google/wiki40b huggingface dataset:
הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים

הפקה

במקור תוכנן הסרט להיות הראשון בסדרת סרטי ספין-אוף של נסיכות דיסני שסיפרה סיפורים נוספים וחדשים על הנסיכות. הסרט הראשון אמור היה במקור להיקרא "A Kingdom of Kindness" ("ממלכת אדיבות") ולהכיל סיפור שונה לחלוטין על אורורה, כמו גם סיפור על בל מהסרט "היפה והחיה" במקום על יסמין. בהפצות DVD שונות של דיסני נכללו טריילרים לכותר זה, אך הוא מעולם לא הופץ. הסרט השני בסדרה, שנקרא "Disney Princess Enchanted Tales" בלבד, תוכנן לצאת בשנת 2008 ולהכיל סיפורים חדשים על אודות סינדרלה ומולאן. גם סרט זה מעולם לא יצא, לאור מכירות מועטות של "Follow Your Dreams".

עלילה

לסרט שני חלקים: סיפור חדש על הנסיכה אורורה וסיפור חדש על הנסיכה יסמין. שני החלקים מלמדים על ערכים חשובים לחיים וערכה של התמדה.

מפתחות לממלכה

"מפתחות לממלכה" מכיל דמויות מן הסרט "היפהפייה הנרדמת". המלך סטפן, המלכה ליאה, המלך יוברט והנסיך פיליפ עזבו את הממלכה למשך יומיים עבור ועידה מלכותית, והפקידו את האחריות על הממלכה בידי הנסיכה אורורה בהיעדרם. שלוש הפיות הטובות, פלורה, פאונה ומריוות'ר מציעות לאורורה את עזרתן, אך היא מסרבת להצעה מתוך מחשבה שהיא תוכל להסתדר לבד. מריוות'ר נותנת לאורורה את שרביטה במקרה שהיא תזדקק לסיוע ומזהירה אותה לנקוט בו זהירות רבה. משימותיה של אורורה הן תכנון סעודות, טיפול באיכרים וארגון משרתים לטיפול במטבחים ובגַנים. אורורה סבורה שהיא תוכל לבצע את עבודתה ללא שימוש בשרביט, אבל מאוחר יותר בלילה לפני השינה, אורורה לא יכולה שלא לשחק עם השרביט, ומשתמשת בקסם על מנת להכין לעצמה שמלת נשף גדולה וצהובה. לבסוף, לאחר יום ארוך של התמודדות עם תלונות מוותרת אורורה ומשתמשת בשרביט על מנת לעזור לאיכר מקומי הזקוק לתרנגולות ולחזירים חדשים. חוסר ניסיונה בקסם מוביל לתוצאות בלתי-שגרתיות כגון תרנגולות-ענק וחזירים ירוקים והפיכת האיכר לברווז. לאחר שהיא מבינה שהשימוש בשרביט היה מוטעה, היא מעלה רעיונות לפתירת הבעיות בכוחות עצמה.

יותר מנסיכה טווסה

"יותר מנסיכה טווסה" מכיל דמויות מן הסרט "אלאדין". הנסיכה יסמין מואסת בחובותיה הרגילות כנסיכה ומשתעממת מהן. היא כבר אינה מרוצה מפיקוח על פתיחות חנויות ומסיוע במכירת גמל בשוק המקומי. בעת ציור דיוקן שלה בתור "נסיכה טווסה" מאבדת יסמין את סלבנותה ואומרת שהיא רוצה יותר אחריות. הסולטאן נותן לה את תפקיד "מחנכת עוזרת" באקדמיה המלכותית. יסמין נרגשת עד שהיא פוגשת את תלמידיה. הם מתנהגים באופן בלתי-הולם, מקשקשים על הקירות, נלחמים עם כריות ומשליכים ספרים. היא קוראת לראג'ה, טיגריס המחמד שלה, להפחיד את הילדים ולגרום להם להתנהג בהתאם, אך הם מתעלמים ממנו ואחר כך רודפים אחריהם לעבר עץ. יסמין מוותרת. מאוחר יותר באותו הלילה מסבירה לה העוזרת שלה שהיא צריכה סבלנות והתמדה, ובעזרת אותם כלים יתאפשר לה לעשות כל מה שברצונה. למחרת מבקש הסייס חקים את עזרתה של יסמין. הסוס היקר של הסולטאן, סהרה, נעלם מן האורוות, וחקים יפסיד את עבודתו במידה שהוא לא יאותר. יסמין לוקחת על עצמה את האחריות לאתר את סהרה ולהשיבו אל הארמון, עם עזרתם של מרבד הקסמים, אבו הקוף ויאגו התוכי.
Outlook.com

היסטוריה

מיקרוסופט החלה להעביר משתמשים ל-Outlook.com ביולי 2012. בפברואר 2013 הודיעה החברה כי השלימה את שלב הבטא, ובמסגרתו עברו כבר 60 מיליון משתמשים לשירות החדש. 
במאי 2013 הודיעה מיקרוסופט כי סיימה להעביר את חשבונות הדואר הישנים של הוטמייל לשירות החדש. מבצע ההעברה החל באותה תקופה של שנת 2012, עת חשפה מיקרוסופט את Outlook.com. ההעברה הצריכה פעולות תחזוקה ושדרוג למערכות ושרתים, מה שגרם לתקלות בשירותים אחרים כשהבולטת בהן אירעה במרץ 2013, עת הושבתו שירותי המייל והאחסון של מיקרוסופט למשך יותר מיממה.

מאפיינים

שירות הדואר מתאפיין באינטגרציה חזקה עם תוכנת Microsoft Office של החברה, והוא מעוצב בסגנון הדומה לתוכנת Microsoft Outlook. מאפיין נוסף של שרת הדואר הוא האפשרות לבצע באמצעותו שיחות ב-Skype גם בלי להשתמש בתוכנה עצמה.
ארי גורלי

ביוגרפיה

גורלי החל ללמוד וליצור מוזיקה מגיל צעיר. בגיל 12 הקים את הלהקה היוצרת הראשונה שלו ("טרויה"). 
למד אצל מספר מורים, ביניהם המלחינה מרי אבן-אור ופרופסור ארווין יונגר, ולמד עוד לפני גיוסו לצה"ל קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב.  אחרי שירותו הצבאי סיים בהצטיינות את בית הספר למוזיקה "רימון", בו המשיך לימים כמרצה בכיר וכיועץ אקדמי.
בספטמבר 2004 יצא אלבומו הראשון של גורלי, "נשיקות קטנות" (הד ארצי), שזכה לביקורות נלהבות. גורלי כתב והלחין בעצמו את כל שירי האלבום, ועל העיבודים היו אחראים יחד איתו - משה לוי ובסיסט להקת הדג נחש יאיא כהן אהרונוב. בדצמבר 2004 התחרה גורלי בפסטיבל השירים של ישראל, שבו שר את השיר "שיר מנוחה" בדואט עם לירז צ'רכי. השיר הגיע למקום הרביעי בתחרות.
בשנת 2005 הצטרף גורלי להרכב "ארבעים מעלות", שביצע שירים של משוררים בלחנים מקוריים - ביניהם יהודה עמיחי, לאה גולדברג, יונה וולך ורבים נוספים.  גורלי ניהל את ההרכב מוזיקלית והלחין חלק מהרפרטואר. בפברואר 2008 הוציא ההרכב אלבום בשם "אהבה בשירי משוררים". הוצאת הדיסק הביאה לשחרור זכויות השימוש בשיריה של יונה וולך, שהיו מוגבלות עד אז. 
בתחילת שנת 2008 פרץ גורלי לתודעת הקהל הרחב, כאשר הוציא את השיר "דבש", כסינגל מתוך אלבומו השני "משקל הדירה" (התו בשמיני, מרץ 2008). השיר, דואט עם רעות יהודאי שהלחין גורלי למילים של טל רביב, זכה להיות שיר השנה והשיר המושמע ביותר ברדיו באותה שנה.
במשך השנים מעורב גורלי בפרויקטים מוזיקליים רבים ועשייה חברתית, ביו השאר – "פזמון הנפש" עם "עמיתים", העוסק בשילוב מתמודדים עם מגבלה נפשית בקהילה, הדרכת נוער בעיר לוד, השתתפות בפרויקט "פסטיבל בשקל", הנחיה של המיזם "מעגל יוצרים מארח" (מופע ייחודי בו נפגשים אמנים וותיקים כמו שלומי שבן, אסף אמדורסקי ואלון אולארצ'יק עם יוצרים צעירים), ועוד..
גורלי גם עוסק רבות בהדרכה והפקה מוזיקלית של כותבים/זמרים/מלחינים בתחום השירים, ומעביר סדנאות בנושא, כולל סדנה שהעביר ליוצרים מטעם אקו"ם.
בימים אלו עובד על אלבום הסולו השלישי שלו ומופיע עם "הללויה", מחווה לשירי לאונרד כהן יחד עם סיון טלמור וגל ניסמן.
גורלי גרוש ואב לשניים.
אלברטו בורי

אודות

נולד בצ'יטה די קאסטלו שבאומבריה. ב-1940 סיים בורי לימודי רפואה מאוניברסיטת פרוג'ה ושימש כרופא צבאי במלחמת העולם השנייה. הוא נעצר על ידי כוחות בעלות הברית בתוניסיה והושם במחנה מעצר בטקסס בשנת 1943, שם שהה כ-18 חודשים ושם גם החל לצייר. הוא שוחרר בשנת 1946 ועבר לרומא, שם המשיך להתגורר עד סוף חייו. הוא הציג ברומא תערוכת יחיד ראשונה בשנת 1947 ב-Galleria La Margherita.
תחילה צייר בורי באופן פיגורטיבי, אולם כמו רבים מבני דורו באיטליה פנה אל עבר הציור המופשט. 
יחד עם ג'וזפה קאפוגרוסי , אטורו קולה (צר') ואמנים נוספים חתם על מנשר של קבוצה בשם Origine, אשר הייתה בו קריאה לאסתטיקה לא-פיגורטיבית. 
בורי נודע בשימוש בחומרים לא שגרתיים ביצירותיו כמו זפת, פומיס, פלסטיק תעשייתי, ברזל, צמר שרוף, פחיות ישנות מפח, ויוטה. יצירתו מושפעת מזרמים כמו האבסטרקציה לירית, האקספרסיוניזם המופשט האמריקאי והטאשיזם האירופאי. 
אחת מיצירותיו המפורסמות היא סדרת ה-Sacchi (שקים), אותה החל ליצור בשנת 1949 והיא מורכבת משקי יוטה התפורים בגסות זה לזה.
הביטחון המסכל (הרשות הפלסטינית)

הביטחון המסכל - הבמ"ס (ערבית: الأمن الوقائي, בתעתיק מדויק: אלאמן אלוקאא'י) הוא מנגנון ביטחון של הרשות הפלסטינית שהוקם בעקבות הסכמי אוסלו. ייעודו המוצהר של המנגנון הוא לשמור על יציבות הרשות ולסכל טרור. בשונה ממנגנונים אחרים, "הביטחון המסכל" לא הוקם על ידי אנשי פת"ח שהגיעו לשטחי הרשות הפלסטינית יחד עם ערפאת, אלא על ידי פעילי פת"ח מה"פנים" (כלומר, שחיו בשטחים עוד טרם הסכמי אוסלו – בעיקר התנזים). המנגנון הוקם למעשה כשני מנגנונים נפרדים לחלוטין (ולעיתים אף יריבים פוליטיים משמעותיים) בגדה המערבית וברצועת עזה. ההשראה למנגנונים אלה הגיעה מהשב"כ הישראלי – ארגון מודיעיני חזק המשלב פעילות מודיעינית חשאית עם פעילות מבצעית גלויה. 
בגדה המערבית עמד בראש המנגנון ג'יבריל רג'וב עד שהודח על ידי ערפאת בשנת 2002 במהלך מבצע חומת מגן. מתחילת האינתיפאדה השנייה, ובפרט לאחר הדחתו של רג'וב, הפך המנגנון מהכוח הפלסטיני החזק והמשמעותי ביותר בגדה למנגנון חלש ובלתי פעיל כמעט לחלוטין, בדומה למצבם של המנגנונים האחרים מאז.
ברצועת עזה עמד בראש המנגנון מוחמד דחלאן, עד שהתפטר מתפקידו זמן לא רב לאחר הדחתו של רג'וב. גם המנגנון ברצועת עזה הידרדר והפסיק כמעט לחלוטין להיות פעיל, בדומה למקבילו בגדה המערבית. בתחילת האינתיפאדה השנייה האשימה מערכת הביטחון הישראלית את המנגנון במתן חסות לטרור, הברחות נשק, ולעיתים אף מעורבות של ממש בפיגועים. 
כיום המנגנון בגדה המערבית קיים עדיין, אך מקבילו ברצועת עזה נעלם לחלוטין מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה, במהלכה נמלטו רבים מאנשיו מהרצועה לכיוון מצרים. ייעודו המרכזי הוא עצירת פעולות חמאס ביהודה ושומרון. המנגנון מונה כ-4,000 חיילים ומפעיל 17 בתי מעצר לצד רשת גדולה של מודיעים בשכר העוקבים אחר פעילות חמאס.
מתקפת גורליצה-טרנוב

רקע היסטורי

בתחילת המלחמה, הובסו הרוסים בפרוסיה המזרחית על ידי הצבא הגרמני בפיקודו של פאול פון הינדנבורג בקרב טננברג (אוגוסט 1914) ובקרב הראשון על האגמים המזוריים (ספטמבר 1914).
בחלק הדרומי של החזית התמודדו הרוסים מול הצבא האוסטרו-הונגרי שפתח בהתקפה ואילץ את הרוסים לסגת משטח שהיום הוא מרכז פולין. הרוסים התאוששו ובסוף  ספטמבר 1914 הם פתחו במתקפת נגד ואילצו את האוסטרו- הונגרים לסגת נסיגה עמוקה. הגרמנים ניסו לעזור להם אך הובסו בקרב על הוויסלה. שיאה של מתקפת הרוסים היה כיבוש מבצר פשמישל לאחר מצור של 133 יום. הרוסים התכוננו להמשך המתקפה לעבר שלזיה שהייתה מרכז תעשייתי גדול. הגרמנים תקפו אותם ליד לודז' (קרב לודז') ואילצו אותם לסגת במקצת עד מזרחית לוורשה. מזג אוויר גרוע גרם להפסקת הפעילות המלחמתית למספר חודשים.
הרמטכ"ל האוסטרו-הונגרי קונרד פון הצנדורף לחץ על הרמטכ"ל הגרמני אוגוסט פון מקנזן לצאת למתקפה בגליציה. פלקנהיין בתחילה סירב כי סבר שהלחימה העיקרית היא בחזית המערבית אך לבסוף השתכנע ומינה את הגנרל אוגוסט פון מקנזן לעמוד בראש המתקפה כשתחת פיקודו הארמייה ה-11 הגרמנית והארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית.

המתקפה

המתקפה התחילה ב-1 במאי 1915 בסביבות הערים גורליצה וטרנוב, דרומית - מזרחית לקרקוב ומכאן שמה.
מקנזן ריכז את הפריצה לשטח צר באורך 35 ק"מ בין הערים האלה. לאחר הפגזה ארטילריה כבדה הוא פרץ ב-2 במאי 1915 ותוך מספר ימים החלה הארמייה הרוסית השלישית להתמוטט. ב-3 ביוני 1915 נכבש מבצר פשמישל ובאותו יום הורחבה המתקפה על ידי הכנסת ארמיות אוסטרו-הונגריות נוספות. ב-17 ביוני 1915 נכבשה למברג (כיום-לבוב).

תוצאות המתקפה

בעקבות התבוסה החליט הפיקוד העליון הרוסי, הסטאבקה, לסגת מגליציה ומפולין כדי לישר ולקצר את קו החזית  ולתת זמן לצבא להתחיל ולבנות את עצמו לקראת המשך המלחמה.
הגרמנים נכנסו לוורשה  ב-4 באוגוסט 1915. הרוסים הוכו מכה קשה על ידי הגרמנים והאוסטרו-הונגרים ששבו 250.000 חיילים רוסים.
בחזית המזרחית לא היו אחר כך אירועים משמעותיים עד למתקפת ברוסילוב ביוני 1916.
רותי סיני

ביוגרפיה

סיני היא בוגרת החוג למזרח אסיה עם התמחות בסין והחוג לספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים ובעלת תואר שני בעיתונות מאוניברסיטת קולומביה.
היא הייתה כתבת סוכנות הידיעות אי.פי. (אסושייטד פרס), תחילה בניו יורק, לאחר מכן בישראל ובמשך שבע שנים בוושינגטון, שם כתבה על הפנטגון, על מחלקת המדינה ועל הבית הלבן.
בשנת 1996 החלה סיני לכתוב בעיתון "הארץ". היא ערכה את מוסף "בריאות" ושימשה כממלאת מקום עורך חלק ב' של העיתון. ב-2006 הייתה ממקימי ועד עיתונאי "הארץ".
בין השנים 2001 ו-2009 סיקרה סיני את נושא העבודה והרווחה. בין היתר התמקדה באפליה, פערים סוציו-אקונומיים, אבטלה, עוני, אי אכיפת זכויות עובדים, תוכנית ויסקונסין, עובדים זרים, עובדי קבלן, זכויות נשים וקשישים ועוד. סיני גם מרצה במכללה החברתית כלכלית.
בשנת 2006 (תשס"ו) קיבלה סיני את אות עמותת אומ"ץ על פועלה בתחום החברתי, ואת פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה מטעם עיריית תל אביב-יפו.
ב-16 ביוני 2008 קיבלה הודעה על זימון לשימוע לפני פיטורים מ"הארץ" עקב הטחת ביקורת פומבית על התנהלות העיתון, אך לאחר ששורה של ארגונים חברתיים מחו על ההחלטה, החליט עורך העתון דב אלפון לחזור בו מכוונת הפיטורים.
ב-10 בינואר 2009 פוטרה סיני מ"הארץ". במרץ אותה שנה היא עברה לעתון "כלכליסט". מדצמבר 2009 הייתה בעלת טור דעות ב-nrg. בחודשים אוגוסט עד דצמבר 2011 שימשה כתבת ופרשנית לענייני חברה ורווחה במעריב עד שפוטרה. היא כיהנה כחברת הוועד המנהל של עמותת ידיד.
עבדה כעורכת בערוץ i24news מהקמתו ב-2013 עד ינואר 2016.
צריפין

ההתיישבות ההיסטורית

מקור השם "צריפין" הוא ביישוב עברי שהתקיים באזור החל מהמאה הראשונה לפנה"ס. שמו של היישוב רומז לענף הצורפות, בו עסקו אנשי היישוב. האזור כולו נקרא באותה העת "גיא החרשים", וכך הוא מוזכר בתנ"ך (דברי הימים א', ד', י"ד). היישוב צריפין מוזכר במקורות העבריים במשנה (מסכת מנחות, פרק י', משנה ב') ובתלמוד הבבלי במסכת מנחות (דף ס"ד, עמוד ב'). בתקופה הערבית שכן במקום הכפר הערבי צרפנד אל-עמאר (صرفند العمار) שנחרב במבצע ברק.

בית הלוויות הצבאי

בתחילת 2007 הוחלט להקים בית לוויות חדש בבסיס הרבנות הצבאית, בית לוויות ראשון מסוגו שהחליף מבנה בריטי ישן שבו היה בעבר "בית הלוויות הצבאי הישן" סמוך אל מחנה דורי בשטח בית החולים תל השומר - לטיהור ולהכנת גופות לטקס קבורה צבאי. הרבנות הצבאית יזמה את הקמת המתחם על מנת להקל על גישתן של המשפחות השכולות לטקס וכדי לאפשר עריכת קבורה צבאית הולמת ומכובדת.

מתקנים לא-צבאיים

נוסף על הבסיס הצה"לי שוכנים במקום בית החולים אסף הרופא, מחסנים של הסוכנות היהודית וכן אזור תעשייה, שוק סיטונאי (שהוקם ב-2006 כחלופה זמנית לשוק הסיטונאי בתל אביב).
אצטדיון ארנסט האפל

כדורגל

אצטדיון זה הוא הגדול ביותר באוסטריה, והוא מגרש הבית של נבחרת אוסטריה. משחקי המועדונים שנערכים באצטדיון הם בדרך כלל משחקי גביע מקומיים ומשחקים במסגרת תחרויות בינלאומיות של אחת מהקבוצות הבכירות בווינה, אוסטריה וינה וראפיד וינה, שהאצטדיונים הרגילים שלהם קטנים מדי בהשוואה לתקן שנקבע למשחקי ליגת האלופות וגביע אופ"א. משחקי דרבי מקומיים בין אוסטריה לראפיד וינה נערכים גם כן באצטדיון. מספר הצופים הגבוה ביותר היה 92,706 במשחק נגד נבחרת ברית המועצות, אך מספר המושבים הופחת מאז.
למרות שתכולת האצטדיון הנוכחית היא רק 49,825 מושבים, האצטדיון זכה לדירוג של חמישה כוכבים באופ"א. דירוג זה מוענק בדרך כלל לאצטדיונים של למעלה מ-50,000 מושבים, ומשחק הגמר של ליגת האלופות יכול להיערך רק באצטדיונים בעלי דירוג זה. מספר המושבים הוגדל ל-53,008 עבור משחקי יורו 2008, כאשר משחק הגמר של התחרות נערך באצטדיון. בנוסף, במסגרת משחקי היורו נערכו באצטדיון שלושה משחקים בשלב הבתים, שני משחקים בשלב רבע הגמר ואחד ממשחקי חצי הגמר.

משחקי ספורט אחרים

אירועי ספורט הנערכים באצטדיון כוללים תחרויות אתלטיקה, רכיבה על אופניים וטניס. בשנת 1950 נכחו 35,000 צופים בקרב היאבקות במשקל כבד, וב-1995 הוצבה באצטדיון בריכה זמנית שבה נערכה אליפות אירופה בשחייה.

קונצרטים

באצטדיון נערכו מספר קונצרטי רוק, כאשר במקרים מסוימים הגיעו כ-56,000 צופים להופעות של רובי ויליאמס, מייקל ג'קסון, בון ג'ובי, שלושת הטנורים, הרולינג סטונז, U2, Guns N' Roses, פינק פלויד וטינה טרנר.
טקס פרסי אוסקר ה-84

זוכים ומועמדים

המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-84 הוכרזו ב-24 בינואר 2012 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס על ידי נשיא האקדמיה טום שארק והשחקנית ג'ניפר לורנס.
הסרטים עם מירב המועמדויות היו "הוגו" עם 11 מועמדויות ואחריו הסרט "הארטיסט" עם 10 מועמדויות. הזוכים הוכרזו בטקס מיוחד שנערך ב-26 בפברואר 2012.

פרסים מיוחדים

הטקס שבו הוצגו הפרסים המיוחדים נערך ב-12 בנובמבר 2011.

מחלוקות הקשורות לטקס

במטרה לקדם את סרטו "הדיקטטור", סשה ברון כהן הבטיח שהוא יופיע בטקס בתור גנרל אדמירל חאפז אלאדין, הדמות הראשית בסרט. מפיקי הטקס איימו שהם יפקיעו את כרטיסיו של כהן אם יעשה זאת. לבסוף, ניתן לכהן אישור לבוא לטקס. אך במהלך הטקס הוא עורר פרובוקציה כאשר הוא שפך אפר, כביכול של קים ג'ונג-איל, על ראיין סיקרסט. 
מבקרים רבים ביקרו את החלטת האקדמיה לתת מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לסרט "קרוב להפליא ורועש להחריד" וכינו אותו כאחד מהסרטים הגרועים ביותר שהיה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר. חלק מהמבקרים טענו ש"קרוב להפליא ורועש להחריד" קיבל מועמדות עקב הרחבת הקטגוריה של הסרט הטוב ביותר מחמישה לעשרה מועמדים. בנוסף, הם טענו שסרטים כמו "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2", "מסיבת רווקות" ו"הנערה עם קעקוע הדרקון" קופחו בקטגוריה זו בעוד הסרטים הבינוניים "קרוב להפליא ורועש להחריד" ו"עץ החיים" זכו במועמדויות.
High by the Beach

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי לנה דל ריי, ריק נואלס וקירון מנזיס. השיר זכה לביקורות חיוביות ולהוקרות ממבקרי המוזיקה ואף דורג על ידי מגזין טיים כ-"קליפ הפופ הטוב ביותר של שנת 2015". בנוסף לכך, פיצ'פורק מדיה כללו את הקליפ ברשימת עשרת הקליפים הטובים ביותר של אותה השנה.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר בוים על ידי ג'ייק נאוה ופורסם ב-13 באוגוסט 2015, שלושה ימים לאחר יציאתו כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות בניין יוקרתי על שפת הים, ולאחר מכן את דל ריי. בסוף הקליפ, משתמשת דל ריי ברובה במטרה לפוצץ מסוק אשר מתחקה אחר צעדיה.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-100 מיליון צפיות.
מולניה R-60

פיתוח ודגמים

פיתוח של טיל האפיד החל בסוף שנות ה-60 עבור מטוס המיג-23. העבודה התנהלה תחת השם K-60, ונכנסה לייצור תעשייתי בשנת 1973, תחת השם R-60 (קוד נאט"ו: Aphid-A).

גרסת קרקע-אוויר

ב-1999 נכנסה לשירות ביוגוסלביה מערכת נגד מטוסים מדגם M55A3B1, שאליה צורפו טילי אפיד שעברו שינוי לצורך שימוש כטיל קרקע-אוויר.
Confessions Tour

רקע וחלוקה

ההופעה חולקה ל-4 חלקים: רכיבה, בדואים, גלאם-פאנק ודיסקו. הרוכבים הופיעו עם סוסים, בחלק של הבדואים שולבו מסרים, בחלק של הגלאם-פאנק מדונה ניגנה בגיטרה חשמלית והחלק של הדיסקו כלל בעיקר ריקודים.
סיבוב ההופעות זכה לביקורות חיוביות והצלחה מסחרית אדירה, גם במכירות הכרטיסים. לאור ההצלחה הגדולה נוספו תאריכים נוספים.

הצלחה

לאחר סיום סיבוב ההופעות הוא גרף 194.7 מיליון דולר, ובכך הוכתר כסיבוב ההופעות הנשי המצליח ביותר מבחינה מסחרית אי פעם עם 1.2 מיליון איש שצפו בו ב-60 יעדים בלבד, שיא זה נשבר על ידה בשנית בסיבוב ההופעות שאליו יצאה לאחר מכן, "Sticky & Sweet Tour", שגרף למעלה מ-400 מיליון דולר.
בנוסף לכך, הוא היה לסיבוב ההופעות הרווחי ביותר לשנת 2006 וזכה בפרסים, בין היתר בפרס "Most Creative Stage Production" מטעם מגזין "פולסטאר", ובפרס "Top Boxscore" בטקס פרסי "Billboard Touring Awards".

ביקורות

אם כי למרות הביקורות החיוביות הביצוע של השיר "Live to Tell", בו מדונה תלויה על צלב שעל ראשה זר קוצים ושרה את השיר גרפו ביקורות שליליות קשות מצד קבוצות דתיות ואף המופע שלה ב-Rome's Stadio Olimpico, הוגדר כפעילות איבה כנגד הכנסייה הקתולית. בתגובה, מדונה אמרה כי המטרה הייתה לעורר את המודעות כלפיי הרעב והעוני באפריקה.
המופע הקולט ושודר ברשת NBC בארצות הברית ובנוסף גם בבריטניה ובנוסף גם יצא לו  די וי די הנושא את שם המופע.
ניל פירסון

ביוגרפיה

פירסון גדל בבטרסי שבלונדון. כשהיה בן חמש עזב אביו את הבית. הוא למד בפנימיה וולברסטון הול סקול  קרוב לאיפסוויץ' שבסאפוק, שם למד לראשונה לשחק. בין השנים 1976 עד 1980 למד בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama".
הוא זכה להכרה בקרב הקהל הרחב בזכות הופעתו בדמות עורך החדשות, דייב צ'ארמלי, בסיטקום "Drop the Dead Donkey", ובדמות רב פקד טוני קלארק בסדרת הדרמה "בין השורות" ששודרה בין 1992 ל-1994.
מאז שיחק פירסון במגוון תפקידים בהם ד"ר ג'יימסון ב-"Rhodes" (מ-1998), ג'ק גרין בסדרת הטלוויזיה לילדים "The Magician's House" (מ-1999), טרוור הסלופ בסיטקום "Trevor's World of Sport" (מ-2003) וג'ון דיאמונד ב-"A Lump in My Throat" (מ-2003). בקולנוע הופיע פירסון בסרטים "The Secret Rapture" (מ-1993), "קדחת המגרש" (1997) וב"יומנה של ברידג'ט ג'ונס" (2001). בשנת 2003 שיחק בתפקיד מייג'ור סטיב ארנולד, חוקר אמריקאי, במחזה "Taking sides" בתיאטרון איבון ארנו. ב-2006 השתתף בסדרת התסכיתים "Vent" ברדיו 4. ב-2009 גילם את מנצח המקהלה מייקל קאדין בדרמה "All the Small Things" של ה-BBC. הוא הופיע בפרק בסדרה "רציחות במידסומר", וב-2013 שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "Death in Paradise". ב-2011 שיחק בפרק " Goodbye to China" מתוך הסדרה "המפקח ג'ורג' ג'נטלי". ב-2014 החל להשתתף בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו" בתפקיד המנהל החדש ווהן פיצג'רלד.
פירסון היה חבר בצוות השופטים בתוכנית הטלוויזיה "The Play's The Th ing" של ערוץ 4, שביקשה למצוא מחזה של מחזאי לא ידוע כדי להציגו בווסט אנד. המחזה שזכה נקרא "On the Third Day" מאת קייט בטס הוצג ביוני 2006 בתיאטרון ניו אמבסדורס בלונדון. ב-2006 שיחק פירסון בסיור הופעות של המחזה "Old Times" מאת הרולד פינטר בהפקה מחודשת של סר פיטר הול. ב-2009 הופיע במחזה "ארקדיה" מאת טום סטופארד בתיאטרון הדוכס מיורק בלונדון.
אחרי שהשיג אוסף של עותקים מקוריים של התוכן מתוכנית הרדיו "Hancock's Half Hour", שהקלטות של חלקם כנראה לא השתמר, הוא הפיק סדרה בשם "The Missing Hancocks" של הפרקים החסרים. הסדרה שודרה ברדיו 4 של ה-BBC החל מאוקטובר 2014.
פירסון כתב את הספר "Obelisk: A History of Jack Kahane and the Obelisk Press" על ג'ק קהאן  מוציא לאור יליד מנצ'סטר. הוא אספן של תסריטי דרמה נדירים. ב-2011 פתח חנות אונליין המתמחה בנושאי תיאטרון. יש לו עניין מיוחד בתנועה הספרותית הגולה בפריז בין מלחמות העולם.
קונסטנטין (סדרת טלוויזיה)

הפקה

בינואר 2014, רשת NBC הודיעה באופן רשמי כי הזמינה פרק פיילוט לסדרה שתהיה מבוססת על סדרת הקומיקס על דמותו של "ג'ון קונסטנטין".
ההפקה אישרה כי הדמות תהיה בריטית ובלונדינית, בהתאם לכתוב בקומיקס ולא כפי שנעשה בסרט קונסטנטין בכיכובו של קיאנו ריבס. זמן קצר לאחר מכן אושר כי ניל מרשל מביים את פרק הפיילוט. הסדרה מתוכננת להיות נאמנה יותר למקור, לעומת הסרט באותו השם.
בפברואר 2014 השחקן הבריטי מאט ריאן לוהק לתפקיד הראשי ובמאי 2014 רשת NBC הזמינה עונה בת 13 פרקים של הסדרה.
יד לבנים

יד לבנים הוא ארגון ישראלי התנדבותי להנצחת זכרם של חללי מערכות ישראל וטיפול במשפחות השכולות.

היסטוריה

הארגון נוסד בעקבות מכתב למערכות העיתונים ששלחה בדצמבר 1948, בשלהי מלחמת העצמאות, ד"ר מרים שפירא, אם ששכלה את בנה במלחמה. במכתב, שנשלח בתמיכת אמהות נוספות ונשא את השם "יד לבנים", היא קראה לאמהות השכולות להתאחד בייסוד קרן למען הקמת מוסד הנצחה לבנים שנהרגו ובית-ילדים ליתומי המלחמה. מטרתה הייתה גם לתת עידוד ותמיכה לאמהות השכולות.
המכתב קיבל הד רב והביא לכינוס אספה מיוחדת של משפחות שכולות. לאחר מכן האספות התפתחו למוסד שלם בתמיכת משרד הביטחון והמועצות המקומיות. 
הארגון כולל בתוכו הורים, אחים ואחיות שכולים, יהודים, דרוזים, בדואים וצ'רקסים. בעבר הוא כלל גם את אלמנות ויתומי צה"ל, אך ב-1991 הם הקימו ארגון נפרד בשם "ארגון אלמנות ויתומי צה"ל", לאחר שלטענתם, "יד לבנים" לא נתן ייצוג הולם למצוקותיהם.
המשרד הראשי של "יד לבנים" שוכן בתל אביב, והארגון מפעיל 70 מרכזים ושלוחות במרבית ערי ישראל. במרכזים מתקיימים פעילויות חינוכיות ותרבותיות שונות למען הנצחת החללים, לרבות פעולות הסברה בקרב תלמידי בתי הספר. בכל מרכז "יד לבנים" ישנו חדר זיכרון שבו תלוי לוח הנצחה, עליו חרוטים שמות חללי אותו יישוב ודפים המספרים את קורות חייהם. בדרך כלל מתקיימות במרכזי "יד לבנים" גם פעולות תרבות כלליות, שאין קשורות בחללי צה"ל. כך, למשל, ברמת השרון מאכלס בית "יד לבנים" את הספרייה העירונית, ובהרצליה שוכן המוזיאון העירוני בבית "יד לבנים". 
נציגי יד-לבנים מייצגים משפחות שכולות אל מול משרד הביטחון וגורמי הרווחה, משמשים כנציגים במועצה הציבורית להנצחת החייל וכן עוסקים בבדיקת תקנות ונהלים למען המשפחות. הארגון מקיים גם פעילויות של תרבות ורווחה בקרב המשפחות השכולות, כולל טיולים, ימי עיון ונופשים. בסמוך ליום הזיכרון, יוצא מטעמו בטאון בשם "שיח שכולים", אשר מחולק למשפחות השכולות.
בשנת תש"ם זכה בית "יד לבנים" בפתח תקווה (תוך ציון יוצרו ברוך אורן) בפרס ישראל על תרומתו המיוחדת לחברה ולמדינה במפעלי הנצחה.
בתחילת 2006 החל מהלך של בקשה מהמשפחות השכולות לממן חלק מפעילות הארגון על ידי תשלום דמי חבר קבועים, מהלך שקומם חלק מהמשפחות השכולות.
הארגון מעורב בתכנון ובניית היכל הזיכרון הלאומי בהר הרצל.
קריטריון נייקוויסט ל-ISI

בתקשורת, קריטריון נייקוויסט ל-ISI מתאר את התנאים בהם צריך ערוץ תקשורת לעמוד (כולל תגובות תדר של מסנני שידור וקליטה), על מנת שלא יהיו הפרעות בין סימבולים שכנים (ISI). קריטריון זה מספק שיטה עבור בניית פונקציות מוגבלות-סרט על מנת להתגבר על השפעות של ISI.
כאשר מספר סימבולים משודרים ברצף (אחד אחרי השני) מעל ערוץ באפנון ליניארי (לדוגמה ASK, QAM וכו'), תגובת ההלם (או באופן שקול, תגובת התדר) של ערוץ גורם לסימבול משודר להתפשט בתחום הזמן. זה גורם ל-ISI, כי סימבולים ששודרו בעבר משפיעים על סימבולים שנקלטים כעת, ובכך מקטינים את הסיבולת לרעש. משפט נייקוויסט מקשר את התנאי הזה בתחום בזמן למקביל בתדר-תחום.
קריטריון נייקוויסט קשור באופן הדוק למשפט הדגימה של שאנון-נייקוויסט, רק עם נקודת מבט שונה.
אנטוניו, אב המנזר של קראטו

ביוגרפיה

אנטוניו נולד בליסבון בפורטוגל בשנת 1531, ללואיש מפורטוגל, דוכס בז'ה, בנו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל, ולפילגשו ויולאנטה גומז, בתו של פדרו גומז. אנטוניו התחנך בקוימברה, מונה לחבר המסדר הריבוני הצבאי של מלטה ולאב המנזר במנזר קראטו, ובשנת 1571 מונה למושל הפורטוגזי בטנג'יר ובמרוקו.
בשנת 1578 לחם אנטוניו בקרב אל-קאסר אל-כביר נגד המורים לצדו של סבשטיאו, מלך פורטוגל, ולאחר התבוסה הוא נלקח בשבי. בהיותו בשבי נבחר אחיו של ז'ואאו השלישי - החשמן אנריקה למלך פורטוגל, ובשנת 1579 שוחרר אנטוניו מהשבי לאחר תשלום כופר קטן.
בשנת 1580 מת אנריקה, מלך פורטוגל, ועם מותו החל מאבק ירושה על הכתר, בין אנטוניו, קתרינה, דוכסית ברגנסה ופליפה השני, מלך ספרד. מכיוון שקתרינה הייתה אשה ופליפה היה זר, נתמך אנטוניו על ידי האצולה הפורטוגזית, אולם מכיוון שהיה בן לא חוקי נתמך פליפה על ידי חלק גדול מהאצולה הפורטוגזית. ב-24 ביולי אותה שנה הוכתר אנטוניו כמלך פורטוגל, אולם ב-25 באוגוסט הובסו כוחותיו של אנטוניו בקרב אלקאנטרה על ידי כוחותיו של דוכס אלבה, ובעקבות כך תפס פליפה השני, מלך ספרד את השלטון.
בתחילה עבר אנטוניו לאי טרסיירה, משם ניהל ממשלה גולה עד לשנת 1583. לאחר מכן עבר אנטוניו לצרפת עם תכשיטי הכתר הפורטוגזי, ומאוחר יותר עבר להתגורר באנגליה, שם אף סייע לפרנסיס דרייק במאבק נגד הארמדה הספרדית בשנת 1587. מאוחר יותר חזר אנטוניו לצרפת, שם ירד מנכסיו לאחר שמכר את כל תכשיטי הכתר. בשנותיו האחרונות התגורר אנטוניו בצרפת ואף קיבל קצבה קבועה מאנרי הרביעי, מלך צרפת, וב-26 באוגוסט 1595 מת אנטוניו בפריז.

משפחתו

מכיוון שאנטוניו היה איש דת נאסר עליו להתחתן, אך היו לו כמה ילדים לא חוקיים.