google/wiki40b huggingface dataset:
לוביסה, נסיכת שוודיה

ביוגרפיה

לוביסה נולדה ב-31 באוקטובר 1851 בסטוקהולם שבשוודיה לקרל החמישה עשר, מלך שוודיה ואשתו לואיזה, נסיכת הולנד, בתם של פרדריק, נסיך הולנד ולואיזה, נסיכת פרוסיה. בעקבות סיבוכים שהיו לאמה בלידת אחיה הנסיך קרל אוסקר, דוכס סדרמנלנד בשנת 1852, לא יכלה אמה ללדת יותר ילדים. בשנת 1854 מת אחיה, ולוביסה נותרה הילדה היחידה. אביה ניסה לשנות את החוקה שקבעה שרק זכרים יכולים לעלות על כס המלוכה, אך מכיוון שלאחיו הנסיך אוסקר היו כמה בנים ולא היה באופק משבר ירושה, לא הצליח אביה לשנות את החוקה.
מאחר שלא היה לאביה בנים, החל להתייחס אליה כדרך שמתנהגים לבנים, וכתוצאה מכך לא עשתה לוביסה כל מאמץ לייפות את עצמה, מה שזעזע מאוד את אמה. לוביסה הייתה ילדה מאוד מפונקת, והייתה אנרגטית וחברותית למדי. לוביסה ובתה היו תלמידות של ננסי אדברג, חלוצת שחייה לנשים: השחייה בתחילה לא נחשבה למעשה ראוי לבנות, אך כאשר המלכה ובתה הנסיכה לוביסה תמכו בה על ידי השתתפות בתחרות שחיה בשנת 1862, נעשתה השחייה אופנתית, והפכה במהירות למקובלת אף לנשים.
ביולי 1868 התארסה לוביסה עם פרדריק, נסיך הכתר הדני. הנישואים בין פרדריק לבין לוביסה הוצעו כצעד ליצירת יחסי ידידות בין דנמרק לבין שוודיה. שתי המדינות היו ביחסים מתוחים לאחר ששוודיה לא סייעה לדנמרק במהלך המלחמה נגד פרוסיה ואוסטריה בשנת 1864. פרדריק ולוביסה נפגשו לראשונה בשנת 1862, אך בשנת 1868 הוזמן פרדריק לשוודיה כדי להכיר את כלתו לעתיד והפגישה בין השניים תוארה כמוצלחת. השניים התארסו באותה שנה. לוביסה הייתה הנסיכה השוודית הראשונה שנישאה לבן למשפחת המלוכה הדנית מאז ימי הביניים והנישואים התקבלו בברכה בכל שלוש הממלכות הסקנדיניביות כסמל של אחדות. לאחר האירוסים למדה לוביסה את ההיסטוריה והשפה הדנית, וכן את הספרות והתרבות של דנמרק.
טקס הנישואים נערך בארמון המלכותי בסטוקהולם ב-28 ביולי 1869. הזוג התגורר בארמון אמיליאנבורג בקופנהגן ואת תקופות הקיץ הוא בילה בארמון שרלוטנלונד שמצפון לעיר. הם הביאו לעולם ארבעה בנים וארבע בנות. חיי הנישואים של פרדריק ולוביסה לא היו מאושרים, למרות שלעובדה זו לא הייתה השפעה על היחסים בין שתי המדינות. בנוסף לוביסה לא הסתדרה עם חמותה לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, ובשל כך השקיעה לוביסה את זמנה בלימודי דת. לוביסה אף ביקרה בשוודיה כמה פעמים, ואף הייתה נוכחת במיתת אמה בשנת 1871. בשנת 1905 נפרדה נורווגיה מהכתר השוודי בתמיכת דנמרק, מה שיצר מתיחות בין המדינות, ובשל כך לא יכלה לוביסה לבקר בשוודיה, מה שמאוד העציב אותה.
בשנת 1906 מת חמיה כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ובעלה עלה במקומו לשלטון כפרדריק השמיני, מלך דנמרק. לוביסה השקיעה את עיקר זמנה לאירועי צדקה ופילנתרופיה, ומיעטה להשתתף במסיבות ואירועים רשמיים.
בשנת 1912 מת בעלה, ובנה כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. לוביסה מתה ב-20 במרץ 1926, ונקברה בקתדרלת רוסקילדה.
אויגורים

היסטוריה

בעבר התקיימה באזור צפון סין של היום האימפריה האויגורית, אשר בין היתר השפיעה בצורה ניכרת על האימפריה המונגולית בתחילת דרכה. האויגירים האמינו בעבר בדתות סיניות קדומות. במהלך המאה ה-9, החלו רבים מהאויגירים להאמין בנצרות, בגרסתה האשורית המוקדמת, ואימצו לעצמם את הכתב הארמי. לאחר התמוטטות האימפריה שלהם, במהלך המאה ה-12, התאסלמו האויגורים. האויגורים השפיעו רבות על המונגולים, ניתן לציין את הכתב הארמי-אויגירי אשר אומץ על ידי ג'ינגיס חאן ככתב הרשמי של אימפריה המונגולית, ובמהלך השנים נודע ככתב המונגולי. כיום האויגירים הם מוסלמים סונים ושפתם נכתבת באמצעות האלפבית הערבי, הקירילי, והלטיני.

האויגורים בגלות

קהילות של אויגורים בגלות קיימות בפקיסטן, אפגניסטן, רוסיה, קזחסטן, קירגיזסטן, מונגוליה, אוזבקיסטן, גרמניה, טורקיה וקבוצה קטנה במחוז הונאן בדרום-מרכז סין. ניתן למצוא רבעים אויגוריים בערים הסיניות הגדולות כגון שאנגחאי ובייג'ינג. בצפון אמריקה קיימות קהילות קטנות אך פעילות מאוד של אויגורים בעיקר בלוס אנג'לס, סן פרנסיסקו, ניו יורק, וושינגטון די. סי., טורונטו וונקובר. קבוצות הגולים השונות פועלות לכינונה של מדינה אויגורית עצמאית בחבל הגובל בפקיסטן ואפגניסטן, אותה הם מכנים מזרח טורקסטן.
ג'ומנג'י

עלילת הסרט

בשנת 1869 קוברים שני נערים צעירים ביער של ניו המפשייר תיבה גדולה הנעולה היטב. מאה שנים מאוחר יותר מוצא אלן פאריש, (אדם האן בירד) ילד בן 12 את התיבה באתר בניה, פותח אותה ומגלה משחק לוח עליו כתוב ג'ומנג'י. הוא לוקח את המשחק לביתו ומציע לידידתו שרה ויטל (לורה בל באנדי) שבאה לבקרו להצטרף למשחק.
המשחק פועל באופן מוזר: כאשר שחקן זורק את הקוביות, חייל המשחק שלו נע בעצמו על פי סכום הקוביות. כבר בתור הראשון של שרה נתקלים השניים במתקפת עטלפים גדולים מאפריקה ובתור השני, תורו של אלן, הוא נשאב לתוך המשחק ומקבל הודעה כי ישהה בג'ונגל עד שמישהו יגלגל בקוביות סכום של 5 או 8. שרה המבוהלת שנשארת לבד, סוגרת המשחק ורצה לביתה תוך כדי שלהקת העטלפים רודפת אחריה.
26 שנה מאוחר יותר רוכשת נורה שפרד (ביבי ניווירט) את הבית הנטוש בו התגוררה בעבר משפחת פאריש שעזבה אחרי שבנם נעלם. היא עוברת לגור עם שני הילדים של אחיה (שנהרג עם אשתו בתאונת סקי) ג'ודי (קירסטן דאנסט) ופיטר (בראדלי פירס). שני הילדים מוצאים בעליית הגג את לוח המשחק המאובק ומנסים לשחק.
אחרי שבמשימה הראשונה הם מותקפים על ידי יתושי ענק, פיטר מגלגל את הסכום 2 ומזה מגיעה חבורת קופים למטבח. כאשר הקופים יצאו מהבית ג'ודי ראתה את ההוראות שעליהן רשום: "אל תתחילו את המשחק אלא אם בכוונתכם לסיים. כל הדברים ייעלמו כאשר מישהו יגיע אל הסוף ויצעק את שמו." מפני שלפיטר יצא דאבל פיטר שוב זורק את הקוביות עם הסכום 5 והשניים מגלים אריה אדיר ממדים שרוצה לטרוף אותם. מי שמגיע להציל את המצב ברגע האחרון הוא אלן פאריש עצמו (הפעם בדמותו של רובין ויליאמס) שהצליח להשתחרר מהג'ונגל בזכות פיטר שהטיל 5 בקוביות.
כדי לסיים את המשחק הם מבינים כי הם חייבים למצוא את שרה ויטל (בוני האנט) שהתחילה את המשחק לפני 26 שנים והרביעייה עוברת חוויות גדולות ומסעירות עד שאחד מהם מצליח לנצח והכל חוזר לקדמותו. הדברים שנשאבו חזרה למשחק הם היתושים, הקופים, האריה, צמחים אשר צומחים מהר מאוד, צייד, מנוסת בהלה של חיות, מראה קופי אצל פיטר, מבול, רצפה טובענית, עכבישי ענק ורעידת אדמה. כאשר אלן מנצח אלן ושרה מוצאים את עצמם שוב ב-1969, בדיוק באותו מקום וזמן בו התחילו את המשחק.
הם מחליטים לזרוק את לוח המשחק לנהר ומקווים שאף אחד לא ימצא אותו. בסצנת הסיום רואים שתי ילדות דוברות צרפתית שמטיילות על חוף הים כשבמרחק לא רב לפניהם נמצא לוח המשחק.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות לא מחמיאות במיוחד ולציון של 50% בלבד באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 32 ביקורות.
התקרית בניונוקסה

התקרית

ב-8 באוגוסט 2019 בבסיס חיל הים בים הלבן של הצי הצפוני סמוך לכפר ניונוקסה ולכפר סופקה (באזור ארכנגלסק) אירע פיצוץ על פונטון, שבו נהרגו חמישה מדענים ושלושה בני אדם נפצעו. בסוורודווינסק, במרחק של 30 ק"מ מהמקום, נרשם לטווח קצר (משעה 11:50 בבוקר עד 12:20 שעון מוסקבה) קפיצה של רמות הקרינה ל-2 מיקרון זיוורט לשעה לעומתהרמה הרגילה של 0.11 מיקרומטר לשעה. על פי נתוני המינהל הצפוני להידרומטורולוגיה ומעקב סביבתי, עלייה בשיעור המינון של קרינת גמא בעמדות המערכת האוטומטית לניטור מצב הקרינה הייתה קשורה למעבר ענן של גזים אינרטיים רדיואקטיביים.

סיבות

על פי נתוני משרד ההגנה הרוסי ותאגיד רוסאטום, מנוע מונע בנוזל התפוצץ באתר הניסויים בעקבות כשל בסוללה הגרעינית של טיל ניסויי. אותה גרסה ניתנה גם בעיתון איזבסטיה.
מומחים לנשק גרעיני ממכון מידלברי למחקרים בינלאומיים ג'פרי לויס ואן פלגרינו ציינו כי על סמך תמונות לווין וראיות נסיבתיות נראה כי התאונה אירעה במהלך ניסויים בטיל שיוט גרעיני המכונה "יסעורון" (בורווסטניק או Skyfall על פי קוד דיווח נאט"ו). עם זאת, מומחה אחר, מיכאל קאופמן ממרכז וילסון הטיל ספק בהנחות אלה ואמר כי לפיצוץ אין שום קשר לטיל. מאוחר יותר אמר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי טיל "בורווסטניק" הוא שהתפוצץ, בעוד שמשרד הנשיא לא אישר או הכחיש את העובדה האפשרית של ניסוי טיל שיוט עם מנוע גרעיני, מומחים צבאיים הביעו את דעתם כי הצהרתו של טראמפ אינה מבוססת על דיווחי מודיעין, אלא על פרסומי תקשורת.

השלכות

ב-19 באוגוסט 2019, במהלך פגישה בין פוטין לנשיא צרפת מקרון, אמר נשיא רוסיה כי אין איום או סכנה ממשית. ברם, אזור מפרץ דווינה של הים הלבן, שבסמוך אליו התרחש הפיצוץ, נסגר לשחייה חופשית מ-9 באוגוסט ועד 10 בספטמבר 2019. ספינת המנוע סרבריאנקה הגיעה לאזור הכפר ניונוקסה, במטרה לאסוף ולאגור פסולת רדיואקטיבית נוזלית.
כתוצאה מהתאונה, חלק מהקורבנות נשלחו לבתי חולים בארכנגלסק, וחלק לבתי חולים במוסקבה. בשל תנועת האוויר, חלק מהחומרים הרדיואקטיביים ששוחררו לאטמוספירה במהלך הפיצוץ תועדו על ידי תחנות מטאורולוגיות שונות ברוסיה. תושבי הכפר ניונוקסה פונו לתקופת הניסוי. בהמשך הוכנה תוכנית פינוי שנייה מהכפר ב-14 באוגוסט, אך זו בוטלה.
ג'ורג' יאנג

סר ג'ורג' יאנג, הבארונט החמישי (אנגלית: Sir George Yonge, 5th Baronet; ‏1731 - 25 בספטמבר 1812), מזכיר המלחמה הבריטי (האחראי על המנהלה) בין השנים 1782–1783 ו-1783–1794. כמו כן כיהן ב-1799–1801 כמושל מושבת הכף.
הוא ירש את הברונות בשנת 1755 ולאחר מותו לא הועבר התואר הלאה.
על שמו נקרא רחוב ראשי בטורונטו שבקנדה (רחוב יאנג). הרחוב הוכרז על שמו על ידי מושל קנדה העילית בשנת 1793.
טאווי רייוואס

ביוגרפיה

התחנך בבית הספר למינהל עסקים וכלכלה של אוניברסיטת טרטו בשנת 2002. כיהן במשך זמן מה כיועצם של שרי הממשלה; עד 2003 היה יועצו של שר המשפטים, מארט ראסק, ובשנת 2004 היה ליועצו של שר התרבות וההשכלה, פול-אריק רומו.
הוא חבר מפלגת הרפורמה מאז 1998. בשנים 2005–2007 היה חבר במועצת העיר טאלין, ומאז 2007 היה לחבר בבית הנבחרים האסטוני. ב-2009 מונה ליושב ראש ועדת הכלכלה, ומ-11 בדצמבר 2012 עד 26 במרץ 2014 כיהן כשר לענייני רווחה.

ראש ממשלת אסטוניה

עקב התפטרותו של אנדרוס אנסיפ מתפקיד ראש ממשלת אסטוניה, נשיא המדינה, טומאס הנדריק אילווס, הטיל עליו את מלאכת הרכבת הממשלה. ב-26 במרץ 2014 החל את כהונתו כראש הממשלה וב-1 במרץ 2015 נבחר שנית לתפקיד אחרי שמפלגתו זכתה בבחירות לפרלמנט. ב-9 בנובמבר 2016, לאחר שסירב לקריאה של שותפותיו לקואליציה ה-IRL והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית להתפטר, הוא הפסיד בהצעת אי-אמון בפרלמנט האסטוני. בעקבות כך ב-23 בנובמבר הוקמה ממשלה חדשה בראשותו של יורי רטס ממפלגת המרכז ביחד עם IRL והסוציאל-דמוקרטים.

משפחתו

חי בזוגיות עם הזמרת לואיסה וארק, ולשניים בת משותפת (נולדה ב-2009).
1Lib1Ref

קמפיין One Librarian, One Reference (מאנגלית: ספרן אחד, מקור אחד) או בקיצור: 1Lib1Ref# הוא קמפיין בינלאומי להוספת הפניות לערכי ויקיפדיה בכל השפות, על ידי ספרנים ומידענים. מטרת הקמפיין לקדם את המעורבות של ספרנים בוויקיפדיה.
הקמפיין מתקיים החל משנת 2016 במשך שלושה שבועות החל מ-15 בינואר עד 5 בפברואר.

תחילת הקמפיין

הקמפיין החל ב-2016 כפרויקט יחסי ציבור וקידום ויקיפדיה, שקרא לכל הספרנים ברחבי העולם לציין את יום ההולדת ה-15 של קרן ויקימדיה ב-15 בינואר, בהוספת סימוכין לוויקיפדיה.
מארגני המיזם העריכו, כי אם כל ספרן על הגלובוס יקדיש 15 דקות בלבד לטובת המיזם, רשימת ההערות המוספות בתבנית "דרוש מקור" שכללה בזמנו 350,000 פריטים בוויקיפדיה האנגלית תצטמצם.
הפרויקט המקורי ארך כשבוע, בתאריכים 15 עד 23 בינואר 2016.

תוצאות הקמפיין

בשנת 2016, במהלך ימי הקמפיין הוספו לוויקיפדיה 1,232 מקורות ב-879 דפי ויקיפדיה, על ידי 327 עורכים ב-9 שפות וצוינו בתגית 1Lib1Ref# בתקציר העריכה. מספר העריכות במסגרת הקמפיין מוערכת בכפליים מהנתונים הללו, על ידי עורכים שלא השתמשו בסימן זה בתקציר. כמו כן היו 1100 פוסטים של טוויטר על ידי 630 משתמשים.
בשנת 2018 הגיעה ויקיפדיה העברית למקום הרביעי בעולם במספר הערות השוליים שנוספו.
אליפות אירופה בכדוריד נשים

היסטוריה

כמו אליפות אירופה לגברים, גם אליפות זו נוצרה על ידי איגוד הכדוריד האירופי. האליפות הראשונה נערכה בשנת 1994 בהשתתפות 12 נבחרות. 
עד כה זכו 4 נבחרות באליפות הנשים. נבחרת נורווגיה זכתה 7 פעמים באליפות.
רציו דסידנדי

רציו דסידנדי (מלטינית: Ratio decidendi, "טעם הפסק") הוא מונח משפטי שמשמעו הלכה, כלומר בית משפט גבוה קובע הלכה שיורדת לבתי משפט נמוכים יותר, ומחייבת אותם. לדוגמה הלכות של בית המשפט העליון מחייבות את בית משפט השלום והמחוזי.
המונח שגור במדינות בהן המשפט הוא מהסוג המכונה "אנגלו אמריקאי", או "המשפט המקובל" כגון אנגליה, ארצות הברית, ניו זילנד, אוסטרליה, קנדה וישראל, אך לא קיים במדינות בהן המשפט הוא מסוג המכונה "קונטיננטלי" או "אינקוויזיטורי". במדינות המשפט הקונטיננטלי כגון צרפת, גרמניה ואיטליה לא קיימת הלכה מחייבת, ועל כן בתי המשפט הנמוכים לא חייבים ללכת בדרכם של בתי המשפט הגבוהים מהם.
פסק דין מחולק למספר חלקים: עובדות, יישום הדין על העובדות (זה הרציו), ואוביטר דיקטום (הערת אגב, כלומר כל מה שהוא לא עובדות ורציו).
מנסניו (מקסיקו)

כלכלה

כלכלת העיר בנויה על הנמל הגדול בה והתיירות הפורחת. מנסניו היא עיר נמל החשובה ביותר במקסיקו ויעד תיירות ונופש מפורסם הרבה בזכות החופים, תופעת הבזק ירוק ודגי המפרשן הנמצאים במים בקרבת מקום. למעשה העיר הוגדרה רשמית כ"בירת המפרשן" בעולם]. בעיר נערכת תחרות דיג מפרשנים מדי שנה ומשכת תיירים רבים.

ספורט

פיקודוס מנסניו הוא מועדון הכדורגל המפורסם בעיר ומשחק בליגה השנייה של מקסיקו.

נמל ימי

נמל מנסניו הוא הנמל הגדול והעמוס ביותר במקסיקו. הנמל שוכן לחופו של האוקיינוס השקט ומאפשר למקסיקו מסחר עם אסיה, אוקיאניה, אוסטרליה ומדינות השוכנות לחוף האוקיינוס השקט בדרום אמריקה ומדינות השוכנות לחוף האוקיינוס האטלנטי בזכות תעלת פנמה.
בשנת 2002, בזמן שביתת נמל לונג ביץ', יותר ממחצית הסחורה הגיעה לנמל מנסניו. משם הסחורה הועברה דרך רכבת ומשאיות לארצות הברית ולהפך.
נסים רג'ואן

נסים רֶג'ואן (באנגלית: Nissim Rejwan;‏ 12 בדצמבר 1924 - 24 באוקטובר 2017) היה היסטוריון, מזרחן סופר ועיתונאי ישראלי ממוצא יהודי עיראקי, עמית מחקר במכון ע"ש הרי ס' טרומן למען קידום השלום באוניברסיטה העברית בירושלים.

קורות חיים

רג'ואן נולד ב-1924 בבגדד למשפחה יהודית קשת יום. בין השנים 1942 ל-1945 עבד בבנק "Eastern Bank" שבבגדד ואחר כך לתקופה קצרה של חודשיים ב"בנק זליכה", בנק יהודי פרטי. כבר בבגדד החל בכתיבה, והיה עיתונאי ב"טיימס של בגדאד". בשנת 1951 עלה לישראל במבצע עזרא ונחמיה. הוא למד באוניברסיטה העברית בירושלים. רג'ואן החל לכתוב ביקורות ספרים ביומון "ג'רוסלם פוסט", ונהג במשך שנים לכתוב מדור קבוע בשם "הטור השולי". מאמריו בכתב העת האוונגרדי "קשת" (בעריכת אהרן אמיר) הקנו לו מעמד של הוגה דעות מרכזי.
הוא היה העורך של העיתון בערבית "אל-יום" של ההסתדרות בין השנים 1959 ל-1966. וכמו כן היה בין ראשוני הטלוויזיה הישראלית בערבית.
הוא היה תלמידו וחברו הקרוב של אלי כדורי.
בשנות ה-70 נמנה עם מייסדי האגודה לזכויות האזרח בישראל.
נפטר ב-24 באוקטובר 2017.

פרסומים שונים

בהכנה
The Debunker as a Student of Politics: And Other Middle Eastern Essays
A Wild Goose Chase: Five Middle Eastern Essays
Living in Two Worlds: The Pains of Displacement: Memoirs, Diaries, Letters, Writings--Baghdad-Jerusalem 1924-2006
A New Iraq?: Sectarian and Ethnic Divides and the Prospects of Democeacy
ספרים שסייע בעריכתם
– Books
The Middle East in Transition (W.Z.Laquere, Editor, London, 1959)
Middle East Reader (Irene Gendzier, Editor, Boston, 1971)
Israel, the Arabs and the Middle East (Irving Howe and G. Gershman, Editors, New York, 1975)
Books on Israel (Ian Lustick, Editor, Albany, NY, 1988)
At Home in Exile: Oriental Jews in Israel (Ulla Philipps-Heck, Editor, Hamburg, 1998 (in German)
Islam, Judaism, and the Political Role of Religions in the Middle East (John Bunzl, Editor, University Press of Florida, 2004)
מאמרים בכתבי עת 
Commentary, Judaism, Midstream, Dissent, Present Tense, Response, Congress Bi-Weekly, Hadassah Magazine, Middle East Review – New York
The Jewish Chronicle, Jewish Observer and Middle East Review, New Middle East, Censorship, The Jewish Quarterly – London
Temps Modernes, Esprit, Le Monde Diplomatique, L'Arche – Paris
The Jerusalem Quarterly, Palestine/Israel Journal, Forum, Immanuel – Jerusalem
Keshet, Amot, 'Iton Shiv'im va-Sheva', Haaretz, Davar – Hebrew
מבחן אוקסידאז

מבחן אוקסידאז (באנגלית: Oxidase test) הוא אחד מהמבחנים הביוכימיים המקובלים במיקרוביולוגיה שמיועד לשם ביצוע הבחנה ראשונית בין סוגים שונים של מיקרואורגניזמים בכלל וחיידקים בפרט. המבחן מתבסס על יכולתו (או אי-יכולתו) של מיקרואורגניזם לחמצן, באמצעות האנזים ציטוכרום C אוקסידאז (Cytochrome C oxidase) תרכובות ארומטיות מסוימות, בהן משתמשים במהלך המבחן, לקבלת שינוי צבע הנראה לעין. את המבחן מבצעים בדרך כלל על גבי רצועות של נייר סופג שספוגות בחומר מחזר (שיטה עקיפה), או בטפטוף ישיר של החומר המחזר על גבי מושבה (שיטה ישירה). מבחן אוקסידאז כשלעצמו אינו מספיק, במרבית המקרים, כדי לקבוע בצורה חד משמעית את סוג המיקרואורגניזם הנבדק. אולם שילובו עם מבחנים ביוכימיים נוספים (מבחן קטלאז, מבחן אוראז, מבחן קואגולאז ועוד) מעלה את יכולת הזיהוי של הסוגים.

אנזימי אוקסידאז

אנזימי אוקסידאז הם קבוצה של אנזימים שמזרזים תגובות חמצון-חיזור בתאים. ציטוכרום C אוקסידאז הוא אנזים מרכזי בשרשרת מעבר האלקטרונים במיטוכונדריה של יצורים איקריוטיים ועל גבי קרום התא של יצורים פרוקריוטיים, בהם חל חיזור של חמצן למים. אנזימי אוקסידאז מפורסמים נוספים ששייכים לקבוצה הם: מונואמין אוקסידאז, ציטוכרום P450 אוקסידאז וקסנתין אוקסידאז.

אופן ביצוע המבחן

להלן שתי השיטות הנפוצות לביצוע מבחן אוקסידאז על כל שלביהן.
מסיבת גויים

בהלכה מסיבת גויים היא מסיבת רעות של גויים, שבמסגרתה שותים משקאות חריפים, שעל פי פוסקים רבים נאסר על יהודי ליטול בה חלק, מחמת החשש שהדבר יביא לידי חתנות עם הגויים.

מקור הדין

איסור שתייה במסיבת גוים לא נזכר בתלמוד הבבלי או במקבילותיו, אלא הובא לראשונה בספר הפסיקה משנה תורה של הרמב"ם:   
לא ישתה אדם במסיבה של עכו"ם, ואף על פי שהוא יין מבושל שאינו נאסר, או שהיה שותה מכליו לבדו, ואם היה רוב המסיבה ישראל מותר
— משנה תורה הלכות מאכלות אסורות פרק י"ז הלכה י'
נושאי כליו של הרמב"ם התחקו אחר מקור דבריו, מבלי שהעלו דבר ברור. הבית יוסף (מחבר פירוש הכסף משנה על הרמב"ם) מעלה השערה שמקורו בברייתא או תוספתא שאינה לפנינו.

גדרי האיסור

האיסור הוא, כפי שהגדירו הרמב"ם, בשתיית משקה משכר שאין בו איסור יין נסך או סתם יינם, כגון יין מבושל. אולם יש אומרים שהאיסור כולל אף אכילה משותפת עם גויים, כל זמן שרוב הסועדים הם גויים.
דין זה לא נזכר בשולחן ערוך, אך הובא בספר הפסיקה ארבעה טורים, ובאחרונים רבים.

רוב יהודים

מלשונו של הרמב"ם מבואר שכאשר רוב הנוכחים במסיבה הם יהודים, אין זו 'מסיבה של גויים', ומותר לשתות בה שיכר, ובלבד שאינה מתקיימת בביתו של גוי, שאז הדבר אסור מטעם איסור שיכר של גויים.
הבית יוסף מביא כמקור להסתייגות זו את הסיפור המובא בתלמוד הבבלי לפיו שמואל ואבלט (שהיה גוי) סעדו יחד, והוגש לפניהם יין מבושל. מכך מוכח שקיימת מציאות המאפשרת שתיית משקה משכר עם גוי.
קוזאקים

קוֹזָאקים (ברוסית: казаки; באוקראינית: козаки; בפולנית: Kozacy, מכונים גם: קובאנים) הם עם שמורכב בעיקרו מסלאבים מזרחיים שחיו במזרח אירופה. נודעו בקהילותיהם העצמאיות והצבאיות-למחצה. הם ישבו בשטחים של האיחוד הפולני-ליטאי, באימפריה הרוסית, ולאחר מכן בברית המועצות (בדרום ובאוקראינה). רובם המוחלט נוצרים, בני הכנסייה האורתודוקסית המזרחית (או "אדוקי האמונה הישנה").

מקור השם

השם "קוזאקים" מגיע מהשפות הסלאביות המזרחיות הישנות, מן המילה козакъ‏ (Kozak), השאולה משפת הקומנים, שמשמעותה "איש חופשי"; מקור המילה בקזחית שהיא שפה טורקית. "קוזאק" היה גם השם שניתן לפרש קל בצבא האיחוד הפולני-ליטאי, ללא התחשבות במוצא האתני.

היסטוריה

מקורם של הקוזאקים בקבוצות איכרים, צמיתים וחולופ שנמלטו מכפריהם או מאדוניהם במהלך המאה ה-12 ואילך, במטרה להיות חופשיים. הקוזאקים שהתערבבו עם קבוצות ממוצא טורקי וטטרי התארגנו באזור הספר בין רוסיה והאימפריה העות'מאנית, שטח הפקר שבו לא היה שליט ולא הייתה סכנה שאדוניהם לשעבר יבואו להחזירם משם לשיעבוד. הקוזאקים היו ידועים בכישורים הצבאיים שלהם מזה מאות בשנים. עם עליית הקומוניזם לאחר מהפכת אוקטובר דוכאו על ידי הממשל הסובייטי ובזמן המלחמה הפולנית-סובייטית רבים מן הקוזאקים השתתפו בצבא האדום, מאחר שמרביתם היו נאמני הצאר והכנסייה הרוסית הפרבוסלבית. תחיית תרבות הקוזאקים ברוסיה ובאוקראינה החלה רק לאחר התפרקות ברית המועצות, בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.

גיור במאה ה-19

לפי הרב עדין שטיינזלץ במהלך המאה ה-19 חלה תופעה של התגיירות של הקוזאקים של הדון  ששרתו בצבא הרוסי.
ההיסטוריונית, ד"ר אירנה ולדימירסקי, מאוניברסיטת תל אביב מונה את מספרם של המתגיירים הללו מאזור הדון בכ-40,000 ומציינת כי חלקם התגיירו או אימצו מנהגים יהודיים בהשראת מפקדיהם.

אנטישמיות

יהודי מזרח אירופה זיהו את הקוזאקים ותרבותם באופן אינסטינקטיבי כאנטישמים, ובמלחמת העולם השנייה הם אכן תמכו בנאצים ואף ביצעו פוגרומים, ובכך המשיכו את מסורת גזרות ת"ח ת"ט. עם זאת, היו גם ילדים פולנים מעטים, נוצרים ויהודים, שאומצו על ידי משפחות קוזאקיות. שם המשפחה "קוזאק" קיים בקרב חלק מיהודי פולין. דמות הקוזאק תפסה מקום מרכזי בעולם הדימויים היהודי-ציוני, והיא מוזכרת לא פעם בספרות היידיש ובספרות העברית, כמו הביטוי: "הקוזאק הנגזל" (המדבר על גורם תוקפני שמבצע עוול ומציג עצמו כקורבן).
סינטופיקון - אינדקס הרעיונות המופלאים

סינטופיקון: אינדקס הרעיונות המופלאים (A Syntopicon: An Index to The Great Ideas), הוא אינדקס שכתב מורטימר ג'. אדלר ויצא לאור בשנת 1952. אינדקס זה יצא לאור בתור כרכים מספר שתיים ושלוש בסדרת "הספרים המופלאים של העולם המערבי". ההקדמה לכרך הראשון נכתבה על ידי רוברט האצ'ינס, נשיא אוניברסיטת שיקגו.
הסינטופיקון מוּצב כרשימת 100 הרעיונות המופלאים של הקאנון המערבי, ונמכר לבתי האמריקאים בעיקר על ידי אנשי-המכירות המיומנים של האנציקלופדיה בריטניקה. אדלר וצוות-הפרויקט שלו בחרו את הרעיונות במשך עשורים, ובסופו של דבר גיבשו רשימה של 102. אולם, בספר אחר שכתב, אדלר הביע חרטה על כך שעקרון השוויון הנובע מזכויות האדם לא זכה להיכנס לרשימה. הוא ניסה לתקן את ההשמטה בספרו "שישה רעיונות מופלאים: אמת-טוּב-יופי-חירות-שוויון-צדק" (1981).
אדלר ניסה להכין אינדקס נוסף, בכרך אחד, וזוהי הפרופדיה שנכתבה בעבור המהדורה החמש עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה. מאז, מפתח-העניינים האלפביתי המסורתי הופק בשני כרכים בעבור הגרסאות המאוחרות יותר של המהודרה החמש עשרה, בנוסף על הפרופדיה.
מוכרת הגפרורים הקטנה

מוכרת הגפרורים הקטנה (בדנית: Den Lille Pige med Svovlstikkerne) הוא סיפור קצר של הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן. הסיפור הוא דרמה על חלומות, תקווה ומוות של ילדה קטנה. הוא פורסם לראשונה בשנת 1845 ועובד למחזות וסרטים רבים.

עלילה

בלילה קר, ערב השנה החדשה, ניסתה ילדה ענייה למכור גפרורים ברחוב. לילדה היה קר מאוד, אבל היא חששה לחזור הביתה, שכן אביה היה מכה אותה כשהיא לא הייתה מצליחה למכור גפרורים. 
היא מצאה מסתור בפינה, והדליקה את הגפרורים לחמם את עצמה. לאור הגפרורים היא ראתה מספר חזיונות יפים, הכוללים בין היתר עץ וארוחת חג מולד משפחתית. הילדה הביטה לשמיים וראתה כוכב נופל, ואז נזכרה בסבתה המתה שנהגה לומר שכשרואים כוכב נופל, זהו סימן שמישהו מת ועולה לגן עדן.
כשהיא הדליקה את הגפרור הבא, היא ראתה חזיון של סבתה, שהייתה האדם היחיד שהתייחס אליה באהבה ובטוב לב. היא הדליקה את שאר הגפרורים, זה אחר זה, על מנת לשמר את החיזיון של סבתה זמן ארוך ככל האפשר. 
לבסוף, כשנגמרו לה הגפרורים, מתה הילדה וסבתה לקחה את נשמתה לגן עדן. כשעלה הבוקר, עוברים ושבים מצאו את הילדה מתה, קפואה בפינה, וריחמו עליה על אף שלא הביעו חמלה כלפיה טרם מותה. 
הנס כריסטיאן אנדרסן התכוון שסיום הסיפור יהיה חיובי וטוב, כשהילדה מתאחדת עם סבתה ועם אלוהים ולא תסבול יותר מקור ורעב. גרסאות מודרניות יותר שינו את סיומו של הסיפור כך שמשפחה טובה הצילה את הילדה מעוני ומהקור, וסיפקה לה אוכל, בגדים ומיטה חמה.
בית ולף

מקור המשפחה

שמו של החבר הראשון של המשפחה המוכר הוא אדלברטו, מרקיז איטליה (אדלברט), אביו של אוברטו הראשון, מרקיז מילאנו (912–975). נכדו, אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו, הקים טירה באסטה שליד פאדובה וקרא לעצמו של שמה במאה ה-11. לאלברטו היו שלושה ילדים משתי נשים; בנו הבכור, ולף, היה אבי שושלת בית ולף ובנו הצעיר, פולקו, היה אבי שושלת בית אסטה האיטלקי.

בוואריה וסקסוניה

ולף היה דוכס קרינתיה ומאנשיו של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהעניק לו ב-1070 את השליטה בדוכסות בוואריה. אולם זמן קצר לאחר מכן, בעת מאבק האינווסטיטורה, החליף ולף נאמנות והחל את תמיכתה המסורתית של השושלת במדינת האפיפיור. אף כי הקיסר הדיח אותו מכהונתו כדוכס בוואריה, הרי שאצילים מקומיים, בתמיכת האפיפיור גרגוריוס השביעי, הצליחו לשמור על עצמאות הדוכסות בראשות בית ולף. ב-1138 ירש היינריך הגאה גם את דוכסות סקסוניה.
ביריבות בין מדינת האפיפיור לקיסרות, נטה בית ולף לצד האפיפיור. יריבו באותה עת היה בית הוהנצולרן, שתמך בקיסרות. בית הוהנצולרן תבע אף הוא את דוכסות סקסוניה ואלברכט הדב (שנתמך על ידי בית הוהנצולרן) אף הוכתר על ידי קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כדוכס סקסוניה. המתח בין שני הבתים הגיע לשיאו במצור על וינסברג ב-1140, שהסתיים ללא הכרעה, כך שדוכסות סקסוניה נותרה למעשה בידי בית ולף על אף התביעה של בית הוהנצולרן, שלא יכלה להגיע לידי מימוש עקב העוצמה הצבאית שהפגין בית ולף. בשנת 1180 נשפט בנו של היינריך גאה, היינריך הארי שלא בפניו על ידי הקיסר פרידריך ברברוסה ודוכסויות בוואריה וסקסוניה נשללו מבית ולף. בנו הבכור של היינריך, אוטו, היה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך גרמניה כמועמד האפיפיור אינוקנטיוס השלישי עד שנודה מן הכנסייה על ידי אותו אפיפיור, כאשר גילה עצמאות גדולה מדי והודח ב-1215 לטובת פרידריך השני. הוא היה היחיד מבני בית ולף שכיהן במשרה זו. בין 1195 ל-1214 נשא אוטו גם בתואר הפלטין של הריין.
קרחון אמונדסן

גילוי הקרחון

הקרחון התגלה על ידי אדמירל ריצ'רד בירד בעת טיסתו מעל הקוטב הדרומי בנובמבר 1929. לורנס גולד, מנהיג המשלחת הגאולוגית של בירד, הציע את שם הקרחון, בעת שעבר במזחלתו בסמוך לשפך הקרחון בדצמבר 1929. הקרחון נקרא על שם  רואלד אמונדסן.

לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 177