google/wiki40b huggingface dataset:
תחנת הרכבת אחיטוב

היסטוריה

התחנה הוקמה על ידי הטורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה במסגרת הנחת שלוחת מסילה מטולכרם אל יערות האלונים שמצפון לחדרה לצורך העברת חומרי גלם לבניית המסילה לחצי האי סיני ולהסקת קטרי הקיטור. התחנה הוקמה מצפון לכפר הערבי קאקון לצרכים תפעוליים. לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים הוארכה המסילה לחיפה ושימשה את רכבות הנוסעים בקו חיפה - לוד - קנטרה שפעלו תחת הרכבת המנדטורית. בשנת 1937 החלו לעצור בתחנה שנקראה "קאקון" רכבות נוסעים ושירתו את תושבי הכפר הסמוך. במהלך המרד הערבי הגדול, במרץ 1938, הותקפה התחנה על ידי אנשי הכנופיות. בלילה שבין 31 במאי ל-1 ביוני 1938 תקפה כנופיה ערבית את התחנה, הוציאה ממנה את העובדים והעלתה את התחנה באש. בעקבות זאת הודיעה הנהלת הרכבת על ביטול התחנה. 
אחרי מלחמת העצמאות, בשנת 1949 נפתח קו הרכבת מחיפה ל-תל אביב ולירושלים דרך המסילה המזרחית ושם התחנה שונה ל"אחיטוב". עם פתיחת מסילת החוף בשנת 1953 צומצם מאוד שירות הנוסעים בתחנה והיא שימשה בעיקר רכבות משא. בתחילת שנות ה-60 שימשה התחנה לפריקת הצינורות ששמשו לבניית המוביל הארצי. הצינורות הובלו על גבי קרונות משא שטוחים ממפעל "יובל-גד" שבאשקלון אל התחנה, שם נפרקו וגולגלו באמצעות טרקטורים אל התעלה שנחפרה בתוואי המוביל הארצי.
בשנת 1968 נסגרה התחנה סופית.
מצפון לתחנה קיים מבנה איתות שנבנה על ידי הבריטים. שימש לניתוב הרכבות.

תוכניות עתידיות

במסגרת פיתוח מסילות הרכבת ותכנון מחדש של המסילה המזרחית מתוכננת הפעלתה מחדש של התחנה במהלך השנים הקרובות. התחנה החדשה אמורה לשרת את תושבי היישוב אחיטוב ויישובי עמק חפר הסמוכים.
מנשר לאמנות

היסטוריה

במנשר מתקיימים לימודים לתואר ראשון במדעי הרוח בשיתוף האוניברסיטה הפתוחה, כמו גם לימודים חלקיים, קורסים בודדים ולימודי המשך. הלימודים בבית הספר מתרכזים בתחומי הקולנוע, האמנויות החזותיות והכתיבה.
על פי אתר בית הספר, מנשר לאמנות "פועל לקידום, לחקירה ולחיפוש של שפות חדשות, של שיתופי פעולה בין תחומי היצירה והלימוד השונים, של עשייה משותפת המכוונת למעורבות חברתית, ציבורית ופוליטית וכן גם עשייה אישית, המחפשת דרך לדיאלוג עם קהל". המגמה לקולנוע של בית הספר תוארה כמקום כאוטי "שמאפשר לסטודנטים שמחפשים קולנוע אוף-ז'אנרי לעוף".
בית הספר ממוקם ברחוב דוד חכמי 18, בשכונת הרכבת בתל אביב. מתחם מנשר כולל גם גלריה לאמנות עכשווית, אולם הקרנות ובית קפה. במקום נערכים סימפוזיונים, דיונים על תערוכות ואירועים שונים הפתוחים לקהל הרחב. באוגוסט 2009 פורסמה תוכנית להקמת מבנה חדש לבית הספר, בחלק משטחה של התחנה המרכזית הישנה של תל אביב.
מדי שנה מפרסמת מחלקת הכתיבה של בית הספר אסופה בשם "דיבור". בין בוגרי בית הספר נמנים מני יעיש, אסף קורמן, מייסלון חמוד, אודי כגן הגר בן אשר, דקלה אלקסלסי, שירי זינגר, סיון שיקנאג'י, חני כבדיאל ויוצרים נוספים.
מנשר היא חברה לתועלת הציבור (חל"צ). ביולי 2008 הייתה מנשר חלוצה מבין המכללות לאמנות לעבור להעסקה רצופה ותנאי פנסיה הוגנים, לכלל המרצים והעובדים].
הממלכה הסלאוקית

עלייתה של הממלכה הסלאוקית

לאחר מותו של אלכסנדר מוקדון ב-323 לפנה"ס, שטחי האימפריה הפרסית אשר בשליטתו חולקו בין הגנרלים אשר שירתו אותו על ידי פרדיקס, אשר תפס את מקומו של אלכסנדר לזמן קצר אחר מותו, במה שנודע מאז כחלוקת בבל (the Partition of Babylon).  החלוקה גררה מחלוקות בין הגנרלים, ולאחר חלוקה נוספת, מפקד חיל הפרשים סלאוקוס הראשון תפס את מקומו כמלך בבל בשנת 312 לפנה"ס, אשר נחשבת כשנת היווסדה של הממלכה הסלאוקית.

התרחבות הממלכה

סלאוקוס, אשר היה בעל אמצעים צבאיים וחוזק פוליטי, החל להשתלט על אזורים נרחבים במזרח התיכון ואסיה המערבית של ימינו. בשיא התרחבות האימפריה מזרחה, הגיע סלאוקוס להודו (פקיסטן של ימינו), שם נלחם על טריטוריה במשך שנתיים. סיום הקרבות הביא הסכם בין סלאוקוס וצ'נדרגופטה מאוריה, קיסר הודו, אשר מסר לסלאוקוס 500 פילי מלחמה בתמורה לתום העוינות וחלק נרחב מהאדמות המזרחיות אותן כבש. לאחר מכן, פנה סלאוקוס להרחבת הגבול המערבי של ממלכתו, וכבש את צפון סוריה ואנטוליה (רובה של טורקיה של ימינו), בקרב איפסוס (301 לפנה"ס), אשר סימל את התפוררותה הסופית של אימפריית אלכסנדר מוקדון.

החלשות הממלכה

לאחר כיבוש אסיה הקטנה, החל סלאוקוס להתקדם לעבר יוון, ובכך להשלים את כיבוש ממלכתו של אלכסנדר מוקדון המנוח. אך בשנת 281 לפנה"ס נרצח סלאוקוס בידי תלמי קראונוס שחשק בכס מלכות מוקדון אשר היה שייך לסלאוקוס. יורשיו של סלאוקוס לא צלחו במטרת שימורה של הממלכה, ובין השנים 231-281 לפנה"ס שטחים רבים של הממלכה הכריזו על עצמאותם או נכבשו על ידי יריבי הממלכה.
ירידת כוחה של הממלכה פסק עם עלייתו של אנטיוכוס השלישי לכס המלכות בשנת 223 לפנה"ס, בגיל 19. במהלך כהונתו, אנטיוכוס השלישי כבש חזרה את כל השטחים אשר היו בידי סלאוקוס הראשון. בניסיונו להשתלט על שטחים מיוון, נכנס אנטיוכוס למסלול התנגשות עם האימפריה הרומית אשר הביא לסכסוך שהסתיים עם תבוסת צבאו של אנטיוכוס, ולמעשה לתחילת סוף קיומה של הממלכה הסלאוקית.
מנוחה בקרמן

ביוגרפיה

נולדה בישראל לרב דב צבי רוטשטיין ולדבורה שקול, בתו של הרב ישראל יצחק שקול. בהיותה בת תשע עברה להתגורר בחו"ל עם משפחתה למשך שש שנים.
בשנת 1981 הוציאה לאור את ספרה הראשון, 'ילדי שי מגלים תושיה', הספר הראשון בסדרת ילדי שי. הספר היה יוצא דופן בספרות החרדית שלא היה רגיל לסוגה הזאת, והפך לרב מכר בציבור החרדי. מאז הוציאה עשרות ספרים לכל הגילאים. 
בקרמן כתבה גם ארבעה ספרים למבוגרים. בספריה היא נוגעת לעיתים  גם בנושאים רגישים, בהם כאלה הנחשבים טאבו בעולם החרדי: גירושין, מוות, אימוץ, חזרה בתשובה ושידוכים.
בשנת 2007 הצטרפה בקרמן כחברה ללשכת עורכי הדין, ופתחה משרד עצמאי.
עמוד האש (סרט)

עלילה

הסרט מספר על מלחמת העצמאות באזור הנגב. עלילת הסרט היא ספור מקובל בקולנוע המלחמתי של "לכודים מאחורי קווי האויב", אך עם הייחוד שבכוח ישנה גם חיילת (נחמה הנדל). הכוח מגלה שהאויב זומם להשמיד עיר בישראל, ובמסע חזרה למפקדה, בניסיון להביא הביתה את הידיעה, נותרים רק שניים, החיילת והחייל דוד (לורנס מונטיין), אשר גם מתאהבים במהלך המסע.
הסרט צולם בקיבוץ רביבים וחברי הקיבוץ וגרעיני נח"ל שימשו כניצבים.
שחקנים נוספים: אורי זוהר בתפקיד יוסי ומיכאל שילה בתפקיד אורי.
הסרט יצא בשנת 1963 גם בגרסה אנגלית בשם "The Pillar of Fire".
סרט עם קתרין דנב

תקציר

שני גברים מזדקנים (דני שגב ורפי קלמר) יוצאים למסע בעקבות שמועה שקתרין דנב האגדית מתארחת בחווה מבודדת בנגב, בה מעניק חבר ילדות שלהם טיפולים במין טנטרי לנשים מכל העולם. לצמד הגברים מצטרפות שתי נשים: האחת היא נטלי (אסיה נייפלד), נערת ליווי יפהפייה שנמלטת מסרסוריה, והשנייה היא פנינה (רות פרחי), דודתו הקשישה של אחד מהם, שהגיבורים מקווים כי פגישה עם כוכבת הקולנוע הנערצת עליה תחולל נס ותעיר אותה מן התרדמת אליה היא נפלה. במהלך המסע נאלצים מנו והלפרין להיאבק בסרסוריה של נטלי שיעשו הכל כדי להחזיר לחזקתם את נערת הליווי היוקרתית, וגם בכנופיה של מבריחים בדואים שמבקשים למכור את נטלי לבית המלוכה הסעודי, כדי שתינשא לאמיר פהד שהתאהב בתמונתה.
ינס לקמן

קריירה מוזיקלית

בין 2000 ל-2003 הקליט והפיץ לקמן את רוב חומריו באופן פרטי על גבי דיסקים צרובים. מכיוון שאחד משיריו באותה תקופה נקרא Rocky Dennis' Farewell Song to the Blind Girl ("שיר הפרידה של רוקי דניס לנערה העיוורת"), בהשפעת הסרט "מסכה", התייחסו אל לקמן בשוגג בשם "רוקי דניס". לקמן אמר כי מדובר היה ב"טעות": "מישהו חשב שזה שמי האמיתי כי כתבתי עליו שיר, ואז הרדיו אימץ את השם ולא הייתה לי הזדמנות לשנות את זה". לקמן יישב את הבלבול ב-2004 עם הוצאת מיני-אלבום בשם Rocky Dennis in Heaven.
ב-2003 הוציא לקמן באופן עצמאי מיני-אלבום נוסף בפורמט תקליט 7 אינץ' בשם Maple Leaves. בזכות הפצת ההקלטה גם על גבי דיסקים בעזרת חברת התקליטים העצמאית Service Records משוודיה באותה שנה, הפך לקמן לאמן ידוע במדינה. השירים Maple Leaves ו-Black Cab נוגנו לעיתים קרובות ברדיו הממלכתי בשוודיה, וזמן קצר לאחר מכן הוחתם לקמן בחברת התקליטים האמריקאית Secretly Canadian להפצת אלבומיו מחוץ למדינה.
עם חברת התקליטים החדשה יצא לקמן לסיבוב הופעות עולמי והוציא ב-2004 את אלבום הבכורה When I Said I Wanted to Be Your Dog. האלבום הכיל שירים שהוקלטו בין 2000 ל-2004, והופצו באופן עצמאי בעבר בחלקם. הסינגל You Are the Light מתוך האלבום הפך ללהיט רדיו מצליח, הוא לווה בקליפ ששודר לעיתים קרובות בערוץ MTV הנורדי וב-ZTV. בשוודיה הגיע האלבום למקום השישי במצעד הלאומי. לקמן היה מועמד לשלושה פרסי גראמי שוודיים, שלושה פרסי P3 Guld ושלושה פרסי מניפסט - כולם בשוודיה. האלבום הוכתר כאלבום השנה על ידי מגזין הצעירים השוודי Nöjesguiden.
בדצמבר 2003 הופיע לקמן עם חוזה גונזלס באולם הקונצרטים של גטבורג, הופעה שצולמה ושודרה בטלוויזיה הממלכתית בשוודיה ב-2005. ביוני של אותה שנה יצא דיסק האוסף, Oh You're So Silent Jens. הוא איגד את שלושת המיני-אלבומים הראשונים של לקמן, ונוספו לו כמה שירים אחרים. גרסת הכיסוי של לקמן לשיר Your Beat Kicks Back Like Death של סקאוט ניבלט הופיע באוסף SC100 של Secretly Canadian.
ב-5 בספטמבר 2007 הוציא לקמן את אלבומו השני בשוודיה, Night Falls Over Kortedala. האלבום יצא בהפצה עולמית ב-7 באוקטובר באותה שנה והגיע למקום ה-192 במצעד 200 האלבומים של בילבורד ולמקום ה-24 במצעד העצמאי. עם יציאת האלבום נתן לו אתר ביקורות המוזיקה פיצ'פורק ציון של 9 מתוך 10. האלבום נכלל במקום ה-23 ברשימת האלבומים הטובים של אותה שנה של המגזין וילג' ווייס, אשר סקר את דעתם של 577 מבקרי מוזיקה, והופיע גם ברשימת האלבומים הטובים של השנה של ה-New York Times.
ב-2012 יצא אלבומו השלישי של לקמן, I Know What Love Isn't.
במשך השנים התאפיינו הופעותיו של לקמן בסגנונות שונים: לעיתים הוא נוהג להופיע לבדו עם גיטרה ונגן דיסקים; לפעמים הוא מבצע גרסאות א-קפלה של שיריו; ובפעמים אחרות הוא מופיע בליווי מקהלה ורביעיית כלי מיתר. בסיבוב ההופעות שקיים ב-2008 לווה על ידי להקה שהורכבה כולה מנשים לבושות לבן, שהוסיפו קולות רקע ואף כלי נשיפה.
שגר ושכח

שגר וּשכח היא היכולת של רקטה או נשק מונחה לפעול עצמאית לאחר השיגור.
בעוד נשק מונחה מסורתי חייב הנחיה מתמשכת על ידי מפעיל הטיל (לדוגמה - טיל נגד טנקים מדור א' או ב', משתמש לרוב בתיל מקשר או בקשר רדיו על מנת ליצור קשר רציף בין המפעיל שממשיך לכוון את הטיל אל המטרה, לבין הטיל עצמו), נשק מתקדם יותר בעל, מערכת ניווט אינרציאלית או GPS, מסוגל להנחות את עצמו אל המטרה גם ללא התערבות המפעיל, ולמעשה מאפשר למפעיל לעזוב את עמדת השיגור או לבצע שיגור נוסף. טילים מסוימים יכולים אף לאתר עצמאית את המטרה, גם אם היורה מעולם לא היה איתה בקשר עין, באמצעות רב"ת.
דוגמאות לטילי שגר ושכח הן: AGM-65 מווריק, AGM-114 הלפייר, ספייק והרפון.
כמו כן, ישנם כטבמי"ם שניתן להפעיל בשיטת שגר ושכח, כמו הפוטרוס האיראני.
אפשרות לעדכן את מסלול מעוף הנשק לאחר השיגור, באמצעים בעלי יכולת שגר ושכח, נקראת "שגר ועדכן".
לעיתים הביטוי "שגר ושכח" מתייחס לאמצעים פחות מתקדמים, שאינם בעלי יכולת שליטה מרחוק, כמו ברקטות ואף בטילי אוויר-אוויר מונחי חום, בהם אין למשגר או לטייס בהתאמה, יכולת להשפיע על מעוף הטיל לאחר שיגורו.
בעברית מודרנית מקובל להשתמש בצירוף זה בהשאלה, כאשר מייחסים תכונה לאדם, למכונה או למנגנון ממוחשב המשלים נאמנה את כל המשימות שמוטלות עליו, מבלי שמפעיליו יצטרכו לעקוב אחריו ולוודא את ביצוע המשימה.
מסכת סוכה

מַסֶּכֶת סֻכָּה היא המסכת השישית בסדר מועד, במסכת זו חמישה פרקים אשר עוסקים בארבע מצוות הנוהגות בחג סוכות.
שני הפרקים הראשונים במסכת עוסקים בדיני עשיית הסוכה ומצוות הישיבה בה. בפרק השלישי דנים בהלכות ארבעת המינים. בפרק הרביעי ממשיכים לדון בהלכות אלה בנוסף למצוות הערבה למזבח ומצוות ניסוך המים. הפרק החמישי מתאר את שמחת בית השואבה במקדש, וכן מוסיף פרטים על קרבנות מוספי החג ועוד עניינים מסדרי המקדש.
בתלמוד בבלי בדפוס וילנא יש למסכת זו 55 דפים ובכתב יד מינכן יש למסכת זו 17 עמודים.

מיקומה של המסכת בסדר מועד

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון בענייני שבת (מסכתות שבת ועירובין), פסח, שקלים ויום הכיפורים (מסכת יומא), הגיע תור שלוש הרגלים, ומכיוון שענייני פסח כבר נדונו במסכת פסחים, ובשבועות נותרו לדיון רק ענייני יום טוב, ראוי היה שמסכת ביצה תסודר לפני מסכת סוכה. עם זאת, מפאת ריבוי המצוות בחג הסוכות, סודרה מסכת סוכה לפני מסכת ביצה.
חדף המים

מאפיינים

החדף מצוי מדרום ובמרכז אירופה וספרד עד רוסיה וטורקיה. הפרטים האחרונים מסוג זה נראו בנחל כזיב על ידי אלכסנדר זיד ומאז נכחדו מנוף ארץ ישראל.
חדף המים חי באזורים לחים - ביצות וחופי נחלים ומבלה את רוב זמנו בשחייה במים, בהם הוא מוצא את מזונו - רכיכות, חיפושיות, סרטנים, דו-חיים ואף דגים קטנים, אותם הוא תוקף באמצעות הריר הרעיל שלו.
חדף המים הוא יצור יחידני, שאינו נוטה להתלהק. פרטים ממין זה נוהגים להימנע אחד מחברתו של השני על ידי ציוצים שחלקם על שמיעתים, אך כאשר הם אינם מצליחים בכך עלולות לפרוץ מריבות. 
בתום הריון של 24 ימים, ממליטה הנקבה שגר של 3–12 (אך בדרך כלל 5–6) גורים ומטפלת בהם לבדה עד עזיבתם את הקן, בגיל 5-6 שבועות.
פארק זריאדיה

פארק  "זריאדיה" (ברוסית: Парк Зарядье) הוא פארק עירוני הממוקם ברובע ההיסטורי "זריאדיה"  במרכז מוסקבה ליד הכיכר האדומה. הפארק נפתח ב-9 בספטמבר 2017 במעמד נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין.
הפארק נבנה באתר של מלון רוסיה שהיה אחד מבתי המלון הגדולים בעולם לפני שנהרס.  בניית הפארק החלה באפריל 2015 והפארק נפתח לציבור בספטמבר 2017 במלאת 870 שנה לעיר מוסקבה. 
הפארק ממוקם על שטח של 13 הקטר. המאפיין העיקרי של הפארק הוא שרוב האובייקטים שלו  "מוסתרים" מתחת לנוף. כל השטח של הפארק חולק לארבעה אזורי אקלים: יער, ערבה, טונדרה, ומישור הצפה.
בפארק אמפיתיאטרון, אולם קונצרטים, מרכז מדיה, מוזיאון תת-קרקעי, מערת קרח, ו"גשר צף" עם נוף לקרמלין. בפארק יש גם 430 מקומות חנייה בחנייה תת-קרקעית.
פארק זריאדיה נכלל ברשימת 100 המקומות הטובים ביותר בעולם של מגזין טיים לשנת 2018
פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו

פרטי הפיגוע

האירוע החל בסביבות השעה 2:00, כשהמפגע הגיע למועדון חמוש ברובה סער מסוג זיג-זאואר MCX ובאקדח מסוג גלוק 17.‏
 לפי דברי מפקד משטרת אורלנדו ג'ון מינה, התפתח בינו לבין מאבטח המועדון קרב יריות שבסיומו הצליח המפגע להיכנס לתוך המועדון, כשהוא יורה לכל עבר ולוקח עשרות בני ערובה. בסביבות השעה 5:00 גרמה המשטרה לפיצוץ מבוקר שנועד להסיח את דעתו של המפגע ולוחמי הכוח המשטרתי המיוחד פרצו למועדון עם רכב משוריין. במהלך חילופי האש נהרג המפגע ולפחות שוטר אחד נפצע.

המפגע

הרשויות זיהו את המפגע כעומר מאטין, אזרח ארצות הברית שנולד בניו יורק להורים שהיגרו מאפגניסטן, תושב פורט פירס, במחוז סנט לוסי שבפלורידה, בעל נטיות לאסלאם הרדיקלי. עוד צוין כי מאטין החזיק בנשק ברישיון כחלק מעבודתו כמאבטח.
מנהל ה-FBI, ג'יימס קומי, דיווח כי מאטין התקשר למשטרה שלוש פעמים במהלך האירוע, וקשר עצמו למספר ארגוני טרור שונים. בשיחות הטלפון מאטין אמר שהוא מבצע את הפיגוע למען מנהיג המדינה האסלאמית, וכן שהוא שאב השראה ממבצעי הפיגוע במרתון בוסטון ומאנוואר אל-אוולקי, שהיה טרוריסט בכיר באל-קאעידה. קומי הוסיף: "הוא הפגין תמיכה כללית בארגונים איסלאמיים קיצוניים, אבל יש בלבול בנוגע למניעיו."
מדיווחים שונים עלה כי מאטין התמודד בעצמו עם נטיות הומוסקסואליות, אותן ניסה להדחיק על ידי שנאה עזה, וייתכן כי גורם נוסף שהביא להתקפה הרצחנית, מלבד ההקשר האסלאמי, הוא הומופוביה מופנמת עזה.
לאחר הפיגוע לקח ארגון המדינה האסלאמית את האחריות לפיגוע.

לאחר הפיגוע

חמישה חודשים לאחר הפיגוע נערך מצעד הגאווה ה-12 באורלנדו שהוקדש לזכרם של הרוגי הפיגוע ובו צעדו מאה וחמישים אלף משתתפים. את הצעדה הובילו משפחות ההרוגים וניצולי האירוע, כשאחריהם צעדו 49 אנשים עם עפיפונים בדמות מלאכים. 49 הצלבים שהוצבו ברחבת המרכז הרפואי באורלנדו, הוצבו מחדש במרכז ההיסטורי של העיר.
סווינג

סווינג הוא תת-סגנון בתוך הג'אז שהתפתח בשנות ה-20 של המאה ה-20 ומאופיין בקצביות שיש לה ביטוי חיצוני בתנועה בולטת לעין (של מתופף, של רגל, אצבע צרידה או תנועת גוף), או קלילות והתאמה לריקוד. שמו ניתן לו מהתכונה של קטע ג'אז או של ביצועו, הגורמת לו להישמע קליל, במקצב מיטלטל קלות ומעט קופצני. כדי ליצור את תחושת הסווינג משתמשים במקצב של ארבעה רבעים, והדגשים הם על הרבע השני והרביעי (בשונה ממוזיקה קלאסית ורוק בו הדגשים הם ברבע הראשון ובשלישי). כמו כן המקצב מחולק לצמדים של שמיניות. שמיניות אלו נקראות "שמיניות סווינג" ולעיתים נשמעות כטריולה שאורך השמינית הראשונה בה הוא רבע.
בין מובילי הביג בנדס המפורסמים בתחום הסווינג נמצאים בני גודמן, קאונט בייסי ודיוק אלינגטון.
יש גם סגנון ריקוד הנקרא סווינג.
בג'אז המודרני משתמשים לרוב במקצב סווינג.
הסווינג היה אסור בגרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם השנייה כיוון שנכתב גם על ידי יהודים ושחורים. מועדוני סווינג היו בלתי-חוקיים ונסגרו על ידי הממשל הנאצי. הסרט "נערי הסווינג" עוסק בתקופה זו ובהתמודדות בני הנוער (שנקראו "נערי הסווינג") עם האיסור על שמיעת וריקוד לצלילי הסווינג.
ה"סווינג הצועני" נוצר על ידי הגיטריסט הצועני ג'אנגו ריינהארדט שנחשב אחד מנגני הג'אז האירופאיים הבודדים שהשפיעו גם על הג'אז האמריקאי.
במאה ה-21 זכה הסווינג לתחייה, כחלק מאופנת הרטרו והווינטג' המאפיינים זרם תרבותי זה.
ראשד חוסיין

ביוגרפיה

חוסיין נולד ב-1936 בכפר מוסמוס שבואדי ערה. בשנת 1944 עבר עם משפחתו לחיפה, ובשנת 1948 עזב אותה. לאחר שסיים את לימודי התיכון עבד שלוש שנים כמורה, אולם פוטר עקב פעילותו הפוליטית. בשנות החמישים והשישים היה העורך של "אלמרצאד", "אל-פאג'ר" ו"אל-מוסוואר", שלושה ירחונים בערבית שיצאו לאור על ידי מפ"ם. בשנת 1967 נסע לארצות הברית ובשנת 1971 נסע לסוריה והיה ממייסדי מרכז המחקר הפלסטיני ועבד בעבור המחלקה העברית ברדיו סוריה. בשנת 1973 ברח לארצות הברית ושימש שם כעיתונאי של סוכנות הידיעות הפלסטינית וואפא.
בשנת 1974 הופיע בסרטו של הבמאי ליונל רוגוזין "Arab Israeli Dialogue", בדו-שיח עם הסופר הישראלי עמוס קינן, שעסק בשורשי הסכסוך ובדרכים אפשריות לפתרונו.
ב-1 בפברואר 1977 מת בשריפה שפרצה בבית המלון שבו שהה בניו יורק. הוא נקבר בכפר הולדתו מוסמוס.
כתיבתו עסקה בנושאים לאומיים פלסטיניים. כמו כן עסק בתרגום, הוא תרגם לערבית שירים של חיים נחמן ביאליק ולעברית תרגם שירי עם ערבים. שירו "אשה אנאלפביתית" תורגם על ידי נתן זך ובוצע בלחן של שפי ישי על ידי חוה אלברשטיין באלבומה "שיר במתנה".
בשנת 1967 יצא לאור בהוצאת דביר הספר "דקלים ותמרים", שכלל מבחר תרגומי שירה ערבית שתרגם בצוותא עם נתן זך.
מבחר משירתו של חוסיין תורגם לעברית על ידי ששון סומך ופורסם באנתולוגיות שונות.
הארמייה ה-13 (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה בספטמבר 1939 על בסיס קבוצת הצבא אודסה, כחלק מהחזית האוקראינית, והועמדה תחת פיקוד פיליפ פרוסינוב. הארמייה השתתפה בפלישת ברית המועצות לפולין, וב-13 בספטמבר שונה שמה להארמייה ה-13. לאחר סיום הקרבות פורקה הארמייה.
ב-25 בדצמבר 1939 הוקמה הארמייה מחדש, והועמדה תחת פיקוד ולדימיר גרנדאל. הארמייה השתתפה במלחמת החורף כנגד פינלנד, ובאפריל 1940 פורקה הארמייה.
ב-5 במאי 1941 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מהחזית המערבית, ולמפקדה מונה פיוטר פילאטוב. הארמייה לחמה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק, וספגה בהם אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרבות הקשים סביב מוסקבה, ולאחר מכן השתתפה במתקפת הנגד הרוסית באזור מוסקבה. בקיץ 1942 לחמה הארמייה במבצע וורונז'-וורושילובגרד, ובחורף 1943 לחמה הארמייה במבצע וורונז'-קסטרונסק. בקיץ 1943 לחמה הארמייה בקרב קורסק, ולאחר מכן לחמה הארמייה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי. בקיץ 1944 לחמה הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז', ובחורף 1945 נטלה חלק במבצע ויסלה-אודר. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרב על ברלין ובקרב על פראג, ולאחר מכן נטלה חלק במיגור צבא השחרור הרוסי של אנדריי ולאסוב.
לאחר המלחמה הייתה הארמייה חלק מהמחוז הצבאי הקרפטי, ולאחר קריסת ברית המועצות נהייתה חלק מצבא אוקראינה.
קוטב שמיימי

הקוטב השמיימי הוא הנקודה הדמיונית על כיפת השמים שמהווה את נקודת המפגש של ציר כדור הארץ איתה. קיימות שתי נקודות כאלו: הקוטב השמיימי הצפוני והקוטב השמיימי הדרומי. סיבוב כדור הארץ על צירו גורם לכך שכל גרמי השמים נראים כאילו הם נעים במעגל סביב הקטבים.

זיהוי הקטבים השמיימיים

זיהוי הקטבים מאפשר לצופה לדעת את במדויק את הכיוון של הצפון הגאוגרפי או של הדרום הגאוגרפי ומכך להסיק את שאר הכיוונים. כמו כן, מדידת גובהו של הקוטב מעל האופק מאפשר לדעת במדויק את קו הרוחב של נקודת התצפית. מסיבה זו זיהוי הקטבים מסייע לניווט. אם יש כוכב בהיר סמוך לקוטב שמיימי הוא מקל על זיהויו.

זיהוי הקוטב השמיימי הצפוני

את הקוטב השמיימי הצפוני קל לזהות באמצעות כוכב הצפון שבקבוצת הדובה הקטנה, שנמצא במרחק של פחות ממעלה מהקוטב השמיימי הצפוני ובהירותו היא מדרגה 2, כך שניתן להבחין בו ולזהותו גם כשתנאי הצפייה אינם מיטביים ולמעשה ניתן לראותו גם מסביבה עירונית. כמו כן, מיקומו של כוכב הצפון בקצה היצול של האסטריזם "העגלה הקטנה" ובהמשך הקו המחבר את הגלגלים האחוריים של האסטריזם העגלה הגדולה, מקלים על זיהויו. דרכים נוספות לזהות את מיקומו של הקוטב השמיימי הצפוני הם בעזרת הכוכבים הבהירים ביטלג'וז ומנקלינן, שהקו המחבר אותם (ועובר גם דרך הכוכבים δ בעגלון ו-θ בעגלון) מצביע אל הקוטב השמיימי הצפוני (ואל כוכב הצפון)  או בעזרת הכוכבים מרקב (α בפגסוס) ושאט (β בפגסוס) שהקו המחבר ביניהם, ומהווה את הצלע המערבית של האסטריזם הריבוע הגדול, מצביע גם כן אל הקוטב השמיימי הצפוני ומתחבר לכוכב הצפון.

זיהוי הקוטב השמיימי הדרומי

אין כוכב בהיר הנמצא בסמוך לקוטב השמיימי הדרומי והכוכב הקרוב ביותר אליו שניתן לצפייה בעין הוא σ באוקטנט שנמצא במרחק של מעט יותר ממעלה מהקוטב ובהירותו היא מדרגה 5.4, כך שקשה מאוד לזהותו. הכוכב הבהיר הקרוב ביותר לקוטב השמיימי הדרומי הוא β בנחש מים קטן שנמצא כ-13 מעלות מהקוטב ובהירותו היא מדרגה 2.7, כך שלמעשה ברדיוס של 10 מעלות מסביב לקוטב השמיימי הדרומי אין אף כוכב קל לזיהוי. הדרך הקלה ביותר לאיתור הקוטב השמיימי הדרומי היא באמצעות קבוצת הצלב הדרומי ובעזרת זוג הכוכבים הבהירים אלפא קנטאורי והדר. המשך הקו המחבר את הכוכבים גקרוקס ואקרוקס (הציר הארוך של הצלב) עובר במרחק זוויתי של כ-5 מעלות מהקוטב השמיימי הדרומי. המרחק מאקרוקס אל הנקודה הקרובה ביותר לקוטב שעל הקו הוא פי 4.5 מהמרחק שבין אקרוקס וגקרוקס. דרך אחרת לאתר את הנקודה היא לחבר את הכוכבים אלפא קנטאורי והדר (β בקנטאור) ולהעביר אנך ממרכז הקו לכיוון דרום. המפגש של הקו הזה עם המשך הקו המחבר את גקרוקס ואקרוקס הוא בקרוב הנקודה הקרובה ביותר לקוטב השמיימי הדרומי. אם תנאי התצפית טובים מספיק, ניתן באופן זה לאתר את הכוכב העמום σ באוקטנט שנמצא כמעלה מהקוטב. דרכים נוספות לאתר את הקוטב הן באמצעות הכוכבים סיריוס וקאנופוס שהמשך הקו המחבר אותם עובר מעט ממזרח לקוטב השמיימי הדרומי או באמצעות ענני מגלן, שביחד עם הקוטב השמיימי הדרומי יוצרים בקרוב משולש שווה-צלעות.
ג'קובו

גאוגרפיה

ג'קובו ממוקמת 37 ק״מ דרומית מערבית לאוסייק בירת המחוז. הכביש המהיר בין נמל פלוץ'-סרייבו-ורפולייה-אוסייק-בודפשט עובר בעיר.

כלכלה

העיסוקים העיקריים בעיר ובסביבתה כוללים חקלאות, רביית בעלי חיים ועיבוד צמר. התעשיות העיקריות בעיר הן עיבוד עץ (רהיטים), טקסטיל, כימיקלים ועיבוד מזון, בניית חומרים, הדפסה ותיירות.

תרבות

קתדרלת פטרוס ופאולוס הקדושים היא נקודת הציון העיקרית והמרהיבה ביותר בג'קובו. הקתדרלה נבנתה בין 1882-1866 תחת שלטונו של יוסיף יוראי סטרוסמאייר, אז הבישוף של ג'קובו ושל הדוכסות הקתולית של סריימיה. הפארק המעוצב מהמאה ה-19 ליד ארמון הבישוף הוא אנדרטה טבעית תחת משמר מיוחד בדיוק כמו הפארק הקטן הסמוך לו המתוארך למאה ה-19/20.
האירוע המסורתי המרכזי בעיר נקרא דקובצקי וזובי (הרקמה של ג'קובו), והוא מופע פולקלור של האזורים סלבוניה וברנייה המתרחש כל שנה בתחילת יולי. בקתדרלת פטרוס ופאולוס מתארחות מקהלות, אמני אופרה ותערוכות המוצגות לרוב בסלון מיוחד. בעיר יש סוסי ליפיצאנר שאפשר לראות על מסלולי המרוצים, שהגיעו היא ממרכז לרעיית סוסים באיוונדבור הפעיל מאז שנת 1506.
העיר וסביבתה מציעות מתקני ספורט רבים כגון: מגרשי טניס, מסלולי מירוצים, חדרי כושר, בריכות שחייה ועוד. האגמים ג'וסבה, מלינאק ובורוביק הם בריכות דגים נידחות. ניתן לצוד בסביבה הקרובה או רחוקה יותר על הר דילי דרום-מערבית לעיר.
המטבח הסלאבוני המסורתי מפורסם בשל בשרו המשובח, מנות צבי הים והדגים שהוא מגיש, ובג'קובו ובסביבה יש קצת מכל זה. עניין ייחודי הוא היינות של אזור ג'קובו.
בג'קובו יש מונומנט לסטפן ראדיץ' שנרצח בידי האוסטאשה.

הקהילה היהודית

ב-1852 נוסדה בג'קובו קהילה יהודית בעיקר על ידי מהגרים מאזורי סלובקיה ומוראביה. ב-1879 הוקם בית עלמין יהודי וב-1880 הוקם בית הכנסת של הקהילה. בין 1896 ל-1900 כיהן מרדכי אהרנפרייז כרב הראשי של ג'קובו. ב-1921 מנתה הקהילה 407 נפשות ומספר זה הלך וירד בהתמדה. ב-1940 מנתה הקהילה 200 נפשות. ב-1941, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הוקם בסמוך לעיר מחנה הריכוז ג'קובו. בני הקהילה גורשו למחנה וממנו ליאסנובאץ ואיש לא ניצל. הקהילה לא חודשה לאחר השואה. בית הכנסת שבעיר הוסב לאולם קונצרטים.