google/wiki40b huggingface dataset:
טלמכוס הקדוש

טלמכוס הקדוש היה נזיר שחי בסוף המאה החמישית במזרח האימפריה הרומית (ככל הנראה באסיה הקטנה) ושמיוחסת לו פעולה שהביאה להפסקת מלחמות הלודרים ברומא.
המקור היחידי לסיפור אודות טלמכוס נמצא אצל תיאודורט בישוף קירוס (Cyrrhus), שכתב את הדברים כמה עשרות שנים אחרי התרחשותם. 
על פי תיאורו של תיאודורט, אדם בשם טלמכוס שאימץ חיי סגפנות נכנס לאחד האצטדיונים (stadio) ברומא כאשר התקיימה שם מלחמת לודרים, פסע אל תוך הזירה וניסה לעצור את האנשים הנלחמים שם. הצופים הנזעמים התרגזו על ההתערבות הלא רצויה ורגמו את טלמכוס למוות. כאשר נודע על כך לקיסר הונוריוס הוא הורה לצרף את טלמכוס לרשימות המרטירים ושם קץ למלחמות הלודרים.
בחינה של הנסיבות ההיסטוריות מצביעה על כך שהפסקת תחרויות הלודרים, שבאה אכן בתחילת המאה החמישית לא נבעה מפעולתו של טלמכוס, והסיפור כולו נברא ככל הנראה על ידי תיאודורט כדי להעניק סיבה נוצרית טובה להפסקת מלחמות הלודרים. 
סביר להניח כי בשנת 404, במהלך שורה של פלישות לאיטליה שנערכו החל משנת 400 על ידי אלאריק הוויזיגותי, נוצר מצב בו המשך קיום מלחמות הלודרים לא היה אפשרי מבחינות שונות. אחת מהן הייתה התחזקות הנטיות הנוצריות-אריאניות באימפריה בהשראת השליט בפועל באימפריה הרומית המערבית, הגנרל הוונדלי סטיליקו. 
סטיליקו הורה שנה מאוחר יותר (405) על סילוקם של ספרי הסיבילות, וייתכן והפסקת מלחמות הלודרים הייתה שלב מוקדם יותר במסע להגברת נצרותה של האימפריה. עם זאת, קשה להניח כי סטיליקו היה נוטה לנקוט בצעד המנוגד באופן כה מובהק לרצונו של הציבור, וסביר להניח כי ביטולן של המלחמות הוסבר במניעים כלכליים ולא דתיים. 
שילובו של הקיסר הונוריוס, מכל מקום, נעשה קרוב לוודאי במאמץ מצד תיאודורט לשאת חן בעיני שליטי הקיסרות. הונוריוס ישב באותה עת ברוונה, מבוהל מאפשרות של פלישה נוספת של אלאריק, וסביר להניח כי גם אילו ידע על מעשה כזה ברומא, לא היה מעז לנקוט בצעד החלטי כזה, שהיה מנוגד גם לאופיו וגם להגיון הפשוט.
יאנגצה

שם הנהר

שמו הסיני של הנהר הוא צ'אנג ג'יאנג, שפירושו "נהר ארוך"; שם זה נפוץ גם במפות לועזיות. השם "יאנגצה" התייחס אצל הסינים רק לחלק מן הנהר, אולם מאחר שהיה זה השם הראשון אשר שמעו המיסיונרים והסוחרים האירופאיים שהגיעו לאזור, הוא הוחל באנגלית על הנהר כולו. השם מופיע בצורות רבות, ביניהן נהר יאנגצה, ינגטסי קיאנג ויאנגצי. במקומות בהם היאנגצה זורם בערוצים עמוקים, הוא ידוע לסינים בשם "נהר ג'ינשה" (נהר חולות הזהב).

מאפיינים

מקורו של נהר היאנגצה בקרחון בהרי טיבט המזרחיים. הוא זורם דרך מזרח מחוז צ'ינגהאי, וממשיך דרומה עד מחוז יונאן אשר בתחומו הוא זורם בערוצים עמוקים במקביל לנהרות המקונג והסלווין, המהווים יחד את אתר המורשת העולמית "האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן". בהמשך זורם היאנגצה צפון מזרחה דרך מישוריה של סצ'ואן, שם נשפכים אליו מימיהם של יובלים רבים וספיקתו גדלה משמעותית. היאנגצה ממשיך מזרחה עד שהוא נשפך אל תוך הים הסיני המזרחי. אורך הנהר הוא כ-6,380 ק"מ. הנהר נחשב לאחד החוצצים בין דרום סין וצפונה (הנהר הצהוב נחשב לחוצץ השני).
הנהר הוא בית הגידול הבלעדי של דג החרב הסיני והיה בית הגידול הבלעדי של דולפין הנהרות הסיני שבשנת 2006 הוכרז כי כנראה נכחד.

היסטוריה

מבחינה היסטורית, היאנגצה הפך לגבול המדיני בין צפון ודרום סין מספר פעמים (ראו היסטוריה של סין) עקב הקושי לחצות את הנהר. הדבר אירע בעיקר בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות, וכן בשושלת סונג הדרומית. קרבות רבים התקיימו לאורך הנהר, המפורסם שבהם הוא קרב הצוקים האדומים שהתרחש בשנת 208 לספירה במהלך תקופת שלוש הממלכות.
היאנגצה מהווה עורק תחבורה ראשי, המקשר את חופי סין אל פנים הארץ. התחבורה בנהר כוללת תנועת סחר של סחורות כגון פחם, ונוסעים. השיט בנהר האורך מספר ימים הופך פופולרי לאחרונה בקרב תיירים, במיוחד באזור שלושת הנקיקים.
לאורך הנהר הוקמו ערים רבות אשר נהנו מקרבה לעורק התחבורה, אך סבלו מהצפות כאשר הנהר עלה על גדותיו. הצפות משמעותיות אירעו בשנים 1911 בה נספו בהצפות כ-100,000 בני אדם, ב-1931 (145,000 נספו וכ-40 מיליון נשארו ללא קורת גג) ו-1935 (142,000 נספו), ב-1954 (כ-30,000 נספו) וב-1998. 
ב-20 במאי 2006, הסתיימה בנייתו של סכר שלושת הנקיקים, המסדיר את הזרימה בנהר למניעת הצפות ומייצר חשמל. סכר שלושת הנקיקים הוא הסכר ההידרואלקטרי הגדול בעולם, ובנייתו הייתה כרוכה בהצפת כפרים רבים והעיר פֶנְגְגְ'יֵה (奉节) ושינוי בקנה מידה גדול של האקולוגיה המקומית.
ב-2011 נפתח על הדלתא של נהר יאנגצה הגשר הארוך ביותר בעולם, הגשר הגדול דניאנג-קונשאן, באורך 164.8 קילומטר. גשר הרכבת דניאנג-קונשאן ממוקם בין שאנגחאי לבין נאנג'ינג במחוז ג'יאנגסו.

פטרול היאנגצה

בין השנים 1854 ל-1945 קיים הצי האמריקני סיורים אל תוך הנהר, עד לצ'ונגצ'ינג.
לו מרינוף

ביוגרפיה

מרינוף נולד במונטריאול.
מרינוף יזם עם ד"ר רן להב את הכנס הבינלאומי הראשון לייעוץ פילוסופי, ב-1995, באוניברסיטה של בריטיש קולומביה שבקנדה.
הוא עוסק בייעוץ פילוסופי לאנשים, לחברות ותאגידים ככלי להתמודדות עם מצוקות נפשיות וארגוניות. בנוסף, הוא עמית בכיר בוועידה הכלכלית העולמית הנערכת מדי שנה בדאבוס, שווייץ. 
ד"ר מרינוף מפרסם כל העת מאמרים מקצועיים בנושאי קבלת החלטות, אתיקה, פילוסופיה ועוד. 
כמו כן, פרסם שני ספרים שהיו לרבי מכר כלל עולמיים, "אפלטון במקום פרוזק" ב-1999 שהביא את הייעוץ הפילוסופי לידיעת הציבור הרחב, ו"תרפיה לשפויים" ב- 2001.
ספריו תורגמו לעשרים וארבע שפות וראו אור בעשרות מדינות. הוא אחראי במידה רבה להתרחבות הפופולריות של ייעוץ פילוסופי בשנים האחרונות.

הגותו

מרינוף עוסק בדילמות הנוגעות בליבת הקיום האנושי: מה נכון? כיצד ניתן לדעת את הנתיב האישי שלי? כיצד להתמודד עם שינויים? ועוד.
הוא מדגים, בעיקר בספרו "אפלטון במקום פרוזק", איך ניתן לשאוב מתבונתם של הפילוסופים הגדולים בהיסטוריה האנושית על מנת לסייע לפתרון בעיות היומיום שלנו. כל בעיה אישית היא גם בעיה אנושית ומכאן שהיא גם דילמה פילוסופית. 
בעשותו כך, הוא הוכיח כי ניתן להחזיר את הפילוסופיה למקומה השימושי והעממי. על כן, בארצות הברית יש המכנים אותו "מחיה הפילוסופיה בעידן הכפר הגלובלי". 
בספרו "תרפיה לשפויים", מרינוף מדגים באמצעות סיפורי מקרים של אנשים שנועצו בו, כיצד ניתן למצוא את האושר האישי באמצעות הגדרה מחודשת של תפיסת העולם - היא הפילוסופיה האישית.
קצין אוכלוסייה

קצין אוכלוסייה או קצין אוכלוסייה בלחימה (בר"ת: קָאָ"ל) הוא קצין בדרגת סגן עד רב-סרן האמון על מתן מענה ראשוני למקרים הומניטריים בעת מלחמה. הקצין מלווה את הכוחות בשטח ומסייע בתיאום וייעוץ בנושאים הומניטריים במצבי קיצון ובתרחישים רגישים למניעת פגיעה בבלתי-מעורבים. התפקיד נוצר בעקבות לקחים שנלמדו ממבצע עופרת יצוקה לגבי תורת הלחימה בעימות מול ארגוני טרור בשטח בנוי שבו מצויה אוכלוסייה אזרחית.
לשם יצירת התפקיד נפתח תחום המרכיב האזרחי בלחימה ביחידת תיאום פעולות הממשלה בשטחים, ובדצמבר 2010 נפתח קורס הקא"לים הראשון. הקא"לים עוברים קורסים והשתלמויות בבית הספר לתיאום וקישור שבבה"ד 16. בין היתר הם לומדים על תשתיות אזרחיות, לימוד הסביבה בה הם פועלים, היכרות עם מאפייני האוכלוסייה, צרכים הומניטריים, הכרת הארגונים הבינלאומיים, השפעת התקשורת על הלחימה והשפה הערבית. בנוסף, מדמים החניכים בקורס לחימה במהלכה יתמודדו עם הקשיים העולים בלחימה בשטח בנוי, רווי אוכלוסייה אזרחית, תחת אש. במהלך מבצע צוק איתן נעשה שימוש לראשונה בקא"לים בקרב. במבצע הקא"לים תיווכו בין האוכלוסייה האזרחית לכוחות צה"ל, סייעו למג"דים בנושאים הומניטריים, קישרו בין ארגונים בין לאומיים לכוחות ותיאמו פינויי פצועים בזמן אמת. לאחר מבצע צוק איתן ובעקבות ריבוי התביעות קיבל התפקיד משמעות גדולה יותר בעיקר בגלל יתרונם של הקא״לים בהכרת הזירה הפלסטינית, מרחב הפעולה בו הם פועלים, ידיעת השפה הערבית ושליטה ברזי המקצוע תיאום וקישור צבאי ואזרחי אשר מסייעים ביצירת קשר ישיר עם האוכלוסייה במרחב הלחימה.
סיכון יחסי

באפידמיולוגיה, סיכון יחסי (Relative Risk, Risk Ratio, RR) הוא היחס בין ההסתברות שהאירוע יתרחש בקבוצת החשופים לבין ההסתברות שהאירוע יתרחש בקבוצת הלא חשופים שמבטא למעשה את הסיכון בקרב מי שחשוף לעומת הסיכון בקרב מי שלא חשוף. סיכון יחסי לרוב מחושב במחקרים קליניים ובמחקרי עוקבה. במחקרים אלו, מעקב אחר הפרטים בשתי הקבוצות לתקופת זמן מסוימת מאפשרת לתעד את הארעות המחלה בכל קבוצה ולחשב את התדירות של המחלה בשתי הקבוצות. חשוב לזכור, כי קביעת הסיכון היחסי אינה מספקת כדי לקבוע אם החשיפה היא המשפיעה על הארעות המחלה מכיוון שקשר בין חשיפה למחלה יכול להימצא גם בשל השפעה הפוכה - של המחלה על החשיפה, או שהקשר מתקיים בגלל גורם שלישי, שמשפיע הן על החשיפה והן על המחלה. גורם כזה נקרא ערפלן.

כשהיארעות המחלה היא נמוכה, יחס צולב הוא בקירוב סיכון יחסי

אם a קטן באופן משמעותי מ- b אז,
ובדומה לכך, אם c קטן באופן משמעותי מ- d אז,
ולכן,
מקאו אדום-כתפיים

תיאור

אורכו של מקאו אדום-כתפיים הוא בין 30 ל-40 סנטימטרים והוא הקטן ביותר מבין מיני המקאו. ראשו גדול ומבנה אסוף, צר יחסית, ומזכיר לולב. אורכו של הזנב מגיע לפעמים לאורך שאר גופו של התוכי. הוא בעל נוצות בינוניות בבהירותן על כל גופו, ונוצות בצבע כחול כהה על קצה ראשו מעל המקור. בבגרותו מופיעות נוצות אדומות על כתפיו המעניקות לו את שמו. עיניו כתומות ופניו לבנות. בנוסף לזאת נוצות הכנפיים המוסתרות הן בצבע ירוק-זית כהה.
קוז'ה אחמט יסאווי

רקע

יסאווי נולד כבנו של שייח' איברהים, שהיה ידוע באזור בשל מעשי הגבורה שלו ושנודעו אגדות רבות על אודותיו. בגיל שבע, לאחר שנותר יתום לאחר מותו של אביו, גידל את יסאווי ארסלן באבא, שהיה לו לאב רוחני. עד גיל שבע, כבר רכש אחמט יסאווי רמה גבוהה של רוחניות, ותחת הדרכתו של ארסלן באבא, אחמט הצעיר הגיע לרמה גבוהה של בגרות והחל בהדרגה לקנות את שמו במחוזות שונים כדמות רוחנית.

השפעה

בהמשך עבר אחמט יסאווי לבוכרה ולמד אצל המחנך הסופי הידוע יוסוף חמדני. יסאווי הקדיש מאמצים ניכרים להפצת האסלאם ברחבי מרכז אסיה ולימד מספר תלמידים באזור. הפואמות שלו יצרו ז'אנר חדש בספרות הטורקית של מרכז אסיה והשפיעו על משוררים דתיים רבים במאות הבאות. יסאווי הפך את העיר יאסי (טורקיסטן) למרכז לימוד עיקרי בעבור תושבי הערבות הקזחיים, ובגיל 63 פרש לחיי התבוננות (קונטמפלציה). הוא חפר לעצמו מרתף תת-קרקעי שבו בילה את שארית חייו. החוקר הטורקי חסן בסרי צ'נטיי (Hasan Basri Çantay) ציין כי "היה זה מלך סלג'וקי שהביא את רומי, המשורר הסופי הגדול, לקוניה; והיה זה בתקופת הסלג'וקים שאחמט יסאווי, סופי גדול אחר, חי והגה. השפעתם של שני מורים מופלאים אלו ממשיכה להתקיים עד היום."

מורשתו

בין השנים 1389 ו-1405 בנה המצביא טימור לנג מאוזוליאום באתר קברו של אחמט יסאווי בטורקיסטן. דרך היסאוויה שייסד המשיכה להיות בעלת השפעה במשך כמה מאות לאחר מותו, והשייח'ים של היסאוויה החזיקו בעמדה בכירה בבתי המשפט של בוכרה עד המאה ה-19. בקרב הסופים שפועלים לפי היסאוויה ניתן להבחין באלמנטים שמאניסטיים רבים יותר מכל תורה סופית אחרת.
ניתן למצוא סופים יסאווים גם בקשמיר. הם הגיעו לקשמיר מטורקיסטן בדרך המשי בהובלתו של חזרט אמיר-י-כביר מיר סעיד עלי חמדני. רקע היסטורי על התורה היסאווית ניתן למצוא בספר "סילסלאי יסאווי", שנכתב בידי פירזדה מוחמד שאפי יסאווי, זקן בני משפחת יסאווי היושבים בקשמיר. הספר כתוב באורדו.
האוניברסיטה הקזחית-טורקית הראשונה והליקיאון (בית ספר גבוה) הראשון נקראו על שמו של אחמט יסאווי: אוניברסיטת אחמט יסאווי וחוק'ה אחמט יסאווי ליססי, בהתאמה.
הסופר והמחנך הסופי הנקשבנדי אידריש שאה (Idries Shah) מציין את אילן היוחסין של אחמט יסאווי ב"ספר הספרים".
המנון גאורגיה

היסטוריה

ההמנון הגאורגי החדש אומץ על ידי הפרלמנט של גאורגיה ב-20 במאי 2004, חמישה חודשים בדיוק לאחר הורדתו של אדוארד שוורדנדזה מהשלטון בגאורגיה. הצעת החוק לשינוי ההמנון הוצעה לראשונה בכינוס המושב הפרלמנטרי השישי ב-22 באפריל 2004, על ידי שר התרבות, גיאורגי גאבאשווילי והפזמון הושמע לנציגים מיד אחר כך. 
ההמנון החדש, תאוויסובלובה, החליף את ההמנון הקודם של גאורגיה, דידיבָּה זֶצית קוּרתחֶאוּלס (დიდება ზეცით კურთხეულს), שהיה ההמנון של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, רפובליקה עצמאית של גאורגיה שנתקיימה בין השנים 1918-1921, ואומצה שוב עם הכרזת העצמאות של גאורגיה בשנת 1990. ההמנון החדש הפך לפופולרי יותר מקודמו שמילותיו היו ארכאיות יותר והיה קשה יותר לזכור.
אדריאן פופה

קריירת מועדונים

פופה החל את הקריירה בקבוצת פוליטכניקה טימישוארה בשנת 2005. בשנת 2008, הושאל לקבוצת בופטאה במדיה שותף ב-11 משחקים וכבש 2 שערי ליגה. בשנה שלאחר מכן, 2009, הושאל שוב, הפעם לקבוצת גלוריה בוצ'או. לאחר ששותף ב-12 משחקים, שב לקבוצת פוליטכניקה. ביולי 2009, חתם פופה אוניברסיטטה קלוז'. בסיום עונתו הראשונה בקבוצה, עזר למועדונו החדש להעפיל לליגת העל הרומנית, אך עקב סכסוך עם הנהלת המועדון נאלץ לעזוב. הוא חתם ב-2010 בקבוצת קונקורדיה צ'יאינה. פופה זכה להעפיל עם קבוצה שנייה לליגת העל הרומנית, שנה שנייה ברציפות, ובסיום העונה שלאחר מכן חתם במועדון הפאר הרומני סטיאווה בוקרשט, באוגוסט 2012. במדי סטיאווה, היה שותף פופה לזכייה בשלוש אליפויות רצופות, כאשר בעונת 2014-2015, אף היה שותף לזכייה בטרבל המקומי. ב-27 בינואר 2017 חתם ברדינג האנגלית. ב-28 בינואר 2018 הושאל לאל טוואן הסעודית. ב-20 בדצמבר 2018 הושאל ללודוגורץ ראזגרד הבולגרית. ב-16 באוגוסט 2019 חזר לסטיאווה בוקרשט והושאל עד לסוף העונה.

קריירת בינלאומית

פופה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת רומניה ב-16 באוקטובר 2012, במשחק ההפסד 4:1 מול הולנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. שער הבכורה של פופה במדי רומניה, היה ב-14 בפברואר 2015, במשחק ידידות מול מולדובה בו ניצחה רומניה 2:1. הוא נכלל על סגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
צ'או צ'או

צ'או צ'או (אנגלית: Chow Chow) הוא גזע כלבים השייך לכלבי השפיץ ומוצאו במזרח הרחוק. הצ'או צ'או הוא כלב יוצא דופן בשל לשונו ופיו הסגולים ובשל רגליו האחוריות הישרות לחלוטין.

היסטוריה של הגזע

הצ'או צ'או הוא אחד מגזעי הכלבים העתיקים ביותר. מוצאו הרשמי הוא מסין, אך יש הטוענים שמונגוליה היא מולדתו האמיתית ומסתמכים על ממצאים המראים שכבר לפני 3000 שנים השתמשו המונגולים בכלבים כבדים ושחורי-פה כבכלבי מלחמה. במשך רוב ההיסטוריה שלו, שימש הצ'או צ'או כלב ציד פראי. ידוע גם שהוצב ככלב שמירה במקדשים, ויוחסו לו כוחות מיסטיים ועל טבעיים שעזרו כביכול בגירוש כוחות האפלה. במאות האחרונות גידלו אותו הסינים לצורכי אכילת בשרו וסחר בפרוותו. הגזע הגיע לאירופה לקראת סוף המאה ה-19 בספינות סחר אנגליות יחד עם סחורה נוספת מהמזרח. בבריטניה אומץ על ידי המלכה ויקטוריה, הנסיכה מוויילס, וגבירות אחרות מבנות האצולה.
אגם קרוק (אנטארקטיקה)

גילוי האגם

האגם מופה חלקית על ידי קרטוגרפים נורווגים בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (בעונת המחקר 1937–1936). 
האגם ממופה בשלמותו על ידי משלחת המחקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בעונת המחקר 1958–1957.

מקור השם

שמו של האגם (בנורווגית: "Krokvatnet"  - האגם המתפתל) ניתן לו על ידי הקרטוגרפים הנורווגים שמיפו אותו, בשל צורתו המפותלת.
רפובליקת קולומביה הגדולה

מקור השם

שמה הרשמי של הרפובליקה היה "רפובליקת קולומביה" (בספרדית: República de Colombia), התוספת "הגדולה" לא היה בשימוש בהתכתבויות והיא נוספה בתקופה מאוחרת יותר על ידי היסטוריונים כדי להבדיל אותה מרפובליקת קולומביה של ימינו, מכאן שמעולם לא הייתה מדינה בשם "קולומביה הגדולה".
השם "קולומביה" מקורו בשם של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס. השם הומר לקולומביה על ידי המהפכן פרנסיסקו דה מירנדה כך שיתאים לעולם החדש, במיוחד לכל הטריטוריות והקולוניות האמריקאיות שהיו תחת שלטונם של הספרדים והפורטוגזים.
המשחרר הדרום אמריקאי סימון בוליבר ומהפכנים אחרים מ"הרפובליקה ראשונה של ונצואלה" השתמשו בשם הזה כדי לציין את כל אמריקה הספרדית עד ההכרזה על הרפובליקה בשנת 1819.

החוקה והשלטון

טיוטת החוקה של רפובליקה החדשה הוכנה בשנת 1821 בקונגרס קוקטה ובה נקבע כי הבירה תהיה בבוגוטה. מידה רבה של ריכוזיות נוצרה בבירה החדשה וזאת כיוון שרבים האמינו כי הדבר נחוץ לצורך ניהול טוב יותר נוכח המאמץ המלחמתי ההולך וקרב.
חלוקה טריטוריאלית חדשה נוצרה כאשר שלוש המחלקות התחלקו למחוזות משנה. סימון בוליבר נבחר לנשיא הרפובליקה ופרנסיסקו דה פאולה סנטנדר שימש כסגן הנשיא.
בשנים הראשונות לקיומה הרפובליקה הצעירה עזרה למחוזות אחרים שעדיין נלחמו מול ספרד וניסו לזכות בעצמאות. פנמה צורפה לפדרציה בשנת 1821, וכך גם שאר המחוזות של קיטו ושל ונצואלה. שחרור פרו בא מאוחר יותר בשנת 1824 בעזרתה של קולומביה הגדולה.

חוסר היציבות והמאבקים הפנימיים

ככל שהמלחמה מול ספרד התקרבה לסיומה החלו לעלות על פני השטח שאיפות בדלניות של האזורים השונים. הפרלמנט קרא לשינויים בחלוקה הפוליטית (במקביל לוויכוחים כלכליים ומסחריים), כתוצאה מהעימותים הפנימיים בין האזורים הובילו הדברים לשינויים אזוריים ופשרות שונות. השינויים מעולם לא השביעו את רצונם של האנשים והפרלמנט לא גובש, מה שגרם לחוסר יציבות במבנה המדינות.
בוליבר חלם על איחוד דרום אמריקה אך לא יכל להשיג זאת במהלך המאבק לעצמאות. קולומביה הגדולה הייתה המהלך הראשון שלו ליצירת מדינה אחת לכל היבשת. ואולם, פוליטיקאים אחרים ומנהיגים מקומיים התנגדו לרעיונותיו, ובוליבר המאוכזב התפטר מהפרויקט בשנת 1828 ומהנשיאות בשנת 1830.

התפרקות הרפובליקה

הרפובליקה התפרקה סופית במהלך 1830, למרות מאמציו של הגנרל רפאל ארדנטה בבוגוטה, עקב הסכסוכים הפנימיים בין האזורים השונים אשר הוגברו לאחר התפטרותו של בוליבר. התפוררות קולומביה הגדולה אפיינו את כישלון חלומו של בוליבר. המחוזות שנוצרו לאחר ההתפוררות כללו את:
כשהפדרציה של קולומביה הגדולה התפוררה ב-1830 מחלקת קונדינמרקה (כמו שהוקמה באנגוסטורה) הפכה למדינה חדשה - "רפובליקת גרנדה החדשה". בשנת 1863 שינתה גרנדה החדשה את שמה ל"ארצות הברית של קולומביה", ובשנת 1886 היא אימצה את שמה הנוכחי "רפובליקת קולומביה".
קינאז

קינאז (בלועזית: kinase) הוא שם כולל לקבוצת אנזימים האחראים על שפעול של תהליכים בתא על ידי זירחון מולקולות. קבוצת אנזימים זו לוקחת זרחה מחומרים עתירי אנרגיה, בעיקר מ-ATP, למצע (Substrate) ספציפי וגורמת לזרחון המצע. קבוצת אנזימים זו היא חלק מקבוצה גדולה יותר של אנזימים המכונה Phosphotransferase זרחן-טרנספראז.

סוגים

הסוג הנפוץ ביותר הוא פרוטאין קינאזות. פרוטאין קינאז הוא אנזים קינאז, אשר ביכולתו לשנות חלבונים אחרים על ידי הוספת קבוצת זרחה אליהם (זרחון). חלבונים מסוג זה מתחלקים לתת־מערכות נוספות, למשל protein kinase c ‏(PKC) מחולק ל-protein kinase c אלפא (PKC)‏, PKC בטא, PKC גאמא, כל תת-מערכת בעלת תפקוד ייחודי, זרחון לרוב מסתיים בשינוי תפקודי של חלבון המטרה (חומר המצע) על ידי שינוי פעילות אנזימטית, מיקום תאי, או קישור עם חלבונים נוספים. 
פעילות קינאז וחלבוני קינאז יכולים לשנות חלבונים רבים, ובכך שהם מווסתים את מרב ה־cellular pathway (סדרת תגובות שכתוצאה ממנה יש הפעלה של מסלולים תאיים), במיוחד אלה המערבים מעבר אותות. הגנום האנושי מכיל כ־500 גנים שנמצא שיש להם פעילות כחלבון קינאזות, והם מהווים כ־2% מכלל הגנים האאוקריוטים. 
מספר רב של קינאזים פועלים על מולקולות קטנות (ליפידים, פחמימות, חלבונים ועוד) או בשביל איתות, או בשביל הפעלה של תהליכים מטבוליים. שמם נגזר מחומר המצע. בשלב הראשון של תהליך הגליקוליזה, למשל, מעביר האנזים הקסוקינאז קבוצת זרחה מ-ATP למולקולת גלוקוז; מאוחר יותר מעביר פוספופרוקטוקינאז קבוצת זרחה לפרוקטוז; בשלב האחרון מחזיר פירובטקינאז קבוצת זרחה ממולקולת פוספואנולפירובט ל-ADP ויוצר מולקולת ATP ופירובט. במסלול הגליקוליזה הקינאזים למיניהם אחראים על ויסות קצב התהליך כולו.

פרוטאין קינאז

פרוטאין קינאז משמש לציון משפחת אנזימים המזרחנים חלבונים.

תגובה כימית

זרחון הוא העברת קבוצת זרחה ממולקולת ATP לקבוצת הידרוקסיל (OH) של חלבון המטרה. קבוצת הפוספט נקשרת באופן קוולנטי לקבוצת ההידרוקסיל, ונוצר קשר פוספואסטרי.

תפקידם בבקרת תהליכים בתא

זרחון בדרך כלל גורם לשינוי בפעילות חלבונים על ידי שינוי בזיקתם לחלבונים אחרים או למולקולות שונות (כגון זיקת סובסטרט לאנזים), שינוי במיקום תוך תאי וכדומה. הפעילות של יותר מ־30% מכלל החלבונים בתא מבוקרים על ידי פרוטאין קינאזות. פרוטאין קינאזות גם משתתפות באופן רחב בבקרה של רוב המסלולים המטבוליים, ובמיוחד בהעברת אותות.

בקרת פרוטאין קינאזות

קיימים מנגנוני בקרה שלהם על ידי זרחון (לפעמים על ידי אנזים עצמו, במנגנון הקרוי זרחון עצמי או אוטופוספורלציה), קשירת בקר אלוסטרי או על ידי בקרה של מיקומם בתא. לדוגמה, פרוטאין קינאז A עובר שפעול בעקבות עליה בריכוז cAMP תוך תאי, ולעומת זאת פרוטאין קינאז C עובר שפעול על ידי יוני סידן ודיאצילגליצרול.
פעמים רבות הפעילות הלא מבוקרת של פרוטאין קינאזות בתא גורמת למחלות (למשל סרטן).
סוזוקי סלריו

סוזוקי סלריו (אנגלית Suzuki Celerio) הוא דגם רכב מסוג מיני של יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור שהושק בשנת 2014, ובישראל שווק לראשונה באפריל 2016. הדגם משווק בגרסה רובוטית ובגרסה ידנית. גודלו הפיזי קרוב לאלטו ולספלאש, ותא המטען שלו גדול יותר משמעותית מהם. שלדתו משמשת את האיגניס.

מאפיינים

בסיס הגלגלים של הרכב הוא 242.5 ס"מ,  אורכו הוא 3.6 מטר, רוחבו 1.6, וגובהו הוא 1.54. נפח תא המטען הוא 254 ליטר. נפח המנוע הוא 998 סמ"ק. חלקי הרכב מיוצרים ביפן ומורכבים בתאילנד.

בטיחות

במבחני ריסוק של EuroNCAP קיבל הרכב את הדירוג 3 כוכבים מתוך 5. ייתכן שהדירוג אינו משקף במדויק את רמת הבטיחות של הרכבים הנמכרים היום (2017), בגלל שהמבחן נערך על רכב בעל 4 כריות אויר, בעוד הרכבים המשווקים כיום, הם בעלי 6 כריות אויר.
ליידי דייוויס

ביוגרפיה

דייוויס נולדה בסן פרנסיסקו, בתו של צ'ארלס מאייר, בנקאי ופילנתרופ. ב-12 ביוני 1898 נישאה לאיש העסקים הקנדי סר מורטימר ברנט דייוויס, ולאחר מכן עבר הזוג להתגורר במונטריאול עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1901 נולד בנה, מורטימר דייוויס, וילד נוסף שכנראה מת בלידה. לאחר מספר שנים היא אימצה את אחיינה פיליפ. בשנת 1924 התגרשו בני הזוג. בהסכם הגירושין, שהושג לאחר משא ומתן ממושך, קיבלה דייוויס למעלה ממיליון דולר, סכום שאפשר לה להמשיך בפעילותה הפילנתרופית.
לאחר גירושיה היגרה לצרפת שם הקימה כפר נופש לילדים מעוטי יכולת בשם "Colonie de vacance", וזכתה מהממשלה הצרפתית בעיטור לגיון הכבוד, עבור עבודתה ההתנדבותית והפילנתרופית. בנוסף, שיכנה פליטים שהחלו להגיע לפריז בעקבות עליית הנאצים לשלטון ורדיפות היהודים.
לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה, דייוויס שבה למונטריאול שם תרמה לצבא הבריטי מטוס ספיטפייר ואירגנה בתי הארחה עבור חיילי חיל האוויר ודאגה לתחזוקם עד ינואר 1946. עבור עבודתה זו זכתה לעיטור דיים מפקדת האימפריה הבריטית.
בתום המלחמה ייסדה את "קרן ליידי דייוויס" שפעלה להבאת מדענים ומשכילים שניצלו לקנדה, הייתה פעילה במוזיאון לאמנויות של מונטריאול ואוניברסיטת מקגיל.
מספר שנים לפני מותה, בשנת 1963, ייסדה קרן בשיתוף עם לואיס וברנרד בלומפילד עבור יהודי קנדה. תרומות הקרן הביאו לבניית רשת בתי הספר עמל בישראל.
בישראל ישנה קרן מלגות על שמה הזוכה לתמיכה מהקרן בקנדה.
סמיר נקאש

קורות חיים

נקאש נולד ברובע היהודי בבגדאד, בן בכור לבעל עסק לחלקי חילוף ולאחות מיילדת. אחריו נולדו להוריו עוד חמישה ילדים, הצעירה שבהם, רות ויגיסר תרגמה כמה מכתביו. את רוב חייו בילה בשכונת עמישב בפתח תקווה, קרוב מאוד למקום שפעם עמד בו אוהל המעברה שאליה הובא ב-1951 כילד בן 12 עם משפחתו, במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
סמיר נקאש זכה בפרס ראש הממשלה לספרות ערבית על ספריו "היום שתבל הרתה והפילה בו" ו"בנפול צלעות המשולש". יצירותיו נלמדות עד היום באוניברסיטאות בישראל ובמצרים.
סמיר נפטר בשנת 2004 ונטמן בבית העלמין סגולה בפתח תקווה. הוא השאיר אחריו אישה, בת ושני בנים. לאחר מותו, הצהירו גולים עיראקים מוסלמים כי הם מבקשים להעביר את גופתו לעיראק, שהוכיח לדעתם אהבה עזה ותלות בעבר העיראקי יותר מכל הגולים העיראקים ברחבי העולם.

כתיבתו

נקאש מבכה בכתיבתו את אובדן האחווה ושיתוף הפעולה היהודי-מוסלמי-נוצרי, כפי שראה בעיראק. הוא מתאר את עיראק שלפני חיסול הגלות היהודית, כגן עדן, ואת עלייתו לארץ ישראל כסיוט. על אף שעלה ארצה, לא היה ציוני. נקאש ראה במציאות הישראלית גיהנום פיזי ורוחני, ותיאר בראיון לעיתון אל-חיאת את תוצאות הגירתו ארצה כך: "חיי האמיתיים מסתכמים בשתים עשרה השנים שאותן חייתי בעיראק. כל מה שבא בעקבות שנים אלה לא היה אלא צללים לשנים ההן".
נגיב מחפוז אמר על ספרותו של נקאש כי היא ראויה לפרס נובל לספרות. ספרותו מוערכת בעולם הערבי ובישראל זכה שלוש פעמים בפרסי ראש הממשלה לספרות הערבית.
כתיבתו של נקאש היא בניב ערבית יהודית בגדאדית שנעלם בעקבות עליית יהודי עיראק לישראל. חמשת הספרים הראשונים שלו, שהתפרסמו עד לשנת 1980 - כולם בהוצאה פרטית ובמימונן של קרנות שפרופסור שמואל מורה טרח להשיג בשבילו, הופצו בריכוזיהם של גולים עיראקים, לאו דווקא יהודים, באירופה וברחבי ארצות הברית. לאחר הסכם השלום הגיעו גם למצרים. מאז פרסם ספרים נוספים. עד יום מותו, היה נקאש הסופר הקאנוני המזרחי היחיד שלא עבר לכתוב מהשפה הערבית לשפה העברית, בשונה מהסופרים סמי מיכאל, אלי עמיר, שמעון בלאס ואחרים. נקאש עצמו הסביר זאת כבחירה להשתמש בכלים הטובים ביותר העומדים לרשותו.
נקאש תרגם את הרומן "ויקטוריה" של סמי מיכאל לערבית, תרגום אשר יצא לאור בקהיר בשנת 1995.
פרע

תיאור כללי

סוג זה כולל כ-460 מינים, רובם עשבים ומיעוטם שיחים, הנפוצים על פני רוב אזורי כדור הארץ. הם נעדרים מהקטבים וממדבריות.
מספר המינים מתחלק באופן שווה, בערך, בין העולם החדש (אמריקה הצפונית, אמריקה הלטינית והעולם הישן (אסיה, אירופה, אפריקה).
למיני סוג זה ערך לאדם כצמחי מרפא, והם מגודלים ומעובדים לצורך זה. במין "פרע מחורר" (שם מדעי: Hypericum perforatum), ששמו העממי St. John's Wort, משתמשים לצורך הפקת תמציות ותרופות, שלהן השפעה מעודדת על מצב רוח, ונוגדת דיכאון. מדובר בסגולה ייחודית בעולם הצומח, שכן זהו צמח המרפא היחיד שנחשב לנוגד דיכאון. מיצוי של הצמח אף נרשם כתרופה (הדורשת מרשם רופא) תחת השם המסחרי רמוטיב. 
10 מינים ממין זה גדלים בר בארץ ישראל, מהם שלושה נפוצים (פרע צמיר, פרע מסולסל ופרע קטן עלים) ושבעה נדירים או שתפוצתם מצומצמת.

תיאור מורפולוגי

מיני סוג זה הם עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, ולעיתים רחוקות שיחים. העלים של מיני סוג זה נגדיים או ערוכים בדורים. שפת העלה תמימה. כלומר, היא אינה משוננת. את צמחי סוג זה מאפיינים בלוטות, הפזורות על פני חלקי הצמח.
פרחי הפרע הם דו-מיניים. כלומר, בעלי איברים זכריים, כדוגמת אבקנים, ונקביים כדוגמת שחלה על אותו הפרח. מספר עלי הגביע ועלי הכותרת הוא 5; הכותרת צהובה או זהובה, ולעיתים רחוקות לבנה.
מספר האבקנים רב – עד 125 בפרח אחד. מספר העלים של הפרח הוא 3-5. פרי הפרע הוא מטיפוס הלקט.