google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימס טראסלו אדמס

תולדות חייו

אדמס (אין קשר משפחתי לג'ון אדמס) נולד בברוקלין, ניו יורק למד במכון הפוליטכני של ניו יורק ובאוניברסיטת ייל. בשנת 1900 החל לעבוד בבנק השקעות והיה לשותף בפירמה. 
בשנת 1912 החליט שהרוויח דיו ופנה לעסוק במחקר ובכתיבה היסטורית. במלחמת העולם הראשונה כבר נחשב לאינטלקטואל בולט והיה חבר בצוות המשא ומתן לשלום של אדוארד האוס ובצוות החשיבה של הנשיא וודרו וילסון לגיבוש העקרונות האמריקאים האוניברסליים לקראת ועידת השלום בפריז (1919) והקמת חבר הלאומים. כמו כן היה חבר המשלחת האמריקאית לוועידת שיחות השלום בפריז והממונה על המיפוי.
בשנת 1921 יצא לאור הספר הראשון בסדרת ספריו על ההיסטוריה של ניו אינגלנד, ייסוד ניו אינגלנד, שזכה בפרס פוליצר. עד 1926 הוציא עוד שני כרכים של ההיסטוריה של ניו אינגלנד. ספרו הבא, היסטוריה חברתית של אמריקה הקולוניאלית הבריטית, Provincial Society, 1690-1763, זכה לשבחים. הספר "האפוס של אמריקה" מ-1931 מסכם למעשה את הנרטיב המרכזי בהיסטוריוגרפיה של ארצות הברית. הספר היה רב מכר עולמי ותורגם גם לעברית. בספר זה טבע את המונח "החלום האמריקאי" והגדירו כחזון של חיי עושר ושגשוג והזדמנויות לכל, בהתאם ליכולתו של הפרט להשיגם.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 היה עורך משותף של המילון רב-הכרכים להיסטוריה אמריקאית, של האטלס להיסטוריה אמריקאית ושל האלבום להיסטוריה אמריקאית בארבעה כרכים.
אדמס היה כותב פורה של מאמרים רבים בעיתונות ובכתבי עת על נושאים היסטוריים שונים ופרסם 21 מונוגרפיות.
משנת 1930 היה חבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (American Academy of Arts and Letters).
Roewe 750

"Roewe 750" בתצורות: הנעה היברידית, ורכב חשמלי מונע מצבר

באפריל 2009 הוצגו בתערוכת המכוניות הבינלאומית בשאנגחאי 2 תצורות נוספות של הדגם: דגם הנעה היברידית, ודגם חשמלי. בתצורה החשמלית: מילוי המצבר בין 6–8 שעות, טווח נסיעה - 200 ק"מ, מהירות שיא - 150 קמ"ש. הדגם החשמלי יוצר על ידי "SAIC Motor" בשיתוף פעולה עם ג'נרל מוטורס.
ברנווארד מהילדסהיים

ברנווארד מהילדסהיים (Bernward, נולד בשנת 960 לערך - 20 בנובמבר 1022) הוא קדוש נוצרי שהיה הבישוף של הילדסהיים בשנים 993–1022. משמעות שמו בגרמנית גבוהה עתיקה הוא "המגן מפני הדב".
ברנווארד היה בן למשפחת אצולה סקסונית וסבו היה אדלברו מסקסוניה. הוא למד בסמינר בהילדסהיים. החל מ-977 הוא שימש כלבלר וכהיסטוריון החצר של אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ורעייתו תאופאנו; והחל מ-987 ועד 993 היו ברנוורד והאפיפיור העתידי סילבסטר השני חונכיו של המלך הצעיר אוטו השלישי.
השושלת הדומיננטית בתקופתו הייתה השושלת האוטונית, שהיו קרובים רחוקים שלו ושורשיהם היו באזור הילדסהיים. העיר הייתה בתקופה זו מרכז כוח באימפריה הרומית הקדושה וברנווארד התאמץ להקנות לעיר תדמית מתאימה למעמדה. בין היתר בנה את "דלתות ברנווארד" בקתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים, דלתות ברונזה שמתארות את ההיסטוריה הנוצרית, במחווה לדלתות העץ של סנטה סבינה ברומא; את "עמוד ישו" (שמתאר את חיי ישו ומושפע מעמודי טראיאנוס ומרקוס אורליוס לכבוד הקיסרים הרומים) ואת כנסיית מיכאל הקדוש (שבנייתה הסתיימה לאחר מותו). כנסיית מיכאל הקדוש הייתה אמורה להוות חזון של ירושלים של מעלה ושם קבור ברנווארד. יצירות אלו נחשבות כיום לאתרי מורשת עולמית.
צמר סלעים

צמר סלעים הוא כינוי לסיבים מינרליים מלאכותיים (בדומה לפיברגלס), העשוי מבזלת ומסלעים אחרים, שמטרתו לבודד מחום ומרעש. החומר מיוצר על ידי הזרמת אוויר על פני סלע מותך, או סיבוב הסלע המותך במהירות גבוהה, בדומה לייצור צמר-גפן מתוק. 
צמר מינרלי הומצא לראשונה בשנת 1840, בוויילס, על ידי אדוארד פָּארי. הוא הוכנס לייצור מסחרי בשנת 1871, בגרמניה.
צמר סלעים הוא חומר פריך, הנוטה להתפורר ולגרום לגירויים בעור, בדרכי הנשימה ובעיניים. סוגים מסוימים שלו הוכחו כמסרטנים, אף כי הסוג הנפוץ, המשמש לבידוד ביתי אינו נמצא ברשימה זו.
שערי ציון (כתב עת)

שערי ציון היה כתב עת תורני בעל זיקה לתנועת המוסר שראה אור בירושלים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 (ה'תרפ"א–ה'תרצ"ט).
בכתב העת ה"מוקדש לחידושי תורה, הלכה, אגדה וספרות תורנית" התפרסמו מאמרי פרשנות והלכה לצד מסות השקפתיות ושיחות מוסר. בסוף כל גיליון התפרסם מדור "ידיעות תורניות" מהנשמע ונעשה ברחבי העולם היהודי בהקשר התורני.

משתתפים

בשלושת שנותיו הראשונות של כתב העת, התפרסם בראשו בקביעות מאמר הלכתי פרי עטו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הוא המשיך לפרסם בו ממאמריו מעת לעת גם בהמשך שנות קיומו. עוד התפרסמו בכתב העת במשך שנות קיומו, מאמריהם של רבנים מפורסמים כמו: רבי יחזקאל אברמסקי, רבי עזרא אלטשולר, רבי יהודה לייב צירלסון, רבי אלחנן וסרמן, רבי צבי פסח פרנק, רבי אשר ניסן לויטן, רבי דב זוכובסקי (ר' בערל יאנובר).
כמו כן פרסמו בכתב העת גם רבני ערים ועיירות מהגולה היהודית, שלחלקם הוא היווה במה יחידה לפרסום חידושיהם. בין הרבנים: רבי אליעזר יהודה רבינוביץ, רבה של ממל; הרב שמעון רוזובסקי, רבה של איישישוק; הרב תנחום גרשון ביליצקי, רבה של יאשינובקה; הרב מאיר סטולביץ, רבה של חסלביץ; הרב ישראל קולודנר (בארי), לימים רבה של נס ציונה; 
עורכי כתב העת היו הרבנים: שלמה בלזר ואהרן יצחק זסלנסקי.

פרויקטים מיוחדים

בשנת ה'תרצ"ה הנפיק כתב העת אסופת זיכרון מיוחדת לזכרו של רבי ישראל מסלנט בשם "תורת ישראל", באסופה זו התפרסמו גנוזות מכתבי-יד של הרב סלנטר ותלמידיו, ומאמרי הערכה של הרבנים: אברהם יצחק הכהן קוק, אבא יעקב בורוכוב, צבי פסח פרנק, יעקב משה חרל"פ, צבי הירש פרבר, אליהו אליעזר דסלר, ויחיאל מיכל טוקצינסקי. כמו גם זכרונות מחייו שנכתבו בידי פנחס גרייבסקי.
.ye

‎.ye היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (Domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בתימן. הסיומת נפתחה בשנת 1996, היא סיומת פעילה ונפוצה ביותר בעיקר בקרב תושבי תימן.
סיומת זו מנוהלת על ידי YemenNet.
האחים נילנד

האחים נילנד (באנגלית: Niland Brothers) היו ארבעה אחים ששירתו ביחידות קרביות בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. לאחר ששניים מהם נהרגו בקרב והשלישי הפך לנעדר (ובדיעבד התברר שנפל בשבי) הועבר האח הרביעי משירות קרבי והוחזר לארצות הברית. סיפורם נתן השראה לכתיבת תסריט סרט הקולנוע "להציל את טוראי ראיין".

סרט הקולנוע מול המציאות

סיפורם של האחים נילנד נתן השראה לכתיבת התסריט לסרטו של הבמאי סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ראיין". התסריט נבדל מהמציאות בפרטים מהותיים רבים – כמו העובדה שאיש מהאחים לא נהרג בחוף אומהה, כמתואר בסצנת הפתיחה של הסרט, ובעיקר בכך שכנראה לא נדרש מאמץ מיוחד על מנת לאתר את האח הרביעי ולהוציאו מקו החזית.
דגל נבדה

היסטוריה

בשנת 1926 נערכה תחרות עיצוב שבה נבחר הדגל שעוצב על ידי לואיס שלבק השלישי. דגל זה שונה מעט על ידי בית המחוקקים של מדינת נבדה - הייתה מחלוקת בין הבית התחתון לבית העליון בדבר מיקום שמה של המדינה על הדגל, ורק לאחר שהושגה פשרה נחקק חוק בשנת 1929 עליו חתם המושל פרד ב. באלזאר הקובע את דגל המדינה.
בשנת 1989 התברר כי החוק שנחקק ונחתם על ידי המושל אינו משקף את הפשרה שהושגה בין שני בתי הנבחרים. בהתאם לפשרה נחקק ב- 1991 חוק חדש הקובע כי שם המדינה יופיע מתחת לכוכב ומעל ענפי המרווה.
מיו, מיו שלי

העלילה

העלילה מספרת את סיפורו של בוֹ וילֶם אולסון (המכונה "בוסי"), יתום שוודי כבן עשר הגדל עם הורים מאמצים מהם אינו זוכה לחום ואהבה. חברו היחיד, בֶּנקה, ואביו, מהווים עבורו דוגמה למשפחה חמה אוהבת ואידיאלית. יום אחד מתברר לבוסי שאינו ילד שוודי כלל אלא נסיך, בן מלך מ"ארץ מרחקים". הוא מגיע אל אותה ארץ ומתקבל באהבה ללא גבול על ידי אביו המלך המגלה לו ששמו למעשה מיו. אביו המלך, המתאפיין באפיוניו של אביו של בנקה, קורא לו "מיו, מיו שלי". החיים באי כרי הדשא שבארץ מרחקים מתוארים כאידיליה מושלמת. מיו מתוודע ליום-יום, נער-חבר (המאופיין במידה רבה כחברו בנקה) ומקבל במתנה סוס לבן, המסוגל גם לעופף, בשם מירמיס.
אט אט נודע למיו שעל הארץ מאיים אביר שחור מ"ארץ חוץ" בשם קטו (שאמירת שמו בלבד מחוללת קמילה בטבע והתקדרות עננים). קטו האביר חוטף ילדים ולכן שרוי עצב תמידי על אנשי הארץ. מיו מתוודע גם לנבואה לפיה הוא זה שאמור לצאת ולהלחם עם קטו.
מיו ויום-יום יוצאים למלחמה בקטו, ולאחר הרפתקאות מצליחים לנצח את האביר ולהחזיר את הילדים להוריהם, ועמם את השקט והאושר לממלכה.

הספר כפנטזיה אפית נוצרית

הספר ממלא במובהק מאפיינים של פנטזיה אפית. גיבורו הוא ילד יתום, הוא מעלה על נס את ערך החברות. בילדותו נודע לו שהוא למעשה נסיך ובעל תפקיד משמעותי בעולם מקביל, שיועד לו מכוחה של נבואה. הוא עושה שימוש בנשק קסום (חרב המבקעת אבן) ובגלימת רואה ואינו נראה. הוא מאויים על ידי כוח רשע אדיר ויכול לו.
אלמנט מודגש נוסף הוא ההקרבה עד מוות של אחת הילדות החטופות, הזוכה בעקבות הקרבתה לקימה לתחייה, בדומה לישו.

מאפיינים נוספים

שפתו של הספר, במיוחד בחלקי ההרפתקה היא פיוטית וקסומה. משפטים וביטויים החוזרים על עצמם מקנים ללשון הסיפור קצב, בפרט קריאתו של המלך לבנו "מיו, מיו שלי".
ייחוד נוסף הוא התיאור הארוך והמפורט יחסית של הזמן הטוב והמאושר אותו מבלה מיו עם אביו (המלך) וחבריו בארץ מרחקים, ביחס לפנטזיות אפיות, ההרפתקה המאיימת מתחילה בשלב מאוחר יחסית.

עיבודים

בגרסה האנגלית נקרא מיו כילד שוודי, קרל אנדרס נילסן ומכונה "אנדי", יום-יום נקרא בגרסה האנגלית פּוּמפּוּ.
בשנת 1987 הופק סרט בשם "מיו בארץ מרחקים" (Mio in the Land of Faraway) בקופרודוקציה רוסית-שוודית-נורווגית, עם כריסטיאן בייל כיום-יום (ובנקה) וכריסטופר לי כקטו האביר.
ריבוץ

רִבּוּץ או שִׁקּוּעַ, או בלועזית: דֶּפּוֹזִיצְיָה (באנגלית: deposition), הוא תהליך פיזיקלי בו גז הופך ישירות  למוצק ומדלג על השלב הנוזלי. תהליך זה מתרחש כאשר הטמפרטורה של הגז נמוכה מהטמפרטורה של הנקודה המשולשת, וכאשר לחץ האדים של הגז גבוה דיו. ריבוץ הוא התהליך ההפוך להמראה.

כפור ושלג

כפור נוצר כאשר טמפרטורת האוויר יורדת מתחת לאפס ולחץ אדי המים נמוך מ-6.1 מיליבר. בתנאים אלו, חלק מאדי המים יעברו ריבוץ ויהפכו לקרח. היווצרות שלג בעננים היא דוגמה נוספת לריבוץ מטאורולוגי.

ריבוץ שכבה דקה

ריבוץ מלאכותי משמש לציפוי משטח בשכבה דקה של מוצק. כך למשל, אחד השלבים בייצור מעגל משולב קרוי ריבוץ פיזיקלי (PVD). בתנאי ריק, מאיצים גז לעבר מטרה מתכתית. בהתנגשות משתחררים אטומי מתכת, והם עוברים ריבוץ על-פני המצע של המעגל המשולב.
המתכות שמשמשות בתהליך זה הן אלומיניום, נחושת או טיטניום.
השריקה של התנועה

עלילה

"השריקה של התנועה" היא סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית העוקבת אחר סיפורן של תנועות הנוער בישראל, מציגה מבט מפוכח ומורכב על התפקיד המרכזי של תנועות הנוער בעיצוב הנעורים והחברה הישראלית, חברויות אמת, סוציאליזם תמים ואהבות ראשונות, לצד האידאולוגיות הגדולות והפוליטיקה הקטנה.
בעוד גיבורי הסדרה, חניכי תנועות הנוער מאז וגם היום, מתרפקים על רגעי הקסם של הנעורים בתנועה, צפים ועולים גם פצעי הבגרות המבצבצים דרך המדורה ושרוך החולצה המגויסת. סיפורי ההתבגרות האישיים של הדמויות הופכים בסדרה לסיפור ההתבגרות של החברה הישראלית ומעלים שאלות בנוגע למהו נוער, מה ראוי שיהיה תפקידו בחברה ומה סוד הצלחתן של תנועות מסוימות וכישלונן של תנועות אחרות עם חגיגות מאה שנה להיווסדן.
כוס כימית

כוס כימית היא כלי המשמש לערבוב, לאידוי, לחימום ולמדידת נוזלים. על פי רוב היא גלילית בצורתה ובעלת תחתית ישרה. רוב הכוסות הכימיות מצוידות בפייה, המאפשרת לרוקנן בקלות מתכולתן. נפח הכוס נע בין מיליליטרים בודדים למספר ליטרים.

היסטוריה

הכלי נכנס לשימוש בשנת 1453.

חומר גלם

הכוסות הכימיות מיוצרות מזכוכית (כיום בעיקר מזכוכית בורוסיליקט), אך לעיתים גם מפלסטיק (בעיקר מפוליאתילן, פוליפרופילן, טפלון) וממתכות (פלדת אל-חלד, אלומיניום).

סימון חיצוני

הכוס הכימית מסומנת בשנתות, שאין בכוחן לשמש למדידה מדויקת, אך נועדו לאפשר הערכת נפח גסה. על מנת להגן על תכולת הכוס, ניתן לכסותה על ידי כוס גדולה יותר או באמצעות זכוכית שעון. האפשרות השנייה בטיחותית יותר.
שנגחאי אקספרס

פרסים ומועמדויות

הסרט זכה למספר רב באופן יחסי של מועמדויות לפרס אוסקר. הסרטים היחידים שצברו יותר מועמדויות מ"שנגחאי אקספרס" היו "האלוף" ו"ארווסמית'" (כל אחד מהם ארבע מועמדויות). הסרטים "ילדה רעה" ו"ד"ר ג'קיל ומר הייד" צברו מספר זהה של מועמדויות לסרט.
סקופישוק

היסטוריה

העיירה הוקמה בתחילת המאה ה-17 על שטחו של האציל המקומי, סטאניסלאב סקופס. הוא נתן לקתולים קרקע לבניית כנסייה בשנת 1555, ולכן העיירה נקראת על שמו.
במחצית השנייה של המאה ה-19 היו בעיירה כ-20 חנויות ובתי מרזח ונערכו בה ירידים וימי שוק. בשנת 1863 כבשה יחידת מתקוממים את סקופישוק ושרפה מסמכים. בשנת 1870 היו בעיירה 60 בתים, שתי כנסיות, בית תפילה יהודי וקסרקטין. העיירה היוותה מרכז של מספר כפרים בסביבה.
בין השנים 1915 ל-1917, תקופת מלחמת העולם הראשונה, האזור היה בשליטת הגרמנים והם סללו מסילת רכבת בקרבת העיירה שהובילה עד לטביה. במקום פעל ועד מהפכני מטעם השלטון הסובייטי עד שנת 1919. משנת 1918 עד 1940 הוקמו בעיירה ספרייה, תחנת משטרה, משרד יערנות, תחנת מכבי אש, שתי טחנות קמח, מחלבה, מנסרה, מספר חנויות ובית מרקחת.

יהודי סקופישוק

בשנת 1847, כ-250 שנה לאחר הקמת העיירה, מנתה אוכלוסיית העיירה 282 נפשות, ו-85 אחוזים מהם היו יהודים. לפני מלחמת העולם הראשונה חיו 50 משפחות יהודיות בסקופישוק, מאות בודדות של יהודים.
לאחר כ-40 שנה, בשנת 1889, מסיבות לא ידועות, לא נותרו יהודים בעיירה. עם השנים, ידעה העיירה שינויים תמידיים באוכלוסיית היהודים. בתקופה שבה מספר היהודים בעיירה היה בשיאו, הם התפרנסו מסחר בעצים, בדים, ברזלים וכלי עבודה שונים. באותן השנים, פעל בעיירה בית כנסת, והקהילה המקומית אפשרה ליהודים לקיים אורח חיים יהודי.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה (בספטמבר 1939), נכבשה פולין בידי הגרמנים, וליטא עברה לתחום השליטה הסובייטי ולאחר שנה סופחה לברית המועצות.
ב-22 ביוני 1941 נכבשה ליטא על ידי הגרמנים. גורלם של יהודי סקופישוק היה כגורל יהודי המחוז, שבאוגוסט 1941 הועברו לעיר רוקישקיס ושם נרצחו על ידי הגרמנים. במקום הוקמו מצבות לזכרם. בשנים אלו נהרסו בתי העסק של היהודים, כל הארגונים הציוניים וגם חלק ממוסדות הקהילה חוסלו, ולא נותרו יהודים בעיירה.

חינוך

בשנת 1870 פעל בעיירה בית תפילה יהודי אחד ושתי כנסיות. במחצית השנייה של המאה ה-20 פעלו בעיירה שני בתי מדרש בנויים מעץ: אחד של חסידים ואחד של מתנגדים. בין השנים 1918–1940 נבנה בעיירה בית ספר עממי אחד, ששימש לחינוך ילדי העיירה היהודים. כיום בית הספר בעיירה משמש לחינוך ילדי העיירה. יהודי העיירה נקברו בבית העלמין שסקופישוק, והוא נהרס כליל לאחר מלחמת העולם השנייה.
מסור נימה

מסור נימה הוא מסור שולחני בעל מסורית עדינה לעבודות חיתוך עדינות. בשימוש אומני עבודות מעץ. מסור הנימה נועד לביצוע חיתוכים עדינים במיוחד שלא ניתנים לביצוע בשום מסור אחר. ישנו גם מסור נימה ידני הדומה למסור ברזל אך עם מסורית הניתנת לפירוק. יתרון מסור זה על פני האחרים הוא ביכולתו לבצע חיתוך בתוך האובייקט מבלי שיש צורך ב"כניסה" לאובייקט.

היסטוריה

בעבר היה מסור נימה מופעל על ידי הרגליים בדומה להפעלת גלגל השחזה עתיק או מכונת תפירה. הרגליות היו מחוברות למנגנון המסורית באמצעות חגורה, ובפעולה הזהה לנסיעה באופניים היה נוצר סיבוב מהיר של המנגנון על ידי החגורה. מראהו של מסור נימה וצורת עבודתו דומה מאד למכונת תפירה, כאשר את המחט מחליפה מסורית עדינה. כך גם אופן הפעולה, כוח שמעלה ומוריד את המסורית למעלה ולמטה במהירות משתנה (בחשמליים) או במהירות אותה קובעות רגליי המפעיל.

המסורית

למסורי נימה מגוון מסוריות עדינות מאד ועדינות פחות. ישנן מסוריות בעובי 0.4 מילימטר לחיתוכים מורכבים ועדינים במיוחד. ישנה גם מסורית סיבובית "ספירלה", אשר נועדה לחיתוך צורות מעגליות, בין היתר.
ישנן מסוריות בעלות פינים, המותקנים בקצוות המסורית והם נועדו להרכבת המסורית בצורת תליה. ישנן מסוריות ללא פין, והן ניתנות להרכבה במסורים באמצעות תפסן, הלוחץ את המסורית ומחזיק אותה במקום. למסוריות ללא פין שני יתרונות: א. ניתן להשחיל את המסורית לתוך החלק הנחתך כך שדרוש רק פתח ברוחב המסורית כדי להשחיל את המסורית לתוך האובייקט, לעומת מסורית עם פין שמצריך פתח גדול יותר כדי להשחיל אותה, וב. מסוריות ספירלה הן משוריות ללא פין כך שבמסור עם אפשרות תליה בלבד, אין אפשרות להרכיב מסורית ספירלה.

סוגים

מסור נימה חשמלי- מופעל באופן חשמלי על ידי רטט במסורים הפשוטים, ועל ידי מנוע במסורים היותר מקצועיים.
מסור מקצועי- במסור המקצועי הרכבת המסורית היא על ידי תפסן. פעולת המנוע שקטה לגמרי מרטיטות לוואי מה שמאפשר דיוק מקסימלי בחיתוך, בנוסף הוא מצויד במנוע בעל כח רב המספק סיבוב מהיר מאד ובכך מניע את המסורית מעלה מטה במחזור מהיר מאד המאפשר חיתוכים קשים במיוחד ומורכבים במיוחד. מסור נימה מקצועי ביותר מופעל על ידי מנוע תעשייתי. הוא בנוי ממתכות אל חלד איכותיות,החלפת מסורית מהירה,צינור אויר יעיל לסילוק הנסורת,פעולת מנוע שקטה ומהירה. בנוסף מסור מקצועי מיוצר על ידי חברה מוכרת ורצינית, נמכר עם אחריות וניתן להשיג חלקי חילוף לאחר שנים רבות.
מסור פשוט- מסור הבנוי ממתכות בינוניות הנוטות להחליד . מצויד ברטט ולא מנוע, הרטט לרוב חלש ומוגבל באפשרויות החיתוך. אופן הרכבת המסורית היא באמצעות תליה כאשר הפין המחובר לקצוות המסורית משמש כמעצור להחזקת המסורית במקום. פעולת המסור מלווה ברעידות בכל המסור, דבר המקשה על החיתוך . מחזור העלייה והירידה של המסורית איטי לעומת המסור המקצועי. ניתן להגיע לתוצאות טובות מאד גם במסור פשוט ,דרושה מיומנות ורגש בידיים. בסופו של דבר מיומנותו של המנסר היא שקובעת. מסור פשוט מוגבל באפשרות לתוצאות מורכבות ומיוחדות בין היתר בשל הרעידות המלוות את פעולת הרטט. לרוב מסור פשוט מיוצר על ידי חברות לא מוכרות בדרך כלל במזרח הרחוק.
רנה דוד

תולדות חייו

בין 1929 ל-1938 היה פרופסור באוניברסיטת גרנובל. במהלך מלחמת העולם השנייה צורף לצבא הצרפתי. לאחר מכן מ-1945 עד 1968 היה ראש המחלקה למשפט השוואתי באוניברסיטת פריס. לאחר מכן עד 1976 היה פרופסור באוניברסיטת אקס-מרסיי. העביר קורסים באוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת מינכן, אוניברסיטת טהראן ואחרות.
הוא השתתף במספר פרויקטים משפטיים, כמו ועדת או"ם בנושא השכר הבינלאומי מטעם צרפת, ובין 1962 ל-1978 היה חבר הסגל במוסד בינלאומי לאיחוד משפט בינלאומי פרטי.
היה אחד המחברים מערכת משפט אזרחית לאתיופיה ב-1960 וחבר צוות ניסוח מערכת משפטית אזרחית לרואנדה.
בשנת 1973 עמד בראש העורכים "אנציקלופדיה בינלאומית למשפט השוואתי".

פרסים

במסגרת חייו הוענקו לו תוארי כבוד מאוניברסיטאות אדינבורו, בריסל, אוטווה, בזל, לסטר והלסינקי.
ב-17 בספטמבר 1976, הוענק לו פרס ארסמוס מטעם אמנסטי אינטרנשיונל בפיטרסקרק שבליידן.
רשות מבצעת

במדע המדינה, הרשות המבצעת היא זרוע הממשל אשר לה הסמכות והאחראיות הבלעדית על הניהול האדמיניסטרטיבי היומיומי של הבירוקרטיה במדינה. על פי עקרון הפרדת הרשויות, כוחה של המדינה מתחלק לזרועות נפרדות כשתפקידה של הרשות המבצעת הוא ליישם, לתמוך ולאכוף את החוקים אשר נחקקו על ידי הרשות המחוקקת על פי פירושה של הרשות השופטת.
במדינות רבות הרשות המבצעת היא הממשלה, אך רעיון זה נכון במדינות דמוקרטיות כאשר בדיקטטורות ובמונרכיות אבסולוטיות גם כאשר ישנה ממשלה, כל הכוח של כל הרשויות נתון בידי העריץ. במדינות בהן יש דמוקרטיה נשיאותית תפקיד ראש המדינה ממולא על ידי ראש הרשות המבצעת, בעוד במדינות בהן יש דמוקרטיה פרלמנטרית, כמו בישראל, נשיא המדינה אינו חלק מהרשות המבצעת.

דמוקרטיה פרלמנטרית

בדמוקרטיה פרלמנטרית, ממשלה שממונה באמון הפרלמנט היא הרשות המבצעת. לדוגמה בישראל, בהתאם לחוק יסוד: הממשלה - "הממשלה היא הרשות המבצעת של המדינה" ו"הממשלה מכהנת מכוח אמון הכנסת". סמכויות הממשלה מוגדרות בחוק יסוד הממשלה ובחוקים אחרים, אך בנוסף יש לה סמכות שיורית, כלומר כל הסמכויות שלא נמסרו לגוף אחר. לממשלת ישראל יש גם סמכויות חקיקה, כמו הסמכות לקבוע תקנות, מתן צווים והתקנת תקנות לשעת חירום.

דמוקרטיה נשיאותית

בדמוקרטיה נשיאותית כוחה של הרשות המבצעת נתון בידי הנשיא. למשל בארצות הברית, סמכות הממשל הפדרלי נתונה לנשיא ארצות הברית אך כוח מואצל לעיתים קרובות לחברי הקבינט ולנושאי תפקיד רשמי אחרים. הנשיא וסגן הנשיא נבחרים במשותף על ידי נציגי חבר האלקטורים אשר נשלחים על ידי כל מדינה ועל ידי מחוז קולומביה בהתאם לגודלן היחסי בקונגרס. מזכיר המדינה של ארצות הברית הוא החבר הבכיר ביותר בקבינט.

דמוקרטיה נשיאותית למחצה

בדמוקרטיה נשיאותית למחצה, הסמכויות של הרשות המבצעת מחולקות בין הנשיא לראש הממשלה. למשל בצרפת הנשיא נבחר על ידי העם וממנה את ראש הממשלה ואת השרים. אך בעוד שהנשיא מוסמך לפטר את שרי הממשלה, פיטורי ראש הממשלה טעונים את אישור הקונגרס. הנשיא הצרפתי משמש המפקד העליון של הצבא ובסמכותו לפזר את הפרלמנט, בעוד שראש הממשלה אחראי על מדיניות פנים, על תקציב המדינה ויכול לחוקק חוקים כל עוד הפרלמנט לא בוחר לפסול אותם.
נחמת זרים

תקציר העלילה

בנובלה מתוארת חופשתם של הבריטים מרי וקולין בעיר זרה. מרי גרושה עם שני ילדים, וקולין הוא מאהבה זה שבע שנים. למרות שהם לא חיים ביחד, היחסים ביניהם עמוקים, מלאי תשוקה ואינטימיים.
ערב אחד, הזוג הולך לאיבוד ומתיידד עם מקומי בשם רוברט, המתעקש להביא אותם לביתו, שם הם פוגשים את אשתו קרולין. למרות האירוח היפה שהם מקבלים בתחילה, מתברר כי בין בני הזוג האיטלקיים מתקיימת מערכת יחסים סדיסטית של שולט ונשלט, וכי למארחים אובססיה כלפי קולין, המתבטאת בצילומו מרחוק. כשחוזרים בני הזוג הבריטיים הליברליים למלון הם דנים בנושא במעין שוויון נפש, אך עם זאת הם מוטרדים למדי ממה שקרה. לאחר סדרת מפגשים "מקריים" עם שני האיטלקים, שבמהלכם מרי וקולין מנסים לסגת ממגע, מגיעים מרי וקולין פעם נוספת לביקור בביתם  של רוברט וקרולין, המספרים שהם עומדים לעבור דירה בקרוב. בתיאור כמו-חלומי, אבסורדי ומזעזע, מאלחשים האיטלקיים את מרי וקולין בחומר הרדמה בלי ידיעתם, חותכים את ורידיו של קולין, ומניחים לו לדמם למוות מול עיניה של מרי.

תימות בנובלה

בנובלה מתואר תהליך פסיכולוגי מפורט העובר על תיירים השוקעים בעיר זרה. בין התחושות המתוארות ניתן למנות תחושות ניתוק, בדידות וניכור עמוקות.
כמו כן, עוסקת הנובלה בנושאים המוכרים שבהם עוסק מקיואן: קשרים בין בני זוג העומדים במבחן עקב תנאים חיצוניים שלא בשליטתם ואובססיות דתיות ופסיכולוגיות לא רציונליות.
ג'סיקה ולנטי

ביוגרפיה

ולנטי גדלה בלונג איילנד סיטי, קווינס, במשפחה איטלקית-אמריקאית. אביה היה בודהיסט. היא סיימה תואר שני בלימודי נשים ומגדר באוניברסיטת ראטגרס. ב-2009 היא נישאה לאנדרו גוליס.

קריירה

ולנטי יסדה את Feministing (פמיניסטינג) ב-2004, בזמן שעבדה מחלקה המשפטית של ארגון נשים לאומי NOW. פמיניסטינג התחיל כבלוג, וצמח לקהילת אינטרנט עם מגוון מאמרים, חדשות, מאמרי דעה ופורומים לדיון. בכתבה על נשים מובילות בעיתון הגרדיאן, כתבה הומה חלילי שפמיניסטינג הוא ה-אתר שהעביר את הפמיניזם לאינטרנט ועזר להקים תנועה פמיניסטית מקוונת, בדיוק בעת שהוכרז על מות התנועה. בעקבות הצלחת פמיניסטיג, קמו עשרות ואז מאות בלוגים פמיניסטים, ועל פי חלילי, "ולנטי זכתה להרגיש את הכוח שטמון בחוויית החלוציות". מעורבותה עם האתר גררה כמות רבה של בריונות רשת, וכן איומי רצח ואונס נגד ולנטי.
ולנטי עזבה את פמיניסטינג ב-2011, באומרה שהיא מעדיפה להשאיר את העשייה הזו לפמיניסטיות צעירות יותר. מאז, היא תורמת לעריכת ספרים על פמיניזם, כמו  Click: When We Knew We Were Feminists (2010), מאת ג' קורטני סאליבן וקורטני א. מרטין, ו-We Don't Need Another Wave ‏(2008) מאת מלודי ברגר.
ב-2008 היא כתבה יחד עם ג'קלין פרידמן את Yes Means Yes: Visions of Female Sexual Power and A World Without Rape וב-2012 יצא ספרה Why Have Kids.
ולנטי מרצה על פמיניזם ואקטיביזם מקוון ברחבי ארצות הברית ובמדינות שונות בעולם, וכותבת טור שבועי עבור הגרדיאן.
ולנטי, שפעילה מאוד ברשתות החברתיות, הודיעה ב-27 ביולי 2016 שהיא פורשת מפעילותה המקוונת בעקבות איומים. לדבריה, היא חווה איומים רבים ויומיומיים מזה שנים, בין סוגים אחרים של התעמרות ברשת עקב דיעותיה הפמיניסטיות, אך שהפעם מדובר באיומי אונס ורצח נגד בתה בת החמש, וש"חלק זה מחיי העבודה שלי הוא פשוט לא מקובל".
מובל ניקוז

מובל ניקוז הוא תעלה פתוחה או סגורה (כלומר - עם תקרה או ללא תקרה) העשויה בדרך כלל בטון ומוליכה מי נגר לצרכים הנדסיים שונים, בעיקר כדי למנוע הצפות של מבנים או דרכים.
וושינגטון קפיטולס

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1946, כאחת מ-11 הקבוצות שהשתתפו בעונת הבכורה של ליגת ה-BAA. את משרת מאמן הקבוצה קיבל רד אאורבך בן ה-29, שתפקד עד אז כעוזר מאמן באוניברסיטת דיוק. בעונת הבכורה שלה ניצחה וושינגטון 49 מתוך 60 משחקי העונה הסדירה, אותה סיימה כמדורגת הראשונה בליגה, אך הודחה על ידי שיקגו סטאגס בסיבוב הראשון של הפלייאוף (חצי גמר ה-BAA) בתוצאה 4-2. השחקן הבולט בקבוצה היה הגארד-פורוורד בוב פיריק, שהוביל את קלעי הקבוצה בשלוש עונותיה הראשונות עם ממוצע של 15.2 נקודות למשחק. פיריק ואאורבך הוליכו את וושינגטון לשתי עונות מוצלחות נוספות, בהן ניצחה 58% ו-63% ממשחקיה, בהתאמה, ואף העפילה לגמר ה-BAA בעונת 1948/1949. בסדרת הגמר הפסידו הקפיטולס למיניאפוליס לייקרס של ג'ורג' מייקן בתוצאה 4-2. בסיום העונה עזב אאורבך את הקפיטולס לטובת אימון טריי-סיטיז בלקהוקס לעונה אחת, ולאחר מכן אימן את בוסטון סלטיקס אותה הוביל ל-9 אליפויות NBA. בין עונות 1947/1948 ו-1948/1949 ניצחו הקפיטולס 20 משחקים רצופים, מה שהיווה את שיא הליגה במשך 23 שנים, עד ששברה אותו לוס אנג'לס לייקרס עם 33 ניצחונות ברציפות בעונת 1971/1972.
לקראת עונת 1949/1950 התמזגה ליגת ה-BAA אל ליגת ה-NBA, בה שיחקה וושינגטון בשתי העונות הבאות. בדראפט 1950 בחרו הקפיטולס את הקלע ביל שרמן, שהוביל את קלעי הקבוצה בעונתה האחרונה עם 12.2 נקודות למשחק. באותו הדראפט בחרו הקפיטולס גם את הסמול פורוורד ארל לויד, שהפך לשחקן האפרו-אמריקאי הראשון שמשתתף במשחק NBA, כשעלה לשחק ב-31 באוקטובר 1950 בהפסד וושינגטון לרוצ'סטר רויאלס.
במהלך עונת 1950/1951, בעודה מחזיקה במאזן ניצחונות שלילי 10-25, התפרקה הקבוצה והותירה את ליגת ה-NBA עם עשר קבוצות. ב-10 בינואר 1951 נערך "דראפט פיזור", במסגרתו בחרו קבוצות הליגה את שחקני הסגל של הקפיטולס. ביל שרמן, שנבחר על ידי בוסטון סלטיקס, השתתף בהמשך הקריירה ב-8 משחקי אולסטאר וזכה עם הסלטיקס ב-4 אליפויות NBA.
בעונת 1973/1974 עברה קבוצת "בולטימור בולטס" לעיר וושינגטון ושינתה את שמה ל"קפיטל בולטס", וכיום נקראת הקבוצה "וושינגטון ויזארדס". ליגת ה-NBA אינה מחשיבה את הויזארדס כגלגול של קבוצת וושינגטון קפיטולס, אלא כמועדון נפרד המשאיר את הקפיטולס על תקן קבוצה שחדלה להתקיים.
RJ-9

‏RJ-9 הוא המַחבר הקטן ביותר מסוג RJ (ראשי תיבות של Registered Jack) ומכיל ארבעה נעצים (pins) בלבד.

שימושים

RJ-9 הוא המַחבר הנפוץ ביותר המחבר בין גוף הטלפון לשפופרת הטלפון. ככזה הוא הפך להיות התקן דה פקטו של חיבור זה.
בנוסף, המחבר היה נפוץ בחיבור המקלדת למחשבי מקינטוש 128K, 512K ומקינטוש פלוס.
דן שביט

ביוגרפיה

שביט נולד בקיבוץ כפר סאלד למשפחה מראשוני הקיבוץ. הוא נכדו של חוקר האמנות גרשם קורט פרייער. שביט למד ספרות ואנגלית באוניברסיטת חיפה, ובמשך שנים אחדות עסק בהוראה בבית הספר האזורי הר וגיא.
בשנות השבעים ערך את "בקיבוץ", בטאון הקיבוץ המאוחד, והשתתף במערכת כתב העת "שדמות". ספרו הראשון, קובץ סיפורים בשם "באוטובוס האחרון", יצא לאור בשנת 1972. מאז הוציא לאור שבעה ספרים נוספים, בהם רומנים ונובלות, וכן קובץ שיחות עם יצחק בן אהרן. מלבד הכתיבה עוסק שביט גם בציור ורישום והציג בכמה תערוכות.
שביט זכה פעמיים בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים: בשנת 1986 ובשנת 2003.
דן שביט מתגורר בכפר סאלד ועובד כעורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
שביט הוצב במקום ה-102 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 ובמקום ה-110 בבחירות לכנסת העשרים ב-2015.