google/wiki40b huggingface dataset:
דייוויד אוילאו

ביוגרפיה

אוילאו נולד בעיר אוקספורד, אנגליה להורים ממוצא ניגרי. למד תיאטרון ומשחק ב"מכללת City and Islington" שבלונדון ואחר מכן גם באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.

קריירת משחק

אוילאו החל את דרכו כשחקן בסדרת הדרמה הבריטית "ספוקס" בתפקיד הסוכן החשאי דני האנטר.
התגלה לראשונה כשחקן קולנועי בשנת 2006 בעיבוד הקולנועי של קנת בראנה למחזה "כטוב בעיניכם" בתפקיד אורלנדו די-בוא ובדרמה "המלך האחרון של סקוטלנד". בשנת 2007 הופיע בסדרת הדרמה "חמישה ימים" וכשנה לאחר מכן שיחק בסרט משרת. 
ב-2011 השתתף אוילאו בסרט המדע בדיוני המצליח "כוכב הקופים: המרד" בתור סטיבן ג'ייקובס הבוס של המדען ויל רודמן (ג'יימס פרנקו).
אוילאו העלה את מעמדו כשחקן הוליוודי בשנת 2012 לאחר מספר הופעות מרשימות שרשם בין היתר, בהפקת הפעולה של טום קרוז "ג'ק ריצ'ר" בתפקיד הבלש אמרסון, במותחן של לי דניאלס "העיתונאי", בסרט המלחמה התעופתי "זנבות אדומים" בתור טייס הקרב ג'ו ליטל, בסרטו של סטיבן ספילברג "לינקולן" בתור חייל צבא האיחוד איירה קלארק ובסרט העצמאי של הבמאית אווה דוברני "אמצע שום מקום".
ב-2013 שיחק אוילאו בדרמה ההיסטורית "המשרת" בתפקיד לואיס בנו הבכור של משרת הבית הלבן ססיל גיינס (פורסט ויטאקר). בשנת 2014 הופיע אוילאו בתפקיד מרטין לותר קינג בדרמה ההיסטורית המוערכת בהפקת אופרה וינפרי "סלמה", על משחקו בסרט הועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר. באותה שנה השתתף אוילאו גם בדרמת הפשע "שנה קשוחה מאוד" ובסרט החלל של כריסטופר נולאן "בין כוכבים".

חיים אישיים

אוילאו הוא אב לארבעה מנשואיו לשחקנית ג'סיקה אוילאו.
איוואן מסלניקוב

תחילת דרכו

מסלינקוב נולד ב-16 בספטמבר 1900 במחוז אוז'ינסקי שבאימפריה הרוסית. ב-1918 הוא התגייס לצבא האדום ולחם בשורותיו במלחמת האזרחים ברוסיה. ב-1921 הוא קיבל פיקוד על בריגדת פרשים, וב-1928 הועבר למרכז אסיה, והשתתף בדיכוי המרד הבסמאצ'י - מרד מוסלמי כנגד הרוסים שהחל עוד ב-1916. ב-1935 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית פרונזה, והוצב בשמר הגבול באזרבייג'ן, ולאחר מכן הועבר לפקד על כוחות גבול בבלארוס. ב-13 בדצמבר 1937 הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק, ובפברואר 1939 הצטרף לנ.ק.ו.ד.. הדעות חלוקות באשר לתפקיד שאותו מילא בארגון זה. יש הסוברים שהיה חייל פשוט, אם כי יש עדויות שהוא היה חלק מהמעגל הפנימי של לברנטי בריה. כך או כך, מרבית מקורביו תיארו אותו כאדם קשה ואכזרי. ב-9 במרץ של אותה שנה הועלה לדרגת פולקובניק בספטמבר 1939 השתתפו כוחות גבול שתחת פיקודו בפלישת ברית המועצות לפולין ומאוחר יותר בכיבוש המדינות הבלטיות. הוא היה חבר בוועדה סובייטית-גרמנית שמטרתה הייתה לדון על יישוב פליטים מפולין ומהמדינות הבלטיות. ב-14 במרץ 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור, ב-4 ביוני של אותה שנה לדרגת גנרל לייטננט.

אחריתו

מסלינקוב המשיך להיות מפקד המחוז הצבאי באקו עד 6 במאי 1946 עת מונה למפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז. ביוני 1953 נעצר לברנטי בריה, ובעקבותיו רבים מתומכים ומהחוג הפנימי שלו. נגד מסלינקוב מעולם לא הוגש כתב אישום, אך ב-16 באפריל 1954 הוא התאבד, ככל הנראה מחשש לחקירה.
יכליהו

יְכָלְיָהוּ היא דמות מקראית, אמו של עוזיהו מלך יהודה ואשת אמציה.
בספר דברי הימים שמה מופיע כיכיליה ( קרי:יְכָלְיָה). הוראתו של השם האל יהו (יהוה) וזהה לשמות יהוכל ויוכל. יש מפרשים את השם כאלוהים יכול או כמְכַלְכֵּל, וזאת על פי הכתוב בתהילים: " הַשְׁלֵךְ עַל-ה' יְהָבְךָ וְהוּא יְכַלְכְּלֶךָ" . השם יכליהו הוא שם יחידאי בתנ"ך.
רש"י בפירושו לספר דברי הימים ב', פרק י"ג, פסוק ב' מבאר כי הייתה לה השפעה פוליטית: "כן יכליה יכליהו לפי שהיתה גברתנית כי אמציהו בעלה נס לכישה ויהי שם חמש עשרה שנה עד שמת והיא שפטה את העם כל אותן חמש עשרה השנים ושוב כשמת המליכו את בנו עזיהו אחריו בן שש עשרה שנה".
ואילו בפירוש לספר דברי הימים ב', פרק כ"ה, פסוק כ"ז הוא מפרש: "וינס לכישה (אמציה)- עיר מבצר אשר נלחם עליה סנחריב ונס לכישה ויהי שם ט"ו שנים עד ששלחו אחריו לכיש' וימיתהו שם ואותן ט"ו שנה שהי' בלכיש מלכה יכליהו אם עזיהו תחתיו אך קשה לי ובפי' ר' יוסף זצ"ל ראיתי גם אותן ט"ו שנים שהי' בלכיש מלך עזיהו בנו תחתיו ולא נכון לפותרו כן שהרי כתיב בסמוך והוא בן שש עשרה שנה נמצא שלא היה בזמן שברח אביו אלא בן שנה ועוד שא"כ היה לו לומר ויקחו את עזיהו וימליכו תחת אביו בחייו אלא משמע שלא מלך בחיי אביו" 

אחד הנחלים המתנקזים לנחל אמציה באזור הערבה הוא נחל יכליה שנקרא על שמה.
שרגא נצר

שרגא נצר (נוסוביצקי) (1 בינואר 1898, ז' בטבת תרנ"ח – 11 באפריל 1985, כ' בניסן תשמ"ה), ממנהיגי תנועת העבודה, נודע כ"ממליך המלכים" במפא"י, טיפל בכל העניינים המפלגתיים עבור בן-גוריון עד להקמת רפ"י. בן זוגה של חברת הכנסת דבורה נצר, ואביהם של משה נצר ורינה שפירא. בת נוספת - רחל, נולדה ב-1929 ונפטרה בגיל שנה.

ביוגרפיה

נולד בשם שרגא נוסוביצקי באימפריה הרוסית (באזור אוקראינה של ימינו) בשנת 1898. ברוסיה היה פעיל בתנועות "פועלי ציון", "החלוץ" ו"צעירי ציון", ונאסר על פעילותו זאת. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. התיישב בתל אביב, בה החל לעבוד כפועל ניקיון והתקדם עד לתפקיד סגן מנהל מחלקת התברואה בעירייה. במקביל נעשה פעיל מרכזי של מפא"י, ועמד, לצד יהושע רבינוביץ, בראש הקבוצה המרכזית שנקראה "הגוש" התל אביבי. בתפקידו זה היה בעל השפעה מכרעת בוועדות המינויים של המפלגה, שהיה להן תפקיד מרכזי באיוש תפקידים במפא"י, בדרגים מוניציפליים ובדרגי ביניים של השלטון,  ביישוב, בתקופת המנדט ובשנותיה הראשונות של המדינה. נצר לא פעל להשיג לעצמו מינוי ציבורי (שמעון פרס אמר שהייתה לו חוכמה המספיקה לכמה שרים ואמביציה שלא להיות שר).
לאחר גירוש בן-גוריון ממפא"י, נותר נצר נאמן למפא"י (למרות שכל השנים תמך בהחלטותיו המדיניות של בן-גוריון ונחשב עושה דברו). עם זאת, מאז, הלך כוחו במפא"י ופחת. נפטר בשנת 1985 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור, שם נטמנה גם אשתו, חברת הכנסת דבורה נצר.
יו ג'ונסון (יינן)

קריירה

ג'ונסון היה לחבר האגודה ליין ולאוכל באוניברסיטת קיימברידג', כשלמד לתואר ראשון בקינגס' קולג' בשנות החמישים של המאה ה-20. בתארו כיצד נכנס לעולם טעימות היין הוא נזכר:
"אדריאן קוול, מייסד האגודה הבינלאומית ליין ואוכל נכנס אחרי ארוחת הערב עם שתי כוסות ואמר: "קדימה יו, האם הן זהות ? או שונות ?" שתיהן היו, אני בטוח, בורגונדי אדום, אבל אחת השרתה קסם בעוד האחרת הייתה רגילה. הדבר שבה את דמיוני. היה זה רגע ההתגלות שלי."
ג'ונסון כותב אודות יין מאז 1960, ולאחר שסיים את לימודיו הועסק ככותב קבוע עבור פרסומי קונדה נאסט, ומהר מאוד החל לעבוד עם כתבי עת כמו ווג ו-House & Garden.‏ הוא פרסם מספר ספרים, החל בספרו "Wine" ב-1966, בתקופה בה היה בעל הטור לנושא יין של הסאנדיי טיימס. ספרו "The World Atlas of Wine", שראה אור לראשונה ב-1971, ונחשב לניסיון הרציני הראשון למפות את אזורי היין בעולם, תואר על ידי המנהל הנוכחי של ה- INAO כ"אירוע גדול בספרות היין".
במהלך השנים היה ג'ונסון מנהלו של שאטו לאטור, מייסד-שותף ושותף של חברת הרויאל טוקאי קומפאני, וב-1986 ייסד את "Hugh Johnson Collection Ltd" שמשווקת כוסות יין ואביזרים נוספים הקשורים בו. ג'ונסון הוא גם הורטיקולטוריסט ולו עניין מיוחד בעצים. הוא פרסם מדריך תקני לגינון "The Principles of Gardening". מאז 2004 משמש ג'ונסון כיועץ המערכת של כתב העת "The World of Fine Wine".
מגזין הדקאנטר בחר בג'ונסון כ"איש השנה" ב-1995, וב-2007 הוענק לו תואר אביר מסדר האימפריה הבריטית.
ג'ונסון ידוע כאחד מהמתנגדים הקולניים ביותר בעולם היין למתן ציונים מספריים ליין. באוטוביוגרפיה שלו," A Life Uncorked", הביע ג'ונסון צער על השפעתו של מבקר היין רוברט פרקר על עולם היין, שלדעתו הניע את עולם היין באזורים רבים לסגנון אחיד. ג'ונסון הצהיר ב-2005, "הגמוניה מלכותית שורה על וושינגטון ודיקטטור הטעם יושב בבולטימור." (רוברט פרקר מתגורר במונקטון, עיר קטנה בבולטימור, מרילנד.)
אנרי טורס

אנרי טורס (בצרפתית: Henri Torrès;‏ 17 באוקטובר 1891, לֵז אַנְדֵלִי - 4 בינואר 1966, צרפת) היה עורך דין ופוליטיקאי יהודי-צרפתי. סוציאליסט, חבר המפלגה הקומוניסטית בשנים 1921–1923, ואחר כך במפלגה הסוציאליסטית (SFIO) בשנים 1927–1929. רץ בקריירה פוליטית עצמאית עד שנת 1958 והיה חבר בלשכת עורכי הדין שלפריז עד 1956.
נולד בעיירה לֵז אַנְדֵלִי (Les Andelys) שבנורמנדי.
טורס התפרסם בעיקר כסנגורו של שלום שוורצבארד, שהתנקש במדינאי האוקראיני סמיון פטליורה. טורס הציג את הזוועות שבוצעו ביהודים בפוגרומים באוקראינה בימי שלטון פטליורה והביא לזיכויו של שווארצבארד.
בעת הכיבוש הנאצי נמלט טורס לארצות הברית, שם פרסם מאמרים נגד ממשלת וישי של אנרי פטן. לאחר המלחמה חזר לצרפת ובמשך עשר שנים כיהן כסנטור בסיין, והיה גם סגן נשיא בית המשפט העליון.
אמון אמארת' (להקה)

הקמת הלהקה

הלהקה התחילה את דרכה בשנת 1988 כלהקת גריינדקור בשם "סקאם", עם פול מקיטלו (דארק פיונרל) כסולן, אולאבי מיקונן ו-וסה מיראלינן כגיטריסטים, פטרי טארוינאן כבסיסט וניקו קאוקינן כמתופף. במשך 4 השנים הבאות הלהקה לא הצליחה להרשים את סצנת המטאל השוודית, מה שהוביל להחלפה של מקיטלו בסולן יוהאן הג, שהוביל את הלהקה לסגנון הוויקינגי האופייני שלה.

השנים הראשונות

זמן קצר לאחר צירופו של האג ללהקה התחלפו עוד מספר חברים בלהקה, עד שבשנת 1993 הקליטה אמון אמארת' את הדמו הראשון שלה, Thor arise. הדמו, שהוקלט באיכות ירודה, מעולם לא יצא לאור. שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה את הדמו The Arrival of the Fimbul Winter, שהצליח יותר מקודמו. בשנת 1996 הלהקה הוציאה את המיני אלבום הראשון שלה, Sorrow Throughout the Nine Worlds, שמכר 600,000 יחידות.

חוזה עם מטאל בלייד

שנתיים לאחר מכן, בשנת 1998, הלהקה חתמה על חוזה עם ענקית ההקלטות מטאל בלייד רקורדס, והוציאה דרכה את אלבום הבכורה שלה - Once Sent from the Golden Hall, שהצליח מסחרית והביא את הלהקה להכרה בינלאומית.
ביוני של אותה שנה, כמה ימים לפני סיבוב הופעות, הגיטריסט אנדרס האנסון עזב את הלהקה, והוחלף על ידי יוהאן סדרברג. בסיום סיבוב ההופעות המתופף מרטין לופז עזב גם הוא את הלהקה והצטרף לאופת', והוחלף גם הוא, הפעם על ידי המתופף פרדריק אנדרסון. באביב של שנת 1999 הלהקה הוציאה את האלבום באורך מלא השני שלה, The Avenger.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 2001, יצא לאור האלבום השלישי של הלהקה - The Crusher. כדי לתמוך באלבום, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות יחד עם מספר להקות נוספות, אך הסיור נדחה עקב פיגועי 11 בספטמבר, והתחיל בפועל בינואר 2002, בסמוך ליציאת האלבום Versus the World. בשנתיים הבאות הלהקה המשיכה להופיע ברחבי העולם, תוך כדי הקלטת האלבום Fate of Norns, שיצא בספטמבר 2004. האלבום החמישי של הלהקה, With Oden on Our Side, שיצא בשנת 2006, היווה הצלחה מסחררת ונחשב לאחד האלבומים הטובים של הלהקה.
במאי של אותה השנה הוציאה הלהקה את אלבום ההופעה Wrath of the Norsemen, שהגיעה למעמד אלבום זהב בארצות הברית ופלטינה בקנדה.
הלהקה האריכה את החוזה עם מטאל בלייד והוציאה את האלבום Twilight of the Thunder God, שאירח כמה מוזיקאים נוספים מאפוקליפטיקה, צ'ילדרן אוף בודום ועוד. האלבום נחשב לפורץ דרך, והגיע לדירוגים גבוהים במספר מדינות.
מאז הוציאה הלהקה את אלבום האוסף Hymns to the Rising Sun, ושני אלבומים נוספים - Surtur Rising ו-Deceiver of the Gods, שניהם קיבלו ביקורות חיוביות מאוד.
קרב קורופדיום

קרב קורופדיום היה הקרב האחרון בין יורשיו של אלכסנדר הגדול, הדיאדוכים, ונערך בשנת 281 לפנה"ס סמוך לעיר מגנסיה בצפון לידיה בין צבאותיו של ליסימאכוס לאלה של סלאוקוס הראשון. ליסימאכוס שלט בתראקיה ובמוקדון ובחלקה המערבי של אסיה הקטנה מאז קרב איפסוס בשנת 301 לפנה"ס, ואילו הממלכה הסלאוקית שלטה בחלקה המזרחי.

הרקע ליציאה לקרב

לסלאוקוס הראשון היו שאיפות לשלוט על כל האזורים שנשלטו לפני כן על ידי אלכסנדר הגדול. במוקדון התנהלו מאבקים על הירושה העתידה. ארסינואי השנייה אשתו של ליסימכוס, רצתה שילדיה ירשו את ליסימכוס. היא האשימה את בנו לאגתולקס שהיה יורש העצר בבגידה, והביאה לכך שיוצא להורג על ידי אביו. בעקבות כך ברחה אשתו ליסנדרה מזרחה עם ילדיה לחצרו של סלאוקוס הראשון. אליה הצטרף אחיה תלמי קראונוס. היא ביקשה את עזרתו של סלאוקוס הראשון. סלאוקוס ראה בפנייה זאת הזדמנות להתערב בנעשה בפוליטיקה של תראקיה ומצרים התלמיית ולהשיג הישגים לטובת ממלכתו. הוא הכין משלחת צבאית כנגד ליסימכוס. בו בזמן, פילטרוס, שהיה מופקד על האוצר של ליסימכוס, שמע על הירצחו של אגתוקלס ופחד מהמשך מעשיה של ארסינואי ושלח שליח אל סלאוקוס להצהיר את נאמנותו ולהפקיד בידיו את אוצרו של ליסימכוס. כאשר שמע על כך ליסימכוס הוא חצה עם צבאו לאסיה הקטנה ותקף את צבאו של סלאוקוס.
מעט מאוד ידוע אודות הקרב עצמו, למעט העובדה שסלאוקוס הראשון ניצח בו, ליסימאכוס מצא בו את מותו וממלכתו חרבה.

לאחר הקרב

לאחר הקרב, צירף סלאוקוס הראשון את מוקדון לממלכתו. הוא יצא למסע לכיוון מוקדון ותראקיה כדי לקבל הכרה כמלך מוקדון. הוא חצה את הדרדנלים במטרה להגיע ליעדו, אבל קראונוס שרצה לרשת את ליסימכוס ולהפוך שליט מוקדון רצח אותו. קראונוס מיהר להגיע לעיר ההליניסטית ליסמכיה (Lysimachia)  עיר חשובה בתראקיה (גליפולי של היום) ושם הצליח להכתיר את עצמו למלך בעזרת הצבא המוקדוני.
שישי בבוקר (קשת 12)

היסטוריה

את התוכנית בשמה הראשון "הבוקר", הנחו תחילה מ-1996 עד 1998 גבי גזית ורבקה מיכאלי. בשנת 1998 פרשה מיכאלי מהתוכנית, וגזית הנחה אותה עד 2001. בסוף אותה שנה, הוחלף גזית בירון לונדון אשר הנחה את התוכנית עד 2003, ובשנים 2004 עד 2005 המנחים היו מני פאר ואפרת רייטן.
את "יום חדש" שהחלה את שידוריה בינואר 2006 הנחו גידי גוב ושירי ארצי. במאי 2006 הוחלפה ארצי בסיון רהב-מאיר, וב-2007 הוחלף גוב בדני קושמרו.
ב-2008 פרשו קושמרו ורהב-מאיר מהתוכנית ובמקומם הנחו יורם בינור ושרון כידון, ולאחר מכן באותה השנה עד סוף 2009 התחלפו המנחים לאורן וייגנפלד ולינוי בר גפן.
מ-2010 עד סוף 2011 המנחים היו דן שילון וטלי מורנו.
מ-2012 הנחו את התוכנית דליה מזור ויואב לימור. ביולי 2012 הוחלפה מזור בדרור גלוברמן. בינואר 2013 הוחלף גלוברמן בלוסי אהריש.
החל מה-10 בפברואר 2013 שונה שמה של התוכנית ל"הבוקר של קשת", ובמשך ארבע שנים, מנחיה היו יואב לימור וגלית גוטמן. ב-26 בפברואר 2017 עזבה גוטמן את התוכנית ומה-12 במרץ 2017, המגישה לצד יואב לימור הייתה מיכל אנסקי.
החל מחודש ספטמבר 2017 מגישי התוכנית היו מירב מילר ויואב לימור.
החל מ-3 בנובמבר 2017 התוכנית עברה להיות משודרת בימי שישי בלבד, שמה שונה ל"שישי בבוקר" והמנחים שלה הם יואב לימור וגלית גוטמן, ששבה להנחיית התוכנית לאחר שמונה חודשים.
התוכנית מוקדשת בחלקה לנושאי אקטואליה, תוך ליווי חברת החדשות, ומוקדשת בשארית זמנה לשולי החדשות ולפינות בריאות, אוכל, ספורט, צרכנות, תרבות ופנאי.
בתוכנית מספר פינות קבועות, את פינת הרשת הגישה בעבר לירון שמם ואת פינת הבידור והתרבות הגיש ליאון רוזנברג. כיום מגיש את פינת הספורט כדורגלן העבר ופרשן הספורט בהווה עמרי אפק.
בעבר שודרה באולפן הווילה של אולפני הרצליה, שם היה בית מגוריה של מרגוט קלאוזנר, מייסדת האולפנים. התוכנית משודרת כיום מהאולפנים החדשים שנבנו עבור תוכניות קשת 12 כגון "חדשות הבוקר" ו"אנשים", במתחם אולפני הרצליה.
אלברכט בקר

ביוגרפיה

בקר נולד בעיירה בסקסוניה-אנהלט ולמד בתחילת דרכו להיות מורה, בגיל שמונה עשרה החל לנהל מערכת יחסים עם מנהל הארכיון של וירצבורג המבוגר ממנו במעל עשרים שנה.
הוא החל לעסוק בצילום ותמונותיו הופיע על גבי מספר עיתונים וכתבי עת בגרמניה.
בשנות ה-30 הוא נעצר על ידי הגסטפו בחשד להפרת סעיף 175 ונשלח לשלוש שנות מאסר, במלחמת העולם השנייה הוא שירת בורמאכט ובחזית הרוסית.
במהלך שנות ה-50 שימש כמעצב אמנותי של מספר רב של סרטים בתעשיית הקולנוע הגרמני.
בשנת 2000 התראיין לסרט התיעוד סעיף 175.
כשחקן הוא גילם פרופסור בסרט "Escape to Life: The Erika and Klaus Mann Story" שעסק בחיי ילדיו של תומאס מאן.
איגור רודיונוב

ביוגרפיה

רודיונוב נולד בדצמבר 1936 בכפר קוראקינו במחוז פנזה (אז חבל סרדובסקי). שם אביו היה ניקולאי איבנוביץ' רודיונוב. בילדותו נהג איגור רדודיונוב לנגן באקורדיון. את השכלתו הצבאית קיבל במכללת התותחנים במחוז אוריול. ביוני 1970 השלים לימודיו באקדמיה הצבאית של כוחות השריון ע"ש מרשל מלינובסקי ואר כך סיים בהצטיינות את לימודיו במכללה הצבאית של המטה הכללי ע"ש קלים וורושילוב.
רודיונוב שירת כקצין בצבא האדום בצ'כוסלובקיה, גרמניה ובמזרח הרחוק הרוסי בגדוד הרובאים הממוכן, שירת בחטיבת הרובאים מספר 24 במחוז הצבאי הקרפטי בשנים 1970-1973 ובנוסף פיקד על חטיבת הרובאים ה-17 ועל הארמייה החמישית במחוז המזרח הרחוק בשנים 1983-1985. נטל חלק בלחימה באפגניסטן כשפיקד על הארמייה ה-40 בשנים 1986-1988 ומונה לפקד על המחוז הצבאי של טרנס-קווקז. רודיונוב היה מהאחראיים לדיכוי ההפגנות שפרצו באפריל 1989 בטביליסי, שבמהלכן נהרגו 19 איש ומאות אחרים נפצעו. זמן קצר לאחר מכן הוא פוטר מתפקידו והועבר לאקדמיה של המטה הכללי
בין השנים 1989 ל-1996, היה רודיונוב חבר פרלמנט ופיקד על האקדמיה הצבאית של המטה הכללי.
ב-1996, לאחר שבוריס ילצין, נשיא רוסיה, פיטר את פאבל גראצ'ב מתפקיד שר ההגנה, מונה רודיונוב להחליפו. בזמן כהונתו בתפקיד, הוא ניסה לערוך רפורמות צבאיות והסתמך על ההשקפה לפיה צבא רוסיה מיועד להמשיך את מורשת הצבא של ברית המועצות. בסופו של דבר פוטר רודיונוב מתפקיד שר ההגנה לאחר שכשל להוביל רפורמות של ממש בעידן של משבר כלכלי. הסיבות לפיטוריו כללו בין היתר את סירובו לאפשר פיקוח אזרחי על הצבא, כמו גם התעקשותו להגדיל את התקציב הצבאי חרף הידלדלות הקופה הציבורית.
בשנת 1999 נבחר רודיונוב לפרלמנט הרוסי מטעם מפלגת המולדת והיה חבר הוועדה לביטחון לאומי ויו"ר האיגוד המקצועי של אנשי הצבא עד למותו בדצמבר 2014. הוא נקבר בבית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים.
האצטדיון האולימפי החדש של טוקיו

היסטוריה

בשנת 2007 העיר טוקיו התעניינה לארח את אולימפיאדת (2016) להרוס את האצטדיון הישן ולבנות אצטדיון שיכיל 100,000 מקומות ישיבה. טוקיו כשלה במכרז האולימפי 2016. לאצטדיון הייתה תוכנית שהאצטדיון יכיל 80,000 מקומות ישיבה לטובת מונדיאל 2022 ואליפות העולם ברוגבי לשנת 2019. ב-2014 נהרס האצטדיון האולימפי הישן וצפויי להיבנות מחדש בסוף 2016.
שארל דה ברוקוויל

ביוגרפיה

נבחר לראשונה לבית הנבחרים בשנת 1892 מטעם אנטוורפן. הוא ייצג את אזור זה עד שנת 1919. כמנהיג המפלגה הקתולית, הוא נבחר לראשות הממשלה בשנת 1911. לפני פרוץ מלחמת העולם, התנגד ברוקוויל להצעת המלך אלברט הראשון לפריסת הצבא בגבול הצפוני ובמקום זאת הציב כוחות צבאיים בכל המדינה. לאחר פרוץ המלחמה בשנת 1914 יצאה הממשלה לגלות ללה האבר שבצרפת. במהלך המלחמה ברוקוויל ניסה לקדם מדיניות נייטרלית ולא לשתף פעולה באופן מלא עם מדינות ההסכמה. מדיניות זו החלישה את מעמדו של ברוקוויל בקרב חברי ממשלתו כתוצאה מכך התפטר מתפקידו כשר החוץ בינואר 1918 וכראש ממשלה במאי, כאשר איבד את תמיכת מפלגתו.
בין תפקידיו הפוליטיים הנוספים ניתן למנות את משרד התקשורת והתחבורה (1910-1912), משרד המלחמה (1912-1917), משרד החוץ (1917), משרד הפנים (1918–1919) ומשרד ההגנה (1926-1930)
ברוקוויל היה חבר במסדרים רבים וקיבל עיטורים רבים, ובהם: מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, מסדר השמש העולה, צלב המלחמה, מסדר לאופולד ולגיון הכבוד.
יונתן פרנקל

ביוגרפיה

פרנקל נולד ב-15 ביולי 1935  בלונדון וגדל בפרבר העיר המפסטד. במהלך מלחמת העולם השנייה שהה תקופה בווילס. אמו הייתה בריטית ואביו יהודי גרמני שברח מגרמניה הנאצית. 
למד היסטוריה באוניברסיטת קיימברידג' וקיבל תואר דוקטור בשנת 1961.
בשנת 1963 נישא לאידית רוגובין (אף היא היסטוריונית של מזרח אירופה), שאותה פגש בהשתלמות באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1964 עלה לישראל והחל ללמד באוניברסיטה העברית. בשנת 1985 מונה לפרופסור.
בשנת 1997 יצא ספרו "דם ופוליטיקה: עלילת דמשק, היהודים והעולם".
בשנת 2004 פרש לגמלאות.
היה מעורב בתנועות השלום הישראליות, בהן "שלום עכשיו".
היה אב לשתי בנות, ליאורה ורחל.
בשנת 2008 נפטר בירושלים מסרטן.
סטפאן (עיר)

תולדות העיר

סטפאן היא אחד היישובים העתיקים ביותר בחבל ווהלין. באזור נמצאו כלי אבן שמעידים על קיומו של יישוב במקום עוד מהמאה ה-9. האזכור הראשון של היישוב במסמכים הוא משנת 1290. סטפאן הייתה עיר מבוצרת בתקופת ממלכת רוס של קייב, ומרכז מסחרי ותרבותי במשך מאות שנים. היישוב נמצא בצומת דרכי מסחר ששימש את נסיכי ליטא, והכיכר המקומית שימשה כמרכז מסחרי לסוחרים מיישובים סמוכים, בין היתר לסחורות בתחומי הצביעה, הבד, הקדרות, הנחושת והשריון. 
בשנת 1917 נכלל היישוב בשטחה של הרפובליקה העממית של אוקראינה. לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית והסכם ריגה שבא בעקבותיה סופחה סטפאן לפולין. בספטמבר 1939, עם כיבוש מזרח פולין על ידי ברית המועצות, נכללה סטפאן בשטח פולין שסופח לברית המועצות לפי הנספח הסודי להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. ביולי 1941 כבשו הגרמנים את היישוב במהלך מבצע ברברוסה והוא נכבש שוב על ידי הסובייטים בקיץ 1944. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח אוקראינה הסובייטית.
בשנת 1960 קיבלה סטפאן מעמד של יישוב עירוני. בשנת 1991, עם הקמתה של אוקראינה העצמאית, נכלל היישוב בשטח אוקראינה.

אתרים בעיר

היישוב נכלל ברשימת האתרים ההיסטוריים של אוקראינה, לפי חוק המדינה. ביישוב אתרים ארכאולוגיים בעלי חשיבות לאומית, ובהם שרידי טירה. 
ביישוב קיימת כנסייה בסגנון הבארוק מהמאה ה-18. הכנסייה החזיקה בית מחסה ובית ספר. הכנסייה נהרסה בתקופת השלטון הקומוניסטי אך נמצאת בהליכי שיקום. כנסייה נוספת הקיימת ביישוב הפכה למועדון, אך שבה לתפקודה המקורי לאחר נפילת הקומוניזם.
בכיכר המקומית, ששימשה מרכז מסחרי במשך מאות שנים, ניצב כיום קבר אחים לחיילים סובייטיים. לאחר נפילת ברית המועצות הוקמה בכיכר מצבה עם צלב לזכר הלוחמים למען חרות אוקראינה.
ביישוב מרחצאות בוץ והוא נחשב אתר תיירותי.

יהודי סטפאן

ערב השואה חיו בסטפן כ-1,300 יהודים, שהיוו כשליש מתושבי המקום. עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים גויסו יהודיו לעבודות כפייה, ובאוקטובר 1941 הוקם ביישוב גטו. בגטו נכלאו כ-3,000 יהודים מהיישוב ומכפרי הסביבה.
ערב חיסול הגטו, באוגוסט 1942, ברחו ממנו כ-500 יהודים, אך רובם נתפסו והוחזרו לגטו. ב-25 באוגוסט 1942 נרצחו יושבי הגטו בבורות ירי ליד קוסטופול.
סרגיי צ'מזוב

סרגיי ויקטורוביץ' צ'מזוב (ברוסית: Сергей Викторович Чéмезов; באנגלית: Sergey Chemezov; נולד ב-20 באוגוסט 1952 בברית המועצות) הוא מנכ"ל התאגיד הממשלתי רוסטק (לשעבר מנכ"ל התאגיד הממלכתי לייצוא נשק), יושב ראש איגוד מהנדסי המכונות הרוסי וסגן כללי.

ביוגרפיה

סרגיי ויקטורוביץ' צ'מזוב נולד ב-20 באוגוסט 1952 בעיר חרמקובו (אנגלית: Cheremkhovo)במחוז אירקוטסק. הוא סיים בהצטיינות את לימודיו באירקוטסק במכון לכלכלה הלאומית בשנת 1975 ולאחר מכן השלים את לימודי ההתמחות שלו באקדמיה הצבאית של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של רוסיה. בנוסף, צ'מזוב הוא בעל דוקטורט בכלכלה והוא פרופסור וחבר מלא של האקדמיה הצבאית. 
צ'מזוב עבד במכון מדע ומחקר של מתכות וברזלים באירקוטסק כמהנדס, עמית מחקר ועוזר המעבדה הראשי. בין השנים 1980 ל-1988 עבד ב"לוץ"- האגודה למחקר תעשייתי. מ-1983 עד 1988 הוא שימש כראש הנציגות של אגודת "לוץ"במזרח גרמניה, שם פגש לראשונה את ולדימיר פוטין. שניהם עבדו בשירות הקָה-גֶה-בֶּה בזמן ששהו במזרח גרמניה, ושניהם גרו באותו בניין דירות. שם הם הפכו לחברים. 
מ-1988 עד 1996 צ'מזוב שימש כמנכ"ל של "סובינטרספורט" (אנגלית: Sovintersport), עמותת סחר חוץ. מ-1996 עד 1999 שימש כיושב ראש המחלקה לענייני יחסים כלכליים חיצוניים בתוך המשרד לענייני נשיאות, תחת ולדימיר פוטין. לאחר מכן הוא עבר לתפקיד יו"ר המחלקה לענייני חוץ כלכלי של המנהל הנשיאותי של רוסיה. מספטמבר 1999 ועד נובמבר 2000, צ'מזוב כיהן כמנכ"ל "פרומאקספורט" (אנגלית: Promexport), ובחודש אוגוסט 2000 הוא הפך להיות חבר בוועדה הנשיאותית על שיתוף הפעולה הצבאי וההנדסי בין רוסיה למדינות זרות. מחודש נובמבר 2000 ועד אפריל 2004, צ'מזוב שימש כמנכ"ל הראשון של התאגיד הממלכתי לייצוא נשק ולאחר מכן כמנכ"ל ראשי מ-2004 ועד 2007. על ידי צו של נשיא רוסיה, ב-26 בנובמבר 2007, צ'מזוב מונה להיות המנכ"ל של תאגיד הטכנולוגיות הרוסיות, ששינה את שמו ל"רוסטק" בסוף שנת 2012. בוועידת מפלגת רוסיה המאוחדת שנערכה ב-2 בדצמבר 2006, צ'מזוב נבחר למועצה העליונה של המפלגה. בוועידת המפלגה ה-7 שנערכה ב-26 במאי 2012, הוא נבחר שוב. ב -28 באפריל 2014 הוא נאסר על ידי ממשל אובמה מלהיכנס לארצות הברית.

משפחה

צ'מזוב נשוי ליקטרינה יגנטובה, מהנדסת תכנון. היא מהמייסדים ובעלת 70% של חברה אשר מייצרת תיבות הילוכים. יקטרינה היא גם בעלת רוב המניות של "אטאג'ה" – רשת של 19 מסעדות ברחבי מוסקבה. לזוג יש 4 ילדים. בנם סטניסלב, אשר נולד ב-1973, עובד עבור החברה "איטארה" (אנגלית: Itara) ובעל מניות בחברות ביטוח עצמאיות. בנם השני, סרגיי, לומד במוסד רפואי. בנם הצעיר לומד בבית-ספר יסודי ובתם סטודנטית לתואר שני באוניברסיטת MGIMO.
דגל (מחשבים)

בתכנות מחשבים, דגל הוא משתנה, אשר משמש לאחסון ערך בוליאני, או קוד בעל משמעות מוגדרת מראש. מתכנת ישתמש בדגל כאשר ירצה לגרום להליך בתוכנה לזהות ולאותת כי התקיים מצב כלשהו בעל חשיבות להמשך הרצת התוכנה.
כרמל (אתר מקראי)

אזכורים מקראיים

בעת חלוקת ארץ ישראל לשבטי ישראל כרמל הייתה לנחלת שבט יהודה, ככתוב בספר יהושע: "זֹאת נַחֲלַת מַטֵּה בְנֵי יְהוּדָה לְמִשְׁפְּחֹתָם...מָעוֹן כַּרְמֶל וָזִיף וְיוּטָּה" (יהושע, ט"ו, פסוקים א', נ"ה). בכרמל ישבו בני משפחת כלב בן יפונה. על נבל הכרמלי נאמר כי היה כליבי, כלומר מוצאו ממשפחת כלב (ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק ג').
כרמל נזכרת גם בסיפור המלחמה של שאול בעמלק: לאחר הניצחון במלחמה עם עמלק, שאול מקים 'יד', מצבת ניצחון, בכרמל: "וַיַּשְׁכֵּם שְׁמוּאֵל לִקְרַאת שָׁאוּל בַּבֹּקֶר וַיֻּגַּד לִשְׁמוּאֵל לֵאמֹר בָּא שָׁאוּל הַכַּרְמֶלָה וְהִנֵּה מַצִּיב לוֹ יָד וַיִּסֹּב וַיַּעֲבֹר וַיֵּרֶד הַגִּלְגָּל" (שמואל א', ט"ו, י"ב).
דוד, כשנמלט משאול המלך הגיע לכרמל. הוא והאנשים אשר עמו שהו עם רועי הצאן של נבל הכרמלי. וכך כתוב בספר שמואל א': "וְאִישׁ בְּמָעוֹן וּמַעֲשֵׂהוּ בַכַּרְמֶל וְהָאִישׁ גָּדוֹל מְאֹד וְלוֹ צֹאן שְׁלֹשֶׁת אֲלָפִים וְאֶלֶף עִזִּים וַיְהִי בִּגְזֹז אֶת צֹאנוֹ בַּכַּרְמֶל... וַיִּשְׁמַע דָּוִד בַּמִּדְבָּר כִּי גֹזֵז נָבָל אֶת צֹאנוֹ.  וַיִּשְׁלַח דָּוִד עֲשָׂרָה נְעָרִים וַיֹּאמֶר דָּוִד לַנְּעָרִים עֲלוּ כַרְמֶלָה וּבָאתֶם אֶל נָבָל וּשְׁאֶלְתֶּם לוֹ בִשְׁמִי לְשָׁלוֹם. וַאֲמַרְתֶּם כֹּה לֶחָי וְאַתָּה שָׁלוֹם וּבֵיתְךָ שָׁלוֹם וְכֹל אֲשֶׁר לְךָ שָׁלוֹם. וְעַתָּה שָׁמַעְתִּי כִּי גֹזְזִים לָךְ עַתָּה הָרֹעִים אֲשֶׁר לְךָ הָיוּ עִמָּנוּ לֹא הֶכְלַמְנוּם וְלֹא נִפְקַד לָהֶם מְאוּמָה כָּל יְמֵי הֱיוֹתָם בַּכַּרְמֶל" (שמואל א', כ"ה, א'-ב', ד'-ז')
בסופו של האירוע, בא דוד בא לכרמל ונשא את אלמנת נבל הכרמלי, אביגיל לאישה.

זיהוי המקום

כרמל המקראית מזוהה עם "חורבת כרמל", 5 ק"מ, דרומית לעיירה הפלסטינית יטא. לפי ההערכה, היישוב הקדום השתרע על שטח נרחב, אשר במרכזו גיא, עם נביעות זעירות -  עיון אל-כרמיל - ובריכת אגירה גדולה, האוספת מי גשמים, הקיימת עד היום.
קיומו של מקור מים יציב על ספר מדבר יהודה היה גורם חיוני לתפקודה של כרמל, בימי המקרא ואף בתקופות לאחר מכן. בתקופה הרומית, הביזנטית וגם בתקופה צלבנית היה לבסיס צבאי, מנהלי וכלכלי חשוב - בנוסף להיותו צומת דרכים חשוב.

הקשר בין כרמל לבין מעון

הפסוק מספר שמואל מסביר את הקשר בין שני היישובים: "וְאִישׁ בְּמָעוֹן וּמַעֲשֵׂהוּ בַכַּרְמֶל" - כלומר במעון - בתי מגורים ובכרמל - מרכז כלכלי. עם הגילוי של בית כנסת קדום במעון, ומבני מגורים אחדים,  במדרון הצפוני של תל מעון, דרומית לכרמל, העלה החוקר דוד עמית את ההשערה כי יהודי כרמל למעשה גרו במעון. מעון הייתה  כעין "שכונה" של כרמל. שהרי עקב היות כרמל בסיס מנהלי וצבאי יש להניח כי היהודים לא ירצו להתגורר בקרבתו. בכרמל נמצאו שרידים של שלוש כנסיות אבל לא שרידים יהודיים מעל פני הקרקע.
נמצאו גם שרידי דרך רחבה, הסלולה בקו ישר, מכרמל למעון, כעין רחוב מקשר בין שני המקומות. מכאן מסקנתו של החוקר כי היישוב היהודי במעון היה חלק מו המערך היישובי של כרמל. אוסביוס אינו מציין קיום יישוב יהודי במעון. כך שההשערה שמעון היא חלק מכרמל רבתי עשויה להתקבל על הדעת.