google/wiki40b huggingface dataset:
Living Things

הפקה

הסינגל הראשון, Burn It Down, נשלח לרדיו ויצא ב-16 באפריל 2012. הקליפ של הסינגל ראה אור בתאריך ה-24 במאי לאותה שנה.
שיר נוסף מתוך האלבום, Lies Greed Misery, הושמע לראשונה ברדיו גם הוא בתאריך ה-24 במאי, בתוכניתו של Zane Lowe בתחנת הרדיו הבריטית BBC Radio 1. השיר "Powerless" מתארח בפס-הקול של הסרט אברהם לינקולן: צייד הערפדים.
עוד לפני יציאתו הרשמית של האלבום, דלפו כל שיריו לרשת עקב העלה לא מתוכננת לחנות המוזיקה המקוונת iTunes.
האלבום הראה את הסגנון הדאבסטפ בשילוב רוק אלטרנטיבי בצורה רבה והראה גם יותר קטעי ראפ של מייק שינודה לצד שירתו של צ'סטר בנינגטון, 
באלבום הזה הלהקה מאחדת כמעט את כל מה שהם עשו בכל ארבעת האלבומים האחרונים ועשר שנות קריירה עם מגוון רחב של ז'אנרים.
ניתן באלבום לשמוע שירים המזכירים את הראפ רוק (Lost In The Echo) והנו-מטאל (Lies Greed Misery) לצד, בלדות (Powerless,Roads Untraveld,Castle Of Glass)ושירי דאבסטפ (Skin To Bone,Until It Breaks) קריצה ממש קטנה למשהו שמזכיר במקצת דת' מטאל (Victimized) ובנוסף לשירי הרוק אלטרנטיבי שהלהקה מתרכזת (I'll Be Gone,In My Remains) עם שילוב אלקטרוני (Burn It Down)
שינוי מפתיע נוסף היה שברצועה העשירית Until It Breaks לראשונה גיטריסט הלהקה בראד דלסון שר לבדו, זו היא גם הפעם השנייה שמישהו חוץ מבנינגטון או שינודה שר לבד בכל שיר של לינקין פארק.

הצלחת האלבום

האלבום ישר הגיע למקום הראשון במצעד המכירות בארצות הברית ומכר ורק במדינה הזו 234,000 עותקים. כמו כן, גם בבריטניה הגיע למקום הראשון במצעד המכירות וגם במצעד של אייטונז הגיע למקום הראשון וגם במדינות רבות. 
האלבום נחל הצלחה בזמן קצר במיוחד היה זום סביב השיר Lost In The Echo, בנוסף, הלהקה פרסמה שהשיר יהיה הסינגל השני מהאלבום ושהם מצלמים לכבודו קליפ.
מגזין הרולינג סטון כתב "האלבום העוצמתי של הלהקה מאז הבכורה בשנת 2000".
הלהקה פרסמה כי הם עובדים על קליפ ל-Castle Of Glass שהשתתף גם במשחק הווידאו החדש בסדרת Medal of Honor, בדומה לשיר The Catalyst מ-A Thousand Suns שהשתתף במשחק הקודם בסדרה.
ספרטק סובוטיצה

היסטוריה

בשנת 1945 הוקם מועדון ספרטק סובוטיצה ונקרא על שמו של יובאן מיקיץ' ספרטק, מנהיג הפרטיזנים בסובוטיצה שנחשב לגיבור מקומי ונהרג בשנת 1944 במהלך הקרבות באזור.
במשך שנים, כשסרביה הייתה חלק מיוגוסלביה, נחשבה ספרטק לקבוצה טובה יחסית, והופיעה מספר שנים לא מועטות בליגה הבכירה ביוגוסלביה, אך ברוב השנים, כאשר העפילה לליגה הבכירה, היא הייתה לקבוצת תחתית או שירדה לליגת המשנה וחזרה לרוב לאחר עונה אחת בליגת המשנה. הישג השיא של המועדון בטבלת הליגה ביוגוסלביה הוא מקום 6 והיא הגיעה אליו פעמיים, בעונת 1946/47 וכן בעונת 1953/54. לקבוצה הישג נוסף, והא העפלה פעם אחת לגמר הגביע היוגוסלבי, בשנת 1962, אז הפסידה 4-1 לקבוצה אחרת מסרביה, OFK בלגרד.
לאחר התפרקות יוגוסלביה, נותרה סובוטיצה בליגה הבכירה בסרביה, שכונתה תחילה "הליגה הבכירה של יוגוסלביה לשעבר הסרבית" והגיעה למעמד גמר הגביע הסרבי, בשנת 1994, בו הפסידה לפרטיזן בלגרד בשני משחקי גומלין 6-1 ו-3-2. במהלך שנות ה-90 נחלשה הקבוצה והחלה לרדת בליגות הסרביות עד שהגיעה לליגה השלישית, אך בשנת 2009 העפילה לליגת העל הסרבית.
משפט אושוויץ הראשון

משפט אושוויץ הראשון היה משפט שנערך בקרקוב במהלך שנת 1947, ובו הועמדו לדין על ידי שלטונות פולין 40 אנשי אס אס שתפסו עמדות בכירות במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
משפט אושוויץ הראשון התקיים לאחר תום משפטי נירנברג, לאחר שכמה מהנאשמים העידו קודם לכן מטעם התביעה בנירנברג. על פי הצהרת מוסקבה, הנאשמים הוסגרו לפולין, לעמוד לדין במדינה שבה ביצעו את פשעיהם. המשפט התקיים בקרקוב, העיר הגדולה הקרובה לאושוויץ, בין 24 בנובמבר ו-22 בדצמבר 1947. נדונו בו 36 גברים וחמש נשים, בהם מפקד המחנה ארתור ליבהנשל ומפקדת מחנה הנשים מריה מנדל. מפקדו הראשון של המחנה, רודולף פרנץ הס, נדון עוד קודם לכן והוצא להורג בתלייה ב-16 באפריל 1947, מול תא הגזים מספר 1 במחנה אושוויץ.
במשפט העידו ניצולים, והוצגו בו מסמכים גרמניים רבים. 24 מהנאשמים נדונו למוות, 3 נדונו למאסר עולם, 7 נדונו ל-15 שנות מאסר ונאשם אחד זוכה. רוב הנידונים למוות הוצאו להורג בכלא מונטלופיך ב-18 בינואר 1948. בין הנידונים למוות היה מקסימיליאן גרבנר, מפקד הגסטפו במחנה, שניהל את בלוק 11, שכונה "בלוק המוות".
הורייט

הוּרִייֵט (בטורקית: Hürriyet; מילולית: חירות) הוא עיתון יומי טורקי רב-תפוצה בעל קו מרכזי ליברלי, חילוני ולאומי. העיתון, שנוסד בשנת 1948 שייך לקבוצת המדיה דואן (Doğan Yayın Holding). הוא מודפס בשש ערים בטורקיה (אנקרה, איסטנבול, איזמיר, אדנה, אנטליה וטרבזון) וכן בפרנקפורט שבגרמניה, עבור הקהילה הטורקית הגדולה שם. נכון לשנת 2012 אתר האינטרנט של העיתון הוא אתר העיתונות השלישי באירופה מבחינת מספר גישות ייחודיות (למעלה מ-10 מיליון בנובמבר 2011, אחרי הדיילי מייל והגרדיאן הבריטים).
Hürriyet הוא שחקן אזורי חזק בכלכלה העולמית. בנוסף לעסקי הליבה של העיתונות, Hürriyet התרחב להדפסה, הפצה, שירותים מקוונים, פרסום ספרים, מודעות מסווגות, הפקות טלוויזיה ושיווק לאורך השנים באמצעות חברות בנות מקומיות ובחו"ל וחברות קשורות, בהתאם להתפתחויות ולדרישות הענף.
נוולדג' מוסונה

קריירת מועדונים

מוסונה התחיל את הקריירה שלו בקייזר צ'יפס מליגת העל הדרום אפריקאית. בעונת 2009/2010 עלה בעיקר כמחליף וזכה בשחקן הצעיר של העונה בדרום אפריקה. בעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב והבקיע 15 שערים ב-28 משחקים ועורר עניין בקרב מועדונים באירופה.
ב-28 ביולי 2011 מוסונה חתם ל-5 שנים בהופנהיים תמורת 19.5 מיליון ראנד דרום אפריקאי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-3 נגד פרייבורג. ב-25 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-2 נגד פ.צ. קלן במסגרת הגביע הגרמני. ב-18 במאי 2012 מוסונה הושאל לאאוגסבורג לקראת עונת 2012/2013.
ביולי 2013 חזר לקייזר צ'יפס, הפעם כשחקן מושאל. ב-9 במרץ 2014 הבקיע שלושער בניצחון 0-3 נגד ליגה מוסולמאנה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות האפריקאית. מוסונה סיים את העונה עם 16 שערים ב-25 משחקים בכל המסגרות.
ב-5 באוגוסט 2014 התחיל להתאמן עם גרנאדה מליגת העל הספרדית. אחרי 13 ימים חתם ב-אוסטנדה מליגת העל הבלגית לשנתיים וחצי.
בקיץ 2018 מוסונה חתם באנדרלכט.

קריירה בינלאומית

ב-3 במרץ 2010 מוסונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זימבבואה במשחק ידידות נגד דרום אפריקה. ב-5 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד ליבריה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2012.
נתן בורג'יל

הרב נתן בורג'יל (בערך ת"פ, 1720 - חשוון תקנ"ב, 1791) היה מגדולי רבני תוניסיה בזמנו, מחבר הספר "חק נתן" על סדר קדשים.

ביוגרפיה

נולד בתוניס לרבי אברהם. למד אצל רבי אברהם טייב ("באבא סידי"), רבי יצחק לומברוזו ה"זרע יצחק", ורבי מסעוד רפאל אלפאסי ה"משחא דרבותא". בגיל 18 מונה על ידי רבו רבי מסעוד, לכהן כדיין בתוניס.
בשנת תקל"ד קיבל יחד עם רבי יוסף הכהן טנוג'י ורבי יוסף זרקא ("עוד יוסף חי"), את פני החיד"א במסע השליחות. החיד"א התפעל ממנו ובשם הגדולים הוא מתארו "עיר וקדיש, יחיד ומיוחד שברבני תוניס".
בשנת תקמ"ו מונה לכהן כאב"ד בתוניס.
בהקדמתו לספרו הוא כתב שסבל מייסורים רבים. כך גם בהסכמתו לספרו של בנו רבי אליהו חי, "מגדנות נתן", הוא כותב שאיבד ילדים.
בשנת תקמ"ח עלה לירושלים ומינה על מקומו את רבי שלמה בן רבי מסעוד אלפאסי, ה"כרוב ממשח". בספר "מעשה נסים" מופיעים סיפורי מופת על כך שנפל לחולי והתרפא על ידי מעשה נסים של רבו רבי מסעוד, ועל כך שבמהלך עלייתו לארץ ישראל, ספינתו חישבה להיטבע ונפער בה חור, ובכוחו שקטה הסערה ונסתם החור, ובעקבות כך התגיירו מלחי הספינה.
הוא שהה בירושלים 4 שנים עד פטירתו ונקבר בהר הזיתים.
תלמידו רבי עוזיאל אלחייאק כיהן ברבנות בתוניס.
בניו היו רבי אליהו חי ורבי אברהם חיים. חתניו היו רבי דוד טייב דיין בתוניס, רבי יהודה שמאמה והשלישי שמו אינו ידוע.

ספרו

ספרו חוק נתן הוא אחד מספרי היסוד לסדר קדשים. בספר חידושים והערות על סדר קדשים ועל מסכת הוריות. בנוסף נדפסו בספר מעט חידושים על פירוש רבי אליהו מזרחי על התורה, חידושים על הרמב"ם, על הפרי חדש ועל הקרבן אהרן. הספר נדפס לראשונה בליוורנו תקל"ו-תקל"ח, יחד עם ספרו של בנו מגדנות נתן.
חלק מהערותיו הוכנסו לדפוס וילנה.
עדנה הייתה לספר כשחפץ חיים הדפיס את "אספת זקנים" ובו ארבעה פירושי אחרונים לסדר קדשים, ובהם הספר חק נתן. הספר נדפס בימינו במהדורות המורחבות של התלמוד של מהדורת עוז והדר.
שכונת נשאשיבי

שכונת נשאשיבי היא שכונה בירושלים שהקימה משפחת אל נשאשיבי, משפחה ערבית ירושלמית בסוף המאה ה-19. בני משפחת נשאשיבי היו סוחרים ובעלי קרקעות בכפרים יאלו וזכריא, שאותן החכירו לפלאחים אריסים, תמורת ממון ותוצרת חקלאית.
הגאוגרף יהושע בן אריה מתאר את "הגרעין העיקרי" של שכונת שייח' ג'ראח ב"בתיהן של משפחות נשאשיבי וג'ראללה". ראשיתם בשטח בן 50 דונם אותו רכש ח'אג ראשיד אל נשאשיבי מתושב הכפר ליפתא בעבור סוס גזעי ו-120 לירות טורקיות. בשטח זה בנה בית מאבן ירושלמית; כמקובל בבנייה אז, עובי הקירות, הגיע למטר וחצי ובין האבנים הונחו עפר וסיד; ותקרת הקומה הראשונה של הבית הייתה מקומרת, וחוזקה בתמוכות ברזל (רילסים; אנגלית: rails), והגג כוסה ברעפים. לימים הבית נהרס, וכיום ניצב בו "מלון אמבסדור". במשך השנים, הצטרפו קרובי משפחה, בהם בניו, אחיו וקרובים נוספים, לבנייה בסמוך אל הבית, ועל כן נקרא המתחם "שכונת נשאשיבי".
בני נשאשיבי הקימו בתי פאר ענקיים, גם במערב ירושלים באזור שכונת החבשים: בין הרחובות אתיופיה (בשמו כיום), והנביאים; באחד מבתי נשאשיבי, ברחוב אתיופיה 11, התגורר במשך מספר שנים עד מותו ב-1922 אליעזר בן-יהודה. גם בית מספר 13 ברחוב אתיופיה היה אחד מבתי נשאשיבי, ובמרכז העיר נבנה בית הגא ראשיד נשאשיבי, הידוע כיום כבית טיכו.
הלמה של שפרנר

הלמה של שפרנר עוסקת בצביעות של משולשים והוכחה על ידי המתמטיקאי הגרמני עמנואל שפרנר ב-1928.

הצגת הבעיה

בהינתן טריאנגולציה של משולש למשולשים יותר קטנים, נניח כי קיימת תלת צביעה של קודקודי הטריאנגולציה בשלושה צבעים כך ששלושת קודקודי המשולש הגדול צבועים בצבעים שונים וגם כל קודקוד פנימי צבוע באחד משני הצבעים בהם צבועים קודקודי המשולש הגדול שנמצאים בקצות הצלע עליה מונח הקודקוד הפנימי, אז עבור לפחות אחד מהמשולשים הקטנים – קודקודיו צבועים בשלושה צבעים שונים.
באופן פורמלי, נסמן את קדקודי המשולש הגדול ב V_{1},V_{2},V_{3} ונדרוש שהקודקוד V_{i} צבוע בצבע i\in\{1,2,3\}. המשפט טוען שאם הקדקודים שעל צלע המשולש הגדול בין V_{i} ל V_{j} צבועים באחד משני הצבעים i,j, אז קיים משולש קטן "צבעוני" כלומר כל אחד מקודקודיו צבוע בצבע שונה.
נואל פליקס

תחילת הקריירה

פליקס גדל באינגלווד, פרבר של העיר לוס אנג'לס. 
למד ושיחק במכללת פרסנו סטייט, שם הציג יכולת טובה, אך למרות זאת לא נבחר בדראפט ה-NBA.
את עונת הכדורסל המקצוענית הראשונה שלו העביר בין קבוצות שנחאי שארקס שבסין ואיידהו סטמפיד מליגת ה-CBA שבאיידהו.

התקדמותו בכדורסל

ב-2004\2005 נואל פליקס שיחק באיטליה בקבוצת קאריף פרארה מהליגה השנייה, ביפן ובפיליפינים בקבוצת פואן פאלס אך גם שם לא בלט.
לאחר מכן פליקס חזר לארצות הברית לליגת ה-CBA בקבוצת יקיאמה סן קינגס שם הרשים עם ממוצעי 15.4 נקודות 7.4 ריב′ ו-1.3 חסימות למשחק. מאוחר יותר עבר לשחק בקבוצת סו פולס והרשים עם ממוצעים של 15.7 נקודות, 7 ריבאונדים ו-2 חסימות למשחק (מצטיין ב-CBA בקטגוריה). משחקו הטוב ביותר בקבוצה היה שסיים 39 נקודות, וכתוצאה מכך בחודש מרץ 2006 הוחתם בקבוצת סיאטל סופרסוניקס מה-NBA שם סיים את העונה. בסיום העונה הפך לשחקן חופשי וגם שיחק במדי נבחרת ארצות הברית במשחקי המוקדמות להעפלה לאליפות העולם 2006.
בעונת 2006/7 שיחק במכבי תל אביב והחליף את מייסאו באסטון שעבר ל-NBA. פליקס כמעט לא קיבל דקות במכבי ועזב אותה בסוף העונה. בתחילת העונה שיחק באנהיים ארסנל מליגת הפיתוח של ה-NBA, אך בסוף חודש דצמבר 2007 החליט לחזור לישראל וחתם בהפועל ירושלים. בפברואר 2008 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, תוך שהוא קולע בגמר 4 נקודות.
אנטון מלות

אנטון מלות (בגרמנית: Anton Malloth;‏ 13 בפברואר 1912 — 31 באוקטובר 2002) היה פושע מלחמה נאצי.
מלות שירת במסגרת האס אס כמשגיח בכלא הגסטפו "קליינע פסטונג טרזין" (חלק ממחנה הריכוז טרזיינשטט) מיוני 1940 ועד מאי 1945 וזכה לכינוי "טוני הנאה".
הוא הורשע בהכאה למוות של לא פחות מ-100 אסירים, ונידון למאסר העולם בשנת 2001, לאחר שנמלט מהצדק במשך 55 שנה.
מלות נולד באינסברוק שבאוסטריה וגדל בעיירה סצ'נה שליד מראנו, במחוז האיטלקי של דרום טירול. הוריו המאמצים נהלו עסק חקלאי קטן ובית הארחה. מלות סיים הכשרה מקצועית כקצב ושירת בצבא האיטלקי, ממנו השתחרר בדרגת רב"ט. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בחר מלות באזרחות גרמנית (שהוצעה לדוברי הגרמנית בדרום טירול) ובתחילת שנת 1940 סיים הכשרה כשוטר. לאחר מכן התנדב לשרת במשטרת פראג.
ביוני 1940 החל לשרת כמפקח בכלא הגסטפו במחנה הריכוז טרזיינשטט.

שהותו באוסטריה

לאחר תום מלחמת העולם השנייה המשיך מלות להימלט מהחוק באוסטריה למשך זמן מה עקב מעשיו, אך בתחילת 1948 נעצר על ידי משטרת אוסטריה, בחקירתו מול שופט באינסברוק, המעיט מלות מערך תפקידו בטרזיינשטט כמנהל הגסטפו והכחיש כי היה מעורב בעינויים ורצח.
בקשה להסגרה על ידי ממשלת צ'כוסלובקיה זכתה להתעלמות ממשרד המשפטים האוסטרי, עקב כך נשפט מלות בהיעדרו בספטמבר 1948 בצ'כוסלובקיה על פשעי המלחמה בטרזיינשטט, אך עקב מחסור בעדים חזר בית המשפט בפסיקתו בשנת 1969. למרות פסיקת בית המשפט, הבקשה להסגרתו המשיכה להיות תלויה ועומדת עוד שנים רבות.
בין השנים 1948–1988 חי מלות ללא הפרעה במראן, בשנת 1952 הוא הפך לאזרח איטלקי, אך כאשר אזרחותו האיטלקית נשללה, הוא הפך לאזרח גרמני בשנת 1957.
למרות מספר בקשות ההסגרה על ידי גרמניה ואוסטריה, הקונסוליה הגרמנית במילאנו הוציאה לו דרכונים חדשים לאחר שדרכוניו הישנים פג תוקפם. כשגורש לגרמניה בשנת 1988, הכחישה מחלקת התביעה הציבורית של דורטמונד כל הסגרה לאוסטריה או לצ'כוסלובקיה, עקב כך ללא הליכים משפטיים נגד מלות הוא שוחרר.
שיא

שיא הוא תוצאה קיצונית במדידה לפי מאפיין מסוים. שיא עשוי להיות עולמי, כלומר על פני כל כדור הארץ (שיא עולם), או באזור מצומצם יותר: יבשת, מדינה ואף פחות. 
רבים מהשיאים הם תופעות טבע: ההר הגבוה ביותר בעולם, הפיל הכבד ביותר בעולם וכדומה. שיאים אחרים מהווים הישג שיש החותרים אליו: שיא אולימפי, שיא גינס וכדומה. בין השיאים כאלה המהווים קוריוז (כגון האדם הגבוה ביותר בעולם), וכאלה שיש להם חשיבות תכנונית (כגון שיא הביקוש לחשמל). רבים מהשיאים האנושיים, ובפרט שיאי ספורט נוצרים במאמץ אישי של בעל השיא. שיאים אנושיים אחרים נוצרים כתופעה סטטיסטית, למשל שנה שבה הושג שיא הלידות במדינה מסוימת.
העניין בשיאים למיניהם הביא לפרסומו של ספר השיאים של גינס, היוצא לאור במהדורה מעודכנת מדי שנה, ומונה רשימה ארוכה של שיאים במגוון תחומים.
השגת שיא חדש שלא היה קיים בעבר נקראת "קביעת שיא". בעברית ובשפות נוספות קביעת שיא חדש, טוב יותר מהשיא הקודם שנקבע, נקראת "שבירת שיא".
אנדרטת מלחמת ארצות הברית-ספרד

האנדרטה

האנדרטה ניצבת בכיכר דשא עגולה בחלקו המערבי של בית הקברות ארלינגטון, בקרבת שלוש חלקות שבהן נקברו חללים של המלחמה. היא עמוד גרניט בגובה של 16 מטרים. בראשה קבועים גלובוס ועליו פסל נשר הפורש את כנפיו כשפניו מערבה. על גבי הגלובוס נמצא תבליט של רצועה ועליה 13 כוכבים, כמספר המדינות החברות המקוריות בארצות הברית. הגלובוס נח על גבי כותרת קורינתית הקבועה בראש העמוד. העמוד עצמו ניצב על גבי בסיס רבוע שתחתיו שתי מדרגות. על ארבע הפאות העליונות של הבסיס הרבוע קבועים 11 כוכבי ארד, 44 בסך הכל. בארבע הפינות של הבסיס התחתון של האנדרטה קבועים כדורי גרניט כהה.
שלט ארד קבוע בעברו המערבי של בסיס האנדרטה, ועליו הכתובת הבאה:
לחיילים ולמלחים של ארצות הברית, שמסרו את חייהם במלחמת 99–1898 עם ספרד, מוקדשת אנדרטה זו בצער, הכרת תודה וגאווה על ידי האגודה הלאומית של הגברות הקולוניאליות של אמריקה בשם כל נשות האומה. 1902
ממזרח לעמוד, מעבר לדרך המקיפה את הכיכר שבה הוא ניצב, הוצבו על גבי כנים ארבעה תותחים שנלקחו שלל מספרד במהלך המלחמה. שניים מהם, במרכז, הם תותחים מודרניים שנלקחו מאוניות ספרדיות. קני התותחים פונים מזרחה. ארבעת התותחים היוו למעשה את האנדרטה הראשונה למלחמה והוצבו במקומם הנוכחי בשנת 1900, לפני הקמת עמוד האנדרטה.
האנדרטה נחנכה בטקס המוני ב-21 במאי 1902 במעמד נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט, שהיה בעצמו מהלוחמים שהשתתפו במלחמה.
בשנת 1964 הוסיפה האגודה הלאומית של הגברות הקולוניאליות של אמריקה שלט ארד שני בעברו המזרחי של בסיס האנדרטה. הוא מוקדש לזכר כל חללי ארצות הברית במאה העשרים.
בשנת 2008 הוסיפה האגודה שלט ארד שלישי, הקבוע על בסיס בקרקע בשוליים המערביים של כיכר הדשא שבה ניצבת האנדרטה. שלט זה מוקדש לכל המשרתים את ארצות הברית.
האגודה ביקשה במקור לחרות על גבי האנדרטה את שמות כל הרוגי המלחמה, אך התברר שמספרם רב מדי לכך. במקום זאת הפיקה האגודה כרך מהודר בעל דפי קלף וכריכת עור שבו נרשמו שמות כל החללים. כרך זה הוצג בתחילה בבית ארלינגטון, ולאחר מכן במשרד באמפיתיאטרון הזיכרון. נכון לשנת 2013 לא ידוע מקומו של הכרך.
נמל התעופה אז'אקסיו נפוליאון בונפרטה

הנמל

ראשיתו של נמל התעופה בשדה תעופה צבאי שהוקם לאחר פלישת בעלות הברית לקורסיקה במלחמת העולם השנייה. השדה הוקם בשטח מישורי פתוח לחוף הים בקרבת אז'אקסיו, שנקרא Campo dell’Oro. תחילה שכנה בו יחידה אווירית צרפתית של חיל האוויר המלכותי, שהפעילה מטוסי ספיטפייר. בהמשך הוצבו בו מטוסי P-51 מוסטנג אמריקאים, שהגנו על ממפציצי B-24 שהמריאו משדות תעופה שהוקמו באי. בשלהי המלחמה הוחלפו מצעי המתכת של השדה הצבאי במסלולים סלולים.
לאחר המלחמה התפתח השדה לנמל תעופה אזרחי.
שטח הנמל כיום הוא 3,060 דונם. בנמל יש מסלול טיסה אחד ואין בו גשרי עלייה למטוסים.
מהנמל פועלות כחמש עשרה חברות תעופה. מתקיימים ממנו קווי טיסה סדירים ליעדים שונים בצרפת וקווים עונתיים ליעדים נוספים במערב ומרכז אירופה.
ב-1 בדצמבר 1981 התרסק מטוס בטיסת שכר יוגוסלבית בקרבת הנמל בעת שעמד לנחות בו. כל 180 יושבי המטוס נהרגו.
צי הצללים

'צי הצללים' הוא כינוי של כ-45 אוניות מעפילים שנתפסו על ידי "הסיירת הפלשתינאית" - שייטת הצי הבריטי שהוקמה בשלהי 1945 למניעת ההעפלה - ונעצרו בשובר הגלים בנמל חיפה. לאחר כיבוש חיפה על ידי ההגנה בקרב על חיפה באפריל 1948, ועל אף שהבריטים שלטו בנמל עד 30 ביוני, הוחל בהכנת עשרה כלי שיט מתוך "הצי" הזה שהיו בעלות עבר קרבי, ביניהן 2 קורבטות, לשימוש קרבי. אוניות אלו הוו את בסיס חיל הים הישראלי במהלך מלחמת העצמאות.

סגר ימי בריטי, ומעצר

בסיום מלחמת העולם השנייה חודשה ההעפלה של שארית הפליטה - ניצולי השואה מאחר שהבריטים המשיכו במדיניות הספר הלבן שפורסם ב-1939. ההתחלה הייתה צנועה (ספינת המעפילים הראשונה 'דלין' הביאה באוגוסט 1945 37 מעפילים). 6 הספינות הראשונות הצליחו לפרוץ את הסגר הבריטי. לעצירת זרם הפליטים שהלך וגבר - כ-70,000 עד הכרזת העצמאות ב-1948 - הטילה 'הסיירת הפלשתינאית' סגר ימי על חופי הארץ. ספינות המעפילים יורטו בדרכן והובלו לנמל חיפה שם הורדו הפליטים והובלו למחנות מעצר בארץ, שהמרכזי והגדול בהם היה מחנה המעצר בעתלית. אחרי שהמחנה בעתלית התמלא (כ-3000 איש) בשנת 1946, החלו הבריטים להעביר את המעפילים למחנות המעצר בקפריסין. יוצאים מהכלל היו 4,500 מעפילי אקסודוס שהוחזרו לגרמניה ו-15,000 מעפילי 'הפאנים' שהועברו ישירות לקפריסין והאוניות נעצרו בקפריסין (בהסכמה עם הבריטים הצוותים נשארו באוניות).

השמשת הצי

כאשר השתלטו כוחות ההגנה על נמל חיפה, באפריל 1948 נמצאו שם ספינות "צי הצללים", והוחלט להשתמש בהם לשם הקמת זרוע ימית לשימוש במלחמת העצמאות. הזרוע הימית תוכננה למילוי משימות צבאיות כמו גם להבאת עולים לארץ, ממחנות העצורים ופליטים מאירופה. לאוניות צי הצללים ששימשו להובלת מעפילים צורפו גם "פאן קרשנט" ו"פאן יורק", שהיו עצורות בקפריסין יחד עם צוותיהן. עם הקמת המדינה כונו "עצמאות" ו"קוממיות" וסייעו במלאכת הבאת הפליטים לארץ.
צוותי אוניות צי הצללים כללו את אנשי הצוות המקוריים של האוניות, כמו גם אנשים נוספים - בעלי ניסיון בימאות ובדיג, אנשי תנועות הנוער הימיות ומבתי הספר והאקדמיות הימיות בארץ ובחו"ל. מאות מתנדבי חוץ לארץ (מח"ל) וגיוס חוץ לארץ (גח"ל), יהודים ואחרים, הגיעו לסייע במקצועות ימיים ובפיקוד ימי. רבי חובלים וקצינים ראשונים, קציני סיפון וקציני מכונה יהודים עזבו ציים זרים והצטרפו לכוח הימי הישראלי.
לאחר קום המדינה, טיפלה באוניות צי הצללים חברת "אניות וספינות" שהתמזגה עם חברת "צים". חלקן נותרו בשימוש אזרחי, וחלקן נותרו בשירות חיל הים.
ליפסי

מקור השם

האי מזוהה כאיי הנימפה קליפסו אשר התאהבה באודיסאוס על פי המיתולוגיה היוונית. מקור שמו של האי מבוסס על מסורת זו.

גאוגרפיה

שטחו של האי 17.350 קמ"ר, באי מתגוררים, נכון לשנת 2011, 790 תושבים (צפיפות אוכלוסין של 46 נפשות לקמ"ר).
מעבורות מקשרות את האי עם נמל פיראוס.

היסטוריה

שמו של האי מוזכר על לוח שיש מהמאה השלישית לפני הספירה.
ההתיישבות הראשונה באי מקורה ככל הנראה במאה ה-16 לפני הספירה. באי התגלו שרידים מהתקופה המיקנית ומתקופות מאוחרות יותר. ישנה סברה כי במקום בו ניצב הכפר המרכזי של האי ניצב האקרופוליס של האי בעת העתיקה.
באתר הכנסייה פנגיה התגלו שרידים של אגן טבילה בצורת צלב, וככל הנראה מדובר בקהילה נוצרות שהתיישבה במקום עוד בראשיתה של הנצרות. 
בתקופה הביזנטית סבל האי מתקיפות שודדי ים ומספר תושבי האי פחת. האי עצמו הפך למקום מושבם של שודד ים.
בשנת 1088 הוענק האי למנזר פטמוס, ובמהלך שש מאות השנים שלאחר מכן שימש האי כאתר מראה וכחווה חקלאית של המנזר.
בשנת 1308 נכבש האי (יחד עם יתר איי הדודקאנסיים) על ידי מסדר האבירים של יוחנן הקדוש מירושלים.
בשנת 1522 נכבש האי על ידי העות'מאנים והפך לחלק מהאימפריה העות'מאנית, ונותר בשליטתם עד מלחמת העצמאות של יוון בשנת 1821. בעקבות הסכם קונסטנטינופול מה-9 ביולי 1832 שב האי לשליטה עות'מאנית. בשנת 1912 נכבש האי על ידי כוחות איטלקיים, ובשנת 1943 על ידי צבא גרמניה הנאצית. האי שוחרר בשנת 1945 על ידי צבא בריטניה, והיה זמן קצר תחת שלטון בריטי. בשנת 1948 הפך האי לחלק מיוון.

כלכלה

כלכלת האי מתבססת על דיג, תיירות וגידולים מקומיים כגון דבש, יינות, גבינות ומוצרי חלב.
פאולנר

פאולנר (בגרמנית: Paulaner) היא מבשלת בירה הממוקמת במינכן, גרמניה, ויצרנית בירת החיטה הנושאת את שם המבשלה.

היסטוריה

מבשלת פאולנר הוקמה בתחילת המאה ה-17 על ידי נזירים שהקימו את מנזר פרנצ'סקו מפאולה על גבעה השוכנת כיום במרכז מינכן. אב המנזר חיפש דרך להזין את הנזירים בתקופת התענית - צום שנמשך 40 יום לפני הפסחא ובו אסור לאכול אך מותר לשתות. הפתרון היה בירה עם כמות לתת כפולה אשר הייתה מזינה כמו מזון ואף כונתה לחם נוזלי. תוך זמן קצר התפרסמה הבירה והנזירים החלו למוכרה כדי לממן את ייצורה.
לאחר תקופת התענית, ולאור ההצלחה, המשיכה המבשלה לייצר את הבירה. הצלחתה הייתה כה גדולה עד שמבשלות חילוניות באזור מינכן שלחו בשנת 1634 עצומה לשליט בוואריה, שבה דרשו לאסור את המכירה הפומבית של הבירה. עצומה זו, וההוראה שבאה בעקבותיה, היו לאזכור הראשון בכתובים של מבשלת פאולנר בשמה. הוראה זו נשארה על כנה כ-150 שנה ובוטלה על ידי נסיך בוואריה לקראת סוף המאה ה-18. מאז ועד היום מיוצרת פאולנר סלבטור לקראת התענית ועד לאחר הפסחא. כמחווה לאותו נסיך בווארי, עד עצם היום הזה, נערך טקס באופן שנתי בתחילת התענית, וכוס הבירה הראשונה מוענקת לשליט בוואריה.

פאולנר וייסביר

פאולנר וייסביר היא בירת חיטה לא מסוננת המיוצרת החל משנת 1634, צבעה זהוב ומעונן, והיא מוגזת יותר מבירות אחרות. נהוג לשתות אותה בכוס גבוהה וצרה, בה שטח הפנים של הבירה הבא במגע עם האוויר קטן ככל האפשר. אחוז האלכוהול בבירה הוא 5.5%.

פאולנר דונקל

פאולנר דונקל (דונקל פירושו כהה בגרמנית) היא בירת חיטה כהה לא מסוננת על פי המסורת הבווארית. ההבדל המרכזי בין בירת החיטה הבהירה של פאולנר לפאולנר דונקל הוא השימוש בלתת קלוי בתהליך הבישול. אחוז האלכוהול בבירה הוא 5.3%.

פאולנר סלבטור

פאולנר סלוואטור היא בירת ה"דאבל בוק" הראשונה בעולם, שיוצרה על ידי נזירי מנזר סט. פאולה במינכן כבר ב-1634. כמחווה לסלבטור הסיומת של כל בירות ה"דאבל בוק" הגרמניות היא "טור". סלוואטור היא בירה כהה, ומאופיינת בתכולת אלכוהול גבוהה ובכמות לתת כפולה. לכן, הנזירים כינו אותה "לחם נוזלי". אחוז האלכוהול בבירה הוא 7.9%.
דקוריון (דרגה)

דקוריון (בלטינית: decurio) הייתה דרגה בחיל הפרשים הרומי.
הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה התיכונה התבסס בעיקר על חיל רגלים כבד, אולם לכל לגיון צורפו 300 פרשים. על פי פוליביוס, הפרשים חולקו ל-10 טורמות, כל אחת בת שלושים איש. אנשי הטורמה היו בוחרים מביניהם שלושה דקוריונים שהיו מפקדיהם. הבכיר מביניהם היה המפקד העליון, והשניים האחרים שימשו כסגניו.
בצבא הקיסרי השתנה הנוהג ולכל טורמה היה רק דקוריון אחד.
ארתור מריאנו

ביוגרפיה

מריאנו נולד וגדל בקמפינאס. בשנת 2011 היה חבר בנבחרת הברזילאית שזכתה במדליית הזהב באליפות דרום אמריקה בהתעמלות שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה. שנה מאוחר יותר שחזר את ההישג באליפות דרום אמריקה שנערכה ברוסאריו, וגם זכה במדליות אישיות: מדליית זהב בתרגיל הקרקע ומדליות ארד בתרגילי הקפיצות וסוס הסמוכות. באולימפיאדת לונדון (2012) העפיל עם הנבחרת הברזילאית לשלב הגמר, וסיים עמה במקום השישי. במקצים האישיים לא הצליח להעפיל לשלב הגמר, אך סיים במקום ה-12 בתרגיל הקרקע.
בשנת 2014 זכה במדליית כסף עם הנבחרת הברזילאית במשחקי דרום אמריקה שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה, ובאליפות העולם שנערכה באותה שנה בנאנינג סיים עם הנבחרת במקום השישי. ב-2015 זכה במדליית כסף נוספת עם הנבחרת, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בגלאזגו סיים במקום הרביעי בתרגיל המתח ובמקום ה-12 בקרב-רב, וכן סיים במקום השמיני עם הנבחרת הברזילאית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) רשם מריאנו את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הארד בתרגיל הקרקע.
הארמייה ה-34 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941. ב-18 ביולי 1941 יחידות הארמייה החלו להתארגן בקו ההגנה מערבית למוסקבה. יחידות הארמייה ה-34 התארגנו על הקו מזרחית לעיר סטאראיה רוסה. ב-11 באוגוסט ארמייה ה-34 החלה במתקפה נגד יחידות של הקורפוס העשירי. לצבא האדום היה יתרון בכוח אדם של פי 3-4 על פני יחידות ורמאכט. ב-18 באוגוסט 1941 וילהלם פון לב החליט להעביר לגזרה תגבורות משמעותיות. דיוויזיית הפאנצר אס אס השלישית הצליחה לא רק לעצור את המתקפה הסובייטית, אך גם לכתר את החלק המשמעותי של ארמייה ה-34. במהלך זה ארמייה ה-34 איבדה חלק משמעותי של כוח האדם שלה, 74 מ-83 טנקים ו-628 מ-748 תותחים. לאור הכישלון, מפקד החזית הצפון-מערבית הורד בדרגה ונשפט ל-5 שנות מאסר.
בספטמבר 1941 קווי ההגנה של הארמייה ה-27 נפרצו וכתוצאה מכך כותרו יחידות שלה וגם יחידות של הארמייה ה-11 וארמייה ה-34. מפקד ארמייה ה-34 הוצא להורג. בסוף ספטמבר 1941 קו החזית בגזרת הארמייה התייצב.
במהלך שנת 1942 יחידות הארמייה ה-34 ניסו מספר מתקפות במסגרת מבצע דמיאנסק אך ללא הצלחה. במהלך שנת 1943 היו מספר ניסיונות לשחרר את העיר סטאראיה רוסה אך ללא הצלחה. ב-20 בנובמבר 1943 הוחלט להעביר יחידות הארמייה לטובת ארמיית ההלם הראשונה. מפקדת הארמייה ה-34 בהמשך הייתה בסיס למפקדת הארמייה הרביעית.
בלנוס

בלנוס הוא אל במיתולוגיה הקלטית.
כונה גם בלינוס, בלינו, בלאנו, בלוס ו-בל (Belenus, Belinus, Belenos, Belinos, Belinu, Belanu, Bellinus, Belus, Bel). משמעות שמו בקלטית: "הזוהר".
תושבי גאליה ובריטניה הקדומה וכן אזורים מסוימים בהם נפוצה התרבות הקלטית באוסטריה ובספרד האמינו באל זה. 
בלנוס היה אל האש והרפואה. בתקופת האימפריה הרומית זוהה בלנוס עם האל אפולון מהמיתולוגיה היוונית (אפולו במיתולוגיה הרומית) - ואולם, בניגוד לאפולון, בלנוס לא היה אל השמש - שכן הפולחן הקלטי לא כלל פולחן לשמש.
הפסטיבל הקלטי שנקרא "בלטאן" ונערך כל שנה ב-1 במאי היה קשור, ככל הנראה, לפולחנו של האל. כחלק מטקסי החג טוהרו עדרי הבקר - טקס זה נועד להגן על הבקר בטרם הוציאוהו למרעה לעונת הקיץ.
חולצה

חולצה היא פריט לבוש מבד הנלבש על חלקו העליון של הגוף, יכול להגיע מהצוואר עד המותניים או עד האגן.