יוסף פאור

קורות חיים

נולד וגדל בבואנוס איירס, ארגנטינה והשתייך לקהילה היהודית-סורית בעיר. הוא למד בבית ספר קתולי, והוריו שכרו עבורו מורים פרטיים כדי ללמדו לימודי קודש. פאור אמר שהרב אליהו פרויה, רבה הראשי של הקהילה הסורית בארגנטינה, לימדו גמרא, הלכה ותורה שבעל פה. הוא למד גם אצל רבנים נוספים מהקהילה הסורית : אליהו סולי (דמשק), ג'מיל הררי (חלב) ואהרון כהן (חלב), ממנו הוא קבל הסמכה לרבנות. 
בשנת 1955 פאור, שהיה אז רק בסוף שנות העשרה שלו, התקבל ללימודים בישיבה החרדית הנחשבת ביותר בארצות הברית, ישיבת לייקווד הנמצאת בלייקווד, ניו ג'רזי. מוסד זה נוסד ונוהל על ידי ראש הישיבה הליטאי הרב אהרון קוטלר. פאור הזכיר את ימי לימודיו שם:]
 השיעור הראשון ששמעתי מאת הרב קוטלר פתח את עיני. הוא דבר מהר ביידיש, שפה שלא הכרתי אבל יכולתי להבין בגלל שידעתי גרמנית. הוא ציטט מקורות רבים מכל רחבי התלמוד, קשר אותם בצורות שונות והדגים איך ההסברים של האחרונים מתאימים לסוגיות ופירושים אלו. הייתי המום. אף פעם לא נתקלתי ביריעה כה רחבה של מקורות וקישורים. אבל, בכל זאת היו כמה נקודות שלא הסתדרו לי. נגשתי לרב קוטלר כדי לדון איתו על השיעור. הוא הופתע שהצלחתי לעקוב. כשהסברתי לו את טענותי הוא הירהר לרגע ואמר שהוא יקדיש עוד שיעור לנושא, בו הוא יתייחס לבעיות שהעליתי. אירוע זה העניק לי מיד מוניטין של עילוי, ולאחר זמן קצר התקבלתי לקבוצת הבחורים המיוחדים של הישיבה. שנותי בלייקווד היו פוריות ונהניתי מהם.... אבל בכל זאת, פגישתי עם הרב קוטלר ותלמידיו הראו לי שיש כמה ליקוים מתדולוגיים בגישת הלימוד שלהם. רצונם לקפוץ ישר ללימוד הגמרא, מבלי ללמוד קודם את הספרות היהודית הבסיסית, הובילה לניתוחים דלים ואקראיים... השיטות הדיאלקטיות שהם הפעילו לגבי הטקסטים תלמודיים לא רק שזרו הרס בטקסט התלמודי עצמו אלא גם, מה שהפריע לי יותר, גרמו לריקון ההלכה מכל משמעות. היות שאפשר להוכיח או להפריך כל רעיון, אין קטגוריות מוחלטות של מותר ואסור.
במקביל למד פאור אצל הרב מטלוב עבאדי שאף הסמיכו לדיינות בדיני "אבן העזר".
לאחר מכן למד באוניברסיטת ברצלונה, שם קבל תואר דוקטור לפילולוגיה שמית בשנת 1964. היה ליהודי הראשון לקבל תואר כזה מאז גירוש ספרד בשנת 1492. בשנת 1967, בעצת הרב דוד די סולה פול ורבו הרב עבאדי קיבל פאור מינוי בסמינר התאולוגי היהודי של אמריקה. הוא לימד שם עד שנת 1984, אז המוסד התחיל לקבל נשים. מאז, פאור מלמד במחלקה לתלמוד של אוניברסיטת בר-אילן ובמכללת נתניה.

פולמוס

בזמן שלימד בסמינר התאולוגי היהודי, העביר פאור גם שיעורי תורה בקהילה החלבית בברוקלין. חוגים חרדיים מחו על כך משום שזיהו את פאור עם התנועה הקונסרבטיבית, שהסמינר התאולוגי הוא המוסד המרכזי שלה. פאור קיבל מכתב תמיכה מאת הרב יעקב קצין והרב מטלוב עבאדי. הרב קצין כתב שפאור לא הזדהה מעולם עם התנועה הקונסרבטיבית ולימד בסמינר רק כדי להתפרנס. מולו התייצבו רבנים חרדים מפורסמים, אשכנזים וספרדים, כגון הרב משה פיינשטיין, הרב עובדיה יוסף (ביביע אומר ח"ז חיו"ד סימן יט) והרב אלעזר שך. בעקבות הלחץ החרדי נאלץ הרב קצין לסגת מתמיכתו ולהצטרף למתנגדים לפאור.
בקיץ 1987 זכה פאור לתמיכה מפתיעה מרבה הראשי של ירושלים, הרב שלום משאש. משאש כינס בית דין מיוחד שבחן את כל העובדות ולבסוף זיכה את פאור מההאשמות נגדו. אף שגם הרב הספרדי הראשי דאז, מרדכי אליהו הסכים לפסיקתו של בית הדין, הפולמוס לא שקט. העיתון החרדי יתד נאמן פרסם ב-8 בפברואר 1998 הצהרה חתומה על ידי 17 ראשי ישיבות ספרדיות שקרא להתנגד למנוי של רב קונסרבטיבי לבית הכנסת החלבי שערי ציון בניו יורק. פאור הואשם גם כי דיבר בצורה לא נאותה על חכמי אשכנז מימי הביניים ושמספריו עולה ריח של כפירה. גם כאן גרם הלחץ לרב משאש ולרב אליהו לבטל את תמיכתם בפאור.