משה כהן שאולי

ילדותו ונערותו - בירושלים

נולד בירושלים לבנימין ולכשוור. הוריו עלו משיראז שבפרס לירושלים. היה בן יחיד לאחר ארבע בנות. אביו נסע לבגדאד כדי לקבל את ברכת הבן איש חי לבן, ואכן שנה לאחר הברכה הוא נולד ונקרא על שם סבו משה. 
למד בתלמוד תורה דורש ציון ובישיבת שערי רחמים, בית מדרשו של הרב רחמים מלמד כהן, רבה של העדה הפרסית בירושלים. לאחר מכן למד בישיבת פורת יוסף והוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הרב עזרא עטייה, חכם חוגי עבודי והרב צבי יהודה מלצר. תורת הקבלה למד מפי הרב מרדכי שרעבי וחכם יעקב ג'הרומי.
למד חינוך והוראה בסמינר למורים "מזרחי" ויהדות, פילוסופיה, מדעי החברה ומדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. שימש מורה למדעי הטבע ומתמטיקה בישיבת "שערי ציון" בירושלים בראשותו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והיה בן טיפוחיו. בשנת תש"ב לימד בבית הספר "מזרחי" בעיר העתיקה.
שימש מזכירו של הרב הראשי לישראל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג בפעולות נגד המיסיון בישראל.]
היה חבר הנהלת חוג הנוער "בני עמי" וממקימי בית הכנסת "שאולי וכאשי" בשכונת נחלאות.

תקופתו ברחובות

בשנת תש"ד עבר עם משפחתו לרחובות ולימד בבית הספר "מזרחי" לבנים בעיר. בתש"ח יסד וניהל את בית ספר "מוריה" לבנות. בתש"י נקרא לנהל גם את בית הספר לבנים, ואיחד את שני בתי הספר. ניהל את בית ספר תיכון לנערים עובדים בהתנדבות]. 
סייע לרב צבי יהודה מלצר בהקמת "ישיבת הדרום". התלמידים הראשונים בישיבה היו תלמידיו.
הצטרף לגדוד גבעתי בצה"ל, השתתף בקרבות בנגב ונפצע קשה במבצע ניצנה בשערי עזה.
ברחובות ייסד את בית הכנסת הספרדי "מגן אברהם" וכן את בית הכנסת לעולי טורקיה ובולגריה על שם הרב עוזיאל].
היה פעיל בקליטת עולים ובמיוחד במבצע "מרבד הקסמים" לעולי תימן ובולגריה.

תקופתו באשדוד

בתשכ"ב עבר לעיר אשדוד. יסד וניהל את בית ספר "מוריה". היה יו"ר ארגון המורים הדתיים באשדוד וחבר מועצת העיר בשנים 1974–1989. היה נשיא של כבוד בארגון "בני ברית" ובארגון כורש ליוצאי קהילות אירן. עם עליית יהודי רוסיה ואתיופיה פעל לקליטתם הרוחנית, החברתית והחומרית.
בשנת תשל"א נספה בנו בנימין בתאונת דרכים והוא בן 28. לזכרו הקים הרב שאולי את מפעל חייו - מרכז רוחני קהילתי בית-כנסת ובית-המדרש "שאולי" באשדוד.

הוקרה ופרסים

על פועלו בעיר אשדוד הוענק לו תואר "יקיר העיר אשדוד". 
בתשמ"ז הוענק לו "יקיר החינוך הדתי בישראל". בתשמ"ט קיבל את פרס שר הדתות. בתש"ן זכה בפרס שפירא על פועלו למען עלייה, קליטה ומיזוג העדות ובתשנ"ב קיבל את מלגת היצירה התורנית משר הדתות אבנר חי שאקי.

הגותו ועמדותיו

דגל בשילוב העדות בישראל ללא טשטוש זהותן הייחודית.
ארץ 'לקוטאית' היא ארצנו. ארץ המלקטת בניה, השבים אליה מכל קצוות תבל. ממאה ויותר ארצות, והדוברים למעלה משמונים שפות. עדה עדה והליכותיה, ארץ ארץ ומנהגיו, לא ראי זה כראי זה. הצד השווה שבכולם - שמנהג אבותיהם בידיהם, והליכותיהם נר לרגלם. המטיפים למיזוג העדות, אינם יודעים מה גודל ההפסד והנזק ממיזוג שאינו אלא טשטוש ואיבוד אותם ערכים, מסורות ומנהגים נאים ומהודרים, שנוהגת כל עדה מזה כאלפיים שנות דור. אגרטל עם פרחים שונים בשלל גוונים וריחות, עדיף ונאה מאגרטל חד גוני אשר בו פרחים ממין אחד וצבע אחיד. מטרתנו וייעודנו ל'איחוד' עדות, 'חיבור' שבטים זה לזה כנבואת יחזקאל: 'ואתה בן אדם קח לך עץ אחד ... וקרב אותם אחד אל אחד, והיו לאחדים בידיך' - קרב אותם אחד אל אחד, אך לא למזגם ולטשטשם. לכן יש לשמור על הייחוד בתוך האיחוד.
— הגיגי הבשם - אדם, תוחלתו ותכליתו, עמוד 43. הוצאת מרכז רוחני-קהילתי 'שאולי', אשדוד, תשמ"ד (1984)

הנצחתו

עיריית אשדוד ומשרד החינוך קראו על שמו אולפנא תורנית מדעית לבנות באשדוד.
על שמו נקראו רחובות בערים ירושלים ורחובות.

צאצאיו

מלבד בנו הבכור הרב בנימין כהן שאולי אשר נפטר בחייו, לרב שאולי שני בנים ובת. בנו הרב גדעון הוא יקיר החינוך הדתי ויקיר העיר אשדוד.