google/wiki40b huggingface dataset:
מוזיאון בית סילבה קפוטיקיאן

המוזיאון

אזור ההנצחה לקפוטיקיאן ממוקם בדירה בת ארבעה חדרים בקומה הרביעית של הבניין. המשוררת בעצמה סידרה את הפריטים, ביניהם ספריה, ומתנות ומזכרות מדמויות בינלאומיות ידועות, וכן את ההסברים עליהם, לפני מותה. לאחר מותה, עם פתיחת המוזיאון, בנה עארה, שהוא פסל ידוע בארמניה, השלים את המלאכה, ויצר גלריה במה שהיה בלקון בעת שהתגוררה שם, ואף יצר פסל בדמות אמו המוצב בה.

התצוגה

בכללי, הדירה לא שונתה מסידורו כשמשוררת חייתה בו, ותצוגות הוספו בכל אחד מהחדרים. בחדר הראשון של אולם התצוגה מוצגים חפצים מילדותה של קפוטיקיאן בואן, עיר מוצאה של משפחתה. ביניהם, ביגוד ושמיכת מלאכת ידי סבתה, ומכונת התפירה העתיקה בה תפרה. בחדר השני, מתנות שהוענקו לה על ידי מגוון אנשים שהכירה במהלך הקריירה שלה. הפריט היקר ביותר הוא עט קבלה מעמיתה המשורר הארמני סיאמנטו בפריז, ב-1963. החדר השלישי מוקדש לפרסים ומחוות הוקרה, ובחלל האחרון מזכרות מאנשי תרבות שהכירה ומאירועים שונים במהלך חייה, ביניהם בלה אחמדולינה, אבטיק ישחקיאן, פרויר סבאק, עמו הקימה את תנועת הקרבאח, ועוד. הגלריה כוללת פסל מעשה ידיו של בנה עארה, וכן עבודות אחרות המנציחות את תרומתה לתרבות הארמנית.

פעילות נוספת

בנוסף לתיורים במוזיאון, הקרן שאחראית להקמתה מנהלת גם את ארכיון סילבה קפוטיקיאן, ומתעדת את פעילותה הספרותית והחברתית משנות הארבעים והלאה. יותר מ-18,000 דפי כתבי יד הועתקו ונשמרו.
המוזיאון מארח מפגשים ספרותיים, אירועים וחגיגות, וכן סדנאות ופעילויות חינוכיות.
ב-2009 ו-2010 יצאו מטעם המוזיאון שני אלבומים של שירתה של קפוטיקיאן, "שירים במילותיה של סילבה קפוטיקיאן", ובשיתוף פעולה עם תחנות טלוויזיה וסטודיואים מקומיים, קם הפיקו מספר תוכניות טלוויזיה וסרטונים אודותיה.
מיכל רובנר

ביוגרפיה

רובנר נולדה ברמת חן, רמת גן. בצעירותה עסקה בריקוד אך הפסיקה עקב שירותה הצבאי. בעלת תואר BFA מבצלאל ובוגרת אוניברסיטת תל אביב בקולנוע, טלוויזיה ופילוסופיה.
תמרה אויניק

ביוגרפיה

אויניק נולדה גדלה במקסיקו סיטי.

1965

בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו, באוגוסט 1965 זכתה אויניק במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:06.1 דקות, אחרי שלומית ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 3:02.3 דקות ולפני ר. הרבר מדרום אפריקה (3:06.7 דקות).

1966

במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסן חואן שבפוארטו ריקו בשנת 1966 זכתה אויניק ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:02.3 דקות, מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:26.3 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (5:06.2 דקות).

1967

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 סיימה אויניק במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:58.5 דקות.

1968

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה אויניק במקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:52.4 דקות, במקום 26 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:22.7 דקות, במקום 15 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:48.4 דקות ובמקום 13 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:51.0 דקות.

אלופת המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל, רמת גן לעיני אלפי צופים, בסוף יולי 1969 זכתה אויניק ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.3 דקות, לפני שלומית ניר (2:54.4 דקות) ואלן אפשטיין מארצות הברית (3:02.6 דקות), מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:24.1 דקות, אחרי שלומית ניר (1:20.1 דקות) ולפני בברלי בורק מדרום אפריקה (1:24.6 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:48.3 דקות, אחרי מריאן שפירא מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 5:33.2 דקות ושלומית ניר (5:44.9 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:46.6 דקות.
אדי וואטה

ביוגרפיה

וואטה זכה להצלחה בזכות השירים “La Bomba” ו-”Jam”. ב-2008 הוציא את הסינגל “I Love My People”, אשר במהרה הפך ללהיט ב-16 מדינות שונות, בהן ישראל. 
וואטה המשיך בקידום הקריירה שלו, הופיע במספר מדינות שונות (כולל ישראל) והוציא 7 שירים חדשים שהרכיבו את אלבומו החדש.
קלוד כהן-טנוג'י

קורות חיים

כהן־טנוג'י נולד לאברהם כהן־טנוג'י ושרה (לבית סבאח) בקונסטנטין שהייתה באלג'יריה הצרפתית. מוצאה של משפחתו הוא מטנג'יר שבמרוקו (וזה מקור "טנוג'י" שבשם משפחתו), והיא הגיעה לאלג'יריה דרך תוניסיה. כהן־טנוג'י מעיד כי למד מאביו את מה שהוא רואה כמאפייני היסוד של המסורת היהודית: חקר, לימוד ושיתוף הידע. הוא למד בבית ספר יסודי ותיכון באלג'יריה, ובשנת 1953 עבר לפריז כדי ללמוד ב"אקול נורמל סופרייר", ושם למד עד 1957. בתחילת לימודיו נמשך למתמטיקה, אך אישיותו הכובשת של מורהו לפיזיקה, אלפרד קסטלר (חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1966), גרמה לו לבחור בפיזיקה.
בשנת 1958 התחתן עם ז'קלין, מורה לפיזיקה ולכימיה בבית ספר תיכון, ונולדו להם שלושה ילדים. בנם הבכור, אלן, נפטר ממחלה בשנת 1993.
כהן־טנוג'י התגייס לצבא צרפת, ושירת בו במשך 28 חודשים. חלק משירותו עשה ביחידה מדעית. בשנת 1960 חזר להשלמת לימודיו, בהדרכת אלפרד קסטלר וז'אן בוסל, ובשנת 1962 הגיש את הדוקטורט בפיזיקה. עם תום לימודיו, קיבל משרת הוראה באוניברסיטת פריז. כתוצאה מפעילות הוראה זו כתב את הספר "מכניקת הקוונטים" (יחד עם שני עמיתים), הנחשב לספר לימוד משפיע בתחום זה.
בשנת 1973 התמנה לפרופסור ב-קולז' דה פראנס, שהוא מוסד לימודים שהכניסה אליו פתוחה לכל, והפרופסורים בוחרים נושאי לימוד כראות עיניהם. בעקבות פעילות זו חיבר (עם עמיתים) ספרים העוסקים באלקטרודינמיקה קוונטית ובאופטיקה קוונטית. 
החלק הידוע יותר בעבודתו הוא פיתוח טכניקה לקירור ולכידה של אטומים באמצעות לייזר. על עבודתו זו זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1997 יחד עם סטיבן צ'וּ וויליאם פיליפס.
בסיס לנינגרד

היסטוריה

הבסיס הוקם ב-15 במרץ 1919 על פי צו 117 של הצי הבלטי עם הכפפת כוחות הצי של פטרוגראד לבסיס הצי פטרוגרד. למפקד הראשון של הבסיס מונה- ב-29 במרץ של אותה שנה אלכסנדר ספולטאבוג. על חיילי הבסיס הוטלה האחריות על פריסת ספינות, כלי שיט ואמצעים להגנה על העיר מכיוון הים. גדוד ספינות המלחמה הראשון כלל שלוש ספינות קרב, שלוש סיירות, משחתות וחמש יאכטות.
הבסיס נסגר מספר פעמים. בשנת 1994 הבסיס הועבר לאחריות הצי הבלטי.
נוגזר טטאלשווילי

קריירה

ביוני 2010 טטאלשווילי זכה במדליית ארד בטורניר 'World Cup Madrid'. באליפות אירופה 2013 שנערכה בבודפשט, טטאלשווילי זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג לאחר שהפסיד בגמר לרוק דרקשיץ' הסלובני. במרץ 2014 הוא זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית זהב בגרנד פרי טביליסי שבמדינת הולדתו.
באליפות אירופה 2015 שנערכה בבאקו במסגרת המשחקים האירופיים, זכה טטאלשווילי שוב במדליית הכסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות. הוא התחיל בסיבוב השני וניצח בזכות עונשים את פלורן אורני הצרפתי. בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את לובישה קובצ'ביץ' הסרבי לאחר ריתוק מוצלח, ברבע הגמר ניצח בעונשים את רוק דרקשיץ' הסלובני ובחצי הגמר גבר על דירק ואן טיכלט בווזארי. בגמר הפסיד טטאלשווילי באיפון לשגיא מוקי הישראלי. בטורניר המאסטרס שנערך באותה השנה ברבאט, הוא זכה במדליית כסף ובדצמבר הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח את בן-ארצו לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי בקרב על המדליה.
באליפות אירופה 2016 שנערכה בקאזאן, טטאלשווילי זכה במדליית הארד לאחר ניצחון על דניס איארצב הרוסי. באותה השנה הוא זכה גם במדליית זהב בגראנד פרי טביליסי ובמדליית ארד בגראנד פרי אלמטי.
לאחר שעבר להתחרות בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, טטאלשווילי זכה בפברואר 2018 במדליית ארד בגראנד סלאם פריז כאשר ניצח בקרב על המדליה את אנטואן ולואה-פורטי הקנדי.
מונטסילבנו

היסטוריה

ראשיתה של מונטסילבנו בתקופת הרפובליקה הרומית, אז הוקם בה מקדש לאל יופיטר. באתר בו היה קיים מקדש זה הוקמה בשנת 1468 כנסייה המוקדשת לבתולה של הכרמל. העיירה שגשגה בזכות תעשיית המלח ששווק לרומא. עוד קודם לכן הוקם בשנת 872 מנזר סן קלמנטה. תיעוד על ההתיישבות הראשונה על הגבעה קיים משנת 1114, מימיו של רוג'רו השני, מלך סיציליה והאזכור הראשון של העיירה בשמה הנוכחי הוא משנת 1140. במאה ה-15 הייתה העיירה חלק מממלכת נאפולי.
ב-1815 לאחר המלחמות הנפוליאוניות חזרה מונטסילבנו להיות חלק מהנחלה של בית בורבון ובשנות העשרים והשלושים של המאה ה-19 הצטרפו כמה מאזרחי העיירה לקרבונארי. בשל גודלה הקטן של העיירה, היא סופחה באמצע המאה ה-19 לעירייה של קאפלה סול טאבו (Cappelle sul Tavo). בשנת 1860 הפכה העיירה לחלק מממלכת איטליה. ב-1863 חוברה העיירה למסילת הברזל של הים האדריאטי.
קייט די-קמילו

חייה

די-קמילו נולדה בפילדלפיה שבפנסילבניה. היא סבלה מדלקת ריאות כרונית, ומסיבה זאת עברה לפלורידה ביחד עם אמה ואחיה (שלימים הפך להיסטוריון שעוסק בהיסטוריה של הארכיטקטורה) בשביל האקלים החמים יותר שהיה שם. אמה הייתה מורה. אביה נשאר בפנסילבניה בשל עיסוקו במכירת מוצרים אורטודנטליים ולא התאחד עם המשפחה.
די-קמילו סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת פלורידה בשנת-1987 והחלה לעבוד שם אחרי סיום לימודיה. בגיל 30 היא עברה למיניאפוליס והחלה לעבוד על ספרה במחסן ספרים. עבודה זו נתנה לה השראה לכתיבת ספרי ילדים ואפשרה לה לפגוש נציג מכירות של ההוצאה Candlewich Press. באותו מפגש היא שלחה טיוטה לספרה הראשו "הכל בגלל סופר מר".
את ההשראה לספרה השלישי, "סיפורו של דספרו" (שזיכה אותה בפרס), די-קמיליו קיבלה מבן של חברתה הטובה או חברה הטוב, לוק ביילי, אשר בעודו בן 8 ביקש ממנה לכתוב על גיבור משונה עם "אוזניים גדולות במיוחד".

מאפייני כתיבתה

רבות מהדמויות הראשיות בספריה הן דמויות של בעלי חיים.
בנוסף, בחלקים מספריה היא נוהגת לשלב דעתה האישית ולנסות לנהל דיו חינוכי. בין היתר, בספרה "סיפורו של דיספרו" דבר שזוכה לפעמים לביקורת למשל ב-.

הכרה

ב-2014 זכתה די-קמיליו במדליית ניוברי של איגוד הספריות האמריקאי כהוקרה על "התרומה המכובדת ביותר לספרות אמריקאית לילדים" על ספרה "סיפורו של דספרו", וזכתה שוב באותו פרס בשנת 2014 על ספרה "פלורה ויוליסס"; רק חמישה סופרים מלבדה זכו פעמיים בפרס זה, אשר נוסד בשנת 1922.
בשנת 2000 היא זכתה ב-"Josette Frank Award" (פרס של אגודה המוקדשת לספרי ילדים) על ספרה השני, "הכל בגלל סופר מר", וב-2006 זכתה ב-"Horn Book Award" בקטגוריית הילדים של ה"בוסטון גלוב" על ספרה "המסע המופלא של אדוארד טולין". בנוסף, זכה הספר "Blink and Gollie", אותו כתבה ביחד עם אליסון מקג'י והמאייר טוני פוקלי, ב-"Theodor Seuss Geisel Medal", שהגדיר את הספר כ"הספר הטוב ביותר לקוראים מתחילים".
ב-2012 דורג ספרה "הכל בגלל סופר מר" במקום ה-30 ברשימת ספרי הילדים בסקר שנערך על ידי "School Library Journal", ירחון הנקרא בעיקר בארצות הברית. ספריה "סיפורו של דספרו" ו-"המסע המופלא של אדוארד טולין" הופיעו גם באותה רשימת במקומות 51 ו-59 בהתאמה.
די-קמילו הייתה הסופרת הרביעית שנבחרה להיות שגרירה בינלאומית של ארצות הברית לספרות ילדים.
נוסף על כך די-קמילו זכתה בפרסים רבים נוספים על פועלה הספרותי.

עיבודים לספריה

בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט המבוסס על ספר "הכל בגלל סופר מר" הקרוי באותו שם בהפקת פוקס המאה ה-20, ובשנת 2008 יצא לאקרנים הסרט המסע של דספרו לפי הספר סיפורו של דספרו (באנגלית שמות הספר והסרט זהים). הזכויות לעיבוד הספר "המסע המופלא של אדוארד טולין" נרכשו על ידי חברות ההפקות ניו ליין סינמה והוא נכון לשנת 2016 בשלב הפרה-פרודקשן. בנוסף, חברת ההפקות פוקס המאה ה-20 מינתה את התסריטאי מרטין הנקס לכתוב תסריט על פי הספר "פיל הקוסם" (The Magician's Elephant).
רומא: מלחמה טוטאלית

תיאור המשחק

המשחק מתרחש בשנים שבין תחילת עלייתה של הרפובליקה הרומית ועד להפיכתה לאימפריה חובקת עולם. במהלך המשחק תופס השחקן את מקומו של מנהיג אחד הפלגים החזקים והמשפיעים של רומא העתיקה ויוצא לכבוש את העולם. עם אגירת כוח, משאבים ומוניטין, יכול השחקן לערער על הסדר הפוליטי הקיים, להלחם בבעלי בריתו הרומאים, לכבוש את רומא עצמה ולהפוך לשליטה הבלעדי של האימפריה.
חיילים במשחק יתעייפו, יחושו פחד או התרוממות רוח ועלייה במורל, בהתאם לתנאי הקרב. בנוסף, תנאי הסביבה, כגון גשם, ערפל וחום רב או קור רב, ישפיעו על המשחק ויפגעו בדיוק הלוחמים.
בשנת 2013 יצא לשוק משחק ההמשך ROME: TOTAL WAR 2.
אהרן כ"ץ (דיין)

הרב אברהם אהרון כ"ץ (נולד ב-14 באוגוסט 1949) הוא דיין ישראלי, מכהן החל מיולי 2016 כדיין בבית הדין הרבני הגדול בירושלים. קודם לכן כיהן כאב בית הדין באשקלון, כדיין בבית הדין הרבני בחיפה, כרב צבאי וכרב שכונה בבאר שבע.

ביוגרפיה

נולד בסלובקיה לרב אליהו כץ, רבה של ברטיסלאבה ולימים רבה של באר שבע וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל. נקרא ע"ש סבו הרב אברהם אהרון כ"ץ, רבה של ניטרה ונכדו של הרב מנחם כ"ץ פרוסטיץ. עלה בצעירותו לישראל, ולמד בישיבת פוניבז' לצעירים בבני ברק אצל הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן, בישיבת גרודנא באשדוד (שם נמנה עם התלמידים הראשונים) ובישיבת פוניבז' הגדולה. לאחר נישואיו לאווה, החל ללמוד בכולל של הרב זלמן נחמיה גולדברג, והוסמך לדיינות. הוא כיהן כרב שכונה בבאר שבע, תחת כהונתו של אביו כרב העיר, והיה אחראי על תחום המקוואות והעירובין בעיר. שרת כרב צבאי.
ב-29 ביוני 1992 התמנה לכהן כדיין בבית הדין הרבני, כיהן בבתי הדין בחיפה ובאשקלון, וב-01/06/2011 מונה להיות אב בית דין באשקלון. בשנת 2014 מונה לכהן במינוי זמני בבית הדין הרבני העליון. ב31 ביולי 2016 החל לכהן כחבר בבית הדין הרבני הגדול בירושלים. פרש מכהונתו ב-13 באוגוסט 2019.
נחל אבטח

נַחַל אֶבְטַח הוא נחל שראשיתו בסביבות קיבוץ נגבה. הנחל עובר במושב ברכיה ובמושב ניר ישראל, עובר מדרום לקיבוץ ניצנים ונמשך מערבה ועובר מתחת לכביש 4 תל אביב-אשקלון, הנחל מתפרץ לים, לאחר הגשמים מדרום לחוף ניצנים. נחל אבטח הוא נחל אכזב. הנחל מהווה את הגבול הטבעי הדרומי של פארק החולות.
אפיק נחל אבטח, שהינו חולי רדוד ושטוח ועובר בתוך צמחייה עשירה ומגוונת של עצים, שיחים ואף קנה וסוף. הצמחייה סבוכה וקשה לחציה.
בחורף (לאחר מספר ימי גשם) קיימת זרימה בתוך האפיק אל הים. באפיק קיימת פעילות של בעלי חיים אופייניים לאזור.
הקבינט של ארצות הברית בממשל תומאס ג'פרסון

הקבינט של ארצות הברית בממשל תומאס ג'פרסון כיהן במשך שמונה שנים - ממועד השבעת הנשיא תומאס ג'פרסון ב-4 במרץ 1801 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-3 במרץ 1809.

הרכב הקבינט

הקבינט כלל ששה בעלי תפקידים. כיהנו בו 11 גברים. שניים מהם - מזכיר המדינה ג'יימס מדיסון ומזכיר המלחמה הנרי דירבורן - שימשו בקבינט במשך כל תקופת כהונתו.
במהלך כהונת הקבינט שימשו ארבעה אישים במשרת התובע הכללי.
נסים וידאל

ביוגרפיה

וידאל נולד במצרים למשפחה ממוצא איטלקי שומרת מצוות בשנת 1939 ועלה לישראל בשנת [1950]. בגיל תשע עשרה החל בלימודי פיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנת 1968 קיבל תואר שני מטעם אוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "מודלים קוסמולוגיים המכילים לחץ", ובשנת 1971 קיבל תואר דוקטור לאסטרונומיה מטעם אוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "ההתפתחות של כוכב הליום טהור בן M 140 ובעירת הליום".
במשך השנים עבד במכוני מחקר אחדים: מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', מצפה הכוכבים על שם וייז ואוניברסיטת הארוורד בארצות הברית. הוא חבר האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הוא עומד בראש "ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה" בירושלים. הוא רואה בעיסוק באסטרונומיה מצווה, בהתאם לדברי רבי יוחנן בתלמוד הבבלי: "מנין שמצוה על האדם לחשב תקופות ומזלות? שנאמר 'ושמרתם ועשיתם כי היא חכמתכם ובינתכם לעיני העמים' - איזו חכמה ובינה שהיא לעיני העמים? הוי אומר זה חישוב תקופות ומזלות". לדבריו המדע מחזק את האמונה באלוהים, ואין סתירה בין דת למדע.
פרסם מאמרים אקדמיים וחיבר שלושה ספרי מדע פופולרי. כתב סדרת ספרים בשם "צבא השמים", המכילה שלושה עשר כרכים, ובה הוא מבאר את הסוגיות הרבות של חז"ל הנוגעות לאסטרונומיה, ובפרט באסטרונומיה של הרמב"ם ביד החזקה. בספר הלימוד "לאן הולכים כוכבי הלכת?", שהוא ספר לימוד לבתי ספר, הוא כתב: "מאז אותו יום רביעי שבו נבראו השמש והירח והכוכבים, הם סובבים כל אחד במסלולם שקבע להם הקב"ה" וכן "אבל השמש אינה נעה כגולם, אלא גם היא נשמעת להשגחתו של הבורא יתברך, ולמשל בימי יהושע בן נון היא נעצרה בשמים ככתוב 'שמש בגבעון דום'". חיבר גם תוכנית לימודים באלקטרוניקה, המכילה 12 חוברות לימוד, ומעבדה באלקטרוניקה לגילאים 4 עד 12 שנה. כמאה אלף תלמידים השתתפו בתוכנית זו בבתי ספר יסודיים בכל רחבי הארץ.
כבעל ידע מעמיק באסטרונומיה ובהלכה, נחשב וידאל למומחה לעניין ברכת החמה, החלה מדי 28 שנה.
בנו הוא הרב חיים וידאל, דיין בבית הדין הרבני.
אוחילה (אלבום)

בעקבות האלבום

המופע "אוחילה" התקיים בפעם השנייה בערב יום הכיפורים ה'תשע"א, סמוך ליציאת האלבום לאור, וזכה אף הוא להצלחה שהובילה להפיכת המופע לקבוע, כשמידי שנה הוא עובר לאולם גדול יותר, והחל משנת ה'תשע"ה (2014) הוא מתקיים בבנייני האומה. המופע הרביעי, שהתקיים בערב יום הכיפורים התשע"ג, יצא לאור אף הוא כאלבום הופעה תחת השם "אחלה פניו" (2013).
וייט איירווייז

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 2005, ובתחילה הייתה שייכת לחברת התעופה הלאומית "טאפ פורטוגל" (75%) ולקבוצת "אברו" (25%). בסוף שנת 2006 היא נרכשה על ידי קבוצת התעופה "אומני".
המדאן

היסטוריה


המדאן נחשבת לאחת הערים העתיקות באיראן, ואף בעולם. היא מוזכרת בתנ"ך בשם אחמתא. נכבשה על ידי ממלכת אשור בשנת 1100 לפנה"ס, ועל פי ההיסטוריון היווני הקדום הרודוטוס, היא הייתה בירת מדי כ-700 שנה. במלחמת איראן-עיראק המדאן הייתה מוקד להפצצות של הצבא העיראקי. אחת ההפצצות הקשות ביותר התרחשה ביום שישי 25 ביולי 1981 בהתקפה זו, עשרות בתים נהרסו 97 אזרחים נרצחו ו-595 נפגעו.

בית הקברות

החפירות בבית הקברות החלו בעקבות גילוי של סרקופג קבורה מחרס על ידי ארכאולוגים. בעקבות הגילוי התרחבו החפירות והתגלה בית קברות שבו למעלה מ51 קברים. מהתקופה האחמנית, הסלווקית (בדרם מערב בית הקברות) והפרתית (בצפון מזרח בית הקברות). לפי המחקרים בית הקברות היה בשימוש למעלה מ-200 שנה.

זיהוי העיר אחמתא

הארכאולוגים מזהים גבעה עתיקה במרכז העיר כעיר העתיקה אחמתא. גודל הגבעה הוא כ30 דונם ונמצאים עליה מבנים רבים. בתוך העיר עברה רשת מפוארת של תעלות מים וביוב. החפירות המדעיות על הגבעה התחילו בשנת 1913 על ידי משלחת של צרפתיים ממוזיאון הלובר בפריז. עד היום לא נמצאו תוצאות חפירות אלו. מאז חפירה זו נערכו חפירות רבות שחשפו מאות פריטים שהיו על הגבעה. בעיר נמצאו לוחות רבות שמספרות את סיפור אחמתא ונמצאים במוזיאונים שונים ברחבי העולם. כמו כן נמצאו חפצי מתכת וכסף רבים בעתיקות.

זיהוי העיר שושן

יהודי העיר זיהו עיר זאת בתור שושן המקראית המוזכרת במגילת אסתר. כמו כן, בעיר מוזוליאום שמזוהה בקרב היהודים כקבר אסתר ומרדכי. במתחם הקבר היה גם בית כנסת ששימש את הקהילה היהודית במקום.

נמל התעופה המדאן

נמל התעופה בהמדאן החל לפעול ב-1930 ] בטיסות פנים וטיסות לסוריה. מאוקטובר של 1930 התחיל לפעול שדה התעופה במתכונת גדולה יותר עם טיסות יומיות ליותר ערים ושיתף פעולה עם 3 חברות תעופה. בנמל התעופה נוסעים בעיקר עולי רגל מוסלמים.

רכבת המדאן

קיימת מסילת רכבת מטהרן להמדאן באורך של למעלה מ-200 ק"מ. תוכנית זו עלתה למעלה מ-100 מיליארד תומאן.

הרכבל של המדאן

ליד המדאן קיים רכבל שעולה לכיוון הרי אלבנד לגובה של 800 מטרים. סביב אתר הרכבל קיים אתר סקי, באולינג, אתרי רכיבה על אופניים, בית קפה ובית מלון. להקמת הרכבל קמה התנגדות עזה מצד גורמים סביבתיים בעיר בגלל ההרס והאשפה הרבה שהוא גורם.

השכלה

בעיר קיימים 4 בתי ספר תיכון ומספר סמינרים ללימודי אסלאם.

ספורט

ב־9 ביוני 2007 הוקמה בעיר קבוצת כדורגל שמשתתפת בליגת איראן. בעיר קיימת גם קבוצת הוקי, נבחרת הוקי נשים, אצטדיון רכיבה, אתר סקי ואצטדיון מרכזי בעל 5000 מושבים.

נוצרים

במשך תקופה הייתה קיימת בעיר קהילה ארמנית גדולה שעם השנים נעלמה כיום נשארו ממנה מספר משפחות. בעיר הייתה קיימת גם כנסייה ארמנית.

יהודי העיר

בהמדאן הייתה קיימת עד לפני 50 שנה קהילה יהודית ענפה שמנתה כ-5000 נפשות. הקהילה התרכזה סביב מבנה של פי המסורת הוא קבר מרדכי ואסתר. בעיר היה קיים בית ספר יהודי של רשת אליאנס. רב הקהילה היה הרב מנחם שמואל הלוי ששימש גם כראש הקהל. אחרי שהרב לוי עלה לארץ ישראל שימש בתפקיד הרב מנחם דיין צדק . בשנת 1865 התרחשו רדיפות בקהילה שנפסקו בזכות התערבותו של השר משה מונטיפיורי. הקהילה עלתה ברובה לישראל ולארצות הברית ולפי הערכות נשארו בעיר כ-100 יהודים. ברחוב יחזקאל ובשכונת נווה יעקב בירושלים קיימים בתי כנסת "לעולי המדאן".
מלון וולדורף אסטוריה ירושלים

המלון

ביוני 1999 פירסמה הרשות לפיתוח ירושלים מכרז לשיפוץ והסבת המלון חזרה לייעודו המקורי, יחד עם מבנה בית המכס הסמוך שבפינת הרחובות אגרון ודוד המלך.  חברת רג'נסי (אז בעלת מלון מלון רג'נסי ירושלים) זכתה במכרז, אך המשבר בענף התיירות עקב האינתיפאדה השנייה עיכב את הוצאת הפרויקט אל הפועל. ב-2005 זכויות הפיתוח של המתחם נרכשו מחברת רג'נסי על ידי האחים רייכמן, יזמי נדל"ן חרדים מקנדה, תמורת 20 מיליון דולר. 
בשנת 2008 חתמו האחים רייכמן על הסכם עם רשת מלונות הילטון להפעלת המלון תחת מותג העל היוקרתי של הרשת, וולדורף-אסטוריה. בשיפוץ המלון נוספו לבניין המקורי אגף חדש ו-6 קומות נוספות, כך שבמלון הנוכחי 230 חדרים לעומת 140 במלון המקורי. התב"ע של המבנה הוכנה על ידי האדריכל דוד קרויאנקר, המומחה בחקר מבנים ישנים בירושלים, והאדריכל יהודה פייגין הופקד על מלאכת הבנייה. על עיצוב פנים המלון הופקד האדריכל הטורקי סינאן כפאדר. קבלן הבנייה היה נתנאל שטרן בע"מ.
חזית המלון נשמרה שלמה לחלוטין לכל אורך הבנייה, ושאר המלון נהרס ונבנה מחדש. אולם הכניסה שנדון לשימור, נהרס  לשם בניית החניון לאחר שצולם ותועד ואז נבנה מחדש במתכונתו המקורית. כל הבניין נסרק בבדיקת לייזר לצורך הכנת תוכניות בנייה שכן המקוריות אבדו במהלך השנים.
בחזית המלון נהרס מבנה בית המכס ועל מקומו הוקם אגף נוסף ובו דירות המסונפות למיזם. כהתאמה לאירוח קהל דתי, בחצר הפנימית של המלון נבנתה רחבה המקורה בחיפוי זכוכית הנפתח לצורך בניית סוכה.  בבית המלון שתי מסעדות כשרות, האחת חלבית והשנייה בשרית. כמתוכננת פתיחתם של שתי בריכות שחייה נפרדות לנשים ולגברים ושני חדרי ספא נפרדים.
על השטח בו ניצב בית המכס נבנה אגף בן 8 קומות ובו 30 דירות יוקרה. למרות שבמקור הכניסה לבית המכס הייתה מהכיוון הנגדי, במבנה החדש הכניסה היא מול הכניסה למלון כדי להדגיש את הרחבה שלפני המלון. כמו כן ניכר הבדל בולט בעיצוב במבנים שכן בבניין הדירות שולבו מוטיבים הנותנים לבניין מראה טבעי לבית ירושלמי כגון קשתות וכרכוב. בקומות שנוספו למבנה המלון לא שולבו מוטיבים אלו, כדי להדגיש שאלו קומות חדשות שנוספו על הבניין המקורי.
בדצמבר 2017 מכרו בניו של פול רייכמן את המלון לאיש העסקים הצרפתי-יהודי מישל אוחיון תמורת 160 מיליון דולר.

הפעלת המלון

אזור שכונת ממילא, שבו ממוקם המלון, הוא אזור שוקק תיירות. המלון ממוקם בין הרחובות אגרון והמלך דוד, בסמוך למלון המלך דוד, מלון מצודת דוד ומלון ממילא.
לוולדורף אסטוריה קולקשן 26 בתי מלון ברחבי העולם, מתוכם 16 בארצות הברית, בהם מלון וולדורף אסטוריה המפורסם בניו יורק.
אברהרד ארנולד

ביוגרפיה

ארנולד נולד בקוניגסברג, במזרח פרוסיה, גרמניה כילדם השלישי של קארל פרנקלין ואליזבת (וויאט) ארנולד. אביו היה דוקטור לתאולוגיה ופילוסופיה. סבו היה כומר במנזר של כנסיית העם האוונגליסטית של המחוזות הישנים של פרוסיה. ילדותו של ארנולד הייתה בלתי שגרתית. בשנת 1899, בגיל 16, ארנולד חווה שינוי פנימי, שבו הוא הכיר בקבלה ובמחילת החטאים של האל, וחש בקריאתו "לבוא ולהיווכח באמת שלו". לאחר סיום בית הספר, ארנולד למד חינוך, פילוסופיה ותאולוגיה בברסלאו, הלה והרלאגן. הוא עסק במלאכת נוער נוצרי באוונגליוזם בקרב עניים באמצעות צבא הישע. במהלך שהותו בהלה, הוא לקח חלק בתנועת הסטודנטים הגרמנים הנוצרים, ובמזכירות הכללית. בשנת 1907 הוא ואשתו פון הולנדר עזבו את כנסיית העם. עבודתו במסגרת צבא הישע הגבירה את הסימפתיה שלו אל המעמדות המדוכאים וחיזקה את עמדתו להטפה בזכות המרה וגאולה. בזמן שהותו בהלה הוא הכיר את אמי פון הולנדר ונשא אותה לאישה בשנת 1909. ארנולד היה מרצה מבוקש במאה ה-20 בגרמניה. הוא היה מוטרד מהקשר בין הכנסייה למדינה ובשנת 1908 בגיל 25 הוא הוטבל ונטש את כנסיית העם הפרוטסטנטית. בשנת 1925 הוא נעשה לעורך של "די פורכה" (התלם), כתב העת של תנועת הסטודנטים הנוצרים, והעורך של "דאס נויה וורק" (היוזמה החדשה), שיצא לאור בשלוכטרן, גרמניה בשנת 1919. 
בגיל 37 הוא זנח את חיי המעמד הבינוני ועזב עם אשתו וילדיו לכפר סאנרץ במרכז גרמניה. הוא ייסד קהילה עם שבעה מבוגרים וחמישה ילדים. שם הם ניסו ליישם את מה שארנולד האמין לגבי רוח הקודש שנגלתה אליו. האתיקה של הקהילה התבססה על "הדרשה על ההר" של ישו. הקהילה חוותה גם קשים וגם גדילה, אך עד למחצית שנות העשרים החווה בסאנרץ הייתה קטנה מדי. בשנת 1926 הם רכשו חווה במחוז פולדה וייסדו את קומונת ברודרהוף של הריין. כאשר ארנולד גילה כי קומונות ההוטרייט עדיין קיימות בצפון אמריקה, הוא יצר עימם קשר והחל בתהליך של חילופי מכתבים. בשנת 1930 הוא נסע לאמריקה, נשאר שם כשנה וביקר את קהילות ההוטרייט בארצות הברית ובקנדה. בדצמבר של אותה שנה הוא נשלח על ידם כמיסיונר לאירופה. 
בנובמבר 1933, פלש הגסטאפו לקהילת הברודרהוף בחיפוש אחר אמצעי לחימה וספרות אנטי-נאצית. אלה סגרו את בית הספר של הקהילה. הקהילה שלחה את תלמידי בית הספר לשווייץ, וחיפשה מקום חדש לבסס אותה בו. כאשר המורה שנשלח מטעם הממשל הגיע בשנת 1934 הוא לא מצא שום תלמידים ללמד. רכוש אשר נאסף באלפים בליכטנשטיין ובמרץ 1934 הברודרהוף של אלם נוסדה. ארנולד סבל שנתיים מחייו מפציעה ברגלו שאף הובילה למותו, בזמן שניסה להוביל את קהילתו למקום מקלט. למרות זאת, הוא נותר פעיל במסעות, הרצאות וכתיבה עד למותו בדרמשטדט ב-22 בנובמבר 1935. 
אמי פון הולנדר ארנולד האריכה ימים מבעלה ב-45 שנים, והובילה את הברודרהוף לאנגליה, פראגווי ובסופו של דבר לארצות הברית. היא נפטרה בניו יורק ב-15 בינואר 1980, בגיל 95. 
החזון של ארנולד ממשיך כיום בקהילות ברודרהוף בארצות הברית, אנגליה, גרמניה ואוסטרליה. בנו ונכדו של ארנולד המשיכו בדרכו בהנהגת הברודרהוף. בנו של ארנולד, יוחנן היינריך ארנולד (1913-1982) הנהיג את הקהילה משנת 1962 ועד ל-1982, ובנו של היינריך, יוחנן כריסטוף ארנולד הנהיג אותה משנת 1983 ועד 2001. ארנולד השיג תמיכה רבה מעבר לברודרהוף אשר כיבדו את תורתו, תוך כדי שהאמינו כי צורת החיים של הקהילה איננה הכרחית.