פחד וחרדה מחיסונים בגיל הרך

טיפולים רפואיים הכרוכים במתן זריקות, במיוחד חיסונים, הם מקור שכיח לכאב ולחרדה בקרב ילדים ברחבי העולם. הפחד מזריקות מתחיל בגיל הרך המוקדם והולך ועולה עם הגיל ומגיע לשיאו בגיל בית הספר, כיוון שחוויית הכאב מעלה את רמת החרדה ואת החומרה של תפיסת הכאב. הכאב שהילדים חווים בילדות עשוי להוביל להשפעות מזיקות מבחינה פסיכולוגית לטווח הארוך. הכאב הנפוץ ביותר שחווים בילדות נגרם על ידי זריקות חיסון, ועלול להוביל לאי התמדה בקבלת שגרת החיסונים המומלצת. לפיכך, המודעות לדרכים להפחתת הכאב מהחיסון בקרב ההורים וספקי שירותי בריאות - חשובה. קיימות טכניקות והתערבויות שונות שמטרתן להרגיע את הילד במהלך החיסון וכך להפחית תחושות של כאב וחרדה בעקבותיו.

כאב בקרב ילדים בגיל הרך

מערכת העצבים המסוגלת להעביר גירוי כאב למוח, קיימת בעובר מגיל 24 שבועות הריון ולכן כל פג או ילוד חש כאב. כלומר, קיימים כל הקשרים הבסיסיים להולכת גירוי כאב אף על פי ששלב המיאלניזציה עדיין לא הושלם. מעבר לכך, בקרב תינוקות קיימת נטייה לחוש כאב בעוצמה גבוהה יותר ממבוגרים כי המערכת האינהיביטורית מתחילה להתפתח במשך החודשים הראשונים לחיים, אך אינה מספיק פעילה בילוד. לפיכך, עוצמת הגירוי המגיעה למוח עלולה להיות חזקה יותר.
אחת הבעיות המקשות על אבחון הכאב בילדים היא הקושי בהגדרת הכאב על ידיהם ודירוג עוצמתו. מלבד מגבלת התקשורת המילולית בגילאים צעירים, משפיעים גורמים כמו שלבי ההתפתחות הפסיכו־חברתית של הילדים וחוויות עבר מוגבלות בהשוואה למבוגרים. לכן, הערכת הכאב בילדים שונה מהותית מזו של מבוגרים, והיא מחייבת מיומנויות מצד הצוות המטפל. לצורך הערכת כאב עצמית בילדים עדיפה ההסתייעות בכלים חזותיים. קיימים מספר כלי הערכה מהימנים ותקפים הנמצאים בשימוש נרחב. לדוגמה, ילדים בגיל בית הספר יכולים לדרג את עוצמת הכאב בסרגלי (Visual analogue scale) ‏(VAS) לטווח הגילאים 8 שנים ומעלה, כמו מבוגרים. סרגלים אלה, מתבססים על תיאור טווח עוצמת הכאב ממצב של 0 - היעדר כאב, עד 10 - כאב מרבי בלתי נסבל. ילדים בגיל הרך בטווח גילאים 3–8 שנים, כאשר קשה להם לדרג מספרים, ניתן להיעזר עם סרגל פרצופים מאוירים המייצגים דרגות כאב שונות (Wong Baker Faces pain Rating Scale) או בסולם Oucher, המציג צילומים של ילדים המייצגים דרגות כאב שונות. כאשר הילדים בגיל טרום דיבור, אינם משתפים פעולה או אינם יכולים להביע אומדנים בעצמם כמו במקרים של ילדים הסובלים מפיגור או איחור התפתחותי דירוג הכאב נעשה על ידי הצוות המטפל באמצעות סולמות מהימנים ותקפים, לדוגמה: (AHTPS (Alder Hay Triage Pain Scale או Face) Legs, Activity, Cry, Consolability) FLACC, בכלים אלו המטפל מדרג כל אחד מהסימנים ומסכם את הדירוגים השונים לקבלת מספר המעיד על עוצמת הכאב. המדדים שאותם צריך להעריך כוללים: 1. התבוננות במימיקת הפנים ("פרצוף כאוב"). לתינוקות כאובים יש מרכיבים בתנועתיות הפנים אשר ״מסגירים״ את תחושת הכאב. למשל עווית מסוימת או עצימה חזקה חוזרת ונשנית של העיניים בזמן בכי. 2. עוצמת הבכי ותדירותו. 3. גוף מתוח ותנועות גפיים. 4. התנהגות כללית. תינוקות מסוימים יכולים להיראות יותר חולים בזמן כאב, לגלות אי רצון לאכול או לישון ולעיתים להביע אי שקט קיצוני. ההורים מהווים ברוב המקרים מדד רגיש ביותר לשינוי ההתנהגותי שחל אצל התינוק בעקבות הכאב ולכן חובה להיעזר בהם בהערכת הכאב.

פחד וחרדה בקרב ילדים

פחדים וחרדות הן תופעות נורמליות ונפוצות אצל רוב הילדים, ומופיעות בצורה מתונה וחולפות במהלך הזמן. אולם, בתת-קבוצה של ילדים צעירים, תופעות אלו נהפכות לחמורות וכרוניות ולבסוף עלולות להפוך להפרעות של פוביה או הפרעות חרדה אחרות שלהן השפעה שלילית בתחומי חיים רבים של הילדים. המונח "הפרעות חרדה" מתייחס למקרים שבהם תגובת החרדה מופיעה בעוצמה רבה, הגורמת למצוקה רבה או מפריעה באופן שוטף לפעילויות היומיומיות של הילד. במשך השנים האחרונות, מחקרים הראו כי האטיולוגיה לפחדים וחרדות יכולים להיות משויכים לתורשה ולגורמים ביולוגיים נוספים, גורמים סביבתיים ותרבותיים. 
אם מתערבים בשלבים מוקדמים, למשל באמצעות טיפולים קוגניטיביים-התנהגותיים שהם אפקטיביים למדי, יכולים לקצר את משך הזמן בו הילדים סובלים מהסימפטומים, משפרים את איכות חייהם ויכולים למנוע את התבססות ההפרעה לטווח הארוך.
מחקרים של פחדים נורמטיביים בילדים הסתמכו בעיקר על שאלונים שכוללים מגוון רחב של גירויים ומצבים פוטנציאליים מעוררי פחד, כגון (Survey Schedule for Children (FSSC- R
. אצל ילדים, בעיית החרדה כוללת את הילד עצמו ואת הוריו. ההורים הם הסביבה הטבעית העוטפת את בעיית החרדה ומגדירה את תנאי קיומה. מצד אחד, ההורים הם דמויות המפתח, שיכולות להקל על בעיית החרדה, לסייע להתמודדות מוצלחת עם תקופות מעבר בחיי הילד או להתגבר על משברים. אולם מצד אחר, ההורים יכולים לתרום להמשך קיומה של החרדה, להחרפתה או אף להנצחתה.

הבדל בין פחד לחרדה

חרדה היא תופעה נורמלית בלתי נמנעת ונפוצה מאוד בקרב המין האנושי, והיא נחשבת לאות אזעקה פנימי המתבטא בתחושה לא נעימה של חשש מהעומד להתרחש כאשר לא קיים גירוי חיצוני מוגדר הנראה לעין.
החרדה בדרך כלל נורמטיבית והופכת לפתולוגית (אבנורמלית)- כאשר תגובת האדם איננה פרופורציונלית לסכנה שהאדם חווה הן מבחינת האפקט החרדתי והמשכו, והיא מהווה בעצם תגובה נפשית לסכנה פנימית שמתחוללת בתוכו ומלווה בפחד חזק וחסר פשר.
פחד וחרדה נבדלים במאפיינים, בזמן התרחשות ובהפרעה. פחד מאופיין בתגובות של עוררות אוטונומית של הילחם או ברח. במקביל החרדה מתאפיינת במתח, חשש ודאגה. פחד מתרחש בעיקר כשהאיום הוא ודאי, גלוי וקרוב מבחינת הזמן והמקום, בעוד שהביטוי של חרדה יכול להתרחש גם ללא הנוכחות של סכנה מיידית. דאגה היא הדוגמה הטיפוסית של חרדה. כשאדם דואג, הוא עסוק בחשיבה על דברים שליליים שעלולים להתרחש. מהבחינה הפסיכו-פתולוגית, המונח פחד מתייחס להפרעות פוביות המתאפיינות בתגובה רגשית שלילית חסרת פרופורציה לגבי האיום של גירוי או מצב מסוים, ואילו המונח של חרדה מתייחס להפרעות חרדה, שמתאפיינות במתח, חשש, דאגה ומצוקה כללית שמתרחשות ללא מקור אובייקטיבי של סכנה.

תסמיני חרדה בילדים

חרדה בילדים מאופיינת בדרך כלל בתסמינים הבאים: תסמינים פיזיים: קוצר נשימה, דופק מואץ, תחושת מחנק, כאבי ראש, כאבי בטן, בחילות והפרעות בשינה. תסמינים מחשבתיים: קשיי קשב וזיכרון, מחשבות דאגה בנוגע לדברים שליליים שעלולים לקרות לילד או לקרובים אליו, מחשבות טורדניות.
תסמינים רגשיים: תחושת מצוקה, פחד, ייאוש, חוסר אונים או דאגה. תסמינים התנהגותיים: היצמדות להורים, סירוב ללכת לבית הספר או לקבל חיסונים או טיפול רפואי, עיסוק רב בשאלות על המצב והעתיד, חזרה על פעולות, חזרה על מחשבות או מילים מסוימות, הימנעות מללכת לחוגים ולפעילויות מחוץ לבית.

פחד וחרדה ממחטים וחיסונים בזריקות בקרב ילדים: היבטים ביולוגים, פיזיולוגיים ופסיכולוגיים

רוב החיסונים ניתנים באמצעות זריקה, במועדים קבועים מראש לפי גיל הילד מהיום הראשון ללידתו. פחד מזריקות הוא פחד אוניברסלי, טבעי ובלתי נפרד מההתפתחות והגדילה של ילדים.
ממחקר שהתקיים ביחידה לרפואת מטיילים שבמרכז הרפואי בני ציון, עלה כי 8.2% מתוך המתחסנים סובלים מפחד קיצוני ובלתי נשלט ממחטים.
רוב האנשים הנמנעים מהליכים רפואיים המערבים מחטים כמו חיסונים וטיפולי שיניים בגלל פוביות ממחטים, נוטים פחות לחסן את ילדיהם ויותר לעכב או לדחות חיסון בניסיון למנוע סבל בקרב ילדיהם בעת קבלת החיסון. ילדים עלולים לסרב לקבל חיסונים בגלל פחד מכאב בעקבות החיסון.
בקרב ילדים, מקורות הפחד, עצם הזריקה, עלולים להיות מהדקירה וגודל המחט, פחד מכאב, פחד מהלא נודע, פחד מתופעות מקומיות או כלליות, פחד מהסביבה הטיפולית הזרה, מהריחות השונים והאנשים הזרים, היסטוריה של התעלפויות וחוויות קודמות בלתי נעימות במהלך החיסונים. מהמחקרים עולה שקיים קשר בין פחד מזריקות וניסיון עבר שלילי בקבלת זריקה לבין התעלפות.

פוביות ממחטים וזריקות

פוביה ספציפית היא פחד מתמיד בלתי סביר ומוקצן, המתעורר עקב הופעת אובייקט ספציפי, מצב ספציפי או כאשר קיים רמז או ציפייה להופעתו.
 על אף העובדה שבקרב מרבית האנשים קיימת סלידה כלשהי מקבלת זריקה, התגובה (הפיזית והנפשית) של אנשים הסובלים מפחד ממחטים היא חריפה וקיצונית יותר. נתונים סטטיסטיים מצביעים על העובדה כי 3.5-10% מהאוכלוסייה סובלים מפוביה ממחטים - (Belonephobia), ופחד מזריקות -  ‏(Trypanophobia) ופחד מחפצים חדים (Aichmophobia)‏.

תסמינים של פחד ממחטים

התסמין הנפוץ ביותר של פחד ממחטים הוא התעלפות וזו-וגלית (Vasovagal Syncope) (עילפון, אובדן חושים ואובדן תודעה). על פי מחקרים שבוצעו בתחום, כ 70% מהאנשים הסובלים מחרדת מחטים, מתעלפים כתוצאה מנפילה חדה ופתאומית בלחץ הדם.
בנוסף לכך, גם בקרב ילדים עלולים להופיע התסמינים הבאים כביטוי לחרדה ופחד ממחטים: קצב לב מהיר, יתר לחץ דם, עלייה בהורמוני לחץ, סחרחורות, קוצר נשימה, בחילות, תלונות על כאבי בטן ראש וחזה המלווים בהמשך ברפלקס וזו-וגלי (Vasovagal Reflex) המתבטא בהאטה בקצב הלב וירידה בלחץ הדם שגורם להתעלפות במהלך או מיד אחרי קבלת הזריקה.
חרדה ממחטים מלווה גם בתגובות נפשיות והתנהגויות, תחושת פחד, איום והתנהגות הימנעותית המונעות מהאדם לקבל אבחון או טיפול רפואי, הכרוך בשימוש במחטים. חוקרים סבורים כי פחד ממחטים נעוץ במנגנון אבולוציוני הישרדותי– בעבר הרחוק היו הרבה מקרי מוות אלימים כתוצאה מחדירה של חפצים חדים, עובדה זו מסבירה מדוע חפצים חדים, כדוגמת מחטים מעוררים את רפלקס הרתיעה והפחד בקרב בני אדם מסוימים.

דרכי התמודדות עם פחד וחרדה במהלך חיסוני שגרה בקרב ילדים

אחד הכאבים הנפוצים ביותר שחווים בילדות נגרם כאמור על ידי חיסונים ועלול להוביל לאי התמדה אל שגרת החיסונים המומלצת. לכן, ניתן להיעזר במגוון טכניקות לילדים והתערבויות פסיכולוגיות מורכבות על מנת להרגיע את הילד במהלך החיסון במטרה להפחית תחושות כאב וחרדה בעקבותו.
מחקרים מצביעים על העובדה כי החל מגיל ארבעה- שישה חודשים קיים כבר זיכרון של כאב. אחד המחקרים היה מחקרם של אנה תאדיו (Anna Taddio) ועמיתיה, אשר השוו את משכו ועוצמתו של הכאב בתינוקות נימולים, בתגובה לקבלת חיסון בגיל 4–6 חודשים לתגובתם של תינוקות לא נימולים לאותו חיסון. הם מצאו הבדל ברור במשך הבכי ובעוצמת הכאב, כפי שנמדדה על ידי תנועות הפנים, אופי הבכי ותנועות הגוף. מסקנתם הייתה כי תינוקות שעברו ברית מילה מגיבים ביתר לכאב בהשוואה לילדים שלא עברו ברית מילה (הכאב של ברית המילה "נצרב" בזיכרון של מערכת חישת הכאב). לפיכך כבר מהחיסון הראשון יש להתמקד בהפחתת כאב ובמניעת חרדה אצל התינוק או הילד וההורים. התייחסות מתחשבת ואמפתית למקבל החיסון הן שיסייעו לתקשורת טובה יותר בין הילד או ההורה לאחות. הדרכה טובה מהווה בסיס למתן החיסון באופן הולם תוך נקיטת האמצעים האפשריים להפחתת הכאב והפחתת חרדה אצל מקבל החיסון. כך אפשר לטפח בקרב מקבל החיסון התייחסות חיובית ונבונה לזריקות שנועדו לתרום לבריאות. ההדרכה צריכה להינתן על-פי הבנת מקבל החיסון, גילו ותרבותו.
הכנה מתאימה יכולה להקטין את הכאב והפחד ממחטים בבתי חולים ומחיסונים בבתי הספר. המחקרים הראו כי פחד ממחטים שמקנה מוטיבציה שלילית לקבלת חיסונים בקרב ילדים, וחוסר נכונות לקבלת חיסונים ירדו בצורה משמעותית לאחר שהילדים חוו אירוע למידה עם מחטים.

שימוש בהסחת דעת להפחתת פחד וחרדה מחיסונים ויעילות סוגיה השונים

הסחת דעת היא "תהליך של הסטת תשומת הלב של יחיד או קבוצה מהאזור הרצוי של מיקוד, ובכך חסימת או החלשת הקבלה של מידע מבוקש".
העברת הקשב מגירוי מכאיב או ההסחה מאפשרות לשנות מחשבות פנימיות, למשל על ידי הצגת דימויים מנטליים נעימים או מאמצים מנטליים הנדרשים לפתירת בעיות. הסחה עשויה להיות מושגת כאשר האדם נדרש להיות קשוב לאופנות חוש אחרת כמו גירוי ויזואלי (משחקי וידאו וסרטים), שמיעתי (מוזיקה) או מגע. השימוש בגישות הסחה מנטאלית נמצא יעיל להפחתת כאב הן בסביבה מעבדתית והן קלינית.
הסחת דעת היא אסטרטגיה יעילה בעת מתן חיסונים ולא רק בנוגע לילדים גדולים. הוכח כי גם אצל תינוקות שירה, דיבור, עיסוק עם חפץ או משחק מתאים לגילם מסוגלים להפחית את תגובות הכאב בעת מתן הזריקה.