google/wiki40b huggingface dataset:
לואיס דה קמארה קסקודו

לואיס דה קמארה קסקודו (בפורטוגזית: Luís da Câmara Cascudo‏; 30 בדצמבר 1898 - 30 ביולי 1986) היה היסטוריון, חוקר פולקלור, אנתרופולוג, עורך דין ועיתונאי ברזילאי. הוא נולד בנאטאל, בירת מדינת ריו גראנדי דו נורטי שבצפון מזרח ברזיל, ובה חי עד יום מותו.

עבודתו המחקרית

קסקודו עסק כל חייו בחקר התרבות הברזילאית. הוא שימש כפרופסור באוניברסיטה הפדרלית של גראנדי דו נורטי והמכון לאנתרופולוגיה של אוניברסיטה זו קרוי על שמו. הוא חיבר את ספר הגאוגרפיה של ברזיל ההולנדית (1956) העוסק בתקופת הכיבושים ההולנדיים בברזיל, עסק בחקר הדמות העממית של איש הזאב וחקר את ההשפעות האפריקניות על התרבות של ברזיל. בשנת 1965 יצא לאפריקה המערבית כדי לחקור במקום את תרומת הקולינריה של הקולוניות הפורטוגזיות ביבשת על הבישול הברזילאי. הנושא של מחקרו זה התרחב לזיקה התרבותית בכלל שבין אותן קולוניות לבין אזור צפון המזרח של ברזיל. עבודתו החשובה ביותר היא מילון הפולקלור הברזילאי, שמהדורתו הראשונה יצאה בשנת 1952.

עמדותיו הפוליטיות

קסקודו היה חבר במפלגה הפשיסטית "הפעולה המשולבת הברזילאית" (AIB) שהייתה אהודה מאוד בשנות השלושים של המאה העשרים בחוגי העלית השמרנית מאוד של ריו גראנדי דו נורטי. הוא תמך בהפיכה הצבאית של שנת 1964, שביטלה את החוקה, הקימה את הדיקטטורה ופגעה אנושות בזכויות האדם והאזרח.
שרגא פייבל סרנא

הרב שרגא פייבל סרנא (תקפ"ו, 1826 - י"ב בשבט תרנ"ב, 10 בפברואר 1892) היה רב ופוסק פולני. רבן של אוסטרובה, סוקולקה והרדוק שבפולין.

ביוגרפיה

נולד בפראשעוויץ שבפולין, לר' יוסף סארנא. בצעירותו למד בישיבה בטשכנוב ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין. נשא את בתו של רבי יצחק מרגלית אב"ד שצ'וצ'ין. תקופה קצרה לאחר נישואיו החל לכהן כרב העיירה סאמפולני, לאחר מכן מונה לרבנויות בסייני, אוסטרובה, סקלוקה והרדוק. בהרדוק כיהן עד לפטירתו בי"ב בשבט תרנ"ב. 
בנו, הרב יעקב חיים סרנא היה מגיד מישרים ושוחט בהרדוק בעת כהונת אביו כרב המקום. נכדו הוא הרב יחזקאל סרנא, ראש ישיבת כנסת ישראל חברון .
תיכון (גאומטריה)

בגאומטריית המישור, תיכון במשולש הוא קטע המחבר את הקודקוד של המשולש עם אמצע הצלע שמולו. התיכון הוא אחת הבניות היסודיות בגאומטריה האוקלידית, לצד הגובה וחוצה הזווית, ונושאם של משפטים ובעיות רבות.

תכונות התיכון

התיכון מחלק את המשולש לשני משולשים שווים בשטחם (כיוון שלשני המשולשים אותו בסיס ואותו גובה).
משפט התיכון קובע שריבוע אורך התיכון m הוא , כאשר a היא הצלע שאותה חוצה התיכון, ו-b,c הן הצלעות האחרות.
כאשר שלושת הקווים - התיכון, חוצה הזווית והגובה - מתלכדים כאשר הם יוצאים מקודקוד הראש של משולש שווה-שוקיים, ושונים זה מזה בכל מקרה אחר.
תיכון לצלע במשולש חוצה כל קטע מקביל לצלע זו, שקצותיו הם על שתי הצלעות האחרות.
במשולש ישר-זווית התיכון ליתר שווה למחציתו (ובכך מחלק את המשולש לשני משולשים שווי-שוקיים), ומהווה רדיוס במעגל החוסם את המשולש.

מפגש התיכונים

שלושת התיכונים במשולש נפגשים בנקודה אחת (לפי משפט צ'בה). נקודה זו, שהיא הממוצע של שלושת הקודקודים, היא מרכז הכובד של המשולש. נקודת המפגש מחלקת כל תיכון ביחס של 2:1 (כאשר החלק הארוך ליד הקודקוד והקצר ליד הצלע). הנקודה נמצאת על ישר אוילר.
שלושת התיכונים מחלקים את המשולש לשישה משולשים שווי-שטח.
במשולש שווה-שוקיים, התיכונים לשוקיים שווים באורכם. ולהפך: כל משולש שיש לו שני תיכונים שווים הוא שווה-שוקיים.
במשולש שווה-צלעות, שלושת התיכונים שווים באורכם.
המדינות והטריטוריות של הודו

בתקופת השלטון הבריטי

תחת שלטון בריטניה חולקה הודו לשני סוגי מדינות – פרובינציות ונסיכויות.
בשלב בו עברה הודו מידי חברת הודו המזרחית הבריטית לידי הכתר הבריטי, היו בהודו 6 פרובינציות אשר נשלטו ישירות על ידי השלטון המרכזי, שמינה לכל אחת מהפרובינציות מושל, מפקח או אדמיניסטרטור.
מושלי מדינות אלו היו כפופים למושל הבריטי, 
ערב הכרזת העצמאות היו כבר 17 פרובינציות.
הנסיכויות נוהלו על ידי שליט מקומי, שהכיר בסמכות הבריטית. היו מאות נסיכויות, בגדלים שונים. ברוב הנסיכויות היה נציג הכתר ש"ייעץ" לראג'ה המקומי בענייני השלטון.
פרט לשלטון הבריטי, שלטו בחלקי הודו שונים בתקופות שונות (בעיקר בערי סחר לאורך החופים) גם ההולנדים, הדנים, הצרפתים והפורטוגזים. ערב הכרזת העצמאות של הודו ב-1947, הצרפתים שלטו בפונדיצ'רי, קאריקל, ינאון (ינאן), צ'אנדאנאגאר ומהא. פורטוגלים שלטו דאמאן ודיו, דאדרה ונאגר הבלי וכן בגואה.

אחרי הכרזת העצמאות

הקמת הודו ופקיסטן ב-1947 לוותה בחלוקת הפרובינציות והנסיכויות בין שתי המדינות החדשות שהוקמו (ראו: חלוקת הודו).
היו פרובינציות ונסיכויות שהועברו בשלמותן לפקיסטן או להודו והיו כאלו (כמו פנג'אב ובנגל) שפוצלו בין המדינות, על מדינת ג'אמו וקשמיר ניטש סכסוך שלא נפתר עד היום.
במהלך הגדרת המדינות בהודו ניטש מאבק בין הממשל המרכזי לבין הנסיכים (הראג'ות) על מידת עצמאותם, מאבק שנמשך עד שנות ה-60 והסתיים בניצחון השלטון המרכזי.
עם ארגון הממשל בהודו פוצלו חלק מהמדינות, ובמהלך השנים בוצעו פיצולים נוספים עד שמספר המדינות והפרובינציות הגיע למצב הנוכחי.
במהלך השנים שמאז הכרזת העצמאות ויתרו צרפת ופורטוגל בהדרגה על החזקותיהן בהודו, חלק מהשטחים שהוחזרו להודו (כמו גואה) הוכרזו כמדינות או טריטוריות איחוד ויתר השטחים (בייחוד ערי הסחר) סופחו למדינות קיימות.

רשימת המדינות וטריטוריות האיחוד

הודו מחולקת לקבוצות מדינות על פי מיקומן הגאוגרפי, בצפון מזרח המדינה שוכנות שבע האחיות, צפון מערב המדינה נקרא לרוב צפון הודו, מרכז היבשת הוא גם מרכז הודו והדרום מתחלק לצד המזרחי והצד המערבי.
תולעת הפיצה

המשחק

המשחק פותח על ידי חברת Zorlim Software הפינית, כשלמעשה עבד בה באותה עת אדם אחד בלבד.
משחקיות המשחק מבוססת על סנייק. באופן זה, במסגרת המשחק שולט השחקן על תולעת ארוכה ירוקה ודקה המשוטטת באזור מבודד, אוספת פיצה בגדלים שונים, ומנסה להימנע מלהתנגש בזנבה או בקירות המקיפים את אזור המשחק. התולעת מתארכת כשהיא אוכלת, וכך קשה יותר להימנע מלהיתקע בזנבה או בגופה. השחקן שולט על כיוון תנועת ראש התולעת (באמצעות המקשים למעלה, ימינה, למטה או שמאלה), ויתר גופה של התולעת עוקב אחרי ראשו. התולעת נמצא בתנועה מתמדת ולא ניתן לעצור אותו במהלך המשחק.
מה שמבדיל את המשחק ממשחקי סנייק מסורתיים, הוא שהתולעת לא מסוגלת לבצע פניות חדות של 90 מעלות, והיא נעה במעגלים. באופן זה, החזקה של מקש החץ לזמן ארוך מידי, תביא לכך שהתולעת תבצע פניה של 360 מעלות ותפגע בגופה.
הבדל נוסף בין המשחק הזה לשאר משחקי הסנייק הוא הניקוד - בעוד שבמשחקים המסורתיים על השחקן תמיד לאסוף אותו סוג של "בונוס"; לעומת זאת, בתולעת הפיצה, גודל הפיצות משתנה, ובהתאם לכך גם הניקוד - פיצה קטנטנה תזכה בניקוד מועט, ואילו פיצה משפחתית תזכה במספר רב של נקודות.
המשחק היה פופולרי במהלך שנות ה-90. בשנת 2005 הוציאה החברה גרסה חדשה של המשחק.
שון קומבס

ביוגרפיה וקריירה

שון קומבס נולד בפרויקט דיור ציבורי בהארלם, ניו יורק, לג'ניס, דוגמנית ומורה, ולמלווין ארל קומבס. הוא גדל במאונט ורנון, ניו יורק. קומבס היה ילד כאשר אביו, שהיה אז בן 33 בלבד, מקורבו של פרנק לוקאס (מאפיונר בניו יורק), נורה למוות. קומבס אמר כי הוא קיבל את הכינוי "פאף" בתור ילד כי הוא היה "מתנשם ומתנשף" כשהוא היה כועס. 
בשנת 1997 איבד קומבס את חברו הטוב, הראפר ביגי. בעקבות זאת הקליט קומבס את השיר "I'll Be Missing You", המסמפל את השיר "Every Breath You Take" של להקת "פוליס", יחד עם אלמנתו של הנוטוריוס בי. איי. ג'י., פיית אוונס. השיר זכה להצלחה רבה ולשבחים. קומבס כתב וביצע גם את שיר הנושא לסרט גודזילה שאף הוא סימפול, אם כי לשירם של לד זפלין "Kashmir".

משחק

בשנת 2001 שיחק בסרטו של ג'ון פאברו "מסודרים‏", בתפקיד רואיז. בשנת 2010 שיחק בקומדיה "תביא אותו כמו גבר" לצד ג'ונה היל.
Transact-SQL

Transact-SQL או TSQL היא שפת פיתוח לבסיסי נתונים רלציוניים של מיקרוסופט ו-Sybase.
במילים אחרות - זו שפת תכנות המשמשת לעבודה מול SQL Server, הכלי לניהול בסיסי נתונים של מיקרוסופט (לכל כלי לניהול בסיסי נתונים כדוגמת אוראקל או טרדטה יש גרסת SQL משלו). השפה היא ייעודית לטיפול בנתונים ובבסיסי נתונים, ולכן אינה משמשת - למשל - לעיצוב ולטיפול בממשקי משתמש; המנוע

שלה יעיל יחסית בטיפול בביצוע פקודות DML אך לא בחישובים מתמטיים מורכבים ובעיבוד מחרוזות וסובלת ממגוון דל יחסית של פונקציות שתומכות בכך.
SQL, ראשי תיבות של Structured Query Language (שפת שאילתות מובנית), היא שפת מחשב דקלרטיבית
תקנית, כאשר TSQL מרחיבה במקרים רבים את התקן וכוללת יכולות שאינן כלולות בו.
כל היכולות וההרחבות האלו הופכות את TSQL ל-Turing Complete
. 
הערה מתודית: בשל החפיפה בתכנים, בניגוד לערך SQL Server המתמקד במה (יש בכלי),
ערך זה מתמקד באיך (משתמשים בו).

טרנזקציות

מרכיב בסיסי במערכת בסיסי נתונים ובשפת SQL הוא שימוש בטרנזקציות כדי להבטיח שסדרה של פעולות מתבצעת במלואה באופן תקין (מתבצע Commit) או אינה מתבצעת כלל
.
ב-TSQL ניתן להגדיר סדרה של פעולות כטרנזציה, כאשר כל פעולה בפני עצמה היא טרנזקציה במשתמע (Implicitly), וכך אם עוצרים פעולת עדכון באמצע – אף נתון אינו מתעדכן והטרנזקציה מתבטלת (Roll Back).

רקורסיה

ל-TSQL יש יכולות מוגבלות יחסית ברקורסיה פרוצדורלית בה פרוצדורה או פונקציה קוראות לעצמן, והיא מוגבלת ל-32 רמות קינון.
מנגד יש תמיכה טובה יחסית בשאילתות היררכיות בהן פקודת שליפה פונה לעצמה.
שמורת טבע אירוס הביצות נוב

שמורת טבע אירוס הביצות נוב שוכנת בין יישובים חספין ונוב ברמת הגולן. השמורה נמצאת באזור מישורי המוגדר כאחו ביצתי וכוללת שתי שלוליות חורף והיא מהווה את אחד השרידים האחרונים של צמחיית ביצות בדרום רמת הגולן. שטח השמורה הוא 752 דונם. תאריך ההכרזה 23 בינואר 2007. השמורה היא השטח היחיד בעולם בו מוגן אירוס הביצות מהכחדה.
האזור רווי המשקעים השיפוע המתון של והקרקע החרסיתית באזור שמקשה על חלחול מי הגשמים הביאו להיווצרות האזור הביצתי. גובה המים בביצה אינו אחיד והוא תלוי בכמות המשקעים ובעונת השנה. את האחו מנקז נחל נוב הזורם לכיוון צפון מזרח ומנקז מים למאגר נוב.

הצמחייה בשמורה

השמורה כוללת שטחים ביצתיים וכן שטחים לא ביצתיים ומאופיינת במבחר גדול של צמחים, חלקם צמחים מוגנים ונדירים.
בית הגידול הלח כולל שתי שלוליות חורף רדודות. בין הצמחים הצומחים בשלוליות אפשר למצוא בוציץ סוככני, ורוניקת המים ועדשת המים הגיבנת ויש בו ריכוזים גדולים של אירוס הביצות ונרקיס מצוי.
החלק היבש של השמורה מאופיין בצומח עשבוני צפוף שבתוכו פורחים כלנית מצויה, שפע של עיריוני צהוב, עירית גדולה, רומוליאה סגלולית, דודא רפואי ועוד.
בשמורה נסללה דרך מעגלית שתחילתה במגרש החניה הנמצא בקטע כביש הכניסה לחספין. הדרך עוברת בין שלוליות השמורה. מעל אחת השלוליות נסלל מעבר של אבנים שהונחו בתוך השלולית.
נוטיס ספקיאנאקיס

שנותיו הראשונות

נוטיס עבר עם משפחתו בגיל שבע לאי קוס, ובגיל 20 כבר עבד בתור DJ באופן חלקי.
נוטיס פרנס את עצמו בתחילת חייו בתור חשמלאי שרברב ועבודות שיפוץ, ובשנת 1985 ייסד להקה והופיע עמה באי קוס.
לאחר חוסר הצלחה משמעותית התפרקה הלהקה לאחר פחות משנה, ובשנת 1986 עבר נוטיס לגור בכרתים, שם פתח בקריירת סולו כזמר.

קריירה

עם הזמן נתגלה נוטיס ככישרון על ידי בואורמאס, מנהל חברת סוני ביוון. בואורמאס החתים את נוטיס על האלבום Proti Fora, אשר הגיע לעשרת האלבומים המובילים ביוון.
כיום, נוטיס הוא אחד הזמרים המצליחים ביותר ביוון.
בשנת 1992 יצא נוטיס בלהיט עם השיר "הופה הופה" (opa opa), השיר נכתב על ידי הזמר ואומן ההקלטות גיורגוס אלקאיוס (Giorgos Alkaios). ללהיט זה יצאו המון גרסאות שונות אשר בוצעו בין היתר על ידי הזמרת היווניה דספינה ונדי, והלהקה אנטיקו.

חייו האישיים

כיום נוטיס נשוי עם שני ילדים, וחי עם משפחתו בעיר אתונה ביוון.
בשנת 2003 עבר נוטיס ניתוח במיתרי הקול, אשר הוביל להפסקת מנוחה בין אלבומיו. בשנת 2004 נפטר גיורגוס אחיו של נוטיס מסרטן, ובעקבות כך הקדיש נוטיס את אלבומו שנה לאחר מכן לזכרו של אחיו.

נוטיס בתקשורת

נוטיס ממעט להתראיין, ולכן עקב כך כל ראיון עמו הוא נדיר ומפורסם. לנוטיס דעות רבות על נושאים שונים, דבר המראה כי הוא דעתן אשר לא חוסך את דעותיו בציבור על מגוון נושאים שונים. מבקריו השונים טוענים כי דעותיו הן נוגעות קלות בתחום הפוליטיקה, דבר הנובע מהביקורות הנוקבות אשר מושמעות על ידו במדיה השונה.
תחנת הרכבת חיפה – בת גלים

היסטוריה

התחנה נבנתה בשנת 1975 לצד מרכזית בת גלים כחלק מתוכנית רחבה לשדרוג תשתית התחבורה הציבורית בעיר. שתי התחנות שקושרו במנהרה - תחנת הרכבת והתחנה המרכזית - הפכו מיד עם פתיחתן למוקד התחבורה הציבורית של העיר בזכות גודלן ומיקומן. מאז בנייתה של תחנת הרכבת כמעט ולא נעשו בה שיפוצים ושדרוגים, למעט פעולות תחזוקה שוטפות.
השינוי העיקרי היחיד שעברה התחנה מאז שנבנתה היה בשנות ה-90, אז החל לפעול קו הרכבת הפרברית של חיפה והקריות. השינוי כלל הקמה של רציף מפרץ (רציף שחוסם את המשך המסילה והופך אותה ל"דרך ללא מוצא" עבור הרכבת) - רציף 1א - עבור קו הרכבת החדש. עם פתיחתה של תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל כעבור מספר שנים, הופסק השימוש ברציף זה.
בתחילת שנות האלפיים שוב יצאה לפועל תוכנית לשדרוג תשתית התחבורה הציבורית בחיפה. במטרה להפחית את גודש התנועה במרכז העיר, הוקמו שתי תחנות אוטובוסים מרכזיות בפאתי העיר (מרכזית המפרץ בצפון-מזרח חיפה ומרכזית חוף הכרמל בדרום-מערבה) צמודות לתחנות רכבת (תחנת הרכבת מרכזית המפרץ ותחנת הרכבת חיפה – חוף הכרמל). פתיחת התחנות הובילה לביטולה של מרכזית בת גלים. הירידה החדה בתנועת נוסעי האוטובוסים בתחנה המרכזית השפיעה גם על תחנת הרכבת הסמוכה. כך הפכה תחנת הרכבת חיפה בת גלים לתחנה גדולה ומיושנת עם מעט נוסעים.
תחנת הרכבת חיפה בת גלים היא תחנה מקשרת בין הקו הפרברי של חיפה והקריות לבין הקו הבינעירוני לתל אביב ודרומה. בלוח הזמנים של רכבת ישראל שיצא לקראת חורף 2005 הועבר קישור הנוסעים בין הקווים לתחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל. כיום מופיעה תחנת בת גלים במפת הקווים של רכבת ישראל כתחנת הקישור בין הקווים.
ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת בחיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל. רק ב-14 באוגוסט  חודשה תנועת הרכבות לתחנה.

מבנה התחנה

מסילה כפולה עוברת בתחנה - מסילה צפונית (צמודה לרציף 1) לרכבות צפונה ומסילה דרומית (צמודה לרציף 2) לרכבות דרומה. מסילה נוספת (לא צמודה לרציף כלשהו) עוברת בתחנה בין המסילות המקבילות ומשמשת רכבות משא העוברות בתחנה מבלי לעצור בה.
הרציפים 1 ו-2 הם רציפי צד (רציף 1 הוא הרציף הצמוד לאולם הנוסעים). מן התחנה קיים מעבר תת-קרקעי המסתיים בשכונת קריית אליעזר ולו מוצא בתחנת האוטובוסים בת גלים, אשר הפעילות בה פסקה. אותו מעבר מקשר בין בניין התחנה לרציף מס' 1. הכניסה לרציף 2 מתבצעת מאולם התחנה. כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות דרך אולם הנוסעים הצמוד לרציף 1 או דרך המעבר התת-קרקעי לכיוון קריית אליעזר.
ישראל ליברטובסקי

ביוגרפיה

ישראל ליברטובסקי נולד ברוסיה בשנת 1917, ועלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1925. למד בגימנסיה הרצליה, ולאחר מכן הנדסה בטכניון. ב-1936 הצטרף ל"הגנה", וב-1941 התגייס לפלמ"ח. 
על פי הוראה של יצחק שדה, הקימו מאיר בץ וליברטובסקי את פלוגה ו' של הפלמ"ח (הפלוגה הירושלמית) שהייתה הפלוגה העירונית השנייה של הפלמ"ח. גרעין המייסדים של הפלוגה היה מורכב ממתנדבים מגדוד החי"ש "ראשון ליהודה". ליברטובסקי מונה כמפקד הפלוגה, שהייתה אחראית על השטח שבין הר-טוב ועד לסדום והיה מפקד הפלוגה הראשון שצירף נשים לשורות הפלוגה, ולא הפלה לרעה את המתגייסים שהגיעו משורות האצ"ל ובראשם דני מס. 
בשנים 1941–1943 הוביל ליברטובסקי חלק מאנשי הפלוגה ובהם מתי מגד, מתי פלד ועזרה זהר, לביצוע פעולות כנגד אנשים שאהדו את הבריטים ולכן נתפשו בעיניהם כבוגדים וכן כנגד מטרות בריטיות. מאחר שפעולות אלו בוצעו בלי אישור הנהגת "ההגנה" או מפקדיו בפלמ"ח, הודח ליברטובסקי מתפקידו כמפקד הפלוגה.
ליברטובסקי החליט להתנדב לצבא הבריטי והוצב בפלוגת ההובלה 462, שקלטה מגויסים חדשים אחרי אסון הארינפורה. הוא הגיע עם יחידת ההובלה לאיטליה ושם, אחרי שפגש בניצולי השואה החליט להקדיש מזמנו לסיוע לפליטים ולהעלותם לארץ ישראל. לשם כך הוקמה "החבורה", קבוצת חיילים ארץ-ישראלים שהקדישו עצמם לנושא הסיוע לפליטים.
אנשי "החבורה" הקימו נקודת הכשרה לפליטים היהודים הצעירים במג'נטה שליד מילאנו והייתה אחראית לתחזותה ולהדרכתה. ליברטובסקי היה בצוות ההכנה של אוניית המעפילים "חנה סנש" והתחזה לקצין בריטי בשם מייג'ור מקינטוש כאשר הוביל שיירת פליטים מנקודת הריכוז בטרטדה לנמל לה-ספציה במטרה להעלותם על הספינות "דב הוז" ו"אליהו גולומב", במה שכונה "פרשת לה ספציה".
בנוסף אספו אנשי החבורה בראשות ליברטובסקי כלי נשק ואחסנו אותם בווילה פג'רה, ליד מג'נטה.
ב-1947 חזר ל"הגנה" כקצין ומונה כמפקד מחוז הנגב, עיקר דאגתו הייתה לאספקת מים ליישובים ולכוחות הביטחון ולשם כך עסק בהנחת קווי מים ליישובים, כולל היישובים הנצורים וכן ניהל את מבצע הנחת צינור המים בנגב. עם הקמת צה"ל וחלוקת הדרגות קיבל דרגת סגן-אלוף. אחרי הסכמי שביתת הנשק וההתארגנות המחודשת של הצבא השתחרר מהשירות.
עם שחרורו מונה כמנהל חבל הצפון של "מקורות" ומאוחר יותר הועבר לנהל את חבל הדרום. בשני החבלים, פרט לניהול שוטף, ניהל הקמת מערכות הולכת מים חדשות.
בשנת 1956, עם ההחלטה על הקמת קו צינור אילת, הוחלט לנצל את ניסיונו של ליברטובקי בהנחת צינורות למרחקים ארוכים והוא הועמד בראש צוות ההקמה והנחת צינור בקוטר 8 אינץ' בין אילת ובאר שבע וכן צינור בקוטר 16 אינץ' מבאר שבע לאשדוד. בנוסף לצינור בנה הצוות בראשותו מכלי אחסון לנפט.
בשנת 1958 נקרא לנהל את מספנות ישראל בחיפה, אשר נבנו בכספי שילומים תחת פיקוח של רמחצ"ד קצין חיל הים המושאל אברהם זכאי, בראשן עמד עד יציאתו לגמלאות.
נפטר בתל אביב ב-15 בנובמבר 1996.

הערכה והנצחה

בשנת 1981 זכה ליברטובסקי בפרס התעשייה בקטגוריית המתכת.
בשנת 1982 הוענק לליברטובסקי מגן "איש הים" מטעם החבל הימי לישראל.
בשנת 1987 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי הטכניון.
על שמו מרכז המדעים בניצנה.
לופטהנזה קרגו

תולדות החברה

החברה נוסדה ביולי 1994, לאחר החלטה שהתקבלה בהנהלת לופטהנזה, לפצל את חטיבת המטענים מחברת התעופה עצמה.

בשנת 1998 פתחה משרדים באטלנטה שבארצות הברית, שמשמשים גם את פעילותה בקנדה ומקסיקו.

בשנת 2004 הקימה החברה יחד עם חברת DHL חברת מטענים משותפת בשם AeroLogic, לחברה החדשה 8 מטוסי בואינג 777F.

בסוף שנת 2007 אסרה ממשלת רוסיה על החברה לעבור במרחב האווירי שלה, כתוצאה מכך העבירה החברה את פעילותה באזור לקזחסטן.
החברה מפעילה 4 טיסות מטען שבועיות בין פרנקפורט לנמל התעופה בן-גוריון. שלוש מהטיסות עוברות דרך איסטנבול. הטיסות מבוצעות במטוסי MD11.
החברה הניבה הכנסות של יותר מ -2.7 מיליארד אירו ורווח של 268 מיליון יורו בשנת 2018, התוצאה השנייה בגובהה בתולדות לופטהאנזה, על רקע תוכנית הפחתת העלויות שלה, שיפורים בחברות בנות ו עליות בשיעורי הובלה אווירית. בהשוואה לשנת 2017, ההכנסות היו גבוהות ב -7%, בעוד שהתשואה לכל טון מטען הובלה עלתה ב -7%.
ניק קרול

ביוגרפיה

קרול נולד במדינת ניו יורק, וגדל בריי . בן הזקונים של לין וג'ולס קרול ; אביו הוא איש עסקים שהקים חברת בילוש וייעוץ סיכונים. לקרול אח הגדול ממנו, ג'רמי, ועוד שתי אחיות גדולות, ונסה ודנה. גדל במשפחה יהודית קונסרבטיבית.
למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון, וסיים את לימודיו שם בשנת 2001. לפי דבריו, הנושא המרכזי שלמד היה היסטוריה, לצד מעט לימודי ספרדית ואמנות, וככל שהזמן עבר, מצא את עצמו נמשך יותר יותר ללימודיו תקשורת.

קריירה

בראשית הקריירה שלו, כתב קטעים עבור תוכניות טלוויזיה שונות כגון: "המופע של שאפל" בכיכובו של דייב שאפל ששודר בקומדי סנטרל, וסדרת המערכונים "ענק אנושי" בכיכובו של עזיז אנסרי ששודר בMTV. 
בשנת 2008 החל לדבב בסדרת האנימציה למבוגרים "החיים והזמנים של טים" ברשת HBO, למשך 3 עונות עד 2012. 
בשנת 2009 החל לגלם את דמותו של רודני רוקסין בסיטקום "הליגה", למשך 7 עונות ברשת FX Networks, עד לשידור הפרק האחרון ב-9 בדצמבר 2015.  
בשנת 2010 שיחק במספר סרטים ביניהם: "אידיוט מושלם", "תביא אותו כמו גבר", "דייט לילי" ו-"פגוש את הפוקרס הקטנים". 
בשנת 2011 שיחק בקומדיה "אורגיה טובה בסגנון הישן" לצד ג'ייסון סודייקיס. ושיחק בתפקיד אורח בסדרות "פורטלנדיה", "קומיוניטי", "מחלקת גנים ונוף", ודיבב ב-4 פרקים בסדרה "אבא אמריקאי". 
בשנת 2013 החל לככב בסדרת המערכונים של קומדי סנטרל "קרול שואו" למשך 3 עונות, אותו גם יצר, כתב והפיק.
בשנת 2014 שיחק לצד רוז ביירן בסרט "למתחילים למבוגרים בלבד" שגם היה שותף בכתיבת התסריט שלו.
בשנת 2015 שיחק בסרטו של טרנס מאליק "אביר הגביעים", דרמה בכיכובם של כריסטיאן בייל ונטלי פורטמן. ושיחק בתפקידי אורח בסדרות "ברוקלין תשע-תשע", "קימי שמידט הבלתי שבירה" ו-"משפחת סימפסון". 
בשנת 2016 דיבב את דמותו של גונתר בסרט "לשיר", ודיבב את דוש, הנבל הראשי בסרט "מסיבת נקניקיות". 
בשנת 2017 החל לדבב בקומדיה המונפשת "פה גדול", אותה גם יצר לשירות הסטרימינג נטפליקס. באותה שנה דיבב את דמותו של פרופסור פומפה בסרט "קפטן תחתונים: הסרט", ושיחק בקומדיה "הבית תמיד זוכה" בכיכובם של איימי פולר וויל פרל.  
בשנת 2018 שיחק בקומדיה "הדוד דרו", ובסרט הדרמה "מבצע פינאלה" בתפקיד רפי איתן, ראש אגף המבצעים במוסד. התארח בפרק בסדרה "פורטלנדיה", והנחה את טקס פרסי אינדפנדנט ספיריט ה-33. באוקטובר אותה שנה חזרה הסדרה שלו "פה גדול" לעונה שנייה. השתתף בתוכנית מקרוב של נטפליקס.  
בשנת 2019 דיבב בסרטים "החיים הסודיים של חיות המחמד 2" ו-"משפחת אדמס".

חיים אישיים

בשנת 2013 החל לצאת עם איימי פולר, והם סיימו את יחסיהם בשנת 2015.
פנחס אבישר

פנחס אבישר (שורצמן) (15 ביולי 1895 ו' תמוז תרנ"ה - 2 במרץ 1974 ח' אדר תשל"ד) מאנשי העלייה השנייה. היה חייל בגדודים העבריים. מראשוני שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב. מילא בחייו שורה של תפקידים ציבוריים בישראל.

נעוריו

אבישר נולד בקוריץ שבווהלין כפנחס שורצמן לאהרון שורצמן ולדבורה זיסל לבית בלובשטיין, אח ל-3 אחיות (אחת מהן פריידל (לימים שלומית)). אביו, שהיה שומר מצוות קפדן, שימש כמלמד ושו"ב בכפר השכן קמינקה בו גרו כ-15 משפחות יהודיות. אימו הייתה ליברלית ובעלת השכלה רחבה. בילדותו למד בחדר ובמקביל הרחיב השכלתו, באופן עצמאי, מעיתונות וספרים וכן למד עברית. בנעוריו היה בין מייסדי אגודת חובבי שפת עבר בקורץ וכן פעל לאיסוף תרומות לטובת ארגונים ציוניים. לאחר מספר שנים עייף האב מהמרחק והמשפחה עברה לקמינקה אך מאחר שהכפר היה מחוץ לתחום המושב נאלצה המשפחה, לאחר כשנה וחצי, לחזור לקוריץ. 
במהלך פעילותו היהודית/ציונית גמלה בליבו של אבישר ההחלטה לעלות לארץ ישראל. מחשבה זו התחזקה מקריאת מכתבים שכתב דודו משה בלובשטיין שעלה ארצה ב-1907. כבר ב-1913 החל אבישר בהכנות לעלייה אולם הליכים ביורוקרטים עיכבו את קבלת הדרכון כשנה ורק ב-1914 הושלמו הסידורים.

העלייה ארצה

ב-12 ביולי 1914 יצא אבישר מקוריץ, עבר באודסה וב-29 ביולי נחת בנמל יפו ולאחר מסע קצר הגיע לבית דודו משה בלובשטיין ברחובות. תוכניתו של אבישר להגיע לירושלים כדי להתחיל ללמוד בבית המדרש למורים העברי התעכבה עקב פריצתה של מלחמת העולם הראשונה והמגבלות שהטילו הטורקים על תנועת הנוסעים אולם בסופו של דבר החל ללמוד כמתוכנן.
במהלך המלחמה שירת בצבא האימפריה העות'מאניתבמהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי בריטניה, התגייס לגדוד ה-40 של קלעי המלך.

פעילותו המשפטית

הוא למד בבית מדרש למורים בירושלים ולאחר מכן בבית הספר המנדטורי למשפטים. משנת 1926 עבד כעורך דין בתל אביב ועסק בין השאר בפשיטות רגל. היה פעיל באגודת עורכי הדין בתל אביב ואף היה יו"ר אגודת עורכי הדין בתל אביב. כן היה חבר בית הדין לענייני שכר דירה. במקביל לימד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה והיה חבר אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית בתל אביב.
ב-1 בספטמבר 1948 מונה לשופט בית המשפט המחוזי. הוא כיהן, בין השאר, בבית הדין למניעת ספסרות וישב בדין במשפטם של פקידי מדינה שהואשמו בקבלת שוחד. במאי 1949 מונה ליו"ר הוועדה העליונה לבחינת פיטורי פקידים ושוטרים של ממשלת המנדט. בסוף 1949 ותחילת 1950 הוא ישב בדין בתביעת הדיבה נגד אברהם גורלי על דבריו נגד היועץ המשפטי לממשלה. אבישר קבע שגורלי אשם בדין, אך הכרעת הדין נהפכה בערעור לבית המשפט העליון.

פעילותו הציבורית

באפריל 1965 פרש לגמלאות. לאחר פרישתו לפנסיה ישב בוועדת עררים על פי חוק הפיצויים לנפגעי הנאצים, היה יו"ר המועצה להנצחת החייל ויושב ראש בית הגדודים.

משפחתו

אבישר נישא ב-1923 לפועה ניידיק. לזוג נולדו 2 ילדים. בנו ישראל שורצמן נהרג בקרב על משטרת צמח במהלך מלחמת העצמאות. בעקבות אירוע זה שינה פנחס את שם משפחתו לאבישר. נפטר במרץ 1974 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
פנלופה אן מילר

ביוגרפיה

מילר נולדה בלוס אנג'לס, בתם של העיתונאית ביאטריס ושל השחקן מארק מילר.
למילר שתי אחיות סוואנה ומריסה מילר שעוסקת גם במשחק ובעיצוב סטי צילומים.
בנעורייה הייתה מילר מעורבת בתאונת דרכים שהשאירה לה צלקת בולטת בלחי ימין.
סיימה את לימודייה מהתיכון ונסעה לניו יורק כדי ללמוד שם תיאטרון.
למילר שתי מבנות מבעלה השני ג'יימס האגינס.
מילר הייתה נשואה במשך שנה לשחקן הקנדי ויל ארנט.

קריירת משחק

מילר החלה את הקריירה שלה, בברודוויי במחזהו של ניל סיימון "טירונות" בו שיחקה את דייזי בה מתאהב המגויס הטרי יוג'ין מוריס (מתיו ברודריק).
מילר גילמה את התפקיד גם מספר שנים לאחר מכן בגרסה הקולנועית של מייק ניקולס למחזה.
את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה מילר לצידה שלאליזבת שו בקומדיה "לילה מגניב".
ב-1989 הועמדה מילר לפרס הטוני על הופעתה בהצגה "העיר שלנו".
ב-1990 שיחקה מילר בדרמה "התעוררות" את פאולה המתאהבת בחולה מחלת השינה לאונרד לאו (רוברט דה נירו).
הופיעה בנוסף בתור הגננת ג'וייס פלימרי בה מתאהב הבלש ג'ון קימבל (ארנולד שוורצנגר) בקומדיית הפעולה "שוטר בגן ילדים" ובתור טינה בתו של המאפיונר קארמין סברטיני (מרלון ברנדו) בקומדיית הפשע "צעדיי הראשונים במאפיה".
ב-1992 גילמה מילר את השחקנית ההוליוודית אדנה פורביינס שכיכבה בסרטיו של צ'ארלי צ'פלין (רוברט דאוני ג'וניור) בדרמה הביוגרפית של ריצ'רד אטנבורו על חייו "צ'פלין".
ב-1993 נתנה מילר את הופעת הקריירה שלה בדרמת הפשע של בריאן דה פלמה "דרכו של קרליטו" והועמדה ל פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על הופעתה בתור גייל חברתו הנאמנה של סוחר הסמים קרליטו בריגנטה (אל פאצ'ינו).
ב-1994 שיחקה בעיבוד הקולנועי של הקומיקס "הצל" את הטלפתית המוזרה מהמעמד הגבוהה מרגו ליין.
ב-1997 הופיעה בדמות הביולוגית האבולוציונית ד"ר מרגו גרין לצידו של טום סייזמור בסרט האימה הספרותי "רליק".
ב-2007 השתתפה מילר במותחן האימה "השליחים" בתור דניס אמה של הנערה הבעייתית ג'ס סולומון (קריסטין סטיוארט).
בשנת 2016 גילמה את דמותה של אליזבת' טרנר בדרמה ההיסטורית "הולדתה של אומה" שקיבלה שבחים רבים, של הבמאי נייט פארקר.
בשנת 2018 לוהקה לתפקיד משני בעונה השלישית של דרמת הנעורים "ריברדייל".