We Can Do It!

"We Can Do It!" "אנחנו יכולות לעשות את זה!" היא כרזת תעמולה מתקופת מלחמת העולם השנייה שעוצבה על ידי המעצב הגרפי האמריקאי ג'יי הווארד מילר בשנת 1943 עבור תאגיד וסטינגהאוס אלקטריק כדימוי מעורר השראה להעלאת מורל העובדות. ההנחה הרווחת היא שהכרזה מבוססת על תצלום שחור-לבן של פועלת בשם ג'רלדין הוף שצולמה במישיגן על ידי סוכנות ידיעות. 
הכרזה הוצגה לזמן קצר בזמן מלחמת העולם השנייה. היא התגלתה מחדש בראשית שנות ה-80 של המאה העשרים ושוכפלה בצורות רבות ואופנים שונים, לרוב תחת הכותרת "We Can Do It!". אך היא גם מקושרת ל"רוזי המסמררת" - אייקון תרבותי, פמיניסטי של אישה חזקה שתרמה למאמץ המלחמתי כפועלת. 
לאחר הגילוי מחדש של הכרזה, ההנחה הרווחת הייתה שהתמונה נועדה לשמש  כהשראה לנשים לצאת לעבודה ולהצטרף למאמץ מלחמתי. אולם, במהלך המלחמה השימוש בכרזה היה רק במפעלי וסטינגהאוס אלקטריק והיא הוצגה במהלך חודש פברואר 1943 על מנת לעודד את הפועלות להתאמץ יותר, ולא נועדה לגיוס פועלות נוספות. פמיניסטיות ואחרים השתמשו בדימוי המשדר עוצמה וביטחון בצורות רבות ומגוונות כגון העצמה, הסברה, פרסומות ופרודיות.

רקע

אחרי המתקפה היפנית על פרל הארבור, ממשלת ארצות הברית יצאה בקריאה למפעלים להגביר את הייצור של אמצעי לחימה. באותה התקופה, האווירה במפעלים גדולים הייתה מתוחה בגלל הטינה שהשתרשה בין ההנהלה והאיגודים מקצועיים משנות ה-30. הנהלות של חברות כדוגמת ג'נרל מוטורס ביקשו לצמצם את מתיחויות העבר ולעודד עבודת צוות. השמועות שאיגוד עובדי הרכב עומד לצאת בקמפיין יחסי ציבור הובילה את ג'נרל מוטורס לפרסם במהירות כרזת תעמולה המציגה פועל ומנהל מפשילים את שרוולים, מאוחדים במטרה לשמור על קצב קבוע של ייצור מלחמתי. בכרזה נכתב: "ביחד נוכל לעשות זאת! שמרו על האש! כרזות מסוג זה ביקשו להגביר את הייצור על ידי התחברות לממד הרגשי של הפועלים ותמיכתם במלחמה וגם למנוע מהממשלה להגביר את השליטה בייצור. 

וסטינגהאוס אלקטריק

בשנת 1942, האמן ג' הווארד מילר נשכר על ידי הוועדה הפנימית להגברת הייצור המלחמתי של וסטינגהאוס אלקטריק לעצב סדרה של כרזות עבור עובדי המפעלים. מטרת הכרזות הייתה להעלות את מורל העובדים, להפחית את ההיעדרויות, לשמור על שקט תעשייתי, למנוע שביתה במפעלים ולעודד דיאלוג בין העובדים להנהלה. מילר עיצב מעל ל-42 כרזות. כל כרזה פורסמה למשך שבועיים והוחלפה בכרזה הבאה בסדרה. ברוב הכרזות הופיעו גברים והם הדגישו את התפקידים המסורתיים של נשים וגברים. באחת הכרזות מתואר מנהל מחייך בחליפה עם הכיתוב "יש לך שאלות על עבודתך?... שאל את המפקח שלך".
לא יותר מ-1,800 עותקים של הכרזה "We Can Do It!" הודפסו (559 על 432 מ"מ). הכרזה הוצגה בהתחלה רק בכמה מפעלי וסטינגהאוס במזרח פיטסבורג, פנסילבניה, והמערב התיכון. שם היא הייתה אמורה להיות מוצגת במשך שבועיים החל מ-15 בפברואר 1943. המפעלים בהם הוצגה הכרזה ייצרו קסדות והועסקו בהם בעיקר נשים. במהלך המלחמה הן ייצרו כ-13 מיליון קסדות. 

התצלום של ג'רלדין הוף

ההנחה הרווחת כי מילר יצר את הכרזה "אנחנו יכולות לעשות זאת!" על בסיס תמונה של הפועלת ג'רלדין הוף שצולמה באן ארבור, מישיגן בתחילת 1942 כשהייתה בת 17. בתצלום הוף עומדת כששערה מכוסה בבנדנה ומפעילה מכונת הטבעה (metal-stamping machine). הוף סיימה לעבוד במפעל כשבועיים לאחר תחילת עבודתה משום ששמעה שמכונת ההטבעה פצעה את ידה של המפעילה הקודמת, והיא לא רצתה להסתכן בכך שלא תוכל לנגן בצ'לו. הוף מצאה עבודה משרדית במפעל אחר.
אם הצילום של הוף שימש השראה לכרזה של מילר, הוא נתן לצילום פרשנות משלו. בכרזה יד ימין של הדמות מאוגרפת באגרוף קמוץ וידה השמאלית מפשילה את השרוול הימני. מילר הפנה את ראשה של הוף והיא פונה אל הצופה. כמו כן הדמות בכרזה שרירית יותר. על צווארון החולצה נוסף הסמל של וסטינגהאוס. הוף לא הייתה מודעת לכך שמילר עיצב, כנראה, את הכרזה בדמותה. היא נישאה ב-1943 ונשאה את השם ג'רלדין דויל.
היסטוריון של וסטינגהאוס, צ'ארלס א. רוץ', שהכיר את ג' הווארד מילר, מעריך שמילר לא השתמש בתמונה של הוף כהשראה משום שהאחרון לא השתמש בתמונות אלא במודלים חיים. פני קולמן, מחברת הספר "רוזי המסמררת: נשים עובדות בעורף במלחמת העולם השנייה", אמרה שהיא ורוץ' לא יכלו לקבוע אם מילר ראה בכלל את התמונה של הוף.

הגילוי מחדש

ב-1982 הכרזה "We Can Do It!" הוצגה מחדש בכתבה ב"וושינגטון פוסט" בנושא "כרזות אומנותיות בשירות הפטריוטיזם". הכרזות שהוצגו בכתבה היו מהאוסף של הארכיב הלאומי. 
בשנים שלאחר מכן, התנועה הפמיניסטית בחרה בכרזה כדימוי המשקף את רעיונותיה. פמיניסטיות ראו בדמות עוצמה נשית. ה"אנחנו" בססמה התפרש כ"אנחנו הנשים" המאוחדות יחד נגד המאבק באי השוויון המגדרי. הדימוי של האישה בחולצת עבודה מיישירה מבט אל הצופה בשילוב הסיסמה "אנחנו יכולות לעשות!" משמש השראה וסמל לנשים ונערות ברחבי העולם.  
במרץ 2014 כתב העת Smithsonian הדפיס את הכרזה על שער העיתון, שהכתבה המרכזית בו עסקה בכרזות בתקופת המלחמה. השירות הבולאי האמריקאי יצר בפברואר 1999 בול דואר במחיר 33 סנט על בסיס הדמות בכרזה עם הכיתוב "נשים תומכות במאמץ המלחמתי". דויל (הוף) קבלה מידה של חשיפה מהחיבור לדימוי האייקוני שבפוסטר. מפעם לפעם היא הוזמנה על ידי היכל התהילה של הנשים במישיגן (Michigan Women's Hall of Fame) לחתום על כרזות. 

האירוניה

בשעה שהכרזה המקורית עודדה נשים לצאת לעבודה ולהחליף את הגברים שגויסו, היא ככל הנראה, התבססה על תצלומה של הוף, עובדת שהתפטרה מעבודת צווארון כחול לאחר תקופה קצרה. בנוסף, הפרשנות הפמיניסטית המחודשת שניתנה לכרזה שונה מהמשמעות המקורית, שנועדה להעלות את המורל ולהגביר את היעילות של העובדים.

מורשת

כיום הדימוי מוכר מאוד ברחבי העולם, הרבה מעבר למטרה המקורית שלו בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא מופיע על חולצות, ספלים, קעקועים ומגנטים למקרר. עד כדי כך תפוצתו רחבה שהוושינגטון פוסט הכריז על דמות האישה עם האגרוף המונף כמזכרת "עם הדימוי המשומש ביותר" בוושינגטון די. סי. הכרזה הייתה חלק ממסעי הבחירות האזורים של שרה פיילין, רון פול והילרי קלינטון. כמו כן, נעשה שימוש בדימוי גם על ידי תאגידים ששילבו אותו, בין השאר, בפרסומות לחומרי ניקוי. חברת Clorox אף הגדילה לעשות והוסיפה לאצבעה של האישה טבעת נישואים בדימוי ששולב בפרסומות. גרסה אמריקאית נוספת של הפוסטר מציגה את מארג' סימפסון המאגרפת את ידה הימנית על שער המגזין Utne Reader. כאשר שג'וליה גילארד התמנתה לראשת הממשלה הראשונה באוסטרליה  ביוני 2010, אמן רחוב האוסטרלי הקרוי  Phoenix שילב את פניה של גילארד בתוך כרזה "We Can Do It!". ישנן פרודיות רבות על הדימוי אשר רבות מהן נעשו בשילוב דמויות של ידוענים ואף דמויות פיקטיביות. 
הכרזה הותאמה גם לעידוד עריכה בוויקיפדיה שהכיתוב הוחלף מ־We Can Do It! ל־We Can [edit]! (אנחנו יכולות ל[ערוך]!) במטרה לעודד נשים לערוך בוויקיפדיה ולצמצם הפער המגדרי בקרב העורכים. המילה edit נתונה בסוגריים מרובעים בסגנון ויקיפדי.