google/wiki40b huggingface dataset:
קמפהנג פט

רקע

תחילתה של האומה התאית היה במאה ה-12, עם נדידתו של עם מיונאן שבסין אל האזורים הצפוניים של האימפריה החמרית, ששלטה באותה תקופה על רוב דרום-מזרח אסיה. עם זה נקרא ת'אי, "אנשים חופשיים". אחד מנסיכיו נישא לאשה חמרית, ולאחר מכן התקומם כנגד השלטון החמרי המרכזי ויצר את הממלכה הסיאמית הראשונה. ממלכה זו נקראה ממלכת סוקהוטהאי, על שם בירתה. בנו השני של מייסד הממלכה, ראמחאמהאנג (Ramkhamhaeng‏, ראם החזק; בערך 1280–1318), היה אחד מן השליטים החשובים בתולדות תאילנד העתיקה. הוא הרחיב את גבולות ממלכתו בשורה של מלחמות, שהסתיימו בניצחונו; ובתחום החברתי, הוא ייסד ארגונים צבאיים וחברתיים, שנבנו על פי המבנים הארגוניים שהיו קיימים באימפריה החמרית. הוא הנחיל את כתב הקמר העתיק, וכן הקפדה רבה על שמירת הבודהיזם. 
שלושת מרכזיה של הממלכה החדשה היו סוקהוטהאי, עיר הבירה; סי סצ'נלאי, וקמפהנג פט. סגנון הבנייה שנוצר בערים אלה היה תוצר של השפעות תרבותיות שונות, שהוטמעו בסגנון החדש. המבנים שהתאפיינו בסגנון זה נבנו מלבנים ועוטרו בקישוטי טיח ועץ; העיטורים השונים מגוונים מאד, ומעידים על השפעה חמרית או ציילונית.

קמפהנג פט

העיר העתיקה קמפהנג פט נמצאת בגדה המזרחית של הנהר פינג, כ-360 קילומטרים מצפון לבנגקוק. ממצאים ארכאולוגיים מעידים שהעיר הייתה מיושבת עוד בזמנים פרהיסטוריים, אך מניחים שהעיר הנוכחית הוקמה במהלך שלטונו של המלך לי ת'אי משושלת סוקהוטהאי (1347–1371). העיר נקראה לפני כן מואנג צ'ה קאנג ראו ונא קון צ'ום, והייתה אחת הערים החשובות בממלכת סוקהוטהאי מן המאה ה-13 ועד המאה ה-15.
העיר הייתה בנויה כטרפז, במקביל לנהר; הצלעות הארוכות, מצפון ומדרום, היו באורך 2,200 ו-2,000 מטרים, בהתאמה, והצלעות הקצרות, ממזרח וממערב, היו באורך 500 ו-250 מטרים, בהתאמה. מיקומה האסטרטגי של העיר הביא להקפתה בחומות, שהיו במקור סוללות עפר מוקפות בחפיר, אך בשלב מאוחר יותר נבנו מחימר, ולמיגונה בביצורים, שערים ומגדלי שמירה. מיקומה של העיר במישור הביא לגישה נוחה, ולפריחת המסחר.
בלב העיר היו שני מקדשים בודהיסטיים חשובים, ואט פרא קאו (Wat Phra Kaeo) וואט פרא ת'אט (Wat Phra That). מבנים חשובים נוספים הם הארמון העתיק, סא מון, ומקדש שיווה. ואט פרא קאו מקיף קבוצה של מונמנטים עתיקים, המסודרים כמלבן. המקדש השני בגודלו, ואט פרא ת'אט, נמצא ממזרח לואט פרא קאו. במרכזו נמצאת פגודה הבנויה מאבן חול ולבנים, ומוקפת בחומה מאבני חול עם שער בכל צד. 
שרידי קמפהנג פט ההיסטורית הוגדרו כפארק לאומי בתאילנד ב-1983, ושימורם מופקד בידי הממשלה בסיוע אונסק"ו. הפארק ההיסטורי קמפהנג פט הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1991, יחד עם הפארקים ההיסטוריים סוקהוטהאי וסי סצ'נלאי.
רייכסבאנר שחור-אדום-זהב

רייכסבאנר  שחור-אדום-זהב (בגרמנית: Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold, מילולית דגל הרייך) הייתה מיליציה ותנועת נוער צבאית-למחצה שהוקמה ב-1924 על ידי הכוחות הדמוקרטיים ברפובליקת ויימאר (הסוציאל-דמוקרטים, מפלגת המרכז, המפלגה הדמוקרטית הגרמנית והאיגודים המקצועיים) במטרה להגן על הדמוקרטיה הפרלמנטרית ולא להפקיר את הרחוב למיליציות של הכוחות האנטי-דמוקרטיים ואנטי-רפובליקאיים כגון פלוגות הפועלים הקומוניסטים (החזית האדומה, Rotfrontkämpferbund, RFB), חיילי "קסדת הפלדה" הלאומנים ובריוני האס אה של המפלגה הנאצית. סמל הארגון היה דגל הרפובליקה ומהפכת 1848, וזאת בניגוד לדגל האדום של הקומוניסטים ולצבעי האדום-לבן-שחור של הימנים והמלוכנים (לפי צבעי דגל הקיסרות הגרמנית). 
אל מול תלונות של הסוציאל-דמוקרטים נגד הנאצים, והוצאת ה-SS אל מחוץ לחוק, העלה הנשיא הינדנבורג תלונות נגד הרייכסבאר ודרש משר הפנים, וילהלם גרנר, לאחוז בצעדים נגדם.
לאחר עליית הנאצים לשלטון הפך הארגון לבלתי חוקי. בתקופת גרמניה הנאצית נטל הארגון חלק בפעילות מחתרתית אנטי-נאצית. בהודעה לעיתונות שהוציא מפקד משטרת מינכן, היינריך הימלר ב-21 במרץ 1933 בנוגע לפתיחת מחנה הריכוז דכאו אמר שבמחנה ירוכזו "כל הקומוניסטים, אנשי הרייכסבאנר ומרקסיסטים המסכנים את ביטחון המדינה ירוכזו שם... אי אפשר לשחררם בשל  מעורבותם הבלתי פוסקת להתסיס ולארגן מהומות כאשר הם אינם כלואים".
חיטוי קרקע

חיטוי קרקע היא פעולה חקלאית שעושים לפני זריעה או שתילה של יבול חדש בקרקע במטרה להפחית באשה או מזיקים, פתוגנים ואורגניזמים גורמי מחלות אחרים השוכנים בקרקע.

חסרונות

חיטוי כימי הוא יקר, בייחוד לחקלאים מהעולם השלישי שהתמורה עבור התוצרת שהם מקבלים נמוכה יחסית. נדרשת מיומנות שימוש ברעלים, ושימוש לא זהיר יכול לגרום לתאונות, מחלות ואף למוות הן למדבירים עצמם והן לסביבתם (בני אדם ובעלי חיים). החיסרון הגדול של החיטוי הכימי כפי שנתגלה במחקרים ארוכי טווח הוא שהחומרים הכימיים הורגים הן את גורמי המחלות והן את אויביהם הטבעיים ובכך מפר את האיזון הביולוגי. כאשר מתפתחות אצל האורגניזמים הפתוגניים מוטציות השורדות חומרי חיטוי כימי אין להן אויבים טבעיים והם מתרבים ללא הפרעה, הדברתם דורשת חומרים חריפים יותר (ויקרים יותר).
פרט להשמדת הפתוגנים, חיטוי הקרקע פוגע גם במיקרואורגניזמים המעודדים התפתחות צמחים. שיטות חיטוי שונות פוגעות בצורה שונה במיקרואורגניזמים התורמים. מחקר  הראה שחיטוי סולארי פוגע פחות בעידוד הצמיחה.
קאובוי ביבופ

מהלך העלילה

השנה היא 2071 וצוות המורכב משני ציידי ראשים (ספייק ספיגל וג'ט בלאק) משוטט ברחבי מערכת השמש בספינת חלל ישנה ושמה Bebop ומנסה להרוויח את לחמו מציד אילו העוברים על החוק והסגרתם לידי רשויות החוק.
במהלך הסדרה גדל צוות ה-Bebop ועל סיפון הספינה עולים: ילדה משונה בת ארץ ושמה אד, כלב אינטליגנטי ושמו איין (קיצור של איינשטיין) ואישה מסתורית ושמה פיי וולנטיין.
יחד מסיירת החבורה ברחבי מערכת השמש ורובה הגדול של הסדרה מתמקד במשימות שלוקח הצוות על עצמו. עם זאת חושפת הסדרה אט אט את עברן הכאוב ורצוף הטרגדיות של הדמויות כמו גם את סיפורה של האנושות עצמה.

רקע

בשנת 2021 מפותחת בכדור הארץ הטכנולוגיה למסע בין כוכבים. טכנולוגיה חדשנית זאת עשתה שימוש בשערי חלל שאפשרו לחלליות לעבור אל מימד מקביל הנקרא "על-חלל" ולהגיח מתוכו תוך זמן קצר יחסית בנקודת היעד שלהן.
הטכנולוגיה נראתה אומנם מבטיחה ומחוסרת פגמים למראית עין אך פגם חמור ביותר זכה להתעלמותם של מדעני החברה שפיתחה את הטכנולוגיה וכתוצאה מכך עם הפעלתו של השער התרחש פיצוץ בסדר גודל עצום שסדק את פני הירח והוביל לנפילתם של אסטרואידים שהשמידו שטח רב על פני כדור הארץ, תאונה זאת כונתה בשם "תקרית השער".
ההרס הרב על פני כדור הארץ הכריח את האנושות לצאת ולתור את הכוכבים. אך המעטים, שידם אינה משגת, נשארו על פני כדור הארץ, ומתגוררים בתנאים פרימיטיביים מתחת לפני האדמה מאימת האסטרואידים שאינם חודלים מליפול.
ראויה לציון העובדה כי בשנה 2071, כחמישים שנה לאחר האסון, מנתה אוכלוסיית מערכת השמש כולה 1.3 מיליארד תושבים (כיום ישנם כ-7 מיליארד תושבים על-פני כדור-הארץ לבדו). נתון זה מעיד על ההרס הרב שחוללה התאונה.
חברת גלן ל. מרטין

היסטוריה

החברה נוסדה על ידי חלוץ התעופה האמריקאי גלן ל. מרטין עבור ייצור מטוסי אימון עבור צבא ארצות הברית בסנטה אנה (קליפורניה). בשנת 1916 התמזגה החברה למשך כשנה עם חברת רייט בראשותו של אורוויל רייט, אולם המיזוג לא עלה יפה ודרכיהן נפרדו ב-1917 ומרכז החברה עבר לקליבלנד, אוהיו.
בעת מלחמת העולם הראשונה פיתחה החברה את המפציץ מרטין MB-1 כמפציץ קרקעי ומפציץ טורפדו, שהפך מבצעי רק לאחר תום המלחמה. החברה ייצרה מפציצים נוספים מאותה סדרה, שהיו דו-כנפיים גדולים ואמינים, במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, עבור שירות האוויר של ארצות הברית, הצי האמריקאי וחיל הנחתים של ארצות הברית. ב-1929 עברה החברה לאזור בולטימור, מרילנד. בשנות ה-30 של המאה ה-20 פיתחה החברה קו ייצור של מטוסי ימיים ("ספינות מעופפות") הן לשימוש צבאי (כגון המפציץ החד-כנפי מרטין B-10 שהיה הראשון שיוצר בייצור המוני ושירת לאורך מלחמת העולם השנייה) והן לשימוש אזרחי (מרטין M-130 ששירת בחברת פאן אמריקן וורלד איירווייז לטיסותיה ליעדים במזרח הרחוק והוואי).  
במלחמת העולם השנייה ייצרה החברה בעיקר מפציצים, מטוסי סיור ומטוסי תובלה ימיים בייצור המוני, בהם מרטין B-26 מראודר, מרטין מרילנד, מרטין בולטימור, PBM מארינר, מרטין מארס ואחרים. בנוסף השתתפה החברה באספקת הזמנת הענק של חיל האוויר של ארצות הברית למפציצים כבדים ובנתה במפעליה בנברסקה 536 מטוסי B-29 סופרפורטרס עבור חברת בואינג, בהם "אנולה גיי" ו"בוקסקאר" שהטילו את פצצות האטום על הירושימה ונגסקי. 
לאחר המלחמה שולבה החברה בפיתוח מספר מטוסי ניסוי בסדרת מטוסי ה-X ‏(XB-48 ו- XB-51) ומספר מטוסים ימיים. כן ייצרה את המפציץ הטקטי הסילוני המצליח מרטין B-57 קנברה, עבור מלחמת קוריאה (המטוס יצא משירות רק ב-1983). בשנות ה-50 של המאה ה-20 (למעשה מאז 1947) ייצרה את מטוסי הנוסעים מרטין 2-0-2 ומרטין 4-0-4, ששימשו בעיקר את TWA‏. 
במקביל פיתחה החברה מראשית שנות ה-50 פיתוחים ביטחוניים של טילים מונחי רדיו. בהם סדרת טילי אוויר-אוויר "אוריול" החלוציים שפותחו עבור מטוסי הצי ב-1947; טילי אוויר-קרקע "גורגון", שפותחו אף הם עבור הצי כבר בשלהי המלחמה; טילי קרקע-קרקע "מטדור"; משגר רקטות טקטי "מייס" (MGM-13 Mace) וניסיון שלא צלח למשגר טילים בליסטיים טקטיים לסיוע אש קרוב לכוחות מתמרנים, MGM-18 Lacrosse.
אולם, קו הפעילות המרכזי אליו פנתה החברה עם פרוץ המלחמה הקרה היה הרתמות לתוכנית החלל והתמחות במוצרים לתחום צומח זה. ב-1957 הציגה החברה את ונגארד 1, משגר הלוויינים הראשון של ארצות הברית. למרות כשלונו בשיגור הראשון, שגרם את משבר ספוטניק, היה המשגר עליו התבססה תוכנית ונגארד ששיקמה את יכולות החלל של ארצות הברית. בהמשך זכתה החברה במכרז לפיתוח סדרת המשגרים "טיטן".
ב-1961 הפסידה החברה לנורת' אמריקן אוויאיישן את החוזה לפיתוח תאי הפיקוד/שירות של החללית אפולו, לאחר שהייתה בין שתי החברות שהגיעו לקו הסיום במשא ומתן מול נאס"א. בהמשך אותה שנה התמזגה חברת גלן ל. מרטין עם אמריקן מריאטה ליצירת חברת מרטין מריאטה, שהמשיכה בפיתוחי חלל ומשגרים.

שדה התעופה מרטין

שדה התעופה הניסויי של מפעלי החברה, שהוקם ב-1928 17 ק"מ ממזרח למרכז בלטימור, נמכר ב-1945 למדינת מרילנד ומשמש מאז כשדה תעופה מדינתי משולב צבאי/אזרחי (קוד IATA: ‏MTN; קוד ICAO:‏ KMTN). במקום נמצא מוזיאון חברת גלן ל. מרטין.
גוסטב שרפנטייה

ביוגרפיה

שרפנטייה נולד בדיאז שבצפון מזרח צרפת. לאחר סיום הקונסרבטוריון של ליל החל ב-1881 את לימודיו בקונסרבטוריון של פריז, שם למד קומפוזיציה אצל ז'יל מאסנה וב-1887 זכה בפרס רומא היוקרתי על הקנטטה "דידו".
בהיותו ברומא כתב את "רשמים מאיטליה" לתזמורת והחל לכתוב את הליברית והמוזיקה לאופרה המפורסמת ביותר שלו, "לואיז". 
שרפנטייה חזר לפריז והמשיך להלחין, בין השאר שירים על טקסטים של שארל בודלייר ווולטר. עם הזמן השלים את "לואיז", שהועלתה לראשונה ב-2 בפברואר 1900 ב"אופרה קומיק" בפריז, בניצוחו של אנדרה מסאז'ה, האופרה הראשונה החדשה שהופקה באופרה קומיק במאה ה-20, וזכתה להצלחה מיידית. האופרה מתארת את חיי מעמד הפועלים בפריז והיא האופרה הצרפתית החשובה היחידה המשתייכת לזרם הוריזמו. 
הצלחתה של "לואיז" בצרפת ובבתי אופרה נוספים בעולם הוציאה לדרך המלך גם את הקריירה של הסופרן הסקוטית מרי גארדן, שלקחה על עצמה את התפקיד הראשי בהופעה מוקדמת. גרסת קולנוע של היצירה נעשתה בשנת 1939, עם גרייס מור בתפקיד הראשי. לואיז מבוצעת עדיין מדי פעם עד היום, ואריית הסופרן Depuis le jour פופולרית לביצוע ברסיטלים. 
בשנת 1902 ייסד שרפנטייה את "הקונסרבטוריון העממי מימי פינסון", בכוונה לתת השכלה בלימודי אמנות חינם אין כסף לפועלות הפריזאיות. עם זאת, פעילותו כמלחין נעצרה. הוא עבד על אופרת המשך ל"לואיז" בשם "ז'וליאן", שהועלתה לראשונה ב-1913 אך לא זכתה להצלחה, ונשכחה עד מהרה. לאחר מכן לא הוסיף שרפנטייה לחבר מוזיקה. 
שרפנטייה מת בפריז.
יועץ ממלכתי (סרט)

תקציר עלילת הסרט

האימפריה הרוסית, סוף המאה ה-19. השנה היא 1891. הרכבת מפטרבורג למוסקבה עוצרת בתחנת קלין, התחנה האחרונה לפני ההגעה למוסקבה. בקרון המיוחד יושב שר הממשלה הגנרל-אדיוטאנט חראפּוֹב, שנפגש עם אדם המציג עצמו בתור היועץ הממלכתי אֶראסְט פֶּטְרוֹביץ' פַנְדוֹרין, האחראי על ביטחון השר במוסקבה והממונה למשימות מיוחדות מטעם המושל הכללי המוסקבאי. אלא שעד מהרה האיש חושף עצמו כמתחזה; הוא דוקר את השר למוות בפגיון חד, ועל הידית ראשי התיבות "א.ל.". בהמשך מתברר שהמתנקש הוא ראש ארגון הטרור "א.ל." ("הארגון הלוחם", בראשי תיבות). אנשי הארגון הם רחמט, ימליה ופשוש, הקובעים את מושבם במוסקבה, ועוזרת להם מהפכנית המכנה עצמה "מחט". 
המושל הכללי דוֹלְגוֹרוּצקי מבקש מפנדורין לחקור את רצח השר ולמצוא את המתנקש בהקדם. פנדורין מוצא עצמו במרכזו של מאבק בין טרוריסטים רצחניים, פוליטיקאים תאבי כוח, אנשי חוק מושחתים ויפהפיות מסתוריות ובמאבק בין רוסיה הישנה, הקיסרית, לבין רוסיה החדשה, המהפכנית.
דייוויד לודג'

ביוגרפיה

הרומן הראשון של לודג' שהתפרסם הוא The Picturegoers‏ (1960) ומתאר את חוויותיו בצעירותו ב"בריקלי" (המבוסס על רובע ברוקלי בלונדון), שגם מתואר ברומן שלו Therapy. במלחמת העולם השנייה נאלצו לודג' ואמו להתפנות לסוריי וקורנוול. 
לודג' למד בקולג' אוניברסיטת לונדון וקיבל תואר ראשון בהצטיינות ב-1955. הוא נשא לאשה את מארי פרנסס ג'ייקוב וקיבל תואר שני באותו מוסד. הוא עשה דוקטורט באוניברסיטת ברמינגהאם ולימד שם ספרות אנגלית בשנים 1987-1960, ונודע במיוחד בשל הרצאותיו על ספרות התקופה הוויקטוריאנית. בשנים 1964-5 שהה כעמית מחקר של קרן הארקנס בעיר ניו יורק.

הוא פרש לגמלאות ממשרתו בברמינגהאם ב-1987 ונעשה סופר במשרה מלאה, אולם שמר על התואר פרופסור כבוד לספרות אנגלית מודרנית באוניברסיטה והמשיך לחיות בברמינגהאם. מאמריו מוצגים באוספים המיוחדים של ספריית אוניברסיטת ברמינגהאם.
פרט לכך שהאקדמיה והדת הרומית-קתולית מהוות תמות מרכזיות בספריו, עבודתו של לודג' נוטה לשוב ולהציג אותם אתרים בדויים. העיר רמידג' (Rummidge), שדומה לברמינגהאם; מדינת יופוריה (Euphoria) הבדויה בארצות הברית, שממוקמת בין מדינות "צפון קליפורניה" ל"דרום קליפורניה" מופיעה דרך קבע ברומנים שלו; אוניברסיטת מדינת יופוריה שוכנת בעיר פלוטינוס (Plotinus), שיש לה דמיון עמום לברקלי (קליפורניה).
אחדים מהרומנים של לודג', בכללם Small World‏ (1984) ו-Nice Work‏ (1989), עובדו לסדרות טלוויזיה.
ב-1997 העניק משרד התרבות הצרפתי ללודג' את אות "אביר מסדר האמנות והספרות" (Chevalier dans l'Ordre des Arts et Lettres) וב-1998 הוכתר כמפקד מסדר האימפריה הבריטית בשל מפעלו הספרותי.
שניים מרומנים של לודג' היו מועמדים לפרס מאן בוקר וב-1989 עמד לודג' עצמו בראש חבר השופטים של הפרס.
רומנו הקומי Deaf Sentence ‏(2008), הנסוב על איש אקדמיה בגמלאות שהוא כבד שמיעה, מבוסס על בעיות השמיעה של לודג' עצמו.
קבוצת פוסון

קבוצת פֿוֹסוּן (בסינית: 复星国际有限公司, באנגלית: Fosun International Ltd, נסחרת בבורסת הונג-קונג: FOSUY) היא תאגיד השקעות סיני שנוסד ב-1992 בשנגחאי, בה נמצאים משרדיה הראשיים. קבוצת פוסון הפכה לתאגיד והנפיקה בבורסת בהונג-קונג ב-2007 חברת אם מאגדת בשם "Fosun International" עם הסימול 0656:HK.
משנת 2010 השקיעה הקבוצה מיליארדי דולרים ברכישות של חברות עם הצהרת כוונות של רכישות בתחומי הבריאות, נדל"ן, תיירות, אופנה ובנקאות בעיקר באירופה וארצות הברית. בנובמבר 2015 הוערך שווי החברה (בלומברג) בכ 15.9 מיליארד דולר.
הקבוצה הוקמה כחברת טכנולוגיה על ידי 4 יזמים, אז בוגרי אוניברסיטה בני 22, ובראשם יושב ראש הקבוצה (משנת 1994) גואו גואנגצ'אנג עם הון התחלתי של 6,000 דולר.
פול דיקא

קורות חיים

דיקא נולד בשם פול אברהם דיוקא למשפחה יהודית בפריז ולמד בקונסרבטואר הפריזאי. בין מוריו היו תאודור דובואה וארנסט גירו. הוא התיידד שם עם קלוד דביסי. לאחר סיום לימודיו מצא עבודה כמתזמר וכמבקר. 
אף כי כתב כמות לא קטנה של מוזיקה, השמיד דיקא רבות מיצירותיו משום שלא היה מרוצה מהן, ורק מעטות נותרו לפליטה. יצירתו הראשונה הראויה לציון, מאלה ששרדו, היא הסימפוניה הנמרצת בדו מז'ור משנת 1896, השייכת למסורת של בטהובן וסזר פרנק. אחריה נכתבה עוד יצירה תזמורתית - "שוליית הקוסם" משנת 1897 - המבוססת על הפואמה Der Zauberlehrling של גתה. יצירה זו נכללה בסרטו של וולט דיסני, פנטזיה, עם מיקי מאוס בתפקיד השוליה, והיא תרמה רבות לפרסומו. מיומנותו הריתמית ותזמורו הססגוני ומלא החיים של דיקא ניכרים היטב בשתי היצירות.
לפסנתר כתב דיקא שתי יצירות רחבות יריעה, מורכבות ותובעניות טכנית, סונאטה (1901) ו"וריאציות, אינטרלוד ופינאלה על נושא של ראמו", (1902), שגם הן מזכירות באופיין את בטהובן ופרנק. יצירה חשובה שחיבר לקרן היא ה"וילנל" לקרן ולפסנתר, אשר לה גם גרסה מתוזמרת. את האופרה "אריאן וכחול הזקן", שעליה עבד משנת 1899 עד 1907, משווים לעיתים קרובות ל"פליאס ומליסנד" של דביסי, בחלקו עקב נקודות דמיון מוזיקליות ובחלקו, משום ששתי האופרות מבוססות על ליבריות מאת מוריס מטרלינק. הבלט האוריינטלי המפואר La Péri משנת 1912 הוא יצירתו הגדולה האחרונה של דיקא.
בעשורים האחרונים של חייו, יצא שמו של דיקא כמורה לקומפוזיציה, שהעמיד תלמידים מפורסמים רבים כמו חואקין רודריגו ואוליביה מסייאן. הוא מת בפריז וקבור, כמו אנשי שם רבים אחרים, בבית הקברות פר לשז.
מרגרט אייברי

ביוגרפיה

אייברי נולדה בעיר מנגום שבאוקלהומה וגדלה בסן דייגו, קליפורניה שם למדה ב"תיכון פויינט לומה".
לאחר מכן התקבלה ל"אוניברסיטת סן פרנסיסקו", סיימה את לימודיה בהצטיינות ועם תואר בהוראה.
בזמן שעבדה בתור מורה מחליפה, הופיעה ושרה על מספר בימות תיאטרון.
הופעתה הראשונה של אייברי בסרט הייתה ב-1972, בסרט האימה הטלוויזיוני של סטיבן ספילברג "משהו רשע", ובקולנוע הופיעה לראשונה בתפקיד זונה בסרט "הארי המזוהם: כוח המגנום".
בתחילת דרכה הייתה אייברי שותפה להפקות קטנות כשהבולטת בהן הייתה "איזו דרך היא למעלה?".
הופעתה המפורסמת ביותר של אייברי הייתה בעיבוד הקולנועי של סטיבן ספילברג לספרה זוכה פרס פוליצר של אליס ווקר, "הצבע ארגמן". על הופעתה בתור זמרת הבלוז שוג אייברי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, יחד עם חברתה לסרט אופרה וינפרי.
ב-1992 שיחקה את מרטה סורס סבתו של מייקל ג'קסון בסדרה "הג'קסונים: חלום אמריקאי" המבוססת על המשפחה המוזיקלית ועל חמישיית הג'קסונים. 
הופיעה ב-2008 בקומדיות "ברוך שובך רוסקו ג'נקינס" בתור אמו של רוסקו (מרטין לורנס) ו"לפגוש את הבראונים" בתור שרה בראון.
לאייברי בת אחת מנישואיה לרוברט גורדין האנט, ממנו התגרשה.
האימאם שאמיל

ביוגרפיה

האימאם שאמיל נולד ב-1797 בכפר קטן בחבל דאגסטן. משפחתו השתייכה לאליטה המקומית ושאמיל זכה לחינוך מקיף ובין השאר למד ערבית, אסלאם, תרבות ערבית, ולוגיקה. שאמיל הצטרף לזרם הסופי הנקשבנדי באסלאם, וקנה לו מעמד בחברה המוסלמית בקווקז.
ב-1828 הוא ביצע לראשונה את החאג', העלייה לרגל למכה, שם פגש את עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, מנהיג אלג'ירי שהיה אחד ממנהיגי ההתקוממות נגד השלטון הצרפתי באלג'יריה, ממנו למד טכניקות לוחמת גרילה וטקטיקות לחימה מחתרתית.
שאמיל נולד בזמן שהאימפריה הרוסית הרחיבה את שטחיה אל תוך שטחיהן של האימפריה העות'מאנית ופרס (ראו המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) ומלחמת רוסיה-פרס (1804–1813). בתמיכת השאה הפרסי, התמרדו שבטים קווקזים רבים כנגד הכיבוש הרוסי וביצעו פעולות גרילה הידועות גם כמלחמת קווקז. מנהיגי המרד הקודמים, לפני שאמיל, היו שייח' מנסור וגאזי מולא. שאמיל היה ידיד ילדות של מולא, ונעשה לתלמיד שלו.
ב-1834 מת גאזי מולא בקרב על גמירי, ושאמיל תפס את תפקידו כמנהיג ההתנגדות הקווקזית. שאמיל היה מנהיג אקטיבי ותוקפני הרבה יותר ממולא, והוא עשה שימוש יעיל במלחמת גרילה וטקטיקות מתוחכמות. המרי תחת הנהגתו, שהוגדר על ידו כמלחמת קודש, המשיך עד לדיכויו ב-1859. ב-25 באוגוסט 1859 נכנעו שאמיל ומשפחתו לכוחות הרוסיים ונכלאו בכפר קטן בדאגסטן.
אחרי שנלכד, נשלח שאמיל למוסקבה לפגישה עם הצאר, ועונשו היה הגליה לקלוגה, עיר קטנה במרכז רוסיה, קרוב למוסקבה. ב-1869 ניתנה לו הרשות לסיים את חייו בעיר הקדושה מכה, והוא נסע אליה דרך איסטנבול. הוא מת במדינה ב-1871 בעת ביקור בעיר, והובא לקבורה בג'אנט אל באקי, בית קברות מפורסם במדינה, שם קבורים אנשים חשובים רבים מהעולם הערבי-מוסלמי. שני ילדיו לא הלכו בדרכו, ונעשו קצינים בצבא רוסיה.

לאחר מותו

לאחר הכנעתו והתפרקות מאבק המורדים, החלה האימפריה הרוסית לבצע בקווקז 'התאמה' למחיה של נוצרים אורתודוקסים. ההתאמה כללה הפצה של הנצרות, והקמת מערכת מדינית-דתית בשליטה נוצרית.
שאמיל עודנו מוערץ על ידי אנשים רבים בקווקז בשל התנגדותו לרוסיה, והיווה מודל לחיקוי לאנשים רבים הראו את עצמם כממשיכי דרכו. הטרוריסט הצ'צ'ני שאמיל באסייב נקרא על שמו.
בחסידות חב"ד קיים ניגון אשר על פי המסורת חובר על ידי שאמיל בהיותו בגלות. את הניגון לימד הרבי מליובאוויטש בשנת 1958, וביאר במשל את געגועי שאמיל למולדתו בעת שישב במאסר לגעגועיה של הנשמה לכור מחצבתה.
Jawa 700

היסטוריה

בשנת 1934 הציגה חברת האופנועים Jawa Moto את המכונית הראשונה שלה, "JAWA 700", אשר התבססה על דגם ה"DKW F2" (ברישיון).
František Janeček  מייסד ומנהל יצרנית האופנועים Jawa Moto, חתם על הסכם שיתוף פעולה ב-20 ביולי שנת 1933 עם מהנדס הרכב Jørgen Skafte Rasmussen  מיצרנית הרכב הגרמנית DKW , על ייצור ה-"Jawa 700" בצ'כיה, שהתבסס על דגם ה"DKW F2" הגרמני.
סך הכול יוצרו 1,002 יחידות.
בשנת 1937 החליף דגם "JAWA 600 מינור" את דגם ה"Jawa 700". יוצרו יותר מ-14,000 כלי רכב, מתוכם כ־7,000 יחידות לייצוא.
השומר הדתי

אזורי פעילות

תנועת השומר הדתי פעלה בריכוזים דתיים באירופה. בתקופת מלחמת העולם השנייה התרחבה הפעילות לאמריקה הצפונית, והוקמו קומונות הכשרה לצעירים וצעירות. יעקב יצחק וולגלרנטר הקים את הסניף בטורונטו. רוב חברי ההכשרות מצפון אמריקה עלו לאחר קום מדינת ישראל והצטרפו לקיבוצים הדתיים.

פירוק התנועה

תנועת השומר הדתי התאחדה לאחר מלחמת העולם השנייה עם תנועת בני עקיבא, אשר השתייכה גם היא למפלגת המזרחי.
DR K

היסטוריה

בתחילת דרכו הוצג הערוץ כערוץ המוקדש לשידורי היסטוריה, ונאמר כי יסתמך על הארכיון הגדול של DR. דובר גם בעניין הקמת ערוצים ייעודיים לשידור תוכניות ילדים, נוער ודרמות. ביוני 2006 היה ניסיון לשלב את שלושת הערוצים, כך שישודרו תוכניות לילדים בשעות היום ובשעות הערב ישודרו תוכניות היסטוריה, אך הניסיון לא צלח.
שמות הערוצים החדשים הוצגו במרץ 2009; הערוץ לילדים נקרא DR Ramasjang. באותה עת, הערוץ התפתח לערוץ תרבות המוקדש לאומנות, היסטוריה, עיצוב, אופנה, ודיונים. הערוץ קיבל פס בשידורים הדיגיטליים ומשדר בין השעות 16:00-00:00.
הערוץ משודר כיום דרך רשת השידור הדיגיטלית היבשתית, הלוויין, הכבלים ודרך הרשת.
הערוץ עבר מפורמט תמונה SDTV ל-720p ברשת השידור הדיגיטלית היבשתית בדצמבר 2016, ובתחילת 2017 גם ברשתות הכבלים.

פרופיל

"התרבות היא אחת מההתחייבויות החשבות ביותר של DR, ולכן אנו שמחים מאוד לחזק את תחום זה עם העלאת ערוץ שלם. ערוץ התרבות וההיסטוריה החדש שלנו, עם השם הקצר 'DR K', מציג חוויות ותובנות עבור כל מי שאוהב תרבות. הערוץ מזמין את כל אלה שרוצים חוויות תרבותיות עם אומנות, תרבות, היסטוריה, מוזיקה, עיצוב, אדריכלות, אופנה וסדרות דרמה מארכיון DR" (לארס גרופ, מנהל המדיה דאז)
הערוץ מתמקד בשידורי תוכניות היסטוריה ותרבות, יחד עם שידור תוכניות על אופרה, אומנות חזותית, ספרות, אופנה, אדריכלות, ארכאולוגיה והיסטוריה. התוכניות הן תוכניות דוקומנטריות ותוכניות דיוקן אך גם משודרות תוכניות דוגמת חידונים היסטוריים. בנוסף לכך משודרים גם סרטים קלאסיים משנות ה-60 ואילך, בעיקר ממדינות כמו צרפת, בריטניה ואיטליה.
מכון התורה והארץ

מכון התורה והארץ הוא מכון למחקר, ליישום ולהסברה של המצוות התלויות בארץ, שבו פועלים רבנים, מדענים ואגרונומים. המכון נוסד בשנת תשמ"ו בכפר דרום וכיום שוכן ביישוב שבי דרום. המכון משלב הלכה וחקלאות. פעילותו נעשית בהתאם לפסקי הרבנות הראשית לישראל. בראש המכון עומד הרב יהודה עמיחי.
מכון התורה והארץ הוא המכון השני בוותיקותו בתחום (אחרי בית מדרש גבוה להלכה בהתיישבות החקלאית), והוא אחד מהמכונים התורניים המרכיבים את פורום חותם.
המכון מפתח תוכניות בתחומים כמו חיסכון בעלויות הגידול, צמצום השימוש במים, גידול ירקות ללא תולעים והפחתת השימוש בחומרי הדברה. המכון מתעדכן באופן שוטף בחידושים מעולם המחקר בתחומים אלה. בשנים האחרונות הרחיב המכון את עיסוקו וכיום הוא מתעסק גם בנושאים של איכות הסביבה, קיימות וצער בעלי חיים.

אוצר הארץ

לקראת שנת השמיטה התשס"ח הקים המכון גוף בשם אוצר הארץ אשר חתם מראש על הסכמים לאספקת פירות וירקות של חקלאים יהודים שיגודלו וישווקו בהתאם להנחיות המכון. הגידול והשיווק התבסס על היתרים שונים לביצוע פעולות חקלאיות בשנת השמיטה ובראש ובראשונה על חידושי המכון בתחום אוצר בית דין. בעדיפות שנייה שווקה תוצרת חקלאית אשר גודלה על סמך היתר המכירה.
לאוצר הארץ היו 20,000 מנויים אשר התחייבו מראש באמצעות כרטיס אשראי לרכוש תוצרת המסופקת על ידי הארגון בסכום של 50 ש"ח לפחות מדי חודש. התחייבות זאת נובעת מן הניסיון בשמיטות הקודמות, כאשר חלק מן התוצרת שגודלה במיוחד עבור אוצר בית דין נותרה ללא קונים. האוצר דאג לאספקה שוטפת של פירות וירקות לכ-200 חנויות ברחבי הארץ.

ספרי המכון

מכון התורה והארץ הוציא לאור עשרות ספרים, בהם "חוקות הארץ" על הלכות כלאים ברמב"ם וקובץ "התורה והארץ" בשמונה חלקים. המכון מהדיר ספרי יסוד בתחום, כמו "שבת הארץ" לרב קוק וכן ספריו של הרב שאול ישראלי, ארץ חמדה. המכון הוציא גם ספרים שאינם מוקדשים למצוות התלויות בארץ, כמו ספריו של הרב יעקב אריאל, שו"ת באוהלה של תורה חמישה חלקים, ספרו על התורה ומהדורה חדשה של הספר "הלכה בימינו". המכון גם הוציא את ספרו של הרב פתחיה מנקין על מסכת אבות.

צוות המכון

נשיא המכון הוא הרב יעקב אריאל, רבה הראשי של העיר רמת גן ואחד הפוסקים הבולטים בציבור הדתי לאומי. יושב ראש המכון הוא הרב יגאל קמינצקי, מי שהיה הרב האזורי של גוש קטיף. בראש המחלקה ההלכתית עומד הרב יהודה הלוי עמיחי ובראש מחלקת המחקר והפיתוח החקלאי עומדים האגרונומים מוטי שומרון, אשר משמש אף כראש המחלקה למחקר מדעי, והפרופסור יפתח בן אשר. בין רבני המכון: הרב אהוד אחיטוב, הרב גבריאל קדוש, הרב יעקב אפשטיין, הרב יואל פרידמן והרב נתנאל אוירבך. בעבר שימשו כחוקרים הרב עזריאל אריאל, הרב יהודה זולדן והרב משה ביגל.
במכון צוות רב-תחומי של רבנים ותלמידי חכמים מחד, ושל חוקרים, מדענים ואגרונומים מאידך. בין רבני המכון בעבר נמנה הרב שמעון בירן אשר נרצח בפיגוע דקירה בדרכו לעבודה במכון, ליד כפר דרום, בכ"ד באייר תשנ"ב, 27.5.1992.