google/wiki40b huggingface dataset:
Y בערב

היסטוריה

התוכנית עלתה לאוויר בפברואר 2005 בערוץ YTV. את העונה הראשונה, ששודרה ב-22:00 בערוץ YTV (ומכאן גם שמה – "Y בעשר") הנחו מיכאל הנגבי (שגם ערך את התוכנית) והילה נחשון, והפיקה חברת ההפקות סינרגיה. לאחר מס' עונות עברה התוכנית לערוץ yes stars ישראלי.
התוכנית צברה תאוצה ועד מהרה הפכה לתוכנית מובילה בתחום חדשות הבידור, ואחת מתוכניות הדגל של yes. בעונה השנייה החליף אביעד קיסוס את מיכאל הנגבי, והצטרף להילה נחשון בהנחיית התוכנית. במהלך 2008, בעונה הרביעית של התוכנית, יצאה הילה נחשון לחופשת לידה ומאז מנחה אותה אביעד קיסוס. החל מהעונה השלישית מפיקה את התוכנית חברת My TV, בבעלותם של לי ירדני ואבירם בוכריס, שמשמשים גם כעורכים האחראיים שלה.

פירוט כללי

Y בערב בעונה הראשונה של התוכנית הייתה בנויה כך שכל פרק מורכב מכמה פינות ביניהם מבזק, והתוכנית הייתה גם תוכנית אירוח בכך שבכל תוכנית התראיין ידוען אחר ובזמן האירוח הייתה פינה שנקראה "סלב לסלב סלב" בו היו מוצאים קשר בין האורח שמתראיין בתוכנית לאורח בתוכנית הקודמת. החל מהעונה השנייה התוכנית שינתה את הפורמט ואת עיצוב האולפן והחלה להגיש מבזקים של חדשות הבידור מהארץ ומחו"ל, פינות אולפן וכתבות שטח. תחומי הסיקור של התוכנית נעים בין הבידור לרכילות, ועוסקים בקולנוע, מוזיקה, אופנה, טלוויזיה, תיאטרון ועוד. כתבות מאחורי הקלעים, סקופים מעולם הזוהר, סקירה של אירועי התרבות, והצצות בלעדיות למה שקורה בעולם הבידור, בעונהנ הראשונה שימשה גם כתוכנית אירוח ואירחו בה ידוענים שונים.

כתבים

יניב ברק – כתב.
אורלי מירקין – כתבת.
אוריה בן ניסן – כתב.
עדי עזרוני – כתבת בניו יורק.

כתבים ומנחים לשעבר

אביעד קיסוס – מנחה.
הילה נחשון – מנחה
מיכאל הנגבי – מנחה
דודו ארז - כתב
דודי מליץ – כתב
ליאת בלו – כתבת
יעל דואני – כתבת, מבזקנית.
נועה מימן – כתבת
סיון קליין- כתבת
יעל נצר – כתבת 
שחר חסון - כתב

יפעת הללי וליהי שלו - כתבות "צמד הבלונדיניות"
רוני אורון – מגישת פינת הקולנוע.
עיתונאי

עיתונַאי הוא אדם העוסק בעיתונאות, כלומר עובד עבור אמצעי התקשורת וכותב, מכין או מגיש מאמרים וכתבות בנושאים מגוונים או בתחום מסוים שבו הוא מתמחה.

סוגי עיתונאים

נהוג לעשות הבחנות בין סוגים של עיתונאים.
רוסטם קסימג'אנוב

הישגים בולטים

התוצאה הראשונה הטובה שהייתה לקסימג'אנוב הושגה ב-1998 בתחרות אסייתית, מקום שני באליפות העולם בשחמט לנוער, ב-1999 בהתחלה באסן, 2001, בהתחלה בפמפלונה, 2002 (שם ניצח במשחק בליץ את ויקטור בולוגן אחרי ששניהם סיימו את התחרות עם 5/6), הוא זכה במקום הראשון עם 8/9 בתחרות הפתוחה ויסינגן, 2003, הוא זכה במדליית ארד עם 5/12 בתחרות בה היה בלוח הראשון וייצג את מדינתו ב-2000 באולימפיאדת השחמט והעפיל לאליפות העולם של פיד"ה ב-2002 (בה הפסיד בגמר נגד וישוואנתן אנאנד).
באליפות העולם בשחמט 2004 קסימג'נוב עשה את דרכו באופן בלתי צפוי אל הגמר, דרך משחקים מול שחמטאים כגון: אלקסנזרו רמירז, וסילי איוונצ'וק ווסלין טופלוב. בגמר ניצח את מייקל אדמס והפך לאלוף עולם.
דוד גולדמן

ביוגרפיה

דוד, בנם הרביעי של ראובן ושושנה-אלטה (לבית רוזנצוויג) גולדמן, ממייסדי כפר תבור, נכד למייסדי ראש פינה גרשון (בן שבח) ושרה גולדמן, נולד ב-13 באוקטובר 1912 בכפר תבור. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, פעל במסגרת המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית כמדריך חקלאי בכיר ביישובי עולים באזור הצפון ומונה לתפקיד סגן מנהל אזור הגליל התחתון והגליל העליון.
בתקופתו הוקם בכפר תבור "בית המייסדים" שנחנך בשנת 1961 בטקס מרשים, בו נכח יו"ר הכנסת קדיש לוז. כמו כן דאג גולדמן לסלילת הרחוב הראשי באספלט (הרחוב היה מרוצף באבני בזלת לא מעובדות), לחיבור כפר תבור למקור מים יציב מחברת מקורות, להקמת קופות חולים במושבה ולתאורת רחוב חדשה. המושבה בתקופתו נשארה בצביונה המקורי. עם פרישתו מרשות המועצה, הקים את מוזיאון המושבה במבנה בית הספר הראשון וניהל אותו מספר שנים בהתנדבות, כיום קיימת בו הספרייה המקומית. גולדמן גם הכין את תשתית ארכיון המושבה ושימור המסמכים ההיסטוריים בהתנדבות ועמד בראשו, בזכות פועלו זה, בגנזך המדינה קיים חומר ארכיוני רב חשיבות על ההתיישבות בגליל, קשרי הגומלין עם ארגון השומר שהוקם בכפר תבור באפריל 1909 ועוד.
דוד שימש מקור ידע עבור חוקרים שעסקו במחקרים בתחום ההיסטורי וגאוגרפי והוזכר בספרים ומאמרים שחוברו על ידי אותם חוקרים וסופרים כגון: פרופ' יוסי בן ארצי, פרופ' יוסי כץ, זאב ענר, בן ציון מיכאלי, יצחק זיו-אב, אהרן עבר הדני, שמואל אביצור ועוד.
דוד גולדמן היה מידידיו ובאי ביתו של יגאל אלון, יליד כפר תבור, ונעזר בו רבות לקידום כפר תבור.
דוד גולדמן היה פעיל בהתנדבות בהתאחדות האיכרים בגליל התחתון, כתב עיתון הארץ, דואר היום 
בנושאי התיישבות וחברה בגליל התחתון והעליון, מספר ספרים חוברו או נערכו על ידו בנושאים הקשורים לכפר תבור והגליל.
עסק בהתנדבות במתן הרצאות ליחידים וקבוצות אורחי מוזיאון המושבה והן בפני חיילים בבסיסי צה"ל. במקביל לכך היה ברשותו משק חקלאי שעבר תהפוכות עם השנים, משק חלב, מטעים וגידולי פלחה שונים.
הפזמונאי חיים חפר הקדיש ב-"ערב במסחה" שני בתים לדוד גולדמן (גולדמן את בתו סגר...).
גולדמן נפטר ב-28 באוגוסט 1993. ארכיון המושבה החדש שנבנה במהלך 2008-2009 נקרא על שמו.
גולדמן היה בן דוד של אביו של חבר הכנסת לשעבר מיכה גולדמן מכפר תבור.
HP-65

HP-65 הוא מחשבון־הכיס הראשון בעולם שהיה בר־תכנות. המחשבון הוצא לשוק על ידי חברת HP בשנת 1974. היו לו תשעה אוגרים וזיכרון ל־100 פעולות מקשים. הוא גם כלל קורא/כותב כרטיסים מגנטיים. גודל הכרטיס היה קטן מאוד, בערך כגודל מסטיק.
המחשבון HP-65 הציע אפשרויות כתיבת תוכנה בסיסיות יחסית, ותוכן האוגר R9 שלו הושחת בכל פעם שהמשתמש (או התוכנה) ביצעה פונקציות טריגונומטריות או מבחני השוואה. בעיה זו תועדה במדריך למשתמש, כך שלא נחשבה לבאג אלא לפגם ידוע בשימוש.
שוהה בלתי חוקי

בישראל, שוהה בלתי חוקי (בראשי תיבות: שב"ח) הוא מי שנמצא בתחומי המדינה בלא שיש בידיו היתר לכך. אף שהביטוי יכול להתייחס לאזרח של כל מדינה באשר היא, השימוש בו מתייחס בעיקר כלפי פלסטינים תושבי יהודה והשומרון וחבל עזה. אלה אינם זקוקים לאשרות כניסה ולדרכונים בעת שהם נכנסים לישראל, כי אם להיתרי כניסה ("תסריח", בערבית: تصريح) המונפקים בידי מנהלת התיאום והקישור. בהיתרים אלה נקבעים לעיתים אזורים מסוימים המותרים לכניסה ולעיתים נקבע בהם היתר לשהייה בכל תחומי המדינה. כן מצוינות בהם מטרות השהייה: תעסוקה, צרכים רפואיים, צרכים אישיים, ועוד. 
בשל הרצף הטריטוריאלי הקיים בין ישראל לבין יהודה והשומרון, הסתננות או כניסה בלתי חוקית של פלסטינים לישראל קלה ונפוצה יותר מאשר ממדינות אחרות. באזורים בהם הוקמה גדר ההפרדה ההסתננות נעשתה קשה יותר. מספר הפלסטינים השוהים בלא היתר בישראל הוערך בשנת 2009 על ידי גורמים שונים במערכת הביטחון כנע בין 20 אלף ל-50 אלף. בעמותת קו לעובד העריכו בשנת 2010 כי כ-15 אלף פלסטינים שוהים בישראל ללא היתר.
ישראל מגבילה כניסת פלסטינים לישראל הן מהרצון למנוע ביצוע פעולות טרור, הן מהרצון למנוע ביצוע עבירות פליליות כגון גניבות כלי רכב, והן מנימוקים הקשורים במבנה שוק העבודה בישראל. במסגרת המאבק בתופעת השהייה הבלתי חוקית, נחקק בשנת 1996 חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה), האוסר על העסקה, הלנה והסעה של שוהים בלתי חוקיים. החוק נקבע כהוראת שעה, המוארכת מדי שנה או שנתיים, כדי שהכנסת תוכל לבחון את ההסדר לעיתים קרובות ולהכניס בו שינויים.
בית המשפט העליון קבע כי העונש שיש להטיל על מלינים, מעסיקים ומסיעים של שוהים שלא כדין צריך להיות עונש מאסר משמעותי. אולם מחקר אמפירי שבחן את מדיניות הענישה של בתי משפט השלום הראה כי הוראה זו לא מיושמת, וכי במרבית המקרים מוטלים על המורשעים בעבירה זו עונשים שאינם כוללים מאסר כלל. עם זאת, במספר מקרים הורשעו מסיעי שב"חים שהסיעו מחבלים מתאבדים לזירת פיגוע, בסיוע לרצח או הריגה ונידונו לעונשי מאסר בפועל שבין 9 ל-30 שנה בכלא.
על השוהים הבלתי חוקיים עצמם הוטלו בעבר עונשי מאסר של כחודש ימים לפחות, גם כאשר מטרת כניסתם לישראל הייתה לפרנסה בלבד, בעקבות פסיקות של בתי משפט מחוזיים שקבעו כי עונש זה משקף את רמת הענישה ההולמת. על מדיניות זו, שהובילה לאלפי מאסרים של שוהים שלא כדין נמתחה ביקורת חריפה, עד שבסוף 2014 הורה בית המשפט העליון על ביטול מדיניות זו והמרת המאסרים בפועל למאסרים מותנים לתקופות קצרות, כאשר מטרת הכניסה לישראל הייתה פרנסה בלבד. 
באוגוסט 2016 העריך הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, שמדי יום נכנסים לישראל כ-60-50 אלף שוהים בלתי חוקיים.
עונת המכשפה

עלילת הסרט

האבירים ביימן (ניקולס קייג') ופלסון (רון פרלמן) מחליטים לנטוש את הכנסייה בעקבות טבח המוני בנשים וילדים. בדרכם הם מגיעים לעיר שבה שוררת מגפת "המוות השחור" שהתפשטה לכאורה בעקבות נערה שמואשמת בכישוף (קלייר פוי) . אנשי העיר חושפים את זהותם של האבירים ומביאים אותם לקרדינל דאמברוייז (כריסטופר לי). הקרדינל מבקש מהם שיובילו חבורה של אבירים השומרים על מכשפה למנזר שבו ייערך לה טקס להסרת המגפה. בהתחלה מסרבים ביימן ופלסון, אך הם נעתרים לבקשה כשמובטח להם שלנערה ייערך משפט הוגן. הם יוצאים לדרך עם הכומר דאבלזאק (סטיבן קמפבל מור), קאי (רוברט שיהאן), האביר אקהרט (אולריך טומסון) והנוכל האגאמר (סטיבן גראהם).
לבסוף, הם מגיעים למנזר ומגלים שהמגפה כבר התפשטה. דאבלזאק מתחיל לבצע את הטקס, אך בעיצומו הכלוב נמס. המכשפה תוקפת אותם ומתברר שהיא למעשה שד שנכנס לגופה של הנערה. לבסוף, קאי מצליח להוציא את השד מהנערה, אך מלבדו נהרגים במהלך העלילה כל שאר חברי המשלחת.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 4%. הסרט הכניס ביום הראשון לצאתו לאקרנים כ-3.7 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-13.5 מיליון דולר. נכון ל-8 בדצמבר 2011 הסרט הכניס למעלה מ$90,000,000.
מרצ'ל ברסלשו

חייו

מרצ'ל ברסלשו נולד בבוקרשט תחת השם מרצקל ברסליסקה. סיים לימודי התיכון בתיכון "ספירו הארט" בבוקרשט, למד בהמשך באקדמיה למוזיקה (הקונסרבטוריון) בבוקרשט ובמקביל גם בפקולטה למשפטים. את לימודי המשפטים סיים בפריז עם תואר דוקטור. אף בעת היותו בפריז למד הלחנה אצל וונסאן ד'אנדי בסכולה קנטורום הידועה. בשובו לרומניה עסק זמן קצר בעריכת דין, בעו את זמנו הפנוי הקדיש לכתיבה ולהלחנה. 
התחיל את דרכו בכתיבה בכתב עת לילדים יהודים. כתב בהמשך שירים ליריים ותירגם מהשירה הצרפתית והגרמנית. בשנת 1934-1938 כתב והלחין בהשראת התנ"ך אורטוריית חילונית "שיר השירים" שבוצעה על במת האופרה בבוקרשט. 
היה בעל השקפות קומוניסטיות ולאחר עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה כיהן בתפקידים אחראיים בתחום התרבות והספרות - במסגרת אגודת הסופרים, כמו כן כיהן כראש המחלקה להוראה במניסטריון האמנויות והמדע.
בשנות ה-1950 בדומה להרבה מעמיתיו כתב שירים בסגנון ריאליסטי סוציאליסטי לכבוד מאבק הפרולטריון, ובניית החברה החדשה. 
בתקופת הפוסט סטליניסטית ערך בין השנים 1961–1963 את כתב העת החדש ושהפך ליוקרתי, "המאה ה-20", המוקדש לספרות העולם. ברסלאשו היה פרופסור ודקאן ב"מכון (בית הספר הגבוה) לתיאטרון על שם יון לוקה קאראג'אלה". 
הוא כתב גם ספרות ילדים, בעיקר סביב דמות בשם "בונדוצ'ל". הוא ידוע גם במשלי החיות ובאפיגרמות שכתב
פעמיים הוענק לו פרס המדינה, בשנים 1957 ו-1962.
גדליהו אהרן קניג

ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב אלעזר מרדכי קניג, מחבר פירוש רוקח מרדכי על ספר שאילתות דרב אחאי וחסיד קוזניץ (פוריסוב), שמוצאו מלודז', ולאסתר פרומט לבית וינברג. למד בישיבת תורת אמת (חב"ד). אחר מסע חיפוש הכיר את רבי אברהם שטרנהרץ והפך לחסיד ברסלב. התגורר בבתי ויטנברג בסמוך לשכונת מאה שערים.
נפטר בכ"ג בתמוז ה'תש"ם כאשר שהה באנגליה במסע לגיוס תרומות עבור אגודתו, בשנת ה-59 לחייו. נטמן בבית הקברות בהר הזיתים.

השפעתו

אחר פטירת רבו הרב שטרנהרץ, המשיך הרב קעניג את מורשתו ולימד את כתבי רבי נחמן מברסלב במסגרות שונות. הוא היה הראשון מבין רבני ברסלב שמסר שיעורים בתורת ברסלב בעברית. בין משתתפי שיעוריו היו דמויות מוכרות בציבוריות הישראלית.
נודע במכתבי התשובה הרבים ששלח למי שפנה אליו. רבים ממכתביו אלו משתרעים על פני עשרות עמודים, שבהם הוא מביא בין היתר תורות שלמד מהרב שטרנהרץ.

אגודת ננמ"ח

בשנת תשכ"ז (1967) הקים הרב קעניג את אגודת "נחל נבע מקור חכמה (ננמ"ח), האגודה להחייאת היישוב הדתי בגליל העליון, על שם רבנו נחמן אור האורות מברסלב", במטרה להקים קהילה של חסידי ברסלב בעיר. לדבריו הוא קיבל מסורת מרבו, הרב שטרנהרץ, לפיה תלויה הגאולה בעניין זה.
הוא השקיע מאמצים במטרה זו, ויצא למסע גיוס תרומות בארצות הברית ובאירופה, חרף מצבו הבריאותי הרעוע. באמצע דרשה שנשא במנצ'סטר שבאנגליה הוא חש שלא בטוב, וכעבור דקות אחדות נפטר.
הקריה והמוסדות שיזם הוקמו ברובם לאחר פטירתו, על ידי בניו. בנו, רבי אלעזר מרדכי קניג, הנהיג את הקהילה והמוסדות.

לקריאה נוספת

דוד רובין, באור פני מלך: שביבים וניצוצות ממסכת חייו של רבי גדליהו אהרן קעניג, שלושים שנה לפטירתו, צפת ה'תש"ע.
פסגת בראנישט

גילוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961.

מקור השם

הפסגה נקראת על שם היישוב בראנשיט שבצפון מזרח בולגריה.
פאנק ישראלי

היסטוריה

סצנת הפּאנק בישראל החלה את התפתחותה באמצע שנות השבעים, כאשר בתל אביב החל לפעול רמי פורטיס עם להקתו מים חמים, בעוד שבחיפה קמה להקת קילר הלוהטת בהנהגתו של יורם מארק-רייך, ובצפון הוקמה להקת השפן הנכון שבנוסף לכך היא חלוצה לראפ רוק בישראל עם שירה ראפ עברי. חברי קילר הלוהטת היו "ילדי שמנת" מהכרמל, עובדה שלא מנעה מהם להתחבר אידאולוגית לנערי השוליים הבריטים והאמריקאים. 
בשנות השמונים צמח הפאנק בסצנה של מועדון ה"פינגוין" עם להקת נ"מ האנרכיסטית (בהנהגת אבי פיטשון). גם להקת משינה החלה את דרכה בפאנק עד שהתפרסמה  בשנת 1984. לדוגמה, השירים "רכבת לילה" ו"עתיד מתוק" בגרסתם המקורית הם שירי פאנק. שיר פאנק נוסף של משינה מאותה תקופה נקרא "יחי הכסף הגדול" המדבר על תאוות הממון שיש לאנשים. בהופעותיה נהגה משינה לבצע בגרסת פאנק את שירה מאלבומה השני "מדברים עלייך" וכן את השיר "שביל הבריחה" של ריטה. משינה לא ביצעה מאז שירים בסגנון פאנק למעט השיר "הכל התחיל בנאצר" מאלבומם "מפלצות התהילה" שיצא בשנת 1992. בתחילת שנות התשעים סצנת הפאנק התעוררה בצפון הארץ ובמיוחד בקריות.
הז'אנר הגיע לשיא בארץ בשנת 1992 עם תחילת הופעותיה של להקת האנרכו-פאנק הבולטת ביותר של שנות התשעים, נכי נאצה. להקות נוספות החלו להופיע, כשהבולטות ביניהן פרט לנכי נאצה היו Useless ID בהרכבה המוקדם, ריוט94 הידועה בעיקר בזכות שירה "בוסניה בוערת", פאבליק דומיין (Public Domain), קוקו בלוף והיתושים, סרטן השד ומפגרת, אשר היא בנוסף גם חלוצה לסקא פאנק ורגאיי פאנק ישראלי. כיום, הלייבל הבולט בתחום הפאנק וההארדקור פאנק בישראל הוא בושת רקורדס, אשר הפיץ את אלבומי להקות הפאנק המצליחות של תחילת שנות האלפיים - ועדת קישוט, סמרטוט כחול לבן, בר מינן העפולאית ורבות אחרות.
נדמה כי מאז תחילת שנות האלפיים נוצרת הפרדה ברורה בסצנת הפאנק הישראלית בין להקות ההארדקור ללהקות הפופ-פאנק. בעוד שלהקות פופ-פאנק ישראליות כגון Useless ID, לא כשר, ביר7, ביט69, המסורקים, ברוטאל פולקה, האחים צברי ואחרות פונות למיינסטרים ואף זוכות לאהדה גדולה, סצנת השוליים בה פורח סגנון ההארדקור פאנק כמו הלהקות הפוסי של לוסי, מונדו גקו, ברוטאל אסולט, נקמת עוללים, מחלקת חניקות שוטרים, אוטורוסיה ואחרות בוחרות להסתגר מפני התקשורת העוינת לדעתם ולהסתתר מפני הקהל הרחב (אם כי חלקן בכל זאת זוכות להצלחה רבה בקרב סצנת הפאנק); וכמו כן, ישנן להקות שאפילו התרחקו כמעט לגמרי מאור הזרקורים ונשכחו בתהום הנשייה של הפאנק, כמו המשביר לעגבות ממודיעין ואקסטרה פוסי.
בשנת 2017 החלו לפעול מס' להקות פאנק חדשות אשר בחרו לשיר בשפה העברית בלבד, כמו תרבות רעה, חרדה, חלם, ונדפקת.
אוטוסטראוגרמה

אוטוסטראוגרמה (Autostereogram) הוא אשליה אופטית הגורמת למוח האנושי להבחין בצורה תלת-ממדית אשר מסתתרת בתוך תמונה דו-ממדית. 
הסוג הפשוט ביותר של אוטוסטראוגרמה, המכונה "Wallpaper autostereogram", מורכב מתבניות החוזרות על עצמן. כאשר מביטים בתמונה מסוג זה עם מיקוד נכון בעיניים, נדמה כי התבניות באזור בו מופיעה הצורה התלת-ממדית צפות באוויר מעל הרקע. בסדרת ספרי "העין המופלאה" (Magic Eye) נעשה שימוש בסוג נוסף של אוטוסטראוגרמה המכונה "Random dot autostereogram". בסוג זה בדרך כלל ניתן יהיה להבחין בצורה התלת-ממדית רק אם מביטים בתמונה בטכניקה הנכונה. 
ישנן שתי טכניקות לתמונות אוטוסטראוגרמה, המחייבות צפייה שונה כדי לראות את הצורה התלת-ממדית הנסתרת:
הטכניקה הראשונה, הנפוצה יותר (כמו בתמונות המוצגות בערך זה), מכונה "wall-eyed" מכיוון שיש להתבונן בתמונה במבט בוהה שממוקד במישור מרוחק. כלומר, כדי לראות את הצורה התלת-ממדית יש למקד את העיניים בנקודה רחוקה יותר ממישור התמונה. כדי לתרגל את העיניים מומלץ להניח את התמונה מאחורי זגוגית ולהביט בהשתקפות העצמית, מכיוון שההשתקפות נמצאת מאחורי מישור התמונה (באותו מרחק מהתמונה, רק מצידה השני).
הטכניקה השנייה מכונה "cross-eyed", וכדי לראות תלת-ממד בתמונות שנוצרה בה יש למקד את הראייה בתמונה באופן בו העיניים פוזלות.
ל'אווניר אילוסטרה

ל'אָוֶונִיר אִילוּסְטְרֶה (בצרפתית: L'Avenir Illustré; בעברית: העתיד המצויר) היה עיתון יהודי בשפה הצרפתית שפעל בקזבלנקה שבמרוקו בין השנים 1926–1940 תחת השלטון הקולוניאלי הצרפתי. 
העיתון ראה אור בצרפתית בתדירות משתנה: בשנותיו הראשונות כירחון והחל מ-1929 פורסם כדו-שבועון. 
מייסדו ועורכו היה יונתן טורש (Thursz), יהודי אשכנזי יליד פולין שהתחנך בבלגיה והיגר למרוקו בשנת 1923. בין מייסדיו ועורכיו נמנה גם שמואל דניאל לוי, פעיל ציוני יהודי-מרוקאי אשר נהג לפרסם מאמרים רבים, שבין היתר עסקו ביהדות העולם, יהדות מרוקו, הציונות, קמפיין השקל הציוני, ועוד. 
על רקע התנגדות השלטונות לפעילויות ציוניות, העיתון לא הכריז על עצמו ככזה, ומרבית חברי המערכת שלו היו נתינים של מעצמות אירופה ונהנו מחסינות יחסית. ערפולו היחסי באשר לציוניותו היה חלק מהסיבה שהוא הצליח לשרוד זמן רב, לעומת עיתונים אחרים.
העיתון קרא תיגר על הממסד היהודי ופנה לקהל צעיר הבקיא בתרבות מערב אירופה בקרב צעירי מוסדות כל ישראל חברים וקוראי הצרפתית על מנת לעורר פעולה מקרב הקהילה המקומית ולחשוף את קוראיו לחדשות מרחבי העולם היהודי בכלל והמפעל הציוני בארץ ישראל בפרט. מטרתו הייתה הנחלת ערכים יהודיים לאומיים עבור העילית המצומצמת של הקהילות היהודיות.
בעיתון מידע מפורט על חיי הקהילות במרוקו בתקופתו, הוא מכיל תצלומים והסברים על בעיותיה של החברה היהודית בקזבלנקה, וכמה מראשי העיתונאים היהודיים המקומיים החלו את דרכם בעיתון, ובהם יעקב אוחיון. 
ב-1940 סגרה ממשלת משטר וישי את העיתון. לאחר שנסגר העיתון מילא את מקומו התרבותי כתב העת "נוער" שראה אור בידי קבוצת קרל נטר וארגון כל ישראל חברים.
שכחו אותי בבית

תקציר העלילה

משפחת מקאליסטר עומדת לצאת לחופשה בצרפת בחג המולד, ובני המשפחה אשר עוזבים בחיפזון שוכחים בבית את קווין (מקולי קולקין), בנם בן השמונה. כשקווין מגלה שמשפחתו שכחה להעיר אותו, ושהבית לרשותו - זה מסב לו הנאה.
זוג פורצים, המסתובב בשכונות אמידות בחיפוש אחר בתים לפרוץ אליהם, מגיעים לשכונה בה גר קווין. כיוון שרבים עוזבים את בתיהם עקב החג, השניים מתכננים לפרוץ לביתו של קווין, אך קווין מטעה אותם לחשוב שהבית מלא אנשים. כשזה לא מצליח הוא מטמין מלכודות ברחבי הבית, ומצליח למנוע מהפורצים לגנוב את תכולת ביתו. קווין לבסוף מצליח לתפוס את הפורצים ולהסגירם למשטרה, ומאוחר יותר מתאחד עם משפחתו שמיהרו לשוב לביתם.

הכנסות

הסרט גרף כ-476 מיליון דולרים ברחבי העולם, כאשר מתוכם הגיעו 285 מיליון דולר מארצות הברית ומקנדה. במהלך סוף השבוע הראשון להצגתו, כבר הגיעו ההכנסות מהסרט ל-17 מיליון דולר - מיליון דולר פחות מהתקציב המקורי שלו, שעמד על כ-18 מיליון דולר.
קלוד-אנרי דה סן-סימון

חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הגותו

סן-סימון יכול להחשב דמות מקשרת בין התקופה ה"אנציקלופדיסטית" והסוציאליסטית. בכתביו הראשונים ביקש סן-סימון לייסד דת חדשה, "דת ניוטון", שתבוסס על חוק המשיכה ושכוהניה יהיו מדעני כל העולם, וכל זאת בהנהגת נפוליאון, שלו יועד תפקיד "המנהיג המדעי של האנושות."
מאוחר יותר, החל דוגל ברעיון שמנהיגי החברה צריכים להיות "מעמד התעשיינים"  שכלל בנקאים, מדענים, פועלים ובעלי המפעלים ולא האצולה, הכמורה והבירוקרטיה שנתפשו בעיניו כטפילים. כדרכו, ביקש סן-סימון משארל העשירי, מלך צרפת, המלך הבורבוני השמרני לעילא להפוך ל"תעשיין הראשון של הארץ," להכריז על דיקטטורה זמנית ולהקים "מונרכיה מדעית." 
בגלגולו השלישי, זמן קצר לפני מותו, החל סן-סימון מפתח חזון סוציאליסטי שבו מוקמת "נצרות חדשה" אשר מטרתה העיקרית הוא "השיפור המוסרי והחומרי של מצב המעמד הגדול והעני ביותר." סן-סימון אינו שולל את עקרון הקניין הפרטי, אך ממליץ על הגבלתו בהתאם לעניין הכלל, ובמיוחד הוא שולל את זכות הירושה.
ממשיכי דרכו של סן-סימון פיתחו מתורתו תזה היסטוריציסטית, שלפיה קיימים שני עקרונות חברתיים הנאבקים זה בזה בתולדות האנושות: זה של אנטגוניזם, המאופיין במלחמה, אגוטיזם ואנרכיה, וזה של הדת, המאופיין ברוח של ציות, דבקות וקישור-שיתופי (אסוסיאציה). רוח הקישור השיתופי מתפתחת בעידן המודרני, טענו, כשהקישור השיתופי מתרחב ממשפחה לעיר, מעיר לאומה ומאומה לפדרציה של אומות. תחת המשטר הנוכחי, טענו, התעשיין מנצל את הפרולטריון שחבריו, אף שהם כביכול חופשיים, חייבים לקבל את תנאיו כדי להימנע מרעב. התרופה לכך, גרסו, תימצא בביטול חוקי ההורשה והעברת הירושה למדינה ובהפקעת כל אמצעי הייצור לטובת המדינה, שהיא הקישור-השיתופי העליון.
לאחר מותו, פעילים בתנועה מתחומי הפוליטיקה והעיתונות, המשיכו להפיץ את הסן סימוניזם בצרפת ומחוץ לה. מבין התומכים הבולטים היו פרדיננד דה לספס, סוחר המשי פרנסואה ברתלמי ארל-דופור, ברתלמי פרוספר אינפנטין , רפורמטור חברתי צרפתי וסוזן וואלקין
And One

ביוגרפיה

הלהקה הוקמה בשנת 1989, השפעותיה מגיעות מלהקות כמו: דפש מוד, פט שופ בויז, קראפטוורק ו-אולטראווקס. סטיב נגהבי וכריס רויץ הקימו את הלהקה אחרי שנפגשו באקראי במועדון בברלין ב-1989. במשך השנים השתנה הרכב הלהקה, והיחיד שנותר כיום מההרכב המקורי הוא הסולן סטיב נגהבי, שנולד באיראן.
אלבום הבכורה של הלהקה, "Anguish", יצא ב-1991, ומתוכו יצא הסינגל הראשון שלהם, "Metalhammer". בהמשך אותה שנה יצא הסינגל "Aus Der Traum", כמחאה נגד מלחמת המפרץ.
ב-1992 עזב כריס רויץ את הלהקה.
ב-1993 תרמה עפרה חזה מקולה לשיר "Friend Of Stars" מאלבומם "Spot".
ב-1995 חברת התקליטים שלהם התפרקה, והם הצטרפו לחברת התקליטים הנחשבת "Virgin Records".
ב-1997 הוציאה הלהקה את אחד מלהיטיה הגדולים, "Sometimes".
אחרי מספר עזיבות של חברים את הלהקה במהלך השנים, ב-2001 התגבש ההרכב הנוכחי, בעקבות חזרתו של כריס רויץ והצטרפותו של ג'יו ואן אולי.
ב-2003 יצא אלבומם "Aggressor", שמילותיו נכתבו במקור באנגלית, אך כמחאה בעקבות המלחמה של ארצות הברית בעיראק חברי הלהקה שינו את המילים לגרמנית.
ב-2006 הוציאה הלהקה את האלבום "Bodypop", מתוכו יצא הסינגל "Military Fashion Show", שהפך ללהיטה המצליח והמוכר ביותר של הלהקה וללהיט מועדונים.
ב-30 במאי 2008 הופיעה הלהקה בישראל, במועדון הבארבי בתל אביב.
ב-2009 הוציאה הלהקה את אלבום האוסף "Bodypop 1 1/2", שהכיל בתוכו גרסאות כיסוי לקלאסיקות כמו שירם של דפש מוד "Never Let Me Down Again" ועוד.
ב-2011 יצא האלבום "Tanzomat". בראשית אותה שנה יצא הסינגל "Zerstörer", אך הוא לא נכלל באלבום.
ב-2012 הוציאה הלהקה מיני אלבום בשם "Back Home". בהמשך אותה שנה יצא אלבום האולפן ה-11 של הלהקה, "S.T.O.P.".
קולימטור

קולימטור (בעברית: מקבל) הוא מכשיר אופטי המנתב או מסנן קרניים כך שינועו במקביל האחת לשנייה. מכשירים אלו מכילים על פי רוב, מראה בלתי מישורית או עדשה ומקור אור במוקדם של אלו.
ניתן להיעזר במכשיר זה כדי לכייל מכשירים אופטיים אחרים, למצוא את הציר האופטי הראשי, המוקד, או כדי לתאם בין חלקים שונים של מערכת אופטית מורכבת, כמו למשל מיקרוסקופ.
לעיתים קרובות במוקד הקולימטור נמצאת מטרת רזולוציה ומאחוריה מקור האור, כך מכשיר אופטי המכוון לקולימטור מציג תמונה של מטרת הרזולוציה, התמונה הזו מאפשרת למצוא את ההפרדה של המכשיר הנבדק ועיוותים אופטיים הקיימים במכשיר.
שימוש נוסף למכשיר הוא ביישומים המערבים קרני גמא, קרני רנטגן, או נייטרון מהיר. יישומים אלו (למשל ברפואה) דורשים לעיתים שימוש בקרניים בכיוון מסוים והקולימטור בורר קרניים אלו מתוך האלומה.
דאנל לייבה

חייו

לייבה נולד בעיר מטנסס שבקובה להורים שהיו מתעמלים בנבחרת קובה. כשהיה בן שנה, ערקה משפחתו למערב, והשתקעה במיאמי. בשנת 2006 השתתף לייבה לראשונה בתחרות ארצית, וב-2008 זכה במדליית זהב בתרגיל המתח באליפות אמריקה שנערכה בארגנטינה.
בשנת 2009 השתתף לייבה לראשונה באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה באותה שנה בלונדון. הוא העפיל לשלב הגמר בתרגיל המתח, וסיים במקום הרביעי. באליפות העולם שנערכה ב-2010 ברוטרדם, סיים לייבה במקום הרביעי עם נבחרת ארצות הברית בתחרות הקבוצתית, במקום החמישי בתרגיל על המתח ובמקום 18 בתחרות קרב-רב אישי.

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה שנערכה בטוקיו ב-2011 רשם לייבה את ההישג הטוב ביותר שלו, כשזכה במדליית הזהב בתרגיל המקבילים. נוסף לכך, זכה במדליית ארד עם נבחרת ארצות הברית, ובתרגיל הקרב-רב סיים במקום ה-24.

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכה לייבה במדליית הארד בתחרות הקרב-רב אישי (לאחר שדורג ראשון במוקדמות), הוא סיים במקום חמישי בתרגיל על המתח ובמקום חמישי עם חבריו בתחרות הקבוצתית. בתרגיל המקבילים, אותו ביצע כאלוף העולם, סיים רק במקום ה-12 ולא עלה לגמר.
גדי חגאי

גדי חגאי הוא עיתונאי, עורך וקופירייטר ישראלי.
חגאי החל את דרכו העיתונאית ככתב עיתון הסטודנטים "תזה" וכמפיק ועורך במוסף "7 לילות" של עיתון "ידיעות אחרונות".
בהמשך עסק בתפקידי כתיבה ועריכה שונים בקבוצת "ידיעות תקשורת" ושימש ככתב העיתון "במחנה".
בין השנים 1997 ו-1998 עבד כיועץ תקשורת עבור תנועת "ארבע אמהות". לאחר מכן עסק בתפקידי דוברות ויחסי ציבור שונים והיה שותף בהקמת אתר אינטרנט לסחר אלקטרוני.
בין השנים 2003 ו-2007 היה עורך מגזין הנוער "מעריב לנוער" ובהמשך עורך עיתוני הילדים והנוער של "מעריב".
בעלי חברת "קופי בר" לשירותי תוכן שיווקי, כתיבה ועריכה.
בקר IDE

בקר IDE הוא בקר לחיבור וניהול התקנים מסוג IDE (דיסקים קשיחים, כונני CD-ROM, צורבים ועוד). במחשב אישי מודרני מקובל שבקר כזה משולב בלוח האם.
IDE הוצג לראשונה על ידי IBM בשנת 1984 ומאז עבר שינויים רבים. מחשבים ישנים השתמשו בבקר שהגיע בצורת כרטיס תוספת ואילו מחשבים מודרניים מכילים בקר משולב בלוח האם שלהם.
הממשק נקרא גם Advanced Technology Attachment ATA כאשר תקן ATA33 נותן קצב מקסימלי של 33 מגה סיביות לשנייה והתקן המהיר ביותר כיום ATA133 נותן קצב מקסימלי של 133 מגה סיביות לשנייה. המהירויות בפועל נמוכות בהרבה מאחר שהכוננים עצמם איטיים יותר. תקני SATA המשולבים בלוחות מחשבים חדשים הולכים ומחליפים את תקן ה-IDE המיושן.
רוב לוחות האם במחשבים ביתיים מכילים 2 יציאות IDE. הכבל שמתחבר לכל יציאה מאפשר חיבור של שני התקנים, אחד ראשי ואחד משני (Master, Slave). בכונן עצמו ניתן להגדיר מספר מצבים, ראשי או משני, או בחירה אוטומטית (CA - Cable Select) בהתאם למיקום הכבל. דבר זה נעשה באמצעות שימוש במגשר (Jumper) שמקצר שני מגעים בהתקן.