סטניסלב יסינסקי ובתו אמיליה סלודקובסקה

סטניסלב יסינסקי (Stanisław Jasiński) ובתו, אמיליה סלודקובסקה (Emilia Słodkowska) לבית יסינסקה, היו חסידי אומות עולם פולנים קתולים, אשר סיכנו את חייהם וחייהן של משפחותיהם בתקופת השואה, כדי להציל יהודים מהשמדה על ידי הנאצים והלאומנים האוקראינים עוזריהם.

רקע

העיירה אוסדה מלה סידליצ'ה, (siedliszcze male)(ביידיש קליין סעלישטץ'), שכנה בקרבת בירת המחוז, העיר אוסטלץ' ויילקי (Ostlec Wielki) או אוסטאלצי (Ostaltsi) המוכרת כיום בשמה האוקראיני קוסטופול שבמחוז רובנו. באותם ימים הייתה חלק מפלך ווהלין – בדרום-מזרח פולין. העיירה הייתה מוקפת ביערות רבים. בקיץ היו אנשים באים לעיירה למטרות נופש. אוכלוסיית העיירה הורכבה מיהודים, אוקראינים, פולנים וגרמנים. הרוב היו יהודים. כיום אין זכר לכפר וכל השטח הוכרז כשטח צבאי.
בהתאם לחוזה הנייטרליות בין ברית המועצות הקומוניסטית וגרמניה הנאצית (הסכם ריבנטרופ-מולוטוב) חולקה פולין בין שתי המעצמות. באוקטובר 1939 הגיעו לעיירה הקטנה חיילי הצבא האדום. את שהתרחש תחת השלטון הסובייטי ניתן לתאר כשוד וגזל שיטתיים וסכנת מוות או גירוש ריחפה ממעל.
ב-22 יוני 1941 תקפה גרמניה הנאצית את ברית המועצות (מבצע ברברוסה) דבר שהרע אף יותר את המצב עבור היהודים. הביזה וההרס היו שיטתיים כאשר לקלגסים הגרמנים הצטרפו האוקראינים. לשוד ולביזה התווספו מהר מאוד מקרי אונס עינויים ועבודות כפיה.
באוגוסט ובאוקטובר 1941 רצחו הגרמנים מחוץ לקוסטופיל כ-1,870 יהודים, בשני מועדים נפרדים. לאחר הרציחות רוכזו יתר יהודי העיר בגטו אך היהודים בכפרים החלקאיים הסמוכים לא קובצו לגטו. באוגוסט 1942 רצחו שוטרים גרמנים ואוקראינים את כל יהודי העיר ביום אחד ליד כפר סמוך.
באותו יום ערכו הגרמנים מיפקד במחנה העובדים בקוסטופיל. העובדים התארגנו בהנהגת אברהם יעקב ברייר (Breier) ובשעת המיפקד ברחו ליערות. רובם נתפסו ונרצחו. אחרים ניצלו בעזרת פולנים או הצטרפו לפרטיזנים.
ב-26 אוגוסט 1942 החל הוואפן אס אס הגרמני, מלווה במשטרת העזר האוקראינית מבצע ניקוי האזור מיהודים ובהתאם לאופי הגרמני המוקפד המבצע נוהל בשיטתיות. בתחילת ספטמבר התחילה האקציה בכפרים הסמוכים מאלה וסיידליסצ'ה ובהמשך באנטונובקה. באישון לילה פשטו הגרמנים על בתי היהודים וריכזו אותם בפאתי העיירה. עד לשעות הבוקר לא נותר איש בחיים. פרט לאנשים בודדים, ביניהם שמואל לידרמן. הניצולים המעטים התחבאו במסתור שהוכן מראש.

סיפור ההצלה

קבוצת הניצולים שרדה מאורעות שונים עד שלבסוף חברו לניצולים נוספים באחד היערות בסביבה. לאחר מצוד נתפסה גם קבוצתם זו והם נדרשו לחפור את קבריהם אולם באותם רגעים שמואל כשמי, התחיל לברוח. אחריו רץ דוד, בנו של סופר הסת"ם יענקל-פידל חובס, ואחריהם יוסף ושמואל לידרמן. דוד נורה בראשו ונפל ארצה. יוסף לא נפגע ושמואל נפגע מכדור בידו. לאחר מספר שעות החליטו יוסף ושמואל לידרמן לנסות ולבקש מסתור אצל האיכר הפולני סטניסלב יסינסקי שהכיר את אביהם.
בשנת 1942 היה סטניסלב יסינסקי זקן מאד בן למעלה משמונים שנה ועיוור. הוא היה אלמן, והתגורר בבית בתו האמצעית אמיליה סלוטקובסקה.
כשהגיעו יוסף ושמואל לידרמן לביתו של סטניסלב יסינסקי הוא זיהה אותם רק לפי קולם. במקום להזכיר להם את הצער שנגרם לו על ידי אביהם שהיה מראשי מועצת העיירה, אמר להם: "מה שהיה היה וכעת זה הזמן להציל חיים ולא להתחשבן", מעתה תהיו בטוחים בביתי. הגישו להם עזרה ראשונה אוכל ומקלחת חמה. למחרת הם חפרו בור מתחת לארווה ובשעות היום התאפשר להם לעמוד ולנשום אויר חופשי מהול בצחנת שתן סוסים. בלילות היו יוצאים מהבור ומקבלים ארוחה חמה. לאחר כשלושה שבועות באו ליסינסקי עקיבא קרמר ושעיה פודלר ובקשו מחסה גם הם. יסינסקי לא היסס והוא ובתו טיפלו במשך חודשיים בארבעת הנמלטים. הם עשו זאת למרות שלא היו בעלי אמצעים וכל רכושם הסתכם בשתי פרות, שני סוסים ומספר תרנגולות.

ההימלטות

כעבור כחודשיים, בנובמבר 1942, נודע ליסינסקי שמהלכות שמועות כאילו הוא מסתיר יהודים. מחוסר ברירה אספו ארבעת הנמלטים את מעט מטלטליהם ופנו ליער. במעבה היער הם חפרו בונקר ששימש אותם עד תום המלחמה. עבודות מזדמנות אצל כמה אכרים ולעיתים גם גניבות אפשרו להם להמשיך ולשרוד. אולם מחלות ומפגשים עם רוצחים אוקראינים ובעיקר הרבה מזל רע גבו את מחירם ומבין הארבעה רק שמואל לידרמן נותר בחיים.

אחרי המלחמה

זמן לא רב לאחר שחבורת הנמלטים עזבה את ביתו הוגלו בני משפחת יסינסקי לגרמניה לעבודות כפיה בחקלאות. אחרי המלחמה הם לא רצו לחזור ולחיות בין הרוצחים האוקראינים ולאחר מות אביה היגרה אמיליה ובעלה יוזף ושלושת ילדיהם לארצות הברית.
שמואל לידרמן חווה וצלח עוד מספר מפגשים עם המוות באירופה. היה בין המעפילים נוסעי אוניית י"ד חללי גשר הזיו אשר נשלחו לשהייה ממושכת בקפריסין, במחנות מסורבי העלייה של הצבא הבריטי. לבסוף זכה לעלות לישראל ולהקים בה את משפחתו. לאחר שנים התעניין מה עלה בגורל בני משפחת יסינסקי והצליח לאתרם בארצות הברית. לאחר זמן הוא הגיש בקשה למוסד יד ושם להכיר בהם כחסידי אומות העולם.
ב-28 פברואר 1985 העניק מוסד יד ושם את התואר חסיד אומות העולם לשניהם – סטניסלב יסינסקי (לאחר מותו) ובתו אמיליה סלודובסקה (לבית יסינסקה), עבור אומץ לבם. במסגרת זו הוענקו להם מדליית חסידי אומות העולם הנושאות את שמותיהם, תעודת הוקרה, נטיעת עץ (תאנה) והוספת שמותיהם על קיר הכבוד בגן של חסידי אומות העולם במוסד יד ושם בירושלים, ב-28 פברואר 1985.