google/wiki40b huggingface dataset:
פרנק לויד

ביוגרפיה

פרנק לויד נולד בגלאזגו שבסקוטלנד. עוד כשהיה ילד משפחתו היגרה לארצות הברית. שם החל להיכנס לתעשיית הסרטים, שהייתה אז בראשיתה. הקריירה הקולנועית שלו דומה ביותר לבמאי פרנק בורזאג'. בין השנים 1913 - 1916 עבד כשחקן בסרטי ראינוע קצרים. באותה תקופה גם החל לכתוב תסריטים ולביים. חלקם בסרטים שהוא עצמו משמש בהם ביותר מתפקיד אחד. כך היה לאורך כל העשור השני של המאה ה-20. שנות העשרים הביאו לפריצה בקריירת הבימוי שלו. סרטו המשמעותי הראשון כבמאי היה "אוליבר טוויסט" (1922), עיבוד לרומן הנודע של צ'ארלס דיקנס. זוהי הגרסה המפורסמת ביותר מתקופת הראינוע לספר, בו גילם את אוליבר השחקן-ילד ג'קי קוגן. במהלך עשור זה פרנק לויד היה שותף להקמת האקדמיה האמריקאית לקולנוע (עם 35 אחרים) ואף הוא שימש כנשיא האקדמיה בין השנים 1934 - 1935.
את פרס האוסקר הראשון שלו קיבל לויד כבר בשנה השלישית לחלוקת פרסי האקדמיה האמריקנית לקולנוע. הוא קיבל את פרס הבימוי באפריל 1930 על "אישה אלוהית", כשבקטגוריית הבימוי היו שבעה מועמדים, כשפרנק לויד מועמד עוד פעמיים פרט ל"אישה אלוהית". הסרט עצמו כלל לא היה מועמד לקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
סרטו משנת 1933, "תהלוכה", דרמה היסטורית, על פי המחזה של נואל קווארד, זכה בשלושה פרסי אוסקר, ביניהם לבימוי ולסרט הטוב ביותר.
ב-1935 ביים את הסרט הקלאסי "המרד על הבאונטי" בכיכובו של "מלך הוליווד" דאז, קלארק גייבל. הסרט גרף 8 מועמדויות לפרס האוסקר ובהם, בפעם היחידה בתולדות הפרס, שלושה שחקנים המועמדים לקטגוריית שחקן ראשי על אותו סרט. לויד עצמו קיבל גם הוא מועמדות, על הבימוי. הוא אומנם הפסיד לג'ון פורד, אך הסרט זכה בפרס "הסרט הטוב ביותר".
סרטים בולטים אחרים שביים לויד: סרט ההרפתקאות "תחת שני דגלים" (1936), "לו הייתי מלך" (1938), בו גילם השחקן רונלד קולמן את דמותו של פרנסואה ויון, הדרמה "The Howards of Virginia", בו כיכב קרי גרנט ודרמת המלחמה "דם על השמש", עם ג'יימס קאגני. 
גם לויד, כמו הבמאים האמריקאים פרנק קפרה וג'ורג' סטיבנס ביים סרט דוקומנטרי על מלחמת העולם השנייה. שמו היה "הפצצה האחרונה" והוא היה סרט דוקומנטרי קצר שעסק בהתקפה האווירית של המפציצים האמריקאים על העיר טוקיו. סרט זה היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר.
כניעה (ספר)

עלילת הספר

פרנסואה, גבר בגיל העמידה משמש כמרצה לספרות בסורבון בפריז. הוא מומחה לכתביו של הויסמנס. חייו החברתיים והמיניים מורכבים במידה רבה מקשרים ארוכי שנים עם תלמידותיו. הוא חש שעברו שנים מאז הפעם האחרונה שיצר עבודה משמעותית. צרפת היא במהלכו של משבר פוליטי - כדי להדוף ניצחון של החזית הלאומית, הסוציאליסטים כרתו ברית עם המפלגה החדשה שהקימו המוסלמים (עם תמיכה נוספת של האיחוד למען תנועה עממית), המפלגה המוסלמית העמידה מועמד מוסלמי מרשים - מוחמד בן-עבס, כמועמד לנשיאות נגד מארין לה פן. במצב הפוליטי מתעורר פרץ של אלימות ואנטישמיות. חברתו הקרובה של פרנסואה, יהודיה צעירה בשם מרים, מחליטה להגר לישראל בעקבות הוריה, ולהמיר את הסורבון בלימודים באוניברסיטת תל אביב.  פרנסואה שהרהורי התאבדות עולים בראשו, מחליט ללכת למקלט במנזר הממוקם בעיירה  מרטל. המנזר הוא סמל חשוב של ניצחונו של קרל מרטל על כוחות אסלאמיים, למעלה מאלף שנים קודם לכן. זהו גם המקום בו גיבורו הספרותי, הויסמנס, הפך לאדם חילוני.
עם הגיבוי של המפלגה סוציאליסטית, והאיחוד למען תנועה עממית, הפוליטיקאי המבריק והערמומי, מוחמד בן עבס, מנצח בבחירות לנשיאות 2022, והופך לנשיא צרפת. הוא מרגיע את צרפת, מחוקק שינויים גורפים לחוקים הצרפתיים. הסורבון עובר הפרטה בתמיכה כספית של מדינות המפרץ והוא הופך לאוניברסיטה מוסלמית. בכך הופך פרנסואה למיותר עם פנסיה מלאה כי רק למוסלמים מותר כעת ללמד שם. השלטון החדש שם קץ לשוויון בין גברים ונשים, ומאפשר פוליגמיה.  כמה מעמיתיו של פרנסואה מתאסלמים כדי לקבל עבודות טובות והופכים את נישואי השידוך עם נשים צעירות ואטרקטיביות לבחירה מועדפת. בן עבס פועל להגדיל את האיחוד האירופי ולצרף אליו מדינות מוסלמיות מצפון אפריקה והמזרח התיכון, במטרה להפוך אותו למעין אימפריה רומית חדשה, בהובלת צרפת.  הרומן מסתיים בפרנסואה העומד להתאסלם ולזכות  לחיים טובים יותר, לעבודה יוקרתית, ולנשים שייבחרו עבורו. 
הרומן בדיוני ומערבב דמיון עם דמויות אמיתיות כמו פרנסואה הולנד, מרין לה פן, ז'אן-פרנסואה קופה ועוד.

תגובות

הספר הפך עם הוצאתו לרב-מכר, ותורגם לשפות רבות. הוא יצא בתרגום לעברית של עמית רוטברד בהוצאת בבל ב-2015.
מארין לה פן התייחסה לספר ואמרה: "הספר הוא דמיוני, אך יכול להתרחש גם במציאות".]
נדנדה תלויה

נדנדה תלויה כמתקן שעשועים

ישנן תצורות רבות של נדנדות תלויות המשמשות כמתקן שעשועים. עבור מתנדנד יחיד, התצורה המינימליסטית כוללת כמושב לוח עץ, פלסטיק, מתכת או אף צמיג מכונית. בתצורה מאובזרת יותר, המושב הוא דמוי כסא, כולל גם משענת גב, ולעיתים ידיות.
נדנדות תלויות לשני משתמשים או יותר בנויות כשני כיסאות הפונים זה לזה. הקטנות שבהן מאפשרות ישיבה של שני מתנדנדים זה מול זה. בגדולות יותר המושבים הם ספסלים וכך עשויה הנדנדה להכיל ארבעה או שישה מתנדנדים.
בגני שעשועים נדנדה תלויה מקובעת למתקן, שעשוי להכיל מספר נדנדות תלויות, לעיתים מסוגים שונים (ליחיד, למספר משתמשים, לפעוטות), וכן עשוי להיות משולב במתקני משחק אחרים (כגון מתקני טיפוס ומגלשות).
לשימוש ביתי קיימות נדנדות המקובעות למסגרת ניידת, וכן נדנדות שיש לתלות אותן, למשל מענף של עץ.

בטיחות

נפילה מנדנדה עלולה לגרום לפציעות חמורות ואף מוות. נפילות עלולות להיגרם כאשר המתנדנד אינו אוחז בחבלי בנדנדה בהיותה בתנועה או מנסה לרדת ממנה לפני שעצרה.
כדי להקטין את הפגיעה במקרה של נפילה, מוצבות לרוב נדנדות על משטח בולם זעזועים כגון חול, חצץ, טוף, דשא וגומי. גומי הוא המשטח האידיאלי, שכן דשא אינו מומלץ כבולם זעזועים, חצץ וטוף מהווים סכנת חנק לפעוטות וחול מתאים למטרה זו רק אם עומקו 30 סנטימטרים לפחות.
בנדנדות תלויות המיועדות לפעוטות המושב מוקף מעקה, והחיבור ביניהם מותיר פתחים לרגליים. מבנה זה מיועד למנוע החלקת הילד מהנדנדה. לעיתים מצויד המושב בחגורת בטיחות, במקום המעקה או בנוסף לו.

נדנדה תלויה כרהיט

בנדנדות תלויות המשמשות כרהיט גינה המושב לרוב מרופד, דמוי ספה. לנדנדות כאלו שלד מתכת, פלסטיק או עץ, עליו תלוי המושב באמצעות מוטות. רהיט זה קיים בגדלים שונים, לרוב מאפשר ישיבה של שנים או שלושה מתנדנדים זה לצד זה. לעיתים הנדנדה מחופה בגגון בד התואם את דוגמת ריפוד המושב.

נדנדה תלויה בספרות

המשוררת פניה ברגשטיין כתבה את השיר "נדנדה" המתאר את רגשותיה של ילדה המתנדנדת בה "עלֹה עולה" ו"ירוד יורדת".
אביב פרנקל

ביוגרפיה

אביב נולד בחיפה לחיים (מהנדס בנמל חיפה) ומיה (מורה באולפני עברית) פרנקל. לאביב שני אחים ואחות. 
את ילדותו עשה עם משפחתו בחוף השנהב ובניגריה, שם עבד אביו בניהול פרויקטים הנדסיים. אביב למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.

שירות צבאי

ב-1996 התגייס אביב לגלי צה"ל שם שימש כקריין ושדרן. בין השאר שידר את התוכניות "בוקר טוב צה"ל", "צה"ל יוצא שבת", "לא רוצים לישון" ו"לא על הלוף לבדו" בגל"צ ואת "שתיקת הכבישים" בגלגלצ. 
בשנת 1997 היה אביב לחייל הראשון בגלי צה"ל שענד כנפי צניחה אחרי ששידר תוך כדי צניחה צבאית. פרויקט השידור בצניחה נעשה במסגרת סדרת כתבות על חיילי חטיבת הצנחנים, אותם ליווה בתוכנית "קולה של אמא".

קריירה בתקשורת

לאחר השירות הצבאי, הצטרף אביב לרדיו תל אביב בה שידר את תוכנית הצהריים של התחנה.
בשנת 2003 הצטרף אביב לערוץ 10, תחילה כמגיש ועורך של מבזקי חדשות ובהמשך ככתב הספורט של הערוץ וכמגיש.
בשנים האחרונות שימש פרנקל ככתב הטכנולוגיה והרכב של חדשות 10 וכמגיש. במהלך הקריירה ביים מאות כתבות דוקומנטריות למהדורה המרכזית של הערוץ ולתוכניות המגזין של חברת החדשות. 
לאביב פינת ביקורת רכב "לילה גלגלי" בתוכנית לילה כלכלי.
הוא היה הבמאי והתסריטאי של סרטי התעודה: "ראלי הפרעונים" ו"צילום פראי" ששודרו בערוץ 10.
אביב כותב במגזינים שונים בענייני רכב וטכנולוגיה והוא מרצה על תחומי הטכנולוגיה, העתידנות והחדשנות ופשעים ברשת.

קריירה בהייטק

בשנת 2016 פרנקל עזב את תפקידו כמגיש וככתב הרכב והטכנולוגיה של ערוץ 10 לטובת הקמה והובלת חברת הסטארט אפ ENROUTE, זאת לאחר שנים שסקר את תעשיית היזמות וההייטק בישראל.
פדרו פאבלו פיצ'רדו

ביוגרפיה

פיצ'רדו נולד וגדל בסנטיאגו דה קובה.

אלוף עולם לנוער

באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2012 זכה פיצ'רדו במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.79 מטר.

סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכה פיצ'רדו במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.68 מטר, אחרי טדי טאמגו מצרפת (18.04 מטר) ולפני ויל קליי מארצות הברית (17.52 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסופוט, פולין במרץ 2014 זכה פיצ'רדו במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.24 מטר, אחרי ליוקמן אדמס מרוסיה (17.37 מטר) וחברו לנבחרת ארנסטו רווה (17.33 מטר).

קפיצה מעל 18 מטר

בתחרות שנערכה בדוחא, קטר ב-15 במאי 2015 זכה פיצ'רדו במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי ושיא קובה חדש של 18.06 מטר, לפני כריסטיאן טיילור מארצות הברית שאף הוא קבע אישי חדש של 18.04 מטר. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהוואנה קובה ב-28 במאי, הוא שיפר את שיאו ב-2 ס"מ והעמידו על 18.08 מטר, תוך כדי שקבע את תוצאת השנה בעולם ואת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים, באותה העת.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 זכה פיצ'רדו שוב במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.60 מטר, אחרי כריסטיאן טיילור שקבע את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים (18.21 מטר) ולפני נלסון אבורה מפורטוגל (17.52 מטר).
סוגריי אייברסון

במתמטיקה, סוגריי אייברסון (Iverson bracket), על שמו של המדען הקנדי קנת' אייברסון, הוא סימון המציין מספר ששווה לאחד אם תנאי מתקיים ואפס אחרת:

כאשר P הוא פסוק לוגי שיכול להיות נכון או לא נכון. סימון זה הוכנס לשימוש על ידי קנת' אייברסון בתחילת שנות השישים בשפת התכנות שפיתח APL, והשימוש בסוגריים מרובעים בסימון זה הוכנס לשימוש על ידי דונלד קנות'.
משפחת חרל"פ

משפחת חרל"פ היא משפחה יהודית עתיקה, שהוציאה מתוכה רבנים, מלומדים ואנשי ציבור רבים. 
פירוש השם חרל"פ הוא ראשי התיבות: חייא ראש לגולי פולין. מקור המשפחה הוא ממשפחת בני חייא, המתייחסת ישירות למשפחת מלכי יהודה, דרך ראשי הגלות מבבל. על פי מגילת יוחסין שנשתמרה במשפחה, היא מיוחסת לדוד המלך. 
ראש המשפחה, חייא, היה בנו של ראש גלות בבל, שברח לספרד בעקבות הירצחו של אביו, ראש הגלות. בהמשך שימשו בני חייא בחצרות מלכי ספרד ופורטוגל, כגזברים, רופאים ומצביאים. חייא היה משורר, ההדיר של דיוואן "מחנה יהודה" - הוא אוסף שיריו של רבי יהודה הלוי. למשפחה היה רכוש רב בערים לרידה וסרגוסה וכן אחוזות בדרום פורטוגל. בני המשפחה בנו את בית הכנסת הגדול בליסבון. עם גירוש ספרד ופורטוגל התפזרו בני משפחת אבן יחייא בכל מרחב הים התיכון: בטורקיה, יוון ואיטליה.
מצפון איטליה הגיעו חלק מצאצאי המשפחה לעיירה טיקוצ'ין שבפולין, שם שונה שמה לחרל"פ.  
בשנת תר"י (1850) עלה לארץ ישראל מהעיירה וולקוביסק שבפלך גרודנו השכן (בימינו חלק מבלארוס) הרב יצחק חרל"פ יחד עם בתו ובנו זבולון חרל"פ, ומהם התפתח הענף של משפחת חרל"פ בירושלים.  
ענף נוסף של המשפחה עלה בשנת תר"ן (1890) ובראשו עמד אפרים חרל"פ ממייסדי המושבה רחובות. חרל"פ היה מראשי המושבה, מהנדסה הראשון וכן ממייסדיו של ארגון "אגודת אחים" אשר דאג לרווחתם של פועלי המושבה בכל תחומי החיים. 
על פי מסורת המשפחה, בזמן שעגנה האוניה ליד אחד האיים בים האגאי עלתה אשתו של הרב יצחק חרל"פ אל החוף עם שני ילדיה כדי לרכוש מזון. הם אחרו לשוב והאוניה הפליגה בלעדיהם והגיעה לאי סמוך. כעבור זמן קצר הופיעה אוניה אחרת, לקחה את האם ושני ילדיה אל האי הסמוך, הם שבו אל האוניה והמשיכו בהפלגתם לארץ ישראל, והאוניה השנייה נעלמה מן האופק.
הארי האדן-פטון

ביוגרפיה

האדן-פטון נולד בלונדון. הוא בנם של קצין פרשים לשעבר נייג'ל האדן-פטון ושל שרה מלור. יש לו שלוש אחיות: פולי קלמנטין ואליס. שרה, הדוכסית מיורק היא הסנדקית שלו.
הוא למד באיטון קולג' ובאוניברסיטת דרהאם. את הכשרתו המקצועית כשחקן רכש באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).

חיים אישיים

האדן-פטון נשוי לשחקנית רבקה נייט אותה הכיר כשהופיעו יחד במחזה "חשיבותה של רצינות. לבני הזוג יש בת אחת.
קונור מיינרד

שנותיו המוקדמות

מיינרד נולד בברייטון, לגארי והלן מיינרד. יש לו אח צעיר ממנו בשם ג'ק ואחות בשם אנה. ב-2006 החל מיינרד להעלות לאתר שיתוף הסרטונים יוטיוב סרטונים שלו מבצע קאברים לשירים אחרים כאשר השיר הראשון שהעלה היה "Breathe".
לאחר שהעלה מספר סרטונים וביניהם גרסת כיסוי לשיר "Beautiful Monster" של הזמר ני-יו. הקאבר משך את תשומת לבו של ני-יו אשר הפך למנטור של מיינרד ואף החתים אותו בחברת ההקלטות פרלופון. בנובמבר 2011 קיבל מיינרד מועמדות לפרס ה-"Brand New" של MTV לשנת 2012 מול זמרים מתחילים אחרים בתוכם גם הזמרת לנה דל ריי. ב-31 בינואר הוכרז כי מיינרד זכה במקום הראשון.

2012-2013: אלבום בכורה

בתחילת 2012 החל מיינרד לעבוד על אלבום הבכורה שלו יחד עם הזמר ני-יו ואומנים נוספים דוגמת ריטה אורה ופארל ויליאמס. הסינגל הראשון היה "Can't Say No" ויצא ב-2 במרץ 2012. הסינגל הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי ומכר מעל 70 אלף עתקים בשבוע הראשון ליציאתו. הסינגל השני מהאלבום היה "Vegas Girl" אשר יצא ב-22 ביולי והגיע למקום הרביעי. אלבום הבכורה של מיינרד אשר נשא את השם "Contrast" יצא לאור ב-30 ביולי 2012 והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. הסינגל השלישי מהאלבום היה שיתוף פעולה עם ני-יו בשיר "Turn Around" אשר יצא ב-11 באוקטובר והגיע למקום השמיני. הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה שיתוף פעולה עם הזמר ויילי בשיר "Animal".

2013-הווה: אלבום שני

ביוני 2013 פורסם כי מיינרד החל לעבוד על ספר מעריצים אשר יתן למעריציו מבט אל עולמו הפנימי. הספר יצא לאור באוקטובר של אותה שנה ונקרא "Take Off". מיינרד החל לעבוד על אלבום שני יחד עם לברינת' וטרווי מקוי. הסינגל הראשון מאלבומו השני של מיינרד היה "R U Crazy" אשר יצא ב-4 באוקטובר 2013.
דולינה (עיר)

היסטוריה

לפי סיפורי העם המקומיים היישוב הוקם ב-979 כשבמקום התגלה מלח. ב-מאה ה-15 במקום שלטו הפולנים, אז השם המלא של העיר היה "עיר המלך החופשית דולינה". המלך היה ממנה סטרוסטות שבדרך כלל היו פולנים.
ב-1525 מלך פולין זיגמונט הראשון העניק לעיר זכויות מגדבורג, כמו כן זכויות להפקת מלח וייצור וודקה. ב-מאה ה-16 בעיר נבנה בית החולים. ב-1648 תושבי העיר השתתפו במרד של בוגדן חמלניצקי כנגד פולנים. ב-1668 באזור התרחש "מרד דולינה", הוא החל כשאחד האדונים הפולנים רצה להחרים רכוש מאחד הכפריים האוקראינים, המרד התגלגל לכל האזור, ודוכא בסופו של דבר על ידי פולנים.
ב-1772 לאחר חלוקת פולין דולינה עברה לידיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1886 בעיר השתוללה שרפה שהשמידה 320 בתים והשאירה אלפיים איש ללא קורת גג. ב-1902 החלה בנייתו של בית חולים חדש והושלמה ב-1904. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה דולינה תחת שליטתה של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית נכללה העיר בתחום פולין.
עם פלישת הסובייטים לפולין בספטמבר 1939 נכבשה העיר על ידי הצבא האדום. ביולי 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים, והייתה תחת שליטתם עד 31 ביולי 1944.

יהודי דולינה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדולינה הוא מהמאה ה-15.
בעיר פעלו רבי צבי הירש מנדבורנה, תלמיד המגיד ממזריטש, רבי אברהם נח הלר (אחיו של רבי משולם פייבוש הלר) ורבי משה שוהם, תלמיד הבעל שם טוב. בהמשך פעלו בעיר חצרות חסידיות משושלת זידיטשוב. החצר הראשית הייתה בראשות רבי ישכר בעריש אייכנשטיין, בנו של רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין. אחריו כיהנו בנו רבי יהודה צבי, שחצרו מנתה אלפי חסידים, וחתנו רבי פנחס רוקח, בנו של רבי משה מקארוב בנו של רבי שלום רוקח מבעלז. אחרי רבי יהודה צבי כיהן חתנו רבי יהושע הלברשטאם, בנו של רבי משה מברדיוב נכדו של רבי חיים מצאנז. רבי יהושע נשרף עם בני משפחתו בשואה, בתוך בית הכנסת של הקהילה.
בעיר נולד הרב יצחק יעקב וייס, לימים גאב"ד העדה החרדית. אביו הרב יוסף יהודה כיהן כדיין בעיר.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיר פעילות ציונית, ופעל בה בית ספר עברי. בסוף שנות השלושים סבלו יהודי העיר ממספר תקיפות אנטישמיות. בשנים אלו נמנו בעיר כ-2,500 יהודים, קרוב לשליש מסך תושביה.

בשואה

ב-2 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי צבא הונגריה, וכעבור מספר שבועות הועברה לידי הגרמנים. בתקופה זו העבירו הגרמנים דרך העיר משלוח גדול של יהודים מהונגריה, אשר רובם הוטבעו בנהר דניסטר, וחלקם שניסו להסתתר בדולינה, נתפסו ונורו בידי הגרמנים. עד מהרה הוקם בדולינה יודנרט, בראשות יוליוש ויינרב, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה, כסף ודברי ערך, וכן לכסות את עלות הובלתם והריגתם של יהודי הונגריה. בד בבד, ביצעו הגרמנים מעשי התעללות ביהודי העיר, ובהם גזיזת זקנים, ושילחו גברים יהודים לעבודות כפייה באזור הקרפטים, שם נספו מרעב ומקור.
בקיץ 1942 הובאו לעיר יהודים רבים מעיירות הסביבה, ומספר יהודי המקום הגיע לכ-4,000, כאשר רובם נאלצו ללון תחת כיפת השמיים. בסוף יולי 1942 נערכה בעיר אקציה בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים, תוך רצח יהודים ברחובות ובבתים, והובלת היהודים הנותרים לבורות ירי בבית העלמין היהודי בעיר, שם צוו להתפשט, ונורו. יהודים שהצליחו להימלט מהעיר ליערות הסביבה, הוסגרו ברובם לגרמנים בידי איכרים מקומיים. כמה עשרות מבין המסתתרים היהודים הצטרפו לקבוצת פרטיזנים שביצעה פעולות חבלה באזור דולינה, ואשר חוסלה בידי הגרמנים בנובמבר 1943.
לאחר שחרור העיר בידי הצבא האדום ב-30 ביולי 1944, שבו אליה 3 יהודים בלבד.

כלכלה

כלכלת ותעשיית העיר מבוססות בעיקר על הפקת נפט ומלח.
בוקאצ'יבצי

יהודי בוקאצ'יבצי

קהילה יהודית עצמאית התארגנה בעיירה במהלך המאה ה-18, ובמאה ה-19 הגיעה הקהילה לשיאה מבחינת אוכלוסין. בשנת 1920 פרעו ביהודי העיירה כנופיותיו של סימון פטליורה, תוך אונס נשים רבות. בשנים שלאחר מכן, עזבו את העיירה כמחצית מיהודיה. בסיוע הג'וינט השתקמה הקהילה, ובין מלחמות העולם פעלו בעיירה מפלגות ציוניות שונות, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן הנוער הציוני, בית"ר והשחר. כמו כן, פעל בעיירה בית ספר מרשת תרבות.
מסוף המאה ה-19 ועד 1929 כיהן כרב העיירה אפרים סגל חאמיידס, ואת מקומו מילא הרב צבי שוורץ.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-650 יהודים, קרוב לשליש מסך תושבי המקום באותה עת.

בשואה

עם פרוץ מבצע ברברוסה, ביוני 1941, גויסו מספר מיהודי העיירה לצבא האדום, ופנו מזרחה. ב-3 ביולי נכנסו לעיירה הגרמנים, ועל יהודיה הוטלו שעות עוצר וחובת ענידת סרט עם מגן דוד על הזרוע. בד בבד, נרצחו בכפרים הסמוכים לעיירה תושביהם היהודים בידי איכרים אוקראינים. בעיירה עצמה נחטפו יהודים על ידי שוטרים אוקראינים לעבודות כפייה, בהן הוכו והושפלו, ומיהודי העיירה הוחרמו תכשיטים ודברי ערך. 
כעבור זמן מה הוקם בעיירה יודנרט, בראשות אמיל קרויז, אשר נצטווה לדאוג למסירת דברי הערך והפרוות של היהודים לשלטונות. באביב 1942 הועברו לבוקאצ'יבצי כמה מאות מיהודי הסביבה, ותנאי הצפיפות של היהודים בעיירה נעשו קשים יותר. יהודי העיירה מגיל 15 ומעלה חויבו בעבודות כפייה.
בספטמבר 1942 (יום כיפור תש"ג) התקיימה בעיירה אקציה ראשונה. יחידת שוטרים מרוהטין יחד עם שוטרים אוקראינים מקומיים הוציאה את היהודים מבתיהם, וערכה בהם סלקציה. כמה עשרות יהודים שניסו להימלט מהאקציה נורו למוות. כ-100 עד 300 זקנים, חולים ותשושים הועברו לתחנת הרכבת, ושולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. 
באוקטובר 1942 הועברו לבוקאצ'יבצי כמה מאות יהודים נוספים מבורשטין, וכעבור ימים אחדים נערכה במקום אקציה נוספת, במסגרתה שולחו לבלז'ץ כמה מאות יהודים נוספים מהעיירה. בינואר 1943 גורשו אחרוני היהודים בעיירה לרוהטין, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. כ-20 מיהודי העיירה שרדו את השואה במסתורים וביערות.
אמיל צ'וראן

ביוגרפיה

אמיל צ'וראן נולד ביישוב רשינאר הסמוך לסיביו, שבטרנסילבניה, באותו זמן חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה חלק מרומניה. אביו היה פרוטופופ אורתודוקסי ואימו אתאיסטית, בת לאב שהועלה לדרגת ברון באימפריה ההבסבורגית.
לאחר לימודים קלאסיים בבית ספר תיכון בסיביו, החל בגיל 17 לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט, שם נמנו בין מוריו טודור ויאנו ונאיה יונסקו. בהיותו בקיא בשפה הגרמנית, התעמק בפילוסופים עמנואל קנט, ארתור שופנהאואר ובמיוחד פרידריך ניטשה, כשהוא קורא אותם בשפה בה כתבו, בגרמנית. כבר בתקופה זו הביע את נטייתו לאגנוסטיות. הוא הושפע מקריאתם של גאורג זימל, לודוויג קלאגס, מרטין היידגר ולב שסטוב, שמיקם את המקרה במרכז מערך ההגות שלו. ב-1935 קיבל מלגה שאיפשרה לו המשך לימודי פילוסופיה בברלין, שם פגש את לודוויג קלאגס ואת ניקולאי הרטמאן.
הספר הראשון שכתב אמיל צ'וראן, Pe culmile disperării (על פסגות הייאוש) יצא לאור ברומניה ב-1934 וזכה לפרס הוועדה לציון כשרונות צעירים מתחילים ובפרס הסופרים הרומנים הצעירים. הוא המשיך לכתוב, כשכל שנה מופיע ספר חדש מפרי עטו.
בעת שהותו בגרמניה הביע את הערצתו להיטלר והצדיק את ליל הסכינים הארוכות. במאמר בעיתון "ורמיה" (Vremea), מיום 15 ביולי 1934, ציין שבין המדינאים, היטלר זוכה לסימפתיה ולהערכה שלו, יותר מכל האחרים. למרות שלא היה אף פעם חבר במשמר הברזל, בתקופה שבין מלחמות העולם הביע תמיכה בתנועה הלגיונרית וברעיונותיה. בספרו Schimbarea la faţă a României (הטרנספיגורציה של רומניה), שהופיע ב-1936, היו ביטויים אנטישמיים רבים. המהדורה השנייה של הספר, שיצאה ב-1940, נשארה ללא שינויי, אך המהדורה שהופיעה בשנות התשעים צונזרה על ידי צ'וראן עצמו, שניפה ביטויים רבים, משפטים ואף פרק שלם, בטענה שאלה היו טענות יומרניות ואף אוויליות של צעיר נלהב בן 24.
הוא שב לרומניה והיה, במהלך שנת הלימודים 1936–1937, מורה לפילוסופיה בבית הספר התיכון Andrei Şaguna (אנדריי שאגונה) בברשוב. ב-1937 קיבל מלגת לימודים בפריז מטעם המכון הצרפתי של בוקרשט, מלגה שהתארכה עד 1944.
הוא שב לרומניה לחודשיים בשנת 1940 ומאז היה לתושב קבוע בפריז, זנח את השפה הרומנית ועבר לכתוב בצרפתית. הוא ניהל חיים צנועים והתגורר מכאן ואילך רק ברובע הלטיני ובסורבון.
אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה נאסרו ספריו והוא נשאר בצרפת. הוא ניהל התכתבויות מעניינות עם ידידיו הרבים, מירצ'ה אליאדה, אז'ן יונסקו, פאול צלאן, ברבו פונדויאנו, סמואל בקט והנרי מישו, כמו כן, עם אחיו, אורל, שנשאר ברומניה.
יצירתו הראשונה בשפה הצרפתית, Précis de décomposition, קיבלה את פרס ריבארול. לאחר מכן צ'וראן סירב לקבל פרסים שהוענקו ליצירותיו.
צ'וראן, הידוע בעולם בעיקר לפי ההיגוי הצרפתי של שמו - סיוראן, הושפע מהפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית ובעיקר מהגרסה הרומנית שלה, הטראיריזם (trăirismul), שכללה גם אלמנטים דתיים-נוצרים ומיסטיים.
אסף זוהר

אסף זוהר (נולד ב-31 במרץ 1963) הוא פסנתרן ישראלי, פרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.

לימודים

זוהר נולד ב-1963 בישראל. הוא תלמידם של רוני מרכס-באום, חנה שלגי ואריה ורדי. הוא בוגר הקונסרבטוריון של גבעתיים והאקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. לאחר סיום לימודיו בישראל המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית, שם השתלם אצל מנחם פרסלר וכיהן כמרצה בשנת הלימודים 1991-1990.

קריירה

זוהר הופיע עם תזמורות רבות בישראל, ועם המנצחים זובין מהטה, גרי ברתיני, מנדי רודן, נעם שריף, דוד שלון, דייוויד רוברטסון ואחרים. נוסף על כך הופיע ברסיטלים ברחבי העולם, ובכללם בארצות הברית, אירופה, דרום אפריקה, אוסטרליה ויפן.
בנוסף לקונצרטים רבים, זוהר גם נותן הרצאות רבות בנושא המוזיקה הקלאסית, בין היתר בקונצרטים מוסברים אשר בהם הוא עצמו מופיע, כסולן או כחבר הרכב.
בעבר היה זוהר דקאן באקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים.
כיום הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, מדריך הרכבים קאמריים בקונסרבטוריון גבעתיים, ביחידה לנגנים מצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים ובתיכון לאמנויות תלמה ילין. הוא מדריך כיתות אמן בארץ ובעולם ומנחה קונצרטים מוסברים בתזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים ובקונסרבטוריון שטריקר בתל אביב.
כמורה, הוא זוכה להצלחה רבה, ואחדים מתלמידיו ניגנו עם מספר תזמורות בישראל, וזכו בפרסים שונים בישראל ובעולם.
המופע של הלוני טונס

עלילה

הסדרה מציגה את חייהם של באגס באני ודאפי דאק אשר גרים בשכונת פרברים צבעונית בלוס אנג'לס יחד עם כל כוכבי הלוני טונס בתור שכניהם וביניהם לולה באני, פורקי פיג, פטוניה פיג, טינה רוסו, סילבסטר, טוויטי, אמה וובסטר/גרני/סבתא, יוסמיטי סם, מרווין החייזר, פיט הפומה ועוד.. כמו כן בכל פרק ישנו גם קטע מוזיקלי עם אחד או שניים מכוכבי הסדרה וקטע של רוד-ראנר באנימציה תלת ממדית.
מתיו ויינר

ביוגרפיה

ויינר נולד ב-1965 בבולטימור למשפחה יהודית אמריקאית, וגדל בלוס אנג'לס. למד באוניברסיטת ווסליאן ספרות, פילוסופיה והיסטוריה, ובהמשך למד גם באוניברסיטת דרום קליפורניה. 
הוא החל לעבוד כתסריטאי לראשונה עבור התוכנית 'נערת מסיבות' שלא זכתה להצלחה. היה התסריטאי והמפיק של הסדרות "האמת העירומה" ו"אנדי ריכטר שולט בעולם". יוצר "הסופרנוס", דייוויד צ'ייס, הציע לו עבודה בתור תסריטאי משנה בסדרה לאחר שהתרשם מהטיוטה שלו לפיילוט של "מד מן", אותו כתב בשנת 2000, בזמן שעבד בסדרה "בקר". ויינר נענה בחיוב להצעה והיה תסריטאי הסדרה בעונות הרביעית והחמישית שלה, וקיבל עליה שני פרסי אמי, אחד בשנת 2004 ואחד בשנת 2007.
ב-2017 ראה אור רומן הביכורים של ויינר, "הֶתֶ'ר, הטוטאליות" (Heather The Totality; הספר התפרסם בעברית בתרגומה של שרון פרמינגר בהוצאת "כתר").

מד מן

לאחר שהסופרנוס הגיעה לסיומה, חיפש ויינר רשת להפיק בה את מד מן. הוא הציג את הסדרה לרשתות HBO ושואוטיים שלא רצו לעבוד איתו עליה. בסופו של דבר חתם ויינר על חוזה עם רשת AMC שתפיק את הסדרה, רשת שלא הפיקה סדרת דרמה לפני. הוא שימש כמפרסם ראשי, מפיק ראשי ותסריטאי ראשי של הסדרה בעונות הראשונה והשנייה. כתב שבעה פרקים בעונה הראשונה, עשרה פרקים בשנייה, שנים עשר פרקים בשלישית, עשרה פרקים ברביעית, תשעה פרקים בחמישית, עשרה בשישית וחמישה במחצית הראשונה של העונה השביעית. מד מן זכתה להצלחה כבירה וסיפחה ארבעה פרסי גלובוס הזהב ושלושה עשר פרסי אמי. בשנת 2008 זכה ויינר עצמו באמי בקטגוריית 'התסריט הטוב ביותר של פיילוט בסדרת טלוויזיה', בה זכה גם ב-2009 ו-2010.

חיים אישיים

ויינר נשוי. מרטן, אחד מארבעת בניו, גילם את גלן בישופ ב"מד מן". נכון להיום מתגורר ויינר בלוס אנג'לס.
הקורפוס השישי (האימפריה הגרמנית)

מלחמת אוסטריה-פרוסיה

הקורפוס הוקם ב-15 באפריל 1815 וכמפקדו מונה פרידריך היינריך פון הינרביין. ב-1866 לחם הקורפוס במלחמת אוסטריה-פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. מפקדו באותה עת היה לואיס פון מוטיוס. ב-27 ביוני הקורפוס סייע לקורפוס החמישי במהלך קרב נאחוד וקרב סקאליץ. הקורפוס השתתף בהצלחה גם בקרב קניגרץ. ב-6 באוגוסט מת מוטיוס באוסטרליץ מכולרה, ואת תפקידו מילא וילהלם פון טימפלינג עד סיום המלחמה.

מלחמת צרפת-פרוסיה

במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה בין השנים 1870-1871, הוחזק הקורפוס בשלזיה כדי לאבטח את האזור במקרה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית תחליט להצטרף למלחמה לקראת צרפת. רק לקראת סוף המלחמה נשלח הקורפוס לסייע במצור על פריז ובקרב שווילי. בשנים הבאות היה הקורפוס מופקד על הגנת האזור הצבאי השמיני ובסיסו היה בברסלאו.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד קורט פון פריטצלוויץ. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה הרביעית של אלברכט, דוכס וירטמברג. בהמשך, לבקשתו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, הועבר הקורפוס אל הארמייה החמישית. הקורפוס נטל חלק במערכה על הגבולות. בהמשך השתתף הקורפוס בקרב שמפאן הראשון, בקרב ארטואה השני, בקרב ארטואה השלישי ובקרב אראס. ב-7 בנובמבר 1915 פרש פריטצלוויץ מהצבא ולמחליפו מונה גאורג פון דר מרוויץ.
ב-1916, בעקבות מתקפת ברוסילוב, הועבר הקורפוס לחזית המזרחית. ב-6 באוקטובר 1916 מונה מרוויץ לעוזרו של וילהלם השני, קיסר גרמניה ובמקומו מונה יוליוס ריימן. הקורפוס המשיך להילחם בחזית המזרחית, וב-1918 כבש שטחים במדינות הבלטיות במסגרת מבצע אגרוף עד החתימה על חוזה ברסט-ליטובסק במרץ של אותה שנה. הקורפוס פורק עם סיום המלחמה.