קיר

קיר הוא אלמנט אדריכלי בסיסי של מבנים המשמש לשתי מטרות עיקריות: הפרדה בין חללי המבנה (בין לצורכי בידוד תרמי ובידוד אקוסטי ובין לצורכי תיחום אזורים והגדרת חללים) ותמיכה סטטית בעומסים כחלק משלד המבנה. 
הקיר נועד להפריד בין חלקים שונים של המבנה (החדרים השונים במבנה) ובכך לאפשר שימושים שונים בכל חלל ואזור במבנה. כמו כן משמש הקיר כאלמנט מפריד המאפשר בידוד חלק מסוים מהמבנה מסביבתו (הפנימית או החיצונית). הקיר מפריד בין חדר לחדר וכן מפריד בין פנים המבנה לחוץ המבנה באמצעות בידוד, הן תרמי והן אקוסטי.
הקיר יכול להוות משטח פונקציונלי, המאפשר שימוש בשטחו, בין על ידי התקנת מתקנים שונים על הקיר (תליית ארונות או גופי תאורה על הקיר) או בתוכו של הקיר (העברת קווי חשמל, צנרת מים או ביוב בתוך הקיר). כמו כן הקיר יכול להוות אלמנט עיצובי, בין על ידי היותו בסיס לאלמנטים אחרים (תליית תמונות על הקיר, או ציור על גבי הקיר (פרסקו או גרפיטי), ובין על ידי שימוש בחומרי גלם שונים היוצרים עיצובים שונים באמצעות מראה הקיר עצמו (שימוש בזכוכית, מתכת, עץ או אבן מסוגים שונים).

היסטוריה

כל קיר מכל חומר יכול להיות קיר המתפקד כמחיצה בלבד, או קיר נושא, הנושא חלק מעומסי הבניין. קירות נושאים הם קירות הבנויים מלבנים או עשויים בטון מזוין. בטכנולוגיות המסורתיות של הבנייה, היו נבנים קירות לבנים נושאים בלבד. היכולת לבנות עמודים וקורות התומכים רצפות ותקרות שעליהם מונחים בחופשיות מחיצות כבדות, הייתה מוגבלת. טכנולוגיות הבנייה החל מתחילת המאה ה-20, הכוללות שימוש בבטון מזוין וקורות פלדה כמרכיבים עיקריים בשלד המבנה, איפשרו פריצת דרך באדריכלות בזכות היכולת למקם קירות באופן חופשי בתוכנית המבנה ללא מגבלות קונסטרוקטיביות. בזכות טכנולוגיות אלו ניתק באופן חלקי הקשר בין המבנה לתפקודו וניתנת האפשרות ליצור מערכת חללים פונקציונאלית ללא אילוצים הנובעים מיכולתם הפיזית של הקירות הנושאים, החייבים להימצא אחד מעל השני. שינוי זה היווה אחד מהמאפיינים הבסיסיים והמגדירים של האדריכלות המודרנית.
כיום, רוב הקירות בבניינים נבנים כקירות קלים ולא כקירות נושאים, על פני קומה שבה עמודים בלבד. הגישה המכונה "חלל זורם" היא גישה שנולדה מתוך טכנולוגיה זו והיא מקובלת בעיקר בבנייני משרדים רבי קומות. על פי גישה זו, למעט גרעין הבניין שבו המדרגות ופירי המעליות בו נבנים קירות יצוקים מבטון מזוין, תוכנית הקומה ריקה מקירות. באופן זה, כל גוף או עסק השוכר את הקומה יכול לארגן את החלל באופן המתאים לו מבחינה פונקציונלית על ידי בניית קירות קלים, לרוב קירות גבס או מחיצות דקות אשר תפקידן להגדיל את שטח הפנים של החלל או להגדיר בו חללי משנה עבור עובדים. במקומות רבים לא נבנים קירות כלל אלא תאים משרדיים המוגדרים על ידי קירות ומחיצות נמוכות.
גם בבנייני מגורים נהוג כיום לבנות בקירות איטונג או קירות גבס שהם קלים: גם במשקלם שאינו מעמיס רבות על הבניין וגם קלים לבנייה או להזזה לפי הצורך. על ידי עיצוב פנים, ניתן בקלות יחסית להרוס קירות או חלקי קירות וליצור קירות אחרים שמחלקים את החלל אחרת, ללא חשש מפגיעה ביציבות המבנה.

קיר אבן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קיר בטון

קירות בטון יכולים לתפקד כקיר נושא, במקום קיר לבנים, או להיות בעלי מסגרת בטון בלבד ומילויה בחומר בנייה אחר. כמעט תמיד מדובר בבטון מזוין המעניק לקיר חוזק מבני רב יותר. בבנייה המודרנית, קירות בטון נבנים כאמור סביב גרעיני הבניין, שם מתפקדים כקירות נושאים ובנוסף מתפקדים יחד כעמוד אחד מרכזי גדול העוזר בייצוב הבניין כולו. כמו כן, קירות בטון נבנים סביב ממ"דים ומקלטים.

קיר בלוקים (או לבנים קלות)

בבנייה כיום, יותר קל ונוח להשתמש בבלוקי בטון אוויריריים או בלוקי איטונג כדי לבנות קירות רגילים, שאינם נושאים. קירות אלה כבדים יותר מקירות גבס אך יכולים לשמש לקיר חיצוני. יתרון נוסף הוא יכולתם להחזיק בקלות יחסית משקל נוסף כגון ארונות קיר, מדפים כבדים וכדומה על ידי חיבור אלו בהברגות עם דיבלים. בקירות גבס לעומתם ניתן לחבר אלמנטים נוספים רק אל קורותיהם הפנימיות (ראו המשך). קירות אלה תמיד מטוייחים בטיח מסוג שהוא או מחופים בחומר אחר לטובת העיצוב.