת 2015 הוציא את אלבומו הראשון "Pass It On". ב-22 בספטמבר הוכרז על ידי רשות השידור AVROTROS בבחירה פנימית לייצג את הולנד בתחרות האירוויזיון לשנת 2016, עם השיר "Slow Down". ב-10 במאי הוא הופיע בחצי הגמר הראשון והעפיל לגמר. בתום ההצבעה בגמר שהתקיים ב-14 במאי סיים במקום ה-11 עם 153 נקודות. באותו חודש שוחרר האלבום השני "Fool bar" שכלל את שירו לאירוויזיון.
בשנת 2016, בוב הצהיר בראיון כי הוא ביסקסואל.
אלכסנדר טשאייב

במועדונים

מגיל שלוש עד שמונה עסק בהתעמלות מכשירים. לאחר מכן עבר למחלקת הכדורגל שם מועדון טרודוביה רזרבי וכעבור כמה חודשים הגיע לבית הספר לכדורגל של לוקומוטיב מוסקבה. לאחר שטשאייב לא הצליח לפרוץ להרכב הקבוצה הבוגרת, הוא עבר לבית הספר של מועדון "מוסקבה". לאחר שנה, "מוסקבה" פורקה וטשאייב הגיע לאקדמיה של דינמו.
במהלך מחנה החורף ב-2014 בפעם הראשונה צורף לאימוני הקבוצה הבוגרת. לפני תחילתה של עונת 2014/15 במחנה אימונים באוסטריה נטל חלק במספר משחקי ידידות. בתחילת העונה צורף כחבר סגל ועשה את הופעת הבכורה שלו ב-11 בדצמבר 2014, במחזור הששי של שלב הבתים של הליגה האירופית כשעלה כמחליף בתוספת הזמן במקום באלאז' ג'וג'אק.
ביולי 2018 חתם בספרטק מוסקבה.

בנבחרת

ב-2014 הוא שיחק שלושה משחקים עבור נבחרת הנוער של רוסיה עד גיל 19.
אודה ליום הולדתה של המלכה אנה

אודה ליום הולדתה של המלכה אן (HWV 74) היא קנטטה חילונית, או יותר נכון "אודה אנגלית", שהולחנה על ידי גאורג פרידריך הנדל (1685-1759) לפי לברית מאת אמברוז פיליפס (1674-1749), לכבוד יום הולדתה של אן, מלכת בריטניה, 6 בפברואר, בשנת 1713. היא ידועה גם כ" Eternal Source of Light Divine" ("מקור נצחי של האור האלוהי"). איננה מופיעה בתוכנית הטקס ליום הולדת המלכה אנה באותה שנה, וסבורים שלא בוצעה אז אם בכלל.
סגנונה מושפע ממסורת אודות החצר האנגליות, כולל אלו של הנרי פרסל.
האודה כוללת שבעה פרקי אריות קצרים המתחלפים לסירוגין בקטעי מקהלה שנראים כמו פזמון. כל פזמון כזה מסתיים במלים:
The day that gave great Anne birth
Who fixed a lasting peace on Earth.
היום שבו נולדה אנה הגדולה

שהביאה עלי אדמות שלום בר קיימא
הטקסט מהלל את השגת הסכם אוטרכט במו"ם שנוהל בשנת 1712 על ידי ממשלת הטורי של המלכה לשם סיום מלחמת הירושה הספרדית.
את האודה מבצעים זמרת אלט או קונטרטנור, סופרן, באס, מקהלה, חצוצרה סולו ותזמורת
היא מתחילה עם קונטרה-טנור או זמרת אלט סולן, מלווה בחצוצרה בנגינת אובליגטו תובענית,
Eternal source of light divine
with double warmth thy beams display
and with distinguish'd glory shine
to add a lustre to this day.

ממשיכה עם דואט לקונטרה-טנור ובאס, המסתיים בפוגת-
כוראל (כמו בקונצרטו מס 3, אופוס 3), אחר כך באים קטעי סולו קצרים, ואחרי כל אחד - קטע מקהלה קצר ובסיום - קטע לקונטרה-טנור סולו ואחריו חלק מקהלתי ברה מז'ור עם חצוצרות ותופים ופינאלה בצורת פוגה הכוללת גם כן חומר שאפשר למצוא בקונצרט השלישי אופוס 3.
בית פג'אר

התקופה העותמאנית

אדוארד רובינסון, חוקר ארץ ישראל במאה ה-19, תיעד את העיירה במסעותיו באזור בשנת 1838. בית פג'אר היו בעיקרו אזור חקלאי עד המאה ה-19, כאשר הפך בהדרגה ליישוב עירוני. התושבים היו צאצאיהם לנוודים למחצה מן החורן. על פי תושבי הכפר, הם באו מבית לחם, והתיישבו בבית פג'אר בשנת 1784.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1863, ותיאר אותו כ"כפר על ראש גבעה טרשית, עם טרסות שיוצרו מאבנים מסותתות מעשי ידי אדם. במורד הגבעה נתקלתי בקבר עתיק חצוב בסלע והכפריים עדיין קברו מתיהם בקברים חצובים כאלו. בכפר חיו כ-400 אנשים.". ברשימת כפרים עות'מאנית מ-1870 נרשם שבכפר יש 27 בתים ו-81 תושבים, אם כי הרשימה כללה רק את הגברים בכפר. ב-1883, ב"סקר ארץ ישראל המערבית" של הקרן לחקר ארץ ישראל, תוארה בית פג'אר כ"כפר קטן שעמד גבוה מאוד על רכס. מקבל את מימיו ממעיינות ובארות ואדי אל-ערוב".

בתקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי, בשנים 1920–1940, בית פג'אר שימש כנקודת תצפית על אזור בית לחם-חברון.
במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי אוכלוסיית בית פג'אר מנתה 766 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 אוכלוסיית בית פג'אר מנתה 1,043, עדיין כולם מוסלמים, ב-258 בתים. בשנת 1945 אוכלוסיית בית פג'אר מנתה 1,480 תושבים, אשר בבעלותם 17,292 דונם של קרקע, על פי סקר שטחים ואוכלוסיות רשמי.

לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, בית פג'אר נמצאת תחת שלטון ישראלי. האוכלוסייה במפקד 1967 שנערך על ידי הרשויות הישראליות הייתה 2,474. בשנת 1995 עברה השליטה לידי הרשות הפלסטינית ("שטח B").
ב-4 באוקטובר 2010, המסגד בבית פג'אר הותקף בידי מציתים, אשר שפכו נפט והציתו שטיחים. כמו כן הושארו הכתובות "תג מחיר" ו"נקמה" וכן מגן דוד עם הספרה 18 – אולי רמז לפינוי המאחז גבעה 18 הסמוכה לקריית ארבע.
ב-30 באוקטובר 2015, משרד הבריאות הפלסטיני דיווח כי ילד בן 8 חודשים מבית פג'אר מת משאיפת גז מדמיע שנורה על ידי צה"ל.

כלכלה

ענפי הכלכלה העיקריים הם חקלאות ותעשיית האבן. בית פג'אר היא אחד המרכזים העיקריים של ייצור אבן ירושלמית ברשות הפלסטינית. כ-80% מכוח העבודה בה מועסק בתעשיית האבן, רובו באחד מ-150 המפעלים לעיבוד אבן או באחת מארבעים המחצבות באזור. רוב המפעלים לניסור אבן נמצאים בשטח B שבשליטה מנהלית פלסטינית, אולם המחצבות ממוקמות ברובן בשטח C, ולפיכך זקוקות להיתר ישראלי כדי לפעול.
המלאך היה שטן

רקע

משה גז ויעקב בר און (לימים כתב ספורט ב"מקור ראשון") היו בעלי חנות פוטוגז במשך עשור (1974-1964) והיטיבו לתעד במצלמת 8 מ"מ משחקי כדורגל שנערכו בשכונה רמת עמידר. הרעיון לתסריט נבע מעצם רצונו של גז ליצור מותחן-אימה שיהיה הראשון בסוגו בארץ, ויהווה אלטרנטיבה לז'אנרים השכיחים בתעשייה המקומית. מפיקי הקולנוע מיכאל שוילי, יצחק שני ויוסף דיאמנט הוקסמו מהרעיון היומרני של גז והסכום שהשקיעו בסרט הסתכם בשלושים וחמישה אלף דולר.

עלילה

שתי סטודנטיות, אדית ומירי (שטראל ובן דוד), מוצאות עצמן נרדפות בידי זר מסתורי. אדית מחליטה לברוח מהעיר, אך התוכנית משתבשת והיא נקלעת לחוותו המבודדת של חקלאי תמהוני. ברקע פרשת רצח סדרתי של ילדים מסעירה את המדינה.

הפקה והפצה

לאחר שגז סיים לכתוב את התסריט, הוא ליהק לתפקידים הראשיים שתי סטודנטיות למשחק, אופליה שטראל וטובה בירן (לימים עורכת סרטים שגם ערכה את הגרסה הראשונית של הסרט). לאחר דרישות של שתי השחקניות להעלאת שכרן פיטר גז את בירן והחליפה במירי בן דוד (סגנית מלכת היופי), בתקווה שפיטוריה מן ההפקה ירתיעו את שטראל. אולם שטראל לא נרתעה, עזבה את ההפקה ותבעה את גז יחד עם השחקנית הראשית לשעבר בירן בבית הדין לעבודה.
בשל ההפסד הכספי הרב ובשל סירובו של משרד המסחר והתעשייה לממן את הסרט שמומן בעיקרו בכסף פרטי, פרשו בר און, שני ודיאמנט מההפקה ופרסומות סמויות הפכו למקור המימון העיקרי של הסרט. גז המשיך לצלם את הסרט תוך החלפת שטראל בתאורנית הסרט. גז הפך את הדמות של מירי בן דוד לדמות הראשית, מה שהצריך שינויים רבים בתסריט ובעריכה.
משהסתיימה העבודה על הסרט, שמעון ארמה ודוד אברהם, שהיו מפיקי קולנוע (בין השאר הפיקו ביחד את הסרט "חכם גמליאל" מ-1973) נענו לבקשתו של גז להפיץ את הסרט, אולם לאחר שהבחינו כי הסרט הוא כישלון בקופות וגורע מכספם, החליטו להפסיק את הפצתו. המפיץ הנוסף, איש עסקים פרטי שעבד לצד ארמה ואברהם, פשט את הרגל כליל.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-1973, החליט גז להקפיא את הפצת הסרט וכך לא הופץ עד לשנת 1976. באותה השנה פנה גז ליוסף זבידה, בעלי חברת "יוז פילם" שהפיק בין היתר את הסרט "רק היום" (1976), והלה נענה לבקשתו להפיץ את הסרט. לימים טען גז כי זבידה כשל בהפצת הסרט וכי יחסי הציבור שעשה לסרט היו שגויים. זבידה מצדו טען כי לא היה לו די זמן להתעסק בסרטו של גז משום שהפיק סרטים אחרים, נחשבים יותר.
הסרט הוקרן בבית הקולנוע גורדון בתל אביב והורד מיד מן המסכים לאחר יומיים לנוכח כישלונו בקופות. שמונה שנים לאחר מכן, ירד גז מהארץ והיה איש עסקים מצליח בארצות הברית שרשם על שמו פטנט להקרנת סרטים.
בשנת 1995 נמצא עותק של הסרט ונערכה הקרנה חגיגית שלו בסינמטק תל אביב ביוזמת המקומון "עכבר העיר". בהקרנה נכחו מבקר הקולנוע מאיר שניצר שציין לרעה את הסרט בספרו על הקולנוע הישראלי, והכתבת ליסה פרץ שהכתירה את גז בתור "אד ווד הישראלי".
בשנת 2011 ביים אבידע לבני סרט דוקומנטרי בשם לאן נעלם משה גז שעסק במשה גז ובסרטו.
בשנת 2016 סיים גז את העבודה על גרסה חדשה לסרטו בעותק דיגיטלי. העיתונאי וחוקר הקולנוע עידו רוזן חשף את "המלאך היה שטן: גרסת הבמאי" בהקרנה חגיגית בסינמטקים בחג פורים.
א. פרידמן

א. פְרִידְמָן הוא שם העט של לֵאָה פְרִידְמָן (נולדה בכ"ז באב ה'תשכ"ו, 12 באוגוסט 1966) מורה, מרצה, סופרת, תסריטאית ועיתונאית ישראלית.

ביוגרפיה

פרידמן נולדה כבת בכורה במשפחה של תשעה ילדים. בילדותה גדלה בקהילה החרדית בנתיבות, אביה היה ממקימי ישיבת הנגב ואמה ייסדה את בית יעקב בנתיבות. פרידמן למדה בבית ספר יסודי בית יעקב בתפרח, שהיה אז בית ספר קטן ואליטיסטי] בניהולה של הרבנית חיה פינקוס, בסמוך לישיבת תושייה. בספרה "ברירת מחדל" היא מרבה לתאר את הנוף של תפרח ודמויות שפגשה במושב וחרצו את רישומם עליה. מגיל צעיר עסקה בכתיבה סביב נושא השואה.
כשהגיעה פרידמן לגיל תיכון עברה המשפחה לירושלים כדי לאפשר לבנות המשפחה ללמוד בסמינר ללא פנימייה. פרידמן למדה בסמינר הישן וקיבלה בשנת 1986 תעודת הוראה עם התמחות בעברית. היא למדה לתואר ראשון אקוויוולנטי בהיסטוריה ובמחשבת ישראל במכון ההשתלמויות של בית יעקב בירושלים. בשנת 2005 סיימה בהצטיינות תואר שני במכללת ירושלים בהיסטוריה ובמחשבת ישראל. בלימודי ההיסטוריה התמחתה בעיקר בהיסטוריה של השואה. בשנת 2008 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בתקשורת במכללת ליפשיץ. בשנת 2009 קבלה דיפלומה בעריכת לשון מטעם מכללת ליפשיץ. היא סיימה תואר שני נוסף בחינוך.
עבודותיה על הרבי מפיאסצנא "רב חובל באנייה טובעת" ו"עידוד בתופת - דרכי העידוד של הרבי מפיאסצ'נא בגטו ורשה על פי דרשותיו באש קודש" הופצו באלפי עותקים על ידי חסידות פיאסצ'נא בישראל בשנים 2000–2001. בשנת 2003 כתבה וערכה חמש חוברות הכנה למסע לפולין, על מחנות השמדה שונים. החוברות יצאו לאור מטעם מכון ההשתלמויות למורות של בית יעקב בארץ ישראל ותורגמו לאנגלית עבור ארגון נשות אגודת ישראל בארצות הברית.
בספריה היא מרבה לעסוק בשאלות של זהות יהודית ובחשיבותה של ההלכה. סגנונה ונושאי הכתיבה שלה נחשבים לפורצי דרך בציבור החרדי. אף על פי שספריה נכתבים לציבור החרדי ועליו, הם מעוררים עניין רב בציבור הכללי.
בשנת 2013 זכתה במקום הראשון מטעם חממה ליוצרות חרדיות של קרן גשר עבור תסריט שכתבה בשם "פריצת דיסק". תסריט זה זכה לתמיכתה של קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב והוא בשלבי פיתוח.
במשך השנים כתבה בכינויים שונים בעיתונות החרדית: משפחה, בקהילה, מדור "בריא לדעת" באתר בחדרי חרדים, באתר הידברות ובירחון שלהם. ועוד.
משמשת מרצה לעיון במדרשי חז"ל, ספרות, חקר השואה תקשורת ותסריטאות, במכוני השתלמות למורות ברחבי ישראל. פרידמן מתגוררת בירושלים, נשואה ואם לשישה.
אוסקר יוסט

חייו

אוסקר יוסט מגיע ממשפחה מוזיקלית. אביו, אלברט יוסט סניור, היה נגן צ'לו בלהקה צבאית. ממנו קיבלו הבנים, אוסקר ואלברט (אָלי) ג'וניור, את שיעור הכינור הראשון שלהם. לאחר בית הספר התיכון והתנדבות במלחמת העולם הראשונה עבד בחקלאות, כטלר בבנק, ולבסוף גם לקח חלק בלהקת בידור. 
בשנת 1924 הקימו יוסט ואחיו, אלי, את תזמורת הריקוד, "טנצשפורט אורקסטר אוסקר יוסט" (Tanzsport-Orchester Oscar Joost). אוסקר היה הכנר הראשי ואחיו המתופף. הם זכו להצלחה בכל גרמניה ובדנמרק ובשנת 1929 הקליטו את התקליט הראשון למכירה בברלין. במרץ 1930 הובילה הצלחתם להופעה במלון אדן היוקרתי ולחתימת חוזה הקלטות עם אלקטרולה. לאחר מכן הקליטו גם עם חברות תקליטים אחרות: פאלאס (1931) קריסטל (1931–1934), אולטרהפון/טלפונקן (1932), דויטשה גרומופון/פולידור (1934–1941).  
באותו הזמן עסק יוסט גם בקולנוע. 
משנת 1933 היה יוסט חבר המפלגה הנאצית ובינואר 1940 הצטרף לוורמאכט. באותו זמן נוהלה התזמורת על ידי רודי יוקלנט שהיה נגן סקסופון וקלרינט בתזמורת החל מ-1930.  
יוסט היה קומפניפיהרר (Kompanieführer) בדרגת אובר-לויטננט. בזמן שירותו המשיך לעסוק במוזיקה וחיבר עבור יחידתו 'פולקה בוהמית'. בשנת 1941 הועבר מהחזית המערבית לחזית המזרחית שם נפצע קשה. הוא נפטר משפעת בבית חולים בברלין.
אביגיל ספנסר

ילדותה

ספנסר נולדה וגדלה בפלורידה, בתה של לידיה אן (בראון) והגולש יאנסי ספנסר. יש לה שני אחים, יאנסי ספנסר וסטרלינג ספנסר.
ספנסר הודיעה, כי היא חלק משבט הצ'ירוקי.

קריירה

תפקידה הגדול הראשון של ספנסר היה של רבקה "בקה" טיירי באופרת הסבון כל ילדיי מ-3 ביוני 1999 עד 10 באפריל 2001. בשנים שלאחר מכן היא החלה לשחק תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, כולל CSI: זירת הפשע, החקירה, איך פגשתי את אמא שלך", "מרפאה פרטית" והטירה.
ספנסר הופיעה בסרטים כגון: בשנתי (2010), פלישה למערב (2011), זאת מלחמה (2012), הגלישה הגדולה במאווריקס (2012), The Haunting in Connecticut 2: Ghosts of Georgia (2013), ארץ אוז (2013) ו This Is Where I Leave You (2014). בטלוויזיה, היא השתתפה בסדרות טלוויזיה כגון: מד מן, הות'ורן וחליפות.
מ-2013 עד 2016 ספנסר כיכבה בערוץ SundanceTV בסדרת הדרמה לתקן, בו היא הייתה מועמדת לקבל את  פרס הבחירה הטלוויזיונית של המבקרים. ב-2016, ספנסר החלה לשחק תפקיד ראשי של פרופסור להיסטוריה לוסי פרסטון ב-NBC בסדרה טיימלס.
ספנסר שיחקה גם בפרסומות.

חיים אישיים

ספנסר נישאה לאנדרו פרואט ב-2004, והגישה בקשה לגירושין בפברואר 2012. לשניים ילדה משותפת.
איקסורה מאוי

איקסורה במשתלה

משתלת מאירה - קדומים - יוני 2008
חנה אורלוף

חייה ויצירתה


אורלוף נולדה ב-1888 בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) כבת השמינית מבין תשעה ילדים. אחד מאחיה הבוגרים היה צבי נשרי, ממייסדי החינוך הגופני בארץ ישראל. בהיותה נערה עלתה לארץ ישראל עם הוריה ואחותה מרים (אמו של רפאל איתן) והמשפחה התיישבה בפתח תקווה. אחיה, מאיר דב אורלוב, היה ראש אגודת בעלי המלאכה במושבה (בנו זאב אורלוב היה מחללי פרעות תרפ"א).
בשנת 1910 יצאה ללמוד תפירה בפריז, ושם מצאה את ייעודה באמנות הפיסול. התפתחותה הייתה מהירה מאוד; עודדו ותמכו בה אנשי האמנות והסופרים של פריז, בהם לאון ורת ואוקטב מירבו. חנה אוֹרלוֹף יצרה בפוריות מופלאה יצירה מקורית שמקיפה את כל שטחי הפיסול והטכניקות שלו. היא יצרה דיוקנאות, דמויות של נשים הרות ואימהות עם ילדיהם וכן בעלי חיים.
ב-1925 זכתה באות לגיון הכבוד בדרגת אביר.

קשריה עם ישראל

חנה אורלוף חיה ועבדה בפריז ושם זכתה לפרסום רב, אולם עם זאת אורלוף בעלת התרבות הצרפתית לא ניתקה מעולם את קשריה עם ישראל. קשרי משפחה ורעות.
היא חזרה לישראל לביקורים ממושכים. היא הקימה כמה מצבות זיכרון בישראל: האנדרטה לזכר דב גרונר ברמת-גן, אם עם ילד בעין גב להנצחת עמידות הגבורה של האישה הישראלית במלחמת השחרור, אנדרטת "הציפור הפצועה" ב"היכל הכרמל". הוא פיסלה מספר מהדמויות החשובות ביישוב ובמדינה כדוגמת חיים נחמן ביאליק, דוד בן-גוריון ולוי אשכול.
בשנת 1935 הציגה תערוכה בגלריית סטימצקי בירושלים ובאותה שנה הציגה לראשונה תערוכה במוזיאון תל אביב, אז בבית דיזנגוף. הציגה עוד במוזיאון תל אביב ב-1949, ב-1952 וב-1961, במוזיאון העירוני בחיפה ובמוזיאון הרצליה.
ב-1968 הגיעה לביקור בישראל לרגל תערוכת עבודותיה במוזיאון תל אביב לכבוד יום הולדתה השמונים. היא חלתה ונפטרה בית החולים שיבא ב-18 בדצמבר 1968. נקברה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
לאחר מותה נערכה במוזיאון תל אביב תערוכה רטרוספקטיבית גדולה.
רצח באוריינט אקספרס

עלילת הספר

הבלש הבלגי הרקול פוארו נקלע לפרשיית רצח סבוכה במיוחד, לאחר שסיים בהצלחה ניהול חקירה סבוכה ורגישה במיוחד עבור הצבא הצרפתי בסוריה. פוארו שירת במשטרת בלגיה. לאחר קריירה ארוכה במשטרה פרש פוארו, עקר ללונדון, והפך לבלש פרטי. כבלש פרטי מצא עצמו פוארו מנהל חקירות ברחבי העולם, ובין היתר סייע לממשלות שונות בחקירות סבוכות במיוחד. לאחר סיום החקירה בחר פוארו לעשות את דרכו חזרה לאנגליה באמצעות רכבת האוריינט אקספרס. באחד הלילות הרכבת נתקעת בשלג באזור מבודד ובבוקר שלמחרת מתגלה גופתו של מר ראצ'ט, דקורה 12 פעמים בדקירות לא אחידות בחזהו. פוארו פותח בחקירת המקרה.

עיבודים לקולנוע

הספר עובד גם לסרט קולנוע, "רצח באוריינט אקספרס", משנת 1974 אותו ביים סידני לומט, ומככבים בו אלברט פיני כפוארו, שון קונרי בתפקיד קולונל ארבטנוט ולורן באקול כגברת האברד.
עיבוד נוסף לספר נעשה בשנת 2001 ובו גילם אלפרד מולינה את הבלש פוארו. וכמובן, גם בגילום של השחקן דייוויד סושה בסדרת הטלוויזיה הבריטית "פוארו".
בשנת 2017 הופק סרט קולנוע נוסף על פי הספר, "רצח באוריינט אקספרס", בבימויו של קנת בראנה, שאף גילם את הבלש פוארו, ובהשתתפות ג'ודי דנץ', ג'וני דפ, וילם דפו, דרק ג'קובי, ג'וש גאד, פנלופה קרוז ומישל פייפר.

תרגום לעברית

תרגום לעברית של הספר, מאת אריה חשביה, יצא לאור בשנת 1975 בהוצאת מ. מזרחי. בשנת 2017 יצא לאור, בהוצאת עם עובד, תרגום חדש לספר, מאת מיכל אלפון.