google/wiki40b huggingface dataset:
קשר שטוח

קשר שטוח (באנגלית: square knot) הוא קשר לחיבור בין חבלים שגודלם אינו בהכרח שווה והם אינם רטובים או לחים. הוא אינו חזק וגם אינו בטיחותי. הקשר פשוט, בדרך כלל הקשר הראשון הנלמד, ופתירתו קלה לאחר מתיחתו.
צורתו של הקשר שטוחה וסימטרית, כאשר שני קצוות החבל פונים לאותו צד בקשר. (בניגוד לקשר גנבים).
מקורו של הקשר הוא עתיק, וישנן עדויות שהקשר היה מוכר למצרים, ליוונים ולרומאים.
אדוארדו דה פיליפו

ביוגרפיה

דה פיליפו נולד בנפולי למחזאי אדוארדו סקרפטה ולתופרת התלבושות לתיאטרון לואיזה דה פיליפו. הוא החל בקריירת המשחק בגיל חמש, ביחד עם אחיו פפינו ואחותו טיטינה הצטרף בצעירותו ללהקתו של אדוארדו סקרפטה. כעבור מספר שנים ששיחק בנפרד מאחיו ואחותו הם שבו והתאחדו בלהקת מולינארי, בה דה פיליפו התנסה גם כמחזאי, בשנת 1939. הקים ביחד עם אחיו ואחותו להקת התיאטרון ההומוריסטי הקרויה "בני דה פיליפו"
("Compania del Teatro Umoristico "I De Filippo) ב-1932. פפינו עזב את הלהקה ב-1944 וטיטינה עזבה בשנות החמישים המוקדמות. דה פיליפו כיכב בסרטו של ויטוריו דה סיקה "הזהב של נאפולי", לצידם של טוטו וסופיה לורן ב-1954. ב-1973 הפקה של "שבת ראשון שני" פרי עטו (מ-1959), בכיכובו של לורנס אוליבייה בתפקיד הראשי, זכתה בפרס מבקרי התיאטרון של לונדון. תרגומו לנפוליטנית למחזה השייקספירי "הסערה" ראה אור ב-1982.
ב-1981, מונה דה פיליפו לסנאטור לכל החיים של הרפובליקה האיטלקית. הוא הלך לעולמו כעבור ארבע שנים בעיר רומא.
זרח הלוי

זרח הלוי (י'  בתשרי תרנ"ג – כ"ח בטבת תש"מ; 1892 – ינואר 1980) היה אומן יד ומשורר עברי. כתב בשיריו על שואת יהודי אירופה, ירושלים, הכותל המערבי ואהבת הארץ.

תולדות חייו

נולד ביום הכיפורים תרנ"ג בעיר העתיקה בירושלים.
"הָעִיר בָּה נוֹלַדְתִי וּבָה נִיצְבָה

עַרִיסוֹנֶת שֶלִי

הָעִיר בָּה הִקְשַבְתִי בְּשַחַר יָמַי

לְרָנָה הַפִּלְאִי

עִירִי הֵיכָן הֵם צְלִילָיִך?"
זרח הלוי נולד בעיר העתיקה בירושלים לטויבע, בת הרב אריה לייב, ולדוד לוי.
אימו הייתה נצר ממשפחת רבנים ומשכילים והייתה רגילה לתבל דבריה במשלים ופתגמים.

סבו, יוסף לוי, (על שמו שכונת זיכרון יוסף בירושלים), עלה לארץ ישראל יחד עם הוריו מרוסיה בשנת תרמ"ב (1882), כשהיה בן 13.

זרח הלוי קיבל את ראשית חינוכו בתלמוד תורה עץ חיים, בחורבת ר' יהודה החסיד. לאחר מכן, הוא ומשפחתו עברו לגור בשכונת מאה שערים, שם למד ב"חיידר" תנ"ך וגמרא,
מפי מלמדים שונים, עד הגיעו לגיל בר-מצווה. לאחר שלוש שנים במאה שערים עברו לשכונת זיכרון טוביה. אז החל זרח לעבוד אצל דודו, יצחק לוי, לו הייתה חנות "כל-בו" בשער יפו.

בין כל מיני הסחורות בחנות הדוד, היו גם ספרי-לימוד אותם קרא ורכש בעזרתם ידע מעמיק בשפה העברית.
זרח למד תווים וזמרה בבית הספר לנגינה "שולמית" שנוסד באותם ימים בירושלים. באותה תקופה החל זרח לכתוב שירים.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה התנדב זרח לגדודים העבריים, לגדוד 38 קלעי המלך ושירת את המולדת משך שנתיים ויותר. שפע של רשמים וחוויות נחרטו בזיכרונו מתקופה זו, ואת זכרונותיו אלו, הוא העלה על הכתב.
זרח הכיר את ז'בוטינסקי, העריצו כאיש וכגיבור ופרסם עליו כמה מזיכרונותיו.
"גם אני, אחרי שנתיאשתי מהיות משרת נאמן אצל דודי, הלכתי כחייל מתנדב לגדוד העברי. שם עשיתי שרות למולדת שנתיים ויותר. שפע של רשמים וחוויות נחרתו במוחי מימי הגדוד, שצריך להעלותם על לוח-ספר.
בבוא יום שיחרורי, חזרתי הבייתה, ואבי לימדני על רגל אחת את אומנות הפחים שהייתה למורת רוחי."
בבוא יום שחרורו, חזר זרח לביתו, ואביו לימד אותו את אומנות הפחים, שתמיד הייתה למורת רוחו.

בשנת תרפ"ה (1925), נשא לאשה את שרה בת יעקב מלומד הרוקח, ואז נאלץ בלית-ברירה לאחוז באומנות הפחים המפרכת.

בכל זאת, הוא לא הניח מידיו את אמנות השירה.
הסופר חיים באר בספרו חבלים עמוד 279 מספר על היכרותו עם זרח הלוי.
זרח הלוי נפטר בכ"ח בטבת תש"מ (1980) בירושלים.
ג'יימס פלדיין

קריירת מכללות

פלדיין שיחק כדורסל באוניברסיטת קוויניפיאק. בעונתו הראשונה במכללה נבחר פלדיין לשחקן המשתפר של הליגה, ולמשחק האולסטאר של המכללות, לאחר שהיה מקום ראשון בנקודות באזור הצפון-מזרחי. במהלך השנה השלישית שלו, הוא גם נבחר פעמיים בתור השחקן המצטיין של המחזור, והוא נבחר גם בנבחרת של המחוז שלו.

קריירה מקצועית

פלדיין החל את הקריירה המקצועית שלו ב-2010, כשחתם פלדיין עם מועדון הכדורסל הספרדי ברוגן מהליגה השנייה, שם שיחק במשך שתי עונות, והפך לאחד מהשחקנים הבולטים בליגה.
בחודש מאי 2012, פלדיין חתם ל-3 עונות בפואנלברדה. ב-19 בינואר 2013, פלדיין רשם את שיא הקריירה שלו כאשר קלע 37 נקודות עם 70% לשלוש, בנוסף ל-4 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בניצחון 69–72 על ולנסיה.
ב-8 באוגוסט 2014 חתם פלדיין לעונה בפלקנסטרו קאנטו האיטלקית. ב-31 במאי 2015, חתם פלדיין בוקוורס דה ביימון הפורטו ריקנית עד לסוף העונה.
ב-18 באוגוסט 2015, פלדיין לעונה בפנאתינייקוס מהליגה היוונית והיורוליג. בחודש פברואר 2016 האריך פלדיין את חוזהו בשתי עונות נוספות.
ב-2 באוגוסט 2017, חתם פלדיין לשתי עונות עם המועדון הסרבי הכוכב האדום בלגרד, אך הוא שיחק שם רק בעונת 2017/2018.
ב-11 באוגוסט 2018, חתם פלדיין לעונה בהפועל ירושלים. ב-8 בנובמבר 2018 נבחר פלדיין למצטיין המחזור ה-5 בליגת האלופות, לאחר שקלע שיא קריירה של 35 נקודות בהן 9 שלשות בניצחון קבוצתו 64–88 על נימבורק הצ'כית.
ב-14 בינואר 2019 הוארך חוזהו של פלדיין בהפועל ירושלים בשתי עונות נוספות, עד לסיום עונת 2020/2021.
ב-14 בפברואר 2019 זכה ג'יימס פלדיין עם הפועל ירושלים בגביע המדינה.

קריירה בינלאומית

עקב המוצא הדומיניקני של אימו, קיבל פלדיין אזרחות דומיניקנית ויכל לשחק בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית בכדורסל. פלדיין שיחק בגביע קונטיננטל מרשאנד ב-2013, באליפות האמריקות בכדורסל 2013, בגביע העולם בכדורסל 2014 ובאליפות האמריקות בכדורסל 2015.
ריצת 800 מטר

ריצת 800 מטר היא תחרות ריצה באתלטיקה. בתחרות זאת מתחרים ביניהם המשתתפים, מי ייחצה הראשון את קו הסיום של מסלול באורך 800 מטר.
ריצת 800 המטרים היא הקצרה מבין הריצות הבינוניות. ריצת 800 המטר משתרעת על שני סיבובים שלמים באצטדיון (היקף המסלול 400 מטר), בעוד באולמות סגורים הריצה משתרעת על 4 סיבובים שלמים (היקף המסלול 200 מטר). 
ריצת 800 דורשת מיומנות גבוהה הן במהירות הספרינט והן בסיבולת פיזית שתספיק לשני סיבובים.
ריצת 800 לגברים נכללה בתוכנית האולימפית בכל האולימפיאדות המודרניות. ריצת 800 לנשים הוכנסה לתוכנית האולימפית לראשונה בשנת 1928 אך הושעתה עד 1960, עקב הזעזוע מהתשישות שחשו המתחרות.
שפרה שגיא

שפרה שגיא היא פרופסור לחינוך וראש התוכנית ליישוב וניהול סכסוכים באוניברסיטת בן-גוריון. מחקריה עוסקים בהתמודדות עם מצבי החרדה והכעס ותודעה היסטורית וקולקטיבית בקרב בני נוער בישראל.
שגיא למדה בפנימיית הדסים. בין השנים 1969 ל-1972 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה וסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית ומאוניברסיטת חיפה. בין השנים 1982 ל-1985 השלימה תואר שני בפסיכולוגיה של החינוך בחוג לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון. בין השנים 1987 ל-1990 השלימה דוקטורט בהנחיית פרופסור אהרון אנטונובסקי ופרופסור נח מילגרם. בשנת 2002 מונתה לתפקיד פרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון. ב-28 ביוני 2016 מונתה על ידי שר החינוך נפתלי בנט לחברת המועצה להשכלה גבוהה.
שגיא גרה בעומר, אלמנה ואם לשניים.
מדיח כלים

מדיח כלים הוא מכונה חשמלית שנועדה לשטוף כלי אוכל ללא מגע יד אדם. קיימים מדיחי כלים לשימוש ביתי ולשימוש מוסדי.
מדיח הכלים הומצא בידי ג'וזפין קוקרן, אשת חברה אמריקאית, במטרה לשמור על כלי החרסינה היקרים שלה. קוקרן שמה לב כי בזמן שטיפת הכלים נשברים חלק גדול מכלי החרסינה וכדי לשמור עליהם החליטה להמציא מכונה שתשטוף את הכלים.
ב-1886 נבנה האבטיפוס הראשון של המדיח וקוקרן רשמה עליו פטנט. מדיח הכלים הורכב מדוד נחושת ובתוכו גלגל שהסתובב בעזרת מנוע חשמלי. על הגלגל הורכבה רשת ברזל, עם מקום לצלחות, כוסות וסכו"ם. כשהגלגל הסתובב, הותזו על הכלים מים חמים עם סבון מלמעלה, ולאחר מכן מים חמים בלבד.

אופן פעולתו של מדיח כלים

בניגוד לשטיפת כלים ידנית המסתמכת בעיקר על שיפשוף וקירצוף לשם הסרת הליכלוך, משתמש מדיח הכלים בעיקר בריסוס מים חמים (בטמפרטורה של 55–65 מעלות צלזיוס) לשם פעולת הניקיון. בתחילה, מותזים על הכלים מים שבהם מומסים חומרי הניקוי, ולאחר מכן הם נשטפים בזרם מים נוסף.

נפח

התקן הבינלאומי לנפחו של מדיח כלים נקבע על פי גודלם של כלי שולחן סטנדרטיים. כלים אשר חורגים מגודל זה או בעלי צורות מיוחדות עלולים לא להתאים לחלל הניקוי של מדיח הכלים.

גודל

למדיחי הכלים המותקנים במטבחים ביתיים סטנדרטיים רוחב ועומק קבועים של 60 סנטימטרים, וגובה המינימלי של 86 סנטימטרים. קיימים גם מדיחי כלים קומפקטיים המותאמים למטבחים קטנים ברוחב של 60 ו-45 סנטימטרים.

תכונות

מתאים לעקרות בית ולנשים בפרט עזר מאוד לנשים במאה ה12
פנים מדיח הכלים, הנקרא אמבט, עשוי בדרך כלל מפלדת אל-חלד או מפלסטיק. פלדת האל-חלד עמידה בפני מים קשים, מספקת בידוד קולי טוב יותר, ושומרת על טמפרטורת אמבט המאפשרת יבוש מהיר יותר של הכלים. בעבר היו מדיחי כלים מצופים מבפנים באמייל, אך אלה היו מועדים להתפוררות ובליה.
כיום מצוידים מדיחים חדשים רבים במיקרו מעבדים ומחזורי שטיפה הנעזרים בחיישנים אלקטרוניים על מנת לקבוע את כמות השטיפות הנדרשת. במדיחים כאלה מוחלף בורר ההפעלה האלקטרומגנטי המסורתי בכפתורים המחוברים ליחידת המיקרו מעבד.
חלק ממדיחי הכלים כיום מכילים מנגנונים למניעת הפעלה או הפסקה של המדיח על ידי ילדים קטנים.

בידוד קולי

בעזרת שימוש במבודדים, לוחות וחומרים סופגי רעש, ניתן כיום להחליש את רעש המדיח עד לרמה של 44 דציבלים. ללא בידוד זה, משמיע מדיח הכלים צליל בעוצמה של כ-65 עד 70 דציבלים. חברות רבות עושות שימוש בטכנולוגיות שונות לעימעום רעשים במדיחי הכלים שלהן.

מלח מדיח

מטרת השימוש במלח במדיח הכלים היא לרכך את המים המוזרמים דרכו. בניגוד למלח המשמש למאכל לא מוסף יודיד במלח שמשמש למדיח הכלים. חומרי ניקוי רבים למדיחי כלים מוגדרים ככאלה אשר אינם מצריכים שימוש במלח נוסף, והדבר נעשה על ידי הוספת פוספטים לתרכובת חומרי הניקוי. באזורים בהם המים קשים מאוד גם תוספת זו עלולה להיות בלתי מספקת.
פתאום עכשיו, פתאום היום

פתאום עכשיו, פתאום היום (מוכר גם כ"אֲהַבְתִּיהָ") הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת תרצה אתר והולחן על ידי יעקב הולנדר. השיר בעיבודו של אריה לבנון בוצע על ידי שלמה ארצי בפסטיבל הזמר והפזמון 1970 תש"ל והגיע למקום הראשון.
את השיר "פתאום עכשיו, פתאום היום" ביצע ארצי בפסטיבל בטרם השתחרר משירות סדיר בלהקת חיל הים ולתחרות בבנייני האומה הופיע לבוש מדים. השיר זכה בפסטיבל, אך אתר נאלצה להיעדר מהאירוע עקב מותו של אביה נתן אלתרמן מספר שבועות קודם לכן.
השיר הופיע באלבומו של שלמה ארצי וכן במיני אלבום הנושא את שם השיר שיצאו באותה שנה ובאלבומים נוספים שהוציא ארצי מאוחר יותר. השיר זכה להצלחה רבה ובסוף שנת 1970 אף נבחר למקום הראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי כשארצי נבחר לזמר השנה. במרוצת השנים התקבע השיר כנכס צאן ברזל: הוא נבחר בין 500 השירים הטובים ביותר בזמר העברי ב"מצעד של המדינה" שנערך בשנת 2009, הגיע למקום השני ברשימת שיריו הטובים ביותר של שלמה ארצי במצעד שנערך בגלגלצ בשנת 2007, ולמקום ה-22 במצעד "פעמוני היובל" לבחירת השירים העבריים האהובים ביותר שנערך בערוץ 1 בשנת 1998 במסגרת חגיגות היובל למדינת ישראל.
בפרפרזה לשם "אהבתיה", קרא ארצי לאלבום שהוציא בשנת 2000 "אהבתיהם", בו הקליט גרסה מחודשת לשיר (בעיבודו של אבי סינגולדה) ממנה השמיט מספר בתים שהופיעו בביצוע המקורי.
השיר בוצע פעמים רבות בגרסאות כיסוי, אחת מהן מופיעה באלבום המופע "כמו ציפור בחדר" בביצוע להקת חינוך מיוחד.
שיבוש המילה "אהבתיה" בשיר וזיהויה בטעות כמילה "אבטיח" הם המקור לשם אתר האינטרנט "אבטיח" המתעד שיבושים דומים בשירים עבריים.
ויאצ'סלב וולודין

ביוגרפיה

נולד בפברואר 1964 בכפר אלכסייבקה במחוז המשנה חוואלין שבמחוז סרטוב למשפחה מרובת ילדים. אמו הייתה מורה, אח אחד שלו שירת בצבא במשך שנים רבות ואחותו עובדת בחברת ייעוץ, שניהם חיים בסרטוב.
לאחר סיום לימודיו התקבל ללימודים במכון ברטוב למיכון חקלאי (СИМСХ). ב-1985 היה לחבר במפלגה הקומוניסטית והשלים לימודיו ב-1986. בעת לימודיו התעסק בפעילות חברתית.
מ-1986 עבד כמרצה במכון. בשנת 1990 נבחר כחבר המועצה העירונית של סרטוב ומ-1992 היה לסגן יושב ראש הדומה המחוזית של סרטוב.
ב-1995 השלים לימודיו באקדמיה הרוסית לשירות המדינה שתחת נשיא רוסיה ובשנת 1996 מונה לסגן מושל מחוז סרטוב. לאחר שהסתכסך עם המושל דאז, דמיטרי איאצקוב החליט לפרוש משירות המדינה ועזב למוסקבה לעסוק בעסקים ולאחר מכן הצטרף לתנועת מולדת, שהוקמה על ידי ראש עיריית מוסקבה דאז, יורי לוז'קוב.
ב-1996 למד במכון המשטרה בסנקט פטרבורג. ב-1999 נבחר כחבר הפרלמנט מטעם מפלגת "מולדת - רוסיה כולה" והיה לחבר במושב השלישי של הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. היה לסגן יו"ר המפלגה וליו"ר הסיעה הפרלמנטרית. במהלך בחירות 2003 נבחר שוב כחבר פרלמנט, מטעם מחוז הבחירה מספר 156 בלאקובסקי לאחר שזכה לתמיכת 82% מהבוחרים וכיהן כסגן ראשון ליו"ר סיעת רוסיה המאוחדת.
משנת 2005 ועד ספטמבר 2011, היה למזכיר נשיאות המועצה הכללית של מפלגת רוסיה המאוחדת. בשנת 2007 נבחר שוב כחבר פרלמנט ועד אוקטובר 2010 כיהן כסגן יושב ראש הדומה הממלכתית.
באוקטובר 2010 מונה לתפקיד סגן ראש ממשלת רוסיה — מזכיר הממשלה במקום סרגיי סוביאנין שמונה לתפקיד ראש עיריית מוסקבה. בדצמבר 2011 מונה לסגנו הראשון של ראש סגל הקרמלין. במהלך הבחירות לנשיאות רוסיה 2012 היה חבר בצוות ממטה הבחירות של ולדימיר פוטין.
בבחירות 2016 נבחר מטעם רוסיה המאוחדת כחבר בפרלמנט ובספטמבר 2016 פוטין הציע למנות לתפקיד יושב ראש הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. הצעתו נתמכה על ידי מפלגות הפרלמנט מועמדותו אושרה על ידי נציגי רוסיה המאוחדת לקראת מינויו בישיבת המליאה הראשונה שנערכה ב-5 באוקטובר 2016.
ההיסטוריונים החדשים

"ההיסטוריונים החדשים" הוא כינוי למספר היסטוריונים ישראלים, מחברי היסטוריוגרפיה של תולדות היישוב במאה ה-20, שעבודתם עוסקת בסוגיות הציונות והסכסוך היהודי ערבי, חלקן מנקודת מבט פוסט-ציונית, וכולן ביקורתיות כלפי ישראל ומלוות בהצעות ערעור על מוסכמות בהיסטוריוגרפיה ובציבוריות בישראל.
חסילון שיכור

חסילון שיכור הוא מאכל מהמטבח הסיני שמורכב מחסילונים המוגשים בעודם בחיים. מקור שמו של המאכל באופן הכנתו - החסילונים מוטבלים בליקר חזק או ביין אורז חזק, ומוגשים כשהם כבושים קלות, אך עדיין נעים – שוחים בתוך קערת היין.
בגרסאות אחרות של המאכל מבושלים החסילונים לאחר הכבישה, ונאכלים כשאינם מסוגלים לנוע, ורק במשך שלב הכבישה באלכוהול החסילונים עדיין חיים.
מוזיאון האצ"ל בתש"ח

היסטוריה והווה

המבנה שבו הוקם המוזיאון נבנה לראשונה בשנת 1900 על ידי איש עסקים יהודי שביקש להשתקע בארץ ישראל. לאחר מותו, עבר הבית לידיים ערביות ושימש לסירוגין לצורכי מגורים, תעשייה ומסחר. הבניין היה חלק משכונת מנשייה, שכונה ערבית בפאתה הצפונית של יפו שהחלה להיבנות בתחילת המאה העשרים. לאחר מאורעות תרפ"ט, בעליית הגג של המבנה גרה משפחה יהודית - שלימים, במהלך מאורעות תרצ"ו, נאלצה להעתיק את מגוריה.
בחודשים הראשונים של מלחמת העצמאות קו החזית בין יהודי תל אביב לערביי יפו עבר בין השכונות נווה צדק ומנשייה. המבנה, שלימים הוקם בו המוזיאון, היווה חלק מקו הביצורים של הערבים. בחול המועד פסח תש"ח, פתח האצ"ל במערכה לשחרור יפו שבמהלכו נפלו 41 לוחמים ונפצעו 82. בקרבת מבנה המוזיאון היה המעוז הערבי האחרון, שנפילתו לידי האצ"ל הכשירה את הקרקע לכיבושה של שכונת מנשייה ולכניעתה של יפו כולה.
בסוף שנות ה-70, כשהוחלט לפנות את בתי השכונה החרבים, פנו חברי ברית חיילי האצ"ל לעיריית תל אביב בבקשה להקים במקום אתר הנצחה לחבריהם שנפלו בקרב. דוד אלעזר, רס"ן בדימוס וחבר האצ"ל לשעבר, היה היוזם, הדוחף והמניע להקמתו של המוזיאון הזה, ועם הקמתו מונה גם למנהלו הראשון. בהתחלה נקרא המוזיאון "המוזיאון לשחרור יפו ע"ש עמיחי [גידי] פאגלין", שהיה קצין המבצעים של האצ"ל, ובקיצור "בית גידי". לימים, משעבר המוזיאון להיות חלק מיחידת המוזיאונים של משרד הביטחון, שונה שמו ל"מוזיאון האצ"ל בתש"ח". האדריכלים אמנון ניב, אמנון שוורץ ודני שוורץ שיחזרו חלק ממבנה האבן המקורי ושילבו בו מבנה פנימי מזכוכית שחורה, שיוצרת ניגוד חריף "בין ישן לחדש". בשנת 1983, בתום עבודות השימור והבנייה, נפתח המוזיאון לקהל הרחב, כאשר טקס הפתיחה החגיגי והממלכתי נערך בנוכחות ראש הממשלה מנחם בגין. בשנת 1987 זכה הבניין בפרס רוקח למפעלי הנדסה. משנת 1982 מכהן יוסק'ה נחמיאס כאיש עדות וכאחד מראשי המוזיאון.
אריק שינגר

תחילת דרכו

שינגר נולד בחווה באגסדורף. אמו סיפרה שהיו לה ספקות לגבי מינו, אך המיילדת קבעה שנולדה לה ילדה. שינגר גדל כטומבוי. על אף שהאמין שהוא ילדה והזדהה כילדה, בגיל הנעורים לא התפתח כנקבה מתבגרת, ומעולם לא קיבל וסת. שינגר חשב שהוא בוודאי לסבית, גם בשל תכונותיו הגופניות וגם בשל משיכתו לבנות.
בילדות פיתח עניין בסקי, ולמד תחילה מספרים. הספורט נתן לו מפלט מההקנטות של הילדים האחרים וכן מבלבולו לגבי עצמו. בגיל 12 הלך ברגל 14 ק"מ כדי להתחרות בסקי בפעם הראשונה. הוא התחיל אחרון, במקום ה-314, אך ניצח בתחרות. משם, העפיל למקום מוביל תחילה במחוז, ואחר כך בתחרויות לאומיות.

המשך חייו

שינגר הוציא תעודת הוראת סקי בשנת 1973, ומאז פתח בתי ספר לסקי לילדים, וכן פונדק ומסעדה. 
הוא נישא ב-1973 לרנטה, ולהם בת יחידה. השניים התגרשו מאוחר יותר, לדברי רנטה בשל "המצ'ואיזם והשתלטנות" של שינגר. בתו קלייר העידה שבתור ילדה היא הרגישה "כראיה אינסופית לגבריותו". שינגר עצמו אישר התייחסויות אלה בראיונות. הוא סיפר על הצורך לאשש את גבריותו באופנים סטראוטיפיים, כולל נהיגה במהירות מופרזת במכונית ספורט פורשה ואורח חיים של פלייבוי, עד שהחליט להתחתן ולהשתקע. הוא נישא בפעם השנייה לרנטה.
יחד עם מרקו שנז, שינגר פרסם אוטוביוגרפיה ב-1988 בשם Mein Sieg über mich. Der Mann, der Weltmeisterin wurde ("הניצחון שלי על עצמי: הגבר שהפך לאלוף העולם לנשים"). הוא היה גם הנושא של הסרט הדוקומנטרי משנת 2005 שלל קורט מאייר, (A)‏Erik, עם מוזיקה מאת אולגה נויווירת. ב-1988, בתוכנית טלוויזיה אוסטרית, העביר שינגר את המדליה משנת 1966 לזוכת המקום השני, מריאל גויטשל.
גיא פודוליץ'

קריירה

גיא פודוליץ' התחיל את פעילותו ביוטיוב תחת שם המשתמש Thelogin41 והעלה תוכן העוסק בעיקר בגיימינג. בשנת 2014 מחק את כל הסרטונים שלו, שינה את שם הערוץ ל-GuyTV, והעלה סרטונים עם סגנון ותוכן חדש. 
סדרת הסרטונים הראשונה בערוץ הייתה סרטונים ויראליים: מדי שבוע פודוליץ' הראה לצופים מספר סרטונים פופולריים והסביר מה קורה בסרטון בצורה קומית וסאטירית. מאז גדל הערוץ והחל להתמקד בתכנים אחרים כגון פוטושופ, וידאו בלוגים, גיימינג, פרודיות ועוד. 
באפריל 2016 הערוץ הפך לערוץ הישראלי השני בו יש יותר מ-100 אלף רשומים. באוגוסט 2016 פתח פודוליץ' ערוץ ולוגים הקרוי על שמו באנגלית - Guy Podolich. לאחר מכן שונה שמו של הערוץ ל-GuyTV2, ובסופו של דבר הוא חזר לשמו הראשון. ערוץ הוולוגים עומד על 75,375 נכון ל-26 באוגוסט  2019. פודוליץ' מכנה את מעריציו "שרעולות" ולכן מתחיל כל סרטון עם המשפט: "מה קורה שרעולות?!".
נכון לאמצע אוקטובר יש לפודוליץ' 55 מיליון צפיות בסך כל הסרטונים, ו-263 אלף רשומים בערוץ שלו. עד לחודש אוקטובר 2017 היה פודוליץ' היוטיובר הגדול בישראל. נכון ל-11 באוקטובר 2017 הוא היוטיובר השני בגודלו בישראל מבחינת הנרשמים אחרי היוטיובר אביאל בסין.
ב-13 בנובמבר 2016 העלה סרטון לערוץ שלו בו מציג מוצר חדש, בשם "GuyTiki" - תיק מעוצב עם פניו ובתוכו מספר מוצרים גם הם מעוצבים בהשראת ערוצו, ביניהם חולצה, כובע ועוד. המוצר אזל תוך מספר שבועות.
באוגוסט 2017 העלה סרטון לערוץ שלו והציג בו את הספר החדש והראשון אשר כתב בשיתוף ידיעות ספרים בשם "המדריך להישרדות של גיא טיוי".
נכון ל-2019 פודוליץ' משרת בצבא ההגנה לישראל ומתגורר כיום בשכונת גני אביב בעיר לוד.
גנרל-לויטננט

היסטוריה

עד 1945 גנרל-לויטננט הייתה הדרגה המקובלת לפיקוד על דיוויזיה, ובכך הייתה מקבילה לדרגת מייג'ור גנרל בצבאות דוברי האנגלית.
יובל יעקובוביץ'

קריירה

יעקובוביץ' החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא, וב-6 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–0 על הפועל הרצליה במסגרת גביע הטוטו, ובו גם הבקיע את שערו הראשון בקריירה. בהמשך העונה המשיך לשחק בקבוצת הנוער, ובעונה שלאחר מכן כבש 10 שערים בליגת העל לנוער, כאשר במקביל שותף ב-17 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת בליגה הלאומית. בעונת 2012/2013 צורף יעקובוביץ' באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, וכבש שער אחד ב-13 הופעות ליגה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'.
לקראת עונת 2013/2014 חתם יעקובוביץ' במכבי פתח תקווה. ב-24 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 להפועל רעננה, אך בהמשך עונתו הראשונה במועדון שותף בעוד שישה משחקי ליגה בלבד, כולם כמחליף. בעונת 2014/2015, תחת הדרכתו של המאמן רן בן שמעון, הפך יעקובוביץ' לשחקן מפתח בהרכב הקבוצה שסיימה את העונה בפלייאוף העליון, ערך 26 הופעות, ואת שער הבכורה שלו בליגת העל כבש במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 4–4. בעונת 2015/2016 ערך 20 הופעות ליגה וכבש שער אחד בגביע הטוטו.
ב-20 בספטמבר 2016 חתם יעקובוביץ' בקבוצה הרומנית טרגו מורש, ובמדיה שיחק ארבעה חודשים וערך תשע הופעות בליגת העל הרומנית.
ב-1 בפברואר 2017 חזר יעקובוביץ' לקבוצת נעוריו הפועל כפר סבא, ובמדיה ערך תשע הופעות בליגת העל עד תום עונת 2016/2017, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-13 ביוני 2017 חתם יעקובוביץ' במועדון ספורט אשדוד. ב-13 בינואר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 2–2, ואת עונתו הראשונה בקבוצה סיים עם שער אחד ב-25 הופעות. בעונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-16 הופעות, ובסופה שוחרר מהמועדון.
מולדת (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הסדרה מתחילה בשנת 1993, כשקולונל אלכסיי בראגין מחיל הנחתים והצלף  יורי חמזין נופלים בשבי הצ'צ'ני במהלך מבצע צבאי. שש שנים לאחר מכן בעת מבצע חשאי משולב של המודיעין הצבאי וכוחות הביטחון מושמדים מחנות אימונים של מחבלים, בעת ההשתלטות עליהם נמצא אלכסיי בראגין, כשהוא מזוקן וכפות.
שובו מהשבי הופך אותו לנושא המרכזי של התקשורת במדינה, הוא נלקח לתשאול וחקירה, לאחר שנים בשבי. החייל מתחיל לעבוד עם מיטב הפסיכולוגים והרופאים אך נאלץ גם להתעמת מול חוקרת המרכז ללוחמה בטרור של הפס"ב, אנה זימינה, המאמינה שהוא הפך למחבל ועלול להוציא לפועל פיגוע טרור. במהלך העונה הצופים נחשפים לחיי משפחתו של הנחת לאחר החזרה מהשבי, מגלים כי הוא התאסלם, סיפור התאהבותו באנה ולבסוף מתברר כי חייל נוסף שנחטף והוגדר כמת, יורי חמזין, למעשה חי ופועל נגד הפדרציה הרוסית תחת חסותו של הטרוריסט בן ג'אליד. בראגין אף הוא משתף פעולה במטרה לבצע פיגוע במתחם הקרמלין, היכן שנמצאים הדרגים הגבוהים של הממשלה.

פיתוח והפקה

בהתבסס על הסדרה הישראלית "חטופים" ועל הצלחת הגרסה האמריקאית "הומלנד" הבמאי הרוסי פאבל לונגין (שצילם בעבר בישראל את סרטו "המלחין") החליט לעבוד על גרסה משלו בשיתוף פעולה עם גידי רף ובתחילת שנת 2014 נרכשו זכויות ההפקה על הגרסה הרוסית משידורי קשת כשהצילומים של הפרק הראשון נערכו במוסקבה ומחוז מוסקבה.
ערוץ רוסיה-1, המהווה ערוץ ממשלתי בבעלות התאגיד הרוסי הממלכתי לטלוויזיה ורדיו נתן אור ירוק לסדרה עם הזמנת עונה שלמה בת 12 פרקים. שלבי ההפקה נשמרו בסוד ורק באוקטובר 2014 דווח על הפקת הסדרה שצילומי עונתה הראשונה הושלמו בדצמבר 2014. בפברואר 2015 נחשף שהסדרה תעלה לשידור במרץ 2015.
לאור הציפייה לסדרה, הודיע המפיק טימור ויינשטיין ב-16 במרץ 2015, עוד טרם שידור פרק הבכורה מהעונה הראשונה, על חידוש הסדרה לעונה שנייה, שהפקתה יצאה לדרך במרץ 2015. הסדרה זכתה להצלחה גם בקרב מבקרי הטלוויזיה וגם בטבלאות הרייטינג (למעלה מ-20% צפייה בכל פרק) והפקת העונה השנייה אושרה זמן קצר לאחר שידור פרק הבכורה על ידי הערוץ, אם כי הפקתה נדחתה לזמן לא ידוע.

ביקורת

אף שהסדרה זכתה לרייטינג גבוה היא ספגה ביקורת רבה ממבקרי הטלוויזיה בשל דמיונה הרב לגרסה האמריקאית. בדומה לה, גם כאן הסדרה מתמקדת בניסיונותיה של החוקרת להוכיח את אשמתו של החייל והפיכתו למחבל.
נוסף לזה, אירועי הסדרה מתרחשים אומנם בשנת 1999, אך פעמים רבות גיבורי הסדרה משתמשים בטכנולוגיות מודרניות שלא היו עדיין בשימוש בשנת 1999. מה גם, שבעוד שהומלנד מותחת ביקורת על ההנהגה הפוליטית של ארצות הברית, הגרסה הרוסית (שמשודרת בערוץ טלוויזיה ממלכתי ) נמנעת מלעשות כן ומתרחשת למעשה בשנת 1999, עוד לפני שולדימיר פוטין הפך לנשיא רוסיה.
בלגואבגרד (מחוז)

היסטוריה

ראשית ההתיישבות אנושית במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בהמשך במאה ה-1 נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית ונבנו בו מספר נקודות מסחר מבוצרות ומצודות דרכים. האזור עבר לשליטת האימפריה הביזאנטית ובמאה ה-8 עבר לידי האימפריה הבולגרית הראשונה. בשטח המחוז נערך קרב בלאסיצה בו הובסו חיילי האימפריה הראשונה על ידי צבאות הביזאנטים ולאחריו הגיעה האימפריה לסוף דרכה. לאחר תקופה קצרה של שלטון ביזאנטי נשלט שטח המחוז בידי האימפריה הבולגרית השנייה ובסוף המאה ה-14 עבר לידי האימפריה העות'מאנית.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נותר שטח המחוז בידיים עות'מאניות, בחלקו תחת המחוז האוטונומי רומליה המזרחית וחלקו באזור הרי פירין ומקדוניה בשליטתה המלאה של האימפריה. לאחר מלחמת הבלקן הראשונה נכבש שטח המחוז בידי צבא ממלכת בולגריה ולמרות תבוסת הבולגרים במלחמת הבלקן השנייה נותר בחזקתם.

גאוגרפיה

המחוז מאופיין בתוואי הררי וכולל חלק מרכז הרי רילה, הרודופי, הרי פירין והרי בלאסיצה. תוואי שני נהרות מרכזיים עובר בשטח המחוז, נהר סטרומה ומסטה. ברוב מחוז שורר אקלים ממוזג, כאשר באזורים הדרומיים ישנה השפעה ממתנת, המעניקה למזג האוויר מאפייני אקלים ים תיכוני. מבחינת מחצבים, המחוז עשיר במרבצי פחם, שיש וגרניט. 52 אחוזים משטחי המחוז מיוערים.

דמוגרפיה

אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה), בשיעור מתון של 0.26 אחוזים לשנה, נתון הנמוך מהשיעור הכללי באוכלוסיית המדינה. המחוז ממוקם במקום השלישי מבחינת רמת החיים מבין מחוזות בולגריה. 79.5 אחוזים מהאוכלוסייה הם בולגרים, 9.4 אחוזים טורקים ו 4.2 אחוזים הם בני רומה. האוכלוסייה העירונית מהווה 56. אחוזים מאוכלוסיית המחוז. קרוב ל-100 אחוזים מהאוכלוסייה מעל גיל 15, היא אוריינית. 79 אחוזים מתושבי המחוז הם נוצרים אורתודוקסים, ו-18.8 אחוזים הם מוסלמים סונים.

כלכלה

במחוז קיימת תעשיית מזון וטבק הפרוסה על פני מספר מפעלים קטנים ואזוריים. כמו כן ישנם מפעל טקסטיל, חברות המתמחות בכריתת עצים ומפעלי רהיטים. עוד ישנם מפעלים למיכון חקלאי וחומרי בניין. שיעור האבטלה עומד על 10 אחוזים. 39.7 אחוזים מהמועסקים עוסקים בתעשיית עיבוד מזון וחומרי גלם, 13.3 אחוזים בחינוך, 7.9 אחוזים בבריאות, ו7.4 אחוזים במסחר. 55 מיליוני דולר ארצות הברית, המהווים 1.4 אחוזים מכלל ההשקעות הזרות בבולגריה, מושקים במחוז בלגואבגרד. בשטח המחוז עובר עורק מספר 4, שהוא אחד מנתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, אשר מוצאו בגרמניה ויעדו הסופי היא העיר איסטנבול שבטורקיה. כמו כן קיים כביש מהיר ומסילת רכבת לבירה סופיה.
אהרן אבא בן יוחנן

רבי אהרן אבא בן יוחנן הלוי (נפטר בי"ח בתמוז ה'ת"ג, 5 ביולי 1643) היה רב וראש ישיבה, ראב"ד לבוב במחצית הראשונה של המאה ה-17 ומגדולי רבני דורו.

ביוגרפיה

חי ופעל בלבוב, תלמידו של רבי משולם פייבוש ב"ר ישראל שמואל. היה מחותנו של רבי מאיר ב"ר גדליה 
תשובות בהלכה ממנו נשתמרו בספרי השו"ת של בני דורו, הב"ח, מהר"ם לובלין, איתן האזרחי ואחרים.
על מצבת קברו בבית הקברות היהודי בלבוב נחרת:
האלוף שר התורה עמוד הוראה

אשר הורה משפטים וחוקים ישרים

ודן בצדק והורה לעם ה' הדרך דרכה של תורה ויראת שמים

ה"ה אדונינו מוהר"ר
אהרן אבא במוהר"ר יוחנן

ריש בי דינא וריש מתיבתא ומורה פה לבוב

זה חמש ושלשים שנה

והרביץ תורה בישראל והעמיד תלמידים גאוני וגדולי ישראל
— מצבת קודש
בנו, רבי יוחנן, היה אף הוא רב בלבוב ותשובותיו מופיעות אף הן בספרי שו"ת. הוא נפטר שנתיים אחרי אביו בכ"ט בניסן ה'ת"ה (1645).