google/wiki40b huggingface dataset:
מיכאל זנדרלינג

חייו

מיכאל זנדרלינג, בנם של הקונטרבסיסטית ברברה זנדרלינג והמנצח קורט זנדרלינג ואחיהם של המנצחים שטפן ותומס זנדרלינג. החל את לימודי הצ'לו שלו בגיל חמש, בברלין. בגיל אחת-עשרה היה לתלמיד ב"מטיאס פנדר" בבית הספר המיוחד למוזיקה בברלין. בגיל 17 התקבל זנדרלינג לבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש הנס אייזלר כתלמידו של יוזף שוואב. הוא השתלם בנגינה אצל ויליאם פלית', יו-יו מא, גארי הופמן ולין הארל. ב-1987 זכה בפרס ראשון בתחרות המוזיקה הבינלאומית על שם מריה קאנלס. באותה שנה, לאחר הופעתו הראשונה כסולן, התמנה לצ'לן סולן בתזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, שם המשיך עד 1992. משנת 1994 עד 2006 היה צ'לן סולן אורח בתזמורת הסימפונית של רדיו ברלין. בשנים 1994-98 היה בסגל האקדמי של בית ספר "הנס אייזלר". ב-1998 החל ללמד באוניברסיטת פרנקפורט למוזיקה ולאמנויות הבמה. בין 2000 ל-2003 כיהן גם כפרופסור בבית הספר הגבוה לאמנויות בברן.
זנדרלינג חי עם אשתו בברלין.

קריירה כצ'לן

בין התזמורות שהזמינו את זנדרלינג כצ'לן תזמורת רדיו בוואריה, התזמורת הסימפונית הגרמנית מברלין, תזמורת רדיו ברלין, תזמורת פריז, תזמורת טונהאלה מציריך, התזמורת הסימפונית של וינה, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס והתזמורת הסימפונית של בוסטון. בין שותפיו לנגינת מוזיקה קאמרית היו אליזבת ליאונסקאיה, יוליה פישר, מרטין הלמכן וורוניקה אברלה. משנת 1988 עד 1996 היה חבר בטריו אקס אקואו. מ-2010 אין מיכאל זנדרלינג מופיע עוד כסולן. הוא מתמקד במיזמים חינוכיים ובקריירת הניצוח שלו.

קריירה בניצוח

הופעת הבכורה של מיכאל זנדרלינג כמנצח הייתה בקונצרט של התזמורת הקאמרית ברלין ב-22 בנובמבר 2001 בפילהרמונית של ברלין. בשנים הבאות הופיע עם תזמורות שונות בגרמניה ומ-2006 עד 2010 כיהן כמנצח ראשי ומנהל אמנותי באקדמיה הקאמרית של פוטסדם. בתפקידו זה ניצח על האופרה "נפילת בית אשר" מאת פיליפ גלאס. 
בשנת 2009 הוציאה סוני תקליטור של יצירות לתזמורת קטנה מאת דמיטרי שוסטקוביץ' בביצוע האקדמיה הקאמרית של פוטסדם ובניצוח זנדרלינג.
תזמורות רבות מזמינות את זנדרלינג כמנצח אורח, בהן הטונהאלה בציריך, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת רדיו שטוטגרט, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, תזמורת רדיו ברלין, הפילהרמונית של הולנד ועוד.
סורת א-זלזלה

סורת א-זַלזַלַה (ערבית: سورة الزلزلة), היא סורה מספר 99 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיאַת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-נסאא ולפני סורת אל-חדיד.
סורה זו מתארת את יום הדין כיום בו תתחולל רעידת אדמה חזקה. בני האדם יחולקו לקבוצות בהתאם למעשיהם בימי חייהם ומעשיהם, הטובים והרעים, ולו הפעוטים ביותר, יוצגו בפניהם.
המסורת האסלמית המובאת בפַצָ'אאִ'יל אל-קֻראן רואה את קריאת סורה זו כשקולה לקריאת מחצית הקוראן כולו.
רומולה גראי

קורות חייה

גראי נולדה בהונג קונג לג'נט, עיתונאית ולאדריאן גראי, בנקאי במקצועו, ממוצא יהודי. השלישית מבין שלושה ילדים. גדלה בילדותה בסינגפור. בגיל שמונה עברה עם הוריה להתגורר בלונדון. בשנת 2009 סיימה גראי את לימודיה ב"אוניברסיטה הפתוחה" שבמילטון קיינס, בקינגהאמשייר עם תואר בספרות אנגלית. למדה משחק בנערותה בתיאטרון הנוער הלאומי בו התגלתה על ידי סוכן כישרונות שסידר לה את התפקיד הראשון שלה.

קריירה

גראי זכתה לתפקיד הפריצה שלה בגיל 18 בדרמת הטלוויזיה "The Last of the Blonde Bombshells" בה שיחקה בתפקיד אליזבת (ג'ודי דנץ') בצעירותה.
בהופעה זו צדה גראי את עיניו של הבמאי טום הופר שבחר בה לתפקיד הראשי של המהמרת הכריזמטית גוונדלין הארלת' לצידו של יו דנסי במיני סדרה התקופתית "דניאל דרונדה".
ב-2002 ערכה את הופעתה הראשונה בקולנוע הבריטי בעיבוד הקולנועי לרומן "ניקולס ניקלבי", בתפקיד קייט ניקלבי אחותו של הדמות הראשית.
גראי נחשבה לאחת הפריצות המבטיחות ביותר בבריטניה בשנת 2003 לאחר שהופיעה בדרמה "אחוזת אהבה" בתפקיד הצעירה קסנדרה מורטמיין.
ב-2004 זכתה לביקורות אוהדות ממבקרי סרטים במולדתה על הופעתה בדרמה "בפנים אני רוקד" בתפקיד הצעירה סייובאן המטפלת בשני המוגבלים רורי אוש'ה (ג'יימס מק'אבוי) ומייקל קונלי.
בנוסף שיחקה גראי בתפקיד ראשי בסרט ההמשך לדרמה המוזיקלית המצליחה "ריקוד מושחת", "ריקוד מושחת 2: לילות הוואנה" ובדרמה "יריד ההבלים" בתפקיד אמיליה אוזבורן חברתה של בקי שארפ (ריס וית'רספון).
ב-2005 זכתה גראי להצלחה גדולה באוסטרליה בזכות הופעתה בסרט "המסע המופלא של מארי בריינט".
ב-2006 הופיעה בדרמה התקופתית "רוחות של חופש" בתפקיד ברברה ספונר אשתו של הפוליטיקאי האנגלי ויליאם וילברפורס, בעיבודו של קנת בראנה למחזה השייקספירי "כטוב בעיניכם" בתפקיד סיליה בתו של הדוכס פרידריך ובסרטו של וודי אלן "סקופ" לצידה של סקרלט ג'והנסון.
ב-2007 הופיעה גראי בדרמה המצליחה של ג'ו רייט "כפרה" בעלילה השנייה בתפקיד בריוני טליס הבוגרת.
גראי שיחקה בשנה זו גם בסרטו של פרנסואה אוזון "אנג'ל".
ב-2009 הועמדה גראי לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתפקיד אמה וודהאוס במיני סדרה טלוויזיונית המבוססת על הרומן "אמה".
ב-2011 הועמדה לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בתפקיד המפיקה בל רווליי בסדרת הדרמה "השעה" ולפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה על הופעתה בסדרה "עלה הארגמן".
בקולנוע שיחקה לאחרונה בדרמה "יום אחד" בתפקיד סילבי ארוסתו של דקסטר.
מונריאלה

היסטוריה

ראשיתה של מונריאלה מתחילה עם כיבוש פלרמו ב-831 על ידי האע'לבים. בישוף פלרמו נאלץ לנטוש את עירו, והעתיק את מושב הבישוף אל מחוץ לבירה. כנסייה מקומית צנועה, אגיה קיריאקי (Aghia Kiriaki), הוכתרה כקתדרלה הבישופית. עם כיבוש פלרמו ב-1072 שב הבישוף וקבע את מושבו בקתדרלה שבבירה. העיירה הקטנה שימשה את מלכיה הנורמאנים של סיציליה כאחוזת ציד, והם אף בנו בה ארמון, שמקומו היה, כנראה, במקום בו ניצב היום בית העירייה.

הקתדרלה

מעמדה של מונריאלה ככס בישופות תרם להחלטתו של רוג'ר השני, מלך סיציליה להקים במקום קתדרלה גדולה. בניית הקתדרלה (Duomo di Monreale), המוקדשת לעלייתה השמימה של מרים אם ישו, החלה ב-1174. בשנת 1182  קידש אותה האפיפיור לוקיוס השלישי כקתדרלה מטרופוליטנית בהודעת בולה אפיפיורית.
הקתדרלה, שהיא אחת הדוגמאות הבולטות לאדריכלות הנורמאנית בסיציליה, משלבת מאפיינים מהכנסיות האורתודוקסיות שבמזרח ומכנסיות המערב. אולם התווך, שלו שתי ספינות משנה צרות, בנוי בדמות טיפוסית לבזיליקה איטלקית; ואילו בית המקהלה משולש האפסיסים מזכיר את הכנסיות בעלות שלושה האפסיסים בכנסיות המזרח. עדות נוספת להשפעה המזרחית ניתן למצוא בכך שחלק מהכתובות בכנסייה הן ביוונית.
דלתות הברונזה של הקתדרלה הן מעשה ידי הפסל בן המאה ה-12 בונאנו פיזאנו ואילו דלתות הברונזה של הפורטל שמשמאל, מאותה תקופה, הן משל בריזאנו דה טראני.
פיוטר שלסט

תחילת הקריירה

שלסט נולד במשפחת איכר אוקראיני בכפר בסביבת חרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום באוקראינה). לאחר סיום בית הספר היסודי עבד במשרד הדואר ואחר כך במסילת רכבת המקומית. בשנת 1923 שלסט נכנס לקומסומול והחל משנת 1926 עבד במנגנון הארגון. לאחר השלמת הלימודים בשנת 1930 החל ללמוד הנדסה במכון למשק בחרקוב. במקביל ללימודי הנדסה היה עורך של עיתון. בשנת 1932 שלסט החל לעבוד במפעל לייצור ברזל בעיר מריאופול ובערבים המשיך בלימודי הנדסה בטכניון המקומי. לאחר סיום הלימודים, בשנים 1936–1937 שירת שלסט בצבא האדום ועם סיום השרות השתחרר בדרגת סגן.
בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 כיהן שלסט כמנהל במספר מפעלים של התעשייה הכבדה בברית המועצות ובתפקידי ניהול בממסד המפלגתי. בשנת 1954 שלסט עבר סופית לעבודה במנגנון המפלגתי והתמנה לתפקיד בכיר במחוז קייב של המפלגה. לאחר פטירת יוסיף סטלין היה שלסט יושב ראש וועדה לטיהור אנשים שהואשמו ללא סיבה בתקופת סטלין במחוז קייב ובמחוז ויניצה.

ראש אוקראינה הסובייטית

בהתאם להוראה ישירה של ניקיטה כרושצ'וב, ב-2 ביולי 1963 התמנה שלסט למזכיר הראשון של המפלגה באוקראינה הסובייטית. אולם משלא הצליח להגדיל את התפוקה החקלאית באוקראינה חטף ביקורת של כרושצ'וב. בהשפעת ניקולאי פודגורני ולאוניד ברז'נייב פעל להדחת כרושצ'וב מתפקידו ובמהלך ישיבה מכרעת בשנת 1964 היה ראשון הנואמים בגנות כרושצ'וב. לאחר הדחתו של כרושצ'וב צורף כחבר מלא לנשיאות המפלגה הקומוניסטית.
שלסט היה בין מובילי הקו הניצי בפוליטבירו. הוא תמך במתקפה נגד ישראל במלחמת ששת הימים והתנגד להתרת עלייה. בקיץ 1968 דחף לפלישה סובייטית לצ'כוסלובקיה והחלפת השלטון במדינה זו. שלסט הזהיר את חביריו בפוליטבירו מהתגברות רוחות לאומניים אנטי-סובייטיים באוקראינה אם השינויים בצ'כוסלובקיה לא ידוכאו. לימים נטען שלצורך כך חיבר שלסט דו"ח כוזב שהטעה את חברי הפוליטבירו. במרץ 1969 התבטא בחריפות נגד סין. בשנת 1972 התנגד לפגישה בין ברז'נייב וניקסון.
במהלך כהונתו תמך בפיתוח ומחקר התרבות האוקראינית, הקמת מוזיאונים מקומיים וכתיבת סדרת ספרים על ההיסטוריה של ערי אוקראינה. הוא תמך והגן על מספר פעילים אוקראינים שהואשמו בלאומנות. בהיותו ראש הממסד האוקראיני שלסט פעל לקבלת אוטונומיה כלכלית לאוקראינה הסובייטית ודאג לכך שהחלטות עקרוניות בנושא אוקראינה יתקבלו במוסקבה רק לאחר תאום איתו. כתוצאה מכל זה החלו חיכוכים עם הממסד במוסקבה ולאוניד ברז'נייב החל לבדוק אפשרויות להדחת שלסט מהתפקיד.
ב-19 במאי 1972 שלסט הועבר למוסקבה תוך קידום פורמלי לתפקיד סגן ראש ממשלת ברית המועצות, אך פורש כסילוק מתפקידו באוקראינה. באפריל 1973 פורסמה ביקורת פומבית נגדו בעיתון אוקראיני, בצעד שפורש ככוונה להדיחו. באופן רשמי שלסט ביקש לצאת לגמלאות ועזב את כל תפקידיו במנגנון המפלגתי. בשנים 1974–1984 שלסט היה מנהל של משרד תכנון של אחד ממפעלי התעופה במחוז מוסקבה. בכל התקופה הסובייטית לא הותר לו לבקר בקייב.
בשנת 1991 הוא תמך בהכרזת עצמאות על ידי אוקראינה ובשנת 1993 לאחר הפסקה ארוכה ביקר בקייב.
שלסט נפטר ב-13 ביוני 1996 בקרבת מוסקבה והוטמן בבית העלמין בקייב.
עבור פעילותו הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי (1968), עיטור לנין (3 פעמים), עיטור הכוכב האדום ועיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה.
החל משנת 1953 שלסט ערך רישום של פעילותו ופגישותיו ובשנת 1995 פרסם את ספר זיכרונות שהתבסס על רישום זה.
תורנטון ויילדר

ביוגרפיה

ויילדר נולד במדיסון, ויסקונסין לעמוס פרקר ויילדר, דיפלומט ועורך הויסקונסין סטייט ג'ורנל, ולאיזבלה תורנטון ניבן. ב-1906 אביו מונה לקונסול הכללי בהונג קונג והמשפחה עברה לסין. בסין הוא למד בבית ספר מיסיונרי דובר אנגלית. ב-1913 כהונתו של אביו תמה והמשפחה התיישבה בברקלי, קליפורניה. לאחר שסיים את בית הספר התיכון בברקלי ב-1915 עבר ללמוד באוברלין קולג' באוהיו. ב-1920 קיבל את התואר בוגר מאוניברסיטת ייל. אביו שלח אותו להשתלם בארכאולוגיה באקדמיה האמריקאית ברומא. לאחר מכן נמצאה לו עבודה כמורה לצרפתית בבית הספר הפרטי לורנסוויל בניו ג'רזי. ב-1926 פרסם את הרומן הראשון שלו "The Cabala", שמבוסס על זכרונותיו מרומא ומספר על שני אמריקאים שנפגשים עם קבוצה של אצילים אירופאיים. 
הרומן השני שלו, "גשר סן לואיס ריי", התפרסם ב-1927 וזכה להצלחה ובפרס פוליצר. הרומן מספר את סיפורם של חמישה אנשים שנספו ביחד בקריסתו של גשר עתיק בפרו של המאה ה-18. ב-1928 פרסם את "The Angel That Troubled the Waters ומחזות אחרים", שלא זכה להצלחה של "גשר סן לואיס ריי". לאחר סיבוב הרצאות באירופה קיבל את הזמנתו של רוברט מיינרד האצ'ינס (Robert Maynard Hutchins), נשיא אוניברסיטת שיקגו וחברו לכיתה לשעבר באוברלין קולג', ללמד באוניברסיטה. הרומן "האישה מאנדרוס" (1930), מתרחש ביוון הטרום-נוצרית ונכתב בהשראת הקומדיה של פובליוס טרנטיוס אפר. הרומן "Heaven's My Destination" ‏(1935) והמחזה זוכה פרס הפוליצר "Our Town" ‏(1938) מתרחשים בארצות הברית. 
ב-1942 פרסם את המחזות "The Long Christmas Dinner", שהולחן לאופרה על ידי פאול הינדמית, ואת "The Skin of Our Teeth" שזיכה אותו בפרס הפוליצר השלישי שלו. ג'וזף קמפבל והנרי מורטון רובינסון טענו שהמחזה הוא גניבה ספרותית מ"פיניגנז וייק" של ג'יימס ג'ויס. ב-1948 חזר לתקופה הקלאסית ברומן המכתבים אידי מארס, שעוסק בדמויות ובאירועים שהובילו לרציחתו של יוליוס קיסר. בין 1962 ל-1963 התגורר עשרים חודשים בעיירה דאגלס באריזונה, בנפרד ממשפחתו ומחבריו. בדאגלס החל לכתוב את הרומן "The Eighth Day", שהתפרסם ב-1967 וזיכה אותו בפרס הספר הלאומי. ספרו האחרון, הרומן האוטוביוגרפי "Theophilus North", התפרסם ב-1973. הספר עובד לסרט "Mr. North" בכיכוב אנתוני אדוארדס ב-1988. ויילדר נפטר ב-1975 בהאמדן, קונטיקט.
Bad

רקע והפקה

Bad הוא אלבום האולפן הראשון שג'קסון הוציא לאור לאחר עזיבת חמישיית הג'קסונים, וכ-5 שנים לאחר אלבומו הקודם, Thriller. הוא האלבום השלישי והאחרון שהפיק קווינסי ג'ונס, כאשר ג'קסון היה שותף להפקתו. במקור, ג'קסון התכוון להוציא אלבום משולש ולצורך כך כתב בסביבות 60 שירים, אך ג'ונס שכנע אותו להוציא אלבום שכולל 10 שירים בלבד. השיר "Leave me alone" צורף כבונוס בגרסת התקליטור ולאחר מכן אף יצא כסינגל. ג'קסון כתב את המילים לתשעה מתוך אחד עשר השירים שבאלבום.
ג'קסון החל בהקלטת גרסאות דמו לשירים כבר במהלך שנת 1984, לאחר סיום סיבוב ההופעות "Victory" בו לקח חלק יחד עם "הג'קסונים". העבודה על האלבום החלה בנובמבר 1986 וההקלטות התבצעו בין ה-5 בינואר ל-9 ביולי 1987. האלבום יצא למכירה ב-31 באוגוסט אותה שנה.

מכירות ומצעדים

כ-4 שבועות לאחר יציאת האלבום, ב-26 בספטמבר, הגיע האלבום לראש מצעד ה-בילבורד200, בו שהה 6 שבועות רצופים. האלבום היה הראשון שחמישה משיריו ("I Just Can't Stop Loving You", "Bad", "The Way You Make Me Feel", "Man in the Mirror", "Dirty Diana") הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 100. האלבום היחיד שהגיע להישג זהה היה האלבום "Teenage Dream" של הזמרת קייטי פרי.
בפברואר 2012 הוכרז במצעד הבריטי הרשמי ש-"Bad" נמצא במקום התשיעי בכל הזמנים ברשימת האלבומים שנמכרו בבריטניה עם מכירות של כ-3.96 מיליון עותקים. בנוסף לכך, הפך לאלבום הנמכר ביותר במדינה בשנת 1987.
פה פון ציצוויץ

ביוגרפיה

פון ציצוויץ נולדה בעיר קולובז'ג שבפרוסיה כבת למשפחת אצולה (גר') מפומרניה. אביה היה לויטננט קולונל בצבא גרמניה. הייתה לה אחות גדולה.
ב-1949 התגרשו הוריה, ואביה נישא בשנית.
ב-1967 זכתה בתואר "מיס שלזוויג-הולשטיין", באותה שנה נבחרה למיס גרמניה בטקס שנערך בברלין.
היא ייצגה את גרמניה בתחרות מיס תבל 1967.
לאחר מכן נהייתה לדוגמנית מצליחה והופיעה על גבי מגזינים רבים.
ב-1970 הופיעה בסרט הטלוויזיה "Kannibal Komix oder Das Haus in Weiß".
לאחר עזיבתה את תחום הדוגמנות היא נלחמה בהתמכרותה לסמים.
ב-1996 השתתפה בפרק של שעשועון הטלוויזיה "Die Montagsmaler" ששודר ב-ARD.
ב-2005 השתתפה במפגש איחוד של מלכות יופי לשעבר מגרמניה שנערך בפארק אירופה.
פון ציצוויץ הלכה לעולמה ב-9 בפברואר 2006.
דיר פצצות

דיר פצצות (בראשי תיבות: דפ"ץ) הוא מקום המיועד לאחסון פצצות בתוך בסיס טיסה מבצעי. מטבע לשון זה נוצר בצה"ל בראשית דרכו.
להבדיל מבונקר פצצות בעל המיגון הגבוה אך המאופיין בזמינות מוגבלת, ומערום פצצות פתוח בעל הנגישות הגבוהה אך היעדר המיגון, דיר הפצצות משלב בין ההגנה הסביבתית הנדרשת (על מנת למנוע מפיצוץ לפגוע במטוסים ואדם) לבין גישה מהירה ונוחה לפצצות בזמן מלחמה.
כתוצאה מכך, במרבית המקרים דפ"ץ יהיה ממוגן רק בצדדים, בעזרת בטון מזוין וערימות חול, ואילו מלמעלה יהיה רק מחסה שמש פשוט.
דפ"ץ ימוקם לרוב במרחק מכלי הטיס ואנשים, למעט במקרה של דפ"ץ הצמוד לדיר תת-קרקעי. כמות חומר הנפץ הכוללת המותרת לאחסון בתוך כל דפ"ץ תלויה במיקומו ובעוצמת הספיגה של קירותיו (ככל שמיקום הדפ"ץ קרוב יותר לכלי טיס, כך מותר לאחסן בו פחות).
הקבצת לימוד

הקבצת לימוד היא שיטה המופעלת במרבית חטיבות הביניים בישראל, ולפיה מחלקים את התלמידים למספר רמות לימוד ומעניקים הוראה מותאמת לכל רמה. ההקבצה קיימת בתחומי הדעת מתמטיקה ואנגלית. בישראל אסור לקיים הקבצות בבית הספר היסודי לפי מיון ההישגים, וחלוקה לקבוצות צריכה להיות הטרוגנית.

היסטוריה

השיטה החלה עם הקמת חטיבות הביניים בשנות ה-60, במטרה להתמודד עם בעיות ההוראה בכיתה הטרוגנית, על ידי חלוקה לקבוצות הומוגניות יותר. השיטה לא נועדה לחזק את התלמידים החזקים, אלא כדי לסייע לתלמידים החלשים ("טעוני טיפוח", מהשכבות הסוציו-אקונומיות הנמוכות) ועל ידי כך לצמצם את הפער הלימודי שהם צברו. תלמידי הקבצה נמוכה אינם תלמידי חינוך מיוחד שאינם מסוגלים לעמוד בדרישות המערכת, אלא שצברו פערים.

ביקורת על הפעלת שיטת הלימוד בהקבצות

נשאלת השאלה האם הפערים אכן מצטמצמים. מחקרים טוענים שהשיטה מנציחה ואף מגדילה את הפערים, ובמקום לסייע לתלמיד, השיטה מסייעת בעיקר לנבא את עתיד התלמיד (יותר מאשר שאר הגורמים - מוצא, השכלת הורים, ציפיות וכו'). 
בהקבצות הנמוכות מתמקדים בחומר הבסיסי בקצב איטי מתוך מטרה להתקדם טוב יותר בשלבים הבאים, אך בפועל לא מגיעים לשלבים הבאים. בפועל הקבוצה לא מתקדמת מעבר לחומר הבסיסי, ולפיכך התלמיד לומד פחות חומר לימוד. המורים הקיימים לא נדרשים להפגין דרכי הוראה מגוונות, המורים החזקים משובצים לכיתות החזקות, יש פחות משאבים (בשל העדר מעורבות הורים שבמקרים רבים אינם מזהים את השמות היצירתיים שנותנים להקבצות הנמוכות) וכן בהקבצות הנמוכות אין תלמידים חזקים שיסייעו לחבריהם. כמו כן השוואה שבוצעה עם בתי ספר ללא הקבצות מצאה שדווקא תלמיד שלמד בכיתה הטרוגנית רכש ידע רב יותר, וכן שסביבת הלמידה הנוצרת בהקבצות נמוכות יוצרת קושי רגשי, מכיוון שהתיוג פוגע בתחושת המסוגלות, גם אם כוונותיו טובות]. מחקרים מראים שמרבית התלמידים הלומדים בבתי הספר המקצועיים (ללא תעודת בגרות), או במגמות המקצועיות, למדו בחטיבת הביניים בהקבצות הנמוכות. כמו כן אחוזי העלייה מהקבצה נמוכה להקבצה גבוהה הם נמוכים מאוד]. לפיכך אותה החלטה גורלית בכיתה ז' שנועדה לסייע לתלמיד, בפועל היא עלולה לפגוע בתלמיד, להשפיע על החלטות היועצת בעניינו, לפגוע בלימודי התיכון, בלימודים גבוהים ובאפשרויות התעסוקה שלו בעתיד. כמו כן בתנאי הקבלה למסלולי בגרות יוקרתיים יש עדיפות ציון נמוך בהקבצה גבוהה מאשר ציון גבוה בהקבצה נמוכה.

סיכום יתרונות מול חסרונות

מחד גיסא ההפרדה בין הרמות השונות מקדמת את ערך המצוינות הלימודית, ועוזרת לתלמיד להתקדם על פי רמתו, ואילו המיזוג ההטרוגני פוגע בקצב הכיתה ובמצוינות שלה. מאידך יש הטוענים שקיים "משחק סכום אפס", בו הרווח של החזקים מתקזז עם ההפסד של החלשים, ולכן הנזק עולה על התועלת, ועדיף שהמוסד החינוכי יקדם מיזוג הטרוגני, ולו בלבד בשם שוויון הזדמנויות.
גוליילמו השני, מלך סיציליה

תחילת דרכו

גוליילמו נולד בסיציליה בשנת 1155. הוא היה בנו של גוליילמו הראשון, מלך סיציליה ונכדו של רוג'רו השני, מלך סיציליה. אמו הייתה מרגרט מנווארה, מלכת סיציליה. מלכתחילה לא היה נראה שיש לו סיכויים רבים לרשת את הכתר ביום מן הימים. היו לו שני אחים גדולים רוג'רו הרביעי, דוכס אפוליה ורוברט השלישי, נסיך קפואה. עם זאת, שני האחים מתו וכך הדרך לכתר הייתה פנויה בפני גוליילמו. ב-7 במאי 1166, כשהיה גוליילמו השני בן 11, מת אביו והוא הוכתר כמלך. מכיוון שהיה קטין, נשלטה הממלכה בידי אמו וכן קבוצת עוצרים, עד שנת 1171, אז הוכרז כבגיר.

נישואים ובריתות

בשנת 1174 כרת גוליילמו ברית עם רפובליקת גנואה ורפובליקת ונציה. הוא ניהל משא ומתן עם הארכיבישוף של טראני במטרה לקבל את ידה של נסיכה ביזנטית וכך לשים קץ לאיבה הארוכה בין ממלכת סיציליה לאימפריה הביזנטית. הניסיון נכשל. בפברואר 1177 הוא נישא לג'ואן מאנגליה בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור מאקוויטניה. בכך חיזק את מעמדו בפוליטיקה האירופית.
ביולי 1177, משלחת סיציליאנית שבראשה עמדו הארכיבישוף רומואלד מסלרנו ורוג'רו רוזן אנדריה, חתמה בשם גוליילמו על "אמנת ונציה", עם פרידריך ברברוסה קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בכך הושם קץ רשמית לתביעות הגרמנים לסיציליה. כדי לחזק את השלום, חיתן גוליילמו את דודתו בת השלושים קונסטנס מסיציליה, עם יורש העצר הגרמני היינריך (לימים היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה), שהיה צעיר ממנה ב-10 שנים.

מלחמות במזרח

בימי אביו של גוליילמו השני, אבדה לסיציליה "ממלכת אפריקה", שהייתה למעשה קולוניה סיציליאנית בצפון אפריקה. גוליילמו השני לא עשה ניסיונות לכבוש חזרה את הממלכה מידי חליפות אל-מוואחידון, ובמקום זאת יצא נגד מצרים שנשלטה אז בידי השושלת האיובית. ביולי 1174 30,000 לוחמים סיציליאנים הונחתו מול אלכסנדריה, אולם אז הגיע הסולטאן צלאח א-דין עם תגבורת ואילץ אותם לסגת. הזדמנות נוספת להרחיב את השפעתו במזרח, ניתנה לגוליילמו בשנת 1180, עם מותו של מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. הבלבול שהשתרר בקיסרות, גרם לגוליילמו להחליט על חידוש הסכסוך נגד הביזנטים. ב-11 ביוני 1185 נלכדה דיראכיום בידי צבא סיציליאני שכלל על פי המקורות 80,000 לוחמים כולל 5,000 אבירים, וכן 200 ספינות. מספר מוגזם ככל הנראה. הצבא המשיך אל סלוניקי, והצי, לאחר שכבש את איי יוון: קורפו, קפלוניה, איתקה וזקינתוס, המשיך לעבר אותה מטרה בדיוק. באוגוסט נפלה סלוניקי בהתקפה משולבת מהים ומהיבשה, ו-7,000 יוונים נהרגו.
לאחר מכן צעד הצבא לכיוון עיר הבירה, הקיסר החדש איזאק השני צעד נגד הפולשים, וב-7 בנובמבר 1185 נפגשו הצדדים בקרב על הנהר סטרומה. הקרב הסתיים בניצחון ביזנטי מוחץ, והסיציליאנים נאלצו לפנות את סלוניקי. בשנת 1189 גוליילמו כרת ברית שלום חדשה עם הקיסר הביזנטי, ובמסגרת הברית נטש את כל הכיבושים. גוליילמו גם התכוון להרוויח ממסע הצלב השלישי, משום שברור היה שהכוחות המערביים יאלצו לעבור בסיציליה בדרכם לארץ הקודש. עם זאת, בנובמבר של שנת 1189 הוא מת בפלרמו.
גוליילמו לא הותיר אחריו ילדים, אף על פי שיש המזכירים בן בשם בוהמון שמת בצעירותו. את מקומו של גוליילמו עתידה הייתה לתפוס דודתו, קונסטנס (אשת קיסר האימפריה הרומית הקדושה היינריך השישי), אך דודו הממזר של גוליילמו, טנקרד (Tancred), הנהיג מרד והוכתר באותה השנה (1190) כמלך סיציליה טנקרד הראשון.
רבי יהושע אוניא

רבי יהושע אוניא היה אמורא ארץ ישראלי בן הדור השני או השלישי לאמוראים. מקום מוצאו או מושבו, על פי שמו, הוא העיר אונו שביהודה.
נודע בשל מספר ברייתות ששנה, אשר הובאו בתלמוד הירושלמי.
ברייתא אחת ששנה עוסקת במועד חישוב שנות הערלה, שהוא מעת נטיעת העץ ולא מעת הרכבתו המחודשת: "אבל אמרו פירות נטיעה זו אסורים עד חמשה עשר בשבט,  תני רבי יהושע אוניא לית כאן מרכיב".
ברייתא נוספת ששנה נוגעת לחיוב במלקות גם בגין החזקת חמץ מזערי בפסח: "א"ר שמואל בר רב יצחק תנא ר' יושוע אונייה תיפתר שיש בו חמץ ואין בו כזית ... למכות.".
כמו כן, הביא תיאור מעשה בו תלמידי בית שמאי תקפו את תלמידי בית הלל, עד כדי שפיכות דמים, בשל ריבוי המחלוקות בין שתי הקבוצות בקביעת הלכות: "תנא ר' יהושע אונייא תלמידי בית שמאי עמדו להן מלמטה והיו הורגין בתלמידי בית הלל.  תני ששה מהן עלו והשאר עמדו עליהן בחרבות וברמחים.  תני שמונה עשרה דבר גזרו ובשמונה עשרה רבו,  ובשמונה עשרה נחלקו.".
אוימיאקון

מקור השם

הכפר נקרא אוימיאקון על שם נהר אוימיאקון הסמוך שיש הטוענים שמקור שמו מגיע מהמילה "חיום" שבשפת האוון, שמשמעותו "מים לא קופאים", על שם מעינות מים חמים שנמצאים בסביבה. האדמה קפואה תמיד בקפאון עד. אולם יש הטוענים שמשמעות המילה חיום (hэjум) היא "אגם קפוא".

היסטוריה

בתקופת מלחמת העולם השנייה נבנה בעיר שדה תעופה צבאי שסייע לצבא האמריקאי להוביל אספקה וסיוע לברית המועצות בחזית המזרחית.

גאוגרפיה

אוימיאקון נמצא כ-640 ק"מ מצפון מזרח לעיר יקוטסק ברמת אוימיאקון בעמק הנהר אינדיגירקה (Indigirka) בגובה של כ-750 מטר מעל פני הים ובמרחק 30 ק"מ מצפון מערב לכביש קולימה. הכפר נמצא בין רכס ורחויאנסק ורכס צ'רסקי. רכסים אלה מונעים זרימת אוויר חם.

טמפרטורות ואקלים

למרות שאוימיאקון מרוחק כ-2,900 ק"מ מהקוטב הצפוני ונמצא דרומה לחוג הקוטב הצפוני, שם נמדדת לעיתים קרובות הטמפרטורה הנמוכה ביותר בין כל המקומות המיושבים על פני כדור הארץ. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן רשמי הייתה 71.2° מתחת לאפס (26 בינואר 1926) ואילו הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן לא רשמי היא 81.2° מתחת לאפס (1916), בעוד שהטמפרטורה הממוצעת בינואר היא 50° מתחת לאפס. רק בווסטוק, אנטארקטיקה נמדדו טמפרטורות נמוכות יותר (89.2° מעלות מתחת לאפס).
בקיץ הטמפרטורות יכולות להגיע עד ל-35° מעל האפס. הפרש הטמפרטורות יכול להגיע ל 100° או יותר בין חורף לקיץ בשנה אחת.

דרכי הגעה

אומנם במרחק של כ-30 ק"מ דרומית מזרחית לכפר עובר כביש קולימה, אך מצבו רע וכמעט בלתי כשיר לנסיעה בחלקים העוברים בכפר.
נמל התעופה הסמוך ביותר הוא נמל התעופה אוימיאקון שבאוסט-נרה, בכפר טומטור הסמוך. נמל התעופה משרת מסוקים בלבד והוא פתוח רק בעונת הקיץ ואינו כשיר לשרת מטוסי נוסעים.
תחנת הרכבת הקרובה היא תחנת טומוט (Tommot) שנמצאת בכפר טומטור.
ידידיה טיאה וייל

תולדותיו

רבינו ידידיה נולד בליל יום הכיפורים (י' בתשרי) ה'תפ"ב (1721) בפראג, בנו של הרב נתנאל וייל.
עד גיל עשר למד אצל אביו ואחר כך למד בישיבתו של הרב יהונתן אייבשיץ. בשנת ה'תק"ג עזב את פראג ונסע לברסלאו, לאחר שרבו הרב אייבשיץ עזב שנה לפני כן את העיר ונסע למץ.
בשנת ה'תק"ד חזר לפראג ונשא את גיטל בת רבי יעקב איגר ראש הקהל בפראג. בפראג למד גם אצל הנודע ביהודה.
בשנת ה'תקי"ד התמנה לרב באוטיץ (גר'), שם ישב ארבע שנים. באותה תקופה חלה בעיניו ונסע לעיירת המרפא קרלסבד להתרפא.
בשנת ה'תקי"ח חזר לפראג ושהה שם חמש שנים.
באלול ה'תקכ"ג נסע עם אחיו אליעזר ליפמן לקרלסרוהה, מקום כהונת אביהם. כשנפטר אביו בל' בניסן ה'תקכ"ט (7 במאי 1769), התמנה לרב העיר; בתחילה סירב, אך בשבועות ה'תק"ל התרצה והנהיג את הקהילה עד יום מותו.
בי"ט בטבת ה'תקמ"ח נפטרה אשתו גיטל, והוא נישא לשיינכא בת מרדכי אופנהיים. באותה שנה נפטרה גם היא, והוא נשא אישה שלישית: פראדא בת גבריאל ממנהיים, שגם היא נפטרה לאחר זמן מועט בשנת ה'תקס"א.
הרב וייל נפטר בי"ז בתשרי (חול המועד סוכות) ה'תקס"ו, ונקבר ליד קבר אביו בקרלסרוהה.
בין בניו: הרבנים אברהם וייל רב בזולצבורג (1754–1831) ונתן וייל (1756–1829).
אלווד מיד

חייו

מיד נולד בכפר פטריוט שבדרום מזרח אינדיאנה. הוא קיבל תואר ראשון במדעים בהתמחות בחקלאות מאוניברסיטת פרדו בשנת 1882. הוא לימד מתמטיקה בקולג' החקלאי של קולורדו בשנים 1883-1884 ו-1886-1888 ובין לבין קיבל תואר מוסמך בהנדסה אזרחית. בשנת 1888 הוא מונה למהנדס של וויומינג ועם הפיכתה למדינה עסק בניסוח חוקי המים שלה. החוקים שניסח היוו מודל לחוקי מים ברוב מדינות מערב ארצות הברית, כמו גם לאוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה וקנדה. בשנת 1899 עבר לוושינגטון ונטל על עצמו תפקיד של יועץ לענייני השקיה במשרד הניסיונות של מחלקת החקלאות של ארצות הברית. בשנת 1901 ידו הימנית נדרסה על ידי קרון טרולי, בעת שהוא ניסה לטפס לתוכה. בשנת 1904 הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרדו על תרומתו לתחום ההשקיה, ומאז נודע כד"ר מיד. 
בין השנים 1907-1915 הוא כיהן כיו"ר ועדת הנהרות ואספקת מים בוויקטוריה, אוסטרליה. עם שובו לארצות הברית הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטת קליפורניה והיה יו"ר ועדה ציבורית של קליפורניה לניצול יעיל של הקרקע. בתקופה זאת הוא פעל לביצוע תוכניות להתיישבות כפרית מתוכננת. על פעלו בתקופה זאת הוא צוין כאחד מגדולי המארגנים של תנועת התיישבות. בשנת 1924 הוא מונה על ידי נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג', לראש לשכת הטיוב של ארצות, חלק ממחלקת הפנים של ארצות הברית.
בשנת 1923 הגיע מיד לארץ ישראל בהזמנת ההסתדרות הציונית כדי לבחון את ההתיישבות החקלאית. בדו"ח שלו הוא הציע לפתח תעשייה בענפים הקשורים לחקלאות וביקר את התלות המופרזת של היישובים החקלאיים במימון של המוסדות הלאומיים, תלות המביאה לדבריו בזבוז בגלל הידיעה שיש מי שיכסה את הגרעונות. הוא שב לארץ ישראל ב-1927 כאחד המומחים שנלוו לוועדת הסוכנות, שבאו להמליץ המלצות לגבי כלכלה, בנקאות, תעשייה, התיישבות, עבודה ובריאות בארץ ישראל. מיד תקף את שיטות ההתיישבות בארץ ישראל וכתב נגד השיוך המפלגתי של היישובים החקלאיים והאפליה נגד המפלגות שאינן שייכות להסתדרות בהקמת יישובים. מיד גם המליץ שלא להשקיע בהתיישבות בנגב מדרום לבאר שבע.