google/wiki40b huggingface dataset:
קובי אשל

קובי אשל הוא במאי, מפיק ומדבב ישראלי.

קורות חייו

אשל נולד בישראל והקים את "אולפני קובי אשל לדיבוב" ב-1994 עד לסגירתו בסוף 2010.
במהלך השנים שימש אשל כמדבב, מפיק ובמאי של תוכניות טלוויזיה רבות. בהן, "בלינקי ביל", "שובם של המוסקטרים", "הרפתקאותיו החדשות של ווילי פוג", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "מנדוזה", ד"ש מבסטר, "ארגאי",  "פיטר פן ושודדי הים", אונץ' פונץ' שאף עשה קולות ליווי לשיר הפתיחה של התוכנית. "טימותי הולך לבית הספר", "חוש חש והחושחשים" שאף ביצע גם את שיר הפתיחה. "ארתור: סך הכל רוקנרול", "סופר דופר סומוס", "קליפורד", "דורימון", "המטארו", "ארתור", ו"מאיה ומיגל".
בשנים 2005-2006 היה אשל מדבב, מפיק ובמאי של התוכנית "סופר רובוט" ששודרה בערוץ "ג'טיקס". בשנים 2006-2009 שימש אשל כמפיק, במאי ומדבב בתוכנית "בית פוסטר לחברים דמיוניים". בשנת 2006 היה אשל מדבב, מפיק ובמאי בסרט האנימציה "החג המושלם של ארתור". במהלך אותה שנה הוא דיבב הפיק והיה אחראי בימוי התוכנית המצוירת "אגדת הדרקון" שהוקרנה בערוץ הילדים. בשנים 2006-2007 שימש אשל כבמאי מפיק ומדבב בתוכנית "המוטרפים". במהלך אותן שנים, שימש אשל כבמאי מפיק ומדבב בתוכניות "טופו" שעלתה לשידור בערוץ לוגי ו"ויטץ'" שהוקרנה בערוץ ג'טיקס. בשנת 2008 היה אשל הבמאי של התוכנית "הניצוצות של מאור" ששודרה בערוץ ג'טיקס.
בשנת 2007 היה אשל מפיק במאי ומדבב בסרט האנימציה "ארתור - הסרט". בשנת 2008 שימש כמפיק, במאי ומדבב בתוכנית המצוירת "קיקה ובוב" ששודרה בערוץ לוגי. בשנת 2010 היה אשל מפיק במאי ומדבב בסרט האנימציה "בית פוסטר לחברים דמיוניים - מלכת הדמיון".
קובי אשל הוא גם תיירן ועיתונאי אופניים ייחודי, ומכסה את תחום הטורינג במגזין האופניים הישראלי BIKEPANEL. כרוכב טורינג (או Bikepacking), הוא יוצא למסעות ארוכים בעולם, כשכל ציודו על אופניו. את טורו על חצית אירופה, חצית ארצות הברית מחוף לחוף ועוד.
מצלמת רשת

מצלמת רשת (או מצלמת אינטרנט) היא מצלמת זמן אמת, אשר ניתנת לצפייה באמצעות ה-World Wide Web, מסרים מיידיים או תוכנת צפייה ייעודית. באופן כללי, מצלמה דיגיטלית השולחת תמונות לשרת אינטרנט, בין אם ברציפות ובין אם באופן מרווחי.
מצלמת רשת היא גם שמה של סדרת מצלמות וידאו אשר מתחברות ישירות למחשב למטרות שיחות וידאו דרך האינטרנט.

היסטוריה

מצלמת הרשת הראשונה כוונה אל מרכז אחת הכיתות במחלקת מדעי המחשב באוניברסיטת קיימברידג'. מצלמת רשת זו התחילה את פעילותה המקוונת בנובמבר 1993, וסיימה אותה לאחר שכובתה סופית ב-22 באוגוסט 2001. עדיין ניתן לצפות בתמונה האחרונה שנלכדה על ידי המצלמה באתר הבית של מצלמת הרשת.
מצלמת רשת מפורסמת נוספת היא המצלמה של ג'ני שצילמה את עצמה החל משנת 1996.

שימוש

בדומה לטכנולוגיות חדשות רבות אחרות, מצלמות הרשת מצאו את דרכן לאימוץ מסחרי מוקדם ולהתקדמות טכנולוגית מסחררת על ידי התעשייה הפורנוגרפית. לתעשיית הפורנוגרפיה נדרשה תמונות "חיות" ועל כן הם פנו למפתח הולנדי אשר הוביל את תחילת השימוש במצלמת רשת בזמן אמת, אשר זמינה גם כיום בצורות שונות.
בתחילה טכנולוגיה זו שימשה ועידות וידאו פרטיות, אך מהר מאוד היא הגיעה לאינטרנט בה משתמשים בכל רחבי העולם השתמשו בטכנולוגיה זו על מנת לצפות במצלמות רשת של משתמשים אחרים. בעוד הצירוף "מצלמת רשת" משמשת, בין השאר, לתיאור טכנולוגיה זו, המילה "רשת" מוחלפת לעיתים בשם הקטגוריה של הווידאו המצולם (כגון "מצלמת פורנו").

תפוצה

כיום ישנן אלפי מצלמות רשת המספקות תמונות בזמן אמת של בתים, משרדים ומבנים אחרים. כמו כן, ישנן מצלמות המאפשרות צפייה מקיפה בזמן אמת בערים ואזורים כפריים. תמונות המגיעות מלוויינים מגיעות אף הן לאינטרנט. ישנן מצלמות רשת המשמשות לניטור של תנועה בכבישים (עם מצלמת תנועה), מזג אוויר (מצלמת מזג אוויר) ואפילו הרי געש (מצלמת הרי געש).
בעוד שיכולות מצלמת הרשת צורפו לתוכנות המסרים המיידיים כגון Yahoo Messenger,‏ Google Talk,‏ AOL Messenger,‏ MSN Messenger ו-ICQ, כך החלו המשתמשים לקיים שיחות וידאו אחד-לאחד דרך האינטרנט. כיום ישנם מיליוני משתמשים ברחבי העולם המשתמשים בתוכנות אלו למטרה זו.

אבטחה

בשל החיבור הקבוע של המצלמה לרשת האינטרנט, קיימת סכנה שסוס טרויאני מתוך המחשב יאפשר למשתמשים לא מורשים גישה וצפייה דרך המצלמה. לכן מומחי אבטחה ממליצים, בין השאר, למשתמשים לכסות את מצלמות הרשת שלהם.
בתחילת 2005, פורסם בפורום אינטרנטי, שניתן לנצל את כוחם של מנועי החיפוש על מנת לאתר מאות מצלמות רשת פרטיות ברחבי העולם, שאינן מאובטחות כראוי, וניתן לצפות דרכן ללא סיסמה או זיהוי כתובת IP.
השקט שנשאר

היסטוריה

הפזמון נכתב על ידי פיני ארונבייב ואייל שחר והולחן על ידי ארונבייב. הוא בוצע לראשונה בתחרות הקדם-אירוויזיון ב-2 במרץ 2005, ואיתו זכתה מימון במקום הראשון ובזכות לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון. ב-19 במאי ייצגה מימון את ישראל בחצי הגמר של האירוויזיון, כאשר השיר הוצג בשם "Hasheket Shenishar" וחלקו השני מושר באנגלית. השיר הגיע למקום ה-7 בתחרות וכך העפילה מימון לגמר. בשלב הגמר, אשר נערך ב-21 במאי, סיים השיר במקום ה-4 מתוך 24 מתמודדים. בזכות כך, העפילה ישראל אוטומטית לגמר האירוויזיון 2006, אשר נערך ביוון.
במקביל להכנות לאירוויזיון, הקליטה מימון גרסה באנגלית-מלאה לשיר, בשם "Time To Say Goodbye".
"השקט שנשאר" הפך ללהיט והושמע רבות בתחנות הרדיו. הוא זכה לתואר "שיר השנה" ברוב תחנות הרדיו בישראל, והיה לפזמון העברי המושמע ביותר בשנת 2005 ברדיו הישראלי ובערוץ 24. בנוסף, השיר הגיע למקום ה-15 מתוך מאה שירים שהתמודדו על התואר "שיר העשור הישראלי" במסגרת "פסקול העשור", מיזם משותף לערוץ 24 ולגלי צה"ל.
ערב תחרות האירוויזיון הייתה מחלוקת משפטית סביב השיר. הזמרת והמלחינה רוית הראל טענה שיש לה חלק בהלחנת השיר והגישה תביעה לבית משפט על מנת לקבל זכויות על השיר.

הקליפ

הסיפור המתואר בקליפ הוא בהשראת הסרט "שומר הראש" ("The Bodyguard") בכיכובה של הזמרת ויטני יוסטון. במאי הקליפ הוא ליאור מולכו והצילום והעריכה נעשו בידי דנית סיגלר. הצילומים נערכו בדירת יוקרה בתל אביב, בנתב"ג, בבית החולים רמב"ם, במלון דן כרמל בחיפה וכן ברחובות העיר חיפה.
הקליפ שצולם לפזמון הכיל תוכן מסחרי סמוי, ולכן נמנעו בתחילה מלשדרו בערוץ 24. הוא שודר לבסוף, לאחר שהתברר שלמימון לא הייתה האפשרות לממן את הפקתו באופן אחר. הקליפ זכה להצלחה רבה ושודר בתוכנית "המבוקשים" של ערוץ 24 במשך יותר מתשעים יום ובמקום הראשון במשך כשבועיים. הוא אף הגיע למקום הראשון במצעד הקליפים בתוכנית "WORLD CHART EXPRESS" של ערוץ הטלוויזיה MTV באירופה.

פרשת זכויות היוצרים

במרץ 2005, הגישה הזמרת רוית הראל תביעה בבית משפט בטענה להפרת זכויות יוצרים על לחן השיר, אותו לטענתה הלחינה בשנת 1995 ביחד עם פיני ארונבייב. הראל טענה כי במקור הלחינה את השיר באנגלית (בגרסה זו הוא נקרא 'Hero Of My Heart') ודרשה לקבל קרדיט ותמלוגים. בקשתה לצו מניעה זמני נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי בטענה כי הדבר עלול להוביל לפסילת השתתפות ישראל באירוויזיון ובכך יפגע הציבור הישראלי. מנכ"ל חברת התקליטים הליקון, רוני בראון, טען כי ארונבייב אכן עבד עם הראל, אולם הכחיש כי השתתפה בכתיבת הלחן.
ביוני 2015, הופיעה הראל לאודישן בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי אקס פקטור, בה משתתפת מימון כשופטת. בתוכנית טענה הראל כי פרשה זו הסתיימה עם הסכם בבית משפט שאת פרטיו היא אינה יכולה למסור. ארונבייב מסר בתגובה כי "רוית פנתה לבית משפט ובית משפט דחה את טענותיה. רוית לא רשומה כמלחינת השיר. אינה בעלת זכויות בלחן בשום צורה ושימשה כזמרת בהקלטת השיר".
במאגר הנתונים של אקו"ם, פיני ארונבייב חתום על הלחן באופן בלעדי.
מקסים לוי

ביוגרפיה

נולד ברבאט שבמרוקו. אחיו של דוד לוי. בגיל שבע עלה ארצה עם משפחתו. לאחר שגדל והתחנך בלוד, עשה את שירותו הצבאי במשמר הגבול. ומיד עם שחרורו החל לעבוד בתעשייה האווירית, שם נבחר לתפקיד יו"ר ועד העובדים של הארגון הגדול במדינה.
בשנת 1978 בגיל 28 בלבד, נבחר לוי לראשונה למועצת עיריית לוד וכיהן בתפקיד סגן ראש העירייה. בשנת 1983 הצליח להיבחר לתפקיד ראש עיריית לוד, תפקיד בו החזיק עד לשנת 1996. התחום העיקרי בו פעל היה תחום החינוך והתרבות וביוזמתו נבנו בתי ספר ומתנ"סים רבים. במקביל לתפקידו כראש עירייה, נבחר לוי בשנת 1989 לתפקיד יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל וכחבר בדירקטוריון של החברה למשק וכלכלה.
בשנת 1996, במסגרת מפלגת גשר שהקים אחיו דוד לוי התמודד לכנסת ונבחר כחבר הכנסת ה-14, ברשימת הליכוד-גשר-צומת.  בהמשך נבחר אף לכנסת ה-15 ברשימת ישראל אחת (הרשימה המשותפת של מפלגת העבודה, גשר ומימד). הוא מילא שורה של תפקידים בכנסת, כיושב ראש ועדת העבודה והרווחה, כחבר בוועדות הפנים, הכספים, איכות הסביבה, הבריאות ועוד, והגיע עד לתפקיד סגן יושב ראש הכנסת ה-15. מרבית החקיקה שקידם הייתה בתחום החברתי. מאז נבחר לוי כחבר כנסת ועזב את תפקידו כראש העירייה, התדרדרה העיר עד אשר מונתה לה ועדה קרואה.
בשנת 2002 נענה להפצרותיהם של אנשי חינוך, מנהלי בתי ספר ומנהלי מתנ"סים שקראו לו לחזור ולהציל את לוד. בבחירות שהתקיימו בחודש מאי 2002, נבחר שוב לתפקיד ראש עיריית לוד ברוב גדול.
בארבעת חודשי כהונתו המחודשת כראש העיר ועד מותו, הצליח להביא לכך שממשלת ישראל תכיר בצרכים של לוד ברמה הלאומית, לא רק המוניציפלית. הופעלה תוכנית רב צדדית לקידום והבראת העיר, שבמסגרתה משרד ראש הממשלה לקח על עצמו את האחריות לתיאום בין כל הגופים השונים.
מיד עם כניסתו לתפקיד ראש העירייה, החל בביצוע עבודות שונות לרווחת תושביה בתחומים שונים הכוללים בין היתר: ניקיון ושיפוצים בשכונות ובכניסות לעיר, קרצוף וריבוד כבישים, הגברת הביטחון האישי של התושבים, שיפוץ מוסדות החינוך ותיקון ליקויי הבטיחות.
בליל שבת, ו' במרחשוון ה'תשס"ג, הלך לוי לעולמו בגיל 52, לאחר שלקה בליבו. הוא הותיר אחריו את אשתו כרמלה, שלושה ילדים וארבעה נכדים.
על שמו נקרא תיכון בשכונת גני אביב שבלוד וכן היכל התרבות של העיר.
פרקסאולוגיה

פרקסאולוגיה (Praxeology) היא ענף בפילוסופיה העוסק בחקר הפעולה האנושית. לעומת גישות אחרות במדעי החברה, הפרקסאולוגיה מהווה גישת חקר דדוקטיבית ולא אמפירית. אקסיומת הבסיס של הפרקסאולוגיה היא אקסיומת הפעולה אשר משמעותה בפשטות "האדם פועל", כלומר שתנועתו המודעת של האדם מוכוונת תמיד למטרה מסוימת. באמצעות בחינת משמעויותיה הא-פריוריות של אקסיומה זו הפרקסאולוגיה מספקת ביסוס חלופי, שאינו נאו-קלאסי לכלכלה, המוכר בשם האסכולה האוסטרית. הגות נוספת מבקשת לבסס באמצעים פרקסאולוגים את תורת המשפט. את המונח פרקסאולוגיה טבע הכלכלן לודוויג פון מיזס.
קלמנס פון גאלן

קלמנס אוגוסט גראף פון גאלן (בגרמנית: Clemens August Graf von Galen;‏ 16 במרץ 1878 - 22 במרץ 1946) היה כומר קתולי גרמני, אשר יצא בפומבי כנגד תוכנית T4 - אותנסיה, במסגרתה רצחו הנאצים עשרות אלפי גרמנים נכים, מוגבלים, או חולים במחלות נפש. לאחר מותו הועלה לדרגת קדוש על ידי האפיפיור בנדיקטוס ה-16 ב-9 באוקטובר 2005.

חייו

פון גאלן נולד למשפחה אריסטוקרטית בחבל ווסטפאליה, והוסמך לכמורה בשנת 1904. עם עלות המפלגה הנאצית לשלטון, לא גילה התנגדות למשטר, שכן היה ממקורביו של סגן הקאנצלר פרנץ פון פאפן, וראה בשלטון החדש צדדים חיוביים מבחינה לאומית גרמנית. פון גאלן מונה לבישוף של העיר מינסטר בשנת 1933, כשמונה חודשים לאחר עליית הנאצים לשלטון, ובתחילה קיים יחסים טובים עם המשטר. לאחר קריאת ספרות נאצית, ובמיוחד את ספרו של אלפרד רוזנברג "המיתוס של המאה העשרים", היוצא גם כנגד הדת הנוצרית, הבין פון גאלן כי המדובר באידאולוגיה בעייתית, אך התבטא כנגד הנאצים רק בחוגים פרטיים.
בשנת 1941 בשורת דרשות שנשא, התבטא פון גאלן בפירוש כנגד הגסטפו וכנגד תוכנית T4 - אותנסיה במסגרתה הומתו עשרות אלפי גרמנים נכים, מוגבלים או חולים במחלות נפש. דרשות אלו גרמו להפסקתה של התוכנית. התנגדות פומבית זו למעשי המשטר הנאצי הייתה מעשה אמיץ באותה העת, עם זאת לצד ההתנגדות להמתת הגרמנים, לא באה התנגדות דומה מצידו של גאלן להשמדת היהודים בשואה. היטלר רצה בתחילה להרוג את גאלן, לכשהחלו דרשותיו להתפרסם ברבים, אך לבסוף השתכנע כי הדבר אינו רצוי מבחינה תעמולתית. התסיסה העממית כנגד תוכנית T4, ששיאה היה בדרשותיו של גאלן, הביאה את היטלר להורות על הפסקת המבצע.
עם סיום מלחמת העולם השנייה מינה האפיפיור פיוס השנים עשר את גאלן כקרדינל, והוא הגיע לרומא והוכתר בטקס מפואר ב-18 בפברואר 1946. גאלן לא הספיק לכהן כקרדינל זמן רב, ונפטר כעבור כחמישה שבועות בעירו מינסטר.
ב-18 בנובמבר 2004 הכריז האפיפיור יוחנן פאולוס השני על גאלן כמבורך (תואר שהוא שלב ביניים בטרם ה"קנוניזציה" או ההכרזה הרשמית על האדם כקדוש). על מנת להכריז על אדם כמועמד לקדושה יש למצוא נס הקשור בשמו, ואכן נמצא על ידי הכנסייה כי נער נכה שהוזכר בדרשותיו של גאלן, נרפא באופן פלאי, וכך התמלא התנאי להפיכתו של גאלן למועמד לקדושה. ב-9 באוקטובר 2005 הוכרז כקדוש.
כריסטיאן לל

קבוצות

הקריירה המקצוענית של כריסטיאן לל החלה בעונת 2001/2 בקבוצת המילואים של באיירן מינכן מהליגה השלישית בגרמניה. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק לל בעשרה משחקים.
אחרי שלוש עונות ערך לל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה במשחק הניצחון (1:4) על הרטה ברלין ב-4.10.2003 כשהחליף בדקה ה-84 את מיכאל באלאק.  באותה עונה שיחק לל שלוש פעמים במדי הקבוצה בבונדסליגה.
בעונת 2004/5 עבר לל בהשאלה לשנתיים לקבוצת פ.צ. קלן מהבונדסליגה השנייה באותה עת תמורת 25,400 אירו.  בעונה זו נטל חלק לל בשישה עשר משחקי ליגה.  עם עליית הקבוצה לבונדסליגה הראשונה קיבל לל הזדמנויות רבות יותר ושותף ב-26 משחקי ליגה.  
עם סיום תקופת ההשאלה חזר לל לבאיירן מינכן ונכלל בסגל הקבוצה בשנים עשר משחקים.  שמונה משחקים נוספים ערך במדי קבוצת המילואים בליגה השלישית.  
2007/8 הייתה עונת הפריצה של כריסטיאן לל.  אוטמר היצפלד, מאמן באיירן מינכן, העלה את לל להרכב על חשבונו של המגן הימני הפצוע ווילי סניול.  באותה עונה שיחק לל בעשרים ושמונה משחקי ליגה, הבקיע שער אחד ובישל ארבעה.
עם הגעתו של המאמן לואיס ואן חאל לקבוצה בעונת 2009/10 נופה לל מהסגל וירד שוב לליגה השלישית, לקבוצת הבת, במסגרתה הופיע במשחק אחד בו הורחק בדקה ה-38.  
בקיץ 2010 חתם לל על חוזה לעונה אחת בשורות הרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה, כאשר במידה ותעלה הקבוצה בתום העונה לליגה הראשונה יוארך חוזהו בשנתיים נוספות. בשנת 2012 עבר לקבוצת לבאנטה, בה שיחק שתי עונות.
בשנת 2015 שיחק לל מספר משחקים בקבוצת החובבים הגרמנית ויארן. במרץ 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל..

נבחרת

כריסטיאן לל השתייך לכל סגלי נבחרות הנוער והנבחרת הצעירה של גרמניה.  בשנת 2003 הופיע לל באליפות העולם לנבחרות עד גיל 20 שנערכה באיחוד האמירויות הערביות.  משחקו האחרון במסגרת לאומית נערכה בספטמבר 2004, במשחק הניצחון של הנבחרת הצעירה על סרביה 3:5.
Number 1's (וידאו)

רקע

אלבום הלהיטים עליו מבוסס אלבום זה כולל את כל השירים של קארי שהגיעו באותה התקופה למקום הראשון בארצות הברית, אך בעת יציאת אלבום זה קארי הוציאה את השיר "Heartbreaker" אשר גם הגיע למקום ה-1 במדינה ובכך גם הקליפ שלו ושל הרמיקס שלו נכנסו לאלבום אף על פי שהשיר לא הופיע בגרסת האודיו של האלבום.
אף על פי שהאלבום הוא אלבום קליפים הקליפים לשירים "Someday", "Vision of Love" ו-"Love Takes Time" הוחלפו בהופעות חיות של השירים מכיוון שקארי טענה כי היא אינה אוהבת את הקליפים שלהם. גם הקליפ לשיר "I Don't Wanna Cry" תוכנן לא להיות באלבום אך לבסוף הוחלט לחתוך מתוכו את החלקים שקארי לא אהבה.
בשנת 2008 האלבום הופץ מחדש במארז נוסף ביחד עם האלבום Fantasy: Mariah Carey at Madison Square Garden. בגרסה זו הקליפים קיבלו גרסאות מקוצרות יותר ולא היה מבוא לפניי כל תחילת קליפ.
ארנולד דה לאנטינס

ארנולד דה לאנטינס (בפלמית: Arnold de Lantins; פעל בשנות ה-20' של המאה ה-15, נפטר לפני 2 ביולי 1432) היה מלחין פרנקו-פלמי מסוף ימי הביניים וראשית תקופת הרנסאנס. הוא בין המלחינים המעטים, שיצירתם מגלה היבטים סגנוניים הן של ימי הביניים והן של הרנסאנס, פעל במקביל לגיום דופאי בשנים שדופאי שהה באיטליה.

חייו

מעט מאוד ידוע על חייו של דה לאנטינס, להוציא את התקופה שבין 1420 בקירוב ל-1430. ההנחה היא, שמוצאו מפלנדריה או מסביבותיה. בראשית שנות ה-20' של המאה ה-15 היה כנראה בשירותה של משפחת מלאטסטה, או ברימיני או בפזארו, כיוון שדופאי הזכיר אותו בטקסט של רונדו שנכתב בין 1420 ל-1424. לאנטינס היה בוונציה ב-1428 וברומא ב-1431, בזו האחרונה כזמר במקהלת הקאפלה של האפיפיור, יחד עם דופאי. ברומא שהה רק שישה חודשים; אחר כך נעלם מדפי ההיסטוריה. רומא נכנסה לתקופה של חוסר שקט עקב פעילות המועצה לאחר מותו של האפיפיור מרטינוס החמישי בפברואר 1431; מוזיקאים רבים עזבו באותה תקופה או זמן קצר אחריה, וייתכן שלאנטינס היה ביניהם.
לא ידוע בוודאות, אם ארנולד דה לאנטינס היה קרוב משפחה של הוגו דה לאנטינס, מלחין שהיה פעיל באותה תקופה, אך מאחר שיצירותיהם מופיעות, במקרים רבים, יחד באותם קבצים ונראה שנמצאו באותם מחוזות גאוגרפיים, אין זה בלתי סביר. (שוני סגנוני חד בין יצירותיהם של שני המלחינים מלמד, שלא ייתכן שמדובר באותו אדם.)
למוזיקה של ארנולד נודעה הערכה רבה והיא התפרסמה לצד זו של גיום דופאי, ז'יל בנשואה ויוהנס צ'יקוניה בכתבי יד מקובצים מאותה תקופה. מוטט אחד בייחוד - Tota pulchra es - נמצא במקורות שזכו לתפוצה רחבה; כיון שמדובר בתקופה שקדמה להופעת טכנולוגיית הדפוס, מקובל לראות בתפוצה רחבה של העתקים אות לתהילתו של מלחין ולפופולריות שלו. ארנולד כתב מיסה שלמה, שנמצאה ב"בולוניה Q15" (כל הפרקים מצויים ב-OX 213, אם כי השניים האחרונים נפרדים - רק שלושת הפרקים האחרונים נמצאים ב"בולוניה 2216"), וכן נמצאים ב"בולוניה Q15" כמה חלקי מיסה לא שלמה, שנועדו להרחיב פרקים שכתב יוהנס צ'יקוניה. יש כמה דוגמאות למלחינים, שהוסיפו פרקים למיסות חלקיות שכתבו מלחינים אחרים, לדוגמה זאקארה דה טראמו, בייחוד בבולוניה Q15. מבחינה מוזיקלית, פרקי המיסה של ארנולד פשוטים למדי; הוא משתמש בשלושה קולות ובטכניקה של מוטיב ראשי ונמנע מכתיבת אימיטאטיבית. חלק משאר מוזיקת הקודש שלו, כמו המוטטים המריאניים שלו, מכילה כתיבה מלודית עתירת קישוטים ושימוש מסוים באימיטאציה.
ארנולד דה לאנטינס כתב גם מוזיקה חילונית, הכוללת באלאדות ורונדו, כולם בצרפתית, וכן כמה יצירות דתיות קצרות יותר. כמה מהן מתייחסות לאירועים או אנשים מוגדרים, אבל אף לא אחת מאלה לא זוהתה באופן חותך ומכריע.
מארוסי

היסטוריה

מועדון הכדורסל של מארוסי מהווה את מחלקת הכדורסל של אחד ממועדוני הספורט הוותיקים ביוון, שנוסד בשנת 1896. מועדון הכדורסל עצמו נוסד בשנת 1950 וממוקם במארוסי, פרבר צפוני באתונה. מארוסי הייתה אחת מקבוצות הכדורסל הראשונות שהשתתפו בליגת העל היוונית ואף השתתפה בגביעי אירופה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. בשנות ה-80 איבדה הקבוצה את מקומה בליגת העל היוונית ושיחקה בליגות נמוכות יותר. רק בשנת 1999 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת העל.

שנת 2001 הייתה שנת הפריצה של מארוסי, כאשר היא זכתה בגביע ספורטה ובכך הפכה למועדון היווני השישי שזוכה בתואר אירופי. במשחק הגמר גברה מארוסי על אלאן שאלון מצרפת בתוצאה 72-74 כאשר הקלע המוביל בשורותיה היה ג'ימי אוליבר עם 31 נקודות.

בשנת 2002 העפילה מארוסי לראשונה לגמר הגביע היווני אך הפסידה לאולימפיאקוס 74-66.

בשנת 2004 העפילה מארוסי לראשונה לגמר הפלייאוף של הליגה היוונית, אך הפסידה 3-0 לפנאתינייקוס אתונה. באותה שנה העפילה מארוסי למשחק הגמר של היורופליג והפסידה לאוניקס קאזאן 87-63.

בשנת 2005 סיימה מארוסי במקום השני בתום משחקי הליגה הסדירה אחרי פנאתינייקוס אתונה. באותה עונה הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר גביע יול"ב והפסידה לקבוצת מקדוניקוס. בשנת 2006 העפילה מארוסי בפעם השנייה לגמר הגביע היווני אך הפסידה לפנאתינייקוס אתונה 68-57. בשנת 2008 סיימה מארוסי במקום השישי בתום משחקי הליגה הסדירה, אך הצליחה בכל זאת להעפיל לחצי גמר הפלייאוף. מארוסי הפסידה בשלב זה ובנוסף הפסידה 3-2 לפאניוניוס בסדרה על המקום השלישי ובכך החמיצה הזדמנות להתמודד לראשונה ביורוליג ובמקום זאת הבטיחה את מקומה ביורוקאפ. שנה לאחר מכן סיימה מארוסי במקום השלישי לאחר שניצחה את אריס סלוניקי 2-3 בסדרה על המקום השלישי למרות אי יתרון הביתיות ובכך העפילה לראשונה בתולדותיה ליורוליג.

כבר בעונת הבכורה שלה ביורוליג, ב-2010, הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה ל"טופ 16" לאחר ניצחון על מכבי תל אביב.

אולמות ביתיים

המגרש הביתי של מארוסי בליגה היוונית הוא אולם הכדורסל של אגיוס תומאס, אולם המכיל 2,500 מקומות בלבד. את משחקיה באירופה מארוסי מארחת בהיכל האולימפי של אתונה המכיל 19,250 מקומות. כמו כן, לעיתים מארוסי מארחת את משחקיה באירופה בהיכל השלום והאחווה.
מדיה חברתית

מדיה חברתית הוא כינוי פופולרי לשירותי אינטרנט המאפשרים לגולשים לתקשר זה עם זה תוך שיתוף תכנים. המדיה החברתית היא מאבני הייסוד של וב 2.0 והפכה לכלי פופולרי ברחבי האינטרנט בעבור גולשים מרחבי העולם.

כלי מדיה חברתית

הכלי הבסיסי של המדיה החברתית הוא יומן הרשת (בלוג) – אתר אינטרנט או דף באתר שאליו מעלה תכנים הגולש המוגדר כבעל הדף, וייתכן שאף מאפשר לאחרים להגיב להם. שירותי הבלוגים התפתחו ובעוד שבמקור הם היו בעיקר טקסטואליים, הרי שכיום ניתן למצוא תוכני וידאו (הנקראים לעיתים Vlog) ואודיו (אשר נקראים לעיתים פודקאסט) הפועלים במתכונת דומה. עם הזמן נוצר גם סוג נוסף של בלוג – מיקרובלוגינג – בו הגולשים כותבים הערות קצרות בלבד, המוגבלות במספר תווים.
עידן הווב 2.0 הביא עמו כלים נוספים למדיה החברתית, ובין הבולטים שבהם הרשת החברתית המקוונת. ברשתות אלו הגולש יכול לשתף את חבריו בתכנים שונים – טקסט, תמונות, וידאו, מוזיקה, אתרי אינטרנט בהם הוא נתקל וכדומה. בעזרת הרשתות החברתיות כל חבריו ומכריו של הגולש אשר הפכו למנויים שלו (מכונים לעיתים "עוקבים" – "followers") קיבלו את העדכון באופן מיידי, וכן יכלו להגיב לו, לפרסם זאת למנויים שלהם וכן הלאה.
אתרים מסוימים התרכזו יותר בנושא שיתוף הקבצים, וכך נוסדו אתרי מדיה חברתית המוקדשים כולם לשיתוף תמונות, וידאו או קישורים, לעיתים תוך כדי דירוגם.

ישראל במדיה החברתית

על פי נתוני חברת המחקרים קומסקור הגולשים בישראל מבלים זמן רב יותר בממוצע באתרי רשתות חברתיות, בעיקר בפייסבוק, מאשר הגולשים ביתר הארצות בעולם - ממוצע של כ-10.7 שעות בחודש.
חמש-חתרית

חמש-חתרית הוא השם העברי המודרני של ספינת מלחמה מונעת במשוטים מן העת העתיקה, שנקראה ביוונית πεντήρης (פֶּנְטֶרֵס) ובלטינית quinqueremis (קְוִוינְקְוֶורֶמִיס). אנייה זו ירשה את מקומה של התלת-חתרית, ויחד עם הארבע-חתרית הצעירה ממנה שימשה ספינת המלחמה הסטנדרטית בציי הים התיכון מסוף המאה ה-4 ועד סוף המאה ה-1 לפנה"ס.
החידוש בחמש-חתרית, זה שהבדיל בינה לבין התלת-חתרית (טריארה) ממנה צמחה, היה הקצאת שני חותרים למשוט במקום חותר יחיד. המספר "חמש" (פֶּנְטֶה-, קְוִוינְקְוֶוה-) בשמה של האנייה מתייחס למספר החותרים ב"יחידת חתירה" או למספר שורות החותרים שלאורכה. האנייה הייתה בעלת 90 משוטים בכל צד, המסודרים בשלושה טורים, זה מעל זה. בכל אחד ממשוטי הטור העליון והטור האמצעי אחזו שני חותרים, ובכל אחד ממשוטי המפלס התחתון אחז חותר יחיד. יחידת החתירה מנתה אפוא חמישה חותרים, וסך כל החותרים בספינה היה 300 לעומת 170 בתלת-חתריות שקדמו לה.
נשקה של החמש-חתרית היה איל ניגוח, שבלט מקצה השדרית בגובה קו המים לערך. באמצעותו ניגחה והטביעה את יריבותיה או שברה את משוטיהן ושיתקה את תנועתן. כמו כן הוצבו על סיפונה חיילי צי, קשתים ואף מכונות קלע, להכרעת האויב בלוחמת סיפונים. מאז המאה ה-4 לפנה"ס, עם הופעתה של החמש-חתרית ואחר כך של הרב-חתריות הגדולות והכבדות ממנה, הלכה ודחקה לוחמת הסיפונים את תמרוני הניגוח. לאחר קרב אקטיום (31 לפנה"ס), כשהים התיכון הפך ל"אגם רומאי" ולא נותרו עוד ציים יריבים להתמודד עימם בקרבות סדורים, פינו החמש-חתריות והרב-חתריות האחרות את מקומן לספינות מלחמה קלות ומהירות יותר, המתאימות למשימות שיטור ולחימה בפירטים.
פרובינציית קרוליינה

היסטוריה

הפרובינציה נוסדה בשנת 1629 על ידי סר רוברט הית', שהיה התובע הכללי בתקופתו של המלך צ'ארלס הראשון וקיבל ממנו צ'ארטר לצורך העניין. הפרובינציה נקראה על שמו של המלך צ'ארלס (שבלטינית שמו הוא קרולוס). לאחר תחילת הרסטורציה, בשנת 1660, ניסו יורשיו של הית' לחדש את הצ'ארטר, אולם צ'ארלס השני קבע כי הוא מבוטל. בשנת 1663 המלך החדש העניק את הפרובינציה לשמונה אצילים שכונו הבעלים-הלורדים (lord proprietors): אדוארד הייד, הרוזן הראשון מקלרנדון; ג'ורג' מונוק, הדוכס הראשון מאלבמרל; ויליאם קרייבן, הרוזן הראשון מקרייבן; הברון ג'ון ברקלי ואחיו סר וויליאם ברקלי, שהיה גם מושל הקולוניה של וירג'יניה; אנתוני אשלי קופר, הרוזן שאפטסברי הראשון; וסר ג'ון קולטון. מבין השמונה הרוזן שאפטסברי היה האקטיבי ביותר בניהול ענייניה של הפרובינציה ויחד עם עוזרו, הפילוסוף ג'ון לוק, הוא סייע בניסוח "החוקה היסודית של קרוליינה". תחת הצ'ארטר המלכותי לשמונת האצילים הייתה הזכות לנהל את ענייניה של הקולוניה באופן עצמאי ובסמכות כמעט זהה לזו של המלך.
במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות להקים בפרובינציה התיישבות איתנה ועצמאית. בשנת 1670 הרוזן שאפטסטברי הקים את היישוב צ'ארלס טאון שברבות הימים הפך לעיר צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית.
בין השנים 1691 ל-1712 סכסוכים על הממשל בפרובינציה הביאו לחלוקתה לפרובינציית צפון קרוליינה  ופרובינציית דרום קרוליינה . החלוקה נהייתה רשמית בשנת 1712, עת הפרובינציה חדלה מלהתקיים. הבעלות על שתי הקולוניות החדשות נותרה בידי שמונת הלורדים-הבעלים עד 1729, עת ששבעה מתוך השמונה מכרו את זכויותיהם חזרה לממלכה.
חרסוניסוס

היסטוריה

העיר העתיקה הייתה חשובה עבור הפרובינקיה הרומאית כרתים וקירנאיקה, ואף מוסדה בה בישופות. שמותיהם של חלק מהבישופים מתועדים במספר מסמכים עתיקים מהמאה החמישית עד השמינית לספירה.
לאחר הכיבוש הוונציאני של כרתים ב-1212, התנהלה בחרסוניסוס בישופות של הכנסייה הלטינית. היא הופסקה עם כיבוש כרתים על ידי העות'מאנים ב-1669.
מ-1787 ועד היום מתנהלת באזור חרסוניסוס בישופות טיטולרית (שאינה אחראית על דיוקסיה) של הכנסייה הקתולית.

אתרים באזור

האתר חשוב בעיר הוא נמל מתקופת יוון הקלאסית והביזנטית, שנבנה על שרידי הנמל מהתקופה הרומית. ברחוב הסמוך לים ניצבת מזרקה בצורת פירמידה רומית, המעוטרת בפסיפסים המתארים סצינות מעולם הדיג. בראש הגבעה הסלעית שמאחורי הנמל ניצבים חורבות בזיליקה נוצרית עתיקה, שרצפתה מעוטרת בפסיפסים.
באזור חרסוניסוס קיימים גם מספר אתרים ארכאולוגיים פרה-היסטוריים. אחד מהם הוא מקדש עתיק שהוקדש לאלה בריטומאריס, הממוקם כקילומטר מזרחית לעיר.
חרסוניסוס מהווה כיום מוקד תיירותי, והיא מציעה פעילויות כגון צלילה, רכיבה על סוסים, טיולי הליכה, מצנחי רחיפה ופארקי מים. כן מצויים בה מוזיאונים להיסטוריה ותרבות עתיקה.