google/wiki40b huggingface dataset:
אורווה

אורווה היא מבנה המשמש לשיכון חיות משק, בדרך כלל סוסים, אך גם למשל פרדות או חמורים. האורווה מחולקת לתאים לכל חיה (לעיתים גם עם דלת נפרדת). בנוסף, אורוות משמשות ושימשו לאחזקת הציוד לסוסים ולרכיבה עליהם, כמו מרכבות ועגלות, ולמעשה שימשו את חיל הפרשים.
בתנ"ך מוזכר כי המלך שלמה החזיק באורוות: "וַיְהִי לִשְׁלֹמֹה אַרְבָּעִים אֶלֶף אֻרְו‍ֹת סוּסִים לְמֶרְכָּבוֹ וּשְׁנֵים עָשָׂר אֶלֶף פָּרָשִׁים". בתקופת ימי הביניים והבארוק החלו באירופה לקשט אורוות ולהוסיף להם "אולם אבירים", שבו האבירים יוכלו לנוח ולסעוד. באורוות מודרניות קיים לעיתים גם אולם רכיבה, שבו ניתן להתאמן ברכיבה.
מספר ביטויים בעברית (כמו גם בשפות אחרות) מתייחסים לאורוות: הביטוי "ניקוי אורוות" מתייחס לצורך לעשות בדק בית ו"לנקות" ארגון מסוים משחיתות. אחת ממשימותיו של הרקולס הייתה ניקוי אורוותיו של המלך אוגיאס, שלא נוקו במשך שנים. הרקולס ביצע את המשימה באמצעות הטיית הנהרות פניוס ואלפאוס לתוך האורווה.
העוסק בטיפול באורוות נקרא אורוון.
איהאב גנאים

קריירה

גנאים גדל בסח'נין והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני סכנין. ב-31 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל חיפה בגביע הטוטו, שהסתיים בתיקו 2–2. ב-27 באוגוסט 2016 ערך גנאים את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על מכבי חיפה, ובסך הכל ערך חמש הופעות ליגה בעונת 2016/2017.
בעונת 2017/2018 שותף גנאים ב-20 משחקי ליגה, ובעונת 2018/2019 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וערך 25 הופעות בליגת העל. ב-12 בנובמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4–3 על מ.ס. אשדוד, ובסך הכל כבש שני שערים בעונה זו, אשר בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
קרל אמיל לוונהאופט

ביוגרפיה

לוונהאופט נולד ב-28 במרץ 1691 בסטוקהולם בירת שוודיה. אביו היה הרוזן קרל גוסטף לוונהאופט ואמו הייתה הרוזנת אמליה קוניגסמרק. בגיל 16 הוא נכנס התגייס לצבא הרפובליקה ההולנדית שם הגיע לדרגת קפטן בשנת 1709. שנה לאחר מכן הוא עזב את הצבא ההולנדי והתגייס לצבא שוודיה. הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ולחם במהלך המלחמה הצפונית הגדולה.
בשנת 1720 התחתן לוונהאופט עם ביאטה קרונהאלם. לזוג נולד בן אחד, קרל אמיל לוונהאופט הצעיר. בשנת 1722 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. במקביל לקריירה הצבאית, הוא פיתח גם קריירה פוליטית. הוא היה חבר בריקסדאג והשתייך למפלגת הכובעים. הוא נמנה בין הגורמים הבולטים בהחלטתה של שוודיה לצאת למלחמה כנגד האימפריה הרוסית בשנת 1741. מלחמה זו ידועה בשם המלחמה הרוסית-שוודית (1741–1743), והיא התרחשה במקביל למלחמת הירושה האוסטרית אשר בה צידדה שוודיה בצרפת ופרוסיה, בעוד רוסיה צידדה בבריטניה ואוסטריה. לוונהאופט מונה למפקד הכוחות השוודיים בפינלנד (במקום קרל קרונשטאדט שהתנגד למלחמה), ופיקד על פלישת הצבא השוודי לרוסיה. המלחמה הסתיימה בכישלון שוודי צורב.
לאחר המלחמה, ב-20 ביוני 1743, נידון לוונהאופט למוות על רקע ביצועים גרועים והתנהלות רשלנית לאורך המלחמה. ההוצאה להורג נקבעה ל-20 ביולי, ובהמשך נדחתה ל-30 ביולי. בנו של לוונהאופט הצליח להבריח אותו מכלאו יחד עם קבוצת תומכים, והוא ניסה לברוח לדנציג בסירה. עם זאת, הוא נתפס וראשו נערף בסטוקהולם ב-4 באוגוסט.
מארק ואן בומל

קריירת מועדונים

ואן בומל החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון מקומי, לפני שחתם על חוזה מקצועי בפורטונה סיטרד שמליגת העל ההולנדית ב-1992. הוא שיחק במועדון שבע עונות והיה לאחד משחקניה הבולטים. ואן בומל שיחק במדיה ב-153 משחקי ליגה וכבש 13 פעמים. ב-1999 עבר לאחת הקבוצות המובילות בהולנד, פ.ס.וו. איינדהובן. כבר בעונתו הראשונה זכו ואן בומל והקבוצה באליפות הולנד. בסך הכול זכה בארבע אליפויות ובשני מגני יוהאן קרויף (הסופר קאפ ההולנדי). הוא הוכתר כשחקן ההולנדי של השנה פעמיים, ב-2001 וב-2005. בעונת 2004/05 עזר לאיינדהובן להגיע לחצי גמר ליגת האלופות.
בתום העונה, עונת 2004/05, עבר לאלופת ספרד, ברצלונה. הוא שיחק בקבוצה במשך שנה בודדת. בשנה זו זכה עם הקבוצה בדאבל - אליפות הליגה הספרדית וליגת האלופות. ואן בומל הבקיע שני שערי ליגה ב-24 משחקים במדי ברצלונה.
ב-2006 מנהל באיירן מינכן אולי האנס החתים את ואן בומל בקבוצה. באיירן שילמה לברצלונה 7.7 מיליון דולר בעבור העברת השחקן אליה. ואן בומל היה לשחקן קבע בקבוצה הגרמנית, הופיע בשלושים משחקי ליגה בעונתו הראשונה והבקיע שישה שערים. בעונה הבאה, עזר לה לזכות בדאבל מקומי - אליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני. עם פרישתו של אוליבר קאן ב-2008, התמנה לקפטן הקבוצה. הוא הקפטן הלא-גרמני הראשון בקבוצה.
ב-25 בינואר 2011 עזב ואן בומל את באיירן מינכן בשביל להצטרף למועדון הפאר האיטלקי, מילאן. בסיום עונת 2012 סירב להאריך את חוזהו בקבוצה והפך לשחקן חופשי.
ב-29 באפריל 2012 חתם ואן בומל על חוזה לשנה אחת בפ.ס.וו. איינדהובן.
ב-12 במאי 2013 הודיע ואן בומל על פרישה ממשחק פעיל.

נבחרת

ואן בומל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד בניצחונה על נבחרת קפריסין 4-0 באוקטובר 2000. הוא השתתף במוקדמות מונדיאל 2002 אך נבחרתו לא הצליחה להעפיל אליו. את יורו 2004 הוא החמיץ עקב פציעה (אף על פי שעזר לנבחרתו להעפיל אליו), ובמוקדמות מונדיאל 2006 המאמן לואיס ואן חאל ניפה אותו מהסגל. לאחר לחץ של התקשורת ושל אוהדי הנבחרת להשיבו, נכלל ואן בומל בסגל לטורניר. הוא שיחק בשני משחקים בשלב הבתים ובשמינית הגמר מול נבחרת פורטוגל, שניצחה את הולנד לאחר משחק אלים ורווי עבירות. גם לאחר המונדיאל בחר לואיס ואן חאל לא להשתמש בוואן בומל במשחקים השונים, והוא לא זימן אותו ליורו 2008. בתום הטורניר הוחלף המאמן, וואן בומל שב לסגל, ואף הבקיע שער ניצחון לרשתה של נבחרת נורווגיה במשחק ידידות באותה שנה.
ב-20 ביוני 2012 הודיע ואן בומל על פרישה מנבחרת הולנד, וזאת לאחר שהאחרונה סיימה את דרכה ביורו 2012.

קריירת אימון

במהלך מונדיאל 2018 שימש ואן בומל כעוזרו של בארט ואן מרוויק בנבחרת אוסטרליה. 
ביוני 2018 הודיעה פ.ס.וו. איינדהובן שואן בומל מונה למאמן הקבוצה.

אישיים

כדורגלן השנה בהולנד (2): 01–2000, 2004-05
פיליפ בייקר הול

ביוגרפיה

בייקר נולד בעיר טולדו שבאוהיו. למד "אוניברסיטת טולדו", התגייס לצבא ארצות הברית ולימד אנגלית בתיכון עד לגיל 30. לאחר שבחר להפוך לשחקן נסע בשנת 1961 לניו יורק כדי להתמקצע בתחום ולהשתתף בהפקות בברודוויי ובאוף ברודוויי.

קריירת משחק

את דרכו כשחקן התחיל בייקר בגיל 53 בתפקיד נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, בדרמה הפוליטית של רוברט אלטמן "כבוד חשאי", והמשיך בתפקידים קטנים בקומדיות "מרדף חצות" ו"תיכון השעה שלוש". בסוף שנות ה-90 הצטרף אל העונה האחרונה של אופרת הסבון "פלקון קרסט".
בשנת 1996 התחיל לשתף פעולה עם פול תומאס אנדרסון בסרטו הראשון "שמונה בטוח", שם גילם את דמותו של מהמר קשיש בשם סידני בראון. אנדרסון שהתרשם מיכולותיו ליהק אותו גם בשני סרטיו המוערכים "לילות בוגי", שם שיחק בתפקיד בעל ההון פלוייד גונדולי ו"מגנוליה" בתור מנחה השעשועון ג'ימי גייטור. בשנת 1997 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מייקל הייז" ברשת CBS בתפקיד של וויליאם ווהן לצד דייוויד קרוזו, אך זו ירדה לאחר עונה אחת. 
ב-1998 השתתף בקומדיית האקשן "שעת שיא" בתפקיד קפטן ויליאם דייל, המפקד של הבלש ג'יימס קרטר (כריס טאקר); ובעיבוד המעודכן של גאס ואן סנט למותחן האימה הקלאסי "פסיכו" בתור השריף אל צ'יימברס.
ב-1999 שיחק הול במותחן החברתי "המקור" בתור מפיק הטלוויזיה דון יואיט, יוצר תוכנית התחקירים "60 דקות"; ובעיבוד הקולנועי לרומן המתח "הכישרון של מר ריפלי", בתור הבלש הפרטי אלווין מאק'רון.
בשנת 2000 שיחק הול בדרמה הפוליטית "המועמדת" בתור אוסקר, אביה של ליין בילינגס, המועמדת לתפקיד סגנית הנשיא. ב-2003 הופיע בקומדיה "ברוס הגדול מכולם" בתפקיד ג'ק ביילור, הבוס של מגיש החדשות ברוס נולאן (ג'ים קארי). ב-2005 שיחק במותחן האימה "אימה באמטוויל" בתור האב קלאוואי, ממנו מבקשת עזרה קת'י לוץ (מליסה ג'ורג' ) שגרה בבית מקולל; ובקומדיית הפשע "מטאדור". בתחילת 2006 שיחק בקומדיה "לאלף את אבא", בשנת 2009 שיחק בקומדיה "מעודדים צמודים" של וויל גלאק. וב-2011 בקומדיה "מר פופר והפינגווינים" ובדרמה הקומית "50/50".
בשנת 2017 שיחק בסרט הקומי "המילה האחרונה". 
להול גם הופעות טלוויזיוניות מרובות, בין השאר בסדרות כמו משפחה מודרנית, תרגיע, הבית הלבן, הפרקליטים ותפקידו המוכר כמפקח הספרים 'בוקמן' בסיינפלד.

חיים אישיים

להול שני ילדים מאשתו השנייה הולי וולפל.
י' פ' סטון

ביוגרפיה

סטון נולד בפילדלפיה כ"איזידור פיינשטיין". הוריו היו מהגרים יהודים מרוסיה בעלי חנות בניו ג'רזי. בעודו תלמיד תיכון בעיירה הדונפילד בניו ג'רזי, פרסם סטון עיתון משלו. לאחר שהתחיל בלימודי הפילוסופיה ולא השלימם, באוניברסיטת פנסילבניה החל לעבוד כעיתונאי עבור עיתון מקומי, ה"פילדלפיה אינקוויירר". בתחילת הקריירה הושפע מג'ק לונדון, והפך לעיתונאי רדיקלי. בתחילת שנות ה-30 שימש תפקיד פעיל בהתנגדות גורמי שמאל לאדולף היטלר.
בשנת 1929 נישא לאסתר רוייזמן, שלאחר מכן סייעה לו בהפצת "שבועון י' פ' סטון". הם נותרו נשואים עד מותו, והיו להם שלושה ילדים.
סטון עבר לכתוב עבור העיתון ניו יורק פוסט בשנת 1933, ובתקופה זו תמך בפרנקלין דלאנו רוזוולט ובמדיניות הניו דיל. ספרו הראשון "The Court Disposes", משנת 1937 היה ביקורת על תפקידו של בית המשפט העליון של ארצות הברית בבלימת הרפורמות של רוזוולט. בשנה זו שינה רשמית את שמו ל-י' פ' סטון, מחשש לאנטישמיות.
ב-1939 מונה סטון לעורך המגזין "האומה" (The Nation). בשנת 1941 פרסם ספר בשם "העסקים כרגיל" בו תקף את אי מוכנותה של ארצות הברית למלחמה.
בשנת 1946 הצטרף להפלגת אוניית המעפילים ביריה, אשר נשאה על סיפונה כאלף מעפילים שיצאו ממרסיי לארץ ישראל. האונייה נתפסה על ידי משחתת בריטית ב-29 ביוני 1946 ונגררה לחיפה. שם נעצרו המעפילים וצוות האוניה. האונייה הייתה צפופה, והתנאים ההיגייניים וההומניטריים בה היו גרועים. סטון תיעד את מסעה של האונייה, ואת מעצר המעפילים בספר בשם "בדרך המחתרת לפלסטינה" (Underground to Palestine), שיצא בארצות הברית בשנת 1946 בו הביע אהדה למפעל העלייה ולמפעל הציוני. עם הקמת מדינת ישראל היה סטון בין המברכים על הקמתה, אך במהלך שנות ה-60 הפך לאוהד של התנועה הלאומית הפלסטינית.
בשנת 1940 הצטרף סטון לעיתון הפרוגרסיבי "PM". העיתון חדל מלהופיע ב-1948 וסטון המשיך לפעול בעיתונים בעלי קו דומה כגון ה"ניו יורק סטאר" ו"הדיילי קומפס". בשנת 1952 פרסם ספר בשם "ההיסטוריה החבויה של מלחמת קוריאה" בו מתח ביקורת על מדיניות ארצות הברית, טען כי קוריאה הדרומית היא שיזמה את המלחמה, וכי ארצות הברית נענתה לכך מתוך רצון.
בשנת 1953 החל בהוצאת שבועונו "שבועון י. פ. סטון". במהלך השנים בהם יצא השבועון יצא סטון במסע כנגד הסנטור ג'וזף מקארתי, כנגד אפליה גזעית בארצות הברית, וכנגד מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם. ב-1971 חדל מלהפיץ העיתון בשל בריאותו. לאחר פרישתו למד את השפה היוונית העתיקה, וכתב ספר על משפטו של סוקרטס בו טען כי סוקרטס רצה להיות נידון למוות, על מנת להטיל קלון בדמוקרטיה האתונאית לה בז.
בשנת 1989 מת.
לאחר מותו של סטון עלו טענות כי שימש כסוכן של ה-ק.ג.ב., שנועד להפיץ דעות קומוניסטיות, ולהשפיע על דעת הקהל האמריקנית לטובתה של ברית המועצות והאינטרסים שלה. ישנן ראיות כי סוכנים סובייטים פנו לסטון במהלך מלחמת העולם השנייה עת הייתה ברית המועצות בעלת ברית של ארצות הברית, אך ישנו ויכוח בדבר יחסיו עם המודיעין הרוסי לאחר פגישה ראשונית זו.
התזמורת הסימפונית של בורנמות'

מקורות

במקורה הייתה זו התזמורת העירונית של בורנמות', שהחלה את קיומה בשנת 1893 כקבוצה קטנה של נגני כלי נשיפה מעץ. הקבוצה התרחבה עד מהרה לתזמורת מלאה ועשתה לה שם כמעודדת ביצוע מוזיקה בריטית בת זמננו. אלגר והולסט, בין השאר, ניצחו על התזמורת בנגינת יצירותיהם הם.

שלוחות

בשנת 1968 נוסדה הסינפונייטה של בורנמות'. על אף שבחים אמנותיים בלתי מבוטלים שזכתה להם כתזמורת קטנה, הביאו קשיי מימון לסגירתה בנובמבר 1999.
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי

פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי (בגאורגית: თბილისის საერთაშორისო კინოფეატივალი) הוא פסטיבל הסרטים החשוב ביותר בגאורגיה, והוא מתקיים באוקטובר מדי שנה בטביליסי.

היסטוריה

שני הפסטיבלים הראשונים, בשנים 2000 ו-2001, התקיימו במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לאמנויות שהתקיים בטביליסי; ומשנת 2002, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי. 
מארגן הפסטיבל הוא "המרכז לאמנות הקולנוע פרומתאוס"; ובין השותפים העיקריים נמנה פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. המימון לפסטיבל ניתן על ידי "המרכז הלאומי לסינמטוגרפיה", "איגוד יוצרי הסרטים", עיריית טביליסי, משרד התרבות הגאורגי ומכון גתה.

הפסטיבל

מטרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי הוא לקדם את תעשיית הסרטים הגאורגית ולעודד קשרים בתחום עם מדינות אחרות. 
הפסטיבל מציג כ-50 סרטים באורך מלא, סרטים דוקומנטריים וסרטים קצרים; וניתנים בו פרסים על פי הקטגוריות הבאות: "תחרות סרטים בינלאומית", "הבמה לקולנוע האירופאי", "פנורמה גאורגית", "דוקומנטריים", "סרטי רטרו" ו"ביצוע מיוחד". 
לכבוד התחרות נבחרים עשרה שופטים. השופטים נחלקים לשלוש צוותות המחליטות על הסרטים הזוכים בפרסים: "פרומתאוס הזהב" עבור הסרט הטוב ביותר ו"פרומתאוס הכסף" עבור הבימוי הטוב ביותר.
נמל התעופה הלאומי מינסק

היסטוריה

בניית נמל התעופה החלה ב-1977 ושנתיים לאחר מכן מסלול ההמראה הושלם. ב-1982 נפתח נמל התעופה לפעילות, וטיסות סדירות החלו לפעול ב-1983. ב-1990 הגיעה לשיא הפעילות שלו, כאשר עברו דרכו 2.2 מיליון נוסעים, אך התפרקות ברית המועצות ב-1991 והמשבר הכלכלי שפקד את כלכלת בלארוס בשנים שלאחר מכן הובילה לירידה בכמות הנוסעים שהגיע לשיא שלילי של 400,000 נוסעים בלבד בשנת 2000. שנת 2008 הייתה נקודת מפנה כאשר שוב עברו בנמל התעופה מיליון נוסעים.
יסודות (מושב)

הקמת היישוב

היישוב הוקם בשנת 1946 על ידי ניצולי שואה מגרמניה, הונגריה וטרנסילבניה, חברי תנועת פועלי אגודת ישראל. גרעין המקימים שכן תחילה במגדיאל שבשרון. במהלך מלחמת העצמאות, בשנת 1948, קיבלו אנשי הגרעין את הקרקע, כדי להוות נקודת שליטה על דרך בורמה.
בהתחלה נקרא היישוב "נתיבה". בהמשך עברו מעט מזרחה ושמו של היישוב החדש נקרא על ידי מייסדיו "קיבוץ יסודות שעל ידי קבוצת נתיבה". בשנים הראשונות להיווסדו תיפקד היישוב כקיבוץ. בתקופה זו, בשנת תשי"ג, פקד את המושב אסון. שריפה ניצתה בחדר האוכל מאש הפרימוס שנאחזה בשמלת אחת מחברות המושב תוך כדי בישול. שלוש נשים נספו בשריפה.
בהמשך הפך המקום למשק שיתופי. במקום נקלטו פליטים דתיים וחרדים מעליית הנוער שהשתלבו בעבודות החקלאיות: פאלחה, ירקות ורפת. היה ענף לולים מפותח מאד, פרות לחליבה, דיר כבשים, כרמי ענבים מכל הזנים שסיפקו לכרמל מזרחי את התוצרת המשובחת שלהם. היו חיי חברה ותרבות שכללו הצגות של החברים והחברות במועדון, הקרנות של מרכז ההסברה, טיולים מאורגנים ונסיעות לים.

חינוך ודת

במהלך השנים ניטשו ויכוחים רבים בין החברים על דרך החינוך ביישוב. כיום החינוך הוא בחסות החינוך העצמאי.
במקום תלמוד תורה ובית ספר ממלכתי דתי לבנים שאליו מגיעים מכל האזור ובית ספר יסודי בית יעקב שאליו מגיעות תלמידות גם מיישובי הסביבה. במקום גם ישיבה קטנה לצעירים בראשות הרב יהודה כהן שקיימת כבר כמעט 30 שנה. בשנת ה'תשס"ח נפתחה במושב ישיבה גדולה, ספרדית, בשם "משכן ידידיה" (או "ישיבת יסודות") וסגנון הלימוד בה הוא ליטאי.
כרב היישוב כיהן תחילה הרב רוטנר, שעבר אחר כך לחליסה. אחריו כיהן הרב דוד בן ציון קליין, עד לפטירתו בט' באדר ה'תשס"ט. מאז פטירתו מכהן בנו הרב יעקב חיים קליין.

ענפי התעסוקה

חקלאות - כ-5,000 דונם מתוכם 4,000 דונם של גידולי שדה ומטעים, 350 דונם של פרדסים והשאר כרם יין שייחודו ברמה הגבוהה מאוד וביבולים הגדולים יחסית לשטח.
בנוסף לחקלאות פועלים במשק רפת חלב המייצרת מעל 3 מיליון ליטר בשנה, לולים, מצבעה תעשייתית בתחום המתכת ומפעל לאביזרי מיזוג אוויר.

פיתוח היישוב

ביישוב גרות כיום מעל 100 משפחות. בשנים האחרונות עובר המושב תהליך הפרטה ממושב שיתופי למושב פרטי. עובדה זו הביאה להתרחבות ולהצטרפות משפחות.
המושב בנוי בצורת מעגל. מחוץ למושב נמצא בית העלמין האזורי. ב-2011 החלו עבודות הקמת היישוב נצר חזני הצמוד ליסודות, אשר קלט עשרות משפחות ממפוני גוש קטיף.
אבטומוביליסט יקטרינבורג

הליגה הבכירה

אבטומוביליסט יקטרינבורג הוקמה בשנת 2006. הקבוצה נקראת על שם קבוצת דינמו אנרגיה יקטרינבורג, שהוקמה בשנת 1950 בשם "ספרטק סברדלובסק". במשך השנים שונה שמה של "ספרטק סברדלובסק" ל"אבטומוביליסט" בשנת 1967 וחזר להיות "ספרטק יקטרינבורג" בשנת 1997. הקבוצה לבסוף התפרקה בשנת 2007.
האבטומוביליסט החלו את דרכם ב-VHL, וכבר בעונתם הראשונה סיימו את העונה במקום השני והעפילו לפלייאוף, אך לא הצליחו לעבור את השלב הראשון.
עונת 2007/08 הייתה מוצלחת עוד יותר. האבטומוביליסט סיימו במקום הראשון בחטיבת המזרח והגיעו לגמר הפלייאוף, שם הפסידו לקבוצת חימיק וסקרסנסק. הקבוצה נבחרה להשתתף בליגת ה-KHL שהוקמה בשנת 2008, אך בשל בעיות כלכליות שהובילו לפשיטת רגל, תפסה את מקומה קבוצת חימיק וסקרסנסק.
בעונת 2008/09 שוב סיימה הקבוצה במקום הראשון, אך הפסידה ברבע הגמר לקבוצת קריליה סובייטוב מוסקבה

KHL

בשנת 2009 שוב הודיעו כי האבטומוביליסט יצטרפו ל-KHL. בהמשך השנה התברר כי הקבוצה תתפוס את מקומה של חימיק שנקלעה בעצמה לבעיות כלכליות.
בעונתה הראשונה בליגה אימן את הקבוצה המאמן הצ'כי מארק סיקורה, ולמרות פתיחה חלשה של העונה, בזכות ניצחון נגד סק"א פטרבורג הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף מהמקום השמיני. עם זאת, היא לא הצליחה לעבור את השלב הראשון כשהפסידה ברבע גמר החטיבה המזרחית לסלבאט יולאייב אופה.
את עונת 2018/2019 הקבוצה פתחה עם רצף של 18 ניצחונות והתמקמה בראשות הבית שלה, אך לא הצליחה לשבור את השיא של סק"א סנקט פטרבורג, שפתחה עונה קודם עם רצף של 20 ניצחונות. עם זאת, היא הייתה הקבוצה הראשונה להעפיל לפלייאוף ה-KHL, כבר בינואר 2019 ובפעם הראשונה בתולדותיה בליגת KHL העפילה לחצי גמר המזרח בגביע גגארין, לאחר שגברה ברבע גמר על האלופה המכהנת, אק בארס קאזאן.
רינגוודיט

תפוצה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תכונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
קבוצת הארמיות לאופולד מבוואריה

קבוצת הארמיות לאופולד מבוואריה (בגרמנית : Heeresgruppe Prinz Leopold von Bayern) הייתה קבוצת ארמיות של הצבא הגרמני, שפעלה נגד רוסיה בין ה-5 באוגוסט 1915 ועד ה-15 בדצמבר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-29 באוגוסט 1916 שונה שמה לקבוצת הארמיות ווירש.

1915 - 1917

קבוצת הארמיות הוקמה באוגוסט 1915, לאחר כיבוש ורשה על ידי הארמייה התשיעית תחת פיקודו של לאופולד, נסיך בוואריה. קבוצת הארמיות הייתה מורכבת רק מהארמייה התשיעית וממפקדת קבוצת הארמיות. כשהארמייה התשיעית פורקה ביולי 1916 והועברה לבלקנים, נותרה קבוצת הארמיות קיימת, אך כעת היא הייתה בפיקודו של רמוס פון ווירש, משום שהנסיך לאופולד מבוואריה הפך למפקד העליון של החזית המזרחית. קבוצת הארמיות פורקה לבסוף ב-15 בדצמבר 1917.
לוח תמותה

בדמוגרפיה ובאקטואריה, לוח תמותה הוא לוח המכיל את שיעורי התמותה לפי גילאים, את ההסתברות למוות בכל גיל, ואת תוחלת החיים.
קיימים שני סוגים של לוחות תמותה: לוח תמותה קוהורטי ולוח תמותה תקופתי.

לוח תמותה קוהורטי

לוח תמותה דורי (קוהורטי) (Cohort life table) משמש לחישוב תוחלת החיים הדוֹרית, שהיא תוחלת החיים של ילידי שנה או תקופה מסוימת. ובלבד שהאוכלוסייה הכלולה בו כבר אינה בחיים.  ניתן לחשב לוח כזה על בסיס הנתונים שנצברו בעבר ולמצוא את תוחלת החיים של אנשים בדורות קודמים במדינה מסוימת. לדוגמה, ניתן לחשב את תוחלת החיים של ילידי 1850 או של עשור מסוים במאה התשע עשרה.   לוח התמותה מונה את שנות החיים המצטברות של כל חברי קבוצת האוכלוסייה ומחשב את תוחלת החיים כממוצע שלהן. 
לדוגמה, נתונה קבוצה בת 10 אנשים, ילידי 1900, שנפטרו כולם. נתונים הגילאים בהם נפטרו: 1, 18, 45, 47, 54, 59, 71, 73, 75, 77. לשם חישוב תוחלת החיים בלידה  של הקבוצה מחשבים את סך שנות החיים שלהם: 520 ומחלקים למספר אנשי הקבוצה . תוחלת החיים היא 52. בהתאם ניתן לחשב את תוחלת החיים עבור התשעה ששרדו מגיל 10: מספר שנות החיים שלהם (החל מגיל 10) הוא 429, ותוחלת החיים היא 47.67 (429 חלקי 9).

לוח תמותה תקופתי

לוח תמותה שוטף/תקופתי (Period  life table) הוא לוח תמותה סינתטי ובו מחשבים את תוחלת החיים עבור קוהורטה (קבוצת גיל) סינתטית, בהסתמך על שיעורי תמותה סגוליים (כלומר, שיעורי תמותה לכל קבוצת גילאים) כפי שנמדדו בשנה מסוימת (או בתקופה קצרה). כלומר, הלוח מתבסס על שיעורי התמותה כפי ששררו באותה שנה או תקופה. בלוח מחשבים הסתברויות תמותה ו"תוחלת חיים שוטפת" שהיא מוצר סינתטי המשקף את משך החיים הממוצע, שהיה צפוי אילו שיעורי התמותה הנוכחיים היו נמשכים לכל משך החיים בעתיד. לוח זה אינו מאפשר לדעת את משך החיים האמיתי הצפוי ליילודים הנולדים כיום אלא רק את תוחלת החיים המשוערת,  בהנחה ההיפותטית שלא יחול כל שינוי בשיעורי התמותה בעתיד (למרות שבמבחן הזמן הנחה זו אינה מתקיימת).
בלוח תמותה אמיתי הכולל אוכלוסייה גדולה משתמשים  במספר האנשים ששרדו בגיל מסוים:  בטבלה שמשמאל האוכלוסייה היא בת 100 אלף אנשים, והטורים  כוללים את מספר האנשים ששרדו בכל גיל וגיל, את מספר האנשים שמתו באותו גיל, את מספר שנות החיים לאותה השנה ובמצטבר. שני טורים נוספים כוללים את ההסתברות למוות בגיל מסוים ואת תוחלת החיים באותו גיל, כאשר תוחלת החיים מחושבת כמנה שבין מספר שנות החיים מגיל מסוים לבין מספר האנשים ששרדו עד אותו גיל.

שימושים

לפי לוחות תמותה תקופתיים נמדדת תוחלת החיים של בני האדם החיים כיום בכל העולם, לצרכים דמוגרפיים. 
בתחום הביטוח והאקטואריה  משמשים לוחות תמותה לשתי מטרות: 
א. קביעת פרמיית הביטוח עבור ביטוח חיים: כשמבוטח מעוניין לבטח עצמו בסכום כלשהו, הפרמיה לאותה שנה תיגזר מההסתברות למות באותו גיל. ככל שההסתברות יותר גבוהה - תעלה פרמיית הביטוח.
ב. קביעת מקדמי פנסיה - מקדם פנסיה קובע מהם הסכומים החודשיים שחברת הביטוח תשלם לחוסך. מקדמי פנסיה נגזרים מתוחלת החיים. אם חברת הביטוח מעריכה שהחוסכים יאריכו ימים, מקדמי הפנסיה יעלו כך שהסכום החודשי יירד.
אם רוצים לחשב את תוחלת החיים (משך החיים הממוצע) הצפויה לאנשים החיים כיום – יש לערוך תחזיות לגבי הסתברויות התמותה הצפויות בעתיד ולבנות לוחות תמותה קוהורטיים עתידיים. חישובים כאלה נערכים כיום בחברות ביטוח ובקרנות פנסיה במסגרת החישובים האקטואריים שלהן.
אחיות (ספר)

עלילה

עלילת הספר מתרחשת במהלך המסע של משפחת טלגמאייר מסן פרנסיסקו עד לבני דודם שגרים בקולורדו.
אבא של ריינה לא נסע עם המשפחה אלא נשאר בבית, ואחרי שבוע טס לבני דודם. ריינה חושבת שאביה לא נסע איתם בכלל שיש לו קשיים בעבודה אך בסוף הספר ריינה מגלה שאביה ואימה התחילו תהליך גרושים.
במהלך הנסיעה ריינה ואחותה רבים אך בדרך חזרה הביתה המכונית נתקעת. אמא של ריינה הולכת לעיר להביא גרר וריינה ואחותה נשארים במכונית. הן פותרות יחד את כל הבעיות שלהם.
אופרת פוגי

אופרת פּוּגִי היא אופרת רוק ישראלית שכתב דני סנדרסון בתחילת שנות השבעים. האופרה עצמה נגנזה אולם מספר שירים וקטעים שנכללו בה יצאו לאור והתפרסמו.
במהלך שירותו הצבאי בלהקת הנח"ל, בשנים 1971–1972, חיבר סנדרסון אופרת רוק נוספת ("הסיפור המחריד על הילד מברזיל") ומחזמר תנ"כי (המלך ממבו) שאותן ניסה להעלות לבמה. חלק מהמשתתפים באותם ניסיונות אמנותיים השתלבו לאחר מכן בלהקת כוורת.
ב"אופרת פוגי" מסופר על דמות שהמציא סנדרסון בשם "פוגי" אשר שבה מביקור ביפן. חבריו של פוגי מתעניינים רק במתנות שהביא, חוקרים כמה עלה כל דבר ומעצבנים אותו.
האופרה הוקלטה ברשמקול ביתי בביתו של סנדרסון בסביון.
אברהם דשא (פשנל) צפה בחומרים והמליץ לסנדרסון לפרק את האופרה לשירים נפרדים. רבים מאותם שירים שולבו במופע ובאלבומים של להקת כוורת וזכו להצלחה גדולה: "לא ידענו מה לעשות", "נחמד", "פה קבור הכלב" ו"שיר המחירון". 
אופרת הרוק "סיפורי פוגי" לא יצאה לאור בהקלטה מסודרת עד שנת 2013. יואב קוטנר השמיע אותה יחד עם יתר האופרות בתוכניתו "למרות הכול". בשנת 2013 לרגל הופעות איחוד נוספות יצאה לאור ההקלטה של אופרת פוגי במארז "כוורת בקופסה".
תתרי גיאורגי (סמל)

תֶתרי גיאורגי (בגאורגית: თეთრი გიორგი, בתרגום לעברית: גיאורגי הלבן), כונה גם "צמינדה גאורגי" (წმინდა გიორგი, בתרגום לעברית: גיאורגי הנקי), הוא אחד משמותיו של גיאורגי הקדוש, הקדוש הפטרון של גאורגיה, בהרי מערב גאורגיה. הרבה אתנוגרפים מציינים כי השם הגיע בירושה מתתרי גיאורגי, הלוחם המיתולוגי מהמיתולוגיה הגאורגית. יום גיאורגי הלבן הוא ב-14 באוגוסט, בליל ירח מלא היו מגיעים מכארתלי-קאחתי ומטוש-פשבי-חבסורתי.
תתרי גיאורגי היה דמות מרכזית בסמל גאורגיה בשנים 1918–1921, 1990-2004, ומשנת 2004.
נבי חזורי

נבי חזורי הוא אתר קבורה של הקדוש הדרוזי השייח' עות'מאן חזורי הנמצא בצפון רמת הגולן כק"מ ממזרח לקלעת נמרוד. במקום חורשת אלונים עתיקה, שהתקדשה בעקבות קדושת הקבר. מבנה הקבר הוא בעל כיפה לבנה בצורת חרוט.
במקום גם אתר הנצחה לחללי סיירת אגוז, על גלגוליה השונים הכולל שלושים ואחת פינות הנצחה לזכר שלושים ואחד הנופלים של היחידה. עוד מונצח במקום נחמן אלכסנדרון, מראשי קרן קיימת לישראל, שתכנן את המקום לפני מותו.

אגדות השיח' חזורי

על השיח' נפוצה אגדה ייחודית. מסופר שהוא היה יושב על אם הדרך הראשית בין דמשק לעכו ומברך את הנוסעים. את עוברי-האורח היה נוהג להזמין להתכבד בלחם ומלח. הנוסעים שמגמת פניהם הייתה להשכנת שלום ולצדקה היו זוכים, בזכות טעימת המלח הקסום, להצלחה במעשיהם. אולם מאנשי המלחמה והמדון היה המלח משכיח את כוונותיהם הרעות והם היו שבים לביתם.
לפי אגדה אחרת קטף רועה דרוזי ענף מאחד העצים העתיקים באתר, כדי להכות בכבשיו ולהקימן. הוא לקה בשיתוק ונבי חזורי נגלה לפניו ונזף בו. רק לאחר שהרועה הבטיח שלא לשוב על המעשה, הוא נרפא.

ממצאים ארכאולוגיים

במקום התקיים בתקופה הרומית והביזנטית יישוב גדול. נמצאו מבנים, מתקני חקלאות חצובים וכלי חרס. מספר חוקרים במאה ה-19 זיהו את שרידי החורבות עם חצור המקראית בשל הדמיון בשם.

סוגיית הקמת פרויקט תיירותי באתר

תושב נווה אטי"ב שביקש להקים במקום פרויקט תיירות נתקל בהתנגדות של ראשי העדה הדרוזית, ובעקבות זאת מנעה ממנו המשטרה מלהמשיך בקידום הפרויקט. בעקבות עתירה לבג"ץ בשיתוף עם תנועת רגבים חזרה בה המשטרה מסירובה והודיעה שהיא תפעל למנוע פגיעה בסדר הציבורי.
כלימי

כלימי (בפרסית: کلیمی) הוא כינוי ליהודי פרס. 
פירושו המילולי מגיע מהשורש הערבי "דבר" או "שיח" ומתייחס ל"דבר האל" שמשה קיבל מה', כפי שמוזכר בקוראן. האזכור הראשון למילה "כלימי" (ובצורתו ברבים: כלימיאן) מופיע ב"ארדשיר-נאמה" של שאהין, בקטע בו מתוארים בני ישראל כנלחמים באויביהם. 
רבים מיהודי פרס העדיפו להשתמש בכינוי "כלימי" לתיאור דתם. שכן תיאור זה עורר פחות קונוטציות שלילות מאלו שגרמו הכינויים "יהוד" או "ג'הוד" בעבר. בנוסף לכך שרבים מיהודי פרס מתארים עצמם כ"ישראל".
לאחר הקמת הלשכה הכללית לרישום באיראן, בשנת 1924, נדרשו יהודי איראן לציין את השתייכותם הדתית בתעודת הזהות כ"כלימי".
משפחות מועטות בישראל נקראות ״קלימי״ או ״קלימיאן״. חלק מהמשפחות ממוצא פרסי, וחלקן האחר ממוצא כורדי פרסי.
בראן

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1908. היא זכתה בשלוש אליפויות הליגה הנורווגית בשנים 1962, 1963 וב-2007 ובששה גביעים נורווגיים בשנים 1923, 1925, 1972, 1976, 1982 וב-2004. הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הנורווגי 9 פעמים נוספות. כמו כן, הקבוצה נמצאת שנים רבות בצמרת הליגה הנורווגית, והקבוצה משחקת מדי שנה במסגרות אירופיות. בין הישגיה ניתן למנות את הגעתה לרבע גמר גביע המחזיקות של עונת 1996/1997 ואת שלב 32 האחרונות בגביע אופ"א של עונת 2007/2008. את עונה זו סיימה כאלופת ליגת העל הנורווגית.