google/wiki40b huggingface dataset:
תראבין

מוצא

המקור של השבט הוא בערב הסעודית. הוא הגיע לנגב וסיני לפני כ-500 שנים. השם תראבין בא מעמק תורבה בערב הסעודית, המקום בו השבט התיישב פעם. שם-עצמי של השבט הוא "בוקום", אך עם הזמן השם תראבין נצמד אליו. כבר במאה ה-19 תראבין היה השבט הכי גדול בסיני. השייח' עטיה שייסד את השבט, מקודש על ידי בני השבט, וקברו נמצא בוואדי ותיר בחצי האי סיני סמוך לנואיבה בכפר שקרוי על שמו.

תראבין במצרים

בני-השבט תראבין מתגוררים בחלק המזרחי של סיני, בעיקר צפונית מהעיר נואיבה.

יחסים עם שלטונות

לאחר ההפיכה במצרים (2011) הבדואים בסיני קיבלו אוטונומיה לא רשמית עקב אי-היציבות הפוליטית במדינה. הרשויות המצריות תמיד חשדו ביחסים של הבדואים עם בני-משפחתם בישראל, ירדן וערב הסעודית. הפרשה של עודה תראבין היא ביטוי טוב לכך. חלק קטן מן הבדואים במצרים משרתים בצבא ובמשטרה אך בדרך כלל הם לא מצליחים להגיע לתפקידים בכירים.

בעיות קרקע

עקב אורח חיים סמי-נוודי הבדואים לא תמיד רשמו את הקרקעות על שמם מסיבות שונות - רצו להימנע מגיוס חובה לצבא הטורקי וגם לא רצו לשלם מיסים. השבטים חילקו את האדמות בין עצמם וכל בדואי ידע למי שייכת חלקת אדמה מסוימת, אך זה לא הופיע במסמכים רשמיים וכתוצאה מכך זה לא הוכר על ידי המדינה. מאז תחילת שנות 1980 הבדואים איבדו חלק מהקרקעות שלהם על שפת הים בסיני - ממשלת מצרים מכרה אדמות אלה לחברות המפעילות בתי-מלון באזור ועל הקרקעות האלה נבנו ערים שלמות כמו שארם א-שייח' והורגדה. כל עוד זה לא היה רשום על שמות של משפחות בדואיות, מצרים ראתה באדמות האלה אדמות המדינה. אחד הנישולים נעשה בשנת 1999 צפונית לנואיבה, הופקעו אדמות של שבט תראבין המתגורר באזור. הסוכנות לפיתוח התיירות המצרית לא הכירה בבעלותם של הבדואים על אדמות אלה. מעבר לכך ממשלת מצרים לא מעלה את הסוגיה הזאת לרשימת העדיפויות שלה ולא מנסה כלל למצוא פתרון לבעיה.

תראבין בישראל

פריסתו המקורית היא סמוך לגבול ישראל-מצרים. כיום, רוב אנשי השבט מתגוררים באזור באר-שבע.

בעיות קרקע

אחת הבעיות הרציניות במגזר הבדואי בישראל - בדומה למצרים - מחלוקת על בעלות על קרקעות. הבדואים לא רשמו את השטחים על שמם ובנוסף המדינה הפקיעה את רוב האדמות בנגב בשנות ה-50. זה גרם לתופעה של בנייה בלתי-חוקית. עד שנת 1989 המדינה הקימה שבעה יישובים באזור הנגב בשביל הבדואים והם: רהט, כסייפה, תל שבע, חורה, ערערה בנגב, לקייה ושגב שלום. כחלק מהפתרון של בעיית הבדואים המדינה מחלקת כאן חלקות אדמה עם בתים מוכנים במחירים סמליים לבדואים של השבט.

הקמת היישוב

המדינה העבירה את שבט תראבין ממקום למקום כמה פעמים עד שבשנת 2005 מתחם מאהל השבט ובתיו הנמצאים באזור משמר הנגב הוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב בשם תראבין א-צאנע, בהתאם להחלטת ממשלה מס' 881 מיום 29 בספטמבר 2003. במסגרת אותה החלטה הוקמו שמונה יישובים בדואים נוספים, שבעה מתוכם (כולל תראבין א-צאנע) נכללו בתחומי מועצה אזורית אבו בסמה. 
היישוב שוכן דרומית לרהט ולמשמר הנגב, מערבית לגבעות בר וצפונית-מערבית לבאר שבע. בשנת 2006 הוגדר כיישוב באזור עדיפות לאומית א'.

הפרויקט הסולארי

בקיץ 2010 נחתם הסכם בין חברת ערבה פאוור קומפני והשבט על הקמת שלושה שדות סולאריים בהשקעה של 400 מיליון שקל על שטחי משפחות בדואיות בנגב בשטח של 370 דונם בעלי יכולת ייצור של 20 מגה וואט. בספטמבר 2011 הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה מחוז דרום של משרד הפנים אישרה תוכנית למתקן פוטו-וולטאי הצמוד ליישוב תראבין.
אברהם חפוטא

ביוגרפיה

נולד במרקש שבמרוקו לרב יאיר חפוטא, אז ראש השוחטים במרקש וסופר בית הדין של רב העיר משה זריהן ולימים רבה של באר יעקב, בן לשושלת רבנים.
בגיל 14 נלקח על ידי הרב אברהם קלמנוביץ, יחד עם נערים מצטיינים נוספים, ללמוד בישיבת מיר שבארצות הברית. בכניסתו לישיבה נבחן על חמישים דפי גמרא מילה במילה]. לאחר זמן קצר חזר לישראל ולמד בישיבת פוניבז'. לאחר מכן למד תקופה קצרה בישיבת פורת יוסף, שם הוסמך לרבנות על ידי הרב עזרא עטייה. בהמשך עבר לישיבת באר יעקב, שם למד חמש שנים, עד שנתבקש לשמש כראש ישיבת הרמב"ם על פי עצת החזון איש]. בעת לימודיו בבאר יעקב זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבות מצטיינים לשנת ה'תשי"ג.
הרב חפוטא כיהן כעשרים ושמונה שנה כראש ישיבת הרמב"ם בתל אביב. בשנות ה-80 הקים את בית המדרש "מדרש הרמב"ם" בפתח תקווה. פרסם כ-50 ספרים בתחומים מגוונים.
הרב חפוטא משלב בין שיטות הלימוד הספרדיות והליטאיות.
נועה הר ציון

ביוגרפיה

נועה הר ציון נולדה בגני יהודה ובהיותה בת חצי שנה עברה עם משפחתה לכרמי יוסף, שם גדלה. לנועה אח ואחות מבוגרים ממנה. הוריה, רעיה ועופר הר ציון, הם בעליה של חברת "ירוק לבן" לצמחי נוי. בתיכון למדה ספרות ותיאטרון וביימה את המחזה "איחש פישר" מאת חנוך לוין. בצה"ל שירתה בתחילה כמש"קית קישור לכוחות הזרים, אחר-כך ככלבנית ביחידת עוקץ ולבסוף כפקידה פלוגתית. 
בתום שירותה הצבאי עשתה מכינה בת חצי שנה בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. היא בוגרת המסלול המלא בסטודיו של יורם לווינשטיין (2014-2011). במסגרת לימודיה זכתה בארבע מלגות: שתי מלגות הצטיינות, מלגה בתחרות מונולוגים ומלגה בתחרות מחזות זמר.
ב-2014 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בפסטיבל עכו בהצגה "אמסטרדם בלוג" מאת ובבימויו של ראובן קלינסקי. בהצגה מגלמת הר ציון את דמותה של שלי, צעירה ירושלמית במשבר, בת להורים גרושים שנוהגת לצלם את עצמה באובססיביות. שלי מכירה ברשת את הבלוגרית מרגריטה, מתאהבת בה וטסה ביום ולנטיין לאמסטרדם בה מרגריטה מתגוררת, כדי לפגוש אותה. אולם מרגריטה אינה מגיעה למפגש ובמקומה מופיעה אנה פרנק. 
ב-2016 זכתה בפרס השחקנית בתפקיד ראשי הטובה ביותר בתחרות פרס הבמה לילדים ונוער בהצגה "הנקה ופיט". ההצגה מציגה בתיאטרון המדיטק והיא עיבוד של ליאור גרטי לספר מאת רן כהן אהרונוב, בבימויו של נועם שמואל. ההצגה מתרחשת באמסטרדם, הולנד, בתקופת מלחמת העולם השנייה, הר ציון מגלמת את דמותה של הנקה הילדה, שמופרדת מהוריה ומסתתרת אצל משפחה הולנדית זרה. 
ב-2016 זכתה בפרס השחקנית בתפקיד משני הטובה ביותר, בתחרות פרס הבמה לילדים ונוער בהצגה "מושלמת". ההצגה מציגה בתיאטרון המדיטק והיא עיבוד של יעל טילמן ונועה לזר קינן לספר "נערות בלחץ" מאת ג'קלין וילסון, בבימויה של יעל טילמן. בהצגה הר ציון מגלמת את דמותו של בן, ילד בן עשר, הסובל מהפרעות קשב וריכוז.
הר ציון משחקת כיום (אוקטובר 2016) בשלוש הצגות בתיאטרון גשר: "המחברת הגדולה", בבימויו של עירד רובינשטיין; "חוות החיות" בבימויו של נועם שמואל ו"תל חורף", בבימויו של מיכאל קרמנקו. כעת היא בחזרות להצגה "במנהרה", עיבוד של רועי חן המבוסס על תסריט של דניס טנוביץ', בבימויו של עירד רובינשטיין.
ב-2016 הצטלמה לתפקיד הנשי הראשי בסרט הקולנוע העצמאי באורך מלא "ארץ נשייה", מאת ובבימויו של איציק רוזן. הסרט מתרחש בתל אביב של העתיד הקרוב, בה בחור (הלל קפון) מתעד את עצמו אונס נשים ומעלה את הסרטונים לדארקנט. הר ציון מגלמת את זוגתו, הדס, פליטת הריאליטי.
יוסף ברסלבי

יוסף ברסלבי (בּרַסלַבסקי; א' באדר תרנ"ו, 1 באפריל 1896, רוֹמְנִי, פלך פולטאבה האימפריה הרוסית (אוקראינה) – ל' בניסן תשל"ב, 14 באפריל 1972) היה חוקר ארץ ישראל ומדריך טיולים. נודע בשל כרכי הסדרה שכתב, הידעת את הארץ.

נעוריו

יוסף ברסלבסקי נולד בשנת 1896 ברוֹמְנִי שבפלך פולטאבה של האימפריה הרוסית (אוקראינה), בנם של דוד ברסלבסקי ושרה בת משה יצחק ניימרק. ליוסף עוד 4 אחים וביניהם משה ברסלבסקי.
בשנת 1905 עלה יוסף עם משפחתו ארצה במסגרת העלייה השנייה. תחילה גרה המשפחה ביפו אולם לאחר זמן מה עברו לגור באכסניית דרך ברמלה אותה החל אבי המשפחה לנהל והיא שימשה בעיקר כתחנת ביניים לנוסעים בדרך שבין יפו וירושלים. לאחר כשנה וחצי ברמלה נאלצת המשפחה לחזור ליפו כדי לשלוח את יוסף לבית הספר "עזרה" ולאפשר לו חינוך הולם. 
ב-17 בפברואר 1909 נפטר האב דוד והאם החלה לעבוד בחנות מכולת ביפו כדי לפרנס את משפחתה תוך שהיא מסרבת להצעה לקבל דמי חלוקה (מטעם ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב). על מנת לעזור בכלכלת הבית, מתחיל יוסף לתת שיעורים פרטיים לתלמידים בנווה שלום ונווה צדק. עם סיום בית הספר היסודי ממשיך יוסף את לימודיו בגימנסיה הרצליה. לשם כך עליו לצעוד כל יום, בחולות, מיפו לתל אביב.

תקופת מלחמת העולם האשונה

בתקופת מלחמת העולם הראשונה גרשו הטורקים את כל מי שאינו בעל אזרחות עות'מאנית. בדרך לגירוש מנמל יפו מסתתרת המשפחה בחנות של בן משפחה ברחוב בוסטרוס, מתעתמנת למחרת וחוזרת אל ביתה. ב-16 באפריל 1916 נכלא יוסף (עם צעירים נוספים) בבית הסראייה של יפו ונלקח משם למאסר ברמלה אך מוחזר לאחר זמן לביתו. 
ב-12 במאי 1916 גוייס יוסף לצבא האימפריה העות'מאנית ונשלח ברכבת לקושטא שם צורף לבית ספר לקדטים. בהשתדלותו של ד"ר ארתור רופין (שגלה לקושטא) ובסיוען של שגרירויות זרות שובצו רוב המגוייסים היהודים לתפקידי קצונה עורפיים לא קרביים. יוסף נשלח לבית ספר למכונות ירייה בכפר סן סטפנו שליד קושטא (כיום ישילקיי , שכונה בעיר) שם מונה לתפקיד מתורגמן מגרמנית לטורקית ובחזרה לגרמנית. תפקידו היה לסייע בקליטת מכונות ירייה גרמניות חדשות ולתמוך במערך ההדרכה של החיילים הטורקים עליהן. ב-1918, עם סיום המלחמה, חזר יוסף חוזר ארצה על גבי אוניית פחם כשאיתו חיילים משוחררים נוספים וכן מגורשי יפו ותל אביב (וביניהם אברהם שפירא, [[אליעזר שוחט ואחרים).

לאחר המלחמה

עם חזרתו ליפו בתום המלחמה עובד יוסף במתן שיעורים פרטיים ובהוראה בבית הספר לבנים. במקביל הוא משתלב בפעילות ארגון ההגנה ביפו כשהגזרה עליה הוא אחראי לשמור היא רחוב בוסטרוס. עבד כפועל בקבוצת כנרת ובקיבוץ מרחביה. לאחר מכן עסק בהוראה ובמקביל השלים את השכלתו.

משפחתו

בשנת תש"א (1941) נישא לד"ר מרים בת נתן גרינשפן והיה אב לבן ובת.
בתו, שרה קליין-ברסלבי, היא פרופסור אמריטה לפילוסופיה יהודית של ימי הביניים בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, הנמנית עם חוקרי הרמב"ם.
אחיו הצעיר היה ההיסטוריון משה ברסלבסקי.
החברה לחקר המקרא העניקה פרס על שמו.

פועלו

עסק בחקר ארץ ישראל ושימש כמדריך טיולים. בסיוריו עם מטיילים רבים לאורכה ורוחבה של הארץ, הקנה לציבור רחב מידע על ההיסטוריה והגאוגרפיה של ארץ ישראל.

כמו כן, עסק ברסלבי בחקר המקרא. במאמריו ניסה למצוא התאמה בין התנ"ך ובין ידיעת הארץ, לצורך זיהוי וחקר אתרים בארץ, או כדבריו: 
השפעת גומלין בין הגאוגרפיה המדעית-מודרנית לבין ספרות עתיקה, ארכאולוגיה, חקר חיי התושבים ותרבותם. כל אלה עושים את "ידיעת הארץ" לידיעת ארץ-התרבות העברית.
 תוצאות מחקריו באו לידי ביטוי בספרו "מידע הארץ למקרא".
בשנת 1947 קיבל את פרס יהושע חנקין מטעם הדירקטוריון של קרן קיימת לישראל, עבור ספרו "ארץ הנגב".

הנצחתו

בעיר מגוריו תל אביב נקרא רחוב קצרצר על שמו.
רצח יצחק לוי

רצח יצחק לוי התבצע בירושלים בפברואר 1950. יעקב מזרחי הורשע בביצוע הרצח, ונגזר עליו עונש מוות בתלייה, ולאחר שערעורו נדחה, הומתק עונשו על ידי נשיא המדינה, יצחק בן-צבי.

הרצח

יצחק לוי, סבל בן 25 מירושלים, נעלם ביום 23 בפברואר 1950. משלא חזר לביתו, פנו בני משפחתו למשטרה. במהלך החקירה התברר כי לוי נראה לאחרונה עם יעקב מזרחי, צעיר בן 22. ב-28 בפברואר נחקר מזרחי, אך שוחרר לאחר שחקירתו לא העלתה כי היה מעורב ברצח. בחודשים לאחר מכן, התקשתה המשטרה לפענח את היעלמותו של לוי, שנחשבה בגדר תעלומה והסעירה את תושבי ירושלים.
כשמונה חודשים לאחר ההיעלמות, ב-30 בנובמבר 1950, אסיר בשם ציון עבאדי סיפר למשטרה כי מזרחי התוודה בפניו ברצח של אדם, אשר שמו לא ידוע לו. לפי עדותו של עבאדי בוצע הרצח ביריית אקדח, והקורבן נקבר בחצר הקונסוליה הבריטית, בה הועסק מזרחי כשומר. החוקרים הגיעו לקונסוליה, ומצאו בה עצמות אדם, שבהמשך, זוהו כשייכות ללוי. בגולגולת שהתגלתה נמצא חור, שבעדו חדר כדור אקדח.
יעקב מזרחי נעצר. מהחקירה עלה כי ביום הרצח, פיתה מזרחי את לוי להגיע לבניין הקונסוליה בנימוק שהוא יסדר ללוי עבודה כנהג. כשהגיע לוי, ירה מזרחי בראשו וקבר את גופתו בחצר. המניע לרצח היה שהרוצח רצה להרגיע את חששה של אשתו, אשר האשימה את לוי בכך שהוא יפיץ עליה מידע משירותה בצה"ל. בהמשך עצרה המשטרה גם את אחיו הצעיר, יצחק מזרחי וכן את חברו ניסים רביבו שנחשדו כי לאחר הרצח הפשיטו את הקורבן, ושרפו את בגדיו לאחר שנורה.
במקביל, בדצמבר 1951 הורשע מזרחי בפרשת רצח אחרת - רצח חיים הנדלר, ונגזר עליו גזר דין מוות.
ב-25 ביוני 1952 הוגש כתב אישום נגד השלושה בגין רצח יצחק לוי. בית המשפט הורכב משופטים מחיפה ותל אביב, כדי למנוע ניגוד עניינים של שופטים המתגוררים בירושלים. בנובמבר 1952 הורשע יעקב מזרחי ברצח יצחק לוי ונגזר עליו מוות בתלייה. ב-9 באפריל 1953 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של מזרחי ואישר את עונש המוות. בסמוך לאחר מכן נתן מזרחי גט לאשתו. בספטמבר 1953, לכבוד יום הכיפורים, המתיק נשיא המדינה, יצחק בן צבי, את עונשו של מזרחי למאסר עולם.
מזרחי שוחרר מהכלא בשנת 1970. לאחר השחרור סיפר על התקופה בה המתין לעונש המוות: “רק נידון למוות יכול להרגיש ולהבין את זה”, אמר מזרחי. “תבין, אתה מרגיש שאתה הולך למות בצורה מתוכננת וקרה. זה לא קרב שאתה יכול להתחמק ממנו”. כאשר ביקר שר המשטרה בכלא אמר לו מזרחי, לדבריו: “כבוד השר, אל תחשוב שאתם עושים לי טובה שאתם משאירים אותי בחיים. 28 חודשים בתא הנידונים למוות זה דבר נורא. תחליטו – או-או. תעשו טובה ותגמרו. או חי או מת, אבל לא תלוי בספק”.
מרווין האריסון

קריירת מכללות

האריסון פתח במשך שלוש שנים בנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת סירקיוז, ושבר את שיא היארדים בתפיסה לקריירת מכללות (2,718). הוא ניצב במקום השני בטבלת תופסי הטאצ'דאונים בהיסטורית האוניברסיטה, עם 20. 
כמו כן, הספיק האריסון לשחק עם בוגר מפורסם נוסף של האוניברסיטה, הקוורטרבק דונובן מקנאב.

קריירה מקצוענית

מרווין האריסון נבחר על ידי הקולטס בבחירה ה-19 בדראפט 1996, בחירה אותה השיגו הקולטס באמצעות טרייד עם אטלנטה פלקונס.
להאריסון נוצרה מערכת יחסים יוצאת דופן עם פייטון מאנינג, רכז המשחק אותו בחרו הקולטס בדראפט 1998. 
השניים נחשבים לצמד הרכז-תופס הטוב בהיסטוריה של הליגה, ומחזיקים ביחד במספר רב של שיאים שבין תופס ומוסר.
בשנים הבאות הפך האריסון לאחד מן התופסים הפוריים ביותר בליגה, כולל רצף של 8 שנים בהן תפס מעל 1,000 יארד ו-10 טאצ'דאונים בכל עונה.
בשנת 2002 שבר האריסון את שיא התפיסות בעונה והעמיד אותו על 143 תפיסות. 
נכון לסוף עונת 2015, הוא ממוקם במקום החמישי בכל הזמנים בתפיסות לטאצ'דאונים (128), רביעי בתפיסות (1,102) ושביעי ביארדים בתפיסה (14,580).
Money Bag

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארדי בי, ג'ורדן ת'ורפ, קלנרד רפאל, לקאן גרין ואנתוני ווייט והופק על ידי לקאן גרין ודי ג'יי ווייט דיד איט. השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ, אשר מאפיין את שאר האלבום Invasion of Privacy.
עם השיר הופיעה קארדי בי בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "טונייט שואו עם ג'ימי פאלון".

הצלחה

למרות שלא יצא כסינגל, קיבל השיר את מעמד הזהב בארצות הברית, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, עקב מכירות של למעלה מ-500 אלף עותקים במדינה. ביוטיוב זכה השיר להצלחה רבה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-16 מיליון צפיות בסך הכל.
נטול נשמה (סרט)

רקע

הסרט מבוסס על ספרו של סרגיי מינאייב: "נטול נשמה. סיפורו של איש מזויף" (Дyxless. Повесть о ненастоящем человеке) שיצא לאור בשנת 2006. 
הספר מסופר מנקודת מבטו של המספר, מנהל מסחרי של הנציגות המוסקבאית של חברה צרפתית למכירת קופסאות שימורים. הגיבור הוא איש ציני, צורך אלכוהול וסמים ומנהל חיי מותרות עד שחייו עוברים תפנית והוא מתחיל לפקפק במשמעות חייו.

עלילת הסרט

גיבור הסרט הוא בן 29, מנהל בכיר בבנק בינלאומי גדול, בשם מקס. הוא מחזיק ברשותו רכב יקר, גר בפנטהאוז ומשתתף פעיל במסיבות שונות. 
מקס מבלה את חייו בלהרוויח כסף, את הכסף שהוא מרוויח, להוציא על המותגים היקרים ביותר אך עד מהרה הוא מוצא את עצמו חושב על עצמו ועל תכלית חייו ומוצא את עצמו מעריך את חייו, תוך התגברות על המשבר הפנימי שלו

הפקה

צילומי הסרט החלו בספטמבר 2009 בסנקט פטרבורג ובמוסקבה, ברם הם לא הצליחו להשלים את הצילומים עד סוף השנה בשל פרישת חלק מהמשקיעים בפרויקט. בשנת 2010 החומרים שצולמו הוצגו בפני פיודור בונדרצ'וק שהסכים ליטול חלק בפרויקט ובתוך 39 ימים הושלמו צילומי הסרט.
בהפסקה שבין הצילומים דנילה קוזלובסקי שבר את ידו במהלך הצגה בסנקט פטרבורג, אך השחקן המשיך להגיע לאתרי הצילומים עם גבס בידו.
אבבה דסה

ביוגרפיה

דסה נולדה וגדלה בנצרת עילית להורים יוצאי אתיופיה. הוריה עלו לישראל בשנת 1984 במסגרת מבצע משה עם שלוש מאחיותיה הגדולות ועם שני אחיה הגדולים - אולם שני אחיה נפטרו בדרכם לישראל. בישראל, הביאו הוריה לעולם שלושה ילדים נוספים. דסה שירתה בצה"ל במשטרה הצבאית כמאבחנת בטיחות במחסומים. במהלך שירותה הצבאי עברה תאונת דרכים בצומת בית ליד ולאחריה עברה שיקום במשך שנה. במהלך השיקום, נפטר אביה מאירוע מוחי. אירועים אלו הניעו אותה לעסוק במוזיקה.

קריירה מוזיקלית

דסה שמעה בילדותה ובנעוריה מוזיקת סול, אר אנד בי ומוזיקה שחורה, והחלה לשיר באופן חובבני בבית הספר התיכון. בשנת 2012, במהלך התנדבותה בקיבוץ גלעד, השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות The Voice ישראל והייתה חברה בקבוצה של המנטורית שרית חדד. בשלב הדו-קרב הראשון התמודדה מול קטלין רייטר ולא העפילה לשלב ההופעות החיות. לאחר השתתפותה בתוכנית, החלה ללמוד מוזיקה בבית הספר רימון. בסיום לימודיה, התנדבה בגאנה בבית ספר לבנות ובבית יתומים, ולאחר מכן הייתה זמרת ליווי בפרויקט של עידן רייכל. 
בשנת 2013, הקימה דסה את ההרכב המוזיקלי AvevA בו חברים אליזה אקוונדו, עומר לוצקי, אסף לביא ותמיר הלל, והחלה להופיע במסגרות שונות עם ההרכב. במקביל שקדה על אלבום בכורה בהפקתו של יוסי פיין. ביולי 2016, הוציאה לאור את השיר 'Who Am I' (בעברית: מי אני) כסינגל הראשון מאלבום הבכורה. באוקטובר 2016, הוציאה לאור את השיר 'I Wanna Go' (בעברית: אני רוצה ללכת) כסינגל שני מאלבום הבכורה. 
ב-11 בנובמבר 2016, השיקה את אלבום הבכורה 'Who Am I'. האלבום מכיל ששה שירים באנגלית ובאמהרית אותם כתבה והלחינה.
במרץ 2019 הוציאה את אלבומה השני My Thought אותו הפיק איציק פצצתי
וולוז'ין (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה וולוז'ין 37,543 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 33,179 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 88.14% בלארוסים, 7.41% פולנים, 3.19% רוסים, ו-1.26% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (90.66%) ורוסית (8.1%).
יואכים, נסיך דנמרק

חיים

יואכים נולד ב-7 ביוני 1969 בבית החולים של אוניברסיטת קופנהגן. הוא הוטבל ב-15 ביולי בקתדרלת ארהוס. הוא, לפיכך, החבר הראשון במשפחת המלוכה הדנית שהוטבל מחוץ לקופנהגן. סנדקיו היו דודתו מצד האם בנדיקטה, נסיכת דנמרק, דודו מצד האב ז'אן בטיסט דה לאבורדה דה מונפזאט, וכן האראלד החמישי, מלך נורווגיה וכריסטינה, נסיכת שוודיה. הוא התחנך בבית ספר פרטי בארמון אמליינבורג, ובבתי ספר יוקרתיים בצרפת ובבריטניה.
ב-1987 הוא התגייס כטירון לצבא המלכותי הדני והוצב ברגימנט "המלכה". שנה לאחר מכן הוא הועלה לדרגת סרג'נט, וכעבור שנה ללוטננט. בין 1989-1990 הוא פיקד על מחלקת טנקים, וב-1992 הועלה לדרגת האופטמן. ב-2005 הוא הועלה לדרגת מיור, ולאחר מכן פרש מהצבא. פרט לדנית, הוא דובר גם אנגלית, צרפתית וגרמנית.

תואר

בעת לידתו, קיבל יואכים את התואר "הוד מעלתו המלכותי יואכים מדנמרק". ב-29 באפריל 2008 הוסיפה אמו לתוארו ולתוארו של אחיו את התואר "רוזן מונפזאט". תואר זה עובר בירושה לצאצאיהם. הוא אביר מסדר הפיל, ומחזיק בעוד תארים ועיטורים רבים ממדינות שונות באירופה ובעולם.
אצטדיון וינטר

היסטוריה

אצטדיון וינטר הוקם בשנת 1983, כתחליף למגרש הבית גלי גיל של קבוצת הכח מכבי רמת גן.
בשנת 2001 עבר האצטדיון מתיחת פנים ראשונה בה הותקנו כ-8,000 מושבי פלסטיק על טריבונות הבטון. המושבים, בצבעי הקבוצה דאז, סגול ולבן, הותקנו בסדר אשר יצר את כיתוב שם הקבוצה, "הכח מכבי רמת גן", וכן את קריאת העידוד המפורסמת של אוהדי הכח, "הך הך הכח".
בפעם השנייה, ב-2006, לרגל עליית הקבוצה המאוחדת, הכח עמידר רמת גן, לליגת העל, שופץ האצטדיון בסיוע עיריית רמת גן והטוטו בצורה נרחבת יותר, שכללה התקנת עמודי תאורה חדשים שהובאו מאיטליה, שיפוץ תא התקשורת, הרחקת הגדר החיצונית ויצירת מרחב סטרילי סביב האצטדיון, צביעת היציעים, שיפוץ היציע המזרחי, הגדלת מספר הכניסות לאצטדיון משתיים לשש ושיפוצן ובניית ביתן חדש לקופות. על פי תוכניות עיריית רמת גן, האצטדיון ישופץ וישודרג בעתיד עד לרמת המתקנים בליגת העל כדי לשמש כאצטדיון העירוני הבלעדי לאחר שייהרס אצטדיון רמת גן.
באצטדיון שיחקו בעבר הקבוצות, עירוני ניר רמת השרון בעונת 2011/2012, מ.ס. כפר קאסם בשנים 2018-2015 ובית"ר תל אביב.
ריאליזם משפטי

השלב הראשון – עליית הפרגמטיזם

מיתוס האדם החדש באמריקה – בסוף המאה ה-19 יש ניסיון למצוא מיהו האמריקאי בניסיון להשתחרר אחת ולתמיד מאירופה. האמריקאים יוצרים אדם שבונה עצמו במו ידיו ומתחיל מאפס. הפרגמטיזם האמריקאי עולה מתוך ניסיון להסביר מה הפילוסופיה שמייחדת את האמריקאי. ראשית המסורת הריאליסטית בשלב הפרגמטיסטי.

אוליבר ונדל הולמס

אוליבר ונדל הולמס (1841 - 1935) היה שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. נודע בפסיקות המתקדמות שנתן, לעיתים קרובות בעמדת מיעוט, אשר העניקו לו את הכינוי – "הבדלן הגדול". הולמס מזוהה כיום כאבי הגישה הריאליסטית למשפט.
את ראשית המסורת הריאליסטית בשלב הפרגמאטי פתח השופט הולמס, בספרו The Common Law שבו טען כי: "חייו של המשפט אינם הגיון אלא ניסיון". האדם מוגדר כיצור מתנסה ופותר בעיות. ההנחות של נורמות, זכויות וכיוצא בזה אינן חשובות בעיני הולמס והוא רוצה לפתח את המשפט כמדע שמתמודד עם התנסות ולא כמשפט שמתמודד עם שאלות. הולמס מנבא שהמשפט האמריקאי ינסה לשאוב את המדעיות שלו מהכלכלה. האדם של ההווה הוא האדם של המילה הכתובה אך האדם של העתיד יהיה כלכלן – איש מדעי החברה. המשפטן ידע כלכלה כך שיוכל לבדוק באופן אמפירי את האופן בו המשפט יתקיים בפועל.

רקע

הריאליזם המשפטי עלה בין שנות ה-20 וה-30 בארצות הברית. מדובר בקבוצת אינטלקטואלים – מהקבוצות המזוהות עם השמאל הפוליטי שאנשיהן הגיעו מתחום ההוראה במשפט, קבוצה זו הקימה תנועה מרדנית (הריאליזם המשפטי כתנועה). מה שמאפיין את כתיבתם זו ביקורת כלפי השיטה המשפטית הקיימת, שהייתה באותה עת הפורמליזם המשפטי. 
החשיבה המשפטית באותה עת שמה דגש על הכרת הכללים והקשר בין מושגי המשפט, מתוך רצון להציג את המשפט כמדע. לדוגמה פרופסור לנגדל, דיקאן הפקולטה למשפטים בהארוורד באותה עת, גרס כי תפקיד המשפטן הוא להכיר את הדוקטרינות המשפטיות ולסווגן, באופן שיאפשר יצירתה של "גאומטריה משפטית" - הסקה אינדוקטיבית של כללים מתוך מקרים ספציפיים שנפסקו על ידי בתי המשפט, והחלה דדוקטיבית של הכללים על המקרים החדשים שבאים אל פתח בתי המשפט. כך, בדומה למעבדה אצל הפיזיקאי, מציג לנגדל את הספרייה כ"מעבדתו של המשפטן". מאפיינים נוספים של התפיסה הפורמליסטית הנוקשה ששלטה אז בארצות הברית הם האמונה שאין במשפט לקונה, שההכרעה המשפטית היא אובייקטיבית, ושמערכת המשפט אינה צריכה להתחשב בשינויי הזמן ובלחצים חברתיים.
הריאליזם יוצא נגד חשיבה זו, שלטענתו מטרתה הנצחת הפערים החברתיים והגנה על בעלי ההון. הריאליסטים טוענים כי השימוש במושגים של כללים - חובות במשפט הוא מחסום לחשיבה בהירה על עניינים משפטיים. השופט צריך להיבחן על פי מה שהוא עושה בפועל – התנהגותו ולא על ידי עיסוק תאורטי בחוקים שהם מחילים. 
כך, מוריס כהן, אחד מן הריאליסטים החשובים, מעמיד בפני המשפטן הריאליסט שתי מטרות מרכזיות: הראשונה היא לבחון מה בתי המשפט פוסקים בפועל (על ידי מחקר אמפירי של הפסיקות) - כלומר: מה קיים בפועל, והשנייה היא בחינה של הפסיקות הראויות, מתוך תפיסת המשפט ככלי להנדסה חברתית (באמצעות שימוש במדעי החברה - סוציולוגי, כלכלה וכו') - כלומר: מה ראוי שיהיה.
עם חברי קבוצה זו ניתן למנות בין היתר גם את קרל לואלין, ג'רום פרנק ורוברט לי הייל.
טריגאן

העלילה

הסדרה מספרת על אקדוחן שוחר שלום בשם וואש המנוס (Vash the stampede) שעל ראשו מונח פרס של 60,000,000,000 דולרים כפולים (המטבע בסדרה). סדרה זו מספרת על עלילותיו של וואש אשר נחשב כפורע חוק אכזרי אשר השמיד עיר גדולה והרג אלפי אנשים (ובשל כך הפרס על ראשו) ונרדף ללא הרף בידי ציידי ראשים ושתי ידידותיו מריל סטרייף, ומילי תומפסון (סוכנות בחברת ביטוח אשר נשלחו להשגיח על מעשיו ולעצור בעדו מלבצע עוד אסונות), בעולם עתידני/מערבוני בכוכב אחר בגלקסיה.
חיוך

חיוך בפיזיולוגיה הוא הבעת פנים הנוצרת על ידי מתיחת שרירים, במיוחד אלה הנמצאים משני צידי הפה, אבל גם סביב העיניים. בין בני אדם חיוך הוא בדרך כלל ביטוי להנאה, או שעשוע, אבל הוא יכול להיות אף ביטוי בלתי רצוני לחרדה, במקרים שכאלה החיוך נקרא עווית.

החיוך במחקר

קיימים ממצאים מחקריים המצביעים על כך שחיוך הוא תגובה נורמלית לגירויים מסוימים, המתרחשת ללא קשר לתרבות. תחושת שמחה גורמת בדרך כלל לחיוך. מחקרים רבים מצביעים על כך שחיוך הוא תגובה הטבועה באדם מעת לידתו (להבדיל מתגובה נלמדת) המופיעה אף בתינוקות עיוורים מלידה ואף נמצא כי עוברים מחייכים ברחם אימם. תינוקות מחייכים בימיהם הראשונים לחיים אף ללא כל גירוי סביבתי. בין החיות חשיפת שיניים, הדומה לעיתים לחיוך, היא בדרך כלל סימן לאיום, או להכנעה.
לחלק מן האנשים, בעת חיוך, נוצרות גומות חן בצידי הלחיים, זאת בגלל השריר בלחיים, המתכווץ וגורם להופעתן.
חיוך אינו רק משנה את הבעת הפנים אלא יכול אף לגרום למוח לייצר אנדורפינים, המפחיתים תחושת כאב פיזי ונפשי ויוצרים תחושת רווחה.
חקר הפסיכולוגיה של החיוך הוא תחום מחקר מתפתח בעל השלכות בתחומים רבים. כך למשל, בתחום רפואת השיניים קיים עניין רב בשאלה: איזה מראה שיניים יפה יותר בחיוך בפה פתוח?
ז'ורז' שחאדה

ז'ורז' שחאדה (בערבית: جورج شحادة, בצרפתית: Georges Schehadé; ‏2 בנובמבר 1905, אלכסנדריה - 17 בינואר 1989, פריז) היה משורר ומחזאי לבנוני. הוא כתב בצרפתית, והיה מקורב לסוריאליזם.

חייו

שחאדה היה בנם השני מתוך שישה ילדים של משפחה אמידה שחזרה ללבנון מאלכסנדריה, לאחר שירדה מנכסיה. הוא למד משפטים והחל לעבוד במערכת השלטון הצרפתית.
בשנת 1951 הוא התחתן, ובשנת 1977 הוא התיישב בפריז בגלל מלחמת האזרחים בלבנון.

יצירתו

תחילה הזכירה יצירתו את פול ורלן וארתור רמבו. מבקר אחד כתב, ששחאדה לא כותב את השירים, אלא שומר על לידתם. סן-ז'ון פרס היה זה שפרסם את שחאדה בשנת 1931. בנסיעתו לצרפת בשנת 1933 הוא הכיר את פרס, מקס ז'אקוב ואת ז'ול סופרויאל.
בשנת 1951 זכה מחזהו " Monsieur Bob'le" לבכורה בתיאטרון Théâtre de la Huchette. אותו Monsieur Bob'le מחליט יום אחד להתיישב במקום בשם Paola Scala, והתושבים של כפר שכוח אל זה מתייחסים אליו כאל קדוש. את שני המחזות הבאים ביים ז'אן-לואי בארו. ב- "La Soirée des proverbes" יש כביכול עלילת מתח של רצח, אך זה כלל לא הנושא של המחזה. המשורר שם במרכז את השפה ואת משמעות החיים. המחזה Histoire de Vasco תורגם ל-25 שפות, וגם מחזותיו הבאים זכו להצלחה.
ליזי מקגוויר ממריאה לרומא

עלילה

הסרט מהווה המשך לסדרת הטלוויזיה המצליחה ליזי מקגוויר.
אחרי שליזי סיימה את חטיבת הביניים, היא יוצאת עם כיתתה לטיול קיץ לרומא (בליווי המנהלת שלהם לעתיד).
במהלך הטיול ליזי נתקלת ב"זמר" פופ איטלקי מפורסם אשר נפרד מחברתו לבמה (שמאוד דומה לליזי),
הזמר האיטלקי מזמין את ליזי להצטרף אליו להופעותיו כמחליפה לשותפה הקודמת שלו (שעזבה כי הוא לא יודע לשיר), ליזי נענית בחיוב.
גורדו, חברה מהכיתה, שנאלץ להעביר חלק מהטיול בלי ליזי ובחיפוי עליה בזמן שהיא נעדרת, אינו מרוצה מהעניין ורוצה שליזי תהיה איתו.
בסרט ליזי עוברת עליות ומורדות ולומדת עם גורדו מה היא חברות אמיתית.