איתמר יעוז-קסט

ביוגרפיה

יעוז-קסט נולד בשם פֵטֶר אֶרווין קסט (Péter Ervin Keszt) בשנת 1934 בעיירה סרווש (Szarvas) שבמחוז בֵּקֵש בהונגריה (בדרום-מזרח הונגריה של ימינו) במשפחה יהודית-הונגרית. סבו מצד אביו, אלכסנדר קסט, היה סוחר עצים בעיירה סרווש. מצד אמו הוא נצר לשושלת רבנים גדולה וידועה, שושלת זילברשטיין (הבולטים בשושלת זו הם שלמה, דוד וישעיהו, מראשי האורתודוקסיה ההונגרית).
יעוז-קסט נולד למשפחה שעברה תהליך של התבוללות - סבו מצד אמו, עוה"ד יוליוס אֶזֶה, האמין כי השתלבות בחברה ההונגרית-הנוכרית היא הפתרון לבעיית היהודים וכדי להקל על תהליך ההתבוללות הוא בחר בשם "אֶזֶה", שם בעל צליל הונגרי מובהק (שם זה עוברת על ידי המשורר ל-"יעוז"). ההתבוללות לא הצילה את המשפחה בימי השואה. עוה"ד יוליוס אֶזֶה ורעייתו נרצחו באוסטריה באפריל 1945. אביו של המשורר, ד"ר בילא קסט, אימו ואחותו נשלחו יחד עמו למחנות הריכוז. הם היו במחנה הריכוז ברגן-בלזן, והשתחררו מרכבת-מוות בלב גרמניה ב-13 באפריל 1945.
משפחת קסט עלתה לישראל בשנת 1951. באחד הראיונות שנערכו עִמו אמר יעוז-קסט:
הייתה לי ילדות מוגנת עד שנת 1944 ואז חומות המגן נפלו בבת אחת. לא אפריז אם אומר כי הצלתי הייתה בגדר נס. כמעט לא ידוע על מקרה נוסף שבו משפחה שלמה, אב, אם, ילדה וילד, שנכלאו במחנות ריכוז, שרדו את התופת ונותרו בחיים
יעוז-קסט היה מורה בבית ספר תיכון בת"א, ותחת ידו גדלו והתחנכו ד"ר מיכל גוברין, עומרי ניצן, מיכה לבינסון, מיכאל הנדלזלץ ורבים אחרים הנושאים בתוכם ערכים שהטמיע בהם, למען התפתחות התרבות, הספרות והתיאטרון בישראל.
בשנת 1958 ייסד, יחד עם אחותו מריצה, את הוצאת הספרים העברית הראשונה שיועדה לשירה בלבד, עקד ואת כתב העת "עקד לשירה" (שיצא משנת 1960 ועד שנות ה-70) וכתב העת "פסיפס" שהמשיך אותו.
בשנת 1959 פרסם יעוז-קסט את קובץ שיריו הראשון "מלאך ללא כנפיים" בהוצאת  עקד. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1961, פרסם את מחזור השירים "נוף בעשן - פרקי ברגן בלזן", שירי שואה שזכו בפופולריות רבה.
בשנת 1985, ביקר יעוז-קסט בעיר ילדותו בהונגריה ופקד את קברותיהם של קרובי משפחתו. ביקור זה חל במקרה ביום השנה למותו של הרב ישעיהו, קרוב משפחתו משושלת זילברשטיין. בשובו ארצה כתב את השיר "זימון" - שיר המתעד את הביקור ואת השפעתו על חייו. בעקבות ביקור זה בבית הקברות בהונגריה החל יעוז-קסט בתהליך הדרגתי של חזרה בתשובה. כיום מקיים יעוז-קסט אורח חיים דתי.
ב-1999 נבחר לשמש כנשיא אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, ושימש בתפקיד עד פסח 2002.
היה נשוי לפרופ' חנה יעוז-קסט, חוקרת השואה וספרות השואה באוניברסיטת בר-אילן, עד פטירתה ב-2014, ולהם שני ילדים.

יצירתו

ביצירתו מספר מעגלים מרכזיים: ילדות בשואה והשלכותיה, עלייה ארצה על רקע "העליות ההמוניות" ו"כור ההיתוך", מודעות לחוויות דו-שורשיות, עימות מחדש עם נופי המוצא והילדות והליכה לעבר עולם האמונה והדת, תוך מאבקים פנימיים.

מעגל ראשון

ילדות בשואה והשלכותיה מופיע לראשונה בספר שיריו "נוף בעשן-פרקי ברגן-בלזן",שראה אור ב-1961 . ספר זה היה מבין הספרים הראשונים של משוררים צעירים ,שחוו את השואה מבשרם,(הוא היחיד מביניהם שהיה כלוא בילדותו במחנות השמדה ומוות בגרמניה.) נושא השואה המשיך להזין את שירתו לכל אורך דרכו. התחנות הבולטות הן: הפואימה "מול גרמניה – מסע סביב גופו של היטלר"(1983), המתייחסת לעימות הניצול עם גרמניה החדשה-ישנה. יותר מאוחר הופיע ספר השירים: "דלתות צריפים עוד נפתחות בי "(1997) – מחזור שירים נאטורליסטי בעל יסודות גרוטסקיים, ובו עימות מאוחר וישיר של המבוגר עם עולמו כילד במחנה ברגן-בלזן.

מעגל השני

מעגל העלייה לארץ והמאבק על הקליטה בה. במסגרת עיצוב שירי לעולמו של צעיר העולה לארץ ועובר את חבלי "כור ההיתוך" – גיבש איתמר יעוז-קסט את תפיסתו ה"דו-שורשית" לגבי תחומי הספרות והאמנות : קיום-יחד של תרבות ארץ המוצא והתרבות הישראלית המתהווה. בכך פילס דרך לתפיסה פלורליסטית של מיזוג בין תרבויות ארצות-המוצא של העולים מהתפוצות השונות - עם התרבות הישראלית. הוא נתפס כיום כמי שהניח את היסוד למהלך ה"דו שורשי" בספרות העברית.( כניגוד וכהשלמה ל"ספרות הילידית" של "דור המדינה").
כהמשך לעולמו של הניצול החי בישראל- הוא נתן ביטוי שירי נרחב לעימות מחודש עם נופי המוצא והילדות – בספרי שירה המתארים שיבות דמיוניות וריאליות אל עיר הילדות, מתוך בחינה ספרותית מחודשת של שורשיו. בה בעת עוקבת שירתו אחר האירועים המתחוללים בארץ,כדוגמת "שירים מן העורף" – שירים שנכתבו בעקבות מלחמת יום הכיפורים (1973-4)

מעגל שלישי

בעולם שירתו יעוז-קסט מבטא חיפושים ומאבק, תוך כדי הליכה לעבר עולם האמונה והדת. המעבר הוא רצוף נפתולים - בעיקר לאור העובדה, שהכותב בא מקרב היהדות הניאולוגית-מתבוללת של הונגריה. 
ספרי שיריו המרכזיים במעגל זה "צינורות מוליכי אש" (1986), "ייחודים עלי אדמות - שירים בשולי הסידור" (1990), "שבעה סימני קשירה" (1994), "עולה בהר - מבחר שירי אמונה ותשובה" (1998), "האור הלבן" (2009).
אוסף שיריו המקיף 2001-1956, ראה אור ב-2001, והוא משקף, למעשה, את שלושת המעגלים השונים בשירתו:ילדות בשואה,עלייה ומודעות לחוויות "דו-שורשיות" וחיפושי אמונה בעולם היהודי. ניתן לומר, כי אלו מעגלים מרכזיים גם בהווית התרבות והחברה של מדינת ישראל מימי הקמתה ועד היום.
המערך השירי על כל מעגלותיו לווה בעולם יצירתו של יעוז-קסט בכתיבת פרוזה אוטוביוגרפית : בחלון הבית הנוסע, רומן (1970), צל הציפור,רומן(1971), אחיזה של חול ,רומן (1977), הקו הזרחני,נובלה(1972), מרכבה לילית,סיפורים(1973). מבחר מהפרוזה בשם: "המהגר הביתה" (2005).
השירה והסיפורת לוו על ידו במערך עיוני של מסות ודברי הגות,שראה אור במסגרת "במות יחיד ": על התפיסה הנאו-יהודית בתחומי הספרות והאמנות (1974) 
להוייה הדו-שורשית בישראל(1979)
לאומיות וטראנס-חילוניות בספרות הישראלית(1986)
קווים לארס-פואטיקה נאו-דתית (1986) 
ועוד
המסות קובצו יחד בספר בשם: " 7 במות יחיד- מהוויה דו-שורשית עד הוויה אמונית דתית ( 2002-1974)". הספר ראה אור ב-2003 ,והוא משקף את תפיסתו האידיאית של המשורר.

תרגומיו

איתמר יעוז-קסט תרגם לעברית מבחר מקיף מתוך 400 שנות שירה הונגרית . האנתולוגיה ראתה אור בשלושה כרכים בשם "צבי הפלאות" (בשנים 1989-1984 )
הוא תרגם קובץ משיריו של המשורר היהודי-הונגרי שנספה בשואה, מיקלוש ראדנוטי, בשם "בעקבות אורפאוס", וכן תרגם מבחרים משל גדולי הקלסיקונים ההונגריים: פטפי ואראן. על כל אלה קיבל עיטור-כבוד מיוחד מאת נשיא הונגריה,בעת ביקורו בישראל ב-1992
כמו כן תרגם מיצירותיו בפרוזה של א. קרטס,יהודי חתן פרס נובל ,ומיצירותיהם של מספרים הונגריים נודעים. 
יעוז-קסט פרסם מבחר תרגומי שירה בשם "כתב-ראי" (2004). המבחר כולל תרגומים מהונגרית, מלאטינית, מאנגלית, מגרמנית ומצרפתית. כמו כן ערך אנתולוגיה מקיפה של משוררים יהודיים בספרות העולם, "בסימן כוכב" (2003).
קיבל את פרס שר החינוך והתרבות לתרגום (1998).
שיריו של יעוז-קסט תורגמו לרוב לשונות התרבות,ושני מבחרים משירתו הופיעו בהונגריה בהוצאת "אירופה" ( 1989 ) ובהוצאת "עבר ועתיד" (1998).
מבחר השירים של יעוז-קסט ,שראה אור בהוצאת "אירופה" זיכה אותו ב"פרס פאן" ההונגרי (1989) .בשנות השמונים סייע בהכנת אנתולוגיה מתורגמת מן השירה העברית שראתה אור בהונגריה,והוסיף לה הקדמה מקפת.

עריכה

ערך אנתולוגיות לשירה, ומספר רב מאד של ספרי שירה
ערך עם נתן גרוס ורנה קליינוב את השואה בשירה העברית : מבחר, בהוצאת יד ושם  והקיבוץ המאוחד, 1974.
ערך מבחר משירי אביגדור המאירי והקדים מסת מבוא, 1977
הופיעה בעריכתו האנתולוגיה: "בסימן כוכב", מבחר - 100 משוררים יהודים בספרות העולם (2003).
ערך את כתב-העת "עקד לשירה" 1960 - 1973
ערך את שנתוני "עקד לשירה" בשנות ה-70
עורך את כתב-העת "פסיפס" מ – 1989 ואילך
פרסם מאמרים רבים בעיתונים ובכתבי-עת על משוררים בני-דורו,וספר-עזר 
לסדנאות בשם: "12 שיחות על שירה".