google/wiki40b huggingface dataset:
ירוסלאב. לפני אלף שנה

תקציר עלילת הסרט

רוס של קייב, תחילת האלף השני. אדמות רוסטוב בוערות ממלחמות שבטיות. על היער, הדרכים והנהרות שולטים כנופיות. השודדים מוכרים אנשים לכוזארים, אשר סוגדים עבדים בחלק התחתון של נהר הוולגה. על מנת להפסיק את סחר העבדים הזה, הנסיך ירוסלאב הצעיר יוצא לאחד את אדמות עמי רוסטוב, כשהוא יודע שיוכל להביס את האויב רק אם יתגבר על הדעות הקדומות והקונפליקטים הדתיים והאתניים השוררים בנסיכות.

הפקה

הפקת הסרט החלה עוד בשנת 2008 כאשר הסוכנות הפדרלית לתרבות וקולנוע ערכה מכרז שבסופו זכתה חברת Anna Domeni, שבמקור התמחתה בפרסום סמוי. הסרט היה להפקה הקולנועית של החברה ותקציבו עמד על 5 מיליון. החברה חתמה על הסכם מימון עם ממשלת רוסיה של מיליון דולר. שאר 4 מיליון דולר הגיעו מכספי החברה וממשקיעים פרטיים.
צילומי הסרט נערכו בשנת 2009 במחוז ירוסלבל במשך ששה חודשים בשמורות הטבע בירוסלבל ובקרמלין של רוסטוב. על מנת לחסוך בהוצאות נעשה שימוש בהשכרת שחקני תיאטרון מקומיים ותושבי המחוז על מנת ליטול חלק בסצנות המוניות 
שיר הנושא של הסרט בוצע על ידי סרגיי טרופימוב ונקרא "ממלכת האל" («Царство Божие»), שהופק והופץ על ידי החברה עצמה.
טרום הקרנה נערך בעיר ירוסלבל ב-2 באוקטובר והקרנת הבכורה המסחרית נערכה ב-14 באוקטובר 2010
הסרט הופץ ב-DVD ב-5 בנובמבר 2010.
שפיפון הנגב

תיאור

הוא בעל ראש משולש, וצבעו הכללי צהוב, ועל גבו כתמים חומים בעלי הילות בהירות. קצה זנבו שחור. אורכו מטר, ומשקלו כ-500 גרם. מעל עיניו ישנן מעין זוג "קרניים", אשר בניגוד לפרטים המקרינים של עכן החרטומים, אצל השפיפון קרניים אלו עשויות מספר קשקשים, ולא קשקש אחד, בדומה לעכן, והן קצרות ועבות יותר.

תפוצה

שפיפון הנגב נפוץ בנגב, סיני, מצרים, ירדן, דרום-מערב עיראק, סוריה וערב הסעודית, בעיקר בחולות.

התנהגות

השפיפון שוכן בעיקר בשיחים באזורי חולות. הוא ניזון בעיקר מציפורים ומכרסמים שונים, פרטים צעירים ניזונים בעיקר מלטאות.
מין זה מטיל ביצים, הנקבה מטילה כ-20 ביצים, הבוקעות כעבור חודש לערך.
ההבדל בינו לבין השפיפון הפרסי הוא במספר קשקשיו הנמוך יותר ומארסו שמכיל בעיקר ארס עצבי וזאת בניגוד לארס השפיפון הפרסי הגורם לשטפי דם, בדומה לרוב הצפעוניים. לא קיים נסיוב ידוע שמגן מפני הארס שלו.
משנת המידות

משנת המידות (או מ"ט מידות) הוא חיבור יהודי-עברי קדום העוסק בחישובים גאומטריים, אשר יש המייחסים אותו לתנא רבי נחמיה, בן המאה ה-2 לספירה, בעוד שאחרים מאחרים אותו לאמצע המאה ה-9 לספירה, ראשית התקופה המוסלמית.
ציטוטים מהחיבור נותרו משוקעים בדברי חכמי היהודים מימי הביניים, אולם רק במאה ה-19 התגלה מקטע של כתב יד של החיבור עצמו. מאז התגלו עוד שני כתבי יד, המרכיבים יחדיו את החיבור בשלמותו; 49 משניות בשישה פרקים.
רשת (מכשיר)

רשת, בשימושה העיקרי, היא אריג בעל חורים בגודל מסוים, בעל שימושים רבים בתעשייה, בחקלאות ועוד.
ישנן מספר סיבות עיקריות לשימוש ברשת. האחת, מתן אפשרות לעצמים בגודלם קטן מגודל החורים לעבור דרכם תוך השארת חלקים שאינם מסוגלים לעבור בחורים מפאת גודלם בצידה השני שלי הרשת. קרי, זהו סוג של מיון בסיסי. לדוגמה, רשת לדיג דגי טונה מאפשרת לדגים קטנים יותר לעבור מבעד לחריריה, ואילו דגי הטונה נלכדים בה. סיבה שנייה היא היתרון הכלכלי של שימוש בפחות חומר גלם מאשר חומר אטום בעל אותו השטח (למשל בניית גדר במקום בניית קיר). סיבה שלישית היא הצורך לראות מה מתרחש בעברה השני של הרשת. לדוגמה, רשת שער במשחק כדורגל מאפשרת לקהל הצופים לראות מה מתרחש בעברה השני.
פרדריק פול

קורות חיים וכתיבה

את ילדותו המוקדמות בילה פול במקומות רבים. אביו החזיק במשרות רבות ושונות, ומשפחתו התגוררה במקומות כמו טקסס, קליפורניה, ניו מקסיקו, ואזור תעלת פנמה. כשהיה פול בן שבע, השתקעה משפחתו בברוקלין. הוא למד בתיכון ברוקלין טק היוקרתי, והתחבר עם אייזק אסימוב הצעיר, שהתגורר גם הוא בברוקלין. פול עזב את בית הספר בגיל 14, כדי למצוא עבודה בתקופת השפל הגדול.
ב-1936 הצטרף פול למפלגה הקומוניסטית, אך ותיקי המפלגה סילקו אותו, במחשבה שהאופי האסקפיסטי של המדע הבדיוני עלול להשחית את מוחות הנוער. בדומה לאסימוב וסופרי מדע בדיוני אחרים, היה גם פול חבר ב"קבוצת העתידנים" של ניו יורק.
בין השנים 1939 ל-1943 שימש פול כעורך של שני מגזיני סיפורים, "Astonishing Stories", ו"Super Science Stories".
פול נישא מספר פעמים. אשתו הראשונה, לזלי פרי, הייתה גם היא חברה ב"קבוצת העתידנים". ב-1948 נישא לג'ודית מריל, דמות חשובה בעולם המדע הבדיוני, ולשניים נולדה בת. עד מותו היה פול נשוי לעורכת המדע הבדיוני והאקדמאית אליזבת' אן האל.
הוא היה חבר ושותף לסיריל מ. קורנבלות', איתו כתב מספר סיפורים וספרים, ביניהם סאטירה דיסטופית אודות עולם הנשלט על ידי סוכנויות פרסום, סוחרי החלל (לאחר מותו של קורנבלות', פול כתב ספר המשך, בשם "מלחמות הסוחרים").
כמה מסיפוריו הקצרים נודעו בשל ההשקפה הסאטירית שלהם על תרבות הצריכה והפרסום בשנות ה-50 וה-60: "The Wizard of Pung's Corner", בו חומרה צבאית ראוותנית ומורכבת יתר על המידה מתגלה כחסרת תועלת מול חוואים עם רובי ציד; ו-"The Tunnel Under the World", בו קהילה שלמה מוחזקת בשבי על ידי חוקרי פרסום.
באמצע שנות ה-70, אסף פול ספרים וערך אותם עבור הוצאת Bantam, שפורסמו תחת הכותרת "Frederik Pohl Selections"; הידועים ביותר היו Dhalgren של סמואל ר. דלייני, ו-The Female Man של ג'ואנה ראס. במקביל, התפרסם מחדש פול בתקופה זו כסופר בזכות עצמו, עם ספרים כמו קיבורג, וסדרת היצ'י. הוא זכה בפרסי נבולה עוקבים עבור הספרים "קיבורג" בשנת 1976, ו"שער", הספר הראשון בסדרת היצ'י, בשנת 1977. "שער" גם זכה בפרס הוגו בשנת 1978. שניים מסיפוריו זיכו אותו בפרסי הוגו - "The Meeting" (עם קורנבלות'), שהגיע לתיקו ב-1973, ו-"Fermi and Frost" שזכה ב-1986. אחד מספריו המאוחרים הראויים לציון הוא ג'ם, משנת 1980. פול המשיך בכתיבה, ופרסם את הסיפור "Generations", בספטמבר 2005. ב-2008, הוציא פול ספר חדש, אותו החל ארתור סי. קלארק, בשם "The Last Theorem".
עבודתו כללה לא רק מדע בדיוני, אלא גם כתבות לפלייבוי, ו"Family Circle".
אווה גרדנר

ביוגרפיה

גרדנר נולדה בקהילת חוואים קטנה בצפון קרוליינה. היא הייתה הצעירה מבין שבעה אחים ואחיות לזוג חוואים עניים, שגידלו טבק למחייתם. אמה הייתה בפטיסטית ואביה היה קתולי. תמונה שלה שהתגלגלה לידיהם של סוכנים של אולפני MGM צדה את עיניהם, ובגיל 20 נסעה להוליווד בשאיפה להיות כוכבת. 
בין השנים 1942 - 1945 הופיעה ב-17 סרטים, בהם עשתה תפקידים בני שורה אחת או במקרה הטוב תפקידים קטנים. ב-1944 הופיעה לראשונה בתפקיד משמעותי, בסרט "שלושה גברים בלבן". ב-1946 עשתה את הפריצה שלה כשכיכבה בסרטים "Whistle Stop" וביצירת המופת של הסרט האפל, "הרוצחים", בו כיכבה בתפקיד הנשי הראשי. 
גרדנר הייתה תחת חוזה באולפני MGM במשך 17 שנים, בהן המפיקים ניצלו את הפופולריות שלה וצירפו אותה לסרטים רבים בתפקיד הנשי הראשי, כדי למשוך צופים. ב- 1953 כיכבה בסרטו של ג'ון פורד "מוגמבו", עליו קיבלה מועמדות יחידה לפרס האוסקר. ב-1964 כיכבה בסרטו של ג'ון יוסטון "ליל האיגואנה", וקיבלה על תפקידה מועמדות לגלובוס הזהב, במה שנחשב לתפקיד הטוב ביותר שעשתה בקולנוע. היא המשיכה לככב בקולנוע גם בשני העשורים הבאים, אולם הפופולריות שלה דעכה. היא נפטרה בביתה שבלונדון בינואר 1990 מדלקת ריאות, לאחר שסבלה שנה קודם לכן מאירוע מוחי, שהותיר אותה משותקת. בת 67 הייתה במותה. 
היא הייתה נשואה שלוש פעמים: לשחקן מיקי רוני, לנגן הקלרינט והמלחין ארטי שו ולזמר פרנק סינטרה (בין השנים 1951 - 1957). משלושתם היא התגרשה, ובנוסף לכך הייתה במערכות יחסים עם הווארד יוז וארנסט המינגוויי.
תנובות

היסטוריה

תנובות הוקם בשנת 1952 על ידי עולים מתימן וכלל 76 משקים. בסוף שנת 1955 התעורר סכסוך בין תושבי המושב לבין תושבים מקלנסווה, סביב אדמות שהוכרזו כנכסי נפקדים והועברו לידי המושב. בפברואר 1970 הוענק למושב אות מלחמת ששת הימים על עמידתו במלחמה. בסוף שנות ה-80 שקע המושב בחובות ובעקבות זאת הצטרף להסדר רביד ביולי 1988. בסוף שנות ה-90 הוקמה שכונת הרחבה למושב. 
שמו של היישוב סמלי ולקוח מתחום החקלאות על פי הפסוק: "ירכבהו על במותי ארץ ויאכל תנובות שדי ויניקהו דבש מסלע ושמן מחלמיש צור" (דברים ל"ב, י"ג).
בקרבת המושב נמצא מנחת תנובות לאולטרלייטים, המשמש בעיקר ללימוד טיס, וקרוי על שמו של היישוב.
ביישוב נמצא בית הספר הממ"ד "אור השרון".
תל שבח - בגבול המזרחי של תנובות נמצא תל עתיק הנקרא תל שבח (בערבית - חירבת צובייח'). בתל נמצאו אבנים וחרסים מהתקופה הרומית-ביזנטית. התל עצמו לא נחפר. במלחמת העצמאות היה במקום מוצב של חיילים עיראקים. בעבר פרחו על התל כלניות רבות והוא כונה "גבעת הכלניות". זה גם שמה של שכונת ההרחבה של תנובות הצמודה לתל. מראש התל יש תצפית על עמק המרזבה וטול כרם.
ב-29 בפברואר 2004 התרסק ליד התל מסוק שעסק במשימת אבטחה על קו המתח הגבוה במקום (קו 400). הטייס ואיש אבטחה, נהרגו. לזכרם הוקמה אנדרטה במרום התל ונטעו עצי זית אלון, תאנה ועוד. למרגלות התל יש גינת משחקים ממנה נסלל שביל להולכי רגל המגיע לפסגה.
דוד ישי

קריירה

ישי נולד בשכונת מלחה בירושלים להורים עולי תוניסיה. הוא החל את הקריירה בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, ובלט במשחק הראש שלו. אברהם לוי, מנהל בית"ר ירושלים באותם ימים, התרשם מיכולתו, והוא עבר לשחק בקבוצת הנוער של היריבה העירונית.
בעונת 1972/1973 ערך ישי את הופעתו הראשונה במדי קבוצת הבוגרים של בית"ר, ושימש בה בתפקיד קשר ימני. בהמשך שיחק כחלוץ. בעונת 1973/4 החל לשחק באופן קבוע בהרכב. בעונת 1975/1976 הוביל את הקבוצה כקפטן כאשר הגיעה למקום השני בליגה ולזכייה ראשונה בתולדותיה בגביע המדינה. בסיום העונה שלאחר מכן נפצע ישי פציעה קשה, ונאלץ לפרוש ממשחק למשך שנתיים.
בעונת 1979/1980 השתקם ושב לשחק במדי בית"ר. בתום אותה עונה ירדה הקבוצה לליגה הארצית (הליגה השנייה אז), וישי עבר לשחק בקבוצת בית"ר רמלה, בה נשאר עד לסיום קריירת המשחק שלו. בסך בכל ערך ישי 162 הופעות במדי בית"ר ירושלים, במשך שבע עונות. הוא כבש לאורך השנים 17 שערים.

אחרי הפרישה

לאחר פרישתו, בשנת 1991/1992, שימש ישי בתפקיד מנהל בית"ר ירושלים למשך עונה אחת.
בשנות הארבעים לחייו לקה ישי בהתקף לב תוך כדי משחק במסגרת הליגה למקומות עבודה. מספר שנים לאחר מכן לקה בדום לב ונפטר בגיל 49.
על שמו נקראת קבוצת הוותיקים של בית"ר בשם "בית"ר דוד ישי ירושלים". בכל שנה נערך לזכרו משחק דרבי בין ותיקי בית"ר ירושלים לבין ותיקי הפועל ירושלים, מסורת שבשנת 2015 הוחלפה במשחק בין ותיקי בית"ר ירושלים לבין בית"ר נורדיה ירושלים.
תומאס פינקני

ביוגרפיה

צ'ארלס פינקני נולד בעיר צ'ארלסטון, שבקרוליינה הדרומית, למשפחת אצולה בריטית. אביו, צ'ארלס פינקני האב, כיהן כפקיד גבוה בממשל הבריטי הקולוניאלי ונשיא מערכת המשפט, במדינת דרום קרוליינה. אחיו הצעיר, תומאס, שימש כאלקטור של דרום קרוליינה ושימש גם כדיפלומט בממשל הפדרלי, בראשות ג'ורג' וושינגטון.
פינקני יצא ללימודים באירופה וחזר לדרום קרוליינה עם סיומם.
פינקני היה נשוי לשרה מידלטון, שאביה, הנרי מידלטון, כיהן כנשיא השני של הקונגרס הקונטיננטלי ואחיה, ארתור מידלטון, היה בין חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. לאחר ששרה נפטרה הוא נישא בשנית.
ויטוריו סטוררו

ביוגרפיה

אביו של סטוררו היה מקרין סרטים באולפני לוקס שברומא, כך התוודע סטוררו לקולנוע ולאמנות הצילום כבר בגיל צעיר. בגיל 11 החל ללמוד צילום בבי"הס למקצועות טכניים. 
בגיל 18 נרשם לבית הספר האיטלקי ללימודי צילום  והיה לאחד הסטודנטים הצעירים ביותר שהתקבלו לבית הספר אי-פעם.
בגיל 20 הועסק כעוזר צלם וקודם לתפקיד צלם בתוך שנה בלבד. סטוררו בילה לאחר מכן מספר שנים בביקור בגלריות ומוזיאונים ברחבי אירופה מתוך רצון ללמוד עבודות שונות של אמנים, מוזיקאים ויוצרים מתחומים שונים.
בשנת 1965 חזר לעבודתו כעוזר צלם בסרטו הראשון של ברנרדו ברטולוצ'י "לפני המהפכה". את הקרדיט הראשון שלו כצלם בסרט קיבל כאשר צילם את "Giovinezza, Giovinezza" מ-1968.
"אסטרטגיית העכביש" היה הסרט השלישי שצילם והוא הסרט שסימן את תחילת שיתוף הפעולה הפורה עם ברטולוצ'י. 
סטוררו צילם לברטולוצ'י גם את "הקונפורמיסט", "הטנגו האחרון בפריז", "לה לונה"," שמיים מגינים מעל", "הקיסר האחרון" ו"בודהה הקטן".
סטוררו זכה בפרס אוסקר הראשון שלו עבור צילום הסרט "אפוקליפסה עכשיו", סרטו האפי של פרנסיס פורד קופולה. לאחר שקופולה נתן לו יד חופשית ביצירת המראה הוויזואלי של הסרט. 
שיתוף הפעולה בין סטוררו לקופולה נמשך בסרטים "אחד מהלב", "טאקר - האיש והחלום" ו"החיים בלי זואי" (חלק מהסרט "סיפורי ניו יורק").
את האוסקר השני שלו קיבל על צילום סרטו של וורן ביטי "Reds" מ-1981.
סרטו של ברטולוצ'י "הקיסר האחרון" הביא לסטוררו את האוסקר השלישי שלו. סטוררו קיבל גם מועמדות לאוסקר על צילום הסרט "דיק טרייסי" משנת 1990.
סטוררו צילם גם שניים מסרטיו של וודי אלן: "קפה סוסייטי" ו"גלגל ענק". 
סטוררו נחשב לצלם רב-השפעה בקולנוע המודרני, בעיקר בשל השימוש בצבע באורות ובצללים בסרטיו. אסתטיקת הצילום והשימוש שלו בצבעים מושפעים רבות מהפילוסופיה של גתה ובעיקר מספרו "תאוריית הצבעים" אותו פרסם ב-1810. בספרו מתמקד גתה בתופעות פסיכולוגיות המיוחסות לצבעים שונים ובדרך בה הצבע משפיע על התפיסה שלנו של מצבים מסוימים. סטוררו משתמש בצבעוניות בסרטיו כדי להדגיש רגשות שונים ואף הגדיר את "אפוקליפסה עכשיו" כמסע בין צבעים. "כל סרטי הקולנוע הגדולים הם תוצאה של קונפליקט בין אור וחשכה" אומר סטוררו "אין דרך אחת נכונה לבטא את עצמך, יש אינסוף אפשרויות לשימוש באור, צללים וצבע. ההחלטות שתעשה לגבי קומפוזיציה, תנועה ושלל הקומבינציות של השילובים הללו- הם אלה שהופכים את הקולנוע לאמנות"
בשנת 2002 הוציא סטוררו לאור סדרת ספרים שבה הוא פורש את משנתו בנושא קולנוע וצבע באופן מוצק.
בשנת 2003 נבחר לאחד מעשרת צלמי הקולנוע המשפיעים בעולם על ידי גילדת צלמי הקולנוע הבינלאומית.
סטוררו מוכר גם בשל הופעתו האופנתית והמהודקת, כאדם ראוותני ומוחצן.
קופולה אמר עליו שסטוררו הוא האדם היחיד שיכול ליפול מסולם לתוך בוץ בעודו לובש חליפה לבנה, ולצאת נקי לחלוטין.
Reign in Blood

הקלטה

בעקבות הצלחתו של אלבומה הקודם של סלייר, Hell Awaits, הבחין מפיק הלהקה בריאן סלייגל בפוטנציאל של הלהקה לעליית מדרגה בעזרת אלבומה הבא, וניהל משא ומתן עם מספר חברות תקליטים, ביניהם דף ג'אם רקורדס של ריק רובין וראסל סימונס. בסופו של דבר התחברה הלהקה עם ריק רובין, שהגיטריסט ג'ף הנמן התרשם מעבודתו עם אמני ההיפ הופ אל אל קול ג'יי וראן די אם סי.
Reign in Blood הוקלט והופק בשיתוף על ריק רובין בלוס אנג'לס, כאשר זהו ניסיונו המקצועי הראשון של רובין עם הבי מטאל. נקודות המבט הרעננות שלו הביאו לשינוי קיצוני בצליל של סלייר, כאשר שירי הלהקה הפכו לקצרים ומהודקים יותר, והפקתם הייתה "מצוחצחת" הרבה יותר מעבודותיהם הקודמות, כאשר אראיה הודה מאז ששני אלבומיהם הקודמים סבלו מהפקה דלה יחסית. נקודת מבטו של קהל המעריצים אל סלייר השתנתה גם כן. הגיטריסט קרי קינג ציין כי "זה היה כאילו, 'וואו-אתה מסוגל לשמוע הכול, והבחורים האלה לא סתם מנגנים במהירות; כל תו מנוגן בדיוק בזמן'".
הנמן הודה מאז כי בזמן שחברי סלייר נהגו להאזין ללהקות מטאליקה ומגאדת' באותה התקופה, הם החלו לגלות חוסר סבלנות כלפי חזרות מרובות מדי של ריפי גיטרה. חברי הלהקה טענו כי "ברגע שאנחנו מבצעים בית פעמיים או שלוש, אנחנו מתחילים להשתעמם ממנו. אז למעשה לא ניסינו לקצר את השירים - זה היה מה שרצינו לעשות." התוצאה הייתה אלבום קצר בן 28 דקות, מה שהפך את המוזיקה למחוספסת ומהירה יותר מן האלבומים הקודמים, וסייע לגשר על הפער בין הת'ראש מטאל לאביו הקדמון, ההארדקור פאנק. האלבום מנוגן בקצב ממוצע של 210 פעימות בדקה.

ביצועים בהופעה

השירים "Angel of Death" ו-"Raining Blood" מנוגנים באופן כמעט קבוע בהופעות. חברי סלייר מציינים לעיתים קרובות כי הם נהנים לנגן את האלבום בשלמותו בהופעותיהם. Reign in Blood בוצע בשלמותו בפני קהל במהלך סיבוב ההופעות "Still Reigning" של סתיו 2004, וה-DVD שמתאר הופעה זו מסתיים בהצגתם של חברי הלהקה כאשר הם מכוסים בדם מזויף במהלך ביצועו של "Raining Blood".
קינג סיפר שהלהקה התנגדה במקור לביצועו של Reign in Blood כמקשה אחת בפני קהל, אך בסופו של דבר הם החליטו שהם צריכים להוסיף אלמנטים חזותיים נוספים להופעות שלהם והמציאו את רעיון גשם הדם. הלהקה לא ירדה מן הבמה במשך 70 דקות, מה שאיפשר את נגינתם של 7-8 שירים נוספים בלבד, דבר שלטענתו של קינג "מרתיע יותר מדי אנשים". על השאלה אם האלבום יבוצע בשנית בשלמותו בהופעה ענה קינג כי "צריך להמשיך הלאה, אך לעולם אל תגידו לעולם לא. אני יודע שיפן עדיין לא ראתה את זה, דרום אמריקה ואוסטרליה לא ראו את זה. לעולם אין לדעת".

מחלוקת

חברת התקליטים קולומביה רקורדס שבבעלותה חברת דף ג'אם סירבה להוציא לאור את האלבום בשל נושאי השירים השנויים במחלוקת, וציור העטיפה ש-MTV תיאר כ"מזוויע". Reign in Blood הופץ בסופו של דבר על ידי גפן רקורדס. העטיפה עוצבה בידי האמן לארי קרול וב-2006 נכללה ברשימת "עשר עטיפות אלבומי המטאל הטובות ביותר בכל הזמנים" של מגזין המוזיקה "בלנדר".
לקראת צאתו של האלבום החליטה סלייר לזנוח את הנושאים השטניסטיים בהם עסק האלבום הקודם Hell Awaits, ולהתחיל לכתוב על נושאים ברמה חברתית יותר. הטקסטים של Reign in Blood עוסקים בנושאים כמו מוות, שיגעון ורצח, והשיר הפותח "Angel of Death" ("מלאך המוות") עוסק בפשעי המלחמה של הרופא הנאצי יוזף מנגלה, שחבריו לתנועה הנאצית העניקו לו את הכינוי "מלאך המוות". השיר הוביל להאשמת הלהקה באהדת הנאציזם ובגזענות, האשמות שלא פסקו עד היום, ונדחו על ידי חברי סלייר מספר פעמים.
עין גנים (עיר מקראית בשפלה)

עֵין גַּנִּים הייתה עיר מקראית בשפלת יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך (עיר נוספת בשם "עין גנים" הייתה בנחלת שבט יששכר).
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי השפלה שבנחלת שבט יהודה: "בַּשְּׁפֵלָה אֶשְׁתָּאוֹל וְצָרְעָה וְאַשְׁנָה וְזָנוֹחַ וְעֵין גַּנִּים תַּפּוּחַ וְהָעֵינָם".
"ח'רבת אם-ג'נה", בסמוך למושב ישעי הוא מקומה המשוער של עין גנים המקראית. ועדת השמות הממשלתית העניקה לחורבה זו את השם "חורבת גנים".
בחפירות שנערכו במקום, נתגלו חרסים מהתקופה החשמונאית, מקווה טהרה ומערות קבורה.
טל אברג'יל

ביוגרפיה

טל אברג'יל נולד בחיפה ולאחר מספר שנים הוא היגר לצרפת. 
 
באולימפיאדת השחמט 2010 הוא היה מאמנה של נבחרת ברבדוס. ובאולימפיאדת השחמט 2012 אימן את נבחרת דרום אפריקה.
צוותי הווי פיקוד צפון

במקביל ללהקת פיקוד הצפון, פעלו בפיקוד הצפון להקות משנה וצוותי הווי, ביניהם צוות הווי פיקוד צפון, שלישיית פיקוד צפון, להקת אילן, להקת גולני, צוות הווי גולני.
אנטוניו מקדייס

קריירת משחק

מקדייס החל את קריירת הכדורסל שלו באוניברסיטת אלבמה ובשנת 1995 נבחר בדראפט במקום השני על ידי לוס אנג'לס קליפרס ונשלח בטרייד לדנוור נאגטס עוד לפני פתיחת העונה. יכולת הניתור וכוח ההטבעה של מקדייס אפשרו לו לרשום ממוצעים גבוהים של 17.9 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק ב-6 העונות הראשונות שלו ב-NBA. ב-1997, לפני שנתו השלישית בליגה, נשלח מקדייס בטרייד לפיניקס סאנס, שם רשם ממוצע של 15.1 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק. בעונה שלאחר מכן חזר מקדייס לדנוור נאגטס כשחתם בשורותיה על חוזה כשחקן חופשי. באולימפיאדת סידני בשנת 2000, היה מקדייס שותף לזכיית נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב.

הפציעה

בתחילת עונת 2001/02 סבל מקדייס מפציעה בברכו שדרשה ניתוח שבגללו אמור היה לסיים את העונה כבר בתחילתה. למרות הפציעה והניתוח, המשיך מקדייס לשחק, דבר שגרם לפציעה להתחדש מספר פעמים ומקדייס עבר ניתוחים נוספים בעונות הבאות. בינואר 2004 נשלח מקדייס בטרייד לניו יורק ניקס, בה שיחק במשך חצי עונה לפני שנשלח בחזרה לפיניקס.

דטרויט פיסטונס

בקיץ 2004 הכריז מקדייס כי החלים וכי הוא כשיר למשחק, והוא הוחתם בגיל 30 בדטרויט פיסטונס, כגיבוי בעמדת הפאוור פורוורד לראשיד וולאס. הוא שיחק בעיקר מהספסל וסיפק מספרים צנועים יותר, כשעיקר תרומתו לקבוצה הייתה כשחקן שישי. בעונתו הראשונה בדטרויט רשם ממוצעים של 9.6 נקודות (ב-51.3% מהשדה, דורג 13 ב-NBA באותה עונה באחוזים מהשדה) ו-6.3 ריבאונדים ב-23 דקות משחק.
בעונת 2005/06, תחת אימונו של פליפ סונדרס, שיחק מקדייס רק 21 דקות למשחק, קלע 7.8 נקודות וליקט 5.3 ריבאונדים למשחק כשהוא קולע ב-50.9% מהשדה. בקיץ 2006, לאחר עזיבתו של בן וולאס, עלה מקדייס במשקל בעקבות עבודת משקולות רבה שעשה בקיץ, זאת כדי להתחזק ולהיות מסוגל לשחק יותר בעמדה 5 כמחליף לוולאס ולנאזר מוחמד. בתקופה זו התבסס משחק ההתקפה של מקדייס בעיקר על ג'אמפ-שוטים מחצי מרחק וזריקות בסיבוב, לעומת הכוח והאתלטיות שהפגין מתחת לסל שאפיינו את משחקו בעונותיו הראשונות.

סן אנטוניו ספרס

מקדייס חתם בשנת 2009 בסן אנטוניו ספרס ושיחק בקבוצה במשך שנתיים עד קיץ 2011, בו הודיע על פרישה ממשחק.
פרוג'ינה

פרוג'ינה (באיטלקית: Perugina) היא חברת ממתקים הפועלת בעיר פרוג'ה שבאיטליה. נחשבת לאחת מחברות הממתקים החשובות באיטליה.
החברה נוסדה בשנת 1907. מאז שנת 1939, כאשר השתתפה בתערוכה העולמית של ניו יורק (1939), רכשה מעמד בינלאומי. פרוג'ינה מייצרת מגוון רב של מוצרי שוקולד וסוגים רבים של מוצרי נוגט (כגון ממתקים העשויים מסוכר, מדבש, מאגוזים קלויים (שקדים, אגוזי מלך, פיסטוק חלבי ואגוזי לוז) ולעיתים גם מפירות מסוכרים (קצוצים), וכן עוגיות ביסקוטי, המכילות אגוזים ולעיתים מתובלות בטעם אניס. לקראת חג הפסחא פרוג'ינה מייצרת ביצי פסחא עטופות בנייר אלומיניום.
אחד ממוצריה המפורסמים של החברה הם ה"באצ'י" (Baci), שפרושו המילולי הוא "נשיקות". אלו שוקולדים הממולאים באגוזי לוז ועטופים באגרות שרשומים עליהן היגדי אהבה בשפות שונות.
חברת פרוג'ינה היא כיום חלק מחברת נסטלה.
אוולין קפלון

ביוגרפיה

קפלון נולדה וגדלה בלנינגרד, ברית המועצות (כיום סנקט פטרבורג, רוסיה). ב-1987, כשהייתה בת 16 בלבד, עזבה את בית הוריה, עברה לגור במעונות בעיר מולדתה והחלה ללמוד משחק בבית ספר למשחק. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1990, עלתה לארץ ללא משפחתה.
בשנת 1997 קיבלה את ההזדמנות הראשונה שלה, כששיחקה, לצידם של צביקה הדר ואסתי זקהיים בסרטה של ג'ולי שלז "עפולה אקספרס". הסרט זכה בפרס וולג'ין היוקרתי בפסטיבל ירושלים וגרף שישה פרסי אוסקר ישראלי. והוא שימש קרש קפיצה לקפלון לשחק תפקיד משמעותי יותר. בשנת 1999 כיכבה קפלון, לצד ניר לוי ומוסקו אלקלעי, בסרטו של אריק קפלון, "החברים של יאנה". בדומה לחוויות שעברה בעצמה, שיחקה קפלון את יאנה, צעירה רוסיה העולה לארץ וחיה חיים קשי-יום על רקע מלחמת המפרץ. הסרט זכה בעשרה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם לסרט הטוב ביותר, וקפלון זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר. לאחר מכן זכתה קפלון בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בפיליפינים ובפסטיבל קרלובי וארי והסרט זכה במספר משמעותי של פרסי קולנוע בינלאומיים.
בשנת 2000 עבר הזוג קפלון להתגורר בלוס אנג'לס, ארצות הברית, במטרה לקדם את הקריירות הקולנועיות שלהם. קפלון החלה ללמוד ולהתנסות בעריכת סרטים, ערכה מספר סרטים ושימשה מספר פעמים כעוזרת עריכה. באותה שנה ילדה את בתה, איה. בשנת 2004 חזרו הזוג לארץ, וקפלון חזרה לתודעת הציבור כששיחקה תפקיד משני בסרט "הכלה הסורית". באותה תקופה החלה לככב בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "כתב פלילי" לצד אושיק לוי.
בשנת 2005 שיחקה קפלון תפקיד ראשי בסרטו של איל חלפון "איזה מקום נפלא". בסרט שיחקה קפלון את דמותה של ז'אנה, זונה המנהלת מסע לגילוי משמעות החיים עם לוקח חסותה, אותו משחק אורי גבריאל. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם לסרט הטוב ביותר, פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים ומספר פרסים בינלאומיים.
בשנת 2006 החלה לשמש כעוזרת-עריכה בסדרת הטלוויזיה "השמיניה" בערוץ הילדים. כמו כן, שיחקה בעונות 2-3 תפקיד יחסית משמעותי לאורך כמה פרקים (לינה, בת דודתה של נטשה), לצד תום אבני, עדי הימלבלוי ומספר רב של שחקנים. שיחקה גם בסרט מכתבים לאמריקה.
היא שיחקה בסרטו של ניר ברגמן "הדקדוק הפנימי" (2010), המבוסס על הספר "ספר הדקדוק הפנימי", של דוד גרוסמן.
נשואה לבמאי אריק קפלון.ב-2000 עברה קפלון, יחד עם בעלה, להתגורר בלוס אנג'לס. הזוג חזר לישראל בשנת 2003. בשנת 2001 נולדה בתם המשותפת, איה.
פרדריק (מרילנד)

היסטוריה

עוד לפני הגעת האירופאים, אזור פרדריק היווה פרשת דרכים עבור האינדיאנים. בשנת 1730 הוקמה ההתיישבות האירופאית הראשונה בסביבה, מצפון לפרדריק. בשנת 1745 החלה ההתיישבות בפרדריק עצמה. בסוף המאה ה-18 העיר היוותה נתיב הגירה חשוב למהגרים מגרמניה ׁ(במיוחד אוונגליסטים ולותרנים), סקוטלנד, צרפת ומאוחר יותר גם מאירלנד. בשנים שלאחר מכן העיר הפכה למרכז משפטי ומסחרי חשוב. במהלך המאה ה-19 העיר הייתה ידועה במיוחד בשל הפלורליזם הדתי שבה. בשנת 1818 הוקמה כנסייה מתודיסטית מעורבת ללבנים ולאפרו-אמריקאים. בנוסף על כך, פרדריק הפכה למקור ייצוא נרחב של זהב, נחושת, אבן גיר, שיש, ברזל ומינרלים אחרים. בשנת 1831 נחנכה תחנת הרכבת המקומית.
בשנת 1861 העיר שימשה לזמן קצר כעיר הבירה של מרילנד. באותה השנה מספר מחוקקים מקומיים ניסו (ללא הצלחה) להביא את המדינה לפרישה מהאיחוד ולהצטרפות לקונפדרציית המדינות של אמריקה. בגלל מיקומה, פרדריק הפכה למקום אסטרטגי מאוד. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית עבדים רבים ברחו דרך העיר לעבר הצפון ולאחר מכן הצטרפו לצבא האיחוד כנגד צבא הקונפדרציה. במהלך המלחמה הוקמו בתי חולים רבים בעיר שטיפלו בפצועים משני הצדדים. בדרכו לפגישה עם הגנרל ג'ורג' מקללן, הנשיא אברהם לינקולן עבר בעיר ואף נשא בה נאום קצר. לאורך כל שנות מלחמה העיר הייתה מוקד לעימותים ולמתיחות בין הכוחות השונים, וביולי 1864 צבא הקונפדרציה תקף את העיר ובזז ממנה כ-200 אלף דולר (3.13 מיליון דולר ב-2017).
הקהילה היהודית בעיר נוסדה באמצע המאה ה-18, וקהילה זו התפתחה מאוד באמצע המאה ה-19.

דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, מתגוררים בעיר כ-65,239 תושבים בכ-27,000 משקי בית. ההרכב הגזעי של העיר הוא: 61% לבנים, 18.6% אפרו-אמריקאים, 0.2% אינדיאנים, 5.8% אסייתים, וכ-14.4% היספנים. כמעט 4% מאוכלוסיית העיר היו משני גזעים או יותר.
סקטקס

היסטוריה

הספרדים התחילו להתיישב באזור מדינת סקטקס של ימינו בסביבות 1530, אך כעבור כמה שנים רובם נאלצו לעזוב את המקום עקב התקוממויות של תושבים ילידים, והמקום נותר מסוכן עבור ספרדים גם בשנים שלאחר מכן, עד שהשלטון הספרדי הצליח להשתלט לחלוטין על האזור.
במשך המאות שלאחר מכן התגלו באזור מחצבים רבים ובשלב מסוים האזור סיפק חלק נכבד מכמות הכסף העולמית. בהתאם לכך האזור הפך לאחד האזורים החשובים ביותר במלכות המשנה של ספרד החדשה, והעיר סקטקס שגשגה.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה באזור מדינת סקטקס כשהעיר סקטקס משמשת כבירתה.

כלכלה

כמו בעבר, הכלכלה של סקטקס מסתמכת בעיקר על כרייה. במדינה כורים בין היתר עופרת, אבץ, נחושת, זהב, כסף, קאוליניט, וולאסטוניט, פלואוריט ובריט.
בנוסף לכרייה הכלכלה מסתמכת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול שעועית, פלפלת צ'ילי, גויאבות, קנה סוכר, ענבים ואפרסקים, תעשייה ותיירות.
ג'ון ספנסר, רוזן ספנסר השמיני

ביוגרפיה

ג'ון ספנסר נולד ב-24 בינואר 1924 בפדינגטון, לונדון, לאלברט ספנסר, רוזן ספנסר השביעי ולליידי סינתיה המילטון, בתם של ג'יימס המילטון, דוכס אברקורן השלישי וליידי רוזלינד בינגהאם, ועם לידתו קיבל את התואר "ויקונט אלת'ורפ". ג'ון התחנך באיטון קולג' ובאוניברסיטה החקלאית המלכותית, ובין השנים 1944–1945 לחם במלחמת העולם השנייה כקפטן ברגימנט הסקוטים אפורים המלכותי. בין השנים 1947–1950 שימש ג'ון כעוזרו של וילוובי נורי, ברון נורי הראשון, מושל אוסטרליה הדרומית.
בשנת 1952 מונה ג'ון לחבר מועצת נורת'המפטונשייר, בשנת 1959 מונה לשריף הבכיר של נורת'המפטונשייר, ובשנת 1970 מונה לשופט השלום בנורפוק. ג'ון שירת את ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת בין השנים 1950–1952, ולאחר מכן שירת את אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בין השנים 1952–1954, ואף קיבל בשנת 1954 את עיטור המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
בשנת 1954 התחתן ג'ון במנזר וסטמינסטר עם פרנסס רות רוש, בתם של מוריס רוש, ברון פרמוי הרביעי, ורות רוש, ברונית פרמוי, ממנה נולדו לו 5 ילדים. נישואי הזוג לא היו מוצלחים, ובשנת 1969 התגרשו השניים. בשנת 1975 מת אביו אלברט ספנסר, רוזן ספנסר השביעי, וג'ון ירש את תארו "רוזן ספנסר". בשנת 1976 התחתן ג'ון עם ריין מק'קורקדייל, בתם של אלכסנדר מק'קורקדייל והסופרת ברברה קרטלנד.
ב-29 במרץ 1992 מת ג'ון כתוצאה מהתקף לב, ובנו צ'ארלס ספנסר, רוזן ספנסר התשיעי ירש את תאריו.