google/wiki40b huggingface dataset:
בית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן

בית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן בגבעת השלושה הוא בית הספר המחוזי הראשון של זרם העובדים. נוסד ביוזמת רוזה כהן, אמם של יצחק רבין ורחל רבין-יעקב, כבית ספר המשך לבתי החינוך לילדי העובדים.

היסטוריה

בית הספר נפתח בסתיו 1934 בקיבוץ גבעת השלושה הישן (כיום בפתח תקווה). בתחילה הוקם בית הספר באופן זמני בתוך הקיבוץ כמוסד דו-שנתי שממנו המשיכו תלמידים רבים לבית הספר החקלאי כדורי. לאחר שנמצאה עבורו קרקע מתאימה ליד הקיבוץ, הפך בית הספר למוסד ארבע שנתי ולמקום לימוד של מספר ענפי משק חקלאיים: גידולי שדה, גפן, הדרים, לול, רפת, עיזים ומכוורת. 
בית הספר איפשר מגורים בתנאי פנימיה והתאפיין ברוח החלוציות והיצירה, בחינוך לעבודה, בחיי חברה עשירים ובעיצוב דמות המפעל החינוכי מתוך התלהבות, מסירות ואמונה. לימודי הטבע נלמדו מתוך מגמה ליצור קשר נפשי לטבע ולמולדת. על בית הספר ותלמידיו נרקמו סיפורים וצ'יזבאטים כמיטב מסורת הפלמ"ח.
רבים מבוגרי בית הספר המחוזי התגייסו לפלמ"ח והיו מעורבים בתחומי הביטחון, התיישבות, ההווי, הכתיבה וכן בהנהגת המדינה. בין תלמידי בית הספר לאורך השנים ניתן למנות את יצחק רבין, רחבעם זאבי, מאיר עמית, רפי איתן, ישעיהו גביש, משה נצר, נתן יונתן, חיים גורי, שאול ביבר, מתי מגד, נמרוד אשל, זאב חבצלת, רחל רבין-יעקב, את מקבלי אות גיבור ישראל רון פלר, יאיר רחלי וצבי זיבל, ואת מקבל עיטור העוז אהרון יואלי. 
מנהל בית הספר היה יהודה ארליך ועל סגל המורים נמנו: מרדכי פרידמן, יצחק דמיאל, שמואל יוסף פנואלי, זאב זמירי, יהושע קוגלר, שמואל שלמון, יהודה מלין, ברוך אייזנשטדט, יוסף בורשטיין, יוסף קריספין ומאיר כהן.
בית הספר נסגר עם פרוץ מלחמת העצמאות. המשיך אותו בית המדרש למורים וגננות בגבעת השלושה - לימים סמינר ע"ש אליעזר שיין. כיום פועלים במקום חווה לחינוך חקלאי ולימודי הסביבה לילדי פתח תקווה, בית ספר ארצי לעובדי חינוך ונוער של משרד החינוך וכן מוסדות אזוריים נוספים.
מתלמידי בית הספר המחוזי והסמינר אשר נפלו על תקומת המדינה: שלמה מילר, חיים בן-דור, יונה לוין, נועם פסמניק, בן עמי פכטר, אוברפירסט עמירם, יוסף סימבול, עמינדב הלפרין, ראובן פיטל, מנשה גרינשטיין, יחיאל ריוין, אורי ארליך, יהודה צפתי, יצחק ארליך, דב יששכר-רובין, מנחם סובול, צבי זיבל, יאיר רזניק, יורם זינגר, צפרירי זיוי, חיים אטלס.
מגילת תענית

איסורי התענית במגילה

בימי השמחה שבמגילה נכללים חנוכה, פורים,  ט"ו באב ועוד. גם ג' בתשרי וי"ג באדר נכללים במגילת תענית כימי שמחה, ורק מאוחר יותר נקבעו כימי תענית (צום גדליה ותענית אסתר, בהתאמה), כנהוג בימינו.
איסורי התענית של מגילת תענית נשמרו עד סוף תקופת התנאים, ובמאה ה-3 חדלו לנהוג לפיה. איסורי התענית הנוהגים עד ימינו הם אלה העוסקים בחנוכה, בפורים ובראש חודש.
בסיס גדנ"ע צלמון

בסיס גדנ"ע צלמון הוא בסיס גדנ"ע השוכן בצפון הגליל התחתון, סמוך לנחל צלמון. הבסיס נמצא במועצה אזורית משגב בין סלאמה, דיר חנא, מע'אר ולוטם.

שגרת מחנה

בבסיס משרתות מפקדות נוער, ומגיעים אליו תלמידי כיתה י"א לביצוע אימון התנסות בחיי הטירונות.
האימון כולל: שגרת מחנה, מאפייני משמעת צבאית, אימוני שדאות, שיעורי נשק, מטווח ומורשת קרב לקראת הגיוס לצה"ל.

הכשרה

מפקדות הנוער בבסיסים עוברים הכשרה הכוללת טירונות וקמ"ד (קורס מפקדות נוער) בסיס בבה"ד החינוך, שבעיר הבה"דים. ההכשרה אורכת כשלושה חודשים ובתוכם תרגיל אמצע (4 ימים) ותרגיל סוף (5 ימים).
מ"מ גדנ"ע- לתפקיד המ"מ בבסיסי הגדנ"ע מגיעות מפקדות נוער ומש"קיות הו"ד שנמצאו מתאימות לקצונה. בהכשרת המ"מ שני חלקים: בחלק הראשון עוברים הצוערים קורס קצינים במגמת נחשון/ מעוז בבה"ד 1 ובחלק השני עוברים השלמת מ"מ גדנ"ע בבה"ד החינוך. ההכשרה כוללת תרגיל אמצע ותרגיל סוף, כשבוע כל תרגיל.
מוחמד קמארה

קריירה

מדו החל לשחק כדורגל כבר בגיל 7 בבית הספר בו לימד אחיו הגדול ששימש גם כמאמן כדורגל. בגיל 12 הצטרף מדו למחלקת הנוער של ריינג'רס סיירה מעיר הולדתו, אך קריירת הכדורגל שלו ביצעה קפיצה גדולה יותר כשהצטרף למחלקת הנוער של קאלון בשנת 2003. 
לאחר ששיחק עם נבחרת הנוער של סיירה לאון בטורניר בפינלנד, נמלט מדו יחד עם כמה חבריו מהמשלחת והגיש בקשה לקבלת מקלט מדיני בפינלנד. מדו לא הורשה לשחק כדורגל מקצועני עד שיגיע לגיל 18, ובתקופת ההמתנה התאמן בכמה מועדונים חובבניים בפינלנד. מדו חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו בליגה הפינית בשנת 2006, כשהצטרף לקבוצת קופס, ולאחר עונה אחת עבר לשחק בקבוצת ה.י.ק. הלסינקי.
בעונתו הראשונה בהלסינקי שיחק מדו בכל משחקי הליגה של הקבוצה ונבחר לשחק המצטיין של העונה במועדון. במרץ 2008 האריך מדו את חוזהו בהלסינקי בשלוש שנים נוספות. משחקו האחרון בקבוצה היה ב-30 באוגוסט 2010, בניצחון 1-3 על מרייהאמן. למרות שמדו עזב את הליגה הפינית לפני סוף העונה, הוא נבחר לשחקן המצטיין בליגה לשנת 2010.
ב-31 באוגוסט 2010 חתם מדו לשלוש שנים באלופת סרביה, פרטיזן בלגרד. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך מדו ב-4 בספטמבר 2010, כשהשלים 90 דקות בניצחון 0-2 על היידוק קולה. לזכותו של מדו חמש הופעות במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2010/2011.
ב-31 בינואר 2013 חתם מדו לשלוש וחצי שנים בבולטון וונדררס מליגת המשנה באנגליה. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-23 בפברואר כשעלה כמחליף בניצחון קבוצתו 1-4 על האל סיטי. את שער הבכורה שלו במועדון כבש מדו ב-30 במרץ, בהפסד 3-2 לצ'רלטון את'לטיק.
ב-19 בינואר 2015 הגיע מדו לישראל וחתם במכבי חיפה עד לתום העונה. ב-24 בינואר 2015 ערך מדו את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי חיפה בניצחון קבוצתו 1-0 על הפועל באר שבע. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע ב-14 בפברואר בניצחון 0-5 על מ.ס. אשדוד. בתום העונה חזר לבולטון.

קריירה בינלאומית

מדו שיחק במדי נבחרת הנערים של סיירה לאון באליפות אפריקה עד גיל 17 שנערכה בשווייץ, וכן שיחק בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2003.
לאחר שחי במשך שבע שנים בפינלנד, הגיש מדו בקשה לשחק במדי נבחרת פינלנד, אך פיפ"א דחתה את בקשתו בדצמבר 2010. לאחר מכן החליט מדו להיענות לזימונו לסגל נבחרת סיירה לאון למשחק ידידות מול נבחרת ניז'ר ב-27 במרץ 2011, ובמשחק זה השלים 90 דקות במדי הנבחרת.
ברורים

בֵּרוּרִים היא חווה חקלאית בשפלה הדרומית, מדרום לגדרה. שטחה כ-3,800 דונם. שמה נגזר מפעולת בירור הזרעים.
החווה הוקמה ב-1950 על ידי חברת הזרע, לצורך ניסיונות וגידול זרעי ירקות וגידולי שדה. כיום היא משמשת כמרכז הפיתוח והמשרד הראשי של החברה.
בנדיקט גרוס

חייו

גרוס, יליד סאות' אורנג', ניו ג'רזי, סיים לימודי תואר ראשון מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1971, תואר שני מאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1974 ובשנת 1978 סיים דוקטורט בהרווארד תחת הנחייתו של פרופסור ג'ון טייט. לימד באוניברסיטת בראון ובאוניברסיטת פרינסטון ובשנת 1985 הצטרף לסגל אוניברסיטת הרווארד. הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובהאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
הוא ידוע על תרומתו לתורת המספרים, במיוחד בעבור משפט גרוס-זאגייר (Gross–Zagier theorem). בשנת 1987 זכה יחד עם דון זאגייר ודוריאן גולדפלד בפרס קול על תרומה לתורת המספרים.
גרוס שימש כמנחה הדוקטורט של פרופ' נועם אלקיס.
בשנת 2010 היה חבר בוועדה להערכת הלימודים במתמטיקה באוניברסיטאות בישראל מטעם המועצה להשכלה גבוהה.
דסי באוטרסה

דזירה דלאנו "דסי" באוטרסה (בהולנדית: Desiré "Desi" Delano Bouterse; נולד ב-13 באוקטובר 1945) הוא נשיא סורינאם החל משנת 2010. הוא היה בעבר מראשי הפיכה הצבאית ב-1980 בסורינאם ומנהיג המדינה עד 1988. כיהן כחבר פרלמנט ומנהיג את "המפלגה הדמוקרטית".

ביוגרפיה

באוטרסה עמד בראש "הפיכת הסמלים" העקובה מדם שהדיחה ב-25 בפברואר 1980 את ראש הממשלה הראשון של סורינם, הנק ארון וגרמה כעבור כמה חדשים גם לנשיא יוהאן פרייר להתפטר.  המורדים הקימו כת הצבאית בראשות באוטרסה ששלטה במדינה משנת 1980 ועד 1988. לאחר ההפיכה כיהן בוטרסה בתפקיד יו"ר "המועצה הצבאית הלאומית", ועל אף שהנשיא הקודם פרייה נשאר עוד זמן קצר בתפקיד, שימש בוטרסה כמנהיג המדינה בפועל והוא עזה זאת עד לפרישתו בשנת 1988, הוא כיהן גם כנשיא לתקופה קצרה בשנת 1982.
באוטרסה מואשם כי הייתה לו מעורבות ישירה ברצח של 15 ממנהיגי ההתנגדות למשטר בדצמבר 1982, במה שמכונה "רציחות דצמבר", וכמו כן בטבח האזרחים בכפר מויוואנה (Moiwana) ב-1986. בנוסף לכך, הואשם במעורבות במסחר בסמים ובהלבנת כספים. בשנת 1999 נשפט, שלא בפניו, ונמצא אשם, באשמת סחר בקוקאין בבית משפט בהולנד. הולנד הוציאה נגדו צו מעצר בינלאומי, ולכן לא יכול היה לעזוב את סורינאם מחשש להסגרה. לפי החוק בסורינאם לא ניתן להסגיר אותו מכיוון ששימש כנשיא המדינה.
עם החזרת המשטר הדמוקרטי בסורינאם, ניסה בעבר לחזור לשלטון בבחירות, והצליח בזאת בשנת 2010.
לבקשת קרובי משפחה של קרבנות הדיכוי, בנובמבר 2000 החלה להתנהל חקירה נגד המעורבים ברציחות דצמבר, חודשים ספורים לפני שחל על המקרה חוק ההתיישנות, ובימים אלה נערך נגדו, ונגד 26 ראשי החונטה לשעבר, משפט. בדצמבר 2007 הגיש בקשה לביטול המשפט בטענות שונות, בהן טענה לרדיפה פוליטית. באפריל 2008 דחה בית משפט צבאי את ערעורו.
בשנת 2007 הביע באוטרסה התנצלות רשמית למשפחות ההרוגים ב"רציחות דצמבר", אך המשיך להכחיש כל מעורבות ישירה במעשה.
ב-2010 נבחר לתפקיד הנשיא והוא עומד מאז שוב בראש המדינה.
משולש המוות

משולש המוות (מאנגלית: Triangle of Death) הוא כינוי המתאר את השילוב הקטלני שעלול להיווצר על ידי שרשרת של שלושה מצבים רפואיים: היפותרמיה, חמצת (חומציות יתר של הדם) וקואגלופתיה (בעיה במנגנון קרישת הדם). שלושת המצבים משפיעים אחד על השני בהיזון חוזר חיובי וללא שבירת מעגל ההיזון, והשילוב ביניהם עלול להביא למוות.
במקרים של טראומה גופנית, דימום מאסיבי פוגע ביעילות הובלת החמצן, מה שמוביל לירידה בטמפרטורת הגוף (היפותרמיה), שעלולה לגרום לפגיעה במנגנון קרישת הדם ובכך להגביר את הדימום. בגלל הפגיעה במחזור הובלת החומרים בדם, הגוף נכנס למצב של הלם, ונאלץ לשרוף גלוקוז כדי לקבל אנרגיה. בתהליך שריפת הגלוקוז משתחררת חומצה לקטית המגדילה את חומציות הפלזמה בדם. החומציות היתרה פוגעת בתאים שונים, בהם בתאי שריר הלב, מה ששוב פוגע ביעילות מחזור הדם, וחוזר חלילה.
שארל ז'וזף, נסיך לינייה השביעי

ביוגרפיה

שארל ז'וזף נולד בבריסל לקלוד למוראל, נסיך לינייה השישי ולאליזבת, נסיכת זאלם, בתם של לודוויג אוטו, נסיך זאלם ואלברטינה יוהנה, נסיכת נסאו-האדאמר. אמו נפטרה כשהיה בן ארבע שנים בלבד, והוא קיבל את חינוכו ממורה פרטי שהטביע בו חותמו. בהיותו בן חמש עשרה שנה כתב את יצירתו הראשונה: "מאמר על מקצוע הלחימה". ב-1751 אביו, קלוד למוראל הנסיך דה לין, לקח אותו לווינה והציגו בפני הקיסר פרנץ הראשון ובפני אשתו מריה תרזה, שהעסיקה אותו בחצרה. ב-6 באוגוסט 1755 הוא נשא לאישה בווינה את פרנסואז-מארי כיסאבייר, נסיכת ליכטנשטיין. כאזרח אוסטרי התגייס לצבא האימפריאלי של אוסטריה ולחם בגבורה במלחמת שבע השנים (1756–1763) בקרבות בגרמניה. אחרי המלחמה נתמנה לסגן שר הצבא, והפך לידידו של הקיסר יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
שארל דה לין ירש מאביו נחלות רבות, וחי בהוד ובהדר עד שחזר לשירות פעיל במלחמת הירושה הבווארית. הייתה זו מלחמה קצרה, שלאחריה ערך מסעות באנגליה, גרמניה, איטליה, שווייץ וצרפת, ובילה את זמנו בחצרות מלכים, במחנות צבא, בסלונים ספרותיים ובחברתם של מדענים ופילוסופים. בין היתר, נפגש לעיתים קרובות עם וולטר ועם ז'אן ז'אק רוסו. הוא ליווה את יקטרינה הגדולה מלכת רוסיה במסעה לחצי האי קרים, והיא העניקה לו תואר של מרשל רוסי. זמן קצר אחרי כן נתבקש לעמוד בראשה של תנועת השחרור הבלגית, שבה לקחו חלק בנו וקרוביו, אך הוא סירב בנימוס. הקיסר יוזף השני חשד בו כתומך במורדים הבלגים, אך הם המשיכו להיות ידידים. אחרי מות הקיסר יוזף השני, שארל דה לין נשאר בווינה. נחלותיו בחבל בראבנט נפלו בידי הצרפתים ב-1792–1793. בנו בכורו נהרג במערכה נגד הצרפתים, אך הם העניקו לשארל דה לין תואר כבוד של מרשל, והוא הקדיש את זמנו לכתיבה.
שארל דה לין נפטר בווינה בדצמבר 1814. הוא הוריש את כתב ידו לחיל המשמר של קיסר אוסטריה, שבו שימש כקצין.
הרקלס (אוריפידס)

עלילת המחזה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בתחילת המחזה אנו מוצאים את אמפיתריון, אביו של הרקלס, את אשתו מגארה, ואת ילדיו, כשהם חוסים בצל מזבח (שם, על-פי המסורת היוונית, אסור להרגם), והם מקוננים (עם הלהקה) על מר גורלם, משום שהמלך ליקוס מתכנן להרגם. ליקוס חושש מנקמת דם משום שהרג את משפחת אביו של מגארה, קראון, המלך החוקי של תבאי. הרקלס עצמו נמצא באותה שעה במשימתו האחרונה, להביא את הכלב קרברוס מהשאול; אולם ליקוס לא מאמין שיחזור, והוא מתייחס אליו כאל מת.
מגרה מגיעה להסכם עם ליקוס: היא תלביש את הילדים בבגדים הולמים למותם ואז יוכל להרגם, אולם בעודם בבית מגיע הרקלס במפתיע, והוא נכנס לבית (מחוץ לבמה) והורג את ליקון. בעודם חוגגים את הצלתם, מגיעה איריס, שליחת האלים, ועמה אלת השגעון, ליסה. הן נשלחו בידי הרה, אשתו של זאוס, כדי לנקום בהרקלס (משום שהוא בנו של זאוס, כתוצאה מניאופיו, והרה זועמת על כך). ליסה מכה את הרקלס בשיגעון והוא מדמה שהוא נלחם באויביו, ולמעשה הורג את שלושת בניו ואת אשתו. רק פלס אתנה מצליחה להכניע אותו והוא מאבד את הכרתו. כשהוא שב להכרתו, כבול לעמוד מעמודי הבית שהתמוטט, הוא מגלה לזוועתו מה עשה, ושואל את נפשו למות. רק אביו, וחברו תסאוס שמגיע למקום בלוויית צבאו, מונעים ממנו לשלוח יד בנפשו. הוא עוזב את תבאי, מבקש מאביו לקבור את ילדיו, ומבטיח שיחזור רק לקבורת אביו.

ההבדלים מהמיתולוגיה המקובלת

אוריפידס לקח חירות אומנותית בסדר האירועים, משום שבמיתולוגיה המקובלת, הרקלס הרג את ילדיו לפני שיצא לשתים-עשר המשימות שלו. כאן הוא משלים את המשימה האחרונה לפני שהשגעון מכה בו.
יצחק פרנהוף

חייו

יצחק פרנהוף נולד לחיה (לבית פליגלר) ולישראל בבוצ'אץ' בשנת 1866. בהיותו בן 7 נפטרה אמו. אביו נישא בשנית ופרנהוף עבר לגור אצל אחי אמו. פרנהוף למד עברית, יידיש וגרמנית, וקרא את כתביהם של גתה, שילר והיינה, תוך שהוא מתפרנס ממתן שיעורים פרטיים בעברית וכותב בשעות הפנאי.
פרנהוף פרסם כמעט בכל כתבי-העת שהתפרסמו באותה תקופה, ועשה ניסיונות להקים עם חבריו כתבי עת חדשים, כגון "הירדן" ו"הצעיר : ירחון לספרות יפה ולעניני החיים", כתבי עת שאותם ערך. את "הירדן" ערך יחד עם אלעזר רוקח.
לאחר נישואיו נעשה סוחר קמח, וניהל את טחנת הקמח של חותנו ואת מחסנו.
הספר הראשון שהוציא, "מאגדות החיים", לא זכה לביקורות אוהדות.
בבוצ'אץ' הקים פרנהוף כתב עת ספרותי בשם "ספרי-שעשועים", שיצא במספר חוברות, והיה בעל השפעה על חוג מצומצם של קוראי עברית בגליציה. מעל דפי עיתון זה הופיעו כמה משיריו הראשונים של שאול טשרניחובסקי – "נצאה, נגורה שאננים" ("נֵצֵאָה, נָגוּרָה שַׁאֲנַנִּים/ כְּתֹם עִדַּן קֶרַח וּכְפוֹר/ כִּזְרֹח הַחַרְסָה בַּגַּנִּים/ בִּנְאוֹת דִּשְׁאֵי עֹנֶג וָאוֹר"), מסה על ארבעה אבות מעולם החסידות מאת מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, "אבי זקני" מאת ראובן בריינין, ומאמר על "ספרות מקורית" ועל ערך התרגומים מאת יוסף קלוזנר. עוד לקח חלק בעיתון ש. בן-ציון.
פרנהוף התקבל, על סמך המלצתו של דוד צבי מילר, כמורה בבית ספר של הברון הירש, בזלוצ'וב ואחר כך בסטניסלאב. הוא ניסה להמשיך להוציא את "ספרי שעשועים" גם בזלוצוב, אבל בגלל בעיות מימון הצליח להוציא רק שתי חוברות נוספות. 
ספרו החשוב הוא "ספר המתנגדים" (יצא בעברית בהוצאת אגודת הסופרים העברים ליד "דביר", ה'תשי"ב). כתב היד המקורי של הספר אבד במשרדי הוצאת "העולם" במוסקבה במהלך מלחמת האזרחים שאחרי מהפכת אוקטובר, ושוחזר מטיוטות על ידי בנו וילי (ויליאם). שלא כמו החסידים והחסידות, שזכו לסופרים רבים שתיארו אותם, חיבורו זה היה הספר העברי הראשון שניתח בצורה ספרותית את המתנגדים.
בעת הפרעות שנערכו באוקראינה בשנת 1917, נמלט פרנהוף עם משפחתו לווינה. עם שוך המהומות השאיר פרנהוף את משפחתו בווינה וחזר ללמד בסטניסלאב, ושם חלה. הוא נפטר מטיפוס ב-23 בפברואר 1919, והותיר אחריו אלמנה, שלושה בנים ובת.

סוגיית תרגום המונח 'Der Judenstaat' לעברית

פרנהוף היה זה שטבע לראשונה את המונח "מדינת ישראל". הוא פרסם בשנת 1896, בעברית, את האוטופיה 'שני דמיונות' (במסגרת חוברת ב' שנכרכה בכותר 'ספרי שעשועים', בעריכת פרנהוף). באוטופיה התייחס לספרו של הרצל, מדינת היהודים, שראה אור קודם לכן באותה השנה, ותרגם את המונח Judenstaat לשם "מדינת ישראל", אף שעד אז, וגם לאחר מכן, תורגם לשם "מדינת היהודים". כן חזה שהדגל הלאומי של המדינה שתקום יהיה 'דגל מרוקם מגן דוד', שפתה תהיה עברית, המנונה יהיה 'התקווה', ואף שיבץ בין ארבעת דפי חיבורו בתים מתוך 'תקוותנו' של אימבר. את ה"מיניסטרים" במדינת-ישראל לעתיד לבוא כינה 'שרים'.

סוגיית 'מי היה הראשון שהציע ברבים את השם מדינת ישראל' לקראת הכרזת העצמאות, ומי המציאו מעיקרו, המשיכה להיות נדונה בשנים שלאחר מכן, בה בעת שראשוניותו של פרנהוף כמעט ונשתכחה.
אומאיטה (ריו דה ז'ניירו)

כיום

השכונה מאוד קשורה לשכונה בוטפוגו. בשכונה ישנם בתים מסורתיים רבים.

תחבורה

ישנם קווי אוטובוסים רבים שמחברים בין אומאיטה לצפון העיר, אומנם בשכונה אין תחנת רכבת תחתית אבל אפשר לקחת קו אוטובוס לתחנת הרכבת התחתית הקרובה ביותר שנמצאת בשכונה השכנה בוטפוגו.

תרבות ופנאי

חיי הלילה במחוז התפתחו מאוד בשנים האחרונות, בשכונה הוקמו ברים וחנויות רבות. יש בשכונה ברים בסגנון ישן וברים בסגנון מקורי.
בית מדרש גור

בניית בית המדרש והפעילות בו

הבניין הוקם בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 במקום בית המדרש הישן ברחוב רלב"ח, שהיה קטן מלהכיל את החסידים. בנייתו לא הושלמה עדיין. בשנת תשע"ה (2015) שונו התוכניות והוחל בבניית הרחבה לבניין. בראש השנה בשנת 2018 (תשע"ט) נחנך אגף נוסף לבית המדרש.
בצמוד לבית המדרש נבנתה דירה למגורי האדמו"ר ומשפחתו המורחבת בעת שהותם בירושלים. הדירה כוללת חדר סמוך לבית המדרש המיועד לקבלת קהל. החל משנת תשע"ב (2012) מתגורר האדמו"ר באורח קבע בדירה זו. בעבר כאשר האדמו"ר לא היה בירושלים היה בית המדרש סגור על פי רוב. מאז שהוא גר במקום בית המדרש פתוח ומתקיימות בו תפילות במשך כל השנה.
בית המדרש אינו מפואר. ולא גמור מבחוץ, בבית המדרש מתכנסים חסידי גור הבאים לירושלים בשבתות ובחגים שבהם שוהה האדמו"ר בירושלים. בנוסף לתפילות, האדמו"ר עורך בו את הטישים. האדמו"ר מדליק במקום נרות חנוכה. כשהאדמו"ר מכובד בסנדקאות בירושלים, נערכת הברית בבית המדרש.
בעשרת ימי תשובה, בחלק משלושת ימי ההגבלה ובימי החנוכה לומדים בבית המדרש בחורי הישיבות הגדולות של גור בישראל. בחורי הישיבות הקטנות מגיעים לתקופות קצרות יותר.
ריק גרין

ריק גרין (באנגלית: Rick Green) נולד ב-4 בנובמבר 1953, הוא קומיקאי קנדי, אומן וסופר. יש לו תואר Bachelor of Science מטעם אוניברסיטת ווטרלו.

ביוגרפיה

משנת 1975 עד שנת 1979 הוא עבד כפרזנטור ב-Ontario Science Centre.
בשנת 1979, הוא עזר לייסד את הקבוצה הקומית The Frantics. הם הושמעו בתוכנית הרדיו CBC שלהם Frantic Times ותוכנית הטלוויזיה הקצרה Four on the Floor.
בשנת 1979 הוא נכנס לעסקי השעשועים באופן מלא כחבר ב  The Frantics comedy troupe. במהלך 8 השנים הבאות הם ביצעו מאות הופעות חיות, 150 תוכניות רדיות, מספר אלבומים וחצי תריסר להיטים. בשנת 2003, ה- Frantics חזרו להופיע על הבמה ובטלוויזיה.
בשנת 1999, גרין יצא את  History Bites והועמד לפרס התסריטאי הקנדי. בשנת 2004, הוא הוכתר כ"איש השנה" על ידי מורים להיסטוריה מOntario. בשנת 2003 הוא הוזמן להיות חבר ב advisory board for the Histori.ca foundation.
גרין אובחן כבעל הפרעת קשב וריכוז, בעקבות האבחון של אחד מילדיו. בשנת 2009 גרין כתב וביים סרט תעודה על הפרעת קשב וריכוז בחיים הבוגרים, השתתף יחד עם Patrick McKenna בסרט ADD & Loving it?! שזכה בפרסים New York Festivals Silver Award ו- Rick the CAMH Foundation Transforming Lives Award. גרין כתב ספר יחד עם Dr. Umesh Jain ממרכז  Centre for Addiction and Mental Health (CAMH) המכונה הפרעת קשב גנבה את מפתחות המכונית שלי ADD Stole My Car Keys. 
הפרויקטים שלו זכו בפרסים רבים, ביניהם Gemini Awards, ACTRA Awards, New York Festival Awards, ומספר פרסים חינוכיים. החומרים שלו מבוצעים על ידי שחקנים מוכשרים כמו ג'ים קארי, גרהאם צ'אפמן, קולין מוקרי, גרהם גרין, אריק סטולץ, מרטין שורט ועוד.
הימלאיה איירליינס

תולדות החברה

חברת התעופה הוקמה ב-19 באוגוסט 2014 כמיזם משותף בין חברת יטי השקעות הנפאלית לבין חברת תעופה הטיבטית טיבט איירליינס. הפעלת טיסותיה של החברה עוכבו בעקבות רעידת האדמה שהתרחשה בנפאל בשנת 2015. המטוס הראשון של החברה נכנס לשימוש ב-9 במרץ 2016. ב-31 במרץ 2016 החלה החברה להפעיל את טיסותיה, תחילה בקו קטמנדו–דוחה, ובהמשך הופעלו טיסות ישירות מנפאל לסרי לנקה אך הופסקו זמן מה לאחר מכן.
טיבט איירליינס מחזיקה ב-49% מהחזקותיה של החברה בעוד חברת יטי השקעות מחזיקה בשאר.
חמי זוהר

מיקום

מלונות חמי זוהר הוקמו בין חוף האגם ממזרח וכביש 90 ממערב, ואורכו של האתר הוא כקילומטר ורבע מצפון לדרום. כשלושה ק"מ מצפון לחמי זוהר שוכן מתחם התיירות של עין בוקק, וכשני ק"מ מדרום לו נמצא היישוב נווה זוהר.
המתחם קרוי על שם נחל זוהר הנשפך לים המלח מדרום לו ועל שם מצד זוהר הסמוך ממערב. מעברו השני של הים מול המתחם נמצאת העיירה הירדנית א-צאפי.

היסטוריה

בשנות ה-50 בעבעו מתוך האדמה בחמי זוהר מאות מטרים של מים גופרתיים בטמפרטורה של 32 מעלות. בני נוער ומטיילים אחרים בדרך למצדה נהגו לטבול במי המעין. גם נשיא המדינה, יצחק בן צבי נהג לטבול במעיין ולצורכו הונח במקום צריף מעץ. משרד הפיתוח הקים במקום באמצע שנות ה-50 סככה ומקוה לטבילה במים. בקיץ 1956 הוחל בשירות תחבורה ציבורית מסדום אל חמי זוהר, עבור המתרפאים המגיעים לטבול במים. בסוף 1958 נחנך כ-5 קילומטר מהמרחצאות, בעין בוקק, בית מרפא לחולים במחלות עור. מרחצאות חדשים הוקמו בשנת 1973 וחנוכתם שהייתה אמורה להתקיים ב-7 באוקטובר 1973 נדחתה לדצמבר 1973 בגלל מלחמת יום הכיפורים. 
בסוף 1960, בעקבות מפולת סלעים על אכסניית הנוער בסדום, הוחלט להעבירה לחמי זוהר. 
בית המלון הראשון באתר, לימים הרודס ים המלח, נפתח בשנת 1974 על ידי חברת מוריה. בשנת 1989 נוסף לו מלון סונסטה, לימים מלון לאונרדו קלאב ים המלח ובשנת 2001 נוסף אליהם מלון שלישי, נובוטל טלאסה, כיום "לאונרדו פלאזה ים המלח", בצוק המשקיף מלמעלה על ים המלח.
על פיתוח האזור היתה אחראית "החברה לפיתוח חוף ים המלח חבל סדום וערד בע"מ",שהייתה באחריות משרד התיירות, שבין השאר עסקה בהקמת סוללת העפר להגנה האזור נגד עליית מפלס ים המלח באזור. בתחילת שנות ה-2000 חדלה החברה לתפקד, והוחלט על פירוקה. מאז פיתוח ותחזוקת האזור נמצא באחריות ישירה של המועצה האזורית תמר.
נכון לשנת 2014, שוכנים בחמי זוהר שלושה בתי מלון, שלושתם של רשת "לאונרדו" המנוהלת על ידי פתאל ניהול מלונות. תיירות המרפא בחמי זוהר מתבססת על מרחצאות רפואיים עצמאיים ובבתי המלון, הניזונים מממי חמי זוהר הסמוכים. המים עשירים בגופרית ונחשבים אידיאליים לטיפול בבעיות שרירים, מפרקים ואלרגיות. חופי חמי זוהר הוכשרו לרחצה, ובהם שני חופים נפרדים, האחד פרטי והאחר ציבורי. טיילת באורך של שלושה קילומטרים מחברת בין חמי זוהר למתחם התיירות של עין בוקק שמצפון לו. בשטח הלא מפותח שבין שני אזורי המלונות קיים פוטנציאל לפיתוח מלונאי נוסף בהיקף של עד 8,000 חדרי מלון נוספים.
קווי אוטובוס סדירים פועלים בין חמי זוהר לירושלים, ערד, דימונה, אילת ולבאר שבע, וקו אוטובוס תיירותי של המועצה האזורית מקשר בינה לבין אתרי התיירות לאורך חופי האגם.
רוברטו ארלט

רוברטו ארלט (2 באפריל 1900 (בואנוס איירס) - 26 ביולי 1942) היה עיתונאי, סופר ומחזאי ארגנטינאי. בעל מדור קבוע בעיתון "אל מונדו", וממבשרי הניו ג'ורנליזם בדרום אמריקה.
יחסי הונגריה–צרפת

היסטוריה

למשך זמן רב המלחמה הקרה הרחיקה את הונגריה מצרפת ומשאר הגוש המערבי, בעקבות זאת, רק בשנות ה-90 של המאה ה-20היה אפשרי לפתוח דף חדש ביחסים בין שתי המדינות. במהלך  השנים, תמכה צרפת בהצטרפותה של הונגריה לארגונים שונים וביניהם, ברית נאט"ו (1999) והאיחוד האירופי (2004).

קשרים כלכליים

בין צרפת והונגריה מתקיימים קשרים כלכליים. לאחר המשבר הכלכלי העולמי חלה ירידה בנפח המסחר של המדינות. למרות זאת, בשנת 2014, עלה נפח המסחר של שתי המדינות ב-8.7% לסכום של כ-6.7 מיליארד אירו. באותה שנה, הייתה צרפת הספקית העשירית בגודלה להונגריה, והונגריה לספקית ה-28 הכי גדולה לצרפת.
צרפת היא המשקיעה השלישית הכי גדולה בהונגריה, עם מעל ל-350 חברות בהונגריה המעסיקות מעל ל-43,000 אנשים.

חינוך

קיים בית ספר צרפתי בינלאומי בבודפשט, בשם בית הספר הצרפתי גוסטב אייפל בבודפשט.

שגרירים

מאז 2015, השגריר הצרפתי בהונגריה הוא אריק פורנייה (צר') וגאורג קארוי (צר') הוא השגריר ההונגרי בצרפת.
טוארג

אטימולוגיה

מקור השם "טוארג" ומשמעותו נידונו רבות. ככל הנראה המילה Twārəg היא כינוי הרבים של Tārgi, שמשמעותה בעבר הייתה "תושב טארגה" - אזור המיוחס לאזור פאזן שבלוב.
בני הטוארג לובשים בעיקר גלימות כחולות ולכן מכונים גם האנשים הכחולים.

היסטוריה

הטוארג הם צאצאי הברברים שחיו באזור של לוב של ימינו. הרודוטוס הזכיר בכתביו עם עתיק באזור זה שנקרא "גרמנטים". עדויות ארכאולוגיות לכך נמצאו בחורבות גרמה. עם זה התרחב אחר כך דרומה אל הסאהל. 
במשך אלפיים שנה הפעילו הטוארג את מסחר השיירות באמצעות גמלים במדינות שמדרום לסהרה. הם קישרו בין הערים הגדולות של דרום הסהרה לחוף הדרומי של הים התיכון באמצעות חמישה נתיבי סחר מדבריים.
הטוארג אימצו את תרבות הנוודות מרועי גמלים ערביים והסתמכו על גמלים כמקור תנועה, מזון ומשאבים. שבויים שנלקחו במהלך פשיטות או מלחמות היו הופכים לעבדים שהיוו את כוח העבודה העיקרי.
טרום הפלישה הצרפתית לאפריקה היו שבטי הטוארג מאורגנים במספר קונפדרציות אשר כל אחת מהן כללה כתריסר שבטים. לכל קונפדרציה היה מנהיג מסורתי שנקרא "אמנוקל" שעמד בראש מועצת ראשי השבטים. שמות הקונפדרציות: "קל אחגר", "קל אג'ר", "קל אייר", "אדראר אנ פוגאס", "איוולמדן" ו"קל גרס".
בסוף המאה ה-19 התנגדו הקונפדרציות לפלישה הצרפתית למולדתם במרכז הסהרה כחלק מהפרויקט הקולוניאליסטי הצרפתי. החרבות רחבות הלהב של הטוארג לא הצליחו להתמודד עם הנשק הטכנולוגי של הצרפתים ולאחר מספר מקרי טבח משני הצדדים,, הוכנעו הטוארג ואולצו לחתום על אמנה במאלי ב-1905 ובניז'ר ב-1917. בדרום אלג'יריה נתקלו הצרפתים בהתנגדות הגדולה ביותר מקונפדרציית האחגר. האמנוקל, מוסה אק אמאסטאן, נלחם מספר רב של קרבות בהגנה על האזור. לבסוף, הצרפתים הצליחו להשתלט על אדמות הטוארג והקונפדרציות השבטיות פורקו ואורגנו מחדש תחת השלטון הצרפתי. 
עצמאותן של המדינות האפריקאיות בשנות השישים של המאה ה-20 הביאו לחלוקה מלאכותית של שטחי הטוארג למדינות המודרניות ניז'ר, מאלי, אלג'יריה, לוב ובורקינה פאסו.

ריבוד תרבותי מסורתי

חברת הטוארג היא היררכית ומחולקת לפי אצולה ואריסות. כל שבט (טוואשט) בנוי ממספר חמולות ומונהג על ידי הצ'יפים המאחדים אותם הנקראים "אמגאר". סדרה של שבטים יכולים להתאגד תחת אמנוקאל וליצור קונפדרציית "קל".

אצולה

עבודת המרעה יוחדה והוגבלה בהתאם למעמד החברתי. האצולה הגבוהה הייתה של לוחמים אריסטוקרטיים אשר ניהלו את הגנת השבטים, את ההתקפות ואת המסחר ארוך הטווח. תחתיהם היו מעמדות הביניים בעלי משלחי היד והמלאכות.

שטחי הטוארג

בני הטוארג מכסים שטח גדול הכולל את רוב מרכז ומערב המדבר סהרה וחלקו המרכז של צפון הסאהל. בני הטוארג אינם רואים את הסהרה כמדבר אחד אלא כמדבריות רבים ולכן הוא נקרא על ידם "טינארוון" (המדבריות).