קריטון

הקדמה

תחילת הדיאלוג ביקיצתו של סוקרטס בתא-הכלא כשלידו נמצא קריטון. סוקרטס מופתע, וקריטון מסביר שהוא מבקר את המקום תכופות, והשומר מכיר אותו. הוא גם מציין שהוא "עשה לו [לשומר] טובה", כלומר שיחד אותו.
קריטון נושא חדשות רעות לסוקרטס. הוא מספר לו על עדי-ראיה שראו את הספינה מדלוס עושה את דרכה בחזרה אל עבר אתונה, ושסוקרטס יוצא להורג למחרת היום (הספינה לדלוס הייתה מנהג מסורתי של האתונאים, לזכר שחרורם בידי תזאוס מגזרת המלך מינוס. כל-עוד הספינה לא חזרה ממסעה המקודש, לא התקיימו הוצאות להורג). סוקרטס מתייחס לחדשות בביטול, ואומר שהיה לו חלום, חזיון של אישה בגלימה לבנה שאמרה לו שבעוד שלושה ימים הוא יחזור לפת'יה. סוקרטס טוען שפירוש החלום שקוף כזכוכית, וכי בעוד שלושה ימים הוא ימות (באיליאדה של הומרוס, אכילס אומר ש"בעוד שלושה ימים אחזור לפת'יה השופעת" ומתכוון שבעוד שלושה ימים יחזור לביתו. בחלומו של סוקרטס פת'יה הופכת לסמל וסוקרטס אומר שבעוד שלושה ימים יחזור הביתה, ומתכוון לבית שיחזור אליו לאחר מותו).
קריטון מסכים שאי-אפשר לטעות במשמעות החלום, אך מספר לסוקרטס שהוא חושש להפסיד חבר. קריטון מסביר לסוקרטס שאם הוא (סוקרטס) יוצא להורג, אנשים יחשבו על קריטון שחבריו חשובים בעיניו פחות מכספו, שכן קריטון יכול לממן את מילוטו של סוקרטס מבית הכלא.

פתיחת השיחה

סוקרטס מסרב להצעתו הראשונה של קריטון לשחד מלשינים פוטנציאלים, וקריטון מוחה וטוען שאלו (המכונים "sychophants") זולים ביותר. הוא מוסיף שאם סוקרטס חושש לרושש את קריטון, הרי הגיעו לעיר זרים (xenoi), סימיאס וקבס, ובידיהם כסף המיועד למילוטו של סוקרטס. 
קריטון מתחיל לפרט נימוקים נוספים לטובת בריחתו של סוקרטס. הוא פותח באומרו כי לאב יש מחויבות לגדל ולחנך את ילדיו, ולכן על סוקרטס להימנע בכל מאודו מלהופכם ליתומים. הוא ממשיך ואומר שהמשפט שבו הורשע סוקרטס לא היה צריך להתקיים מלכתחילה, ואם כבר התקיים הרי שיכול היה להתנהל באופן אחר. הוא אומר שמותו של סוקרטס יהיה שיא מגוחך לכל הפרשה, ושהוא מתבייש בסוקרטס ובחבריו (והוא ביניהם), מכיוון שייראה כאילו נהגו בפחדנות ובחולשה.
סוקרטס משיב לקריטון כי בבואנו להכריע בשאלות מוסריות, עלינו ראשית לנטרל את הרגש ולהתייחס לטענות באופן רציונלי בלבד. הוא אומר שהוא מעריך רק את דעתו של אדם המבין מהו צדק . כסף, מוניטין ודאגה לילדים מהווים ערכים רק עבור בני אדם שאינם חושבים באמת. במהלך סוקרטי טיפוסי, הוא מציע הכללה: הוא מזמין את קריטון לשקול את ההגדרה הכללית של צדק ואת השאלה האם יש בכלל מקרים בהם מוסרי לנהוג באי-צדק; אם מקרים כאלה אינם בנמצא, הרי שלא יהיה זה מוסרי לברוח מהכלא.

טיעוניו המרכזיים של סוקרטס

סוקרטס טוען כי לעולם אין זה מוסרי לנהוג בחוסר צדק - גם לא להשיב רעה תחת רעה. הוא מציין כי הוא מבין שעמדתו היא עמדת מיעוט. הוא שואל את קריטון לעמדתו בשאלה האם אכן לעולם אין לנהוג באי-צדק, ומתרה בו שישיב רק לפי עקרונותיו ואמונותיו.
המשך דבריו של סוקרטס מתבסס על הטיעון שניסיון הבריחה שלו יפעל כנגד חוקי המדינה, ובכך יהיה מעשה של אי-צדק. המדינה דואגת בעזרת חוקיה לאפשר לאזרחיה חיים וטובים, ממש כשם שהורים דואגים לספק לילדיהם סביבה תומכת שתאפשר את גדילתם ומיצוי הפוטנציאל שלהם. ציות האזרחים לחוקים מהווה מעשה צודק, ואילו הפרת החוקים מהווה מעשה שאינו צודק. ומשום שלעולם, כאמור, אין זה צודק לפעול באי צדק, הרי שבריחה מהכלא תהווה מעשה של אי צדק. 
חשוב להבהיר שהטענה כאן אינה גורסת שיש תמיד לציית לחוקים באופן עיוור. הרשות נתונה ביד כל אזרח לנסות ולהשפיע על החקיקה בדרך המקובלת, או לעזוב את המדינה ולעקור למדינה אחרת. אולם אין זה צודק, לטענת סוקרטס, שהאזרח ייהנה מחד מהיתרונות שמעניקים חוקי המדינה מבלי לנסות לשנותם - ומאידך יברח כאשר אותם חוקים מענישים אותו. בהישארותו במדינה, מסכים האזרח בשתיקה לחוקיה. סוקרטס מחדד את הנקודה באומרו כי הוא הסכים לציית לחוקי המדינה יותר מכל אדם אחר, שכן לא רק שהיה אזרח בה במשך 70 שנה (זוהי הגזמה, סוקרטס היה בן 71 בעת הדיאלוג, ולא היה אזרח באתונה עד גיל 20 לערך), אלא גם הוליד וחינך בה את ילדיו. 
כעת, מבצע סוקרטס אנלוגיה בין החוקים לבין מולידיו ומחנכיו, ומאניש אותם. החוקים אומרים שהם למעשה לקחו חלק בהולדתו, שכן אביו נשא את אימו בחסות חוקי הנישואים. החוקים היו גם אחראיים על חינוכו, שכן על אביו היה לחנך אותו באומנויות ובספורט, לפי חוקי המדינה. סוקרטס אומר שהוא צאצא ("ek-gonos") ועבד ("doulos") למדינה ולחוקיה, שעליו לכבד אותה לפחות כמו שהוא מכבד את הוריו ואת מחנכיו, אם לא יותר. בפרט, עליו לשמוע בדבריהם ולעשות כרצונם, אף אם דעותיו שונות משלהם. אסור לו לנסות לפגוע בחוקים, כפי שאסור לו להכות את מחנכיו אם אלו מכים אותו, או להפגין חוסר-כבוד כלפי הוריו, אם אלה מפנים כלפיו דברי תוכחה. טיעון נוסף שסוקרטס שם בפי החוקים, בציינו כי הוא מופנה גם כלפי אלה שעימם "אין לו קרקע משותפת" (כלומר, אלו הסבורים שמותר להשיב רעה תחת רעה), הוא שהחוקים עצמם מעולם לא הרעו לו; בני-האדם שהשתמשו בהם לרעה. לכן, אף אם מותר לגמול רעה תחת רעה, אסור לסוקרטס להפר את החוק, שכן הוא מעולם לא הרע לו.