google/wiki40b huggingface dataset:
טרה ליפינסקי

ביוגרפיה

ליפינסקי נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה בתם של פטרישיה ברוזיניאק, מזכירה וג'ק ריצ'רד ליפינסקי, עורך דין. היא גדלה בסוול, ניו ג'רזי עד שנת 1991. היא החלה להחליק על גלגיליות מגיל 3 ומגיל 6 התאמנה בהחלקה על הקרח. בתחרות אזורית, הראשונה שלה, בשנת 1990 היא סיימה במקום שני. בשנת 1991 משפחתה עברה בעקבות האב לסוגר לנד, טקסס שם לא היו תנאים להחלקה. בשנת 1993 היא עברה עם אמה לדטרויט, מישיגן והתאמנה בהדרכתו של ריצ'רד קלהאן.
באליפות ארצות הברית בהחלקה על הקרח שנערכה בסן חוזה קליפורניה בינואר 1996 זכתה ליפינסקי במדליית ארד. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה באדמונטון קנדה במרץ אותה שנה היא סיימה במקום 15. היא הופיעה בתרגיל הקצר, לצלילי "On the Town", ובתרגיל החופשי, לצלילי "Speed" ו-"The Prince of Tides".

אלופת ארצות הברית ואלופת עולם

באליפות ארצות הברית בהחלקה על הקרח שנערכה בנשוויל טנסי בפברואר 1997 זכתה ליפינסקי במדליית זהב בהיותה בת 13 שנים ו-7 חודשים. חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בלוזאן שווייץ בשנת 1997 היא זכתה במדליית זהב לפני בת ארצה מישל קוואן וונסה גוסמרולי מצרפת. היא הופיעה בתרגיל הקצר, לצלילי "Little Women", ובתרגיל החופשי, לצלילי "Much Ado About Nothing" ו-"Sense and Sensibility" ובכך הייתה לאדם הצעיר ביותר שזכה במדליית זהב באליפות העולם בהחלקה על הקרח בהיותה בת 14 שנים, 9 חודשים ו-10 ימים.
הייזלי קרופורד

ביוגרפיה

קרופורד נולד בסן פרננדו שבטרינידד. הוא בנם של ליונל ופיליס קורפורד ואחד מ-11 אחים ואחיות. החל את קריירת האתלטיקה שלו בגיל 17 וזכה 6 פעמים באליפות טרינידד וטובגו בריצת 100 מטר ובשנת 1976 זכה גם באליפות בריצת 200 מטר.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה קרופורד במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.33 שניות, אחרי דון קווארי (10.24 שניות) ולנוקס מילר (10.32 שניות). שניהם מג'מייקה.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים קרופורד במקום השמיני לאחר שמתח את שרירי מיתר הברך (המסטרינג) שלו כעבור 20 מטר בלבד ונאלץ להפסיק את ריצתו. המנצח בריצה זו היה ולרי בורזוב מברית המועצות (10.14 שניות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכה קרופורד במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.21 שניות, אחרי סילביו לאונרד מקובה (10.15 שניות).

אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה קרופורד במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.06 שניות כשרץ במסלול מספר אחד, לפני קווארי (10.08 שניות) והאלוף האולימפי היוצא, בורזוב (10.14 שניות) ובכך היה לספורטאי הראשון מטרינידד וטובגו שזכה במדליית זהב אולימפית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בריצת 200 מטר.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה בשנת 1978 זכה קרופורד במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.09 שניות, אחרי קווארי (10.03 שניות) ואלן וולס מסקוטלנד (10.07 שניות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים קרופורד במקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות. בנוסף לכך הוא סיים במקום עשירי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.74 שניות. 
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים קרופורד במקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.56 שניות.
אבו מנה

היסטוריה

מינא הקדוש היה מרטיר שחי בשלהי המאה ה-3 או בתחילת המאה ה-4. מספר מקורות מהמאה ה-5 ותקופות מאוחרות יותר נחלקים במקצת באשר למקום קבורתו והקמת הכנסייה על שמו שהתרחשה לאחר מכן. המרכיבים החשובים בסיפור הם שגופתו נלקחה מאלכסנדריה על גבי גמל שהובל אל תוך המדבר מעבר לאגם מריוט. בנקודה מסוימת, הגמל סירב להמשיך ללכת למרות כל הניסיונות לדרבן אותו. דבר זה נתפס כאות אלוהי, ומלווי הגופה קברו אותה באותו מקום בדיוק. 
ברוב גרסאות הסיפור נטען שמיקום הקבר נשכח עד הגילוי מחדש הנסי על ידי רועה צאן מקומי. לפי תרגום של סינקסריום אתיופי:
ואלוהים רצה לגלות את (המקום של) גופתו של מינא הקדוש. והיה היה במדבר רועה צאן מסוים, ויום אחד אחד הכבשים שסבל ממחלה הלך למקום זה, ושיקע את עצמו במי המעיין הקטן שהיה בקרבת מקום, והוא התגלגל על גבו ונרפא מיד. וכאשר הרועה ראה זאת, והבין את הנס, הוא התפעל ונדהם. לאחר מכן הוא נהג לקחת קצת מהאבק שבמקדש, ולערבב אותו עם מים, ולשפשף את הכבשים, ואם הם היו חולים במחלה, הם היו נרפאים מיד. הוא עשה זאת כל הזמן, וכך ריפא את כל החולים שהגיעו אליו
השמועה על סגולות הריפוי של הרועה התפשטה במהירות. הסינקסריום מתאר כיצד קונסטנטינוס הגדול שלח את בתו החולה לרועה על מנת שזה ירפא אותה. כמו כן, מסופר גם כיצד הבת מצאה את גופתו של מינא, כאשר לאחר מכן קונסטנטינוס הורה לבנות כנסייה באתר זה (בחלק מהגרסאות האחרות של הסיפור מופיע הקיסר זנון, אך ארכאולוגים הצליחו לתארך את היסודות העתיקים של המבנים לאמצע המאה ה-4). בשלהי המאה ה-4 האתר כבר היה מקום עלייה לרגל חשוב עבור נוצרים שהיו זקוקים לרפואה ונסים אחרים.
במהלך שלטונו של ארקדיוס הארכיבישוף המקומי קבע שהעולים לרגל גורמים לעומס יתר על הכנסייה הקטנה. הוא כתב לקיסר האימפריה הביזנטית, שהורה על הרחבה משמעותית של המבנים, הרחבה שהייתה הראשונה מבין שלוש ההרחבות של הכנסייה שהיו עתידות להתרחש. בסוף שלהי העת העתיקה אבו מנה הפך לאתר העלייה לרגל החשוב ביותר בכל מצרים.
אבו מנה נחרב על ידי הכובשים המוסלמים שהגיעו לאזור באמצע המאה ה-7.

חפירות ארכאולוגיות

החפירות הראשונות באתר נערכו בין 1905 ל-1907. במהלך החפירות נחשפה כנסיית בזיליקה גדולה, כנסייה סמוכה שבה ככל הנראה נשמרה גופתו של מינא, ובית מרחץ רומי.
סדרת חפירות ארוכה יותר, שנערכה על ידי המוסד הגרמני לארכאולוגיה, הסתיימה ב-1998. במהלך החפירות האחרונות התגלו מתחמי מגורים גדולים עבור עולים לרגל שהיו עניים, ובמתחמים אלו היו אזורים נפרדים לגברים, נשים וילדים. מתחם גדול שהתגלה בכיוון דרום מהבזיליקה היה ככל הנראה מקום המגורים של ראש המנזר. בעקבות החפירות האחרונות הועלתה השערה שהקסנודוכיון (אזור קבלת הפנים במנזר) היה במקור בית קברות. לפי הממצאים נראה כי אגן הטבילה שהיה ליד הכנסייה המקורית עבר שלושה שלבי התפתחות. כמו כן, במקום התגלה מכבש יין, כולל חדרי אכסון תת-קרקעיים, המתוארך למאה ה-6 והמאה ה-7.
יחסי ארצות הברית–מיקרונזיה

היסטוריה

ארצות הברית מחזיקה בשגרירות הממוקמת בקולוניה, פוהנפיי, מיקרונזיה. השגריר האמריקאי הוא תושב מיקרונזיה.
למעלה מ -25 סוכנויות פדרליות בארצות הברית ממשיכות לשמור על תוכניות במיקרונזיה. תחת הקומפקט המתוקן, לארצות הברית יש סמכות ואחריות מלאה להגנה על מיקרונזיה. ניתן לשנות או לבטל את הקשר הביטחוני בהסכם הדדי. גם תחת הקומפקט, מיקרונזים יכולים לחיות, לעבוד, וללמוד בארצות הברית ללא צורך בויזה. המיקרונזים מתנדבים לשרת בצבא ארצות הברית בכפליים מהמחיר לנפש כאמריקנים. כמו כן, אמריקאים מורשים לחיות ולעבוד בחופשיות במיקרונזיה ללא צורך באשרה.
נודע כי ארצות הברית תספק כ-100 מיליון דולר בשנה לסיוע למיקרונזיה במהלך 20 השנים הקרובות. ועדת ניהול כלכלי משותפת (JEMCO) המורכבת מנציגי שתי המדינות אחראית להבטיח כי כספי הסיוע יושקעו ביעילות, במטרה לטפח ממשל תקין והסתמכות עצמית כלכלית.
ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר למיקרונזיה.
ראשי המשלחת הדיפלומטית האמריקנית כוללים את השגריר רוברט אנאן ריילי השלישי, סגן ראש המשלחת ריצ'רד ק. פרוט, ומנהל המחלקה ג'ונתן פלוס.
ראש ממשלת פינלנד

התפקיד

בהתאם לשינויים בחוקת פינלנד שנערכו בשנת 2000, הנשיא ימנה לתפקיד ראש הממשלה את מנהיג המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט הפיני. בדומה לישראל, מנהיג המפלגה שעליו הוטלה המלאכה חייב לערוך משא ומתן עם מפלגות אחרות במטרה להקים קואליציה. הפרלמנט חייב לאשר את הרכב הממשלה ברוב מוחלט. אם המועמד לתפקיד ראש הממשלה אינו מקבל תמיכה מספקת, הנשיא מטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על מנהיג המפלגה השנייה בגודלה ומתחיל משא ומתן להקמת קואליציה חדשה. בסמכותו של הפרלמנט להביא לנפילת "מועצת המדינה" (ממשלת פינלנד) באמצעות הצעת אי-אמון. אם גם מנהיג המפלגה השנייה בגודלה אינו מצליח ליצור קואליציה, הכל חוזר חלילה עד מנהיג המפלגה השלישית בגודלה. אם גם הוא לא מצליח, יוצאים לבחירות חדשות. 
ראש הממשלה יבחר את השרים, שבחירתם יאושרו על ידי הפרלמנט הפיני, ואז השרים ימונו רשמית על ידי הנשיא. 
הנשיא מקבל את התפטרות ראש הממשלה אם הפסיד בהצבעת אי אמון בפרלמנט.
אבן א-רוואנדי

ביוגרפיה

אבן א-רוואנדי נולד למשפחה פרסית מסורתית בכפר רוואנד, לאביו יחיא, יהודי שהתאסלם. בגיל צעיר עבר לעיר ריי, בה רכש השכלה דתית. באותה תקופה חיבר ספרים דתיים רבים שהעידו על בקיאותו בתאולוגיה (כלאם) ובשריעה המוסלמית המסורתית. עם הגירתו לעיר בגדאד באמצע המאה התשיעית, חל שינוי משמעותי בתפיסותיו הדתיות כאשר הצטרף לזרם התאולוגי המועתזילה. באותה תקופה הצליח אבן א-רוואנדי לבסס את מעמדו החברתי הן בעיר בגדאד והן בקרב זרם המועתזילה, עד שנחשב לאחד מחכמי ההלכה הבולטים במדינה העבאסית. אולם, עקב תמיכתו בשיעה נרדף קשות הן על ידי השלטון הסוני והן על ידי המועתזילה, שהעדיפו באותה תקופה לא להתעמת עם הסונים. כדי להתרחק מרודפיו, שראו את תפיסותיו הפילוסופיות כמנוגדות לאסלאם, נאלץ אבן א-רוואנדי לנדוד ממקום למקום.

יחסו לדת

בתחילת דרכו ניסה אבן א-רוואנדי לאמץ את תפיסת הרציונליזם בפילוסופיה היוונית כדי לתמוך בטענותיו הדתיות. על פי השקפתו, על ההיגיון להיות מקור האמונה באסלאם, וההיגיון גם צריך להיות הגורם המעצב העיקרי של הדת. אולם, התעמקותו הרחבה בחקר הרציונל הביאה אותו למסקנה כי הדת אינה יכולה להתקיים בלי ההיגיון האנושי, אך, במקביל, יכול ההיגיון להתקיים בלי הדת. בכך הגיע אבן א-רוואנדי לאמונתו העיקרית שההיגיון חשוב יותר מן הדת. בראייתו, ניתן לקבל את הדת אם היא תואמת את ההיגיון, אולם יש לדחות אותה לחלוטין אם היא מנוגדת להיגיון האנושי. אבן א-רוואנדי דחה גם את הטענה הדתית לפיה הטבע מעיד על קיומו של אלוהים. בהתאם לדעתו, הטבע היה קיים עוד לפני האלוהים, ואלוהים הוא תוצר של הטבע עצמו, ובכך האלוהים הוא מוצר חומרי שמזהה אותו עם הטבע עצמו אולם איננו היוצר שלו. אבן א-רוואנדי ראה באלוהים את מקור ההשראה לדת, אך לא את המקור הישיר ליצירת הדתות, שהושפעו יותר, על פי השקפתו, מתפיסתן המוטעית באשר ליצירת היקום. לטענת אבן א-רוואנדי, תפיסה מוטעית זו בנוגע ליצירת היקום אינה נובעת מהתערבות מצד אלוהים, משום שהאל הוא גורם המשקיף מן הצד, שאין ביכולתו להשפיע על מאורעות הטבע שהוא חלק ממנו.

דמותו בקרב המוסלמים

אבן אל-רוואנדי נתפס בקרב מרבית חכמי ההלכה המוסלמית בימי הביניים כאחד האנשים שפעלו נגד מקורה האלוהי של הדת. עוד בתקופתו היה ניסיון מצד חכמי ההלכה לאסור על פרסום ספריו הפילוסופיים, שנתפסו כאיום משמעותי לדת האסלאם. דעותיו העיקריות השתמרו בזכות שני גורמים: האחד - זרמים שיעיים אשר שמרו על ספריו, בשל הזדהותם עם תפיסותיו הפוליטיות, שעל פי השקפתם תמכו באידאולוגיה הפוליטית של אותם זרמים. הגורם השני היו חכמי ההלכה הסונים והמועתזילים, שכתבו ספרים שנועדו לדחות את טענותיו של אבן א-רוואנדי, ולבסס את התפיסה המסורתית באסלאם. בספרים אלה נהגו חכמי ההלכה להעתיק את דעותיו ולאחר מכן ניסו לדחות אותן. בצורה זאת, באופן אירוני, השתמרו מרבית דעותיו של אבן אל-רוואנדי, שנתפסו על ידי אותם חכמי הלכה המשמרים כנוגדות את האסלאם. 
בעת החדשה ניסו הוגי דעות חילונים שראו בספריו מקור השראה, לפרסם את מרבית דעותיו הפילוסופיות במטרה להדגיש את הפן החילוני באסלאם. במקביל ניסו חכמי הדת השמרנים להשוות הוגים אתאיסטים עם אבן א-רוואנדי כדי להפחית את הלגיטימציה של הספרים שהתפרסמו.
עמל

"קבוצת עמל" היא רשת חינוך ארצית בישראל שנוסדה בשנת 1928 כרשת חינוך טכנולוגי על ידי ההסתדרות הכללית.

היסטוריה והווה


קבוצת עמל מפעילה 120 מוסדות חינוך: חטיבות ביניים, בתי ספר רב תחומיים בפיקוח משרד החינוך, בתי ספר טכנולוגיים (מח"ט) בפיקוח משרד החינוך, בתי ספר טכנולוגיים תעשייתיים בפיקוח משרד העבודה והרווחה, מכללות להנדסאים וטכנאים (י"ג, י"ד) ומכללות ללימודי מבוגרים. בשנת 2009 עברה רשת עמל תהליך מיתוג, שבו הפכו בתי הספר המקיפים שלה לבתי ספר רב תחומיים, תחת המותג "בית הספר הרב תחומי". הקמת רשת בתי הספר מומנה באמצעות תרומות שגייסה הפילנתרופית ליידי דייוויס בקנדה ובמדינות נוספות. חלק מבתי הספר של הרשת (למשל בצפון תל אביב ובקריית יובל שבירושלים) נקראים על שמה. אמה שרייבר תרמה את בית הספר המקיף בבית שמש. בית הספר הראשון של הרשת קרוי מכללת מקס פיין.
בשנת 2006 הפכה רשת עמל לחברה לתועלת הציבור, ומונה דירקטוריון לחברה. מנכ"לית קבוצת עמל היא עו"ד רוית דום.
בבעלות רשת עמל מחלקה להוצאה לאור, העוסקת בפיתוח כתיבה והפקה של ספרי לימוד, תוכניות לימוד בתחומי דעת שונים, חוברות עבודה ופרסומים. פרסומי המידע המופקים משמשים בין היתר כלי חשוב לעדכון הידע המקצועי של מורים.

שיתוף פעולה עם צה"ל

ארבעה מבתי הספר של רשת עמל ממוקמים בתוך בסיסים צבאיים. מלבד זאת, הרשת מקיימת שיתוף פעולה עם בית הספר למקצועות המחשב בצה"ל, שבמסגרתו ניתנת אפשרות לתלמידי הנדסת תוכנה להתקבל כמועמדים לקורס תכנות ללא מגבלת פרופיל רפואי, כך שיוכלו להשתבץ אחר כך בשירותם הצבאי ביחידות המחשב של הצבא.
בחלק מבתי הספר של עמל קיימים מסלולי שוחרות של חיל האוויר, חיל התקשוב ועוד.
אחד התחומים המובילים כיום הוא לימודי הסייבר.

רשת עמל והתעשייה

עמל עובדת בשיתוף פעולה הדוק עם התעשייה בישראל. בתי-הספר ברשת אומצו על ידי קונצרנים תעשייתיים גדולים, כגון מיקרוסופט, סאן מיקרוסיסטמס, סיסקו, אינטל ישראל וטבע. לתלמידים מצטיינים ובעלי מוטיבציה מוענקות מלגות, וכן ניתנת הנחיה צמודה על ידי מומחים מהתעשייה בבניית פרויקטים לימודיים. שיתוף הפעולה בא לידי ביטוי גם בפיתוח תוכניות לימודים חדשות בתחומי הטכנולוגיה וסיוע בהטמעתן בבתיה"ס.
בחלק מבתיה"ס פועל בשיתוף עם התעשייה פרויקט טו"ב – טכנאים ובגרות. זהו פרויקט חדשני המאפשר להשיג גם תעודת בגרות וגם תעודת טכנאי כבר בסיום כיתה י"ב. שיתוף הפעולה עם התעשייה בתחום זה כולל הנחיית פרויקטים בכיתות י"א – י"ב, סיורים והרצאות, והענקת מלגות לתלמידים מצטיינים במסלול ייחודי זה.

עמלנט

"עמלנט", אתר האינטרנט של רשת עמל, הוא מחלוצי הפיתוח וההטמעה של סביבות חינוכיות מבוססות אינטרנט בישראל. מעבר להיותו מקור מידע חשוב ויעיל על הרשת ובתי הספר, משמש האתר כמערכת תקשוב תומכת למידה, ומטרותיו: פיתוח סביבות לימוד חדשניות, המממשות תפיסות פדגוגיות עדכניות בהוראה; פיתוח והטמעת מרחבים וירטואליים לתקשורת ושיתוף תכנים בין מחנכים, תלמידים והורים; צמצום הפער הדיגיטלי בין המרכז לפריפריה; קידום החינוך המדעי-טכנולוגי בישראל בדגש רב-תחומי.

עמל הישגים ומרכז השתלמויות

עמל מפעילה את מכללות "עמל הישגים" למבוגרים, המקיימות קורסים ומסלולי הסמכה מקצועית בקשת רחבה של נושאים ומקצועות, כולל לימודים לקבלת דיפלומת הנדסאים.
שלמה אנגל

תחילת דרכו

שלמה אנגל נולד בגרויעץ, פולין ב–1901, ליהודית ורבי ברוך אברהם. לאחר מכן הם עברו לעיר הסמוכה ריחוואל. הוא למד בחדר והצטרף לקבוצה ציונית בשם "התחייה". בגיל 13 הוא עבר לישיבה בעיר סטאוויזין. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא עבר ללמוד בקאליש. הוא גויס לצבא פולין וניסה לקבל אישור לעלות לארץ. מאוחר יותר הוא גויס שוב לצבא פולין, בו נשלח למחנה עבודה של הצבא. אחרי 33 חודשים של שירות הוא ניסה לעלות לארץ, למרות המאמצים הרבים והבירוקרטיה שהייתה כרוכה בעניין הוא עלה ארצה לבד ב – 1925. באנייה הוא פגש אנשים נוספים שעלו לארץ לבדם וכולם היו חברים ב"התאחדות" של "הפועל הצעיר". הם הגיעו לארץ והתיישבו בראשון לציון שם הם שכרו צריף. בראשון לציון הם התקשו למצוא עבודה, ומדי פעם עבדו בסלילת כבישים וחציבה. שלמה אנגל עבד הרבה בכרמים בשמירה ובגיזום, שם הכיר שלמה את אשתו לעתיד, חיה, אשר ביקרה אותו בסוכת השמירה בכרם.

פועלו בכפר סבא

בשנת 1927 החל שלמה אנגל לעבוד בעיתון "דבר". במרץ 1928 עבר לגור בכפר סבא בעקבות עבודתו ככתב דבר בשרון. אנגל מתאר את כפר סבא של אותם ימים בספרו כ- "ישוב שומם ומשעמם, ללא רוח חיים, ללא דרכים סלולות, ללא תאורה ברחוב וללא מאור פנים בבתים. אוכלוסייה מעטה ופחות ממנה מספר בתיה". כשעבר שלמה אנגל לכפר סבא הוא היה מהאנשים הראשונים שהיו צריכים לקנות בית (בניגוד לראשוני העיר שקיבלו חלקות). הוא חילק את העיתון יחד עם מאיר אדיב, צבי ברזובסקיבין וברוך פריבר, בתחילה ברגל ולאחר מכן עם חמור. בצד עבודתו בעיתון, אנגל היה חבר בוועד המושבה, ולאחר מכן היה חבר במועצת כפר סבא בין השנים 1937 – 1951. תפקידיו במועצה כללו יו"ר וועדת חינוך, סגן יו"ר המועצה (אליהו אוסטשינסקי) וממלא מקומו ומנהל לשכת הגיוס בשרון - אך לפי דבריו, תפקידו בוועדת החינוך היה החביב עליו ביותר. בבחירות בשנת 1949 הוא היה יו"ר וועדת הבחירות האזורית, שתפקידה היה לפקח על התנהלות הבחירות.

כתיבת ספר כפר סבא

אחרי התפטרותו מכל התפקידים שמילא בעקבות התפטרותו של אברהם קרן בשנת 1951, אנגל החליט לחקור את גאולת אדמתה של כפר סבא – מתי נגאלה ועל ידי מי - במקביל לעבודתו כעיתונאי. הוא מצא חומר רב ופרסם מאמר גדול על ראשית השרון. לאחר כתיבת מאמר זה וקבלת תגובות רבות ונלהבות לגביו הוא החליט לכתוב ספר מקיף על תולדות כפר סבא. בשנת 1968 הועלתה הצעה לכתוב ספר על כפר סבא לכבוד חגיגות השבעים. הוקמה ועדה שעניינה כתיבת הספר אך שלמה אנגל לא היה הכותב בה ולכן הוא סירב לשתף פעולה. אחרי זה ג. קרסל התבקש לכתוב את הספר אשר הסכים בתנאי ששלמה אנגל יאסוף עבורו את החומר. בעקבות תגובה זאת ביקש זאב גלר מאנגל לכתוב את הספר יחד עם ועדה שפועלת תחתיו. הטיוטה הראשונה של הספר הוגשה בשנת 1971 ובשנת השבעים של כפר סבא 1973 הסתיימה כתיבתו. בשנת 1977 ניתן לו, על כתיבת ספר זה את פרס כפר סבא.
נפטר במאי 2002.
ג'יימס מקברייד

קורות חייו

מקברייד גדל בשכונת עוני בברוקלין, ניו יורק. אביו של מקברייד היה כומר אפרו-אמריקאי בשם אנדרו מקברייד ומת מסרטן ריאות בגיל 45 בטרם נולד ג'יימס. אמו (נולדה בשם רוחל זילסקה מאוחר יותר שינתה שמה לרחל דבורה שילסקי מאוחר יותר שינתה לרות מקברייד ג'ורדן, אפריל 1921 - ינואר 2010) הייתה יהודיה שמוצא משפחתה בפולין.
ג'יימס היה הצעיר שבילדי רות מנישואיה הראשונים לכומר אנדרו, והילד השמיני מבין 12 ילדיה.
"אני גאה בהיסטוריה היהודית שלי" הוא מספר "מבחינה טכנית אני מניח שאפשר לומר שאני יהודי מאחר שאימי יהודיה... אך היא התנצרה כך שכעת השאלה היא בידי תאולוגים... אני פשוט קם בבוקר ושמח שאני חי". ספרו "צבע המים" עוסק בהיסטוריה המשפחתית שלו ושל אמו.

מקברייד בוגר לימודי תואר ראשון בהלחנה מקולג' אוברליין משנת 1979 ותואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת קולומביה.
מקברייד מתגורר בניו יורק ובפנסילבניה, נשוי ואב לשלושה ילדים.

קריירה עיתונאית

בתור עיתונאי, עסק בכתיבה למספר רב של עיתונים וכתבי-עת פופולרים, בהם "בוסטון גלוב", "וושינגטון פוסט", כתב העת "פיפל", "רולינג סטון", "שיקגו טריביון" ועוד.

ספריו

ספרו הידוע ביותר הוא האוטוביוגרפיה "צבע המים" שיצא לאור בשנת 1996 ומתאר את חייו במשפחה גדולה, אפרו-אמריקנית וענייה המונהגת על ידי אמא לבנה דתייה אדוקה המחנכת על ברכי הנצרות. הספר מתאר את חייה של אמו כבת לרב דרשן ואת תהליך המרתה את דתה לנצרות בזמן נישואיה הראשונים.
"חשבתי שזה יתקבל גם בקהילה השחורה אבל זה נמכר הרבה יותר טוב בקהילה היהודית הלבנה" מספר ג'יימס על הספר "רוב הקוראות שלי הן נשים יהודיות לבנות בגיל העמידה".
ספר זיכרונות זה נמצא היה למעלה משנתיים ברשימות רבי המכר של הניו יורק טיימס וכיום הוא חלק מתוכנית הלימודים בתיכונים ובאוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית. על הספר זכה בפרס אניספילד-וולף בשנת 1997.
בשנת 2002 פרסם את רומן המלחמה נס בסנטה אנה הסוקר את קורותיהם של ארבעה חיילים אמריקאים-אפריקאים באיטליה מאמצע 1944 עד אפריל 1945. הספר עובד לסרט קולנוע בבימויו של ספייק לי ויצא לאקרנים בשנת 2008.
בשנת 2008, פרסם מקברייד את הרומן "שיר שעוד יושר" המבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו במלחמת האזרחים האמריקנית.

קריירה מוזיקלית

מקברייד הוא נגן סקסופון, הטנור של להקת "שאריות רוק בוטום", וחיבר שירים עבור אניטה בייקר, גרובר וושינגטון ג'וניור, פורה פה וגארי ברטון.
כמו כן, קיבל מספר פרסים ואותות הוקרה על פעילותו המוזיקלית.
יחסי דנמרק–ליטא

יחסים מדיניים

מאז העצמאות של ליטא, דנמרק נתנה לליטא תמיכה פוליטית, כלכלית ומוסרית. דנמרק תמכה גם בליטא בקבלתה לאיחוד האירופי ולנאט"ו. בין השנים 1990–2003, דנמרק תרמה לליטא כמיליארד דולר.

שיתוף פעולה כלכלי

בשנת 2006, היצוא הדני לליטא הסתכם בכ-442 מיליון אירו, ואילו היבוא מליטא  הסתכם בכ-469 מיליון אירו. חברות דניות רבות הקימו חברות בת בליטא.

שיתוף פעולה ביטחוני

מאז 1991, דנמרק וליטא משתפות פעולה בתחום ההגנה הצבאית. לליטא יש הסכם הגנה ושיתוף פעולה עם דנמרק, והצבאות הליטאי והדני פועלים יחד בקוסובו, עיראק ואפגניסטן.

ביקורים רשמיים

ב-2 במאי 2003 נשיא ליטא רולנדס פקסס ביקר בדנמרק, ואילו ב-2 במאי 2005, ושוב ב-9 באפריל 2008, ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן ביקר בליטא.
אהרן ארולייא

הרב אהרן אברהם ארולייא (? - י"ח סיון ה'תקע"ט) יליד אדירנה, כיהן כרב ופוסק בעיר פיליפופוליס.

יחוסו וקורות חייו

החוקר שלמה רוזאניס כותב בספרו "קורות היהודים בתורקיה" כי שם המשפחה ארולייא הושאל מהכפר Panarolla אשר ליד טולידו שבספרד, וככך השם מראה את מוצא המשפחה מבין יהודי ספרד אשר גורשו.
מעט ידוע על חייו הפרטיים  וכפי הנראה  שפסקיו ההלכתיים הובאו על ידי הרב חיים פלג'י ובנו הרב אברהם מסתבר שהרב אהרן היה מקובל כפוסק אמין ומוסמך בדורו.  כמו כן, הרב חזקיה די מדינה מצטט דבריו בחיבורו ההלכתי שדי חמד.
פרוביוטיקה

פרוביוטיקה - מונח מיוונית שמשמעותו למען החיים (פרו- למען, ביוטיקה- חיים. התגלגלות של המילה ביו) מדובר במזון ובתוספי מזון המכילים חיידקים ידידותיים (Friendly Bacteria), דוגמת Lactobacillus casei או Lactobacillus acidophilus, התורמים לאיזון החיידקים המזיקים במעיים ובפה. 
למרות שישנן טענות רבות על יתרונות בצריכת פרוביוטיקה, כגון הפחתת אי נוחות במעיים, שיפור בבריאות מערכת החיסון, הקלת עצירות, או מניעת צינון, טענות אלו אינן מגובות בראיות מדעיות, ונמנעות כפרסום מטעה בארצות הברית על ידי ה-FTC.
ישנם מחקרים המציגים מידע מספק לפוטנציאל הרפואי של פרוביוטיקה שנכנסת לגופנו באמצעות מזון המכיל פרוביוטיקה. המידע המחקרי מתייחס לכך שפרוביוטיקה מסייעת (ולא מחליפה תרופות) במצבים כמו מחלות חורף, זיהומי מעיים (לרבות שלשולים והצטברות גזים) סיוע בזיהומים משניים הנגרמים משימוש ממושך באנטיביוטיקה, מחלות דלקתיות במערכת העיכול וסיוע למערכת החיסון בגופינו ובמערכת העיכול בפרט. 
במחקר שתוצאותיו פורסמו בגיליון יולי 2007 של מגזין הרפואה הבריטי BMJ, נמצא שחולים שנטלו פרוביוטיקה לצד טיפול אנטיביוטי הראו נטייה לקיצור ימי אשפוז של מבוגרים, כתוצאה ממניעה של זיהומים משניים ושלשולים, שנגרמים כתוצאה משימוש ממושך באנטיביוטיקה בבתי חולים.
במאמר בסיינטיפיק אמריקן שסקר את הנושא נכתב: "אף על פי שחיידקים מסוימים מסייעים בטיפול בכמה בעיות מעיים, לא ידוע על תועלת כלשהי שהם מביאים לאנשים בריאים".
מספר מצומצם של סוגי חיידקים ידידותיים נמכרים כתוספי מזון, וסוגים מסוימים נמצאים במוצרי חלב מוחמצים, דוגמת יוגורט, וכן במספר מוצרים אחרים, למרות שהמומחים חלוקים לגבי האפקטיביות של תוספי מזון אלו.
טירת קרונבורג

היסטוריה

מצודת קרואון (Krogen) שהוקמה בשנות העשרים של המאה ה-15 קדמה לטירה הנוכחית. המצודה שכללה מספר מבנים מוקפים בחומה נועדה לאכוף את גביית מסי המעבר במצר הים שעליהם הורה המלך הדני אריק מפומרניה (אריק השביעי). 
בין השנים 1577 ו-1585 בנה פרדריק השני את הטירה הנוכחית בסגנון הרנסאנס, ושם האתר שונה לקרונבורג. 
בשנת 1629 פקדה שריפה את הטירה והיא נהרסה כמעט לחלוטין. תקרת הנחושת נמסה, המגדלים התמוטטו וחלק גדול מהריהוט ויצירות האמנות אבדו. רק הקפלה ניצלה בדרך נס, והאש לא הגיעה אל החומה החיצונית ואל מאגר אבק השריפה בטירה. עבודות השיקום נמשכו עשר שנים עד שנת 1639 אולם פנים הטירה לא שב לזוהרו המקורי. 
ב-1658 נכבשה רובה של דנמרק בידי השוודים והטירה נכבשה על ידיהם לאחר מצור בן שלושה שבועות. השוודים נסוגו לאחר שנתיים ולאחר שבזזו את הטירה והותירו אותה הרוסה באופן חלקי. הדנים הסיקו את המסקנות, ולקראת סוף המאה ה-17 חיזקו את הגנתה של הטירה והוסיפו חפירות סביבה, כך שעם תום העבודה נחשבה הטירה לחזקה באירופה. 
אולם בשנת 1801 שוב הוכיחה הטירה את חוסר מוכנותה לקרב. הצי הבריטי בפיקודו של לורד הוריישו נלסון חצה את מצר הארסונד בבטחה אל תוך הים הבלטי שכן אש תותחי הטירה לא הגיעה עד לצידו השני של המצר. 
החל באמצע המאה ה-18 ועד אמצע המאה ה-19 שימשה הטירה גם כבית כלא, והאסירים הועסקו, בין היתר, בעבודות התחזוקה של המבנה. חשיבותה כמשכן מלכותי הלכה ופחתה ומ-1785 ועד 1922 היא שימשה לצרכים צבאיים בלבד. 
ב-9 באפריל 1940 כבשה גרמניה הנאצית את דנמרק והטירה הפכה למחנה צבאי גרמני. הוקמו בה עמדות נ"מ ולחופי המצר נבנו שלוש עמדות שיגור לפצצות טורפדו. עם זאת, הגרמנים לא פגעו בטירה ולא בזזו אותה עם נסיגתם, והטירה שבה לרשות הצבא הדני ב-15 במאי 1945. 
ב-30 בנובמבר 2000 הוכרזה טירת קרונבורג כאתר מורשת עולמית.

הטירה בתרבות

הטירה התפרסמה בעיקר כמקום התרחשות רוב המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר, ובמחזה עצמו היא מכונה טירת אלסינור (Elsinore). "המלט" הועלה לראשונה בטירה עצמה ביום השנה המאתיים למותו של שייקספיר, ומאז הוצג בה מספר פעמים.
עוד קשורה הטירה בדמותו המיתולוגית של הולגר דנסקה (Holger Danske) שפסלו ניצב במרתפה. לפי האגדה, ביום בו תהיה נתונה דנמרק בסכנה יקום הפסל לתחייה.
מצודת מטל קרוס

היסטוריה

הבריטים החלו בהקמת המצודה בשנת 1683, בתגובה להקמתה של מצודת גרוס פרידריכסבורג (Fort Groß Friedrichsburg) בידי ברנדנבורג-פרוסיה, כ-15 ק"מ מערבה משם, אולם הקמת המצודה הסתיימה רק בשנות ה-90 של המאה ה-17. בשנת 1712 הושמה המצודה במצור בשתי הזדמנויות על ידי כוח מקומי שמנה 15,000 איש ואשר נתמך בידי הפרוסים. המצודה לא הוכנעה אולם בהתקפה השנייה התפוצץ מחסן אבק השריפה שלה, והסב אבידות לבריטים. הבריטים נטשו את המצודה בין השנים 1826–1830, ולאחר מכן שבו והחזיקו בה עד שנת 1868, עת נמסרה לידי ההולנדים במסגרת הסכם להחלפת השליטה במספר מצודות, אשר נחתם בין ההולנדים והאנגלים בשנת 1867. עם זאת, כוח אפריקאי מקומי הצליח להשתלט על המצודה, ובעקבות הסכם סומטרה אשר נחתם בין שתי המעצמות בשנת 1871, היא עברה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי הבריטים בשנת 1872. המצודה שופצה בין השנים 1954–1956, ובשנת 1979 היא הוכרזה, יחד עם עשר מצודות נוספות בגאנה, כאתר מורשת עולמית.