google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ו לו טרוליו

ביוגרפיה

לו טרוליו נולד בקווינס, ניו יורק, ב-2 בדצמבר 1970. משפחתו ממוצא איטלקי ואירי. הוא גדל בפלורידה, ולמד באוניברסיטת ניו יורק.

חיים אישיים

לו טרוליו נשוי לשחקנית בת' דובר ויש להם בן.

קריירה

לו טרוליו כתב והשתתף בתוכנית המערכונים The State, ובהמשך כשחקן אורח בתוכניות טלוויזיה שונות במהלך שנות ה-90.
בשנת 2001 שיחק בסרט הקולנוע Wet Hot American Summer, ובשנת 2015 בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, המבוססת על הסרט.
בהמשך, השתתף בסדרת הטלוויזיה רינו 911!, כמו גם בסרט הקולנוע של סדרה זו - רינו 911!: מיאמי, דיבב במשחקי וידאו (כגון ב-Grand Theft Auto: סיפורי ליברטי סיטי ובפרסומות טלוויזיה. הוא השתתף גם בסרטים נוספים (כולל בסרטו של ג'אד אפטאו, סופרבאד).
משנת 2013 משתתף לו טרוליו בסדרה הקומית ברוקלין תשע תשע, לצדם של אנדי סמברג ואנדרה בראואר.
בשנת 2015 שיחק בסרטו של טרנס מאליק "אביר הגביעים", דרמה בכיכובם של כריסטיאן בייל ונטלי פורטמן.
לנינגרדקה סנקט פטרבורג

היסטוריה

קבוצת הכדורעף "לנינגרדקה" נוסדה ב-1935 כחלק מאגודת ספרטק והיא נקראה בשם "ספרטק לנינגרד בשנים 1935–1977. בשנת 1978 נקרא TTU לנינגרד וזה היה שמה עד 2003 עת שונה שמה לשם הנוכחי.
הקבוצה התמודדה לראשונה באליפות ברית המועצות בעונת 1939 והשתתפה ב-43 עונות באליפות הבכירה. בעונת 1992 נטלה חלק בליגת העל הרוסית בכדורעף נשים. בעונת 2004 ירדה לליגת המשנה אך הבטיחה את חזרתה לליגת העל לאחר שזכתה באליפות הליגה בעונת 2005/2006.
הקבוצה השתתפה בגביע האתגר האירופי וסיימה במקום השלישי בטורניר בעונת 2009. קבוצת הנוער של לנינגרדקה סיימה במקום השלישי באליפות הנוער בעונת 2011.
עג'ול

נתונים דמוגרפיים

במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 79 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 292 תושבים, כולם מוסלמים.
על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית עג'ול מנתה 1,450 תושבים באמצע שנת 2006. במפקד של הלמ"ס בשנת 1997, רק 4.2% מאוכלוסיית עג'ול - שמנתה 1,026 איש - היו פליטים פלסטינים. קבוצת הגיל הגדולה ביותר בכפר הייתה ילדים עד גיל 14, המהווים 44.2% מהאוכלוסייה. כ -25.3% מהאוכלוסייה הם בין הגילאים 15 ל -29, 24.2% בין 30 ל -64, ותושבים מעל גיל 65, מהווים 6.3% מהאוכלוסייה. בפילוח המגדרי של עג'ול היו יותר גברים (51.7%) מאשר נשים (49.3%). במפקד של הלמ"ס בשנת 2007, הנתונים של אוכלוסיית עג'ול הראו אוכלוסיית הכפר קטנה ל-1,237 בני אדם, מהם 601 גברים ו -636 נשים.
שמחה מדעסוי

הרב שמחה אשכנזי מדעסוי (לעיתים: ר' שמחה הלברשטאם מדעסוי; נפטר י"א בכסלו ה'תקמ"ו 13 בנובמבר 1785) היה מגדולי יהדות אשכנז במאה ה-18. הגהותיו על הש"ס נדפסו בש"ס וילנא.

ביוגרפיה

נולד לרבי צבי הירש ביאלה מפוזנא אבד"ק הלברשטאדט ומחבר הספר עטרת צבי.
בראשית דרכו ברבנות כיהן כרבה של לנצ'נה (ה'תקט"ו, 1755), בהמשך החליף את אביו ברבנות העיר סקולה (ה'תקכ"א, 1761). בשנת ה'תקכ"ח (1768) החליף את רבי דוד ברלין ברבנות העיר דסאו.
נפטר ביום י"א בכסלו ה'תקמ"ו, 13 בנובמבר 1785.
גליקוזילציה

גליקוזילציה היא התהליך האנזימטי הקושר קבוצת סוכר למולקולה אחרת. המולוקולה השנייה יכולה להיות סוכר אחר ליצור רב סוכר או חלבון או ליפיד. גליקוזילציה יוצרת את אחד מארבעת רכיבי היסוד הקיימים בכל התאים (יחד עם חומצות גרעין, חלבונים ולפידים). בנוסף, היא משמשת למודיפיקציה של חלבונים לאחר התרגום. רוב החלבונים המיוצרים ברשתית התוך-פלזמית עוברים לאחר מכן גליקוזילציה.
וויטק

רקע

בשנת 1942 מצא נער מקומי ליד המדאן שבאיראן גור דובים של דוב חום סורי. אמו של הדוב נורתה, והנער מכר את הדוב לחיילי הצבא הפולני בעבור כמה פחיות בשר משומר. החיילים קנו את הדוב בשביל לעודד את רוחה של פליטה צעירה בשם אירנה בוקוביץ' מתלאות המלחמה, אירנה אף נתנה לו את שמו – וויטק. השם "וויטק" הוא שם סלאבי ישן, אם כי הוא עדיין נפוץ בפולין גם היום. השם בנוי משתי מילים: "woj" (קיצור של המילה "wojna" שפירושה מלחמה); ו-"ciech" (הנאה, שמחה, חיוך). לכן לשם יש שתי משמעויות: "הנהנה ממלחמה" או "הלוחם החייכן". 
וויטק הפך במהרה לאטרקציה עבור חיילים ואזרחים כאחד. עד  גיל שנה ניזון מחלב משומר אותו שתה מבקבוקי וודקה מרוקנים. תוך זמן קצר הפך לקמע הבלתי-רשמי של כל היחידות שהוצבו בסמוך.

וויטק בחיי הצבא

וויטק גויס רשמית לצבא הפולני, קיבל דרגת טוראי ונמנה עם פלוגת אספקת הארטילריה הפולנית ה-22 של צבא אנדרס. במהלך שירותו הצבאי עבר בעיראק ולאחר מכן דרך סוריה, ארץ ישראל, מצרים, ובדרום איטליה. כשהתבגר אכל פירות, דבש, ריבה וסירופ. הוא זכה לשתות בירה, שהייתה אהובה עליו כמעט כמו דבש. בזמן הפנוי נהנה ויטק גם מעישון סיגריות והיאבקות.
וויטק התגורר עם חיילים אחרים באוהליהם, ובנדידות ממקום למקום הועבר בתוך ארגז עץ באמצעות משאית. הוא למד להצדיע במסדרים ולשאת פגזים. היכולות הפיזיות של הדוב אפשרו לו להעביר פגזים בכמות גדולה עד לסוללות התותחים, אפילו כשהיה תחת אש. במהלך הקרב על מונטה קאסינו סייע וויטק על ידי הובלת תחמושת בכמויות ובמהירויות שלא נראו קודם לכן. ב-18 במאי נכבשה גבעת המנזר על ידי חיילי הקורפוס הפולני השני. 
לאות הוקרה על עזרתו, אישר המטה הצבאי לשנות את סמל היחידה לדוב הנושא פגז.

אחרי המלחמה

עם תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 הועבר וויטק יחד עם יחידתו לסקוטלנד. הוא הפך במהרה לפופולרי בקרב התושבים המקומיים והעיתונות, וזכה לתשומת לב תקשורתית רבה. הוא גם היה אורח קבוע בתוכנית "בלו פיטר" של רשת ה-BBC.  לוויטק ניתן צל"ש על שירותו ועל אומץ הלב שהפגין במהלך הקרב על מונטה קאסינו והוא אף הועלה לדרגת רב"ט. בעקבות שחרורו ב-15 בנובמבר 1947, נמסר וויטק לגן חיות בסקוטלנד בו בילה את שארית ימיו. לעיתים ביקרוהו יוצאי צבא פולנים שהעבירו לו בחשאי סיגריות ובקבוקי בירה. וויטק נפטר בגיל 21, במותו שקל כמעט 250 ק"ג ונישא לגובה העולה על 1.8 מטרים. 
ב-2011 הופק סרט אודות וויטק הדוב בקופרודוקציה בריטית, פולנית וגרמנית.
אלמוג בר

ביוגרפיה

אלמוג נולדה ב-1991 בחולון ובגיל 12, עברה עם משפחתה לראשון לציון. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר מקיף י', וסיימה תואר ראשון בתקשורת וניהול במכללה למנהל בשנת 2017. 
לאחר פרסום של סיפורים בדף הפייסבוק שלה הוציאה אלמוג בשנת 2015 את ספרה הראשון "שתי פרדות וחצי" בהוצאה עצמית. תחילה מכרה אלמוג את הספר דרך אתר אינטרנט, אך ברגע שהוא הופץ לחנויות הוא הפך לרב מכר ומכר מעל ל-20 אלף עותקים. הספר הוא אסופה של סיפורים קצרים העוסקים באהבה, פרידה ומה שביניהם.
בשנת 2017 הוציאה את ספרה השני "געגוע בין השורות" גם הוא בהוצאה עצמית. ספר זה כולל גם הוא סיפורים קצרים בנושא אהבה ומערכות יחסים. הוא הופץ לחנויות ישר עם יצאתו לאור ונכנס היישר לרשימות רבי המכר. את המימון להוצאת ספריה גייסה אלמוג דרך האתר "הדסטארט" בתמיכת הגולשים והעוקבים בדף הפייסבוק שלה.

ביקורות

כתיבתה של אלמוג זוכה לביקורות מעורבות. עקב יציאתה של אלמוג מכותלי הפייסבוק אל עולם הספרות, נוצר שיח ציבורי בנושא תופעת "סופרי רשת" אשר זוכים, מצד אחד, להערצת הקוראים ברשתות החברתיות ומחוצה להם, ומצד שני, לביקורות מאנשי הרוח והתרבות, המלינים על איכות הכתיבה שלהם לעומת הספרות הקלאסית יותר.
יונה אליאן (רופא)

יונה אליאן (1923 בערך - 17 ביוני 2011) היה רופא ישראלי, שבשנות ה-50 וה-60 נטל חלק, במסגרת מקצועו, בפעולות חשאיות של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.

ביוגרפיה

אליאן נולד ברומניה. הוא עלה לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר קום המדינה החל לעבוד בבית החולים תל השומר כרופא מרדים, ולימים מונה למנהל מחלקת ההרדמה בבית החולים.
גויס לפעילות ב"מוסד" על ידי רפי איתן, שהיה איש יחידת המבצעים המשותפת של "המוסד" והשב"כ ולימים עמד בראש היחידה. אליאן השתתף בפעולות רבות של היחידה עד לסוף שנות ה-60, במקביל לעבודתו הרגילה בבית החולים. 
הפעולה הידועה ביותר שבה השתתף הייתה לכידת הפושע הנאצי הנמלט אדולף אייכמן בארגנטינה בשנת 1960. הוא בדק את אייכמן לאחר שנלכד, והזריק לו חומרי הרדמה כדי לטשטשו ולאפשר להעלות אותו בבואנוס איירס למטוס שיצא לישראל.
פעולה שאליאן היה מעורב בה ושהסתיימה בכישלון הייתה מבצע ברן שהתרחש בשנת 1954. במהלך המבצע נחטף בחו"ל סרן אלכסנדר (אבנר) ישראל, מהנדס בחיל הים לשעבר, על ידי יחידת המבצעים של המוסד והשב"כ, לאחר שנודע בישראל כי פנה לשגרירות של מצרים במערב אירופה בהצעה למסור למצרים מידע צבאי. ישראל הוכנס לארגז שהועלה על מטוס שנשלח מישראל להביאו ארצה, אך במהלך הטיסה מת. גורמי המוות היו מינון יתר של חומר הרדמה שהזריק לו כנראה אליאן בשילוב עם הטמפרטורה הנמוכה ששררה במטוס. לפי הוראתו של איסר הראל המריא המטוס שוב עם הגופה שהושלכה אחר כך למימי הים התיכון.
במשך שנים רבות שמר אליאן על שתיקה ביחס לפעילותו במוסד וחשף את עובדת השתתפותו בפעולה ללכידת אייכמן רק כשלוש שנים לפני מותו.
אליאן נפטר בתל אביב ב-17 ביוני 2011, בגיל 88. הוא נקבר בבית העלמין במושבה כנרת.
יונה אליאן היה אחיינו של ז'אק אליאס.
המפלגה החוסטיסיאליסטית

היסטוריה

המפלגה הוקמה ב-1947 על ידי חואן ואווה פרון, והחליפה את מפלגת הלייבור הארגנטינאית, אשר פרון נבחר אליה מוקדם יותר באותה שנה.
כל הישויות הפרוניסטיות נאסרו מלהשתתף בבחירות לאחר המהפכה המשחררת של הצבא בארגנטינה ב-1955, ופרון נמלט ממנה. לאחר מספר תקריות אלימות, כמו גם משא ומתן של פרון עם המשטר הצבאי וזרמים פוליטיים שונים, פרון חזר לארגנטינה ב-1973 וניצח בבחירות באותה שנה. לאחר מכן נוצר מבוי חסום במפלגה, שכן היו בה פעילי שמאל וימין קיצונים יחדיו. לאחר מותו של פרון ב-1974, ההבנה השברירית בין פלגי המפלגה התפוררה, ופרץ גל אלימות פוליטית, שהסתיים בהפיכה צבאית ב-1976.
במהלך המלחמה המלוכלכת בסוף שנות ה-70, מאות פרוניסטים שילמו בחייהם, והתגבשה ההשקפה הפופוליסטית של המפלגה. בבחירות הדמוקרטיות הראשונות לאחר המשטר הצבאי, ב-1983, המפלגה נחלה תבוסה למפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי. כעבור שש שנים המפלגה חזרה לשלטון עם קרלוס מנם, שערך רפורמה בחוקה שאפשרה לו להיבחר בשנית. בנוסף הוא אימץ מדיניות ימנית נאו-ליברלית, ששינתה את ההשקפה הכללית של המפלגה.
בבחירות ב-1999 המפלגה הובסה על ידי קואליציה של האיחוד האזרחי הרדיקלי והחזית למדינה בסולידריות (גם היא ענף במפלגה החוסטיסיאליסטית), אך שבה לשלוט ב-2001, והייתה לה השליטה לבחירת נשיא זמני לארגנטינה לאחר המשבר הכלכלי באותה שנה. הקונגרס בחר בחוסטיסיאליסטי אדוארדו דואלדה, אשר כיהן ב-2002 וחלק מ-2003.
בבחירות ב-2003, קהל הבוחרים התפצל ל-3 חלקים, כאשר קרלוס מנם, נסטור קירשנר ואדולפו רודריגס סאה רצו כולם לנשיאות. לאחר ניצחונו של קירשנר, המפלגה התייצבה מאחוריו, כשהיא זזה מעט שמאלה על המפה הפוליטית.
פליקס אוטו דסוף

חייו

דסוף נולד בלייפציג ולמד שם בקונסרבטוריון הלחנה, פסנתר וניצוח אצל כמה מחשובי המורים של התקופה, ביניהם איגנץ מושלס לפסנתר ומוריץ האופטמן ויוליוס ריץ להלחנה. ראשית פרסומו בא לו כמנצח. בגיל תשע עשרה ניצח על תזמורת תיאטרון בדיסלדורף וכעבור חמש שנים הוצעה לו משרת מנצח אורח במה שהיה אולי התיאטרון הראשון במעלה, האופרה של וינה. בווינה היה לפרופסור באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבימה של וינה. בווינה גם התיידד עם יוהנס ברהמס ובהמשך ניצח על ביצועי בכורה של כמה מיצירותיו התזמורתיות. דסוף חיבר כמה יצירות בשנות ה-50' וראשית שנות ה-60' של המאה ה-19, אך ויתר על ההלחנה כאשר קריירת הניצוח שלו המריאה. בהמשך עשה לו שם כמנהל האופרה של פרנקפורט.
קשרי הידידות האמיצים שלו עם ברהמס באים לידי ביטוי בחליפת מכתבים בין השניים בשנת 1878, כשדסוף ביקש להקדיש לברהמס את רביעיית המיתרים אופוס 7 בפה מז'ור, שהיא כנראה המוכרת ביותר בין יצירותיו. הרביעייה זכתה אומנם להצלחה בביצוע הבכורה שלה, אך דסוף לא היה משוכנע עדיין שהיא ראויה לפרסום ושלח את הפרטיטורה אל ברהמס בבקשה לחוות דעת כנה ובהצעה להקדישה לו. ברהמס השיב לו בשבחים ליצירה ואמר, "... כבוד גדול יהיה זה לי אם תכתוב את שמי מעל כותרת הרביעייה - כך, במקרה הצורך, נספוג את המהלומות יחדיו, אם הציבור ימצא שאינה לטעמו." דסוף, מרוצה ואסיר תודה, השיב לו בהיתול הקנטרני, שהיה מקובל גם על ברהמס עצמו במכתביו, "... ודאי ירווח לך כשתראה את שמך מתנוסס לזכר עולם על עמוד השער של הרביעייה. אחרי שהבריות ישכחו את הרקוויאם הגרמני שלך, הם יוכלו להגיד, ,ברהמס? או, כן, זה שדסוף הקדיש לו את אופוס 7 שלו!'"
דסוף חיבר גם חמישיית מיתרים ל-2 כינורות, ויולה ו-2 צ'לי, אופוס 10, כמה לידר וספר כוראלים. כמנצח ביצע בנגינת בכורה את הסימפוניה הראשונה של ברהמס בשנת 1876.
דסוף מת בפרנקפורט ב-1892. בתו, מרגרטה דסוף, ייסדה את מקהלות דסוף כששהתה בניו יורק בביקור משפחתי בעיר.
Zap דפי זהב

דפי זהב

zap group היא חברה בישראל לחיפוש מידע על עסקים במגוון אמצעים. מאגר המידע של דפי זהב כולל כ-250,000 בתי עסק, ונחשב למאגר הגדול בתחומו בישראל. החברה, המנוהלת על ידי אילן צחי ובבעלות קרן אייפקס, נוהלה בעבר על ידי ניר למפרט וחברת ההשקעות האוסטרלית m Babcock & Brown Capital, לאחר שזו רכשה את מניות החברה מידי קרן מרקסטון ובעלי מניות נוספים ב-123 מיליון דולר. בדו"חות הכספיים שפרסמה חברת ההשקעות בפברואר 2009 נרשם שוויה של "דפי זהב" בסך 7 מיליון דולר בלבד. 
החברה, שמדריכי הטלפון שלה הם המקבילים בישראל ל-Yellow Pages המקורי מארצות הברית, נוסדה על ידי איש העסקים מוריס קאהן בשנת 1968, וקיבלה זיכיון מטעם משרד התקשורת להפצת שלושה מדריכי טלפונים באזור תל אביב והמרכז, חיפה והצפון וירושלים והדרום.

המודל העסקי

המודל העסקי של החברה היה מבוסס על חשיפה והפצה רחבה של מדריכיה לציבור, באמצעות חלוקתם מדלת לדלת וללא תשלום, תוך הישענות על הכנסות מבתי העסק בתמורה לפרסום מודעות במדריכים. כ-250,000 בתי עסק מופיעים בכ-80 מדריכים עסקיים ובאתר האינטרנט. רישום שורה בסיסית במדריך, הכוללת את שם העסק, כתובתו ומספר טלפון בקטגוריה הרלוונטית, ניתן חינם, אך עסקים רבים מעוניינים להבליט עצמם במדריך, ומוכנים לשלם על כך.
דפי זהב ידועה במסעות פרסום יצירתיים ושנונים, ומשפט הדגל שלה - "תן לאצבעות ללכת במקומך" - הפך למטבע לשון (שמשמעותו: עשה את העבודה בעזרת הטלפון / המחשב במקום להתרוצץ). בתחילת שנות ה-90 כיכב בפרסומות הטלוויזיה של דפי זהב השחקן דובל'ה גליקמן, שגילם את שאול, מוכר חמניות נוירוטי שבעקבות ההצלחה זכה לסדרה בכיכובו ששודרה בכבלים.

פעילות אינטרנט

ב-1995 העלתה דפי זהב אתר אינטרנט המאפשר חיפוש מקוון במאגר המידע הכולל מאות אלפי בתי עסק בישראל. התחרות לדפי זהב התגברה כאשר בזק השיקה שירות אינטרנט מתחרה ביולי 2008.
ב-2007 רכשה קבוצת דפי זהב 55% מהבעלות בחברת דן אנד ברדסטריט ישראל, המתמחה באיסוף ובניתוח מידע שיווקי ועסקי על כחצי מיליון חברות ישראליות.
ב-2012, עם התרחבות פעילות החברה באינטרנט, היא שינתה את המיתוג שלה ל-zap group (ראו בערך zap group על המשך פעילותה).
פאן-טאן

פאן-טאן או פאנטאן (בסינית: 番摊) הוא משחק הימורים סיני עתיק.

רקע

משחק הפאן-טאן הוא משחק הימורים בעל דמיון לרולטה. המשחק הוחלף עם הזמן במשחקי קזינו מודרניים ומשחקים סיניים מסורתיים, כגון מה-ג'ונג. 
המשחק היה אהוב על סינים אמריקאים במשך שנים רבות. בספרו המפורסם של ג'ייקוב ריס (1890, "How the Other Half Lives") הוא תיאר את חוויותיו מסלון משחקים כזה שנמצא בצ'יינהטאון. הצ'יינהטאון בסן פרנסיסקו היווה מקום למספר רב של בתי פאן טאן במאה ה-19. שוטר עיר לשעבר כתב ב-1889 שמקום היו כ-50 חדרי משחק. פאן-טאן עדיין משוחק במספר קזינואים במקאו.

אופן המשחק

משחק הפאן-טאן הוא פשוט, וכך הוא מתנהל: מסמנים ריבוע במרכז שולחן כלשהו או מניחים חתיכת מתכת מרובעת, בעוד שארבעת צידי הריבוע מסומנים במספרים אחד, שתיים, שלוש וארבע. ה"בנקאי" מניח על השולחן, בנוכחות השחקנים, כמות אקראית של כפתורים, חרוזים, מטבעות, גרגירי שעועית יבשים וכדומה, אותם הוא מכסה בקערת מתכת (המכונה ״טאן קוי״). לאחר ששלב זה הושלם, השחקים מהמרים ושמים את כספם על אחד, או יותר, מארבעת הצדדים שעליו רוצים להמר. כשכל ההימורים מונחים במקומם, הקערה מוסרת והדילר משתמש במקל חזרן ומתחיל להוציא את הפריטים מאמצע השולחן, כל פעם ארבעה בבת אחת, עד לאחרונים. כשמגיעים לסוף רואים, לפי החופן האחרון, מהוא המספר המנצח: אם בכלי נשארים ארבעה פריטים, המהמר(ים) ששם את כספו בצד 4 מנצח; אם הכלי מכיל שלושה פריטים, המהמר ששם את כספו בצד 3 מנצח; אם הכלי מכיל שני פריטים, המהמר ששם את כספו בצד 2 מנצח ואם הכלי מכיל פריט אחד, המהמר ששם את כספו בצד 1 מנצח. סכום הניצחון של נקבע על פי אחוז סיכוי הזכייה פחות עמלה שנעה בין 5% ל-25%. לדוגמה, נניח ששיטת הספירה היא של כל 4, אז שחקן שהימר עם 100 שקלים וניצח, יקבל סכום של 5% - 100*4 = 380 שקלים.
ניקולה סטיבנסון

ביוגרפיה

סטיבנסון נולדה באולדהאם שבמחוז לנקשייר ולמדה בבית הספר נורת' צ'דרטון.
היא ידועה בעיקר מתפקידיה בטלוויזיה, בהם מרגרט קלמנס בסדרה "ברוקסייד" של ערוץ 4. הנשיקה שלה עם אנה פריל (שגילמה את בת' ג'ורדש בסדרה) הייתה הנשיקה הלסבית הראשונה ששודרה באופרות סבון בטלוויזיה הבריטית. ב-2012 שודרה סצנת הנשיקה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון בבימויו של דני בויל ששודר ברחבי העולם. תפקידים ידועים נוספים שלה היו ג'ולי פיצג'ון / ברדפורד בסדרה "הולבי סיטי", סוזי דייווידסון ב"לדפוק שעון", ג'קי ארמסטרונג בסדרת הסרטים "אורות חג המולד" / "אורות הצפון" / "אורות הכרך", שרה ויליאמס בסדרה של ה-BBC "משפחה וחיות אחרות" ובסיטקום "All at Sea". ב-2012 שיחקה סטיבנסון בתפקיד לואיז בסדרת דרמה של ITV בשם "Homefront". ב-2014 הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "דרך ווטרלו" בדמות אלי וסטברוק המורה לאמנות.
בתיאטרון הופיעה סטיבנסון במחזה "פטריוט שלי" בבימויו של פיטר גיל עם הלהקה השייקספירית המלכותית, במחזות "נערתו ששת" ו"אדמונד" בתיאטרון המלכותי הלאומי בבימויו של אד הול, ובמחזה "סוס מלחמה" בתיאטרון ניו לונדון בווסט אנד בבימויה של מריאן אליוט.
ב-2007 שיחקה סטיבנסון בתפקיד ראשי במיני-סדרה בת שלושה חלקים של ה-BBC בשם "Superstorm" שביים ג'וליאן סימפסון. ב-2014 עבדה שוב עם סימפסון כשכיכבה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "סדר חדש".
בתחילת 2015 הופיעה בדרמה "Safe House" של רשת ITV.
מ-2015 עד 2016 שיחקה סטיבנסון בתפקיד טס האריס באופרת הסבון "אמרדייל". אחרי חמישה חודשים הופסקה השתתפותה בסדרה כשהדמות שגילמה נהרגה בתאונת פגע-וברח.

חיים אישיים

לסטיבנסון הייתה מערכת יחסים עם השחקן קירן או'בריין במשך שמונה שנים עד ל-1999. יש לה שתי בנות, אסמה נולדה ב-2008 ואייריס נולדה ב-2010. היא נשואה לאמן פול סטיבנסון.
בתו של כורה פחם

תקציר העלילה

לורטה (סיסי ספייסק) היא בתו הבכורה של כורה הפחם טד ווב (לבון הלם מלהקת הבנד) ולה עוד שבעה אחים. הם גרים בבית עץ גדול בעיירת כורים בקנטאקי. האב עובד קשה במכרה, מגיע מהעבודה שחור כולו ומפרנס בקושי את משפחתו ברוכת הילדים. לורטה עוזרת לאמה בעבודות הבית ובטיפול באחיה.
לעיירה מגיע חייל משוחרר בשם דוליטל לין המכונה בקיצור "דוּ" (טומי לי ג'ונס). הוא מתגאה לפני כל התושבים בביצועים שלו בג'יפ. מכל הבחורות הוא שם עינו על לורטה ומתחיל לחזר אחריה. אביה של לורטה מתנגד ליחסים אלה בגלל פער הגילים (דו בן 22 ולורטה בת 15) ואופיו ההפכפך של דו. אך לורטה מסרבת להפסיק את יחסיה עם דו למרות המכות שהיא סופגת מאביה.
לבסוף מרשה האב לדו לשאת את לורטה בתנאי שלא ירים עליה יד ולא ירחיק אותה ממשפחתה. הוא לא עומד בתנאים אלה. הנישואים במשבר, לורטה חוזרת להוריה. דו אומר לה שהחליט לעזוב את המקום ולנסוע לוושינגטון כי אינו רוצה לסיים את חייו בגיל ארבעים ככורה פחם. בנישואים שלהם יש מעלות ומורדות. לבסוף מוצא דו עבודה כמכונאי במוסך ולורטה נפרדת ממשפחתה ומצטרפת אליו לוושינגטון.
בגיל 19 מוצאת לורטה את עצמה מטופלת בארבעה ילדים ועסוקה בעבודות הבית. ליום הולדתה קונה לה דו גיטרה אך היא מקבלת מתנה זו בחוסר רצון כי אינה יודעת לנגן בה. לבסוף היא לומדת בעצמה לנגן, כותבת מספר שירים ומלחינה אותה. דו מבחין בכשרונה, עוזב את עבודתו, מתחיל לעבוד כאמרגנה ומפיק לה תקליטון עם השיר שלה "Honky Tonk Girl". בינתיים מת אביה של לורטה. הם נוסעים לבית המשפחה, משאירים שם את הילדים ומתחילים לנוע בין תחנות הרדיו אזורי בקנטקי כדי לשכנע להשמיע את התקליטון.
לאחר מאמץ מתפרסם השיר שלה ומגיע למקום ה-14 במצעד הפזמונים של שירי הקאנטרי. דו מצליח לסדר ללורטה הופעה באולם ההופעות המפורסם של מוזיקת הקאנטרי, ה-Grand Ole Opry בנאשוויל, טנסי.
זמרת הקאנטרי הגדולה אז, פטסי קליין (בוורלי ד'אנג'לו) מתרשמת משירתה של לין. היא מזמינה אותה לביקור בבית חולים שם היא מאושפזת לאחר תאונת דרכים. בין השתיים מתפתחת ידידות והן מתחילות במסע הופעות מוצלח שנקטע עם מותה של קליין בתאונת מטוס.
לורטה ממשיכה בקריירה שלה אך המאמץ הקשה והניתוק מהמשפחה נותן את אותותיו והיא נאלצת להפסיק את הופעותיה בגלל התמוטטות עצבים. לאחר שנה באחוזת המשפחה היא מתאוששת, חוזרת להופיע והופכת לגברת הראשונה של מוזיקת הקאנטרי.
הסרט מסתיים בביצוע של לורטה לשיר שחיברה המסכם את חייה: "בתו של כורה פחם".

פרסים

סיסי ספייסק זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. הסרט היה מועמד ב לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, העיצוב האמנותי, הקול, והעריכה.
ספייסק זכתה גם בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי והסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
הנרי נויפלד

הנרי נויפלד (13 במרץ 1923 - 15 בדצמבר 1986) היה קרדיולוג ורופא ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

ביוגרפיה

נויפלד נולד בלבובק שבפולין, וסיים את לימודיו האקדמיים ברפואה באוניברסיטת וינה בשנת 1948. בשנת 1951 סיים את תקופת התמחותו בקרדיולוגיה, ועלה לישראל. עם הגיעו, הצטרף נויפלד לצוות בית החולים תל השומר (לימים המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר), כשנה עבד במחלקה הפנימית ולאחר מכן עד שנת 1959 עבד כקרדיולוג. לאחר מכן הוא השתלם במרפאת מאיו שבמינסוטה בארצות הברית והיה עמית כבוד באוניברסיטת מינסוטה. בשנת 1961 הוא שב לישראל וכעבור שנה ייסד את המכון לחקר הלב בבית החולים תל השומר, והיה מנהלו הראשון. במכון פעל למיסוד בקרדיולוגיה כענף עצמאי, עסק בהפרדת האנגיוגרפיה ממחלקת הרנטגן ובשנת 1968 היה ממקימי היחידה לטיפול נמרץ.
במקביל לפעילותו המעשית, כיהן נויפלד לאורך השנים כמדען הראשי של משרד הבריאות וכפרופסור וראש הקתדרה לקרדיולוגיה על שם חיים שיבא בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. הוא השתתף בהנהלת האוניברסיטה, ישב במספר ועדות מקצועיות והיה חבר סנאט האוניברסיטה. כמו כן היה נויפלד פעיל באגודות מקצועיות, שימש נשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל, נשיא האיגוד הקרדיולוגי האסיאתי-פסיפי, נשיא ההתאחדות הקרדיולוגית הבינלאומית (שש שנים) ונשיא מייסד של האגודה הבינלאומית לתרופות קרדיו-ווסקולריות. נויפלד כיהן גם כיו"ר הנהלת האגודה המדעית ארצות הברית-ישראל וכיהן כסגן יו"ר המועצה לקרדיולוגיה קלינית במסגרת ההתאחדות הקרדיולוגית הבינלאומית. נוסף לכך הוא היה פעיל במסגרת ארגון הבריאות העולמי והשתתף בצוותי הארגון שפעלו למיגור מחלות לב ולמקרי חירום הנוגעים למחזור הדם.
בקשריו המקצועיים הבינלאומיים ראה נויפלד חשיבות לקידום מעמדה של מדינת ישראל.
נויפלד היה חתן פרס ישראל לרפואה לשנת 1985, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1984, חבר כבוד באיגודי קרדיולוגיים במדינות שונות (בהן ארצות הברית, ניו זילנד, אוסטרליה, פורטוגל, בריטניה, גרמניה ומקסיקו) ובמועצה לקרדיולוגיה קלינית, וחתן חמיה פרסים על הרצאות מיוחדות. במהלך שנות פעילותו, התפרסמו על ידו עשרה ספרים מקצועיים ונכתבו כ-400 מאמרים, בהם עבור ה-Cardiovascular Drugs and Therapy Journal שהוא נמנה בין עורכיו המייסדים. בהיותו מייסד המכון לחקר הלב היו מחקריו בעלי אופי ראשוני ובעלי חשיבות בתחום, ובהם פרסומיו בשנים הראשונות לפעילות המכון על שינויים בעורקים כליליים אצל ילדים ומחקר ארצי על פקידי ממשלה שערכו במכון בדיקות שגרתיות.
מתלמידיו : פרופ' יחזקאל קישון.
אמנות פלסטית

אמנות פלסטית היא שם כולל לאמנויות שעוסקות בחומרים הניתנים לעיבוד בדרך כלשהי, כגון חימר, צבע, נייר או מתכות למיניהן. אמנויות המסווגות כאמנויות פלסטיות הן, למשל, ציור, רישום ופיסול; כמו כן, יכולה ההגדרה להתייחס לעיתים לאדריכלות, לעיצוב ולעבודות בעץ, באבן ובמתכות. זהו אחד הענפים המרכזיים באמנות בכלל, וככל הנראה הקדום ביותר. ציורי קיר ופסלונים נעשו עוד בשחר האנושות. עם השנים התבררה המגמה של האמנות הפלסטית להגיע לכדי יצירת העתק מדויק של המציאות, אך כאשר מטרה זו הושגה במידה רבה בתקופת הרנסאנס, התחילה מגמה הפוכה של שבירת צורות והצגת רגש במקום המציאות.

התפיסה האקדמית והשינוי

עד סוף המאה ה-19 היה ידוע שגורל האמנות כולה נחתך בחדר העבודה של האמן ועצם מעשה היצירה מוכתב על ידי מגעו של הצייר בבד, גישושיו של ארכיטקט על פני שולחן השרטוט שלו, ותחושת החימר מתחת לאצבעותיו של הפסל. מעשי יצירה אלה היו ההישג והמהות של היצירה האמנותית. בתחילה, המגמה של האמנות הפלסטית הייתה מבוססת על התפיסה האקדמית והגיעה עד לכדי יצירת העתק מדויק של המציאות, בעיקר בציור ובפיסול. בימינו, עם התפתחות המדע והטכנולוגיה, הקשרים בין האמנים הפכו לעניין של יום ביומו ונוצר זרם חדש באמנות, שהוביל לדרך חדשה ושונה מכל מה שהיה ידוע עד היום בציור ובפיסול. הנוף, האנטומיה והמציאות נעלמו, ובמקומם באו הסמלים, שבירת הצורות ורגש.
חדר העבודה של האמן הפך לשקוף, האימפרסיוניסטים ביקרו אצל הקוביסטים, השפיעו זה על זה והושפעו יחדיו מחיתוכי העץ היפניים ומהפיסול האפריקאי. במהלך הקשרים הללו נוצרה האמנות בת ימינו. היום כל האמנים בעולם שותפים בתחום האמנות, ורק המבקר בתערוכה או ההיסטוריונים של האמנות ופרשנייה נדרשים לעקוב אחר מהלך הקשרים בין האמן לסביבתו או בינו לבין אמנים אחרים. האמן עצמו פטור ממתן פרשנות לעבודתו.