google/wiki40b huggingface dataset:
יום הפליטים הבינלאומי

יום הפליטים הבינלאומי מצוין בכל שנה ב-20 ביוני. מטרתו של היום היא העלאת המודעות למצב הפליטים ברחבי העולם.

היסטוריה

ב-4 בדצמבר 2000 נקבע 20 ביוני כיום הפליט הבינלאומי בהחלטת האו"ם מס' 55/67. בהחלטה אוזכר כי 20 ביוני 2001 יציין 50 שנה לוועידת האו"ם בנושא מצבם של הפליטים, שבה אושרה אמנת הפליטים הבינלאומית.
יום הפליט האפריקני צוין באופן רשמי במספר ארצות עוד לפני שנת 2000. האו"ם ציין כי ארגון האיחוד האפריקאי הסכים שיום הפליט הבינלאומי יתאחד עם יום הפליט האפריקאי ב-20 ביוני.
בכנסייה הקתולית מצוין יום המהגרים והפליטים העולמי בינואר מדי שנה מאז שנקבע בשנת 1914 על ידי האפיפיור פיוס ה-10.

אירועים

בין 18 ו-20 ביוני בכל שנה מציינת סוכנות הפליטים של האו"ם (UNHCR) את יום הפליט הבינלאומי בוושינגטון. זאת על-מנת למשוך את דעת הקהל העולמית למיליוני הפליטים שאולצו לברוח מבתיהם ולאפשר התייחסות ודיון במצבם. בכל שנה בוחרת סוכנות הפליטים נושא ליום זה, ומקיימת סביבו אירועים ברחבי העולם.
ביטוח לאומי

ביטוח לאומי הוא מנגנון ממשלתי שמטרתו להגן על אזרחי המדינה במישור הכלכלי.
במרבית המדינות בהן מונהג ביטוח לאומי, מדובר במגבית תשלום חובה שמנוכה מהכנסתו של עובד (שכיר או עצמאי), ולעיתים חייב בו גם מי שאינו עובד.

היסטוריה

המדינה הראשונה בה התקיים ביטוח לאומי הייתה גרמניה, שם הנהיג אוטו פון ביסמרק בשנת 1883 ביטוח חובה מפני מחלות במפעלי התעשייה. בשנת 1884 הורחב הביטוח כדי לכסות תאונות עבודה, ובשנת 1889 הונהגה גם פנסיה וביטוח נכות. ביסמרק הנהיג את הביטוח הלאומי כחלק ממאבקו בסוציאליזם, אותו ראה כאיום על הלאומיות.
בעקבות גרמניה הותקן גם באוסטריה מנגנון ביטוח מחלות. (אין מדובר בביטוח בריאות, שכן הביטוח לא הבטיח טיפול רפואי לחולים אלא קצבה שתאפשר את המשך מחייתם).
בצרפת הונהג ביטוח חובה בשנת 1894, תחילה לכורים ובהמשך (1910) לכל השכירים.
בבריטניה הונהג פיצוי לעובדים שנפגעו בתאונות עבודה בשנת 1897. הביטוח הלאומי בבריטניה התרחב וכלל קצבאות לקשישים נזקקים (1910) וביטוח מפני מחלה, נכות ואבטלה שנה מאוחר יותר.
בארצות הברית היו כמה מנגנוני ביטוח לאומי במדינות השונות, אולם החוק הפדרלי כלל ביטוח סוציאלי לראשונה בשנת 1935.
דו"ח בוורידג', שאותו הגישה ועדה בין-משרדית שבראשה עמד הכלכלן ויליאם בוורידג' לפרלמנט הבריטי בשנת 1942, נחשב לאבן היסוד של הביטוח הלאומי המודרני. על פי מתכונת זו הוקם בישראל בשנת 1954 המוסד לביטוח לאומי.

גביית דמי הביטוח

במדינות רבות נקבע שגביית דמי הביטוח נעשה על ידי מנגנון ייעודי של הביטוח הלאומי על מנת לשמר את עצמאות הביטוח הלאומי. בחלק מהמדינות הוחלט לאחד את מנגנון הגבייה של הביטוח הלאומי עם זה של מס הכנסה על מנת לייעל את הגבייה.
דחיפה (מטוס)

דחיפה בהקשרו של מטוס (באנגלית: Pushback) היא הסעתו בדרך כלל לאחור באמצעות כוח חיצוני, משער העלייה למטוס או מרחבת החניה, וזאת כאשר אין דיי מרחב תמרון המאפשר למטוס להסתובב ולעזוב את שטח החנייה בכוחות עצמו. הדחיפה מתבצעת באמצעות כלי רכב ייעודי המכונה "טרקטור דחיפה" (Pushback tractor) ובדרך כלל רק "טרקטור" או "טאג" (Tug). בעברית מכונה רכב דחיפה "נע-דחף" או "נדחף".
אף שמטוסים רבים מסוגלים לנוע לאחור באמצעות כוח מנועיהם (היפוך דחף), עלול הדבר לגרום לפגיעה בבני אדם, בניינים, מטוסים או חפצים אחרים בסביבתם. זרימת האוויר הנגרמת כתוצאה מפעולת המנועים אף עלולה להביא להעפת חול ופסולת, שישאבו לאחר מכן לתוך המנועים (במקרה של מנועי סילון) ולהסב להם לנזק. בנוסף לכך, שדה הראייה לאחור של טייסים במטוסי נוסעים גדולים מוגבל לחלוטין.
לטרקטור המשמש לדחיפת המטוסים פרופיל נמוך על מנת שיוכל לנוע גם מתחת לגחונם של מטוסים נמוכים, ולעיתים מסוגל תא הנהג להתכוונן על מנת להתאים לגודלו של המטוס מחד ולאפשר שדה ראייה רחב לנהגו מאידך. קיימים שני סוגי טרקטורים לביצוע המשימה - טרקטורים מהסוג הישן נעזרים במוטות המחברים בינם לבין המטוס, ואילו הטרקטורים החדשים אינם נזקקים למוט גרירה והם חובקים את גלגל המטוס (Towbarless "ללא מוט גרירה" או TBL). קיימים טרקטורים מהסוג האחרון המרימים את הגלגל הקידמי של המטוס מהקרקע ותופסים למעשה את מקומו, שיטה החוסכת את זמן החיבור והניתוק.
התנגשות מטוס עיט ומטוס בז

התאונה

ב-1 במאי 1983 ערך זוג מטוסי  F-15D מטייסת 106 אימון קרב-אוויר נגד ארבעה מטוסי A-4N סקייהוק ("עיט") מטייסת 116 שדימו תקיפת שדה תעופה באזור נחל צין בנגב. האימון נערך במסגרת תרגול ימי לחימה של בסיס תל נוף.
במהלך האימון נכנס טייס ה F-15D (מטוס 957 "מרקיע שחקים") למצב של שיגור טיל אויר אויר על מטוס מספר 3 ברביעיית התוקפים והתנגש עם שורש הכנף הימנית בתוקף מספר 4. מטוס הסקיהוק התפוצץ מייד והטייס (ר.ש.) ניסה לנטוש בעזרת ידית ההפלטה התחתונה וכשפעולה זו לא הצליחה הצליח לנטוש בעזרת ידית ההפלטה העליונה. מטוס ה-F-15 נפגע גם הוא באופן קשה, כנפו הימנית נתלשה עד פתח כונס האוויר, והמטוס החל להסתחרר כשהוא צולל מטה בזווית של כ-30 מעלות. כתוצאה מהקריעה, נפלט סילון של דלק מגוף המטוס, שמנע מהטייס, זיו נדיבי, ומהנווט, יהואר גל, את היכולת להבחין בכך שהכנף הימנית של המטוס חסרה.
בניסיון להשתלט על סחרור המטוס הפעיל הטייס את המבער והביא לעלייה מידית במהירות המטוס, ובנוסף הפעיל את המנועים באופן אסימטרי. גם מייצבי הכיוון עזרו להשלמת יציבות המטוס, וכך החל הטייס לייצב בהדרגה את המטוס, כשהכנף השמאלית מספקת את העילוי הנדרש (שהושג בזכות מהירות המטוס), והזנב והמנועים את שיווי המשקל. המטוס הופנה לנחיתה מידית בבסיס רמון. הטייס הוריד את וו העצירה והנחית את המטוס במהירות כפולה מאשר בנחיתה רגילה, כ-260 קשר, במטרה להתגבר על הנזק הפיזי שהביא להקטנת העילוי. בנוסף, קרא הטייס בקשר למגדל הפיקוח להרים את רשת עצירת החירום. בשל המהירות הגבוהה של המטוס נקרע וו העצירה של המטוס, והוא המשיך בנסיעה במהירות גבוהה על פני המסלול ונעצר כשישה מטרים בלבד מרשת העצירה.
רק לאחר הנחיתה גילה הטייס כי איבד חלק ניכר מהכנף. הסיבה האווירודינמית לכך שהמטוס שרד היא מכוח הזנב הכפול ובכך שהמטוס הוא דו מנועי, שאחרת היה מסתחרר ומתרסק.

שיפוץ וחזרה לשירות מבצעי

חברת מקדונל דאגלס, שלא האמינה תחילה ונדהמה למראה התמונות, החליטה להעניק לחיל האוויר כנף חלופית במתנה וכיסתה את עלות התיקונים. ה-F-15 שופץ תוך חודשים ספורים וחזר לטוס באופן מבצעי בטייסת .
ב-19 בנובמבר 1985, במהלך משימת אבטחת טיסת צילום מעל לבנון שבה השתתף, התפתח קרב אוויר שבו הפיל הבז מטוס מיג 23 סורי ומטוס מיג 23 נוסף שהופל זיכה את הבז ב"חצי הפלה" מאחר שלא ניתן היה לקבוע איזה מזוג הבזים שיגר את הטיל שגרם להפלתו. בסך הכל למטוס זה יש 4.5 הפלות של מטוסי אויב סורים.
תרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג

ביוגרפיה

תרזה נולדה בביטריך ב-17 באפריל 1815, לוילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1839 מת אביה וילהלם, דוכס נסאו, ואחיה אדולף, דוכס נסאו עלה לשלטון במקומו. בשנת 1848 פרץ ברחבי הדוכסות מרד כחלק ממהפכות אביב העמים, ואחיה ואמה דיכאו אותו.
ב-23 באפריל 1837 התחתנה תרזה עם פטר, דוכס אולדנבורג, ממנו נולדו לה 8 ילדים. ב-8 בדצמבר 1871 מתה תרזה בפראג, והיא בת 56 שנים.
פקעית

שלבים ראשוניים במחלות גלומרוליות

השלבים הראשונים של מחלות אלו כוללים שתי פגיעות ראשוניות:

פגיעה באבוביות ובאינטרסטיציום

פגיעה באבוביות ובאינטרסטיציום כתוצאה מפגיעה באספקת הדם להם, עיבוי משמעותי של הדפנות כתוצאה מהיאלינוזיס וכן פגיעה טוקסית של חלבונים שהגיעו לאבוביות כתוצאה מחדירות מוגברת של הגלומרולוס. כל התהליכים האלו גורמים לאטרופיה של האבובית. בנוסף, קיימת אקטיבציה של פיברובלסטים שנמצאים באינטרסטיציום של הכליה, קיימת עליה בסינתיזה של מטריקס בין תאי וירידה בדגרדציה שלו- וכתוצאה מכך תהליך של פיברוזיס.
יונתן הללי

ביוגרפיה

מרבית שנותיו כעיתונאי, מ-1981 ועד העברת הבעלות על העיתון בראשית העשור השני של המאה ה-21, עבד כעיתונאי בעיתון "מעריב" שבו שימש כתב בחיפה ובצפון. בתפקידו זה סיקר את תחום המשפט, תחום הבריאות ואת הרשויות המקומיות באזור. בנוסף, סיקר עבור מוסף הספורט של העיתון את קבוצות הכדורגל בצפון ותקופה מסוימת גם את נבחרת ישראל בכדורגל. במסגרת תפקידו זה סייע לאביב הברון לחשוף את פרשת נערות הליווי.
בשנת 2013 החל הללי לעבוד בערוץ הספורט והוא משמש כפרשן בתוכניות המגזין של הערוץ, כשהבולטות שבהן הן התוכניות "יציע העיתונות" ותוכנית הבת שלה, "שבת ביציע". בשנת 2014 הצטרף הללי לצוות המגישים של תוכנית הספורט ברדיו 103FM לצד מאיר איינשטיין ורון קופמן. אף על פי שחדל מלסקר את קבוצות הכדורגל מהעיר חיפה הוא ממשיך להפגין בתוכניות שבהן הוא משתתף מידיעותיו על הנעשה בקבוצות.
במרוצת השנים זכה הללי במספר פרסים: בשנת 2007 זכה ב"פרס ביאנו לתקשורת" על התמדתו בסיקור העיר חיפה, בשנת 2010 נבחר לעיתונאי הספורט של העשור על ידי אגודת העיתונאים בחיפה והצפון וב-2015 זכה בפרס מפעל חיים מטעם תא כתבי חיפה.
הללי הוא אביה של העיתונאית יפעת הללי.
בועז יזרעאלי

ביוגרפיה

יזרעאלי נולד בתל אביב. מגיל 10 חי בקרבת תל אביב, ומגיל 20 – בעיר עצמה. עבד בעבודות מזדמנות ולמד שנתיים סוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בגיל 28 עבד כשכיר בעיתונות, בתחילה כמגיה ואחר כך כעורך, רוב השנים בעיתון "דבר", ובהמשך במקומונים שונים. בשנים האחרונות עובד חלקית כפרילנס מזדמן בעיתונות. טייל מספר פעמים במזרח הרחוק. פרסם סיפורים בכתבי עת שונים, בין השאר בכתב העת "קשת החדשה", ב"דחק - כתב עת לספרות טובה" ובאנתולוגיות של סיפורים ישראלים, בעברית ובאיטלקית. ספרו הראשון, 'נביחות באלכסון', נבחר כספר השנה על ידי המבקרת יהודית אוריין.
נשוי.
פיצוץ גשר א-זיב

פיצוץ גשר א-זיב (גשר אכזיב) נערך במסגרת ליל הגשרים - מבצע לפיצוץ 11 גשרים המחברים את ארץ ישראל עם המדינות השכנות - ב-16 ביוני 1946 (י"ח בסיוון ה'תש"ו), ובמהלכו פוצץ גשר הרכבת מעל נחל כזיב. פיצוץ הגשר התרחש בטרם עת, וכתוצאה מכך נהרגו 13 לוחמי הפלמ"ח שהשתתפו בפעולה. קודם לכן נהרג לוחם הפלמ"ח יחיעם ויץ, שנפצע פצעי מוות בהסתערות. לזכרם הוקמה במקום אנדרטת יד לי"ד.

הפעולה

כחלק ממבצע ליל הגשרים הוטל על יחידה של 40 לוחמים מהגדוד הראשון של הפלמ"ח להרוס שני גשרים על נחל כזיב, גשר רכבת וגשר כביש המובילים ללבנון. עיקר הלוחמים נועדו לפוצץ את הגשר. לוחמים אחרים נועדו לבצע חסימות מצפון ומדרום לגשרים ולהרחיק ערבים תושבי הכפר א-זיב שהתגוררו סמוך לגשרים. מפקד היחידה היה נחמיה שיין מקיבוץ עין-חרוד, בנו היחיד של המחנך אליעזר שיין.
הלוחמים יצאו מקיבוץ מצובה. הלילה היה בהיר וכשהתקרבו לגשר הרכבת התגלו הלוחמים על ידי הנוטרים הערבים שפתחו באש. לפקודת המפקד נחמיה שיין הסתערה היחידה ותפסה עמדות בסמוך לגשר הרכבת. קומץ מהלוחמים התקדמו לכיוון גשר הכביש. בהסתערות נפגע יחיעם ויץ בחזהו ונפל. הוגשה לו עזרה ראשונה אך ללא הצלחה.
קליע נותב פגע בחומר הנפץ שעל גב הלוחמים שמתחת לגשר ואירעה התפוצצות אדירה. 13 לוחמים ובהם מפקד הפעולה נהרגו במקום ואחדים נפצעו. גשר הרכבת נהרס בפיצוץ. בגלל האסון לא פוצץ גשר הכביש והוא היה היחיד שנותר על כנו מבין הגשרים שהותקפו באותו לילה.
הלוחמים שלא נפגעו והפצועים נסוגו לקיבוץ מצובה בפיקודם של יצחק יבנה, סגן מפקד הפעולה, ויהונתן דותן שהיה אחראי על נקודת האיסוף בפעולה. במצובה טופלו הפצועים. כדי להקל על אנשי מצובה, ומחשש להתגלות על ידי הבריטים, עברו 11 לוחמים לקיבוץ חניתה ושם הוסתרו במערה למשך יומיים.

קבורת הלוחמים ואתר ההנצחה יד לי"ד

שרידי הלוחמים הלא מזוהים נקברו בבית הקברות בחיפה ובקיבוץ מצובה, יחיעם וייץ נקבר בהר הזיתים בירושלים. דבר הקבורה לא היה ידוע לציבור ונפוצו שמועות בדבר גורלם. התעוררו תקוות שווא כי חלק מהם ברחו להרים ויחזרו בקרוב. בשנת 1955 נחנכה בין גשר הרכבת וגשר הכביש אנדרטת יד לי"ד שתוכננה על ידי האדריכל אשר חירם. האנדרטה עוצבה ככיכר אבן ונכתב עליה סיפור הקרב שנוסח על ידי הסופר ס. יזהר. המשפחות השכולות דרשו להעביר את שרידי החללים שנקברו בחיפה לקבורה במקום. בי"ז בסיוון תשכ"ח (11 ביוני 1968) לאחר מאבק ציבורי ארוך הובאו השרידים מחיפה לקבורה במקום נפילתם ליד גשר מסילת הרכבת, בתוך אנדרטת יד לי"ד שהייתה לקבר אחים. בעקבות הקבורה האתר תוכנן מחדש על ידי האדריכל אריה פטרן ונוסף מעגל חיצוני מסביב לאנדרטה שכולל מצבות צבאיות עם שמות החללים. כעבור שנים התברר כי גם בקיבוץ מצובה יש שרידי חללים והן הובאו לקבורה באותו מקום בכ"ט בחשוון תשס"ד (24 בנובמבר 2003).
כריסטוף שפיכר

קריירת מועדונים

שפיכר החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1999 בלוצרן מליגת העל השווייצרית, ובעונת הבכורה שלו במועדון, 1999/00, סיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגה. בעונת 2000/01 שפיכר ולוצרן סיימו את העונה במקום האחרון בליגה הסדירה, אך ניצלו לאחר השתתפות בפלייאוף. בקיץ 2001 עזב שפיכר את לוצרן, בשורותיה ערך 66 הופעות ליגה, ועבר לגראסהופרס ציריך, גם היא מליגת העל השווייצרית. בעונת 2001/02 סיים שפיכר עם גראסהופרס במקום השני, ובעונת 2002/03 זכה עמה באליפות. בעונת 2003/04 הודחו שפיכר וגראסהופרס ממוקדמות ליגת האלופות על ידי א.א.ק. אתונה, ולאחר מכן גם מגביע אופ"א על ידי היידוק ספליט. את העונה הזו סיימו שפיכר וגראסהופרס במקום השביעי בליגה. בעונת 2004/05 סיימו שפיכר וגראסהופרס במקום השלישי בליגה. בתום עונה זו, עזב שפיכר את גראסהופרס לאחר ארבע עונות, בהן ערך 103 הופעות ליגה בהן הבקיע שישה שערים, וחתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה. 
באיינטרכט פרנקפורט שיתף שפיכר פעולה עם בן ארצו בנימין הוגל ועם שחקני הגנה כמרקו רהמר ומרקו רוס. בעונת הבכורה של שפיכר באיינטרכט פרנקפורט, 2005/06, סיימה הקבוצה במקום ה-14 בבונדסליגה, והגיעה לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה 1-0 לבאיירן מינכן. שפיכר שיחק 90 דקות בגמר זה. בעונת 2006/07 שפיכר ופרנקפורט סיימו את השתתפותם בגביע אופ"א לאחר שהודחו כבר בתום שלב הבתים, ובבונדסליגה סיימו שוב במקום ה-14. בעונת 2007/08 שפיכר ופרנקפורט סיימו במקום התשיעי בבונדסליגה. במהלך עונה זו מונה שפיכר כסגן הקפטן של הקבוצה. בעונת 2008/09 סיימו במקום ה-13, וביולי 2009 מונה שפיכר כקפטן הקוצה. בעונת 2009/10, שהייתה האחרונה של שפיכר בפרנקפורט, סיימה הקבוצה במקום העשירי. בקיץ 2010 עזב שפיכר את איינטרכט פרנקפורט לאחר חמש עונות, בהן ערך 120 הופעות ליגה, וחזר לליגת העל השווייצרית כשחתם ביאנג בויז ברן.
בעונת הבכורה של שפיכר ביאנג בויז ברן, 2010/11, סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגת העל השווייצרית. בעונת 2011/12 שפיכר ויאנג בויז הודחו על ידי בראגה במוקדמות הליגה האירופית, ואת הליגה סיימו שוב במקום השלישי. בעונת 2012/13 שפיכר ויאנג בויז צלחו שלושה סיבובים במוקדמות הליגה האירופית, והגיעו לשלב הבתים. שפיכר ויאנג בויז הודחו בשלב זה, על אף שצברו עשר נקודות כמו ליברפול ואנז'י מחצ'קלה, רק בגין נחיתות בטבלה הפנימית מול קבוצות אלו. בתום עונה זו, סיימו שפיכר ויאנג בויז במקום השביעי בליגה. בעונת 2013/14, שפיכר ויאנג בויז סיימו במקום השלישי בליגה. בתום העונה, פרש שפיכר ממשחק פעיל, לאחר ארבע עונות ביאנג בויז, בהן ערך 99 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.

קריירה בינלאומית

בשנת 2003, שפיכר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ. בשנת 2004 נכלל שפיכר בסגל השווייצרי ליורו 2004, ושיחק את מלוא הדקות בשלושת המשחקים של שווייץ, שהודחה מהטורניר עם נקודה אחת. בשנת 2006 נכלל שפיכר בסגל השווייצרי למונדיאל 2006, וערך בו הופעה אחת, בניצחון 2-0 על דרום קוריאה בשלב הבתים, בו שיחק 90 דקות. שווייץ ושפיכר העפילו משלב הבתים, והודחו בשמינית הגמר על ידי נבחרת אוקראינה בפנדלים, במשחק בו שפיכר לא שותף. בשנת 2008 שפיכר זומן לסגל השווייצרי ליורו 2008 שנערך בשווייץ, אך לא ערך ולו הופעה אחת בטורניר זה, ממנו הודחה שווייץ בשלב הבתים. בשנת 2010 היה שפיכר מועמד להיכלל בסגל השווייצרי למונדיאל 2010, אך נפצע בברכו לקראת הטורניר, ונופה מהסגל. באותה שנה פרש שפיכר מנבחרת שווייץ, לאחר שערך בשורותיה 46 הופעות.
You Oughta Know

היסטוריה

You Oughta Know יצא ביוני 1995, שבועיים לפני צאת האלבום. תחילה לא זכה להשמעות רבות, אך זכה לפרסום לאחר שהושמע בתחנת הרדיו KROQ-FM כמה פעמים ביום. השיר הגיע אל המקום הראשון במצעד הרוק המודרני של מגזין הבילבורד בארצות הברית. השיר הזניק את הקריירה של מוריסט לשיאים ששום זמרת לא הגיעה אליהם לפני כן מבחינת הצלחה ומכירות. מילותיו כוללות קללות ומילות נקמה אלימה.
פלי ודייב נבארו, שהיו נגני הרד הוט צ'ילי פפרז, שמעו את קלטת הדמו, התעניינו במוריסט וביקשו לנגן ולעבד את השיר. השיר זכה בשני פרסי גראמי, שיר הרוק הטוב ביותר והביצוע הנשי ברוק. בנוסף, היה מועמד לשיר השנה, אבל הפסיד ל-Kiss from a Rose של סיל.
You Oughta Know נחשב לאחד מהשירים המצליחים ופורצי הדרך בשנות ה-90, וב-2003 נבחר על ידי VH1 במקום ה-12 ברשימת השירים הטובים ביותר ב-25 השנים האחרונות. במצעד שירי העשור של גלגלצ, השיר נכנס אל המקום ה-75.

נושא

קיימת שמועה שטוענת כי השיר נכתב על השחקן דייב קולייר, שהיה בעבר בן זוגה של מוריסט.
מוריסט לא סיפרה על מי כתבה את השיר, אך קולייר טען שייתכן כי מילות השיר מדברות על היחס של סאגט אל מוריסט כשהיו זוג.
ראלף ראנגניק

ביוגרפיה

כשחקן לא זכה להצלחה ושיחק בעקר בליגות חובבניות בגרמניה ובאנגליה. השלים קורס מאמנים בגיל 22 תוך כדי לימודיו והחל לאמן את קבוצת החובבים של שטוטגרט. למד באוניברסיטת שטוטגרט והשלים את התואר במדעי הספורט ובאנגלית. לאחר מכן עבר להתגורר בברייטון באנגליה כדי לשפר את האנגלית שבפיו, ומשום שרצה לקרוא את ספריו של צ'ארלס דיקנס במקור היה מוכרח לשפר את שפתו. את תפקיד האימון המקצועני הראשון שלו קיבל בגיל 39, בקבוצת אולם מהליגה השלישית הוא העלה אותם לבונדסליגה השנייה. באותה שנה, במהלך ראיונות בטלוויזיה בתוכנית הספורט הפופולרית "אקטואלה שפורטשטודיו" (גר'), ניסה להסביר את סגנונו הטקטי וההתקפי בעזרת ציורים רבים על לוח מגנטי, הפרשנות המדוקדקת והחדשנית שלו הביאה עליו את הכינוי "פרופסור". שימש כמאמנה של שאלקה בין השנים 2004-2005. סיים איתם במקום השני בבונדסליגה ופוטר עונה לאחר מכן, כשהקבוצה פחות הצליחה. בין 2006-2011 אימן את הופנהיים מהליגה השלישית, העלה אותם לבונדסליגה השנייה ולאחר מכן לליגה הבכירה, התפטר מכיוון שההנהלה מכרה ללא ידיעתו את לואיס גוסטבו לבאיירן מינכן. חזר לאמן את שאלקה הוביל אותה לזכייה בגביע הגרמני ולחצי גמר ליגת האלופות, שם הודחה בידי מנצ'סטר יונייטד. הוא התפטר מתפקידו בתום העונה בטענה כי אין לו את האנרגיה הדרושה והוא סובל מתשישות ועייפות בלתי פוסקת ובעצת רופאיו הוא צריך לפרוש.
ב-2012 החל לשמש כמנהל הספורטיבי של רד בול זלצבורג ור.ד לייפציג, שניהן שייכות לקונצרן המשקאות האוסטרי רד בול. ב-2015, בנוסף לתפקידו כמנהל ספורטיבי, אימן את לייפציג בליגה השנייה  העלה אותה לליגה הראשונה וחזר לתפקידו כמנהל ספורטיבי בלבד. מינה את ראלף האזנהוטל כמאמן.
ראגניק עבר עשרות השתלמויות אימון, ביניהם בארסנל אצל ארסן וונגר ואצל אריגו סאקי, במילאן אצל ואלרי לובאנובסקי בדינמו קייב. פילוספיית הכדורגל שלו היא התקפית, ומחלקת את הדברים שצריך לעשות במגרש לשניים: כשהכדור אצל קבוצתו מערך מסוג אחד וכשהכדור אצל היריבה מערך מסוג שונה. מאמנים צעירים גרמניים הושפעמו ממנו, בהם תומאס טוכל, יורגן קלופ ויוליאן נגלסמן.
נמניה וידיץ'

נעורים

נמניה נולד בטיבוטו, סרביה, למשפחה מהמעמד הנמוך. אביו, דרגוליוב, היה עובד מפעל ואמו עבדה כבנקאית.
בגיל 7 נמניה החל לשחק עם אחיו הגדול בקבוצת ג'דינסטוו ובגיל 12 עבר לקבוצת סלובודה הנחשבת לקבוצה עדיפה.

קריירה

שנתיים לאחר מכן, קבוצת הכוכב האדום בלגרד החתימה אותו למחלקת הנוער שלה. בעונת הבכורה שלו הוא הושאל לקבוצת ספרטק סובוטיצה בשנת 2000 לאחר עונה הוא חזר לכוכב האדום כששיחק בקבוצה הבוגרת שלה. לאור יכולת ההנהגה שלו, וידיץ' נבחר לשמש כקפטן הקבוצה.
בשלוש שנים כקפטן, הוא כבש 12 שערים ב-67 משחקים, וסיים את דרכו בכוכב האדום בזכייה בדאבל. ביולי 2004 הוא עבר לקבוצה הרוסית ספרטק מוסקבה תמורת 6 מיליון אירו.
לאחר שנתיים וידיץ' ביקש לעזוב את ספרטק, וחתם במנצ'סטר יונייטד בהעברה שעלתה לשדים האדומים 7.2 מיליון פאונד ב-5 בינואר 2006. הוא קיבל את המספר 15 שהיה שייך לשחקן הברזילאי קלברסון שעזב ב-2005. וידיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף בדקות האחרונות בגביע הליגה נגד בלקבורן רוברס ב-25 בינואר 2006. בעונת 2006/2007 נמניה וידיץ' שיחק כשחקן הרכב במקומו של ווס בראון שנפצע במהלך העונה. וידיץ' כבש את שערו הראשון במדי היונייטד נגד וויגאן אתלטיק במשחק שבו מנצ'סטר ניצחה 3:1. ב-31 במרץ 2007, שבר וידיץ' במשחק נגד בלקבורן רוברס עצם בחזה.
וידיץ' מיהר לחזור מהפציעה כדי לשחק נגד מילאן במשחק הגומלין בליגת האלופות באיטליה, אך השדים האדומים הובסו 3:0 והודחו מאירופה. למרות זאת, יומיים לאחר אותו משחק וידיץ' עזר למנצ'סטר לנצח 1:0 את היריבה העירונית מנצ'סטר סיטי, ולהבטיח את האליפות כאשר יום למחרת צ'לסי סיימה בתיקו את משחקה נגד ארסנל. וידיץ' נחשב אז לאחד הבלמים הטובים בפרימייר ליג ובאירופה. הוא היה פופולרי ומוערך בשל יכולת הנגיחה שלו, כוחו, ומוכנותו לסכן את בריאותו בשביל הקבוצה, ולכן הוא גם מאוד מוערך בקרב אוהדי היונייטד. הוא נבחר לאחד מאחד עשר השחקנים בהרכב העונה לשנת 2007 כשליונייטד יש שבעה נציגים (כולל וידיץ').
ב-21 בנובמבר 2013, האריך וידיץ' את חוזהו במנצ'סטר יונייטד בעוד 12 חודשים.
בתחילת עונת 2014/2015 וידיץ' עבר לאינטר מילאנו מאיטליה. בתחילת תקופתו הוא מיעט לשחק תחת המאמן וולטר מצארי, אך לאחר שהאחרון פוטר מתפקידו ורוברטו מנצ'יני חזר למועדון, וידיץ' חזר לשחק.
באמצע עונת 2015/2016 שוחרר מאינטר וב-29 בינואר הודיע על פרישה ממשחק.

נבחרת סרביה

וידיץ' היה אחד מ"ארבעת המופלאים" לצד מלאדן קראסטיץ', איביצה דרגוטינוביץ', וגורן גברנצ'יץ'. ביחד הם הרכיבו מרכז הגנה שספג רק שער אחד ב-10 משחקים במשחקי קדם מונדיאל 2006. וידיץ' החמיץ את משחקה הראשון של סרביה בטורניר עקב אדום שספג במשחקה האחרון של סרביה במוקדמות נגד בוסניה. ב-12 ביוני 2006 נפצע נמניה ברצועות הברך, והחמיץ גם את שאר משחקי הגביע העולמי.
וידיץ' זומן לסגל נבחרת סרביה למונדיאל 2010 ונכלל בהרכב בכל משחקי שלב הבתים.

חיים אישיים

ב-15 ביולי 2006, וידיץ' נישא לחברתו אנה איבנוביץ', סטודנטית לכלכלה באוניברסיטת בלגרד.
לזוג יש שני ילדים.
יוהנה אק

יוהנה אק (בגרמנית: Johanna Eck;‏ 1888, ברלין - 1979), הייתה מתנגדת הנאצים וחסידת אומות העולם מגרמניה.

ביוגרפיה

יוהנה אק לבית אופיץ (Opitz) הייתה אחות בהכשרתה. בעלה נהרג בשרתו בשורות צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. 
משנת 1942 ועד סוף מלחמת העולם השנייה הסתירה אק ארבעה נרדפי הנאצים זה אחר זה. שניים מהמסתתרים היו יהודים, ובהם היינץ גוטמן (Guttmann), בנו של יעקב גוטמן, חברו של אביה של אק מתקופת שירותם המשותף בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. יעקב גוטמן וכל משפחתו גורשו למחנות ההשמדה במזרח אירופה ונרצחו. רק היינץ שרד והסתובב ברחובות ללא מקלט וללא כרטיסי קיצוב מזון. כל האנשים אליהם פנה סירבו להסתירו מחשש לחייהם, עקב עונש המוות שאיים על כל מי שסייע ליהודים. אק קלטה אותו בביתה וחלקה את קצבת המזון שלה עמו. היא ניסתה להשיג מנות מזון נוספות עבורו מידידים. בנובמבר 1943 נהרס ביתה בהפצצות בעלות הברית. אק מצאה עבור גוטמן מקום מסתור חלופי, השיגה עבורו כרטיסי קיצוב מזון, ונשארה עמו בקשר גם בעודו במחבוא. 
בינתיים השיגה אק דירת חדר. בדצמבר 1943 הסתירה בדירה זו יהודיה נוספת, אלפרידה גוטמן (Guttmann – אין קשר משפחתי להיינץ גוטמן). אלפרידה גוטמן נמלטה מבית המסתור הקודם שלה מיד לאחר סריקה של הגסטפו, בה לא התגלתה. מאוחר יותר נפגשה אלפרידה עם חברתה מהלימודים, וזו נתנה לה תעודת עובד עם פרטי זהות מזויפים שלפיהם השתייכה אלפרידה לגזע הארי.
בינואר 1944, לאחר שהפצצות בעלות הברית זרעו בלבול במרכז רישום האוכלוסין בברלין וברישומי האוכלוסין, מסרה אק לרשויות כי ביתה ומסמכיה של אלפרידה נשרפו בהפצצה. כך הצליחה לרשום את אלפרידה בשם אלפרידה הרטמן, בזהות של נוצרייה. כך יכלה לרשום את אלפרידה כדיירת חוקית בדירתה וכן לקבל עבורה תלושי מזון.
גוטמן שרדה את השואה, אך נפטרה ממחלה ביוני 1946, ערב הגירתה המתוכננת לארצות הברית. אק ישבה ליד מיטתה בבית החולים עד שנפטרה. לאחר מכן חקרה אק אודות קרוביה של גוטמן ומצאה שכולם נספו בשואה. היא הנציחה את שמותיהם על אבן מצבה שהקימה על חשבונה בבית הקברות היהודי בווייסנזה שבברלין.
בשנת 1973 הכיר יד ושם באק כחסידת אומות העולם. משנת 2014 נקרא על שמה בית ספר ברובע טמפלהוף-שנברג בברלין.
אילה פננן

סתה טלוויקי אילה פננן (Säde Eila Talvikki Pennanen; ‏8 בפברואר 1916 - 23 בינואר 1994) הייתה סופרת ומתרגמת פינית.
אילה פננן נולדה,  בעיר טמפרה שבדרום-מערב פינלנד, ובה פעלה כל חייה ונפטרה. במשך רוב חייה עבדה פננן כמתרגמת מאנגלית לפינית וכעורכת לשונית בכתבי עת שונים.

כתיבתה

פננן התחילה את דרכה הספרותית ברומנים שבלט בהם שילוב של יסודות מיסטיים עם ניתוח פסיכולוגי: "לפני המלחמה היו הנעורים" (1942), "החוזררים הכרותים" (1944), "פרומו יצא בלילה" (1945), "העננים שופעים" (1947), "לדה והברבור" (1948) ו"הגזוזטרה" (1950).
ב-1952 פרסמה את קובץ הסיפורים "המגדל". החל מקובץ זה ואילך בלטו בכתיבתה ההתמקדות במצבי הלחץ שהגיבורים נתונים בהם, והבהרת בעיותיהם באמצעים ריאליסטיים. גישה זו באה לידי ביטוי בקובצי הסיפורים הבאים שלה, "פסיאנס" (1957) ו"בשניים" (1961), וכן ברומנים ההיסטוריים שכתבה באותן שנים, שמתאפיינים בהתחבטות גיבוריהם בבעיות מוסר ודת: "בירגיטה הקדושה" (1954) ו"ילדי האור" (1958).
בשנות השישים פרסמה בעיקר רומנים שהתרכזו בבעיות התא המשפחתי בחברה הפינית, שעברה באותן שנים תהליכי עיור מהירים שהשפיעו על המבנה הפנימי שלה. כתיבתה עסקה בין היתר בעוני, אלכוהוליזם, דיכוי האישה, אפליית האוכלוסייה הכפרית, אבטלה וזנות בקרב בני נוער. הרומנים שהיא פרסמה באותן שנים הם: "אֲבָל" (1963), "המונגולים" (1966) ו"ארעי" (1968). באותה תקופה ראו אור גם קובץ המסות "גישוש" (1965) וקובץ הסיפורים "אהבה קטנה" (1969).
בשנות השבעים פרסמה טרילוגיה של שלושה רומנים: "האהבות של הימו" (1971), "בגלל היופי" (1972) ו"שיח השושנים" (1973). הטרילוגיה מספרת את קורותיה של משפחה אחת בעיר טמפרה בראשית המאה העשרים, תוך הבלטת השפעת המאורעות החיצוניים על חיי בני המשפחה, ותיאור תפישת ההתרחשויות מנקודת מבט נשית.
קובץ הסיפורים "אהבה קטנה" תורגם לעברית בידי רמי סערי, ויצא בהוצאת כרמל בשנת 1999.