google/wiki40b huggingface dataset:
פרנץ הרמן שולצה-דליטש

ביוגרפיה

שולצה-דליטש נולד באוגוסט 1808 בדליטש (Delitzsch) שבממלכת סקסוניה. הוא למד משפטים באוניברסיטת לייפציג ובאוניברסיטת האלה, ובגיל שלושים קיבל תפקיד בבית המשפט של ברלין. שלוש שנים לאחר מכן קיבל מינוי להיות שופט בדליטש. ב-1848 נכנס שולצה-דליטש לפרלמנט הפרוסי הלאומי, והצטרף לחוג המרכז-שמאל. באותו זמן, שם משפחתו הורחב משולצה ל'שולצה-דליטש', על מנת להבדיל בינו ובין אחרים בפרלמנט שנשאו את השם שולצה. הוא כיהן כנשיא ועדת החקירה שנתבקשה לבדוק את מצב הפועלים ובעלי המלאכה, והמפגש שלו איתם הותיר עליו רושם עמוק; שולצה-דליטש הבין את נחיצות הפעולה הקואופרטיבית על מנת להיטיב עם הסוחרים הקטנים והבינוניים, ולאפשר להם להתחרות כנגד הקפיטליסטים הגדולים.
הוא היה חבר בלנדטאג של פרוסיה במהלך מאורעות 1848-1849, ופרש כעבור זמן קצר מכהונתו, ושב לעירו. כאן הקדיש עצמו לארגון הפעולה הקואופרטיבית בגרמניה, ולייסוד בנק עממי. ב-1850 ייסד בנק שכזה, ותוך 8 שנים בלבד קמו 25 בנקים נוספים. באותם בנקים יצרו הלקוחות פיקדונות קטנים עבור עצמם, וקיבלו אשראי ודיווידנדים בהתאמה. חברי הדירקטוריון של הבנק הורכב מן הלקוחות עצמם.
ב-1859 יותר מ-200 בנקים כבר נוהלו באופן מרוכז תחת ידיו של שולצה-דליטש. הוא קידם את הוועידה הקואופרטיבית הראשונה בויימאר, וייסד את הלשכה המרכזית לחברות הקואופרטיביות. ב-1861 נכנס בשנית לבית הנבחרים הפרוסי, והפך לחבר של קבע במפלגת הקדמה הגרמנית. ב-1863 הוא השקיע סכום כסף גדול בשמירה על מוסדות ומשרדי הקואופרציה שהקים, חרף אמונתו העיקשת בכך שיעמדו בכוחות עצמם ללא עזרה חיצונית. בשנים הבאות השקיע שולצה-דליטש ביצירתם של מרכזים קואופרטיביים מקומיים, וב-1865 הביא להקמתו של קואופרטיב האשראי הגרמני הגדול (Deutsche Genossenschafts-Bank). 
כחבר הפרלמנט הפרוסי עלה בידי שולצה-דליטש לקדם חקיקה שתהווה מסד משפטי וחוקתי לפעולתם הכלכלית של הארגונים הקואופרטיבים. לאחר איחודה של גרמניה ב-1871 נכנסו החוקים הללו לספר החוקים של המדינה החדשה, ועזרו לבסס את הקואופרציות הפיננסיות שהוקמו זה מכבר.
שולצה-דליטש מת בשיבה טובה באפריל 1883, ברצותו להשאיר אחריו מוניטין של מי שהיה מיטיבם הגדול של הסוחרים הקטנים ובעלי המלאכה - יותר מאשר מייסד הבנק הקואופרטיבי. במותו היו בגרמניה לבדה למעלה מ-3500 סניפי בנק קואופרטיביים עם פיקדונות בשווי של למעלה מ-100 מיליון דולר. המערכת הבנקאית המסועפת הגיעה לאוסטריה, איטליה, בלגיה ורוסיה, והייתה כה דומיננטית עד שאפילו לב טולסטוי הזכיר אותה ברומן שלו אנה קרנינה.
האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה

האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה (בנורווגית: Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, או בראשי תיבות: NTNU) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר טרונדהיים שבנורווגיה. עם כ-39,000 סטודנטים, מהווה מאז 2016 האוניברסיטה הגדולה מבין שש האוניברסיטאות שבמדינה, כשבמקום השני אוניברסיטת אוסלו. כשם שמעיד עליה שמה, מתמקדת האוניברסיטה בטכנולוגיה ומדעי הטבע, אך מציעה מסלולים של שלושה תארים גם בהנדסה, סוציולוגיה, מדעי הרוח, אומנות ורפואה.
האוניברסיטה מפוזרת במספר בניינים ברחבי העיר, כשאחד הבניינים הראשיים מצוי על גבעת גלסהאוגן (Gløshaugen), והשני בקמפוס הנקרא דראגוול (Dragvoll). האוניברסיטה הוקמה בשנת 1996, רקטור האוניברסיטה הוא טרנביירן דיגרנס (Torbjørn Digernes) והצוות מונה כ-4,300 חברים.
Free Me

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה, שצולם על ידי בלייק מרטין, יצא לאור יממה לפני שהוכרז השיר כסינגל רשמי של סיה. בקליפ ניתן לראות לכל אורכו שני רקדנים לבושים בפאה המזוהה עם סיה. 
את הקליפ העדיפה סיה שלא להעלות לערוץ ה-Vevo שלה, ובמקום זאת העלתה אותו לערוץ היוטיוב השני שלה, הנקרא "Sia". 
מונה הצפיות של הווידאו קליפ, נכון לספטמבר 2017, עומד על למעלה מ-3 מיליון צפיות.
ניקולאיה יורגה

הפעילות הפוליטית

ב-1895 חבר יורגה לאלכסנדרו קונסטנטין קוזה ב-1895 בייסוד הברית האנטישמית האוניברסלית ובכך עשה את הצעדים הראשונים בקריירה ארוכה של תועמלן אנטישמי.
יורגה היה בין מייסדי המפלגה הלאומנית-דמוקרטית של רומניה, חבר פרלמנט לאורך מספר קדנציות ובין השנים 1931–1932 ראש ממשלה ושר חינוך. ליורגה היו מוניטין של נואם מוכשר ויריביו חששו מפניו.
ב-27 בנובמבר 1940 לקחו אותו הלגיונרים מהווילה שלו בסינאיה ובהמשך נמצאה גופתו מחוררת בכדורים. הלגיונרים האשימו אותו שהיה לו חלק בהחלטת המלך לרצוח את קורנליו זליה קודריאנו.
עם ההודעה על מותו, 47 אוניברסיטאות ברחבי העולם הורידו את דגלן לאות אבל.
יומן נעורים

עלילת הסרט

ג'ים קארול (לאונרדו דיקפריו) הוא שחקן בקבוצת הכדורסל של התיכון. חייו ממוקדים בכדורסל, וחלומו הוא להפוך לשחקן כדורסל מפורסם. מדי פעם בפעם הוא משתמש בסמים עם חבריו, ובהדרגה נופל לעולם החשוך של הפשע והסמים. כשאימו מגלה כי התמכר לסמים היא מגרשת אותו מן הבית. ג'ים נאלץ לנדוד ברחובות ניו יורק ביחד עם חבריו אשר צורכים סמים, גונבים, שודדים ואף רוצחים. ככל שעובר הזמן מצבו של ג'ים נעשה גרוע יותר, ונראה כי לעולם לא יוכל להיגמל מהתמכרותו. לקראת סוף הסרט ג'ים נכנס לכלא על פריצה ובכלא הוא עובר הליך גמילה. לאחר מספר חודשים הוא משתחרר והוא נקי מסמים.

הסרט כשנוי במחלוקת

כאשר יצא הסרט לאקרנים הוא הוביל למחלוקת כבדה, עקב תיאורי ההתמכרות לסמים, הזנות ועוד מספר נושאים השנויים במחלוקת. בהקרנת הסרט הורדו מספר קטעים ובקוריאה הדרומית הסרט אף הוחרם. מאוחר יותר יצאה הגרסה המלאה ב-DVD.
המחלוקת התעוררה שוב בעקבות הטבח בתיכון קולומביין ב-20 באפריל 1999. בסרט ישנה סצנת חלום שבה ג'ים נכנס לבית הספר לבוש במעיל גשם שחור ויורה במספר תלמידים ומורים ברובה ציד, תוך כדי עידוד של חבריו.
הנילוס הלבן

מהות שמו

הנילוס הלבן נקרא כך משום שבדרכו צפונה הוא עובר בתוך ביצות סוד אך יוצא מהן נקי וצלול.

מקור הנילוס

לעיתים נחשב אגם ויקטוריה למקור הנילוס, אך גם לאגם זה יש מספר נהרות הנשפכים לתוכו. היובל הארוך ביותר הוא נהר לובירונזה (Luvironza River) בבורונדי שנשפך לנהר רורובו (Rurubu River) ליד העיר קיינזה בבורונדי, שנשפך לנהר קאגרה (Kagera River) הנשפך לאגם ויקטוריה בטנזניה ליד העיר בוקובה (Bukoba). לכן, מבחינה הידרולוגית, נהר לובירונזה הוא מקור הנילוס האמיתי.

באוגנדה

הנהר היוצא מאגם ויקטוריה ונודע בקטע הזה בתור נילוס ויקטוריה. הנילוס יוצא ליד ג'ינגה, קיימת אנדרטה במקום. לאחר שהנהר עובר דרך 2 תחנות כוח הוא עובר דרך מפלי בוג'גלי הנמצאים כ-15 ק"מ מג'ינג'ה. לאחר מכן הוא זורם צפון ומערבה לעבר אגמי קיוגה הנמצאים במרכז המדינה. לאחר מכן הנהר עובר במפלי קרומה ומתחת לגשר קרומה, שנבנה בשנת 1963. מעט לפני שהנהר נכנס אל תוך אגם אלברט, הוא נדחס לערוץ ברוחב 7 מטרים במפלי מרצ'יסון, המסמנים את הכניסה לאזור המערבי של הבקע הסורי-אפריקני. קטע הנהר היוצא מאגם אלברט נודע בשם נילוס האלברט.

בסודאן ובדרום סודאן

הנהר ממשיך צפונה לנימולה, שם הוא נכנס לתוך סודאן באזור הנקרא "בחר אל ג'אבל", שפירושו הנהר של ההר. לאחר מכן הנהר עובר מספר מפלים לפני שהוא נכנס אל מישורי סודאן ואל אזור הביצה הגדולה של סוד. הנהר זורם דרך אגם נו שם הוא מתאחד עם נהר נוסף ויוצר את הנילוס הלבן. לאחר מכן הנהר יוצא מהסוד ועובר דרך ג'ובה, בירת דרום סודאן. הנהר ממשיך לזרום צפונה עד שהוא מתאחד עם הנילוס הכחול בעיר ח'רטום. איחוד 2 הנהרות יוצר את נהר הנילוס.
קבוע צ'אמפרנאוונה

במתמטיקה, קבוע צאמפרנאוונה (Champernowne constant), המסומן כ-, הוא  ממשי שהצגתו העשרונית מתקבלת מהדבקת ההצגה של המספרים הטבעיים בזה אחר זה:
. הקבוע הוגדר על ידי דייוויד צ'אמפרנאוונה בשנת 1933.
קבועים דומים אפשר להגדיר לכל בסיס ספירה: , הוא המספר שההצגה שלו בבסיס b מתקבלת מהדבקת ההצגה של המספרים הטבעיים בבסיס זה בזה אחר זה. לדוגמה, 

ו-

קבוע צ'אמפרנאוונה ה-b שווה לסכום הטור .

תכונות

כל מספר  הוא מספר טרנסצנדנטי נורמלי בבסיס : רצפי ספרות בפיתוח העשרוני מתנהגים כאילו נבחרו באקראי בהתפלגות שווה. מידת האי-רציונליות של האיבר  היא .
את המספר  ניתן להציג כשבר משולב באופן הבא:
הסדר החדש

הסדר החדש (בגרמנית: Neue Ordnung) הוא כינויה של מערכת פוליטית, מדינית, כלכלית וחברתית שהנאצים שאפו להקים באירופה, שהייתה מיועדת להחליף את הסדר הקיים. הסדר החדש התבסס על האידאולוגיה הנאצית והרעיון של היטלר לבנות עולם חדש על פיה: להרוס את העולם ולבנות עולם חדש על הריסותיו. שני עקרונות של האידאולוגיה שבאים בסדר החדש הם מרחב המחיה ותורת הגזע. כחלק מההשתלטות על מזרח אירופה, ראו הנאצים בעמים המזרח אירופיים עמים נחותים. בנוסף, האוכלוסייה היהודית הרבה בה, בעיקר בפולין, ומספר הקומוניסטים הרב בברית המועצות, הניעו את הנאצים ליישם את כל עיקרי הנאציזם על אדמת מזרח אירופה. הקמת הסדר החדש החלה כאשר מלחמת העולם השנייה כבר החלה, אך הוכרזה בפומבי על ידי אדולף היטלר בשנת 1941:

עיקרי התוכנית

התוכנית הייתה לנצל את עמי מזרח אירופה לטובת הרייך השלישי, כחלק מה"אריזציה" של האזור כולו. בנוסף לניצול הפיזי של התושבים, הנאצים גם תיכננו לגרום להם ל"הדללות טבעית" ובכך להשמידם מבלי צורך במאמצים מיוחדים.
הקומוניסטים, אויבי הנאצים, היו צריכים להירצח בו במקום, עקב כך שהאידאולוגיה הקומוניסטית הייתה מנוגדת לחלוטין לאידאולוגיה הנאצית (הקומוניסטים דגלו בשוויון, ואילו הנאצים באי-שוויון וניצול).
באשר ליהודים, הנאצים תיכננו לבצע את "הפתרון הסופי לשאלת היהודים באירופה" על ידי השמדת כל האוכלוסייה היהודית ברחבי היבשת.
ארס (מיתולוגיה)

תיאורו

המקורות מתארים את ארס כאל אכזרי, מחרחר ריב ומעורר שנאה ומשבחים את מי שהצליח להימלט ממנו ומהשפעתו. הם אף מכנים אותו בשם אל רצחני ועקוב מדם, קללת המין האנושי בהתגלמותה, ועם זאת - פחדן, הגונח מתוך כאב ובורח בהיפצעו - כך, באיליאדה ישנה אפיזודה שבה הוא נפצע מיד אתנה. חבורה של עוזרים מלווה אותו בשדה הקרב: אחותו  אריס ("פירוד", "אי הסכמה"), עם בתה איניו ("ריב", "מדון"), וכן בניו האלים דימוס ("פחד") ופובוס ("אימה"). נאמר שכאשר חבורה זו נמצאת במסעה, קול גניחה נשמע והאדמה זבה דם.

מוצאו

ארס בא מתראקיה, בצפון יוון, שבה ישבו אנשים גסים ואמיצים. עיקר פולחנו התקיים באזור זה, וכן בערים ספרטה ותבאי. פולחנו, בדרך כלל, נערך במקביל לפולחנם של אלים אחרים - בתבאי, לדוגמה, הוא נאלץ לחלוק מקדש יחד עם אפרודיטה. סמליו העיקריים היו כלי מלחמה, חנית וקסדה. כמו כן, חזיר הבר היה מקודש לו. ]

סיפורים על דמותו

ארס אינו דמות בולטת במיתולוגיה, והוא מוזכר במעט מיתוסים, אשר ברובם המוחץ הדבר קורה בהקשר של מלחמות. בין היתר, סופר עליו שהוא זה שהעניק למלכת האמזונות היפוליטה את חגורתה המפורסמת, שלאחר מכן נלקחה ממנה על ידי הרקולס, כחלק ממטלתו התשיעית. באגדה ידועה אחרת הוא מופיע כמאהבה של אפרודיטה, אשתו של הפייסטוס. בין צאצאיו הידועים של ארס מאפרודיטה ניתן למנות את דימוס ופובוס, שהיו כאמור לעיל אלי מלחמה משניים, את הרמוניה, אלת ההרמוניה והשליטה, וכן את ארוס, אל האהבה והתשוקה (ידוע יותר בשמו הרומאי "קופידון"). כמו כן, לארס היו צאצאים נוספים מנשים אחרות, דוגמת היפוליטה והתאומים רמוס ורומולוס, מייסדיה המיתיים של רומא.

יחס ברומא

בניגוד ליוונים, הרומאים העריצו את מרס -  הגרסה הרומאית של ארס.
אליפות אירופה בכדורגל נשים

מבנה הטורניר

באליפויות הראשונות, מ-1984 עד ל-1995 השתתפו בטורניר הגמר ארבע נבחרות במתכונת פיינל פור. מ-1997 עד ל-2005 השתתפו בטורניר הגמר שמונה נבחרות. בשלב הראשון חולקו הנבחרות ל-2 בתים בהן כל נבחרת שיחקה פעם אחת עם שאר החברות בבית. 2 הנבחרות הראשונות בכל בית עלו לשלב חצי הגמר. החל מ-2009 הונהגה המתכונת בה משתתפות בטורניר הגמר 12 נבחרות. אף על פי כן, פורמט זה החזיק רק במשך שני טורנירים, משום שאופ"א הודיעה שהחל מיורו 2017 ישתתפו בטורניר הגמר 16 נבחרות.
החל מיורו 2005 הנבחרת או הנבחרות המארחות את טורניר הגמר מעפילות אליו אוטומטית. הנבחרת הזוכה אינה מקבלת כרטיס אוטומטי לטורניר הגמר הבא אחריו.
מנהרות (ספר)

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הצלחת הספר בישראל

הספר מנהרות והמשכו "מעמקים" לא היו פופולרים בישראל, אי לכך לא תורגם הספר החמישי לעברית.]
קלימוביץ' (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קלימוביץ' 28,523 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 25,280 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 94.25% בלארוסים, 4.34% רוסים ו-1.41% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (64.19%) ורוסית (34.81%).
יצחק כהן (שופט בית המשפט המחוזי בנצרת)

ביוגרפיה

כהן נולד ב-1952 בטבריה לברוך ומרים כהן. למד בתיכון הגליל שבטבריה. ב-1974 סיים את שירותו הצבאי, לאחר שנפצע במלחמת יום הכיפורים. כיהן כאב בית דין צפון במילואים בדרגת רס"ן.
בשנת 1977 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והחל בהתמחות במשרד עורכי דין עד להסמכתו ב-1979 כעורך דין. הוא עסק בעריכת דין עד שנות ה-90, אז מונה לשופט של בית משפט השלום שבו כיהן עד 1996, עת מינויו כסגן נשיא של בתי משפט השלום במחוז הצפון. שנה לאחר מכן מונה לכהונת שופט בפועל בבית המשפט המחוזי בנצרת לתקופה של כשנה. ביולי 1998 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי בנצרת. בפברואר 2006 מונה לכהונת סגן נשיא בית המשפט המחוזי נצרת.
ב-14 בספטמבר 2010 ישב כהן בראש הרכב השופטים שניהל את ההליכים המשפטיים שבגינם הורשע רומן זדורוב ברצח תאיר ראדה.
בספטמבר 2012 מונה כיו"ר הוועדה ליישום שכר טרחה מומחים. בינואר 2013 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי נצרת.
בנובמבר 2014 פרש מתפקידו כנשיא בית המשפט המחוזי בנצרת, לאחר שנחשד בהטרדה מינית של עובדת בבית המשפט. בדצמבר 2016 הודה, במסגרת הסדר טיעון, בהטרדה מינית. ב-8 במאי 2017 הורשע בהטרדה מינית, בניגוד לעסקת הטיעון, אך בהתאם לעסקת הטיעון נגזרו עליו עבודות לתועלת הציבור ותשלום פיצוי בסך 2,500 שקל למתלוננת נגדו.
קטלוג גליזה לכוכבים קרובים

קטלוג גליזה לכוכבים קרובים (גרמנית: Katalog der Sterne näher, אנגלית: Catalogue of Nearby Stars) הוא קטלוג של כוכבים שמרחקם ממערכת השמש קטן מ-25 פארסק (81.5 שנות אור) שערך האסטרונום הגרמני וילהלם גליזה, יצא לראשונה בשנת 1957 וזכה מאז למספר תוספות ועדכונים.

המהדורות הראשונות

המהדורה הראשונה של הקטלוג יצאה לאור בשנת 1957 ונערכה על ידי וילהלם גליזה בלבד. הקטלוג במהדורה זו כלל 915 כוכבים ומערכות כוכבים שמרחקם ממערכת השמש לא עלה על 20 פארסק (65 שנות אור). הכוכבים בקטלוג סודרו על פי העליה הישרה שלהם וכוכבים ששייכים למערכת קיבלו תוספת של אות לטינית אחרי המספר הסידורי כדי להבחין ביניהם. כך למשל קיבל סיריוס A את הציון גליזה 244 A ובן זוגו קיבל את הציון גליזה 244 B. בשנת 1969 הוציא גליזה מהדורה מעודכנת של הקטלוג ובה 1,529 כוכבים שמרחקם ממערכת השמש לא עולה על 22 פארסק (72 שנות אור). מהדורה זו פורסמה בשפה האנגלית, לעומת המהדורה הראשונה שפורסמה בגרמנית, ועל מנת לשמור על הסדר המקורי על פי העלייה הישרה של כוכבי הקטלוג, הכוכבים שנוספו למהדורה זו קיבלו ציון עם נקודה עשרונית כדי למקמם בין שני כוכבים מהמדורה הראשונה. כך למשל קיבל הכוכב אלדברן את הציון גליזה 171.1.

התוספות והמהדורה השלישית

בשנת 1970 פרסם האסטרונום הבריטי ריצ'רד וולי תוספת של 850 כוכבים לקטלוג של גליזה. הוא מספר את הכוכבים בתוספת מ-9001 עד 9850. בעבר היה מקובל לציין כוכבים אלו עם הקידומת WO ואחריה המספר, אבל כיום משתמשים עבורם בקידומת GJ. בשנת 1979 פרסמו גליזה והאסטרונום הגרמני הרטמוט יארייס תוספת של 453 כוכבים לקטלוג. הקטלוג עם התוספות נקרא מאז קטלוג גליזה-יארייס ובסימון מקוצר GJ, במקום הקיצור GL שהיה מקובל עד אז. למרות זאת, הכוכבים בעלי ציון GJ עד 915 עדיין נקראים גם בשם "גליזה XXX", בעיקר כאשר אין להם שם מקובל יותר (למשל גליזה 229). הכוכבים שבתוספת חולקו לשתי קבוצות: הכוכבים שמרחקם היה בוודאות נמוך מ-23 פארסק מוספרו 1001 עד 1294 וכוכבים שמרחקם המדויק לא היה ידוע בזמן פרסום התוספת, אבל נראה שמרחקם לא עולה על 23 פארסק, מוספרו 2001 עד 2159.
בשנת 1991 פרסמו גליזה ויארייס את המהדורה השלישית של הקטלוג שכללה 3,803 כוכבים, מהם 1,388 כוכבים שלא הופיעו במהדורות הקודמות ובתוספות שלהן, ומוספרו 3001 עד 4388. כוכבים אלה מופיעים לפעמים עם הקידומת NN‏ (Not numbered) או עם הקידומת הרגילה GJ. בשנת 1998, כחמש שנים לאחר מותו של גליזה פרסם יארייס עדכון לקטלוג, אבל הגרסה הנפוצה היא עדיין המהדורה מ-1991, אם כי נעשו תיקונים של מיקום ומרחק הכוכבים שבקטלוג.
ריטה קוגן

ביוגרפיה

ריטה קוגן נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה בשנת 1976, בת לאם מורה לספרות ולאב במאי תיאטרון. הוריה התגרשו כשהייתה בת שש. בשנת 1990 עלתה לישראל עם אמה.
שירתה בצה"ל כקצינת שלישות. למדה מדעי המחשב בטכניון והיא עובדת כמהנדסת בתעשיית השבבים. כתבה שירה עוד בילדותה. נמנית עם קבוצת היוצרים "דור 1.5" של כותבים צעירים ישראליים דוברי רוסית. היא בעלת רישיון שיט, ויוצאת להפלגות מדי שבוע. שיריה התפרסמו בכתבי העת "הו!", "מאזנים" ועוד, ובמדורי תרבות של העיתונים היומיים.
קוגן היא בוגרת סדנת כתיבת פרוזה עם הסופרת ענת עינהר, והיא כותבת סיפורים קצרים.
תרגומיה לשיריהן של אנה אחמטובה ומרינה צבטייבה התפרסמו בכתב העת "עיתון 77".
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, המשורר אלפרד כהן.
ברוניסלבה ניז'ינסקה

ביוגרפיה

למדה בלט בסנט פטרבורג אצל אנריקו צ'יקטי  ובשנת 1909 הצטרפה לבלט רוס של סרגיי דיאגילב בשנת 1911 רקדה לצד אחיה ותמרה קרסבינה בבלט נרקיס של מיכאל פוקין,  עזבה את הלהקה עם פיטורי אחיה,  שנים אחר כך חזרה לבלט רוס  ויצרה כוריאוגרפיות: בשנת 1922 יצרה  את הבלט LE RENARD למוזיקה של איגור סטרווינסקי, ובשנת 1923 יצרה את בלט המופת שלה "החתונה (כלולות)" עבור הבלט רוס בשיתוף פעולה עם המלחין איגור סטרוינסקי, בשנת 1924 יצרה עבור בלט רוס  את "לילה על הר קרח" למוזיקה של מודסט מוסורגסקי ו"הרכבת הכחולה" על  פי נושא מאת ז'אן קוקטו ואת הבלט LES FACHEUX מבין הרקדנים: אנטון דולין, בשנת 1926 יצרה כוריאוגרפיה משותפת עם ג'ורג' בלנשיין לרומיאו ויוליה עם עיצוב פלסטי של מקס ארנסט וחואן מירו.  
בהמשך עבדה כמורה וככוריאוגרפית באנגליה ובארצות הברית.  
להקת הבלט המלכותי הבריטי שחזרה והוציאה את הבלט "החתונה (כלולות)"  על גבי DVD.
עיטים ונבלות

מבוא

הפרוזה עיטים היא מעין תיעוד רוחני לתרחיש שחווה קניוק במרץ, 1948 כלוחם בחטיבת הראל. יחידתו של קניוק נשלחה להשתלט על נבי סמואל. כוח של כנופיות ערביות בגיבוי יחידה של הלגיון הירדני העולה במספר ובאמצעי לחימה השיב אש וחיסל אותה. חיילים בודדים (כשלושה ע"פ יורם קניוק) נשכבו בין גופות 38 החיילים והעמידו פני מתים על מנת לשרוד.
עיטים צורף לנבלות במהדורת הספר שיצא בשנת 2006.

עיטים

הסיפור עיטים מתחיל ברגע שלאחר שבירת ההתקפה על נבי סמואל. השעה היא שלוש אחר הצהריים והרגע שנמשך כארבע שעות, הוא רגע רצוף אי ודאות ורווי בתהיות על המתרחש. במשך כארבע שעות, לסירוגין, יורים ערבים בגופות החיילים. במקביל חגים עיטים מעל ולהקות עורבים מתעניינות גם הן בגופות. קניוק מעמיד פני מת, מסתתר בין הגופות ותוהה על מהות העיט, נגעל ממעשיו ומהדרו. הוא מבכה את הישרדותו ובה בעת מנסה להצדיק אותה אל מול חבריו שזה עתה נפלו בקרב. הסיפור מופנה אל אישה, אשר זהותה אינה ידועה.

נבלות

סיפורם של שלושה פלמ"חניקים המנהלים מלחמת צדק כנגד ה"נבלות". שלושת החברים, מקשישים והלומי קרבות מימי מלחמת השחרור. בעודם יושבים בבית קפה בתל אביב, עולה במוחם רעיון הנבלות שמתעתד להציל את הדור הצעיר מעתיד נטול משמעות קיומית. השלושה פותחים במסע רצח ברחובות תל אביב. הסיפור מסתיים לאחר שזהותה של אחת הנרצחות מתגלה.

עיבוד לטלוויזיה בישראל

הרומן עובד ל"נבלות", מיני-סדרה בת 5 פרקים, בבימויו של דרור סבו, שהוקרנה בערוץ הוט 3 בשנת 2010. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2011.

עיבודים טלוויזיוניים נוספים

ב 2019 צפויה לעלות באפל טיוי סדרה בשם Bastards בכיכובו של בכיכובו של ריצ'רד גיר
המשרד לשוויון חברתי

עליית מפלגת גיל ובחירות 2006

במערכת הבחירות לכנסת השבע עשרה השתתפה גם מפלגת גיל - גמלאי ישראל לכנסת. מפלגה זו פנתה בעיקר לציבור הקשישים והגמלאים בנימוק שרק הגמלאים יגנו על עצמם. בבחירות זכתה המפלגה ב-7 מנדטים והפכה להפתעת הבחירות. עם זאת, נראה כי חלק ניכר ממצביעי המפלגה באותה השנה היו צעירים שביקשו להביע מחאה כנגד האקלים הפוליטי במדינת ישראל.
במסגרת המשא ומתן הקואליציוני נחתם הסכם בין מפלגת קדימה למפלגת גיל. המפלגות הסכימו בין היתר על העלאת קצבאות הזקנה, הרחבת סל התרופות ומינוי שר לענייני גמלאים. עד אז תחום הקשישים היה נתון לטיפול משרד הרווחה.

הקמת המשרד

ב-10 בספטמבר 2006 התקבלה החלטה של ממשלת ישראל ה-31 להקים יחידת סמך לענייני גמלאים במשרד ראש הממשלה. נקבע שייעודה של היחידה הוא לסייע בשיפור מעמד הגמלאים, איכות חייהם הפיזית והנפשית וניהול מערך המתנדבים למען הקשישים.
ב-25 ביולי 2007 אושרה הקמת משרד לענייני גמלאים כמשרד ממשלתי עצמאי, שלא יהיה חלק ממשרד ראש הממשלה. רפי איתן, ראש מפלגת גיל, מונה לעמוד בראשו.
בהשבעת ממשלת ישראל ה-32 הכריז ראש הממשלה, בנימין נתניהו, כי הוא יעמוד בראש המשרד, אך במשרד תכהן גם סגנית שר - לאה נס. למשרד הוקצה תקציב של 68 מיליון ש"ח. במהלך הקדנציה שונה שם המשרד ל"המשרד לאזרחים ותיקים".
לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-33 מונה אורי אורבך לשר העומד בראש המשרד לאזרחים ותיקים והוא עמד בראשו עד לפטירתו ב-16 בפברואר 2015. במהלך כהונתו יזם אורבך את הפעלתם של מיזמים רבים שנועדו לקדם את האזרחים הוותיקים ולסייע להם. בין השאר עודד את מיזם יחידות סגולה - מוקדי מיצוי זכויות לאזרחים ותיקים בבתי חולים, שעובדים בשיתוף עם מוקד המידע לאזרחים ותיקים, 8840*, שבו ניתן מענה לפניות רבות ומגוונות; כיתות ותיקים - ותיקים חוזרים ללמוד בכיתות משלהם בבתי ספר תיכוניים, וכן פעל לקבלת פיצויים מממשלת גרמניה לעובדי גטאות.
גולת הכותרת של פעילותו הייתה מיזם "שלישי בשלייקס", שעודד מתן הטבות לקהילת האזרחים הוותיקים בימי שלישי. מבצע הסרטים בעשרה שקלים הופסק לאחר כשנה של פעילות וחזר לפעול חודשים אחדים מאוחר יותר, יחד עם הנחות והטבות נוספות, במסגרת המשרד לשוויון חברתי.
עם השבעת הממשלה ה-34, נכנסה גילה גמליאל לתפקיד השרה ומינתה את אבי כהן סקלי למנכ"ל המשרד. במהלך כהונתה הוחלט לשנות את שם המשרד ל"המשרד לשוויון חברתי".
Here Am I

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי רוני סקוט וסטיב וולף, והופק על ידי דוד מקיי. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי, המכיל בתוכו גם נגיעות של רוק. לאחר ההצלחה העולמית שלה זכה הסינגל השני "It's a Heartache", הצליח השיר הזה בעיקר בזכותו.
הבי סייד של השיר היה, "Don't Stop the Music".

קבלה

השיר זכה לביקורת חיובית מאתר המוזיקה "Record Mirror", בדומה לשאר שירי האלבום.
סילבסטר דה סאסי

ביוגרפיה

דה סאסאי נולד בפריז, בנו של אברהם סילבסטר, נוטריון ממוצא יהודי שאימץ את היאנסניזם. כדי להבדיל את עצמו מאחיו, אימץ את השם דה סאסי על שם העיירה סאסי במחוז יון. ב-1809 קיבל את התואר אביר האימפריה, וב-1813 את תואר ברון האימפריה, תואר שאושרר על ידי המלך לואי השמונה עשר.
אביו נפטר כשהיה בן שבע והוא קיבל חנוך דתי מאימו. הוא גילה חוש טבעי לשפות כבר בגיל צעיר. הנזיר הבנדיקטיני ז'ורז' פראנסואה ברתרו לימד אותו עברית כבר בגיל 12 כשחייב אותו ללמוד את התפילות בשפת המקור.
לאחר העברית למד סורית, שומרונית, כשדית, ערבית, פרסית וטורקית ולאחר גם אנגלית, גרמנית, ספרדית ואיטלקית. לאחר לימודי ספרות, הוא למד משפטים וב-1781 מונה כיועץ ל-Cour des monnaies (בית משפט המתמחה בפשעים של מתכות יקרות).
תוך כדי עבודתו, המשיך במחקריו בבלשנות. משנת 1780, החל לפרסם ב-Répertoire de littérature biblique d' Eichhorn הערות על התרגום הסורי של ספר מלכים ועוד, וב-1785 התקבל כחבר ל-Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. הוא פרסם מאמרים על תולדות הערבים לפני תקופת מוחמד ועל תולדות ספרותם. בין 1787 ל-1791 עבד על כתב פהלווי של מלכי האימפריה הסאסאנית.
ב-1781 הוא מונה לחבר מועצה בCour des monnaies וקודם ב-1791 לאחד מארבעת הניצבים האחראים להטבעת מטבעות ושנה לאחר מכן מונה כחבר ב-Cour des monnaies.
עקב התנגדותו לרפורמות שהובילה המהפיכה הצרפתית, התפטר ב-1792 מתפקידיו ופרש לבית במחוז ברי, ושם המשיך במחקריו ובהם גם מחקר על הדת הדרוזית.
ב-1795 האספה הלאומית ייסדה את בית הספר לשפות האוריינט (École speciale des langues orientales vivantes) והוא מונה לפרופסור לשפה הערבית. באותה שנה הוקם גם המכון של צרפת והאוריינטליסטים צורפו כחברים במחלקה לספרות ואומנויות. סירובו להתכחש לבית המלוכה מנע ממנו להתקבל למוסד המכובד כחבר והוא פרש ממנו ב-1803, אם כי המשיך להחזיק במשרת המרצה לערבית וכן החל לערוך את העיתון המדעי Journal des savants. מאמריו המרובים הקנו לו כבוד רב ופרסום כמוביל בין המזרחנים ומומחה בעל שם בשפות ערבית ופרסית.
ב-1806 נשלח לג'נובה לחשוף מסמכים מהאוריינט, אך נכשל במאמציו והסתפק במסמכים היסטוריים שונים.
הוא מונה לפרופסור לפרסית בקולז' דה פראנס ב-1806, ונכנס לפרלמנט הפריזאי ב-1808 עד לרסטורציה, וב-1813 קיבל את תואר ברון האימפריה. שובו של בית בורבון התקבל אצלו בשמחה.
לאחר מאה הימים, התקבל כחבר בוועידה לשלום הציבור ולמועצה המלכותית ומונה כמנהל הקולז' דה פראנס ובית הספר לשפות.
ב-1822 הקים, יחד עם ז'אן פייר אבל-רמוסה את המכון האסיאתי בקולז' דה פראנס, ודחף לייסד את הקתדרות לסנסקריט, להינדית, לסינית ולמנצ'ורית.
דה סאסי הלך לעולמו ב-1838 בפריז.

עבודתו על אבן רוזטה

אבן רוזטה התגלתה על ידי צבאו של נפוליאון במצרים ב-1798. על האבן חקוק טקסט בשתי שפות - יוונית ומצרית קדומה, ושלושה סוגי כתב - כתב הירוגליפי, כתב דמוטי וכתב יווני. ב-1801 קיבל סאסי את אחד ההעתקים הראשונים של האבן (ליתוגרפיה). הוא הצליח לזהות את אחד מהכתבים כדמוטי בזכות דיונים עם יוהאן דויד אקרבאלד אודות כתב זה, בהזדמנויות קודמות. הוא החל, יחד עם אקרבאלד, בעבודות הפיענוח והצליח לזהות מספר שמות מצומצם ולאחר זנח את עבודת הפיענוח והשאירה לאקרבאלד.
מספר שנים מאוחר יותר, קישר מספר רעיונות קודמים והציע לתומאס יאנג לקרוא את הסימנים ההירוגליפים בקרטושים, המתייחסים לשמות יווניים כפונטיים וכך לקדם את פיענוח הכתב שהושלם לבסוף בידי שמפוליון.
Hot Right Now

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דיג'יי פרש, סיאן אוונס והאיש הנעלם והופק על ידי ויז קלארק ודיג'יי פרש. השיר הוא שיר בסגנון הדראם נ' בייס. השיר יצא בפורמט של הורדה דיגיטלית בסמוך לצאתו כסינגל.
בנוסף לכך, נכלל השיר באלבום הבכורה של ריטה אורה, Ora.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-14 בדצמבר 2011. הקליפ בוים על ידי רוהאן BM וצולם בצ'יינטאון, לוס אנג'לס. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את ריטה אורה שרה את השיר עם רקדני ליווי, תוך שהיא מוקפת בקירות המכוסים בגרפיטי.
נכון לדצמבר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-69 מיליון צפיות.
מוחמד עבדל-שאפי

קריירת מועדונים

עבדל-שאפי החל את הקריירה שלו באקדמיית הנוער של א-זמאלכ, אך בשנת 2003 עבר לקבוצה מהליגה המצרית ENPPI ולאחר מכן לחאזל אל מחאלה. בשנת 2009 חזר למועדון בו גדל, א-זמאלכ, שם שהה כ-6 שנים עד עונת השאלה באל-אהלי מערב הסעודית כשמאוחר יותר חתם במדיה על חוזה כשחקן קבוע.

נבחרת מצרים

עבדל-שאפי זומן לנבחרת מצרים ב-31 בדצמבר 2009. המאמן דאז, חסן שחאתה, כלל אותו בסגל לגביע אפריקה לאומות 2010. הוא הפך לחילוף קבוע בטורניר ושותף ב-5 משחקים. את שערו הראשון כבש בניצחון 0-4 בחצי הגמר נגד אלג'יריה.