google/wiki40b huggingface dataset:
פרנק היינריך

פרנק היינריך (בגרמנית: Frank Heinrich; נולד ב-25 בינואר 1964 בסיגן) הוא תאולוג, פעיל חברתי ופוליטיקאי גרמני במפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU).

תחילת דרכו ומשפחתו

פרנק היינריך נולד בעיר סיגן. בגיל שלוש עבר עם משפחתו לדרום גרמניה, היכן שניהלו הוריו בית אבות. לאחר השירות החברתי, שהה היינריך במשך שנה בקנדה כפרח כמורה. כאשר חזר לגרמניה, סיים היינריך את לימודיו במקצועות החינוך החברתי, והפך לחבר בצבא הישע שבעיר פרייבוג בברייסגאו. עד שנת 1995 עמד היינריך בראש השירותים החברתיים המיסיונריים (״Die Insel״ ו-״Die Spinnwebe״) כעובד סוציאלי. בשנת 1997 הוצב היינריך כקצין במשרה מלאה בצבא הישע, ויחד עם אשתו הוביל את סניף צבא הישע בעיר קמניץ בין השנים 1997-2009.
היינריך נשוי מאז שנת 1987, ואב לארבעה ילדים.

קריירה פוליטית

היינריך הפך לחבר במפלגת ה-CDU בשנת 2007. בבחירות לפרלמנט הגרמני בשנים 2009 ו-2013 נבחר היינריך לחבר בבונדסטאג, לאחר שקיבל מנדט ישיר ממחוז הבחירה של קמניץ. מאז נובמבר 2009 משמש היינריך כיושב הראש של המפלגה במחוז הבחירה של קמניץ. בפרלמנט הגרמני, משמש היינריך כחבר בסיעת CDU-CSU, וכדובר-משנה של סיעת CDU-CSU בוועדה לזכויות אדם ועזרה הומניטרית. בנוסף, משמש היינריך גם כחבר-משנה בוועדה לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי.
העבודה הפוליטית של פרנק היינריך מתמקדת במחוז הבחירה שלו (קמניץ), תוך מתן דגש לנושאים שיתוף פעולה עם אפריקה, תשתית, שוויון חברתי, משפחה, זכויות הילד וקידום אזור קמניץ כאתר לפיתוח מדעי ומחקרי. בנוסף לכך, כוללת פעילותו את אפריקה, סחר בבני אדם, חופש דת, ושיתופי פעולה לפיתוח. כחלק מקבוצה קטנה של חברי מפלגת ה-CDU, הצביע היינריך נגד הענקת אישור קבע להפעלת כורים גרעיניים למטרות שלום, באוקטובר 2010. 
החל מקיץ 2012, מעורב היינריך, יחד עם 12 חברי פרלמנט נוספים מטעם ה-CDU, בקריאה ליתר-שוויון בתשלום מיסים לאנשים מאותו מין הנמצאים בברית זוגיות, כחלק מהחוק לברית הזוגיות. על-מנת ליצור שיתוף פעולה כלכלי בין העיר קמניץ ומדינות יבשת אפריקה, פעלו היינריך ולשכת המסחר והתעשייה של קמניץ לייסוד כנס ״Business trifft Afrika״ (״עסקים פוגשים את אפריקה״). מאז שנת 2014 הפך הכנס לאירוע רב-שנתי.
7z

7z הוא פורמט דחיסה של קבצים, התומך באפשרויות שונות לדחיסת מידע, בהצפנה, ובאלגוריתמי עיבוד שונים. 7z הופיע בהתחלה כיישום של תוכנת הארכיון 7-Zip. תוכנה זו מופצת באופן ציבורי תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו. הפורמט פותח על ידי איגור פבלוב, הופץ לראשונה ב-1999, וגרסתו היציבה האחרונה היא 9.20. סיווג ה-MIME של 7z הוא application/x-7z-compressed.
קוד מקור הרשמי של 7z מופץ כחלק מהקוד של 7-Zip

הצפנה

פורמט 7z תומך בהצפנה מבוססת אלגוריתם AES עם מפתח של 256 ביטים. המפתח מסופק על ידי המשתמש ועובר עיבוד עם פונקציית גיבוב SHA-256. ה-SHA-256 רץ 2 בחזקת 18 פעמים (262144), דבר זה יוצר השהייה משמעותית במחשבים איטיים בטרם מתחילה הדחיסה או החילוץ.

חסרונות

פורמט 7z אינו תומך בהרשאות מערכת קבצים, ומשום כך עשוי שלא להתאים למטרות גיבוי ואירכוב. פתרון לבעיה זו במערכות דמויות Unix היא המרת הנתונים לפורמט tar לפני דחיסתם עם 7z.
התוכנה אינה מאפשרת חילוץ מקבצי ארכיון "שבורים". משמעות הדבר היא שאם קובץ דחוס קיים בשלמותו בתוך קובץ ארכיון חלקי (פגום או בתהליך העברה), 7z אינו מסוגל לחלץ אותו מהארכיון כל עוד הארכיון אינו שלם.
היעדר מידע על קריסה והתאוששות, דבר העלול להוות בעיה כשקובץ ניזוק (בדומה לפורמט הדחיסה ZIP, ובשונה מ-RAR).
גן פסלים

גן פסלים הוא גן אשר ייעודו העיקרי הוא הצגת פסלים. זאת להבדיל מגן אשר ייעודו העיקרי שעשוע או ריאה ירוקה, ואשר עשוי להכיל גם יצירה פיסולית דקורטיבית או אנדרטה. בגן פסלים היצירות צפופות יחסית.
גני פסלים נמצאים לעיתים קרובות במוזיאונים, ומשמשים להצגת הפסלים הגדולים יותר, או אלו אשר הצגתם דורשת אינטראקציה מיוחדת עם הטבע (למשל אינטראקציה עם בריכת מים). בנוסף נמצאים גם גני פסלים כמתחם עצמאי. גני פסלים נמצאים לעיתים גם בגנים ציבוריים, שם הם נגישים יותר לציבור, אך חשופים יותר לסכנה של ונדליזם וגניבה.
תומאס טראסק

ביוגרפיה

טראסק גדל בבוסטון בנה של קרולין לואיס ובנו החורג של מאסטר סרג'נט רוברט לואיס. הוא למד לתואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת אמברי-רידל בפרסקוט שבאריזונה, במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית. הוא סיים לימודיו בפברואר 1984 ושירת כקצין בכוחות המילואים.
בספטמבר 1984 התגייס לשירות סדיר בחיל האוויר, עבר קורס טיס והוכשר כטייס מסוקים. 
שירת כטייס UH-1N בטייסת החילוץ וההצלה 40. עבר הסבה למטוסי MH-53 ושירת בטייסת המבצעים המיוחדים 20. הוא השתתף בפלישה האמריקאית לפנמה ובמלחמת המפרץ. במהלך המלחמה השתתף כקברניט MH-53 במשימת חילוץ של טייס F-14 טומקט שהופל בסמוך לבגדאד. על משימת החילוץ המורכבת והמסוכנת בתנאי מזג אוויר ושטח קשים ובשטח רווי כוחות אויב, עוטר בכוכב הכסף. כמו כן הוא וצוות המסוק זכו בפרס מק'קיי  המוענק על ידי האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה, לטיסה הראויה לשבח לשנת 1991. לאחר המלחמה שימש עוזר לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר בטרם חזר לטייסת המבצעים המיוחדים 20. לאחר תקופת לימודים שירת כקצין תכנון במפקדת כוחות האוויר של נאט"ו בנאפולי שבאיטליה. בשנים 1998–2001 שימש קצין מבצעים ומפקד טייסת המבצעים המיוחדים 20, הוא השתתף במבצעים בקוסובו. ב-2001 מונה לראש מחלקת מבצעים מיוחדים בלשכת קצין האג"ם של המטות המשולבים. 
באוגוסט 2002 מונה למפקד להק המבצעים 347 שהיה משויך לכנף החילוץ וההצלה 347 בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. בפברואר 2004 מונה לעוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. במאי 2005 מונה למפקד כנף המבצעים המיוחדים 58, בפברואר 2007 מונה למפקד בית הספר לקציני טייסות בבסיס חיל האוויר מקסוול שבאלבמה. 
ביולי 2008 מונה למפקד חיל האוויר ה-23 של ארצות הברית וכקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. בפברואר 2009 מונה לראש ענף תכנון והערכה בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. ביולי 2009 מונה לסגן מפקד לענייני תכנון ותיאום בפיקוד מרכז של ארצות הברית. באוקטובר 2011 מונה לראש ענף בניית הכוח, משאבים, דרישות והערכה אסטרטגית בפיקוד המבצעים המיוחדים. 
ביוני 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, שירת בתפקיד עד יולי 2017 ולאחר מכן פרש מהשירות הצבאי.
במהלך שירותו צבר טראסק למעלה כ-3,200 שעות טיסה, על מסוקי ומטוסי MH-53, HH-60, UH-1, CV-22, MC-130, HC-130 וכלי טיס נוספים למבצעים מיוחדים. 
טראסק בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת המדינה טרוי באלבמה, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, בעל תואר שני בלימודי כוח אווירי מבית הספר ללימודים מתקדמים של חיל האוויר, והוא בוגר המכללה לביטחון של נאט"ו ברומא שבאיטליה. הוא נשוי לקארין והם הורים לבת ובן.
חוק הירושה

חוק הירושה, תשכ"ה-1965 מסדיר את כללי הירושה בעקבות מותו של אדם. החוק קובע שבמות אדם יועבר עזבונו ליורשיו על פי דין או על פי צוואה. החוק קובע מיהם יורשיו של אדם ומהו סדר העדיפויות ביניהם בקבלת הירושה. הוא קובע מהו תוקף הצוואה ומהי צוואה בלתי חוקית. בנוסף, הוא מגדיר מהם התנאים לקבלת מזונות מתוך העזבון.
החוק אושר בכנסת החמישית ב-1 בפברואר 1965, ונכנס לתוקף תשעה חודשים לאחר פרסומו, ב-10 בנובמבר 1965.
משרד המשפטים אחראי על ביצוע החוק. בחוק היו תיקונים רבים במהלך השנים במצבים של ילדים מאומצים, מאמצים ואפוטרופוסים.

מטרת החוק

מטרת חוק הירושה היא לסדר במרוכז את כל נושאי דיני ירושה, צוואות ועזבונות, ולתת מענה כולל לכל הסוגיות בנושא זה. במסגרת דברי ההסבר של הצעת חוק הירושה, צוין כי מטרת החוק היא לכונן דין ישראלי מקורי בתחום דיני הירושה האזרחיים, וזאת במקום דיני הירושה שנותרו בישראל מתקופת השלטון העותמאני ותקופת המנדט הבריטי.

ביצוע חוק הירושה

שר המשפטים רשאי להתקין תקנות בכל עניין הנוגע לביצוע החוק. דרך נוספת לביצוע היא עריכת צוואה בפני רשות בחוץ לארץ והפקדת צוואה שם. אחרי פטירת אדם יש לפנות לרשם הירושה או לבית הדין הרבני כדי לקבל צו ירושה שיצהיר מיהם יורשי הנפטר. אם קיימת צוואה, יש לבקש צו קיום צוואה שיקיים את צוואת המנוח ויצהיר על יורשיו.
הן בטרם קבלת צו ירושה או צו קיום צוואה והן לאחר קבלתם, ניתן לפנות לרשם הירושה או לבית המשפט לענייני משפחה בבקשה למינוי מנהל עיזבון. תפקידו של מנהל העיזבון הוא לכנס את נכסי העיזבון, לשלם את חובות העיזבון, ולחלק את יתרת העיזבון בין היורשים. המוריש בצוואה יכול להורות על מינוי מנהל עיזבון ועל זהותו.

תיקונים בחוק

נקבע שמאומץ וצאצאיו יורשים את עיזבון המאמץ, וקרובי המאמץ יורשים את עיזבון המאומץ. אם יימצא אדם ללא אפוטרופוס (קטין, נעדר ועוד) בית המשפט יהיה רשאי למנות לו אפוטרופוס. בית הדין יהיה רשאי למנות אדם לניהול דברי הירושה ודרך חלוקתם. אם השאיר המוריש ילדים, והוריו עוד חיים, ההורים יקבלו כשישית מהירושה.
יתר על כן, לילד מאומץ זכות לרשת את עיזבון הוריו הביולוגים. זכות זו היא חד כיוונית כלומר, להורה הביולוגי אין זכות לרשת את עיזבון הילד שנמסר לאימוץ. עורך דין לענייני משפחה יוכל לטפל בענייניו השונים של הילד המאומץ, כולל זכויותיו לרשת את עיזבון הוריו המאמצים והביולוגים כאחד.
אפנדקטומיה

היסטוריה

תיעוד האפנדקטומיה הראשון היה על ידי אמייאן, רופא בצבא האנגלי. הוא הציג את התהליך בשנת 1735 ללא הרדמה. הראשון שבכלל אבחן אפנדיציטיס ובין הראשונים לבצע ניתוח מסוג זה היה פתולוג בשם רג'ינלד הבר פיץ (Reginald Heber Fitz) בשנת 1886, אך מכיוון שלא היה מנתח מוסמך לא ייחסו לכך חשיבות. מקרים מוקדמים יותר היו של המנתחים ויליאם גראנט בארצות הברית ב-4 בינואר 1885, אברהם גרובס (Abraham Groves) בקנדה ב-10 במאי 1883 ורוברט לוסון טייט (Robert Lawson Tait) בבריטניה ב-1880.
מאוחר יותר, בסוף המאה ה-19, ביצע בהצלחה H.Hancock ניתוח להסרת תוספתן בחולה עם אפנדיציטיס חריפה. כמה שנים לאחר הניתוח של Hancock, פרסם C.McBurney שורה של דו"חות על אופן האבחון והניתוח של תוספתן חולה באפנדיציטיס.
אפנדקטומיה, בניתוח לפרוסקופי או בניתוח פתוח, היא דרך הריפוי השלמה לחולי אפנדיציטיס. לפני שנים תועד מקרה יוצא דופן על אישה אשר חלתה באפנדיציטיס וטופלה באנטיביוטיקה, לאחר 10 חודשים חזרה לה האפנדיציטיס. בעקבות התקדמות הרפואה שיעורי התמותה מאפנדיציטיס הם  אפסיים.

הניתוח

מהלך הניתוח כולל כריתה של התוספתן והוצאתו דרך חתך באורך 2-4 ס"מ בצד הימני התחתון של הבטן. ניתוח זה נמשך כפחות משעה אם לא הופיעו סיבוכים. במקרה שפותחים את הבטן ומגלים שהבעיה היא לא בתוספתן, מתחילים בניתוח בטן חוקר ומעמיק. גם אם הבעיה היא לא בתוספתן בכל זאת חותכים אותו. הסרת תוספתן היא פעולה פשוטה: מרחיקים את התוספתן מן הרקמה המקיפה אותו וחותכים אותו מצד שמאל, ולבסוף תופרים את הנקב שנוצר במעי.

סיבוכים

אם לא מטפלים באפנדיציטיס, התוספתן יכול להיקרע בתוך פחות מ-24 שעות. כאשר הוא נקרע, תכולתו משתחררת לחלל הבטן ויוצרת דימום וזיהום. לרוב נוהגים להכניס את החולה לחדר ניתוח ברגע שאפשר, אך מחכים שהחולה יפסיק לאכול ולשתות כדי למנוע סיבוכים של הקאה בזמן ההרדמה.

שיקום

לאחר כ-24 שעות החולה מתחיל לאכול ולאחר כ-48 שעות הוא מתחיל ללכת ויכול להשתחרר לביתו.
מועצת מחוז לונדון

היסטוריה

עד אמצע המאה ה-19 האיגוד של לונדון, הממשל המקומי של הסיטי של לונדון שלט בחלק קטן מאוד מהאזור המטרופוליני של לונדון באותה עת. מועצת העבודות המטרופולינית (ה-Metropolitan Board of Works), שהייתה גוף ממונה (ולא נבחר) דאגה לעבודות הציבוריות ברחבי המטרופולין אולם מרבית הסמכויות נותרו בידי המחוזות השונים: מידלסקס, אסקס, סארי וקנט. בעקבות סידרה של מעשי שחיתות שהתגלו במועצת העבודות המטרופולינית, נחקק חוק הממשל המקומי 1888 ומכוחו הוקמה מועצת מחוז לונדון בשנת 1889. בהמשך הוקמו מועצות 28 רובעי לונדון על מנת שמועצות אלה יטלו את הסמכויות של המועצות הממשלתיות השונות שקדמו להן. מועצת מחוז לונדון קיבלה את סמכויות מועצת העבודות המטרופולינית, וכן סמכויות נוספות בתחום החינוך, התכנון העירוני והבנייה. בשנת 1903 קיבלה מועצת המחוז תחת סמכותה את סמכויות מועצת החינוך של לונדון. כמו כן המועצה קיבלה את הסמכויות להפעיל את החשמליות במחוז, ולפתח מערכת זו (שכללה, נכון לשנת 1933 עת הוצאו הסמכויות ממועצת מחוז לונדון והועברו למועצת התחבורה הציבורית של לונדון, כ-200 ק"מ של נתיבים וכ-1,700 קרוניות חשמלית).

פוליטיקה

בעת הקמת המועצה קיוותה הממשלה כי המועצה תהיה א - פוליטית, אולם במהרה נוצרו במועצה שתי מפלגות. מפלגת הרוב בעת הקמת המועצה הייתה המפלגה הפרוגרסיבית, אשר שלטה, יחד עם המפלגה הליברלית בממשלת בריטניה. המפלגה השנייה שפעלה במועצה הייתה המפלגה השמרנית הבריטית. המועצה נבחרה מדי שלוש שנים. בין 1889–1907 שלטו הפרוגרסיבים במועצה. בשנת 1907 זכתה מפלגת הרפורמים בשליטה במועצה ושלטה בה עד שנת 1934 עת זכתה מפלגת הלייבור לרוב במועצה - רוב עליו שמרה עד ביטול המועצה.

מיקום מועצת המחוז

לאחר הקמתה פעלה מועצת מחוז לונדון מספרינג גארדנז - הנהלת מועצת העבודות המטרופולינית שקדמה למועצת המחוז. בשנת 1906 החליטה המועצה להקים על שלושה מגרשים סמוכים, בצידו המזרחי של גשר וסטמינסטר על מנת להקים בניין הנהלה. המבנה תוכנן על ידי ראלף נוט ונבנה בין השנים 1909–1933. לאחר שהוקמה מועצת לונדון רבתי השתמשה מועצה זו במבנה עד לפירוקה.
חיים טהרלב

חיים טהרלב (במקור, "טרלובסקי"; 1914 – 1963) היה סופר, מחזאי ומשורר עברי.

ביוגרפיה

טהרלב עלה מליטא לישראל כשהיה בן 19 והצטרף לקיבוץ יגור. בשנת 1946 עיבד בעבור הבימה את המחזה "אהבת ציון" לפי אברהם מאפו, בבימויו של צבי פרידלנד. בשנת 1963 הוא עיבד את "המלך מתיא הראשון", ספרו של יאנוש קורצ'אק, למחזה "המלך מתיא בגטו: מחזה לגיל הנעורים". ההצגה זכתה להצלחה ותוכננה להופיע ברחבי הארץ, אולם טהרלב נפטר ממחלה בסמוך להצגתה הראשונה, בעודו בן 49 בלבד.
טהרלב פרסם שירים, מאמרים וסיפורים ב"דבר", ב"מעלה", "הדור" וב"דבר לילדים". בשנת 1998 יצאה בעריכת בנו אסופה משיריו, "נוה-סלעים", אשר כתב בשנות הארבעים והחמישים.
בנו של טהרלב הוא הפזמונאי והמשורר יורם טהרלב. נכדתו היא הציירת רוני טהרלב.
רפובליקת קומי

היסטוריה

במהלך ימי הביניים השטח היה חלק של רפובליקת נובגורוד והחל מהמאה ה-15 היה חלק של נסיכות מוסקבה.
בתקופת סטלין היו בשטח הרפובליקה מחנות עבודה לאסירים. חלק מהאסירים הועסקו בבניית מסילת הרכבת מאוחטה לוורקוטה, אחד מהם היה מנחם בגין.

פוליטיקה

בראש הרפובליקה עומד "ראש הרפובליקה" סרגיי גפליקוב, שמונה לתפקיד בספטמבר 2015. לרפובליקה יש פרלמנט הנקרא "המועצה המדינית".

כלכלה

לרפובליקה אוצרות טבע רבים ובה פועלות מספר חברות המנצלות אותם. רוב תושבי הרפובליקה מועסקים בענף עיבוד תוצרי נפט וגז, עצים ותעשיות הקשורות להפקת אנרגיה חשמלית. מרכזי התעשייה הם הערים סיקטיבקר, אינטה, פצ'יורה, סוסנוגורסק, אוחטה ווורקוטה.

גאוגרפיה

הרפובליקה נמצאת בצפון מזרח החלק האירופי והיא הרפובליקה הגדולה ביותר ברוסיה באירופה. היא גובלת מצפון בגליל האוטונומי של הניינץ, ממערב - בחבל ארכנגלסק, מדרום - בחבל קירוב, וקראי של פרם, הכולל בתוכו את החבל האוטונומי הקומי-פרמיאקי, ממזרח - בחבל סברדלובסק וטיומן, הכולל בתוכו את מחוז יוגרה (חנטי-מנסי) האוטונומי ואת המחוז האוטומי של ימל-ניינץ.
הנהר החשוב של הרפובליקה הוא נהר פצ'ורה, הנשפך לים ברנץ, כמו כן זורם בה נהר ויצ'גדה, יובלו של דבינה הצפונית, וכן מזן הנשפך כמו פצ'ורה לים ברנץ.

דמוגרפיה

בשנת 1939 היוו בני עם הקומי 72.5% מהאוכלוסייה, והרוסים רק 22%. מלחמת העולם השנייה הביאה לרפובליקה נמלטים רבים מאזור הקרבות שהביאו איתם ענפי תעשייה משמעותיים. אחרי המלחמה חלק מהם נשארו. כמו כן ברפובליקה אורגנו מספר מחנות אסירים. רבים מאותם אנשים שהגיעו לרפובליקה בעל כרחם נשארו בה והביאו לידי כך שכבר בשנת 1959 הרוסים נהפכו לרוב ברפובליקה והשתלטו על רוב משאביה.
על פי תוצאות מפקד האוכלוסין משנת 2010, הרוסים מהווים 64% מהאוכלוסייה, קומי 24%, האוקראינים 4.2%, טטרים 1.3%, בלארוסים 1.0% ושאר העמים כ-5%.
אביעזר קפלן

ביוגרפיה

קפלן נולד ב-1948 בתל אביב, וגדל בצפון תל אביב. בנעוריו היה חניך וחבר בתנועת המחנות העולים, ואף שימש כמזכיר הארצי של התנועה. גרעין הנח"ל שבו שירת הצטרף לקיבוץ לוחמי הגטאות, וקפלן הפך את המקום לביתו ונשאר לגור שם עד סוף ימיו. ברבות הימים התמנה למזכיר הקיבוץ. 
ב-1986 ייסד בקיבוץ, ביחד עם ד"ר מיכה שמר, את מפעל טבעול, המייצר תחליפי בשר מהצומח, וניהל את המפעל. עד להפרטת הקיבוץ, אליה התנגד, כל שכרו עבר לקופת הקיבוץ. ב-1995 רכשה חברת אסם 58% ממניות טבעול, קפלן הפך למנהל שכיר תחת אסם, וב-2003 אף התמנה לתפקיד המשנה למנכ"ל אסם. 
ב-2006 התמנה לתפקיד מנכ"ל אסם, כמחליפו של דן פרופר, שעבר לכהן בתפקיד יו"ר החברה. תחת הנהלתו נמשך השיפור בתוצאותיה העסקיות של אסם, שרשמה גידול ברווח 45 רבעונים ברציפות (נכון למרץ 2012), רכשה את השליטה על החברות מטרנה ובונז'ור והשלימה את רכישת מניות טבעול. קפלן נחשב לאחד המנכ"לים המוערכים ביותר בישראל, וב-2010 אף נבחר על ידי העיתון "כלכליסט" למנהל הטוב ביותר במשק. ב-2011 קיבל פרס על מפעל חיים מטעם התאחדות התעשיינים.
במרץ 2012 הודיע על פרישתו מתפקיד מנכ"ל אסם, לאור מצבו הבריאותי ומאבקו במחלת הסרטן. הוא נשאר דירקטור בחברה. החל מיוני 2013 נקרא כביש הכניסה לקיבוץ לוחמי הגטאות לזכרו: "דרך גזי קפלן".  
קפלן היה נשוי, אב לארבעה בנים וסב לשניים.
עמרי הרצוג

ביוגרפיה

הרצוג סיים ב-1999 תואר ראשון בהצטיינות בספרות כללית והשוואתית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ב-2002 סיים תואר שני במחלקה ללימודי תרבות באוניברסיטה העברית ולאחר מכן סיים תואר שלישי במסגרת התוכנית ללימודי תרבות של האוניברסיטה העברית. 
הרצוג שימש עד ספטמבר 2018 כראש המחלקה לתרבות יצירה והפקה במכללת ספיר, שימש מרצה במחלקה לספרות כללית ובמחלקה ללימודי תרבות באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטה הפתוחה, בבצלאל, בקריה האקדמית אונו במכללת עלמא ובמוסדות נוספים. 
הוא משמש מבקר ספרות בעיתון "הארץ" משנת 2002 וערך את כתב העת "הכיוון מזרח". בשנת 2011 זכה בפרס ברנשטיין לביקורת ספרותית בעיתונות יומית.
סוני אקספריה Z2

חומרה ועיצוב

הפלאפון מגיע עם אותה מסגרת האלומיניום כקודמו. הוא כולל גם זכוכית מחוסמת בחלק הקדמי והאחורי עם לחצן הכיבוי וההדלקה מצד ימין, שמיוצר מאלומיניום.
ה-Z2 כולל מסך בטכנולוגיות LCD IPS המשתמש בטכנולוגיה חדשה מבית סוני הנקראת Triluminos, בגודל 5.2 אינץ' עם רזולוצייה של 1920X1080, היוצרת צפיפות פיקסלים של 424. יש לו מצלמת 20.7 מגה פיקסל עם חיישן גדול בגודל 1/2.3 הכוללת את עדשת ה-G מבית סוני ומעבד התמונה BIONZ לנייד ו-RS Exmor לשיפור החיישן בנייד. המצלמה מסוגלת להקליט וידאו ב-HDR וברזולוציית 4K. הוא כולל גם מצלמה קדמית ברזולוציית 2.2 מגה פיקסל.
בצד המעבד וערכת-השבבים, המכשיר כולל את ערכת השבבים ה-Snapdragon 801 (שיפור שאינו משמעותי ממערכת-השבבים ה-Snapdragon 800 שב-Xperia Z1), שמכילה מעבד מרובע ליבות Krait 400 במהירות 2.3GHz ומאיץ גרפי Adreno 330 במהירות 550MHz. ה-Z2 כולל זיכרון RAM בנפח 3GB וזיכרון פנימי בנפח 16GB, הניתן להרחבה עד 128GB באמצעות כרטיס Micro-SD. ה-Z2 קל יותר וגם דק יותר מקודמו, כאשר משקלו של ה-Z2 הוא כ-163 גרם ועובי של 8.2 מילימטר. ה-Z2 תומך בקישוריות: NFC, 4.0 Bluetooth, DLNA ורדיו FM, באמצעות אוזניות. המכשיר כולל רמקולי סטריאו. הוא כולל עמידות במים ואבק בתקני IP55 ו-IP58.

תוכנה

ה-Z2 כולל את מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 4.4 ("קיטקט") עם ממשק מותאם מבית סוני, הכולל כמה תוספות, כמו: ווקמן (יישום מוזיקה), אלבום (יישום תמונות) ועוד. המכשיר כולל ישומים מבית Google, כגון: Chrome, Gmail ו-Youtube.
טום טומסק

היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1957 על בסיס מועדון הכדורגל של טומסק "TKS" שנוסד ב-1909 והיה למועדון הכדורגל הראשון של העיר. ב-1913 נוסדה אליפות העיר טומסק והקבוצה התמודדה בה. בשנות ה-50 זכתה הקבוצה באליפויות אזוריות שונות והייתה לאלופת המחוז.
בשנות ה-90, עת שהקבוצה הייתה בליגה הרוסית השנייה (הליגה השלישית בחשיבותה ברוסיה), ניסו בעלי הקבוצה להעפיל איתה לליגה הרוסית הראשונה (הליגה המשנית ברוסיה) ולאחר צירוף מספר שחקני מפתח כגון ואלרי קונובאלוב וויקטור סבלייב הקבוצה הייתה מתמודדת רצינית על ההעפלה לליגה הרוסית הראשונה.
בשנת 1996 הקבוצה סיימה שנייה בליגה הרוסית השנייה והעפילה לליגה הרוסית הראשונה. כבר בשנה הראשונה של הקבוצה בליגה הרוסית הראשונה, בעונת 1997, הקבוצה הגיעה למקום גבוה בטבלה אך לא מקום המספיק לעלות לפרמייר-ליג הרוסי.
הקבוצה צירפה אליה עוד מספר שחקני מפתח כדי שיעזרו לקבוצה לשרוד בליגה הרוסית הראשונה כגון סרגיי זוקוב ומיכאיל מוראשוב אך לקבוצה הייתה בעיה גדולה כאשר הספונסרית הראשית של הקבוצה, "חברת הנפט המזרחית", הוציאה עצמה מלהיות ספונסרית של הקבוצה והקבוצה התקשתה לעמוד בתנאים הקשים כלכלית שכן הקבוצה גם הייתה צריכה לשפץ את האצטדיון שלה כדי שיעמוד בתקנים של הליגה הרוסית הראשונה ולכן המטרה של עלייה לליגה הבכירה התחלפה במטרה לשרוד בליגה הראשונה.
לקראת סוף שנות ה-90 הקבוצה מצאה ספונסר חדש ולאחר שסיימה במקום השלישי בליגה הרוסית הראשונה בשנים 2002 ו-2003 היא סיימה שנייה בסוף עונת 2004 והעפילה לפרמייר-ליג הרוסי כאשר היא מתייצבת כקבוצת מרכז טבלה.
בהתאם לתוצאות עונה 2010 הקבוצה נשרה לליגת משנה. בעונת 2012/13 סיימה שנייה והעפילה בחזרה לליגת העל, אך בסוף העונה נשרה שוב לליגת המשנה. בעונת 2015/16 סיימה בצמרת הטבלה ובטורניר העפלה הצליחה לחזור לליגה הבכירה, על חשבונה של קובאן קרסנודאר. ברם, נשרה חזרה לאחר עונה אחת בליגה הבכירה.
בעונת 2018/2019 סיימה במקום השלישי בליגה הלאומית, אך כשלה בניסיונה להעפיל לליגת העל הרוסית בכדורגל, אחרי שהפסידה במשחקי המבחן.

שמות הקבוצה

שם הקבוצה שונה מספר פעמים מאז הקמתה בשנת 1957, אז נקראה "בורבסטניק", "טומיץ'" (1958, 1961-1963), "סיבלקטמוטור" (1959-1960), "טורפדו" (1964-1967, 1974-1978), "טומלס" (1968-1973) ו"מאנומטר" (1979-1987).
החל משנת 1988 שם הקבוצה הוא "טום טומסק", כפי שהוא כיום.
חניקה (אמנויות לחימה)

חניקה או אחיזת חנק היא סוג טכניקת גראפלינג שמטרתה לגרום לחנק, בין אם דמי (מניעה של הספקת הדם לראש) או גרוני (מניעה של כניסת חמצן לריאות). הפעלה של חניקה מובילה לחסך בחמצן שמגיע למוח, חסך שיכול להוביל לכניעה, להתעלפות, ואם משמרים את האחיזה לפרק זמן ארוך, אף למוות. חניקה היא טכניקה נפוצה באמנויות לחימה שונות, בין אם בשיטות הגנה עצמית, שיטות ספורטיביות, או אמנויות לחימה צבאיות. בשיטות הספורטיביות, מטרתה היא לעודד כניעה. בשיטות הצבאיות, מטרתה היא לנטרל, לעלף ואף להרוג.

חניקת גרון

חניקה גרונית היא חניקה המונעת את כניסת החמצן לריאות באמצעות הפעלת לחץ על קנה הנשימה. חניקה זו מתבצעת על ידי ליפוף אמת החונק סביב צווארו של הנחנק ומשיכה אחורנית של היד החופשית. חניקה זו פחות יעילה בעידוד אובדן הכרה מאחותה הדמית, אך היא גורמת לכאב חזק ותחושת קוצר נשימה. באמנויות הלחימה המכוונות לספורט, המתמודד הנחנק לרוב ייכנע בהפעלת החניקה. חניקת גרון נחשבת פחות בטוחה מכיוון שהיא עלולה להזיק לעצם הלשון, ולכן פחות נמצאת בשימוש בשיטות הספורטיביות.

חניקת דם

חניקת דם, המכונה גם אחיזת שינה, היא טכניקה המפעילה לחץ על העורקים התרדמניים, ובכך מונעת או מאטה את זרימת הדם למוח מבלי להפעיל לחץ על קנה הנשימה. חניקת דם המונחת היטב יכולה להוביל לאובדן הכרה בתוך מספר שניות, ואינה צורכת הפעלת כוח רב. הטכניקה הבסיסית ביותר להפעיל חניקת דם היא החניקה האחורית, בה מתמודד אחד אוחז בצוואר יריבו מאחור כך שאמתו וכתפו לוחצות על העורקים התרדמניים, וידו השנייה נועלת את האחיזה מאחור.

שימוש בתחרויות ספורטיביות

רוב החניקות בעולם הספורט הן חניקות דם, אם כי חניקות גרוניות ומעורבות נמצאות בשימוש. החניקה האחורית והחניקה המשולשת נחשבות בין הטכניקות היעילות ביותר בענף הMMA, ובענפי הג'ו ג'וטסו, ג'יו ג'יטסו ברזילאי וג'ודו נהוגות גם חניקות בהן משתמשים בגי כדי להפעיל לחץ על הגרון. בג'ודו ישנן איסורים מסוימים על חניקות שונות בהתאם לרמה ולגיל המתחרים, ובסמבו, חניקות אסורות לחלוטין.
ספריה לעם

ספריה לעם היא סדרת סיפורת של הוצאת עם עובד, שבמסגרתה יוצאים לאור כ-12 ספרים בעברית בשנה, מהם ספרי מקור ומהם תרגום. הסדרה החלה לצאת לאור באפריל 1955, אותחלה ומוספרה מחדש ב-1958, ומאז היא זוכה להצלחה רבה. בנוסף למכירת ספרי הסדרה בחנויות הספרים, לסדרה יש מפעל מנויים, שבמסגרתו מפרסמת ההוצאה בתחילת כל שנה את הספרים העומדים לצאת לאור בשנה זו, ומאפשרת למנויים להתחייב מראש על רכישת ספרים מתוך הסדרה, בהנחה גדולה.
עם הסופרים העבריים שספרי סיפורת רבים (לפחות חמישה) שלהם ראו אור במסגרת "ספריה לעם" נמנים יהושע קנז, אהרן מגד, חנוך ברטוב, עמוס עוז, נתן שחם, סמי מיכאל, אלי עמיר, חיים באר ומאיר שלו.
עם הסופרים המתורגמים שספרי סיפורת רבים (לפחות חמישה) שלהם ראו אור במסגרת "ספריה לעם" נמנים גרהם גרין, ברנרד מלמוד, אונורה דה בלזק, גבריאל גארסיה מארקס, ג'ון מקסוול קוטזי, פול אוסטר, אנטוניו מוניוס מולינה, איאן מקיואן, ז'ורז' סימנון, מייקל שייבון ורוברטו בולניו.
העורכים הנוכחיים (2017) של "ספריה לעם" הם משה רון, יובל שמעוני, דבורה נגבי ומאיה פלדמן. בעבר ערכו את הסדרה אליהו דוד שפיר, ירוחם לוריא, אברהם יבין, אמציה פורת, אילנה המרמן, נילי מירסקי, תרזה בירון-פריד ועוד.
ספרי הסדרה הם בפורמט של ספר כיס (אך על נייר באיכות גבוהה מהמקובל בספרי כיס). אחדים מספרי הסדרה יצאו לאור גם בפורמט גדול יותר, שבו האותיות גדולות יותר, לנוחות קוראים כבדי ראייה.
אחדים מספרי הסדרה, ובהם אנה קארנינה, יצאו לאור בשיתוף עם המפעל לתרגום ספרי מופת.

כותרים שיצאו בשיתוף עם "ספרית ילקוט"

בשנותיה הראשונות של הסדרה, כמה מהכרכים יצאו לאור גם במסגרת "ספרית ילקוט" של ועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה. המספור בכל אחת מההוצאות היה שונה, וכך גם שם הסדרה על הכריכה הפנימית ופרטי המו"ל בעמודים הראשונים.
מתתיהו דרובלס

ביוגרפיה

דרובלס נולד בוורשה בירת פולין ב-1931. הוא התייתם מאמו לפני המלחמה. בסוף 1940 נכנסה המשפחה לגטו ורשה. ב-1942 נלקח אביו ודרובלס בן ה-11 נשאר עם אחותו בת ה-13 ואחיו בן ה-9. בפברואר 1943 נמלטו השלושה מהגטו ובמשך שנתיים נדדו ביערות ובכפרים. בתום המלחמה הגיעו לאיטליה ונכנסו לבית הילדים, בית שיזופולי, של ילדי סלבינו. קרובי משפחה שגרו בארגנטינה הזמינו את דרובלס אליהם לבואנוס איירס, שם השלים השכלה תיכונית והיה חבר בית"ר. דרובלס עלה לישראל ב-1950 יחד עם גרעין שהקים את מבוא ביתר. בשנת 1955 היה קצין שלטון בית"ר וב-1956 התחיל לפעול במחלקת ההתיישבות של תנועת החרות. ב-1967 נבחר ליושב ראש משקי חירות בית"ר ובתפקידו זה הוביל את פעילות התנועה בהקמת שבעה יישובים חדשים מעבר לקו הירוק. בבחירות לכנסת השביעית הוא הוצב במקום ה-28 ברשימת גח"ל ונכנס לכנסת ב-1972, עקב פטירתו של יוסף ספיר.
באוקטובר 1973 הוא הכה וסילק בכוח מדוכן הנואמים את מאיר וילנר לאחר שזה האשים את גח"ל באחריות למלחמת יום הכיפורים. ועדת הכנסת הביעה צער על התקרית ועל דבריו של וילנר.
ב-1978 מונה לראש החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית במקביל לרענן ויץ, ובתפקידו זה פעל רבות לפיתוח ההתנחלויות ביהודה ושומרון. בין היתר הפיק, עם היכנסו לתפקידו, את "תוכנית האב לפיתוח ההתיישבות ביהודה ושומרון לשנים 1983-1979" אשר היתוותה את מדיניות ממשלת הליכוד וההסתדרות הציונית העולמית בנושא ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון. באוקטובר 1981, הציג את "תוכנית המיליון", תוכנית ליישוב מיליון יהודים ביהודה ושומרון תוך שלושים שנה.
דרובלס כיהן כנגיד חברת אוצר התיישבות היהודים וחבר בוועדת הדירקטוריון שלה, וכן כחבר הנהלת יד ושם.
בשנים 1994–2012 שימש יו"ר הארכיון הציוני המרכזי. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008 בירושלים, עיר מגוריו, שובץ במקום ה-10 האחרון והסמלי ברשימת הליכוד לעיריית ירושלים. בשנת 2011 הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות של יום העצמאות.
נפטר ב-21 באוקטובר 2018, ונקבר במבוא ביתר