google/wiki40b huggingface dataset:
Medal of Honor: Warfighter

עלילה

עלילת המשחק מתרחשת אחרי המשחק הקודם בסדרה. הוא נפתח במבצע בפקיסטן בו משתתפים שלושה חיילים מהמשחק הקודם- פריצ'ר (Preacher),וודו (Voodoo) ומאזר (Mother). בסוף המבצע הנמל בו הם היו מתפוצץ ופריצ'ר נפצע. העלילה מתרחשת כאשר פריצ'ר בחופשת מחלה והוא עם בעיות בנישואיו. הוא בקונפליקט אם לחזור ללחימה עם חבריו או שלא. אנחנו נזכה לראות פלשבקים על מבצעים שלו ושל סטאמפ (Stump) בפקיסטן, הפיליפינים, בוסניה, סומליה ועוד. מלבד פריצ'ר, וודו ומזר חוזרים גם דאסטי (Dusty) ועוד מספר חיילים מהמשחק הקודם.

מצב מרובה משתתפים

בדומה למשחק Battlefield 3 ניתן להיכנס למצב מרובה משתתפים (מולטיפלייר) דרך הבאטלוג. אך בשונה למשחק ניתן להיכנס גם ללא הבאטלוג. השחקן יכול לבנות קבוצה הנקראת פלאטון (Platoon) או להיכנס לפלאטון קיים. הפלאטון היא קבוצה של עד 100 שחקנים. כל שחקן יכול להזמין שחקן אחר ולשחק איתו ביחד. במשחק יש דבר חדש שנקרא FireTeam שזוהי קבוצה של שני שחקנים שיש להם שיחה אוטומטית. שני השחקנים האלה מקבלים מידע על מיקומו הנוכחי של השני ברחבי המפה. אם לשחקן נגמרת התחמושת או שהוא נפצע הוא יכול ללכת לשותפו ומשם הוא מקבל חיים ותחמושת. על שיתוף פעולה בין השניים השחקן מקבל נקודות.
אברהם שפירא (פצ'י)

אברהם שפירא (פצ'י) (נולד ב-1935 בחיפה) הוא עורך והיסטוריון תרבותי, מורה, חוקר ומנהיג תרבותי, ממובילי "חוג שדמות" לגיבוש זהות יהודית-חילונית.

ביוגרפיה

אברהם שפירא נולד בחיפה במשפחת פועלים; גדל והתחנך ברוחה של 'ארץ ישראל העובדת'. היה חבר בתנועת הנוער "התנועה המאוחדת". לאחר שהשלים לימודיו בבית-הספר התיכון "חוגים", שם היה תלמידו של ברוך קורצווייל, שהשפיע רבות על דרכו בעתיד, התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל.
חבר קיבוץ יזרעאל משנת 1955. היה רועה צאן ועובד מטעים. בשנים 1960‏–1962 למד לימודי יהדות ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. תוך כדי תקופה זו ייסד וערך את כתב העת "שדמות", ויצר גשר בין גדולי הרוח היהודית וחכמת ישראל בירושלים, מרטין בובר, שמואל הוגו ברגמן, גרשם שלום, עקיבא ארנסט סימון, נתן רוטנשטרייך ואחרים - לבין התנועה הקיבוצית ובייחוד הדור השני בה.
בעת עריכת "שדמות", שהתמיד בה עד 1970, ריכז סביב כתב-העת חבורה של יוצרים ומחפשי–דרך מכל זרמי התנועה הקיבוצית ("חוג שדמות"). יזם יחד עם עמוס עוז, סמוך למלחמת ששת הימים, את הקובץ "שיח לוחמים" והיה עורכו. בקובץ כונסו עדויות הלוחמים בני התנועה הקיבוצית, והוא הפך במשך הזמן לאחת התעודות החשובות של עולמם הרוחני של בני הארץ, באותה עת.
בד בבד עם עבודתו הרוחנית והחינוכית, והעבודה במטעי הקיבוץ, בשנים 1968 – 1991 שימש חבר מערכת "ספרית אפקים" בהוצאת עם עובד. אז ייסד את ספריית "ארון ספרים יהודי" בהוצאת עם עובד, שהוא עורכה. במסגרות אלה יזם ספרים וחיבורי-יסוד רבים, טיפח וליווה סופרים, הוגים וחוקרים. עשה עבודת דוקטורט בבית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב, נושא העבודה היה: "מבנים דואליים בהגותו של מ.מ. בובר", היא נעשתה בהדרכת פרופסור אוריאל טל ואושרה ב-1984.
בשנת 1975 היה שותף לכינון מרכז ללימודי יהדות באורנים - המכללה האקדמית לחינוך. בשנת 1985 הוזמן ללמד בחוג לפילוסופיה יהודית ולאחר מכן בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב ומונה לפרופסור באוניברסיטה.
לאורך שנים מיזג את עבודתו כחוקר וכמורה אקדמי עם מפעליו בתחומי "ארון הספרים היהודי" של זמננו. בין השאר יזם את מפעל "מקרא לישראל" – פירוש מדעי-היסטורי למקרא, והיה מרכז המערכת שלו בשנים 1981 – 1989. כינס וערך כתבים של גרשם שלום עוד בחייו, ולאחר פטירתו מונה לעורך אחראי של "מפעל כתבי גרשם שלום" בהוצאת עם עובד. וכן היה אחראי ללימודי יהדות וציונות במכללה לביטחון לאומי של צה"ל, ועיצב בה תוכניות לימודים בתחומים אלו.
זכה בפרס אבי חי על פועלו לקירוב בין דתיים לחילוניים בישראל.
רוברט היינריך וגנר

רוברט היינריך וגנר (נולד כרוברט היינריך בקפיש, 13 באוקטובר 1895 - 14 באוגוסט 1946) היה גאולייטר של באדן ושל אלזס בתקופת השלטון הנאצי.

ביוגרפיה

רוברט וגנר נולד בלינדבך (כיום אברבך) באימפריה הגרמנית. ילד שני מבין חמישה ילדים לזוג פטר בקפיש וקתרין וגנר, משפחת חקלאים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וגנר נטש את לימודיו (אותם מעולם לא סיים) והתנדב לשירות צבאי. הוא השתתף בקרבות עזים בשנים 1914 עד 1918: הקרב בפלנדריה, קרב ורדן, הקרב על הסום, קרב שמפאן השני ועוד.
באוגוסט 1919 הושבע כקצין בחטיבת חיל הרגלים ה-14 בקונסטנץ. מאז שנת 1921 שינה את שם משפחתו וקבע אותו לפי שם משפחת אימו, שכן פירוש המילה בקפיש (שם המשפחה מצד האב) בגרמנית הוא "נערה מתבגרת" והוא רצה להימנע מהקנטות מצד מפקדיו ופקודיו.
בספטמבר 1923 החל את אימוניו בבית הספר הצבאי למקצועות חיל הרגלים במינכן, אחד ממסלולי ההכשרה הבסיסיים ביותר לקצין. בהיות במינכן פגש את היטלר ואת אריך לודנדורף והוקסם מהם. פגישתו עם בכירי המפלגה הנאצית התאפשרה בעקבות קשריו עם היינץ פרנט, בנו החורג של לונדורף. וגנר השתתף בניסיון הפוטש במרתף הבירה ב-9 בנובמבר 1923. ב-26 בפברואר 1924 הועמד לדין יחד עם היטלר בגין חלקו בפוטש. וגנר הורשע ונידון ל-18 חודשי מאסר, מהם ריצה בפועל רק 11 שבועות.
בעת השלטון הנאצי, וגנר שירת כגאולייטר (מושל) של באדן. ב-22 באוקטובר 1940 הוא דיווח לברלין: "Baden ist als erster Gau judenfrei" (באדן הוא המחוז הראשון שחופשי מיהודים).
לאחר מכן נהיה לגאולייטר של אלזס בצרפת וכונה "הקצב מאלזס" (Schlächter vom Elsaß). לוגנר ניתנה יד חופשית מהנאצים לשלוט באלזס כראות עיניו. הוא נכח במשפטי ראווה רבים שהובילו להוצאות להורג. עודד וסייע בשליחת יהודי צרפת למחנה המעצר גירס, מתוך 4,464 אסירים יהודים שגורשו למחנה רק כ-800 שרדו לאחר השואה.
עם תום מלחמת העולם השנייה נלכד על ידי צרפת, הועמד לדין, הורשע ונידון למוות בפני בית דין צבאי בשטרסבורג בשנת 1946. ההוצאה להורג בוצעה על ידי כיתת ירי ב-14 באוגוסט 1946.
הרשות הלאומית להסמכת מעבדות

רקע להקמת הגוף

בראשית שנות ה-90 גברה המודעות בדבר איכותם של מוצרים והתאמתם לתקנים לאומיים ובין-לאומיים לגבור בארץ ובעולם. תקנים אלו נועדו בעיקר להבטיח שאין במוצרים סכנה לבריאות הציבור, לבטיחות ולאיכות הסביבה. לשם כך, נדרש גוף הסמכה שיאשר שאת המעבדות הבודקות ככאלו שיש להן את היכולת לבצע בדיקות ברמה הנדרשת.

בדיקות וכיולים

בדיקות הרסניות (כימיות, פיזיקליות וביולוגיות\מיקרוביולוגיות) ובדיקות אל הרס. כיול: גדלים מכניים, חשמליים, אופטיים ופיזיקליים.

מעבדות

בנייה, קרקע וסלילה, מזון ומים, קוסמטיקה, דלקים וביטומנים, כיול, בדיקות לא הורסות (NDT), מתכות וחומרים אל מתכתיים, חשמל, משקאות משכרים, ובריאות (מעבדות רפואיות רפואה משפטית ומחקרים רפואיים).
מפרץ מגנט (אנטארקטיקה)

גילוי המפרץ

פיטר קמפ, אשר הפליג על הספינה מגנט (Magnet) בשנת 1833, ראה לראשונה את חוף היבשת באזור זה.
משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1931–1929, סברה כי המפרץ משתרע בין כף דייוויס לכף בורלי.
משלחת לארס כריסטנסן אשר חקרה את האזור בין השנים 1937–1936, גילתה כי המפרץ קטן יותר בשטחו (ממה שחשבה משלחתו של מוסון).

מקור השם

שמו של המפרץ ניתן לו על ידי מוסון.
מוסון קרא למפרץ על שם הספינה מגנט (ספינתו של קמפ).
TripAdvisor

תיאור

שירותי האתר ניתנים בחינם למשתמשים אשר מספקים את מרבית התכנים באתר. רווחי האתר מגיעים מהצגת פרסומות בדפי האתר.
בנוסף למהדורה האמריקנית של האתר ישנם גם מספר רב של מהדורות מקומיות לאתר עבור המדינות בריטניה, צרפת, אירלנד, גרמניה, איטליה, ספרד, הודו, יפן, פורטוגל, ברזיל, שוודיה, הולנד, קנדה, דנמרק, טורקיה, מקסיקו, אוסטריה, נורווגיה, פולין, אוסטרליה, סינגפור, תאילנד, רוסיה, יוון, ישראל, אינדונזיה, וסין.
נכון לנובמבר 2018 באתר היו מעל ל-315 מיליון חברים ומעל ל-500 מיליון ביקורות וחוות דעת אודות בתי מלון, מסעדות, אטרקציות ובתי עסק הקשורים לתחום התיירות.

ביקורת והליכים משפטיים

טריפאדווייזור מאפשר למעשה כתיבת ביקורת על שירותים ועסקים גם כאשר אין הוכחה לכך שכותב הביקורת השתמש באותם שירותים. עקב כך, הוגשו נגד אתר זה כמה תביעות משפטיות על ידי מלונאים, אשר דרשו להסיר מהאתר ביקורות שלטענתם לא היו אורחי המלון. המועצה הבריטית לסטנדרטים בפרסום (ASA) קבעה בשנת 2012 שהטענה של טריפאדווייזור שהביקורות באתר הן אמיתיות מהווה הטעיה. ובשנת 2014 הרגולטור באיטליה אף קנס את טריפאדווייזור בסכום של 610,000$ בטענה שהאתר אינו פועל בצורה מספקת למנוע ביקורות מזויפות.
קשתות

קשתות היא ענף ספורט שבו מתחרים בקליעה בחץ וקשת.

קשתות במשחקים האולימפיים

תחרויות הקשתות נערכו לראשונה באולימפיאדת פריז (1900), והתקיימו עד אולימפיאדת אנטוורפן (1920), למעט אולימפיאדת סטוקהולם (1912). לאחר מכן הוצא הענף מהתחרויות, והוא הושב אליו רק באולימפיאדת מינכן (1972). מאז מהווה הענף חלק בלתי נפרד מהמשחקים. בתחילה נערכו תחרויות FITA מלאות, והתחרויות במתכונתן המוכרת כיום החלו באולימפיאדת ברצלונה (1992). תחרויות אולימפיות קבוצתיות נערכו לראשונה באולימפיאדת סיאול (1988).
מאז הוחזר הענף למשחקים ב-1972, חולשים עליו הקשתים הדרום קוריאנים. הם זכו ב-30 מדליות מתוך 96 שחולקו, וב-16 מתוך 32 מדליות הזהב. אחריהם, בפער ניכר, ארצות הברית, עם 13 מדליות, מהן 8 מדליות זהב. בטבלת המדליות של כל הזמנים, הכוללת גם את התחרויות שנערכו בראשית המאה ה-20, מדורגות אחרי קוריאה הדרומית ארצות הברית (31 מדליות, מהן 14 מדליות זהב), בלגיה (20 מדליות, מהן 11 מדליות זהב) וצרפת (23 מדליות, מהן 6 מדליות זהב).

קשתות בישראל

ירון טל קולסניק (13 ביולי 1973 - 30 ביולי 2008) היה קשת ישראלי, אלוף עולם לסטודנטים ושיאן עולם בחץ וקשת. היה קשת בלתי מנוצח בישראל בשנים 1991 - 2007, והחזיק 16 שנים ברציפות בתואר אלוף ישראל. הוא ייצג את ישראל באליפויות עולם, באליפויות אירופה ובתחרויות בינלאומיות חשובות.
איגוד הקשתות בישראל הוקם בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. בישראל פועלים, נכון לשנת 2015, שמונה מועדוני קשתות בבית לחם הגלילית, גבעתיים, ראשון לציון, הרצליה, מודיעין, ירושלים, מועדון קשתי כוכב השרון בכפר סבא ומכון וינגייט בנתניה, וכן שלושה מועדוני קשתות של בתי הלוחם השייכים לארגון נכי צה"ל בירושלים, תל אביב וחיפה. בעבר פעלו מועדונים נוספים בגן יבנה, חיפה, קיבוץ חפציבה, מרכז הספורט לנכים (איל"ן) ברמת גן ועוד. בנוסף קיימים בארץ מועדוני קשתות נוספים המיועדים בעיקר לחובבים ולא לתחרויות מקצועיות.
בשנת 2014 נשלחה מאיה רייסין ממועדון ראשון לציון לאולמפיאדת הנוער ננג'ינג שבסין. עלתה לשלב 16 הגמר ונפסלה, אבל ניצחה בשלב 1 עם קשת טורקי בקטגוריית "מיקס תים" עולמי.
בשנת 2017 הוקם ביישוב הושעיה שבגליל מועדון של עמותת קשתי הגליל.
חומה ומגדל

חומה ומגדל הוא כינוי לסדרת מבצעי הקמה של יישובים חקלאיים יהודיים מבוצרים בארץ ישראל בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936–1939) ומעט לאחריהם.

מאפיינים

מבצעי התיישבות  אלו באו כתגובה לפרעות שביצעו הערבים ביישוב היהודי, ונועדו לקבוע "עובדות בשטח" על מנת להרחיב את גבולות ההתיישבות העברית - המדינה היהודית העתידית. את הביצוע הוביל ארגון ההגנה, על פי הרעיון והתכנון של שלמה גור (גרזובסקי), שאומץ על ידי המוסדות המרכזיים של היישוב העברי: הסוכנות היהודית, קרן היסוד, הקרן הקיימת לישראל וההסתדרות. לקחו בו חלק בעיקר קיבוצים ותנועות מכל זרמי ההתיישבות: 12 יישובים מן הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 10 יישובים של הקיבוץ המאוחד, 5 קיבוצים של חבר הקבוצות, 3 יישובים של הקיבוץ הדתי, 13 מושבים של תנועת המושבים, 9 יישובים של הנוער הציוני ושל מכבי הצעיר ויישוב אחד של תנועת בית"ר. כוחות נוטרים ואנשי ה"הגנה" אבטחו את העלייה על הקרקע.
היישובים הוקמו במהירות (לרוב במהלך יום אחד) כשחומרי הגלם הוכנו מראש. בליל ההקמה הוקם מגדל וסביבו גדר כבסיס ליישוב עתידי - ומכאן מקור השם. היישובים הוקמו כמעט ללא הפרעות מצד הערבים ועד מאי 1939 גם באישור שלטונות המנדט הבריטי. לאחר שהבריטים נמנעו החל ממאי 1939 מלתת אישורים, הוקמו היישובים גם ללא הסכמתם. רוב היישובים הוקמו באזורי ספר כדי להשתלט על כמה שיותר שטחים. אזורים שהיו מנותקים זה מזה חוברו, והושגו מטרות מדיניות וביטחוניות שתרמו לאחר מכן לקביעת גבולות מדינת ישראל במסגרת תוכנית החלוקה. סיפורו של גינוסר הוא ייחודי בכך שמטרת הקמת החומה והמגדל הייתה לפחות באופן חלקי, קביעת עובדה מוגמרת בפני אגודת פיק"א, בעלת הקרקע, ולא רק לצורך הגנה מפני ערבים.
ישנה מחלוקת לגבי זהות היישוב הראשון של חומה ומגדל. למרות שמקובל למנות את כפר חיטים כיישוב "חומה ומגדל" הראשון, ישנם מקורות המציינים את ניר דוד כראשון. טענה זו נסמכת כנראה על כך שכפר חיטים לא היה יישוב חומה ומגדל קלאסי, שכן מקימיו לא הקימו אותו בפועל אלא עלו למבצר שכבר היה קיים במקום.
מחלוקת נוספת היא לגבי היישוב האחרון ברשימה. יש המציינים את עמיר (29 באוקטובר 1939) כאחרון ברשימה. יש המציינים את תחילת מלחמת העולם השנייה, 1 בספטמבר 1939, כסיום תקופת חומה ומגדל, ויש הכוללים ברשימה גם את כפר ורבורג שנוסד ביום 31 באוקטובר 1939, החורג משני הכללים לעיל.

המגדל ומקורותיו בבניה המחנאית

המגדלים של מפעל "החומה ומגדל" היו מגדלים אותם ניתן היה להקים בקלות ולהרים בקלות. המגדלים הושפעו ממגדלים שנבנו במחנות מחנאות של תנועות הנוער. שמואל מסטצ'קין, עוד בטרם היותו אדריכל בשנת 1928, תכנן מגדל מחנאי בסיסי במחנה הנוער העובד ביער בן שמן. מגדל זה הוא פיתח למגדל מרשים בהרבה במחנה התנועה בהרי הכרמל בשנת 1934. את המגדל השני ראה ידידו שלמה גור, והוא היווה השראה למגדלי המבצע שאף בתכנונם השתתף מסטצ'קין במסגרת פעילותו בהגנה.
אמצעי רטורי

אמצעי רטורי הוא טכניקה לשונית-ספרותית שהכותב או הדובר משתמש בה כדי לשכנע את נמעניו (השומעים או הקוראים) וכדי לעורר את רגשותיהם. האמצעים הרטוריים עשויים להיות מרכזיים בנאום או במאמר, ואמורים לגרום לתשומת לבו של קהל היעד. רטוריקה היא אומנות הנאום, כלומר, אומנות השכנוע.
אמצעים רטוריים עוזרים לנואם להדגיש את דבריו, להמחישם ולעזור לנמענים להבינם בצורה הטובה ביותר.
ולס (עיר)

גאוגרפיה

ולס ממוקמת במרכז אוסטריה עילית ומוקפת במחוז ולס בגובה של 317 מ'. אורך העיר מצפון לדרום הוא 9.5 ק"מ, וממזרח למערב 9.6 ק"מ. 3.4% משטחה מכוסה יער, ו- 23.5% משטחה משמש לחקלאות.

היסטוריה

אזור ולס היה מיושב כבר בתקופה הנאוליתית, וחשיבותו עלתה בזמן השלטון הרומי בעקבות מיקומו המרכזי בפרובינציית נוריכום. בסביבות שנת 120 קיבלה העיר זכויות של עיר רומית בשם "מוניסיפיום אובילאבה". בסביבות שנת 225 שם העיר שונה ל "קולוניה אורליה אנטוניאנה אובילאביס" בידי הקיסר קרקלה. באותו הזמן, מספר התושבים בעיר היה כ 18,000 תושבים. מכל מקום, ולס איבדה את חשיבותה עם קץ השלטון הרומי. 
בשנת 1222 תחת שלטון בית באבנברג ולס זכתה שוב במעמד של עיר. מסמך משנת 1328 מוכיח את חשיבותה של העיר כמקום שוק. התרומות הכלכליות של העיר, וכמוכן מיקומה החשוב על כמה נהרות, אפשר לעיר לקבל מעמד חשוב באזור. הקיסר מקסימיליאן הראשון מת בעיר ב-12 בינואר 1519.

חינוך

בעיר נמצאים כמה גימנסיות, בתי ספר מקצועיים ומכללה מקצועית.
ג'ון גארדנר וילקינסון

סר ג'ון גרדנר וילקינסון (באנגלית: Sir John Gardner Wilkinson;‏ 5 באוקטובר 1797 – 29 באוקטובר 1875) היה סופר אנגלי ומחלוצי האגיפטולוגים של המאה ה-19. מכונה "אבי האגיפטולוגים הבריטיים".

ילדות וחינוך

וילקינסון נולד בליטל מיסנדן (Little Missenden), בקינגהמשייר. אביו היה הכומר ג'ון ווילקינסון, איש דת מווסטמורלנד, חובב עתיקות. הוריו נפטרו כשהיה צעיר והוא קיבל ירושה צנועה. האפוטרופוס שלו שלח אותו לבית הספר הארו בשנת 1813, ומאוחר יותר הלך לאקסטר קולג' באוניברסיטת אוקספורד ב-1816. בסופו של דבר וילקינסון לא סיים את לימודיו, ובסובלו מבריאות לקויה, החליט לנסוע לאיטליה. שם פגש בשנת 1819 את חובב העתיקות, סר ויליאם גל והחליט ללמוד אגיפטולוגיה.

השהות ראשונה במצרים

וילקינסון הגיע לראשונה למצרים באוקטובר 1821 כאיש צעיר בן 24, ונשאר שם במשך 12 שנים ברציפות. במהלך שהותו, וילקינסון ביקר כמעט בכל אתר מצרי קדום ידוע, והעתיק במיומנות כתובות וציורים בתוספת שפע הערות.

שיבה לאנגליה

וילקינסון חזר לאנגליה עקב סיבות בריאותיות בשנת 1833, והצליח להיבחר לחברה המלכותית בשנת 1834. הוא המשיך לפרסם את מחקריו, במספר רב של פרסומים. הוא פרסם את הטופוגרפיה של תבאי ומראה כלליים של מצרים בשנת 1835, אך עבודתו המשמעותית ביותר הייתה נימוסים ומנהגים של המצרים הקדמונים. עבודה זו פורסמה לראשונה בשלושה כרכים בשנת 1837 ולאחר מכן אוירה על ידי ג'זף בונומי, וקיבלה את המעמד של התיאור הכללי הטוב ביותר של תרבות מצרים העתיקה לחמישים השנים הבאות. הפרסום והשבחים לה זכתה העבודה הקנו לוילקינסון תואר אבירות בשנת 1839, והבטיחו לו את התואר המכובד של האגיפטולוג הבריטי הראשון.

מסעות ומחקר נוספים

סר ג'ון גרדנר וילקינסון חזר למצרים בשנת 1842, ופרסם מאמר שכותרתו "סקר של עמק אגמי המלח" (Survey of the Valley of the Natron Lakes) לכתב העת של האגודה הגאוגרפית בשנת 1843. באותה השנה פרסם גם מהדורה מתוקנת והמורחבת של הטופוגרפיה שלו, שכותרתו מצרים ותבאי המוסלמים.
וילקינסון ביקר בדלמטיה, מונטנגרו, בוסניה והרצגובינה במהלך שנת 1844, ופרסם את התרשמויותיו ב-1848 (דלמטיה ומונטנגרו, 2 כרכים).
ביקורו שלישי למצרים היה בין 1848-1849 ובעקבותיו, ביקור סופי לתבאי בשנת 1855. לאחר מכן, ווילקינסון נשאר באנגליה שם הוא חקר את עתיקות קורנוול ולמד זואולוגיה.

מותו ומורשתו

וילקינסון מת בלנדוברי (Llandovery) בשנת 1875, לאחר שכבר הוריש לבית הספר הישן שלו, הארו, את אוספיו עם קטלוג מפואר בשנת 1864.
אוספיו נשמרים בספרייה הבודליינית, אוקספורד, ומהווים עדות מוקדמת יקרה מפז של מצב מונומנטים מצריים רבים לפני כניסת תיירות ההמונים למצרים. אתרים רבים ניזוקו לאחר מכן או אבדו לגמרי, מה שהופך את עבודתו של וילקינסון לחשובה עוד יותר.
קשור ופתור

שיטות פתרון

את הפתרון מתחילים מהקטעים הקצרים ביותר: 1, 2, וקטעים קצרים נוספים שיש רק דרך אחת להעביר אותם. אחר כך מסתכלים על מספרים גדולים יותר, ומחפשים את הדרך הכללית להעביר אותם, ובאמצעותה מעבירים גם את הקשרים הקטנים יותר. יש תמיד לחשוב על "חיסכון בשטח" משום שהוא בדרך כלל יהיה חיוני למעבר של קישור אחר. במקרה של כמה מספרים באותו גודל, בודקים איזה זוגות לחבר בעזרת השיקולים הבאים: המרחק ביניהם חייב להיות בזוגיות המתאימה, ושלא יעלה על המספרים. כמו כן, צריכה להיות ביניהם דרך "נוחה", שלא תפריע לחיבורים אחרים.
תשבץ

תשבץ הוא חידת מילים או מספרים המשתלבים בהצלבה, במאוזן ובמאונך, בתוך תבנית משורטטת של משבצות ריקות, לפי רמזים הניתנים לצד התבנית או בתוכה. בין המילים מפרידים באמצעות משבצות המכילות צבע או צורות שונות. יש גם תשבצים בהם המילים מופרדות באמצעות קווים מעובים. במסורת הבריטית מציבים את המשבצות המפרידות בתבנית סימטרית, אך במסורות אחרות (האמריקנית, היפנית) נהוגות שיטות אחרות. פתרון תשבצים הוא אתגר ליכולות חשיבה שונות או לאוצר הידע הכללי והלשוני של הפותר. יש המשתמשים בתשבצים ככלי להוראת השפה ומשלבים אותם בספרי לימוד ויש הרואים בהם רפואה מונעת לדמנציה ולמחלת אלצהיימר.

היסטוריה

התשבץ הראשון מיוחס לארתור ויין, ופורסם ב-21 בדצמבר 1913 בכתב העת New York World (עדיין ללא משבצות שחורות), אך כבר במאה ה-19 הופיעו משחקי מילים דמויי תשבץ בחוברות ילדים בבריטניה, בצרפת ובאיטליה. בשנת 1924 פרסמה הוצאת הספרים "Simon and Schuster" את קובץ התשבצים הראשון.
לפנים קראו לתשבץ בעברית "חידת שתי וערב"; את השם "תשבץ", המקובל בימינו, נתן לו קדיש סילמן, לשונאי ומשורר.
התשבצאי הפורה ביותר היה רוג'ר סקוויירס (Roger Squires) מבריטניה, שב-14 במאי 2007 פרסם את תשבצו ה-66,666 (הוא פרסם אותם בחמשת העיתונים החשובים ביותר בבריטניה).

מבנה התשבץ

בתשבץ המקובל הגדרתה של כל מילה מנוסחת בצורה מדויקת וחד-משמעית, ולפיה ניתן למצוא את המילה המבוקשת, אלא אם הפותר אינו מכיר את המילה או המושג ואז הוא יכול להיעזר בכלים שונים כגון מילונים ואנציקלופדיות. 
לפעמים (בעיקר בתשבצים המופיעים בבטאונים מקצועיים) מפרסמים תשבץ בנושא ספציפי (למשל תשבץ בנושא "רפואה ובריאות" ב"מכביתון", כתב העת של קופת החולים מכבי). במקרה כזה מקובל שרוב ההגדרות עוסקות באותו נושא (שכן כמעט אי אפשר שכולן יהיו באותו נושא).
סיגל גונן

ביוגרפיה

גונן התאמנה בקבוצת אס"א תל אביב. התאמנה בהדרכתו של דוד קושניר.

1977

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 1977 זכתה גונן במדליית ארד בקפיצה לרוחק בשיא נערות חדש לגילאי 14 של 5.66 מטר, אחרי אורנה עוזיאל מהפועל רמת גן (5.78 מטר) ומיה קלה (5.68 מטר). בתחרות האתלטיקה של המכביה העשירית שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.41 מטר.

1978

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ב-4 ביוני 1978 זכתה גונן במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.68 מטר, אחרי אירית שווטיונסקי (5.75 מטר).

אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף בתחילת יולי 1985 זכתה גונן במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.11 מטר, לפני דליה נבות (5.80 מטר) ושרה לנצנר (5.60 מטר).

אלופת המכביה

שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה השתים עשרה שנערכה בהדר יוסף ב-23 ביולי אותה שנה, היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא מכביה חדש של 6.13 מטר, לפני דליה נבות (5.80 מטר).

שיאנית ישראל

בתחרות בינלאומית שנערכה בהדר יוסף במאי 1986 קבעה גונן בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.26 מטר, 1 ס"מ פחות משיאה הישראלי של מאיה בן-צור (6.27 מטר). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפירת שבמערב גרמניה ב-יוני אותה שנה היא סיימה במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.18 מטר. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בתל אביב ב-12 ביולי 1986 היא קבעה בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 6.46 מטר, שיפור לשיא בן השנתיים של מאיה בן-צור. שיא זה הושווה לאחר 18 שנים על ידי סבטלנה גנדזילוב ונשבר לאחר 28 שנים על ידי חנה קנייזבה-מיננקו (6.52 מטר). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלוזאן שבשווייץ היא סיימה במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.10 מטר.

1987

באליפות ישראל שנערכה בתל אביב בשנת 1987 זכתה גונן במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.01 מטר.

אליפות עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא שבאיטליה בספטמבר אותה שנה, היא סיימה במקום 25 בקפיצה לרוחק, בתוצאה של 6.03 מטר.

חייה האישיים

גונן נשואה ואם לילד.
קובאדונגה

גאוגרפיה

קובאדונגה נמצאת על מורדות הר אאוסבה (Auseva) (ספ') ברכס פיקוס דה אירופה, כ-11 ק"מ ממרכז קנגס דה אוניס.

מקור השם

פרוש השם הוא "מערת הגבירה". זהו הלחם של cova (מערה בלטינית וולגרית) עם donga (אדון או גבירה בלטינית).

היסטוריה

קובאדונגה התפרסמה בזכות קרב קובאדונגה שנערך בסביבתה. אבל עוד קודם לכן המערה היוותה אתר פולחן למרים אם ישו. לאחר הקרב הפכה קובאדונגה ליעד של עליה לרגל ובהמשך הוקמה הבזיליקה.
רב קטינא

רב קטינא היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל. מוסרים בשמו רבה בר רב הונא ורב חסדא.

הגותו

רב קטינא התייחס למשך זמן קיום העולם. לדעתו, העולם יהיה קיים ששה אלפי שנה, ובאלף השביעי יהא חרב, כנלמד מהפסוק "וְנִשְׂגָּב ה' לְבַדּוֹ בַּיּוֹם הַהוּא" (ישעיהו ב יא). אביי חלק עליו וסבר כי העולם יהא חרב במשך אלפיים שנה, שנאמר "יְחַיֵּנוּ מִיֹּמָיִם בַּיּוֹם הַשְּׁלִישִׁי יְקִמֵנוּ וְנִחְיֶה לְפָנָיו" (הושע ו, ב.). בתלמוד הובאה ראיה תומכת בדברי רב קטינא מברייתא האומרת: "כשם שהשביעית משמטת שנה אחת לז' שנים כך העולם משמט אלף שנים לשבעת אלפים שנה שנאמר ונשגב ה' לבדו ביום ההוא ואומר מִזְמוֹר שִׁיר לְיוֹם הַשַּׁבָּת יום שכולו שבת ואומר. כִּי אֶלֶף שָׁנִים בְּעֵינֶיךָ כְּיוֹם אֶתְמוֹל כִּי יַעֲבֹר"
בגמרא במסכת מנחות מסופר כי הרב קטינא היה לבוש בסדין (בגד פשתן) הפטור מציצית. "אמר לו מלאך: קטינא, קטינא, ציצית מה תהא עליה. המלאך הסביר לו שלמרות שהבגד שלבש אין בו חובת ציצית (והרי ציצית היא חובת הבגד ולא חובת האיש), קיימת טענה עליו בדין שמים מדוע הוא מחפש דרכים לפטור את עצמו ממצוות ציצית. שאל אותו רב קטינא: האם אתם עונשים על ביטול מצוות עשה? ענה לו המלאך, שבזמן בו מתעוררת מידת הדין בשמים "עידנא דריתחא" עונשים גם על ביטול מצוות עשה כמו אי לבישת ציצית, למרות שלא חייבים בה מעיקר הדין.
רב קטינא החמיר בביטול תלמוד תורה והוא קבע כי אין הגשמים נעצרין אלא בשביל ביטול תורה שנאמר "בַּעֲצַלְתַּיִם יִמַּךְ הַמְּקָרֶה", - בשביל עצלות שהיה בישראל שלא עסקו בתורה נעשה שונאו של הקב"ה (לשון נקייה על הקב"ה) מך, ואין מך אלא עני שנאמר וְאִם מָךְ הוּא מֵעֶרְכֶּךָ וְהֶעֱמִידוֹ לִפְנֵי הַכֹּהֵן וְהֶעֱרִיךְ אֹתוֹ הַכֹּהֵן עַל פִּי אֲשֶׁר תַּשִּׂיג יַד הַנֹּדֵר יַעֲרִיכֶנּוּ הַכֹּהֵן. ואין 'מקרה' אלא הקב"ה שנאמר הַמְקָרֶה בַמַּיִם עֲ‍לִיּוֹתָיו הַשָּׂם עָבִים רְכוּבוֹ הַמְהַלֵּךְ עַל כַּנְפֵי רוּחַ. עוד אמר כי ליצנות גורמת למיעוט פרנסה ברווח: כל המתלוצץ מזונותיו מתמעטין שנאמר מָשַׁךְ יָדוֹ אֶת לֹצְצִים.
רב קטינא סיפר על האהבה הגדולה של הקדוש ברוך הוא לעם ישראל שניכרה בזמן שבית המקדש היה קיים: בשעה שהיו ישראל עולין לרגל, מגללין להם את ההפרוכת ומראין להם את כרובים שהיו מעורים זה בזה, ואומרים להן ראו חבתכם לפני המקום כחבת זכר ונקבה.
כביש 13

היסטוריה

במהלך שנות ה-60, כאשר נסלל כביש הערבה מצפון לדרום, שימש כביש 13 את הנוסעים לאילת בכביש הערבה בתקופה בה טרם נפרץ החלק הדרומי של כביש הערבה. באותה תקופה תואר הכביש כ"דרך ייסורים רצופת גלים ומהמורות הגורמים להתפרקות עצמות וחלקי מכוניות". הכביש כונה אז כביש המונטמורילוניט. הכביש שוקם בתחילת שנות ה-80 במסגרת ההערכות של צה"ל בנגב בעקבות פינוי סיני.

טופוגרפיה

הכביש הוקם על קו הגבול הנופי והטופוגרפי שבין רכס מנוחה הגבעי שמצפון לו, המגיע לפסגותיו בהר מנוחה ובהר חמדה, שתיהן בגובה של 409 מטר מעל פני הים; לבין השטח המישורי שמדרום לו. בעוד שרכס מנוחה המסתיים במזרחו בגבעת עורקים בגובה של 298 מטר, סמוך מאוד למישור הערבה, מנוקז בחלקו צפונה אל אפיקיו התלולים של נחל פארן, המישור שמדרום לכביש שגובהו בין 200 ל-300 מטרים בלבד מתון ממנו בהרבה. המישור מנוקז על ידי נחל מנוחה, נחל יזיז ונחל דממה, והוא המישור הצפוני ביותר שאיפשר את הקמת הכביש בנוחיות. הכביש עצמו בתוואי של 12 ק"מ יורד מגובה של 270 מטר מעל פני הים לגובה של 85 מטר מעל פני הים בלבד, בשיפוע של כ-1.5% ואחיד למדי, דבר המתאפשר לו לשמור על תוואי ישר יחסית.

אתרי עניין

הכביש מסתיים בצומת מנוחה, מקום בו הקים כושי רימון את פונדק 101, 101 ק"מ צפונית מטאבה או על שם יחידה 101 בה שירת. הפונדק ניצב אל מול הפתח בהרי אדום המוביל אל פטרה שבירדן, וגם היורדים בכביש 13 יכולים להבחין בפתח זה. בצידו האחר של הכביש, סמוך לתחילתו בצומת ציחור, חולף שביל ישראל.
אנדרטה לבני שכונת בית הכרם שנפלו במלחמת העצמאות

הקמה

האנדרטה ניצבת במרכזו של גן העשרים שבשדרות אריאל טמס – מכ"ג יורדי הסירה, אשר היה בן השכונה ושמו מונצח על גבי האנדרטה. 
הגן משתרע מכיכר דניה ועד לרחוב החלוץ ונקרא על שם עשרים החללים שתושבי השכונה, מהם ששה-עשר שנפלו במלחמת העצמאות וארבעה שנפלו במועדים אחרים לפני הקמת האנדרטה.
האנדרטה היא עמוד זיכרון הבנוי אבן בעיבוד טובזה וניצב על גבי בימה בת שלוש מדרגות. על גבי פאתו הפונה אל לב השכונה נחרתה הכתובת: 
על גבי פאתו הנגדית של הגלעד נחרתו שמות הנופלים, שנות לידתם ותאריכי נפילתם על פי הלוח העברי.
האנדרטה הוקמה על פי הצעת ועד השכונה בשנת 1952. היא מן האנדרטאות השכונתיות הבודדות לנופלים שהוקמו לאחר מלחמת העצמאות.
במעלה הגן ובקרבת האנדרטה ניצבת אנדרטה קטנה לזכרו של אריאל טמס.