ג'רמי קורבין

ביוגרפיה

קורבין נולד בצ'יפנהאם שבמחוז וילטשייר באנגליה, הצעיר מבין ארבעה ילדים. הוריו, דייוויד ונעמי, נפגשו כשהשתתפו בעצרת תמיכה בצד הרפובליקני במלחמת האזרחים בספרד ולאחר מכן היו פעילים בתנועות שלום. בגיל שבע עבר עם משפחתו לאחוזה בניופורט שבמחוז שרופשייר. בתיכון היה פעיל בתנועת הסוציאליסטים הצעירים ובמפלגת הלייבור והשתתף בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם. את לימודיו סיים ב-1967 עם ציונים נמוכים שלא אפשרו לו קבלה לאוניברסיטה. הוא התנדב לתוכנית שירות בחו"ל (VSO) והצטרף למשלחת סיוע הומניטרי בג'מייקה, הוא שימש מורה בפאתי קינגסטון במשך כשלוש שנים. בשובו לבריטניה חזר להתגורר בבית הוריו, עבד בחווה מקומית ובחר באורח חיים צמחוני. הוא ניסה לפתח קריירה כעיתונאי ושימש כתב בעיתון מקומי בניופורט. ב-1973 עבר ללונדון והחל להיות פעיל באיגודים מקצועיים ובמפלגת הלייבור. ב-1974 נבחר למועצת הרובע הארינגיי שבלונדון.
הוא חבר לחבר הפרלמנט ולשר טוני בן מהאגף השמאלי של הלייבור, ולאחר מפלת המפלגה בבחירות הכלליות ב-1979 השתתף בפעילויות נגד מדיניותה של מרגרט תאצ'ר. ב-1983 נבחר לנציג מחוז צפון איזלינגטון שבלונדון בפרלמנט הבריטי. הוא כיהן כחבר ועדת הרווחה בשנים 1992 עד 1997 וכחבר ועדת המשפטים בשנים 2011 עד 2015.
בספטמבר 2015 נבחר לראשות מפלגת הלייבור, כשזכה ב-59.5% מקולות המצביעים. בעקבות משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי שנערך ביוני 2016, ובו החליטו אזרחי בריטניה לפרוש מהאיחוד האירופי, ספג קורבין ביקורת מצד חברי מפלגתו, בכך שתמיכתו הפושרת להישארות באיחוד האירופי נתפסה כאחראית להצבעתם של מצביעי לייבור רבים בעד עזיבת האיחוד. 20 מחברי קבינט הצללים שמינה פרשו ממנו תוך מספר ימים, ובהצבעת אי-אמון שנערכה בקרב חברי הפרלמנט מהמפלגה נחל קורבין מפלה כש-172 חברים הצביעו בעד הצעת אי האמון ו-40 חברים התנגדו לה. בבחירות לראשות המפלגה, שנערכו עקב הצבעת אי האמון ניצח קורבין את המועמד השני אואן סמית בפער של 34 אחוזים.
ביוני 2017 הוביל את מפלגתו בבחירות הכלליות, שבהן הגדילה את כוחה מ-232 מושבים ל-262 מושבים,

חיים אישיים

קורבין נשוי בשלישית ואב לשלושה בנים. רעייתו הראשונה הייתה פעילה לצדו במפלגת הלייבור. השניים נפרדו ב-1979 לאחר חמש שנות נישואים. ב-1987 נישא לרעייתו השנייה, גולה פוליטית מצ'ילה אותה הכיר במסגרת פעילותו באמנסטי אינטרנשיונל להעמיד למשפט את אוגוסטו פינושה. הזוג נפרד ב-1999 בעקבות התנגדותו של קורבין לשלוח את בנו לבית ספר פרטי סלקטיבי. ב-2015 נישא לרעייתו השלישית, ילידת מקסיקו העוסקת ביבוא קפה.

עמדותיו

לאורך שנות פעילותו, קורבין הוא הסמן השמאלי במפלגת הלייבור. הוא הציג עמדות עצמאיות בניגוד לקו המפלגה, יותר מכל חבר לייבור אחר בפרלמנט, בעיקר נגד מדיניות הניו-לייבור המתונה שהוביל מנהיג המפלגה וראש הממשלה טוני בלייר. מאז 1997 הצביע 553 פעמים נגד עמדת המפלגה בנושאים שונים אותם הובילה ממשלת בלייר. בין השאר הצביע נגד השתתפות במלחמת עיראק, נגד הגדלת דמי החינוך ונגד החוק להנפקת תעודות הזהות.
בתחום הכלכלי מציג קורבין עמדות סוציאליסטיות ומזוהה עם האיגודים המקצועיים. הוא קרא להלאמה מחודשת של חברות הרכבות ושל חברות האנרגיה במדינה. לאחר מותו של הוגו צ'אבז שיבח אותו קורבין ואת פועלו. בתחום החינוך הוא הציע להקים רשת חינוך לאומית, הגדלת התמיכה בחינוך והקניית מיומנויות לבוגרים, וזאת באמצעות העלאת מס החברות ב-2%.
בנושא צפון אירלנד, תומך קורבין בסיום השלטון הבריטי באזור. הוא תמך במאבקם של שישיית ברמינגהם ורביעיית גילפורד, קבוצות של חברי ה-IRA שהורשעו בפעולות טרור וזוכו לאחר מאבק ממושך. כמו כן הזמין לפרלמנט את מנהיג השין פיין ג'רי אדמס, בשנת 1984, עשור לפני הכרזת הפסקת האש של ה-IRA במאבק המזוין נגד בריטניה.
בסוגיית הביטחון הלאומי תומך קורבין ביציאת בריטניה מארגון נאט"ו ובביטול מערך החימוש הגרעיני, אך עמדות אלו לא הופיעו במצע מפלגת הלייבור לקראת הבחירות הכלליות בבריטניה 2017.
הוא מכהן כיו"ר קואליציית עצירת המלחמה (Stop the War Coalition) הפועלת למען פירוק בריטניה והעולם מנשק גרעיני, התנגדה למלחמת עיראק ולמלחמת אפגניסטן. הוא חבר פעיל באמנסטי אינטרנשיונל. ב-1984 היה אחד משמונה חברי הפרלמנט שנעצרו במהלך הפגנה נגד משטר האפרטהייד בדרום אפריקה מול שגרירות דרום אפריקה בלונדון. שנה וחצי אחרי פיגועי 11 בספטמבר פרסם קורבין מאמר ובו טען שהפיגועים הם מניפולציה של המערב שנועדה לאפשר לג'ורג' ווקר בוש ולטוני בלייר לפתוח במלחמה נגד הטאליבן באפגניסטן ולפעול להחלפת השלטון במדינה.
אחרי פיגועי נובמבר 2015 בפריז הביע קורבין את התנגדותו להפצצות בסוריה נגד ארגון המדינה האסלאמית וקרא להביא לסיום מלחמת האזרחים בסוריה בהסדר מדיני.

יחסו לישראל ודעות אנטישמיות

בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, הוא הצטרף לתנועת הסולידריות עם הפלסטינים והביע תמיכה בחרם על ישראל, בחרם על אוניברסיטאות ישראליות הקשורות למחקר צבאי, באמברגו על רכש צבאי ובחרם על חנויות בריטיות המוכרות סחורה מהתנחלויות ישראליות. הוא ערך מספר ביקורים בעזה ובלבנון במהלכם נפגש עם ראשי חמאס וחזבאללה. בנאומו הציג אותם כ"חברים שפועלים למען שלום, הבנה ודיאלוג". העיתון היהודי בריטי ג'ואיש כרוניקל, האשים במאמר מערכת את קורבין בתמיכה בעמדות אנטישמיות. במאמר צוין שבאופן חריג מדבר העיתון בשם רוב יהודי בריטניה לאור שאלות קשות שעולות מהתנהלותו של קורבין. בין פעולותיו המעודדות אנטישמיות, צוינו תרומה והשתתפות בפעילות ארגון פרו-פלסטיני רדיקלי בראשות מכחיש השואה היהודי פול אייזן, השתתפות בפעילויות לצד אישים אנטישמיים, סירוב לגנות כרזות אנטישמיות שהוצגו בעצרת קואליציית עצירת המלחמה בראשותו והתרועעות עם נציגי חמאס, חזבאללה וראאד סלאח.
העיתון "דיילי מייל" חשף, שב-2006, אמר קורבין בנאום באירוע למען "קמפיין הסולידריות עם פלסטין": "אנחנו חייבים לנהל מערכה נגד ארסנל ולהחרים אותה בגלל ההסכם בינה לבין לשכת התיירות הישראלית". זאת לאחר שהמועדון - שהוא מאוהדיו - הסכים לקבל חסות פרסומות של משרד התיירות הישראלי. לצד קורבין נאם באירוע דאוד עבדאללה, פעיל מוסלמי קיצוני שכיהן אז כסגן מזכ"ל "המועצה המוסלמית של בריטניה" - ארגון המזוהה עם האחים המוסלמים. עבדאללה ניהל בין היתר, מערכה להחרמת יום השואה הבינלאומי.
כמה מהתבטאויותיו עוררו סערה. ב-2010 השווה את הסגר על עזה למצור שהטילה גרמניה הנאצית על לנינגרד וסטלינגרד במלחמת העולם השנייה.  ב-2013 ציין בקשר ליהודי בריטניה פרו-ישראלים כי "האחת היא שהם לא למדו היסטוריה והשנייה היא שהם חיים במדינה הזו זמן רב מאוד, קרוב לוודאי כל חייהם, והם גם לא מבינים את האירוניה הבריטית. הם זקוקים אולי לשני שיעורים שאנחנו יכולים לתת להם."
באפריל 2016 הסתבכו מספר חברי מפלגת הלייבור בעקבות דברים אנטישמיים שאמרו: חברת הפרלמנט, נאז שאה שכתבה בפוסט כי יש לעשות לישראל רילוקיישן לארצות הברית, קן ליווינגסטון (אשר כיהן בעבר כראש עיריית לונדון) שטען כי "היטלר היה ציוני" וסאלים מולה (לשעבר ראש עיריית בלקבורן) שטען שישראל עומדת מאחורי המדינה האסלאמית ואחראית לפיגועי נובמבר 2015 בצרפת. בעקבות דבריהם, נאלצה המפלגה להשעות את שלושתם, וקורבין עצמו ספג ביקורת קשה על סירובו לגנותם בפומבי ועל כך שאינו פועל מספיק לעקירת האנטישמיות מבין שורות המפלגה, ומאפשר לה להתפשט בתוכה.
ביוני 2016, נאם עם הגשת דו"ח האנטישמיות של הלייבור והתבטא באופן שעורר ביקורת כי השווה את מדינת ישראל לארגון הטרור המדינה האסלאמית: "חברינו היהודים לא אחראים לפעולות של ממשלת נתניהו יותר מאשר חברינו המוסלמים אחראים לפעולות של ארגון דאעש". בהבהרה לדבריו ציין שרק מפני שמישהו הוא יהודי אין לצפות ממנו לדעה על ישראל ובאותה מידה אין לצפות מכל מוסלמי באשר הוא להביע דעה על פעולות פסולות שנעשו כביכול בשם האסלאם.
בספטמבר 2016 דחה הזמנה של ראש המחנה הציוני, יצחק הרצוג, לבקר ביד ושם.
במרץ 2018 נחשף שקורבין היה חבר פעיל בקבוצת פייסבוק אנטישמית סודית בשם "Palestine Live", ובעוד ארבע קבוצות דומות. חשבונו נמחק על ידי פייסבוק. באפריל 2018 הודיע אבי גבאי יו"ר המחנה הציוני - הכוללת את מפלגת העבודה, המקבילה הישראלית ללייבור - לקורבין על ניתוק היחסים עמו. באוגוסט 2018 חשף העיתון הבריטי דיילי מייל, כי בעת ביקור של קורבין בתוניסיה בשנת 2014, הוא נשא תפילה והניח זר במשותף עם מארחיו מעל קבר מתכנני רצח הספורטאים באולימפיאדת מינכן 1972. התמונות סתרו את טענותיו המוקדמות שהוא השתתף בכלל בטקס לזכר ההרוגים במבצע "רגל עץ". לאחר הפרסום טען קורבין שלא השתתף בפועל בהנחת הזרים שנעשתה במסגרת הטקס. מנהיגים מהימין ומהשמאל הישראלי גינו אותו, וראש הממשלה בנימין נתניהו צייץ בטוויטר שיש לגנות את קורבין על מעשהו ועל השוואתו את ישראל לנאצים. קורבין צייץ בתגובה שדברי נתניהו שקר, ומה שיש לגנות הוא את 160 הרוגי צעדות השיבה. כן גינה את חוק הלאום. חברת הלייבור היהודייה לוסיאנה ברגר תקפה אותו על שלא התנצל. כתב "הטיימס" אף חשף תמונה נוספת, בה נראה קורבין באותו האירוע לצד מאהר אל-טאהר, מנהיג החזית העממית לשחרור פלסטין.
בפברואר 2019 התנגד קורבין להכללת חזבאללה ברשימת ארגוני הטרור בבריטניה.