ג'רלד פוזנר

מהלך חייו

פוזנר נולד בסן פרנסיסקו לאב יהודי ולאם נוצרייה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולאחר מכן למד בבית ספר למשפטים. הוסמך כעורך דין בשנת 1978. הוא היה בן 23 בלבד כאשר משרד עורכי דין יוקרתי בוול סטריט בחר להעסיקו במסגרתו. בשנת 1980 ייסד משרד עורכי דין עצמאי יחד עם חבר. בעת שפוזנר טרח על תביעה של ניצולי ד"ר יוזף מנגלה, הרופא מאושוויץ, הוא נתפש לנושא זה והוציא לאור בשנת 1986 את ספר הביכורים שלו, "מנגלה: הסיפור האמיתי". מאז הפך לעיתונאי-חוקר ולסופר. הוא ערך כתבות כעיתונאי עצמאי (פרילנסר) בערוצי החדשות הגדולים של הטלוויזיה האמריקאית: CNN, CBS, FOX, NBC וערוץ ההיסטוריה.
פוזנר פרסם גם מאמרים בביטאונים האמריקאים רבי-ההשפעה ה"טיים מגזין", ה"ניוזוויק", ה"ניו יורקר", ה-Wall Street Journal וה-U.S. News & World Report.
לאחר ספרו הראשון פרסם תשעה ספרים נוספים, כולם פרי תחקיר בנושאים לאומיים ובינלאומיים.
ספרו הנודע ביותר הוא "תיק סגור" משנת 1993, בו ניסה לשים קץ אחת ולתמיד לשלל תאוריות הקונספירציה בקשר לרצח הנשיא קנדי ששטפו את ארצות הברית במשך עשרות שנים, לתמוך במסקנות וועדת וורן בקשר ל"יורה הבודד" (Lone Gunman) ולהצביע על לי הארווי אוסוולד כאשם יחיד ברצח הנשיא.
ג'רלד פוזנר נשוי לסופרת טרישה פוזנר, העוסקת בכתיבה בנושאי בריאות האשה, תרבות הגוף, אופנה והיחסים בין המינים. בני הזוג מתגוררים בפלורידה ובמנהטן.

זיקתו ליהדות

פוזנר אינו מסתיר את מוצאו היהודי, וקורא לעצמו "יהודי למחצה" (half jewish). אשתו טרישה היא בת למשפחה יהודית קונסרבטיבית מבריטניה. שניים ממחקריו של פוזנר הוקדשו לנושא השואה. האחד, מחקרו על יוזף מנגלה, אותו פרסם ביחד עם ג'ון וייר (John Ware), מפיק טלוויזיה שהפיק סרטים תעודיים על מנגלה, כספרו הראשון: "מנגלה: - הסיפור המלא" שראה אור בשנת 1986. השני, אודות בניהם של מנהיגי גרמניה הנאצית, אותו פרסם בספרו: "ילדי היטלר - בניהם ובנותיהם של מנהיגי הרייך השלישי משוחחים על אבותיהם ועל עצמם" משנת 1991.
לצורך כתיבת הספר על מנגלה עברו פוזנר ווייר ברחבי אמריקה הדרומית ואירופה וראיינו עשרות רבות של עדים, ובכללם בנו של מנגלה ואשתו הראשונה, שאבו מידע מארכיונים, ממסמכים רשמיים ומיומניו של מנגלה. בספרם הקדישו מקום לתיאור ילדותו וצעירותו של מנגלה וכן לתיאור הזוועות שביצע באושוויץ.
ספרו אודות בניהם של הנאצים הבכירים כולל ראיונות עם בנו של רודולף הס, שהגן בשיחה על אביו, עם הדה גרינג בתו של הרמן גרינג שאמרה לפוזנר על אביה: "הוא היה איש טוב והוא תמיד יחסר לי. זה כל שעליך לדעת". מאידך אחד משני בניו של הנס פרנק, המושל הנאצי של שטח הכיבוש הנאצי בפולין (ה"גנרל גוברנמנט") ביטא את הבוז שהוא חש כלפי אביו ואת אי רצונו להיות אב והימנעותו מלהביא ילדים לעולם, באומרו: "לאחר מה שאבי עשה אינני חושב שיש להמשיך את השם פרנק". רולף מנגלה, בנו של יוזף מנגלה סיפר לפוזנר כי את התגמולים מפרסום מסמכי אביו הוא החליט להקדיש לניצולי שואה. כן כלל ספרו של פוזנר גם ראיון עם בנו של קלאוס פון שטאופנברג, האיש שניסה להתנקש באדולף היטלר ב-20 ביולי 1944.
בשנת 1998 פרסם פוזנר מאמר בעל נימה אישית במגזין של הניו יורק טיימס, בו הוא מתאר את לבטי המצפון שהתעוררו בו כשעמד לרכוש שלו "חיפושית" של פולקסווגן .

"תיק סגור"

בספרו הידוע ביותר "תיק סגור" (Case Closed) משנת 1993 סותר פוזנר את כל הספקולציות וגרסאות הקשר ביחס לרצח הנשיא ג'ון פיצ'ג'רלד קנדי. את ספרו הוא מכנה "תיק סגור" הואיל והוא מבטא בו את ההשקפה שממצאי דו"ח וורן לא נסתרו על ידי ראיות חדשות וכי כל גרסאות הספקולציה למיניהן אינן אלא בגדר של היסטריה המונית, וכי התיק סגור. לגרסאות השונות הוא שם, לדעתו, בספרו "סוף פסוק".
לדבריו, ההתעסקות ברצח לא חדלה לרגע מן הרגע בו נורו היריות בדילי פלאזה ואף עשרות שנים לאחר מכן. מאות אתרי אינטרנט, אלפי ספרים, ירחונים ועיתונים מיוחדים מתייחסים לרצח ולתאוריות השונות בנוגע לזהות הרוצחים ומניעיהם. האנשים המתעסקים באופן אובססיבי ברצח (ומעלים תאוריות מוזרות בנוגע אליו) מכונים על ידיו בכינוי "Buffs" ("משוגעים לדבר", כדוגמת הביטוי "מכורים" בשיח הישראלי), והם מהווים זרם מוכר בדומה לשאר המטורפים לדבר אחד המקובלים בתרבות האמריקנית. גם להם ועידות ואסיפות, עיתונים וירחונים משלהם.
בספרו מפריך פוזנר אחת לאחת את הגרסאות השונות, ובהן במיוחד את גרסתו של דייוויד ליפטון, לפיה נחטפה גופת הנשיא מן המטוס הנשיאותי שהוביל אותה מדאלאס לוושינגטון הבירה ועברה בסתר תהליך ניתוחי ששיפץ אותה, לפני הנתיחה הרשמית, על מנת שהנתיחה הרשמית תסתיר את העובדה כי הנשיא נורה מלפנים. את התאוריה הזאת רואה פוזנר כדמיונית במיוחד.
המחקר היסודי שבא לידי פירוט בספר העמיד את ג'רלד פוזנר בשורה הראשונה של חוקרי רצח קנדי וכראש התומכים במסקנות ועדת וורן ובאשמתו של לי הארווי אוסוואלד כמתנקש יחיד.
מאידך עורר הספר התנגדות עזה מצד חסידי תאוריות הקונספירציה, שכתבו על כך שפע של מאמרים ובהם הכפישו את פוזנר ותיארו אותו כשקרן וכמוליך שולל .