google/wiki40b huggingface dataset:
ספארי וורלד

ספארי פארק

ספארי פארק הוא חלק באתר הכולל מסלול של כ-8 ק"מ, שנסיעה בו אורכת כ-45 דקות. בספארי מאות חיות מכל רחבי העולם, בהן טיגריסים ואריות. האתר מציע מופעים יומיים של האכלת החיות.

הפארק הימי

הפארק הימי הוא חלק אחר באתר, ובו מגוון בעלי חיים ביבשה, בים ובאוויר. בפארק מוצעות אטרקציות כגון מסע בנהר בג'ונגל, מופעים יומיים, פעלולי מים, סקי מים, וצפייה בדולפינים, ציפורים, אורנגאוטנים, אריות ים, טיגריסים לבנים, גן תנינים ועוד.

ביקורת

הפעילות באתר שנויה במחלוקת בשל סוגיות הקשורות בשמירה וטיפול בבעלי חיים בגן החיות. הפעלת האתר הייתה נתונה לאורך השנים לביקורת של ארגונים בינלאומיים למען זכויות בעלי החיים. בין השאר נטען כי הטיפול באורנגאוטנים ובפילים לוקה בחסר, וכי באתר חיים אריות ונמרים בתוך כלובים צפופים, כדי להקל על התיירים להצטלם עימם. בין השאר עסקו בכך ג'ים ואליסון קרונין, מייסדי ארגון "עולם הקוף", וארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים. ב-2013 הוקדש לפעילות בפארק זה פרק של הסדרה הבריטית "Wildlife SOS" העוסקת בהצלת בעלי חיים.
יחסות (אשר)

תיאור היצירה

היצירה מתארת עולם פרדוקסלי בו אינם חלים כללי כוח המשיכה הקיימים בעולמנו. היצירה מתארת מבנה, או כיכר עירונית, באותו עולם, ואת תושבי העולם ההולכים ברחובות או אוכלים בביתם. הדמויות לבושות באותם בגדים ולא מתוארים פרטי פניהם. בעולם זה קיימים שלושה מישורי משיכה האורתוגונליים אחד לאחר והמתקיימים בו זמנית באותו חלל, כאשר כל מישור משפיע על חלק מהדמויות ביצירה, אך לא על האחרות. 16 הדמויות המופיעות ביצירה מחולקות בין מישורי המשיכה השונים. בעקבות מצב זה, יכולות שתי דמויות לחלוק את אותו גרם מדרגות אך לנוע בכיוונים שונים (שתי דמויות יכולות בו זמנית לעלות על המדרגות ולרדת את המדרגות שהן פונות לאותו כיוון, אך הולכות במישור משיכה שונה), או לחלופין לעלות משני כיוונים של אותו גרם מדרגות (האחד מעל המדרגות שראשו פונה מעלה והאחר בצידן התחתון של אותו גרם מדרגות שראשו פונה מטה).
וכך מתאר האמן את היצירה:
לא ייתכן ששוכני עולמות שונים יהלכו, ישבו או יעמדו על אותה הקרקע, שכן מושגיהם בדבר מהו אופקי ומהו אנכי שונים אלה מאלה. עם זאת, הם יכולים להשתמש באותו גרם מדרגות. בגרם המדרגות העליון הנראה כאן, נעים שני בני אדם זה בצד זה ובאותו הכיוון, אך אחד מהם יורד והאחר עולה. הקשר ביניהם אינו אפשרי משום שהם חיים בעולמות נפרדים, ולכן נבצר מהם לדעת זה על קיומו של זה.
— מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, בנדיקט טאשן וסטימצקי בע"מ, 1994

אזכורים תרבותיים

יצירה זו נחשבת לאחת הפופולריות והידועות ביצירותיו של אשר, והיא אוזכרה פעמים רבות באמנות הפופולרית.
הסצנה האחרונה בסרטו של ג'ים הנסון, "המבוך", מתרחשת בעולם דמוי הציור "יחסיות", כאשר הגיבורה מנסה להציל את אחיה ממלך הגובלינים ג'ארת, המסוגל לנוע במישורי משיכה שונים.
היצירה שימשה השראה לרצועת הקומיקס "החיים בגיהנום" של מאט גריינינג, וכן באחד מפרקי הסדרה "משפחת סימפסון" ואף בסרט "משפחת סימפסון - הסרט" של גרונינג.
היצירה הופיעה בפרק "I, Roommate" של הסדרה "פיוצ'רמה" בה גיבורי הסדרה פיליפ ג. פרי ובנדר מחפשים דירה להשכרה, מגיעים לדירה דמות היצירה "יחסיות", ומסרבים לשלם דמי שכירות עבור מישורי משיכה בהם הם אינם משתמשים.
היצירה הופיעה בסרט "לילה מוטרף במוזיאון."
אלכסנדר שור

משפחתו

אלכסנדר שור נישא לאסתר וממנה היה אב לשישה.

בתו הבכורה, חיה ארנברג, הייתה בעלת דיפלומה ברוקחות מאוניברסיטת וינה, ועלתה לארץ ב-1924.

בתו צפורה אנדוולט (צילה, צוריל) (1902–1943), בוגרת בית ספר גבוה לאמנות בווינה, עלתה לארץ עם אחותה חיה ב-1924 כחלוצה, ולאחר נישואיה לאהרן אנדוולט היו בני הזוג מראשוני המתיישבים במושבה קדימה.

בתו זהבה (זלאטה) טרייסטר (1912–?) הייתה גננת, חברת מושב ביצרון; אחותה התאומה: יונה (טובה, טובי) לבוב.

בתו הילדה (?–1995) נישאה לזאב (וילהלם) טוּטנאור, וייסדה עמו ב-1925 בירושלים בית מלאכה לציוד רפואי, שלימים היה לחברת טוטנאור, חברה בורסאית המתמחה בייצור ציוד רפואי ומעבדתי.

בן הזקונים של שור מנישואיו הראשונים, שמואל שור (1915–2007), היה רדיולוג, מייסד ומנהל המחלקה הרנטגנית בבתי החולים העירוניים-ממשלתיים של תל אביב (איכילוב, רוקח, הקריה), מנהל המחלקה הרנטגנית בבית החולים וולפסון בחולון, ממייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב, דקאן בית הספר ללימודי המשך ברפואה וראש החוג לרדיולוגיה אבחנתית בה, ומבכירי חוקרי הרדיולוגיה האבחנתית בישראל.

שמואל שור נישא ללאה, בתו של הרב אברהם זיידה הלר. בנם רנן שור הוא קולנוען והמנהל-המייסד של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
אלכסנדר שור נישא בפעם השנייה, לרחל, והיה אב לבן נוסף, יעקב שור, כימאי המתגורר בבוסטון.
We Belong Together

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארי עצמה, ג'רמיין דופרי, מנואל סיל, ג'ונטה אוסטין, קנת' אדמונדס, דארנל בריסטול, בובי וומאק, פטריק מוטן וסנדרה סולי והופק על ידי השלושה הראשונים. מבחינה מוזיקלית השיר בנוי ממנגינת פסנתר פשוטה עם צלילים שחוזרים על עצמם.
מבחינה לירית השיר מדבר על אישה שנואשת לבן זוגה לשעבר. בעקבות הירידה שלה בפופולריות בין 2001 ל-2005 מבקרי המוזיקה כינו את השיר הזה כשיר הקאמבק שלה.

הצלחה

בעקבות יציאת השיר קארי זכתה והייתה מועמדת למספר פרסים במהלך 2005 ו-2006, ביניהם פרס שיר האהבה של השנה בטקס פרסי הנוער, פרס שיר השנה של מצעד בילבורד הוט 100, השיר הלוהט של הרדיו, ושיר השנה של מצעד השירים הקצביים בטקס פרסי הבילבורד, שיר ה-R&B הטוב ביותר, והביצוע הנשי הטוב ביותר בשיר R&B בטקס פרסי הגראמי, השיר המנוגן ביותר של השנה בטקס פרסי המוזיקה העולמית וכולי.
בנוסף הוא הביא לשבירת שיא נוסף של הזמרת בכך שהפך לשיר ה-16 שלה שהגיע למקום הראשון בארצות הברית. הוא שהה 14 שבועות במקום הראשון בארצות הברית מה שהופך אותו לשיר השני ששהה הכי הרבה שבועות במקום הראשון במצעד בהיסטוריה. ואף דורג השיר במקום הראשון במצעד העשור של ארצות הברית, במקום ה-11 במצעד כל הזמנים של ארצות הברית ובמקום ה-9 ברשימת השירים הפופולריים ביותר בכל הזמנים. בנוסף הוא שבר שיא ברדיו בכך שצבר את כמות המאזינים הגדולה ביותר ביום אחד ובשבוע אחד. 
הצלחתו האדירה של השיר הביאה לכך שהגיע למקום הראשון גם באוסטרליה, למקום ה-2 בניו זילנד, למקום ה-4 במצעד האירופאי הכללי, ולמקום ה-2 בבריטניה. מכירות השיר עומדות נכון להיום על כ-5 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.

וידאו קליפ

הקליפ של השיר הוא קליפ המשך לקליפ לשיר "It's Like That". בקליפ של "It's Like That" קארי נראית במסיבת הרווקות שלה שבסוף הקליפ היא נראית לוכדת את תשומת לבו של גבר צעיר והוא את שלה. בקליפ ל- "We Belong Together" נראית קארי מתחנת עם גבר שמבוגר ממנה בעוד הגבר הצעיר מהקליפ הקודם מביט בהם בקנאה.  
לבסוף קארי מחליטה להיות עם הגבר הצעיר ולעזוב את הגבר המבוגר והקליפ מסתיים בכך שהשניים בורחים ביחד מהחתונה. עם יציאת הקליפ היו שמועות כי הקליפ למעשה קשור לנישואיה לבעלה לשעבר טומי מוטולה.

הופעה

על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו קארי בכמה מקומות שונים: טקס פרסי הסרטים של MTV, טקס ה-VMA, מצעד יום העצמאות האמריקאי, בתוכנית האירוח של אופרה וינפרי, ובטקס פרסי הגראמי. באירופה הופיעה קארי עם השיר בפסטיבל Live 8, באירוע הצדקה "Fashion Rocks" ובטקס פרסי במבי בגרמניה. בנוסף גם היא ביצעה את השיר בשתיים מסיבובי ההופעות שלה
כבל עצירה

כֶּבֶל עצירה הוא חלק ממערכת המיועדת לבלום כלי טיס (ובעיקר מטוסים) בזמן נחיתה על מסלולי נחיתה קצרים ובנושאות מטוסים, או לשימוש במקרי חירום.
הכבל הוא צַמת פלדה עבה וחזקה, המורכבת על קרקע מסלול הנחיתה, מחוברת לתושבת מיוחדת. מספר גלגליות הפרוסות לאורך הכבל מאפשרות לוו העצירה להיתפס בו, ובכך להכניס לפעולה את המערכת ההידראולית הייעודית הבולמת את מתיחת הכבל ועוצרת את המטוס.
הרעיון לשימוש בכבלי עצירה נהגה לראשונה על ידי יו רובינסון, ויצא לפועל בעת הנחיתה הראשונה על נושאת מטוסים שבוצעה על ידי יוג'ין איליי ב־11 בינואר 1911. מערכת מודרנית יותר נבחנה על סיפון אה"מ קורייג'ס ביוני 1931, ונכנסה לשימוש לראשונה בנחיתה שביצע הנרי פאנקורט.

צורת השימוש

ישנן שתי שיטות שימוש עיקריות בכבל עצירה - בנושאת מטוסים, ובמסלולי נחיתה קצרים.

נושאת מטוסים

בסיפון נחיתה של נושאת מטוסים מותקנים ארבעה כבלי עצירה, הממוספרים מהחלק האחורי עד לקדמי של הספינה.
בנחיתה אידיאלית על נושאת מטוסים, וו העצירה נוגע בסיפון בדיוק במרכז אזור כבלי העצירה, מחליק קדימה ונתפס בכבל השלישי. לאחר התפיסה נמתח הכבל ויוצא מתוך תושבת הבסיס, למול לחץ של מערכת הידראולית המאיטה את המטוס. הלחץ של המערכת ניתן לכיוון, ומהווה נתון חשוב בזמן הנחיתה - אם הלחץ יהיה חלש מדי, המטוס יחליק קדימה ועלול ליפול לים; כבל מתוח יגרום לנזק רב למטוס, ואף עלול לגרום לוו העצירה ובסיס התושבת שלו להקרע ממקומו. עקב כך נדרשים הטייסים לדווח על סוג המטוס ומשקל הנחיתה שלהם לפני הנחיתה על הנושאת, על מנת לאפשר לכוון את הלחץ לעוצמה הנדרשת.
מכיוון שתמיד קיימת אפשרות שכלי הטיס יפספס את כל ארבעת הכבלים, נחיתה על נושאת מטוסים מתבצעת בכוח מנוע מלא (מצערת פתוחה, ואף עם מבער אחורי דולק). כך מתאפשר לטייס שמפספס נחיתה לאסוף גובה בחזרה וללכת סביב לגישה חוזרת.

שדה תעופה

שדות תעופה צבאיים מציידים לעיתים קרובות את מסלולי הנחיתה שלהם בכבלי עצירה, על מנת לאפשר למטוסים כבדים או מהירים לנחות במסלולים קצרים; על מנת לתרגל טייסים צעירים בנחיתה על נושאת מטוסים; או לצורך נחיתות במצבי חירום - לדוגמה, בעת תקלה בבלמי המטוס - ובמצבים אחרים שאינם מאפשרים נחיתה רגילה.
לרוב המערכת זהה לזו שבנושאת מטוסים, עם אפשרות להנמיך את הכבלים לגובה המסלול, ולהגביהם במהירות למעלה במצבי חירום. ישנה עוד שיטה, שבה כבלי העצירה מחוברים לשקי חול, ואלו נגררים מאחורי המטוס בזמן נחיתה ובולמים אותו - זאת יעילה למצבים שבהם בלמי המטוס נהרסו.
33 כנגד כל הסיכויים

עלילה

עשרות מתושבי העיר קופיאפו שבמחוז אטמקה שבצ'ילה עובדים במכרה סן חוסה. בעלי המכרה מתעלם מהאזהרות על ההחמרה ביציבותו של המכרה, שזמן קצר לאחר מכן קורס. פיר הכניסה היחיד אל המכרה נחסם ו-33 כורים מצליחים להיחלץ למקום מקלט בתוך המכרה. הם מגלים שמכשיר הרדיו שברשותם חסר כל ערך, ערכת העזרה ראשונה ריקה, בפתחי האוורור לא מותקנים סולמות חילוץ כנדרש, ומלאי מזון החרום לא מספיק. מריו ספולבדה הופך להיות מנהיג הקבוצה. הוא מחלק את מנות המזון ועוצר את התפרצויות האלימות והייאוש שמתרחשות בקרב הכורים. חברת הכרייה בעלת המכרה לא מנסה לבצע שום ניסיון חילוץ וקרובי משפחותיהם של הכורים מתאספים ליד שערי המכרה.
ממשלת צ'ילה מחליטה להתערב בנעשה ומורה לבצע קידוחים כדי להגיע לחלל בו שוהים הכורים. קידוחי הגישוש הראשונים מחטיאים את מטרתם, אך בסופו של דבר מצליח אחד הקידוחים לחדור למקלט של הכורים. הכורים מצמידים פתק אל קצה המקדח כדי ליידע את צוותי החילוץ על כך שהם שרדו את המפולת. הם מקבלים אספקת מזון מחודשת ובגדים, ונוצר קשר וידאו בינם לבין הצוותים על פני הקרקע. לאחר מכן מובא מקדח גדול כדי ליצור פיר שדרכו מחולצים הכורים בזה אחר זה.

ההפקה

עלילת הסרט מבוססת על אירועי תאונת המכרה בצ'ילה. במאית הסרט היא פטריסיה ריגן והוא נכתב על ידי מקו אלן וחוסה ריברה. מפיק הסרט הוא מייק מדווי, שגם הפיק את הסרט אפוקליפסה עכשיו. מדווי עבד בשיתוף פעולה עם הכורים, עם בני משפחותיהם ועם כל המעורבים בפרשה. ב-13 באוגוסט 2014 הוכרז שהסרט יהיה הראשון שיקבל תמיכה ממועצת הסרטים של קולומביה.
שלב הצילומים החל בדצמבר 2013 בקולומביה. לפני כן ראיינה ריגן את כל אחד ואחד מהכורים ואת בני משפחותיהם. לאחר שהצילומים בנמוקון שבקולומביה הסתיימו, הם המשיכו בקופיאפו שבצ'ילה, אתר התרחשות האירועים האמתיים, ב-5 בפברואר 2014. ב-18 בפברואר פורסם שיותר ממחצית מעבודת הצילום נעשתה בנמוקון ושסצנות החילוץ צולמו בטיירה אמריליה שבצ'ילה. שלב הצילומים הסתיים ב-20 בפברואר.
באוקטובר 2014 נבחר ג'יימס הורנר ליצור את הפסקול המוסיקלי של הסרט. סרט זה היה אחד משני הסרטים שהורנר הפיק מוזיקלית בשנת 2015 לפני מותו ב-22 ביוני.

הקרנת הסרט

הסרט יצא לאקרנים ברחבי אמריקה הלטינית באמצעות חברת פוקס המאה ה-20 החל מ-6 באוגוסט 2015, אז התקיימה הקרנת הבכורה העולמית שלו בצ'ילה. ב-20 באוגוסט הוא הוקרן לראשונה בקולומביה ובמרכז אמריקה. ב-29 באוגוסט הושלמה הוצאתו לאקרנים באמריקה הלטינית, כאשר הוא הוקרן לראשונה בברזיל. הקרנת הבכורה של הסרט בארצות הברית ובקנדה התקיימה ב-30 בנובמבר, שם הוא מופץ על ידי חברת האחים וורנר.
ב-28 באפריל 2015 חתמה חברת אלקון אנטרטיינמנט על חוזה להפצה עולמית של הסרט בשיתוף עם האחים וורנר והקרנתו ברחבי העולם החלה ב-13 בנובמבר.

הכנסות הסרט

נכון ל-3 בדצמבר 2015 הגיעו הכנסות הסרט ל-12 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-12 מיליון דולר בארצות אחרות. תקציב הסרט עמד על 26 מיליון דולר.

הבדלים בין הסרט למציאות

בין שאר ההבדלים בין עלילת הסרט לבין המציאות, אלכס ווגה לא היה הכורה הראשון שחולץ, אלא פלורנסיו אוולוס. כמו כן, רעייתו של ווגה לא הייתה בהריון באותה עת. בסרט מגיעה קפסולת הפיניקס ריקה לחלל בו שהו הכורים ובמציאות, כאשר היא הורדה בפעם הראשונה, ירד בה איש צוות החילוץ. בסרט מתוארת ההיכרות המוקדמת בין רעייתו של יוני בריוס לבין המאהבת שלו, דבר שלא אירע במציאות. בניגוד למציאות, מתואר אירוע בו הקפסולה נתקעה עם כורה מחולץ בתוכה. כמו כן, במציאות לא ניתנה הוראה להפסיק את עבודות החילוץ לפני יצירת הקשר עם הכורים ומריה סגוביה מעולם לא סטרה על פניו של לורנס גולברון.
פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד

ביוגרפיה

פרנץ יוזיאס נולד ב-25 בספטמבר 1697 בזאלפלד שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-זאלפלד, ליוהאן ארנסט הרביעי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולשרלוטה יוהאנה, רוזנת ולדק-וילדונגן, בתו של יוזיאס השני, רוזן ולדק-וילדונגן. בשנת 1718 התגייס פרנץ יוזיאס לצבא האימפריה הרומית הקדושה, אולם בשנת 1720 חזר על פי דרישת אביו לקובורג. בשנת 1724 התחתן אחיו כריסטיאן ארנסט בנישואים מורגנטים, ובשל כך הורה אביו שלאחר מותו ישלטו שניהם במשותף. בשנת 1729 מת אביו יוהאן ארנסט הרביעי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ופרנץ יוזיאס ואחיו כריסטיאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלו לשלטון במקומו, אולם כריסטיאן ארנסט היה השליט העיקרי. בשנת 1733 החל פרנץ יוזיאס להיות השליט העיקרי בדוכסות, ובשנת 1735 החל לשלוט לבדו בקובורג.
ב-4 בספטמבר 1745 מת אחיו כריסטיאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ופרנץ יוזיאס עלה במקומו לשלטון. בין השנים 1750–1755 היה פרנץ יוזיאס העוצר של דוכסות סקסוניה-ויימאר בשם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
ב-16 בספטמבר 1764 מת פרנץ יוזיאס, ובנו ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלה לשלטון במקומו.
מישוש

מישוש הוא אחד מחמשת החושים. חוש זה כולל בתוכו את מכלול התחושות הנוצרות כתוצאה ממגע של עצם עם קולטני החישה במעטפת החיצונית של הגוף, כגון העור, הלשון, העיניים ועוד.

תפיסה באמצעות מישוש

בדומה לחוש הראייה והשמיעה, גם חוש המישוש מסוגל לספק מידע מרחבי אודות מיקומם היחסי של עצמים במרחב. מידע זה מאפשר את התגבשותה של התפיסה המרחבית.
מבחינים בין תפיסה מישושית סבילה לתפיסה מישושית פעילה. בתפיסה הסבילה המידע עובר דרך העור אך מעובד ומאוחסן במוח ללא הדים קוגניטיביים משמעותיים. לעומת זאת, התפיסה הפעילה כוללת תפעול פעיל של איברי הגוף במגע עם חפצים והיא תורמת ללמידה במידה רבה יותר מהתפיסה הסבילה.

מעלה או חיסרון?

הפילוסוף היווני אריסטו טען כי חוש המישוש "חרפה היא לנו", משום שנובעים ממנו תחומים כמו אירוטיקה, פעילות מינית ועונג מיני, שלטענתו יש בהם ליקוי לאינטליגנציה של האדם. הרמב"ם כתב בספרו מורה נבוכים (חלק ב פרק מ), והסכים עם אימרה זו. לעומתו טען הרמב"ן (אגרת הקודש פרק ב), כי מאחר שהאדם נברא עם חוש המישוש, זהו סימן לכך שמדובר בחוש בריא ותורם: "חלילה אין הדבר כמאמר היווני [אריסטו], לפי שיש במאמרו זה שמץ מינות [אפיקורסות] שאינו מורגש... אבל אנו בני בעלי תורה הקדושה מאמינים שהשם יתברך ברא הכל כפי שגזרה חכמתו, ולא ברא דבר שיהיה בו גנאי או כיעור".
שרה לם

שרה לם (באנגלית: Sarah Lamb‏; נולדה ב-1980) היא רקדנית בלט אמריקאית בבלט המלכותי בלונדון.
לם נולדה בשנת 1980 בבוסטון שבמסצ'וסטס בארצות הברית לקת'לין וג׳ון לם, הבת השנייה מבין שלוש. היא גדלה בבוסטון ובברוקלין, והחלה ללמוד מחול כמעט מהרגע שבו למדה ללכת. כשלמדה בבית הספר לבלט בבוסטון, עוד לפני שמלאו לה 10 שנים, נבחרה לגלם בתפקיד ראשי את ׳קלרה׳ מהבלט המפורסם מפצח האגוזים בהפקה השנתית הגדולה של בית הספר. כעבור שנים גילמה דמויות בוגרות על אותה הבמה יחד עם חברותיה, שגילמו גם הן את ׳קלרה׳ בצעירותן. בגיל 13 החלה ללמוד עם הגברת טטיאנה לגט בבית הספר לבלט בבוסטון. לם זכתה במדליית זהב בשנת 1998 מאת נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, במסגרת בית הספר. בזכות אימוניה עם לגט, זכתה לם בשלוש מדליות כסף בתחרות הבלט הבינלאומית בנגויה שביפן בשנת 1999, בתחרות הבלט הבינלאומית השישית של ניו יורק בשנת 2000 ובתחרות הבלט הבינלאומית של ארצות הברית בשנת 2002.
שרה לם הצטרפה ללהקת הבלט של בוסטון בשנת 1998, קודמה לדרגת סולנית ב-2001 ולדרגת רקדנית ראשית בשנת 2003. היא הצטרפה לאחר מכן, באוגוסט 2004, לבלט המלכותי כסולנית ראשונה וקודמה לדרגת רקדנית ראשית בשנת 2006.
משנת 2005 לם נשואה לרקדן פטריק ת'ורנברי והשניים מתגוררים בלונדון.

רפרטואר

אודט/ אודיל (אגם הברבורים), יוליה (רומיאו ויוליה), הנסיכה אורורה והנסיכה פלורין (היפהפייה הנרדמת), ליז (הנערה הסוררת), סילפיד (הסילפידה), פיית שזיף הסוכר (מפצח האגוזים), מארי לריש (מיירלינג, Mayerling), טטיאנה ואולגה (יבגני אונייגין), מאשה (חלומות חורף), ילדה לבנה וילדה כחולה (מחליקי הקרח), אליס (אליס בארץ הפלאות) ועוד רבים.
ג'ון סטנדינג

ביוגרפיה

סטנדינג נולד בלונדון בשם ג'ון רונלד ליאון, בנם של השחקנית קיי המונד (שם הבמה של דורותי קתרין סטנדינג) ושל סר רונלד ג'ורג' ליאון, הברונט השלישי.
מצד אמו הוא בן למשפחת שחקנים מכובדת, בהם סבא רבא שלו הרברט סטנדינג  (1846–1923), סבו סר גאי סטנדינג  (1873–1937). אביו החורג סר ג'ון קלמנטס היה גם שחקן. סטנדינג למד באיטון קולג' ובמילפילד סקול בסאמרסט. הוא שירת בגיס רובאי המלך בדרגת סגן משנה. אחר כך למד בבית הספר לאמנות בייאם שו בלונדון.

קריירה

תחילת הקריירה של סטנדינג הייתה ב-1955 כשהופיע בהפקה של פיטר ברוק של המחזה "טיטוס אנדרוניקוס" בכיכובם של לורנס אוליבייה ואשתו ויוויאן לי. בהמשך שיחק בתפקידים ראשיים במחזה "חשיבותה של רצינות" מאת אוסקר ויילד, במחזה "Ring Around the Moon", במחזה "A Sense of Detachment" מאת ג'ון אוסבורן, וב"חיים פרטיים" מאת נואל קאוורד יחד עם מגי סמית'. ב-1979 היה סטנדינג מועמד לפרס אוליבייה לשחקן השנה במחזה חדש על הופעתו במחזה "Close Of Play" בתיאטרון הלאומי.
הופעת הבכורה של סטנדינג בקולנוע הייתה בסרט "The Wild and the Willing" משנת 1962. עוד הופיע בסרטים "מלך עכברוש" (1965), "לך, אל תרוץ" (1966), "הפסיכופת" (1966), "הנשר נחת" (1976), "איש הפיל" (1980), "Nightflyers" (מ-1987), "גברת דאלוויי", וב"אישה טובה" (2004).
אחד מתפקידיו הראשונים הגדולים בטלוויזיה היה בדמות סידני גודולפין במיני-סדרה בת 12 פרקים "The First Churchills" משנת 1969. הופעות נוספות שלו בטלוויזיה היו במיני-סדרה "החפרפרת" (1979), בסיטקום "The Other 'Arf" של ITV (מ-1980 עד 1984) עם לורן צ'ייס, במיני-סדרה "The Choir" (מ-1995), ובמיני-סדרה "מכרות המלך שלמה" (2004). בארצות הברית הופיע סטנדינג בתפקיד אורח בסדרות טלוויזיה כגון "פרקליטי אל איי", "Civil Wars" ו"רצח במשיכת קולמוס". הוא כיכב לצדם של רוברט וגנר וסמנתה סמית' בסדרת הפעולה "ליים סטריט".
ב-1987 הופיע סטנדינג בסרט "Nightflyers", עיבוד לסיפור קצר מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין. ביולי 2010 פורסם שהוא יגלם את ג'ון ארין בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO המבוססת על סדרת הרומנים "שיר של אש ושל קרח" מאת מרטין.

חיים אישיים

ב-1964 ירש סטנדינג את תואר הברונט מאביו, אבל הוא אינו משתמש בתואר. עד 1937 היה בלצ'לי פארק בבקינגהאמשייר בבעלות משפחת ליאון. במלחמת העולם השנייה מוקמה באחוזה יחידת מפענחי צפנים של הצבא הגרמני.
ב-1961 התחתן סטנדינג עם השחקנית ג'יל מלפורד. לבני הזוג נולד בן, אלכסנדר ג'ון. הם התגרשו ב-1972.
ב-1984 נשא לאישה את שרה קייט פורבס, בתם של במאי הקולנוע בריאן פורבס והשחקנית ננט ניומן. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים.
נחצ'יבאן

היסטוריה

על פי המסורת הארמנית נוסדה נחצ'יבאן על ידי נח. הממצאים הארכאולוגיים המוקדמים ביותר שנמצאו באזור תוארכו לתקופת האבן החדשה. מאוחר יותר הפכה נחצ'יבאן לחלק מממלכת מני (ממלכת מיני), אוררטו ומדי, ובשנת 521 לפנה"ס הפכה לחלק מאחשדרפנות ארמניה תחת הממלכה האחמנית. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול, בשנת 323 לפנה"ס, ניסו מספר מפקדים מקדוניים (גנרלים של אלכסנדר הגדול) להשתלט על האזור ללא הצלחה. בשנת 189 לפנה"ס הפכה נחצ'יבאן לחלק מממלכת ארמניה.
במאה ה-18 הוקמה בשטח נחצ'יבאן חאנות פאודלית פרסית, חאנות נחצ'יבאן ונוהלה על ידי שליטים אזריים מקומיים. החאנות התפוגגה בשנת 1828, הטריטוריות שלה אוחדו עם הטריטוריות של חאנות ירוואן, שבשנת 1840 נקראה פלך ירוואן והשתייכה למלכות המשנה של הקווקז (האימפריה הרוסית). נחצ'יבאן הפכה לאוייזד נחצ'יבאן תת-מחוז של פלך ירוואן (גוברניית ירוואן).
לאחר תקופת עצמאות קצרה כחלק מהרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן נכבשה נחצ'יבאן, ביולי 1920, על ידי הצבא האדום ובשנת 1922 הפכה לחלק מהרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז. ב-9 בפברואר 1924 הוקמה הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של נחצ'יבאן או בקיצור "נחצ'יבאן אסס"ר" כחלק מאזרבייג'ן הסובייטית.
עם התפוררות ברית המועצות, הכריזה נחצ'יבאן על עצמאותה ב-17 בנובמבר 1990, במחאה על דיכוי התנועה הלאומית של אזרבייג'ן. כעשרה חודשים לפני שאזרבייג'ן עצמה הכריזה על עצמאותה מברית המועצות. עם הכרזת אזרבייג'ן על עצמאותה הפכה נחצ'יבאן לרפובליקה אוטונומית של אזרבייג'ן
מעבר הגישה היבשתי היחיד למובלעת האזרית נחצ'יבאן הוא דרך שטחה של הרפובליקה האיסלאמית של איראן.
בשנת 2012 המקום הוכה רעידת אדמה שגרמה למוות של מאות ואף אלפי אנשים.
Xorg.conf

xorg.conf הוא קובץ המשמש להגדרת שרת X.Org. בדרך כלל הוא ממוקם בנתיב /etc/X11/xorg.conf, אך המיקום עשוי להשתנות.
זמן רב הייתה עריכת xorg.conf הכרחית לפעילות תקינה להתקנים בעלי קלט מתקדם, ותצוגת צגים מרובה. דבר זה היווה מכשול משמעותי לשימושיות הקובץ. במערכות מודרניות העריכה נחוצה לעיתים רחוקות, בשל יכול ההחלפה חמה של קלט, והרחבת XRandR ששולבה בשחרור החדש של X.org. התקנים מסוימים עדיין דורשים עריכה ידנית, ובכללם רכיבים המשתמשים במנהלי התקנים קניינים, עשויים לדרוש תצורה מפורשת, על מנת ש-Xorg יטען אותם.
טינוס אוסנדרפ

ביוגרפיה

אוסנדרפ נולד בדלפט.
באליפות אירופה הראשונה באתלטיקה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1934 זכה אוסנדרפ בשתי מדליות ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.6 שניות, אחרי בן ארצו כריס ברכר (21.5 שניות) ויוזף שיר  מהונגריה (21.5 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 41.6 שניות, אחרי גרמניה (41.0 שניות) והונגריה (41.4 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות.

שתי מדליות ארד אולימפיות

באולימפיאדת ברלין (1936) זכה אוסנדרפ בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מרט בתוצאה של 10.5 שניות, אחרי ג'סי אוונס (10.3 שניות) וראלף מטקלף (10.4 שניות), שניהם מארצות הברית ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.3 שניות, אחרי ג'סי אוונס שקבע שיא עולם חדש של 20.7 שניות ומארק רובינסון אף הוא מארצות הברית (21.1 שניות). בשלב הגמר של ריצת שליחים 4x100 מטר הוא הפיל את המקל ובכך נמנע ממנו לזכות במדליה נוספת. כשחזר לארצו הוא כונה בפי התקשורת "האצן הלבן הטוב ביותר".

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1938 זכה אוסנדרפ בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.5 שניות, לפני אורציו מריאני מאיטליה (10.6 שניות) ולנארט סטרנדברג משוודיה (10.6 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.2 שניות, לפני יאקוב שוירינג מגרמניה הנאצית (21.6 שניות) ואלן פנינגטון מבריטניה (21.6 שניות).

פושע מלחמה

אוסנדרפ עבד כקצין במשטרת הולנד בהאג. עם כיבוש הולנד על ידי הוורמאכט בשנת 1940 במלחמת העולם השנייה עבר לעבוד בשירות הביטחון הגרמני. מאוחר יותר הוא הצטרף למפלגה הנאצית והפך לחבר מתנדב באס אס. הוא סייע באופן פעיל לגירוש יהודי הולנד. 
בשנת 1948, נידון אוסנדרפ ל-12 שנות מאסר בגין פשעי המלחמה. הוא זכה לשחרור מוקדם בשנת 1953 ועבר ללימבורג לעבוד במכרות. הוא נפטר בשנת 2002.
גירושי יהודי צרפת

יהדות צרפת, מהקהילות היהודיות העתיקות באירופה, עברה גירושים חוזרים ונשנים במהלך ימי הביניים, כשהמכנה המשותף להם הוא אנטישמיות, כמו גם תאוות בצע.

הגירוש ב-1270

בשנת 1270 (ה'ל'), במהלך מסע הצלב השמיני, הטיל לואי התשיעי, מלך צרפת הגבלות ועונשים על המלווים בריבית היהודים ואף גזר על חלקם גירוש. באותה שנה הורה שכל יהודי בתחומי הממלכה שיימצא ללא טלאי צהוב יקנס בעשר ליברות כסף.

הגירוש ב-1289

ב-1289 היהודים גורשו מאנז'ו, מיין, נווארה וגסקוניה. רובם עברו להתגורר בפריז, שם התקבלו על ידי פיליפ הרביעי, אם כי הוטלו הגבלות על עסקיהם.

הגירוש ב-1322

ב-1322 גורשו שוב מרבית היהודים על ידי שארל הרביעי, מלך צרפת (בנו של פיליפ הרביעי), שלא היה מרוצה מן ההכנסות שקיבל מן הקהילות היהודיות.

הגירוש ב-1394

בתקופתו של ז'אן השני ב-1359 ושוב ב-1361 נעשו ניסיונות לאפשר ליהודים להתיישב שוב בצרפת. ניתנה להם ערובה לביטחונם למשך עשרים שנה, והם הורשו אפילו לגבות ריבית גבוהה על הלוואות. בנו של ז'אן השני, שארל החמישי ניסה להגן על היהודים במשך כל ימי מלכותו, ואף האריך בעשרים שנה את הערובה לביטחונם ואת זכותם להתגורר בצרפת - זכויות שניתנו לראשונה בתקופתו של אביו. אך ב-1365-1366 חוגים מסוימים ניסו להשפיע עליו לגרש את היהודים וב-6 בינואר 1367 הוא נאלץ לחתום על צו גירוש שלא יצא לפועל, וציווה לערוך רשימה של נכסי היהודים (צווים דומים הוצאו על ידו ב-1368 וב-1370). אחרי מותו של שארל החמישי ב-1380, ההמון תקף את היהודים. רבים מהם נרצחו וילדים יהודים נחטפו. ראש עיריית פריז איג אובריו ניסה למנוע את הפוגרום ביהודים, ואפילו החזיר מספר ילדים להוריהם, אך הוא פוטר והושם בכלא. ב-1382, איג אובריו והיהודים היו קורבנות של מהומות "מרד הפטישאים" נגד הכתר הצרפתי.
שארל השישי, שירש את המלכות מאביו, שודל אף הוא לגרש את היהודים, ובסופו של דבר אכן נכנע ללחץ ההמון, וב-17 בספטמבר 1394 (כ"ב בתשרי ה'קנ"ה), בחג שמיני עצרת, שנתיים לאחר שלקה במחלת נפש שגרמה לו התקפות חוזרות ונשנות של שיגעון, פרסם צו, כי מחמת תלונות חוזרות ונשנות הבאות לאוזניו על פשעים שביצעו היהודים כלפי הנוצרים, נאסר על כל היהודים להתגורר בתחומי הממלכה (זאת למרות שחלפו רק 13 שנה מתוך ה-20 שנות ערבות לביטחון היהודים, שהוענקו על ידי אביו). הצו לא נאכף מיידית. ניתנה ליהודים שהות למכור את נכסיהם ולפרוע את חובותיהם. כמו כן אלו הנוצרים שלוו מאת היהודים, חויבו לפרוע את חובותיהם (בהמשך, לאחר עזיבת היהודים, אלו שעדיין לא פרעו את חובותיהם, נפטרו מכך). במשך החורף של 1395 יצאו היהודים מגבול צרפת, כשהם מלווים בדרכם על ידי שומרים עד הגבול.

גירוש פרובאנס ב-1501

מ-1484 החלו להישמע ולהישנות קריאות לגרש את היהודים גם במחוזות עצמאיים, שעד עתה היו נוחים ליהודים הגרים בהם, דוגמת פרובאנס, אלא ששארל השמיני לא שעה אליהם. לאחר מותו ב-1498, בן דודו לואי השנים עשר, שירש אותו, הוציא צו גירוש כללי על כל יהודי פרובאנס, הייתה זו אחת הפעולות הראשונות שלו כמלך. הצו לא נאכף מיד, וחודש שוב בשנת 1500, ושוב ב-1501. בפעם זו האחרונה, היא יושמה באופן סופי. יהודי פרובאנס קיבלו את האפשרות להמיר את דתם ולהתנצר, והיו שאכן עשו זאת. כל השאר גורשו. בארבע ערים שהיו תחת שליטתו של האפיפיור, ובעיקר בעיר הגדולה אביניון, נשארו היהודים, שכונו יהודי האפיפיור, כבני חסותו של האפיפיור שלא נטל חלק בגירושים.