google/wiki40b huggingface dataset:
Edinburgh Review

המאה ה-19

הגיליון הראשון של כתב העת ראה אור ב-10 באוקטובר 1802. מייסדיו היו פרנסיס ג'פרי, סחדני סמית והברון הנרי בראם (Henry Brougham, שנעשה לימים לורד צ'נסלור), המוציא לאור היה ארצ'יבלד קונסטבל והוא נוסד כרבעון, במתכונת זו פעל עד ל-1929.
הוא התמקד בביקורות ספרותיות ופוליטיות. עורך הגיליון הראשון היה סידני סמית.
כתב העת תמך במפלגה הוויגית ובמדיניות הלסה פר וקרא בדרך כלל לרפורמות פוליטיות. יריבו העיקרי היה כתב העת The Quarterly Review שתמך במפלגה הטורית. המגזין נודע גם בשל התקפותיו על משוררי לייק (Lake Poets), במיוחד על ויליאם וורדסוורת'.
כתב עת שקדם לו, בעל יעדים דומים, Edinburgh Magazine and Review, יצא לאור מדי חודש בשנים 1773–1776.

המאה ה-20

כתב העת הסקוטי לענייני תרבות New Edinburgh Review, שנוסד ב-1969, אימץ ב-1984 את השם Edinburgh Review החל מגיליון 67/8, באמצו את המוטו "To gather all the rays of culture into one" (לרכז את כל הקרניים לאחת). הוא עדיין יוצא לאור כחלק מרשת כתבי העת Eurozine.

כותבים בולטים

בין חשובי הכותבים ל-Edinburgh Review היו המחנך וההיסטוריון תומאס ארנולד (Thomas Arnold); הסופר, המשורר והקרדינל ריצ'רד האריס ברהאם (Richard Harris Barham); המטפיזיקאי תומאס בראון (Thomas Brown); ההיסטוריון והסופר תומאס קרלייל; הסופר והמהפכן האיטלקי הוגו פוסקולו (Ugo Foscolo); ההיסטוריון הנרי האלאם (Henry Hallam); המטפיזיקאי הסקוטי הבארונט סר ויליאם המילטון (William Hamilton); הסופר אברהם הייווארד (Abraham Hayward); הסופר ומבקר הספרות ויליאם חזליט (William Hazlitt); המשוררת פליסיה המנס (Felicia Hemans); המסאי והמשורר ג'יימס הנרי לי האנט (Leigh Hunt); המדינאי והסופר הבארונט סר ג'ורג' קורנוול לואיס (George Cornewall Lewis); המשורר, ההיסטוריון והפוליטיקאי, הברון תומאס בבינגטון מקאולי (Thomas Babington Macaulay); השופט, הפוליטיקאי וההיסטוריון, סר ג'יימס מקינטוש (James Mackintosh); הפילוסוף ג'ון סטיוארט מיל; המשורר רוברט מונטגומרי (Robert Montgomery); המתמטיקאי והפיזיקאי ג'ון פלייפיר (John Playfair); העתונאי הנרי ריב (Henry Reeve); הכימאי הנרי אנפילד רוסקו (Henry Enfield Roscoe); הפילוסוף ברטראנד ראסל; איש הכנסייה צ'ארלס ויליאם ראסל (Charles William Russell); הסופר והמשורר סר וולטר סקוט; איש הכנסייה ארתור פנרין סטנלי (Arthur Penrhyn Stanley).
טוויטר (רמקול)

טוויטר הוא רמקול אשר נועד לייצר צלילים בתחום התדרים הגבוהים. תחום התדרים נע בדרך כלל בין 5000 הרץ ל-22,000 הרץ (20,000 הרץ נחשב בדרך כלל לסף העליון של יכולת השמיעה של אדם).
מיקומו של רמקול הטוויטר יכול להיות קריטי מכיוון שהתדרים הגבוהים תלויים בכיווניות שלהם, יותר מהתדרים הנמוכים אשר מטופלים על ידי רמקול מסוג וופר.
בשלב תכנון הטוויטר וכל דרייבר אחר שממנו הרמקול מורכב, הוא נמדד על ידי כלי מדידה לצלילים בשעה שהוא מכוון ישירות אל כלי המדידה ובצורה מקבילה, מכאן אנו אמורים להבין שמיקום הטוויטר אמור להיות כמה שיותר בגובה אוזניהם של המאזינים, ומכוון כלפיי המאזינים.
ליאמין זרואל

ביוגרפיה

זרואל נולד בבתאנה. בשנת 1957 הוא הצטרף לצבא השחרור הלאומי כדי להילחם בשלטון הצרפתי באלג'יריה. בשנת 1975 הוא מונה למפקד בית ספר צבאי בבאתנה ובשנת 1981 מונה למפקד של האקדמיה הצבאית בעיר צ'רצ'ל. הוא פיקד גם בתמנרסת בשנת 1982, לאחר מכן בשנת 1984 בגבול עם מרוקו ובקונסטנטין בשנת 1987. ב-1988 הוא הפך לגנרל. הוא פרש מן הצבא ב-1990 וזמן קצר לאחר מכן הפך לשגריר המדינה ברומניה. הקריירה הפוליטית שלו התחזקה לאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה במדינה ב-1992. בשנת 1993 הוא מונה לשר הביטחון וב-1994 הוא קודם לעמוד בראש המועצה העליונה. הוא נבחר לנשיא בבחירות בשנת 1995. לאחר קדנציה אחת הוא בחר שלא להתמודד לקדנציה נוספת ואף הקדים את הבחירות בשל מלחמת האזרחים האלג'יראית שהתחוללה באותה עת. בבחירות באלג'יריה בשנת 2009 הוא שקל לחזור ולהתמודד מול עבד אל-עזיז בותפליקה אך לבסוף החליט שלא לרוץ.
עדי גילת

ביוגרפיה

נולדה בגבעתיים בשנת 1978. ב-1996 סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין. עם סיום לימודי התיכון השתתפה בסדרת הטלוויזיה "קפה פריז" לצד שמיל בן ארי ומרים גבריאלי. בצבא שירתה כמ"כית בנות.
לאחר השירות הצבאי התקבלה ללימודי משחק בבית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים.  
קריירה בתיאטרון 
שחקנית תיאטרון בית לסין, משחקת בהצגות: "משפחה חמה" (2019), בתפקיד מירי, מאת ענת גוב ובבימוי רוני פינקוביץ. "אוסלו" (2018), בתפקיד מריאנה הייברג, מאת ג'יי טי רוג'רס בבימוי אילן רונן. "השקר"(2018) בתפקיד לורנס, מאת פלוריאן זלר ובבימוי ליאור אשכנזי. "לצאת מהארון"(2017) בתפקיד ורוניק, מאת פרנסיס ובר ובבימוי אלון אופיר. "שעה של שקט"(2017) בשיתוף תיאטרון חיפה, בתפקיד אלזה, מאת זלר ובבימוי משה נאור.
במקביל משחקת בהצגה "טרור" (2019) בתפקיד התובעת נלסון, מאת פרדיננד פון שיראך ובבימוי שרה פון שוורצה, בתיאטרון הקאמרי.ובהצגה "הליוגבלוס" (2017) ע"פי ארטו, בבימוי אריאל וולף בתיאטרון תמונע.
בשנת 2017 גם יצרה עם הבמאית שרה פון שוורצה והמחזאי והשחקן ניר שטראוס הצגת יחיד בשם "להוציא את הילדה". ההצגה השתתפה בפסטיבל התיאטרונטו ולאחר מכן הציגה בתיאטרון הקאמרי.
בפסטיבל תיאטרון קצר (2016) שיחקה בהצגה "הביצית הטובה שלי", שביימו מאיה ניצן ואלה ניקולאיבסקי. בתיאטרון חיפה שיחקה בהצגה "מחיר הכבוד" בתפקיד צילה, מאת יעקב גורדין ובבימוי רוני פינקוביץ.
בתיאטרון הקאמרי שיחקה בין השנים 2004 ל 2009 בהצגות "אלמה" (2009) בתפקיד אלמה מאהלר, מאת יהושע סובול ובבימוי והפקה של פאולוס מנקר. הפולידרמה התרחשה בירושלים בשיתוף תיאטרון אוסטרי ושחקנים זרים. בנוסף הופיעה בקאמרי בהצגות "שמנה" (2007) בתפקיד ג'ני, מאת ניל לאביוט ובבימוי משה נאור. "באדנהיים" (2006), מאת אהרון אפלפלד, הפקה מוזיקלית בשיתוף תיאטרון קליפה, בבימוי מיכה לבינסון וועמרי ניצן. ההצגה הראשונה בה השתתפה עדי עם סיום לימודיה היתה "עד ראיה" (2004) בתפקיד פרנקה, מאת מאת יהושע סובול ובבימוי פאולוס מנקר.
בטלוויזיה
בשנת 2019 השתתפה בסדרה "מונא" בתפקיד גל חרמוני. את הסדרה יצרה מירה עווד ואורי סיוון ביים עבור "כאן 11".
בשנת 2018 השתתפה בעונה השלישית של הסדרה "שכונה" בתפקיד יעל המתווכת. את הסידרה יצרו גיורא חמיצר ונועה פניני. יואב גורפינקל ביים עבור הוט ניקולודאון. 
התפקיד שאיתו פרצה לתודעה הוא ענבל אסולין בדרמת הפשע המצליחה - "הבורר", למשך 4 עונות, בין השנים 2007 ל 2013 עבור הוט.
בשנת 2010 השתתפה בדרמה היומית "15 דקות", בתפקיד צהלה. האחים פז ביימו עבור yes.
בין יתר תפקידיה בטלויזיה, גילמה את נטע בסידרה "מעורב ירושלמי" (2004), הנחתה את ערוץ הvod של הוט (2007) והשתתפה בדרמת הטלויזיה "נחמה" (2009) בבימויה של עידית שרצקי.
בקולנוע
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסרטה של ציפי טרופה "אויבת יקרה שלי", הסרט עתיד לצאת לאקרנים בקיץ הבא.
שיחקה גם בסרטים "נוקאאוט" (2019) בבימוי מיקה אור, "אסקימוסים בגליל" (2007) בבימוי יונתן פז וב "חיים זה חיים" בבימוי מיכל בת אדם (2003).

משפחתה

גילת היא בתו של העיתונאי מרדכי גילת. היא נשואה לזמר והמוזיקאי יהלי סובול ולהם בת ובן, רונה ודויד.
יחסי מונקו–קוריאה הדרומית

סקירה כללית

היחסים בין שתי המדינות כוננו במרץ 2007.
הסחורה שייבאה קוריאה הדרומית ממונקו בשנת 2017 שוויה 609,000 דולר אמריקאי והיא כוללת בעיקר מצלמות וידאו וחלקי חילוף למכונות. הסחורה שייבאה מונקו מקוריאה הדרומית שוויה 2,750,000 דולר אמריקאי והיא כוללת בעיקר חלקי חילוף לרכב ומוצרי קוסמטיקה שונים. בתחום ההשקעות, משקיעים הקוריאנים מאות מיליוני דולרים במונקו בעוד שתושבי מונקו משקיעים בקוריאה הדרומית כמיליון דולר בלבד.
אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר מספר פעמים בקוריאה הדרומית.
ריקוד גשם

ריקוד גשם הוא מחול טקסי המבוצע במטרה לזמן גשם ולהבטיח את הצלחת היבולים.
גרסאות שונות של ריקוד הגשם מצויות בתרבויות רבות, ממצרים העתיקה ועד שבטי האינדיאנים שבארצות הברית. ניתן היה עדיין לחזות בהם במאה ה-20 במקומות שונים בחבל הבלקן בפולחן הידוע כפפרודה (ברומניה) או פרפרונה (אצל העמים הסלאבים). ברחבי אפריקה, שבה טקסים אלה היו מקובלים, ישנם מספר אתרים שבהם התגלו ציורי סלע המתארים טקסים וריקודים להורדת גשם. עם אלה נמנים לדוגמה אתרי הסלע בקונדואה שבטנזניה ובצ'ונגוני במלאווי.
ילידי שבט הצ'רוקי, שבט אינדיאנים השוכן בדרום מזרח ארצות הברית, כולל בהרי האפלצ'ים, נהגו לבצע ריקודי גשם במטרה ליזום הורדת ממטרים ולגרש את הרוחות הרעות מכדור הארץ. על פי אגדות השבט, הגשם היורד כתוצאה מריקוד זה מכיל את הרוחות של מנהיגים קודמים של השבט, אשר, כאשר הם יורדים לארץ יחד עם הגשם, נלחמים ברוחות הרעות במישור המעבר שבין המציאות לעולם הרוחות. הצ'רוקי גם מאמינים כי ריקודי גשם מורכבים במיוחד יכולים לעורר את המשתתפים, כמו גם את הצופים, להשתתף בפעולות בעלות אופי פולחני קיצוני.
בספרה "הקצב של אדומי העור: בשיר, בריקוד ובקישוט" (The Rhythm of the Redman : in Song, Dance and Decoration) משנת 1930 מתארת ג'וליה בטרי (Julia M. Butree אשתו של ארנסט תומפסון סטון) בין שאר הריקודים של האינדיאנים את "ריקוד הגשם של הזוני".
נוצות ואבני טורקיז היו קישוטים מקובלים בזמן הטקס וסימנו את הרוח והגשם בהקבלה. מסורות רבות של ריקוד הגשם עברו מפה לאוזן במהלך ההיסטוריה.
שבטי אינדיאנים מסוימים כדוגמת האוסאג' (Osage) והקופאו (Quapaw) ששכנו במדינות מיזורי וארקנסו של ימינו (בחלקו המערבי של מרכז ארצות הברית) ידעו לזהות דפוסים של מזג אוויר והיו נוהגים להציע למתיישבים הלבנים לבצע עבורם ריקוד גשם בתמורה לחפצי מסחר.
ההשפעה התרבותית של מסע בין כוכבים

טרקי

טרקי (באנגלית: Trekkie) או טרקר (באנגלית: Trekker) הוא מעריץ של זיכיון "מסע בין כוכבים", בין אם של הזיכיון כולו, ובין אם של אחת (או יותר) מסדרות הטלוויזיה ו/או אחד (או יותר) מסרטי הקולנוע.

מועדון המעריצים הרשמי של מסע בין כוכבים

מועדון המעריצים הרשמי של מסע בין כוכבים הוא זרוע של פרמאונט, שנועד לתת למעריצים של סדרת המדע הבדיוני הקלאסית מסע בין כוכבים גושפנקא רשמית של "מועדון מעריצים". חברי המועדון מקבלים תעודה, הנחות למקומות רבים ומזכרות, מורשים על ידי פרמאונט, ונהגו לקבל שש מהדורות של המגזין Star Trek Communicator (אשר בעבר היה זמין למכירה ברוב דוכני העיתונים בארצות הברית ובחנויות קומיקס). עם זאת, המגזין הפסיק להתפרסם ובעתיד הנראה לעין יוחלף (ראה מידע באתרים בהמשך).
שייטת הים הכספי

היסטוריה

שייטת הים הכספי הוקמה על ידי פיוטר הגדול בנובמבר 1722 כשטבילת האש הראשונה שלה הייתה במלחמת רוסיה-פרס (1722–1723) שבמהלכה הצליחה השייטת לכבוש שורת מבצרים בחוף הים הכספי ולהביס את הצי הפרסי במהלך מבצעים לכיבוש דרבנט ובקו. בהתאם לתנאי הסכם גוליסטן האימפריה הרוסית קיבלה בלעדיות על אחזקת צי צבאי בים הכספי. מ-1867 ועד 1992 הבסיס העיקרי של השייטת היה בבאקו. ב-1918, בעיצומה של מלחמת האזרחים ברוסיה הגיעו האנגלים לבאקו ומרבית מספינות השייטת הושמדו ולכן הועבר בסיסה לפטרובסק, באותה תקופה הייתה השייטת כחלק מהצי הלבן של הצבא הלבן. ב-1920 השייטת חזרה לבאקו ושם ישבה עד להתפרקות ברית המועצות. באוגוסט 1941 השייטת נטלה חלק במבצע משולב עם חיל הנחתים וחיל הצנחנים במבצע לכיבוש איראן, יחד עם צבא בריטניה, והשייטת עגנה לעיתים קרובות גם בפהלוואי, נואושהר ובנדר-שך שבצפון אירן ולחופי הים הכספי. ב-1992 אוניות שייטת הים הכספי חולקו בין מדינות חבר המדינות שבים הכספי ושייטת הים הכספי הרוסית עברה לבסיס הימי באסטרחן.
שייטת הים הכספי משמשת כיום כשייטת עזר למבצעי אכיפה של משמר החופים הרוסי במסגרת המאבק בציד לא חוקי של הדיג באזור הים הכספי והרצון לשמור על הסחר החוקי בקוויאר. השייטת מחזיקה בצי אוניות כשהישנות שבהן נבנו בשנות ה-80 והחדשה שבהן היא אוניית המשמר "טטרסטן" שנכנסה לשירות ב-2003.
לאחרונה החל תהליך חידוש ספינות השייטת והיא אמורה להכיל כ-90% אוניות משמר מודרניות, ביניהן ספינת התותחים הקטנה "בּוּיאן", שאב טיפוס שלה יצא ב-2006. ב-2010 שלב המודרניזציה בשייטת התקדם עוד שלב כאשר הוחל בבניית הסטי"ל "בּוּיאן-M".
ג'נרל אלקטריק J79

ג'נרל אלקטריק J79 הוא מנוע טורבו-סילון של חברת ג'נרל אלקטריק אשר נמצא בשימוש במגוון מטוסי קרב ומפציצים. המנוע היה למנוע האמריקני הראשון שעלה בביצועיו על מנועים בריטיים (שהיו המובילים בתחום).

היסטוריה

כחלק מפרויקט ה-J73 פותח גם דגם המנוע שסומן J73-GE-X24A, והוא עוצב ספציפית כדי לתת ביצועים מיטביים במהירויות של מאך 2.
כ-17,000 יחידות יוצרו במשך למעלה מ-30 שנה בארצות הברית, בלגיה, קנדה, גרמניה, יפן ובישראל.
המנוע הותקן על ה: F-104 סטארפייטר, F-4 פנטום, A-5 ויג'לנטי, B-58 האסלר והכפיר.
המנוע הוחלף עם פיתוח מנועי מטוסים חדשים כפראט אנד וויטני TF-30 אשר הותקן במטוסים כגון ה-F-111 וה-F-14 ומנועי טורבו מניפה מדגם פראט-אנד וויטני F-100 שהותקן במטוסים כגון ה-F-15 וה-F-16.
ספרות סוג'ואו

ספרות סוג'ואו (בסינית: 蘇州碼子, בפין-יין: sūzhōu mǎzi, "סוג'ואו מָדְזְה") או חְווָאמָה (בסינית: 花碼, בפין-יין: huāmǎ; מילולית: 'מספרים פרחוניים' או 'מספרים מקושטים') היא שיטת ספירה שהייתה בשימוש נרחב בסין בטרם חדרה לסין שיטת הספרות ההודו-ערביות.
שיטת ספרות סוג'ואו היא הגרסה היחידה של ספרות מוטות שנמצאת בשימוש מסוים כיום. מערכת ספרות המוטות היא שיטת ספירה שהסינים עשו בה שימוש, המבוססת על מיקומם של המוטות. ספרות סוג'ואו הן ואריאציה על שיטת ספרות המוטות של תקופת שושלת סונג.
בספרות סוג'ואו נעשה שימוש כקצרנות בתחומי מסחר עתירים במספרים כדוגמת חשבונאות וניהול ספרים. לעומת זאת, בספרות סיניות תקניות נעשה שימוש במסמכים רשמיים, בדומה לאיות המספרים בעברית. ספרות סוג'ואו היו פעם פופולריות בשוקי סין, כדוגמת אלו של הונג קונג לפני 1990, אבל הן הוחלפו בהדרגה במערכת הספרות ההודו-ערבית. המערכת הסינית דומה לספרות רומיות בהן נעשה שימוש באירופה בעת העתיקה ובימי הביניים עבור מתמטיקה ומסחר. כיום נעשה שימוש במערכות ספרות סוג'ואו רק על מנת להציג מחירים בשווקים סיניים או על קבלות מסורתיות הכתובות בכתב יד.

סמלים

במערכת ספרות סוג'ואו, מחליפים סמלים מיוחדים את הספרות במקום התווים הסיניים. 
הספרות אחת, שתיים ושלוש מיוצגות כולן על ידי סימני מוטות. שיטה זו יכולה לגרום לבלבול כאשר הן מופיעות אחת ליד השנייה. באידאוגרפיות סינית תקניות נעשה שימוש לעיתים קרובות במצב זה, על מנת שניתן יהיה להחליף ביניהן מבלי לגרום לדו-משמעות. כך למשל, המספר "21" נכתב כ"〢一" במקום "〢〡" על מנת למנוע את האפשרות שיובן כמספר "3" (〣). התו הראשון של צירוף כזה מיוצג בדרך כלל על ידי ספרת סוג'ואו בעוד שהתו השני מיוצג על ידי אידאוגרף סיני.
טרי ריצ'רדסון

טרנס "טרי" ריצ'רדסון (באנגלית: Terrence "Terry" Richardson; נולד ב-14 באוגוסט 1965) הוא צלם אופנה אמריקאי שעבודותיו ידועות בסגנונן הבוטה והפרובוקטיבי. הוא צילם קמפיינים עבור מארק ג'ייקובס, טום פורד, איב סן-לורן, ולנטינו, בולגארי ואחרים, ועבד עם המגזינים הנחשבים  רולינג סטון, GQ, ווג, הרפרס בזאר, ואניטי פייר, i-D ו-Vice. בנוסף, ריצ'רדסון הוא צלם דיוקנאות מבוקש אשר צילם ידוענים רבים דוגמת ביונסה, מיילי סיירוס, אובמה, ריהאנה, ג'וני דפ, קיילי ג'נר ובר רפאלי.
החל משנת 2001, ריצ'רדסון הואשם על ידי דוגמניות רבות בניצול ותקיפה מינית במהלך צילומים. בשנת 2017, בעקבות תנועת Me Too, הודיעה חברת התקשורת האמריקאית קונדה נאסט, שבבעלותה 19 מותגים ומגזינים שעבדו עמו בעבר, שהיא מחרימה את ריצ'רדסון ושאין בכוונתה להעסיק אותו יותר; עבודות שהוזמנו ממנו אך טרם פורסמו נגנזו והוחלפו באחרות. בינואר 2018, דווח כי ריצ'רדסון נמצא תחת חקירה של משטרת העיר ניו יורק בעקבות האשמות מרובות על תקיפות והטרדות מיניות; חקירה זו עדיין נמשכת.

ביוגרפיה

ריצ'רדסון נולד בניו יורק. אביו בוב היה צלם אופנה שסבל מסכיזופרניה והיה מכור לסמים. אימו נורמה הייתה סטייליסטית ורקדנית. בילדותו, הירבה להתלוות אליה בעבודתה והתוודע לעולם האופנה בפריז ובלונדון. בנעוריו גדל והתחנך בהוליווד ומכרים מן התקופה מתארים אותו כביישן וחסר כישורים חברתיים. בין היתר עסק בנעוריו בנגינת גיטרה בס בלהקת רוק ולמד צילום.
החל משנות ה-90 עסק בצילום אופנה מקצועי ובין היתר צילם עבור בתי אופנה נחשבים כגון מרק ג'ייקובס, טום פורד, ואיב סן לורן. בנוסף לכך צילם עבור מגזינים חשובים בתחום הפופ והאופנה כגון רולינג סטון, ווג, וניטי פייר ואחרים.
ריצ'רדסון עוסק גם בבימוי של קטעי וידאוקליפים מוזיקליים כאשר המפורסמים שבהם היו לסינגל XO של הזמרת ביונסה והקליפ השערורייתי לשיר Wrecking Ball שביים לזמרת מיילי סיירוס.
עד כה פרסם ריצ'רדסון 13 ספרי צילום של עבודותיו. בשנת 2012 הציג ריצ'רדסון לראשונה תערוכה אישית של יצירותיו בגלריה לאומנות בת זמננו בלוס אנג'לס. באותה שנה הודיעה הזמרת ליידי גאגא כי ריצ'רדסון יצלם סרט דוקומנטרי על חייה.
ריצ'רדסון היה נשוי בעבר לדוגמנית ניקי הוברתי ומאז שחלתה בסרטן הוא מנהל מערכת יחסים עם הדוגמנית והשחקנית הקנדית שלום הרלו. בין היתר, ביים את הקליפ "Vai Malandra" עבור אניטה.

סגנון אמנותי

עבודתו של ריצ'רדסון מתאפיינת במספר מוטיבים החוזרים על עצמם בקביעות. הוא מרבה לצלם דמויות מפורסמות מעולם האופנה והמשחק במצבי חיים רגילים או במהלך ביצוע תנועה טבעית בגובה העיניים, תוך שימוש במצלמת אינסטנט. ריצ'רדסון מצלם בדרך כלל על רקע של מסך לבן. לעיתים הוא מצטרף בעצמו, עם סימני ההיכר שלו, משקפיו הגדולות ופאות הלחיים הארוכות, למושא העיקרי של הצילום, ונתפס כחלק מן הצילום או הרקע שלו.
צילומי העירום שלו משקפים מיניות בוטה או מתעדים פעילות מינית מרומזת ואף מפורשת על גבול הפורנוגרפיה. עבודותיו של ריצ'רדסון והמיניות המתפרצת העולה מהם הפכו אותו לשנוי במחלוקת.

תקיפות והטרדות מיניות

ריצ'רדסון הואשם פעמים רבות בניצול ותקיפה מינית של דוגמניות במהלך צילומים. כאשר צילם אותן, לעיתים ללא הסכמה מפורשת, מבצעות אקטים או בתנוחות מיניות. הועלו כלפיו טענות כי הוא מבצע מניפולציות מקצועיות כלפי דוגמניות צעירות ובתחילת דרכן החוששות להתלונן ולאבד את הסיכוי להתקדם בענף. חלק מן הדוגמניות התלוננו בעילום שם כי ריצ'רדסון מרבה לגעת בגופן העירום בזמן הצילומים.
ריצ'רדסון עצמו הגיב לטענות הללו כי מדובר בשקרים וכל צילומיו בוצעו מתוך הסכמה ושיתוף פעולה עם הדוגמניות.
ליאון קייזרלינג

נעורים והשכלה

קייזרלינג נולד בשנת 1908 בצ'ארלסטון בדרום קרולינה וגדל באי סנט הלנה. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קולומביה בשנת 1928 וכן תואר במשפטים של אוניברסיטת הרווארד בשנת 1931. הוא חזר לאוניברסיטת קולומביה בתור סטודנט לתואר שני במחלקה לכלכלה מ־1931 עד 1933, שם הוא גם לימד במשך זמן קצר. בעודו שם, קייזרלינג למד בהנחיית רקספורד טגוול, אך מעולם לא סיים את עבודת הדוקטורט שלו.
הוא היה נשוי למרי דבלין קייזרלינג, גם היא כלכלנית.

קריירה ממשלתית

בשנת 1933 הפך קייזרלינג לעורך דין של מנהל ההתאמה החקלאית החדש, סוכנות ניו דיל אשר חילקה סובסידיות לצמצום שטח היבול. מ־1933 עד 1946 הוא היה כלכלן יועץ לסנאט במגוון נושאים חברתיים, כלכליים, תעשייתיים ופיננסיים, שבמהלכם שימש גם עוזר פרלמנטרי לסנטור הדמוקרטי של ניו יורק רוברט פ. וגנר (1933–1937) וכיהן במספר תפקידים נוספים, כולל יועץ משפטי כללי, לרשות השיכון האמריקאית, שמוזגה לתוך סוכנות השיכון הארצית (1937–1946). במהלך זמנו עם וגנר קייזרלינג השתתף בניסוח יוזמות ניו דיל שונות, כולל חוק השיקום התעשייתי הלאומי, חוק הביטוח הלאומי, וחוק יחסי העבודה הלאומי.
בשנת 1946 התמנה קייזרלינג לסגן יושב הראש של מועצת היועצים הכלכליים שנוצרה זמן קצר לפני־כן. הוא הפך ליושב הראש שלה בפועל ב־1949 וליושב ראש ב־1950. ב־1952 הותקפו קייזרלינג ואשתו על ידי ג'וזף מקארתי במסגרת "הבהלה האדומה" השנייה, שטען שהם "משתייכים לקבוצות חזית קומוניסטיות". קייזרלינג עזב כיו"ר בשנת 1953.

חיים מאוחרים יותר

לאחר התקופה שבה ייעץ לנשיא טרומן, יעץ קייזרלינג עם לקונגרס במגוון נושאים כלכליים ועסק גם בעריכת דין. ב־1954 ייסד את הוועידה לקידום הכלכלה (CEP), ושימש בתפקיד הנשיא שלה עד 1987. אשתו עזבה את מחלקת המסחר ב־1953 והצטרפה אליו בייעוץ וכן בהקמת ה־CEP, שם כיהנה כמנהלת עמיתה מראשיתה ועד שנת 1963.
בשנת 1969 כיהן קייזרלינג ייעץ להסתדרות העובדים הכללית בישראל.
הוא מת ב־9 באוגוסט 1987, בוושינגטון.
מסכת ערלה

מסכת עָרְלָה היא המסכת העשירית בסדר זרעים. במסכת שלושה פרקים העוסקים בפרטי ההלכות של ערלה. אגב הלכות ערלה יש במסכת דיון בהלכות תערובות וביטול איסורים. 
כמרבית המסכתות בסדר זה היא מופיעה במשנה בלבד ולא נכתב לה תלמוד בבלי אלא תלמוד ירושלמי ותוספתא בלבד. במשנה יש למסכת שלושה פרקים אך בתוספתא רק פרק אחד.

מיקומה של המסכת בסדר זרעים

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כשהסתיים הדיון בזרע ומתנותיו (כלומר במתנות הנהוגות הן בזרעים והן באילנות), הגיע תור הדיון במצוות הנהוגות באילנות בלבד - ערלה וביכורים. ולפיכך סודרו מסכתות ערלה וביכורים בסוף הסדר. הטעם להופכת מסכת ערלה לפני מסכת ביכורים הוא לפי סדר הופעתם במקרא: הערלה בספר ויקרא, והביכורים בפרשת כי תבוא.
רפורמות קלוני

התפתחות

בתקופת השיא של התנועה הקלונית (בערך 950 - 1130) היא הייתה אחד הכוחות הדתיים הגדולים ביותר באירופה. הרפורמות דרשו מסירות דתית גדולה יותר, בנוסף להשלכות הפוליטיות שיצרו. הקלוניאנים תמכו בפאקס דאי, וקידמו את מסעות הצליינות לארץ הקודש. הפולחן הדתי (הלִיטוּרְגְּיָה), שהלך ונהייה ראוותני יותר, הוביל לדרישה לכלי מזבח מזהב, פרסקו באיכות גבוהה, ויטראז'ים צבעוניים, ומוזיקת מקהלה פוליפונית לצורך מילוי הכנסיות הרומנסקיות.
ב-1098 הוביל רובר ממולם חבורה של 21 נזירים קלוניאניים מהמנזר שלהם במולם על מנת להקים מנזר חדש. הקבוצה קיוותה להקים קהילה נזירית שבה הנזירים יוכלו לחיות תחת שמירה קפדנית יותר על תקנון בנדיקטוס. הנזירים רכשו חלקת אדמה ביצתית דרומית לדיז'ון שנקראה סיטו (לטינית: ציסטרציום), וכך הוקם מסדר הנזירים הציסטרסיאניים.
ב-1084 פרש ברונו מקלן יחד עם 6 חברים ממנזר קלוני שניהל רובר ממולם, פנה להרים שליד גרנובל, שם הקים מנזר חדש, שהתבסס על התקנון הבנדיקטי תוך הקצנת עקרונות הפרישות והסגפנות. מנזר זה היה הבסיס למסדר הקרטוזיאני.

ביקורת

מראשית דרכה של התנועה, נמתחה עליה ביקורת הן מתוך מנגנון הכנסייה והנזורה והן ביקורת חיצונית בגין גורמים שונים. הביקורות התמקדו בחוסר העצמאות הכלכלית והסתמכות על תרומות וכן בפאר של הכנסיות והמנזרים עצמם. 
חוסר העצמאות הכלכלית ביטל מנהג נוסף, צדקה. נזיר הנסמך על תרומות לא יכול לתת צדקה. העברת תרומה שקיבל למישהו אחר לא נתפשה כצדקה. העושר והראוותנות עמדו בניגוד לרוח הסגפנות של הנזירים הראשונים.
אף כי קלוני השתייך לזרם הבנדיניקטני, התנהלותו לא תאמה את עקרונותיו של בנדיקטוס מנורסיה. בנדיקטוס קבע שמנזר הוא קהילה בפני עצמה עם אב-מנזר אחד בעוד קלוני התנהל כמנזר אב מרכזי והרבה מנזרי משנה חסרי אב מנזר.
תפוח מסוכר

תפוח מסוכר הוא תפוח מצופה סוכר. לרוב נמכר על מקל, כדי להקל על אכילתו. הציפוי הנפוץ הוא סירופ סוכר שהתקרר והתקשה, לרוב בצבע מאכל אדום ולעיתים מתובל בקינמון. 
בארץ היה נקרא גם בשמות "אפל'ה", "גידיאלה" ו"אמבר". 
תפוחים מסוכרים נמכרים כחטיף בירידים, פסטיבלים ומסיבות. במדינות המערב הם חטיף מסורתי בפסטיבלי סתיו, למשל בעת ליל כל הקדושים, מכיוון שמועד החג הוא בסופה של עונת קטיף התפוחים.
ויליאם וו. קוֹלְבּ היה הממציא של התפוח המסוכר. קולב, יצרן ממתקים מניוארק, ערך ב-1908 בחנות הממתקים שלו ניסויים שונים עם ממתק קינמון אדום, ובאחד מהם טבל תפוחים לתוך הסירופ. הוא הציג אותם בחלון הראווה של החנות ומכר את כולם, ובהמשך מכר אלפי תפוחים מסוכרים בשנה. בעשורים הבאים נפוצה מכירת התפוחים המסוכרים לאורך חוף ניו ג'רזי, במופעי קרקס, ובערך מסוף שנות ה-40 נמכרים התפוחים בחנויות ממתקים רבות בכל רחבי ארצות הברית.
שווארמה

שווארמה הוא מאכל בשרי מזרח-תיכוני, העשוי מנתחי בשר מסוגים שונים, כגון בשר כבש, הודו, עוף, בקר ובגרסה היוונית גם בשר חזיר. נתחי הבשר ננעצים בשכבות על גבי שיפוד מתכת ארוך, כאשר בראש השיפוד נהוג להוסיף כמה נתחי שומן מן החי, כדי שבמהלך הצלייה יוסיפו טעם לבשר וימנעו ממנו מלהתייבש. השיפוד, שעליו נעוצות שכבות הבשר והשומן, נתלה בניצב בסמיכות למקור חום ומסתובב לאיטו סביב צירו. שיטת צלייה זו מבטיחה צלייה איטית ואחידה של הבשר ומאפשרת לנתחי השומן שבראש השיפוד לזלוג במורד שכבות הבשר ולהעשיר את טעמן. כיום נהוג להשתמש בלוחות גריל המובערים בגז בישול, אך לעיתים נעשה שימוש גם במדפים הנושאים גחלים, או בגריל חשמלי. השווארמה נחשבת כיום ל"מזון רחוב" ול-"מזון מהיר", ונאכלת לרוב במזללות המיועדות לכך ("שווארמיות" בעגה).
לאחר זמן מה שבו סבב שיפוד השווארמה מול מקור החום נוצרת על פניו שכבה של בשר צלוי היטב. בעת הכנת מנת שווארמה לסועד נחתכת מגוש הבשר רק שכבת בשר צלוי זה באמצעות סכין חדה או מסור חשמלי. מאחר שגוש הבשר מורכב משכבות בשר הרי שמתקבלות רצועות דקות וקצרות של בשר צלוי ועסיסי. רצועות בשר אלה מתובלות בתבלינים שונים, כגון כורכום, הל, אגוז מוסקט וכמון ומוכנות להגשה. לאחר שנחתכו כאמור נתחים מן השווארמה לצורך הגשה, ממשיכים יתר הנתחים להתבשל מול מקור החום וכך נוצרת לאחר זמן-מה שכבה חדשה של בשר צלוי. השווארמה נאכלת לרוב בפיתה, בבגט או בלאפה, אך לעיתים גם בצלחת. מקובל לצרף לשווארמה מגוון תוספות, לפי טעמו של הסועד: חמוצים, מיני סלטים של ירקות, טחינה, חומוס, סחוג, עמבה צ'יפס וחרדל.
ברבות השנים החל לשמש המושג "שווארמה" גם ככינוי לצורת חיתוך של נתחי בשר נא (לרוב בשר בקר או כבש) בה הבשר נחתך לרצועות דקות וצרות, טרם בישולו, והטבח המבשל אותו יכול לצלותו על-גבי מחבת או בתבנית תנור. בשיטה זו מתקבלים נתחי בשר צלויים המזכירים במראם שווארמה הנמכרת במזללות. כך נוצרה, במקביל לשווארמה המסורתית, "שווארמה ביתית" שאינה מצריכה ציוד ייעודי להכנתה.
מוצאה של השווארמה הוא מן המטבח הטורקי, שם היא נקראת "דונר" (Döner) וביוון "גירוס" (Γύρος), שני שמות אלה מעידים על סיבוב. גם השם שווארמה מקורו בשפה הטורקית, והוא הצורה הערבית של המילה çevirme (צ'ווירמה - סיבוב או להסתובב). אם כי כיום משתמשים במילה זו בטורקיה עבור חיה שלמה משופדת מעל אש. ניתן למצוא שווארמה בכל רחבי המזרח התיכון ולמעשה, בכל העולם במקומות בהם יש מהגרים מן המזרח התיכון. בדומה לפלאפל, נקלטה השווארמה במטבח הישראלי העממי, והיא נחשבת למאכל ישראלי לכל דבר.

שווארמה צמחית

כיום, כחלק ממגמת מציאת תחליפים צמחוניים למנות בשריות, ניתן למצוא גם גרסאות צמחוניות דמויות שווארמה, העשויות ממגוון מוצרים מן הצומח כגון: סייטן, טופו, פטריות וירקות שונים נוספים.
ניתן להכין את הנתחים על המחבת או בדרך המסורתית, על שיפוד מתכת (במידה והרצועות רחבות מספיק וניתן לשפד אותן).
קאסל רוק (סדרת טלוויזיה)

סקירת העלילה

הסדרה משלבת בין הדמויות והיצירות המיתולוגיות והאהובות של סטיבן קינג אל תוך סיפור אפי אחד המספר על מלחמת האור באפלה, המשתרע על שטחה של מיין.

פיתוח

טיזר טריילר רשמי עבור הסדרה הופץ באינטרנט על ידי רשת "הולו" ב-17 בפברואר 2017. ארבעה ימים לאחר מכן, "הולו" אישרה כי עונתה הראשונה של הסדרה תכלול 10 פרקים.
הטיזר טריילר שהופץ כלל אזכורים ודמויות ממספר יצירות של קינג, בהן: "זה", "הניצוץ", "דולורס קלייבורן", "מיזרי", "לוכד החלומות", "דברים שצריך", "סיילם לוט", "ריטה הייוורת' וגאולת שושנאק", קובץ הסיפורים "משמרת לילה", קובץ הסיפורים "המייל הירוק", קובץ הסיפורים "עונות מתחלפות", קובץ הסיפורים "לבבות באטלנטיס" וקובץ הסיפורים "סיוטים וחלומות".
המפיק ג'יי ג'יי אברהמס משמש כמפיק בפועל, יחד עם סאם שאו ודסטין תומאסון ששימשו גם כתסריטאים עבור הסדרה. תהליכי ההפקה החלו ביולי 2017, אך עדיין לא ידוע תאריך עלייה לשידור רשמי עבור הסדרה.

צילומים

תהליכי ההפקה החלו באורנג', שבמסצ'וסטס ביולי 2017, וכללו צילומים בבית הספר שממוקם ברחוב פרובידנס בווסטרסטר ובמרכז העיר, כמו כן גם בבית ויקטוריאני שממוקם בעיר לנקסטר.