הסקר הארכאולוגי של ישראל

הסקר הארכאולוגי של ישראל מטרתו לסקור את שטחי מדינת ישראל במטרה למפות ולתעד את אתריה הארכאולוגים. במסגרת הסקר עליו מופקדת רשות העתיקות האתרים ממופים, נמדדים, מצולמים ונאסף אודותם מידע מגוון.

היסטוריה

מאז ימי הביניים פקדו נוסעים את ארץ ישראל, העלו על הכתב ופרסמו את רשמיהם שלא נשאו אופי מדעי או שיטתי. בתחילת המאה ה-19 גדל חלקם של אנשי המדע בקרב הפוקדים את ארץ ישראל והמחקר התמקצע. ביניהם אפשר למנות את אולריך יאספר זטצן, הנרי בייקר טריסטראם, ויקטור גרן, ויליאם פרנסיס לינץ' אדוארד רובינסון ונוספים. תחומי התעניינותם היו מגוונים ולא התרכזו בהכרח בארכאולוגיה, אבל בספריהם הם מתעדים גם אתרים שתורמים היום למידע במיוחד לגבי אתרים שנעלמו עם השנים.
הסקר הראשון הגדול של שטח ארץ ישראל בוצע על ידי הקרן לחקר ארץ ישראל, קרן בריטית שהוקמה בשנת 1865. הסקר ששמו סקר ארץ-ישראל המערבית שם לו למטרה למפות את כל ארץ ישראל שממערב לנהר הירדן, מנהר הליטני שבצפון ועד נחל באר שבע שבדרום. הסקר החל בינואר 1872. בין מנהלי הסקר היו קלוד קונדר והורציו קיצ'נר. סקר זה פרסם בשנת 1880 את מפת הקרן לחקר ארץ ישראל. מפה זאת ממשיכה לשמש את החוקרים השונים.
בתקופת המנדט הבריטי, כמעט ולא נערכו סקרים ארכאולוגים. מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט התרכזה בחפירות ארכאולוגיות. הקרן לחקר ארץ ישראל הקימה את בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בארץ ישראל ושיתפה פעולה עם מחלקת העתיקות, אבל גם היא עסקה בעיקר בחפירות. מנהל הסקרים במחלקת העתיקות היה פיליפ לנגסטף אורד גיא, הוא מילא תפקיד זה עד 1927. לאחר מכן מונה למנהל בית הספר הבריטי לארכאולוגיה, ובתפקידו זה ביצעה סקר במישור החוף והנגב. הסקר שהתקיים בין השנים 1939-1936, לא פורסם מעולם. עם הקמת מדינת ישראל, נקלט גיא במחלקת העתיקות הישראלית ושימש בתפקיד מנהל חפירות וסקר עד מותו בשנת 1952.

הסקר לאחר קום המדינה

לאחר קום המדינה הציע שמואל ייבין, המנהל הראשון של מחלקת העתיקות לדוד בן-גוריון "לערוך סקר ארכאולוגי בשטח מדינת ישראל, כדי שבדורות הבאים ידע כל אחד במדינה מה צפון בשטח המדינה החדשה". לאחר קום המדינה נעשו בישראל סקרים שונים ברזולוציות שונות, אבל לא בוצע סקר שיטתי של כל שטח ישראל. הפעילות בנושא הסקרים הלכה וגדלה. 
אחד החלוצים בסקר הנגב היה נלסון גליק. הוא סקר אותו בסוף שנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20. הסקר שלו התקיים בנגב ובעבר הירדן. הוא זיהה 1,500 אתרים מתוכם 500 בנגב שעיקרם היו אתרים מתקופת הברזל והתקופה הנבטית עוזרו היה בנו רותנברג. רותנברג החל בשנת 1959 בסקר הערבה הדרומית שהתרכז בחקר תעשיית הנחושת שהביא לפיתוח ענף הארכאומטלורגיה. בסקר התגלו 194 אתרים מצומת קטורה דרומה, חלקם כבר תועדו לפני כן.
פרישתו של דוד בן-גוריון בשנת 1953 לנגב הגבירה את ההתעניינות באזור זה. שמואל ייבין הורה לעמנואל ענתי שהיה בתחילת דרכו כארכאולוג לרדת לנגב. הסקר בוצע ללא ציוד מסודר, ללא מפות טופוגרפיות למעט מפה בקנ"מ של 1:250000. בסקר זה גילה את הר כרכום, נושא בו עסק שנים רבות.
במקביל לסקר הנגב והערבה נערכו בשנות ה-50 סקרים נוספים. יעקב עולמי ערך סקר אתרים פרהיסטוריים בכרמל, ונ' צורי ערך סקר בעמק בית שאן.
ב-1954 התקיים כנס של סוקרים במכללת אורנים בטבעון. הכנס שימש להנחת קווי יסוד לסקר שיטתי של ישראל. אזור הצפון חולק ל-44 אזורים. הסקר באזור זה נוהל על ידי יוחנן אהרוני הוא נעשה באמצעות 47 סוקרים מתנדבים מיישובים הסמוכים לאזורים שנסקרו. הסקר באזור הצפון פורסם בספרו שיצא בשנת 1956 בשם "סקר בגליל: יישובים ישראלים וחרסיהם" שעסק בהתנחלות השבטים. ממצאי הסקר הביאו להכרה בחשיבותו והובילו בהמשך להקמת האגודה.
בשנות ה-50 היה יוחנן אהרוני חלוץ סוקרי מדבר יהודה. בתקופה זאת יצאו 4 משלחות לסקור את מערות מדבר יהודה ומבנים עתיקים. הסקרים שהתקיימו בשנים 1953, 1955, 1956 ו-1960 נערכו בין עין גדי ומצדה. הסקרים נערכו על ידי מתנדבים מהתנועה הקיבוצית לעיתים תוך סיכון עצמי גבוה. אחת המערות שנסקרה הייתה מערת האיגרות, את הממצאים במערה גילה יגאל ידין. פסח בר אדון גילה בשנת 1961 את מערת המטמון בה התגלה מטמון נחל משמר.

הסקר במסגרת רשות העתיקות

בקיץ 1988, קיבל אמיר דרורי את ניהול אגף העתיקות במשרד החינוך. הוא הביא למהלך של הקמת רשות העתיקות. ב-1 בספטמבר 1989 אושר חוק רשות העתיקות, המגדיר את תחומי פעולתה ואחריותה של רשות העתיקות, וב-1 באפריל 1990 נוסדה רשמית רשות העתיקות, הכפופה למשרד החינוך. ואמיר דרורי היה מייסדה ומנהלה הראשון. 
בעקבות הקמת הרשות חדלה האגודה לסקר ארכאולוגי להתקיים. האחריות על נושא הסקרים עבר מהאגודה לרשות ורבים מעובדי האגף והאגודה נקלטו ברשות העתיקות. ברשות העתיקות הוקם ענף סקרים בתחום חפירות סקר ומחקר ברשות העתיקות שמרכז את פעילות הסקרים. האגודה העבירה לרשות העתיקות את כל ארכיון הסקרים שלה. אחת הבעיות שבהן ניתקל נושא הסקר בעת המעבר לרשות העתיקות היה נושא מיעוט הפרסום. הסקר סבל ממיעוט תקציבים. מהקמת הרשות ועד שנת 2014 נסקרו במסגרת הרשות 13 מפות חדשות.
הרשות עסקה בקידום פרסום הסקרים שכבר נעשו באתר האינטרנט של הסקר. בין השנים 1995-1990 בתקופתו של ראש התחום אלון דה גרוט, פורסמו 15 מפות. אחריו בין השנים 2002-1995, ניהל את תחום הסקר ד"ר מרדכי היימן. בתקופתו פורסמו 10 מפות וכן הוכנס השימוש במערכת GIS שהיא מערכת מידע גאוגרפית. בתקופתו החל גם לפעול "סקר פיתוח" הנעשה באזור מסוים המיועד לפיתוח במטרה לאתר את האתרים הארכאולוגים הקיימים בשטח לפני פיתוחו. סוג סקר זה הפך במשך הזמן למקור העיקרי למימון סקרים ארכאולוגים ברשות העתיקות. בין השנים 2010-2002 תחום הסקר נוהל על ידי יהודה דגן. בתקופתו פורסמו 10 מפות. בתקופה זאת גם הוחלט להפסיק לפרסם את הסקרים בכתב ובמקום זאת להעלותם לאתר האינטרנט כולל העלאת כל הסקרים שכבר יצאו בדפוס. בשנת 2011 מונה לראש תחום הסקר עפר שיאון. בתקופתו עד שנת 2014 הושלם פרסומן של 30 מפות הנותרות מתקופת ימי האגודה.

שיטת העבודה במסגרת הסקר

השטח של מדינת ישראל חולק לריבועים ששטחם 100 קמ"ר. השטחים שמיועדים לפיתוח מקבלים עדיפות בבחירת אזורי הסקר וזאת במטרה להקדים את הפיתוח ולמפות את האתרים בטרם ייהרסו על ידי פעולות פיתוח ובנייה. עורכי הסקר עובדים עם מפות בקנה מידה של 1:20,000, שטח כל מפה הוא 10X10 ק"מ, המהווה יחידת סקר בסיסית של חוליית סקר ספציפית. הסוקרים עוברים שיטתית ברגליים באזור של יחידת הסקר הבסיסית. המידע הנאסף בשטח מעובד בהמשך ביחד עם מידע הנאסף ממקורות שונים.
הסקרים שהוצעו פורסמו כספרים. כל סקר כלל מפת סקר ורשימת האתרים, אופי האתרים תוך תיאור השרידים שנמצאו בו על פי תקופות, המקום שלהם בנוף, איורים, צילומים, מפות תקופתיות וכן רשימה ביבליוגרפית. כן כלל כל ספר מפתחות האתרים לפי א-ב של שמות האתרים ומפתח נוסף לפי תקופה. האתרים במפה מוצגים בסדר גאוגרפי מצפון לדרום וממערב למזרח.
שמות האתרים מתבססים על מקורות שונים, ביניהם השמות שמופיעים במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, השמות מימי השלטון הבריטי וכן השמות המוכרזים ב"רשימת מצבות ואתרים היסטוריים"
מפת ארץ ישראל חולקה במקור ל-267 ריבועים. הספרור מתחיל בצפון מערב והולך בשורות מזרחה ודרומה. רוב הריבועים על קו החוף כוללים גם שטחים בתוך הים. מפה מספר 1 היא מפת אכזיב. מפה מספר 267 מפת אילת הדרומית ביותר. לאחר מלחמת ששת הימים נוספו ריבועים נוספים של שטחי רמת הגולן ויהודה ושומרון שעברו לשליטת מדינת ישראל. הספרור המקורי לא שונה, והריבועים החדשים באותו גודל של 10X10 ק"מ קיבלו מספרי משנה של הריבוע הקרוב אליהם. ברמת הגולן נוספו 14 מפות סקר. וביהודה ושומרון נוספו 44 מפות סקר. בנוסף נוספו עוד 3 מפות סקר: מפה 48/1 הנמצאת בתוך הים מול קיסריה ממערב למפת בנימינה שמספרה 48. מפת הרצליה-מערב, נמצאת בים ממערב למפת הרצליה שמספרה 69, ומפה 251/1 מפת הר עיט מזרח בערבה. סה"כ כל שטחה של ארץ ישראל מחולק ל-328 ריבועים, כשכל ריבוע הוא מפת סקר נפרדת. המפות הצפוניות ביותר הן ברמת הגולן: מפות 8/1 מפת הר דב, ומפה 8/2 מפת כתף חרמון. המפות המזרחיות ביותר נמצאות ברמת הגולן: מפת הר עקש - 15/2, דרומית לה מפה הר פרס - 18/3 ומפת גבעת אורחה - 36/3 מדרום למפת הר פרס.