google/wiki40b huggingface dataset:
פנינה דבורין

ביוגרפיה

את שירותה בצה"ל עשתה בחיל השלישות. לאחר השחרור מהצבא הייתה דיילת בחברת התעופה אל על, ובמקביל למדה משפטים בשלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית. התמחתה במשרד עורכי דין פרטי ובפרקליטות מחוז המרכז, ומשמשת כעורכת דין משנת 1971. סיימה לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. 
במשך כעשרים שנה שירתה בפרקליטות המדינה כתובעת וכסגנית בכירה לפרקליט המחוז. היא התפרסמה כתובעת במספר משפטים מפורסמים: פרשת שוחד במשרד הביטחון, הרשעת הרצל אביטן ברצח ובשוד, הרשעת חוה יערי ואביבה גרנות ברצח מלה מלבסקי, פרשת כנופיית מע"צ, הרשעת דוד בלאס בהונאת כספים מהתק"ם ועוד תיקים רבים. 
לאחר שלא מונתה לתפקיד פרקליטת מחוז תל אביב עליו התמודדה, פרשה דבורין בשנת 1989 מהפרקליטות והחלה לעבוד כסניגורית בתחום הפלילי בשוק הפרטי. היא ייצגה אנשי עסקים רבים שהואשמו בפלילים, בהם עופר נמרודי האחים משה ואריה ויינברג, שהואשמו במסגרת משפט דרעי ועופר גלזר, בעלה של שרי אריסון. התמודדה על תפקיד של שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב אך לא זכתה בתפקיד.
בשנים 2004-2002 הנחתה את התוכנית "החוליה החלשה" בערוץ 10. 
כיהנה כדירקטורית בבנק הפועלים מ-2006 ומכהנת כדירקטורית בחברת נתיבי גז לישראל. 
פנינה דבורין נשואה לזוהר דבורין, כיום מנהל חברה. בנה גיא הוא איש עסקים ומנכ"ל "שיכון ובינוי יזמות נדל"ן חו"ל" ובתה היא השחקנית דנה דבורין, כוכבת ערוץ הילדים לשעבר.
דבורין ובעלה התגוררו במשך שנים בבית פרטי בתל ברוך. ב-2010 עברו להתגורר ברמת אביב.
זאב בן-חיים

קורות חיים

נולד בשם זאב וולף גולדמן בעיירה מוֹשְצִ'יסְקָה (Mościska) שבגליציה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, לאחר המלחמה בתחומי המדינה הפולנית החדשה). בהיותו נער למד במקביל לימודי יהדות ולימודים כלליים. לאחר סיום התיכון עבר ללמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. במקביל למד לתואר דוקטור לבלשנות שמית באוניברסיטת לייפציג. בין מוריו היו החוקרים הידועים קרל ברוקלמן וארתור אונגנד. בשנת תרצ"א (1931) שהה בארץ ישראל שנה אחת, ולמד במכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1932 הגיש את עבודת הדוקטורט, בנושא השמות הפרטיים בכתובות הנבטיות. בשנת תרצ"ג (1933) הוסמך לרבנות בבית המדרש בברסלאו, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בבלשנות שמית באוניברסיטת ברסלאו.
בסוף שנת תרצ"ג (1933) עלה לארץ ישראל, ושנה מאוחר יותר מונה למזכיר בוועד הלשון העברית. החל בשנת 1948 שימש מרצה ללשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים (ב-1955 הפך פרופסור מן המניין). היה חבר באקדמיה ללשון העברית מראשיתהּ.
ב-1953 פרסם את מאמרו הידוע "לשון עתיקה במציאות חדשה (שיחות על בעיות בלשון העברית החיה)", שזכה לשלושה קונטרסים ב"לשוננו לעם", אחד מכתבי-העת של האקדמיה ללשון העברית. במאמר עסק בן-חיים בנושאי הבלשנות ומטרותיה, במשמעותה של תחיית העברית, בגלגולי העברית הספרותית כיסוד להתחדשות הדיבור ובעברית החיה וטיפוחה. בין 1955 ל-1965 היה העורך של "לשוננו", כתב-עת אחר של האקדמיה. ב-1957 יצא לאור הכרך הראשון מתוך מחקרו המונומנטלי "עברית וארמית נוסח שומרון". המחקר הושלם ב-1975 וב-1977 הסתיימה הוצאתם לאור של חמשת כרכיו. במסגרת מחקריו על לשונות העדה השומרונית ההדיר בן חיים את החיבור השומרוני החשוב תיבת מרקה. מחקרים אלה נחשבים עד היום כמקור החשוב והמקיף ביותר בנושא העברית והארמית המשמשים את עדת השומרונים בקריאת התורה ובתפילותיהם.
ב-1961 הפך סגן נשיא האקדמיה ללשון העברית. באותה שנה גם מונה לעמוד בראש מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית, ושימש בתפקיד זה עד 1992. זמן קצר לאחר מינויו עבר המילון למתכונת ממוחשבת – צעד חלוצי באותם ימים, שכן עתיד המחשבים ותפוצתם לא היו ברורים. בשנת 1964 זכה בפרס ישראל במדעי היהדות. שנתיים מאוחר יותר נעשה חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-1973, עם מותו של פרופ' נפתלי הרץ טור-סיני, מונה בן-חיים לנשיא האקדמיה ללשון העברית. הוא שימש בתפקיד זה עד 1981, אז הוחלף על ידי פרופ' יהושע בלאו.
לאורך השנים ערך בן-חיים ספרי לשון רבים ופרסם מאות מאמרים במקומות שונים. בשנת 1992 כונסו כמה מהמאמרים הללו בספר "במלחמתה של לשון", בהוצאת האקדמיה ללשון העברית.
בן-חיים התגורר בירושלים עד יום מותו כשהוא בן 106. הוא נחשב לאחד מחוקרי העברית החשובים והמוערכים ביותר בעולם.
קיסריה (יישוב)

היסטוריה

היישוב הוקם על קרקעות השייכות לארגון פיק"א, מקום בו שכן מאז 1884 הכפר הבוסני קיסריה, שחלק מ-960 תושביו נמלטו בזמן מלחמת העצמאות, והיתר גורשו על ידי ארגון ההגנה. בתיו של הכפר נהרסו בחודשים ינואר-פברואר 1948‏. הברון רוטשילד שהיה בעליה של הקרקע באמצעות ארגון פיק"א, החליט כי אדמות האזור לא יוענקו למדינת ישראל, כיתר אדמותיו של הארגון, אלא ינוהלו על ידי קרן שתוקם לשם כך בשיתוף עם ממשלת ישראל. ב-15 באוקטובר 1958 הסכימה הממשלה להצעת הברון, ולאחר תקופת מבחן בת שלוש שנים, בראשית 1962, נחתם הסכם ברוח זו בין הברון לבין שר האוצר לוי אשכול. הברון רוטשילד הקים את "קרן רוטשילד קיסריה", ומסר לרשותה שטח של 20 קמ"ר בהסכם חכירה למשך 200 שנים. עוד הקים הברון את החברה לפיתוח קיסריה כחברה בת של הקרן, והפקיד בידיה את ניהול השטח ופיתוחו. 
ביולי 2007 החליטה הממשלה שלא במסגרת תוכנית איחוד הרשויות לשקול איחוד של קיסריה עם אור עקיבא. בחודש מרץ 2008 נדחתה ההחלטה על ידי שר הפנים מאיר שטרית. בתמורה התחייבה החברה לפיתוח קיסריה להעביר 3.5 מיליון דולר בשנה לשכנותיה ולהקים בריכת שחייה באור עקיבא.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בקיסריה (יישוב) 5,127 תושבים. האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎3.2%‏.
ארמיית הפוטומק (הקונפדרציה)

היסטוריה

הארמייה גויסה באזור צפון-מזרח וירג'יניה עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית באפריל 1861. כמפקדה מונה פיליפ קוק, ושמה מגיע מקו נהר הפוטומק שעליו הגנה. ב-21 במאי קוק הוחלף בפיקוד בידי מילדג' לוק בונהם, אשר הוחלף כעבור עשרה ימים בידי פ.ג.ט. בורגארד. בורגארד חילק את הארמייה לשש בריגדות, ומאוחר יותר קיבל גדודים נוספים ועל בסיסם הרכיב בריגדה נוספת. בריגדה נוספת הועברה אליו במלואה בהמשך. בורגארד שלח הצעות לג'פרסון דייוויס ליציאה למתקפה כנגד כוחות האיחוד בצפון וירג'יניה. דייוויס ורוברט לי דחו את התוכניות כלא-מעשיות. ב-18 ביולי תקפו כוחות הצפון תחת פיקודו של אירווין מקדואל את הגזרה שתחת פיקוד ארמיית הפוטומק. משרד המלחמה הורה לג'וזף ג'ונסטון מפקד ארמיית שננדואה לבוא במהירות האפשרית ולחזק את ארמיית הפוטומק. ג'ונסטון הגיע ברכבת במהירות וקיבל את הפיקוד על החזית במשותף עם בורגארד.
ב-21 ביולי פתחו כוחות הצפון בקרב בול ראן הראשון. בריגדה מארמיית הפוטומק בפיקודו של נייתן אוונס בלמה לבדה בהצלחה את המתקפה הצפונית במשך זמן רב, כשהיא נתמכת בשתי בריגדות מארמיית השננדואה. מרבית הכוחות של ארמיית הפוטומק הוצבו בכנפה הימנית, בעוד הכוחות של ארמיית השננדואה הוצבו בכנפה השמאלית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של כוחות הקונפדרציה. ארמיית הפוטומק ספגה פחות אבדות מארמיית שננדואה, ולאחר הקרב אוחדו שתי הארמיות תחת השם ארמיית הפוטומק. ג'ונסטון מונה כמפקד החדש של הארמייה, ובורגארד מונה כסגנו לפני שהועבר לחזית המערבית. באביב 1862 הועברה הארמייה לאזור ריצ'מונד, ובמרץ של אותה שנה במהלך מערכת חצי האי שונה שמה לארמיית צפון וירג'יניה, אם כי ג'ונסטון המשיך להשתמש בשם ארמיית הפוטומק עד החלפתו בתפקיד בגלל פציעה.
רוני רוס

ביוגרפיה

רוני רוס-פירון נולדה בתל אביב לאביבה ומיכאל פירון, עורך דין בולט ופעיל פוליטי. שני אחיה אף הם עורכי דין. דודה היה הטייס צבי זיבל.
בשירותה הצבאי שימשה כמש"קית ח"ן בחיל האוויר. החלה ללמוד לתואר ראשון במתמטיקה  וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה לימודים אלה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב. בעלת שני תואר שני במדעי המחשב ממכון ויצמן למדע (סיימה בשנת 1975), ותואר שני במנהל עסקים (MBA), בהתמחות שיווק, מאוניברסיטת תל אביב (סיימה בשנת 1980, מצטיינת דיקן). את הדוקטורט שלה עשתה בתחום מדעי המחשב ב-UCLA (סיימה ב-1989).
החלה את הקריירה שלה כתוכניתנית בחברת סאיטקס. בין השנים 1980–1983 שימשה כמנהלת מערכות המידע בחברת "כיתן". בין השנים 1983–1986 עבדה בפיתוח עסקי בחברת "קונתהל". 
בשנת 1993 ייסדה בישראל את חברת פנורמה, שעוסקת בפיתוח מוצרי תוכנה לתחום הבינה העסקית. את עיקר הפיתוח מימנה בעצמה. בשנת 1996 מכרה את טכנולוגית OLAP שפיתחה החברה לחברת מיקרוסופט תמורת כ-20 מיליון דולר. לאחר מכן החלה החברה להתמחות בפתרונות בינה עסקית המשלימים טכנולוגיה זו וכן פיתחה מערכות בינה עסקית שמתממשקות עם מערכות של חברת SAP. 
בשנת 2003 מטה החברה עבר לקנדה. בעקבות זאת, רוס העתיקה את מקום מגוריה למשך מספר שנים לטורונטו. 
בשנת 2007 השתתפה כמשקיעה בעונה השנייה של תוכנית היזמות, "הכרישים", בערוץ 10. 
בשנת 2012 ייסדה את חברת פרו-פרו, שפיתחה תכשיטים שניתנים להדבקה על הגוף.
כיהנה כדירקטורית בחברות ציבוריות, ממשלתיות ופרטיות. משקיעה ומלווה חברות הזנק.
מרצה בנושאי יזמות, טכנולוגיה ומוטיבציה עסקית. שימשה כמנטורית במכללת אפקה. 
נשואה לגדעון רוס ואם לשניים. מתגוררת בתל אביב.
רמת פורבידן (קולומביה הבריטית)

היסטוריה

הרמה הייתה מוקד רעידת האדמה של ונקובר בשנת 1946, שהייתה בעוצמה של 7.3 בסולם ריכטר - רעידת האדמה החזקה ביותר אי פעם שתועדה בקנדה. 
בשנים הראשונות של המאה ה-20 החלו תושבי האי ונקובר להתעניין ברמה בשל יופייה וקרבתה ליישובים שבאי ונקובר. בשנות ה-20 של המאה ה-20 נבנו ברמה בקתות סקי, ובשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20 נבנתה על הרמה מעלית סקי. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הקימו יזמים בהר וושינגטון אתר סקי, שהיה האתר המתוכנן הראשון שהוקם בקולומביה הבריטית. האתר כלל מספר מעליות סקי, וכן היה אתר הסקי הראשון בקולומביה הבריטית הראשון בו נבנו שירותים מקורים. בשנת 1999 עקב מפולת שלגים האתר נפגע ונסגר. שרידי אתר הסקי הוצתו על ידי משחיתים. בשנת 2017 החלו בפינוי הריסות אתר הסקי.

פולקלור - מקור השם

הפולקלור של שבט הקומוק (אחד מהאומות הראשונות), מספר שכאשר שבט זה נתקל בפשיטות של שבטי חוף אחרים, הם לקחו את הנשים והילדים שלהם לרמה על מנת להחביאם ולשמור על ביטחונם. במהלך פשיטה של שבט קוויצ'אן, כאשר נשות וילדי שבט קומוק הוחבאו על הרמה, הם נעלמו ללא עקבות. כאשר אחד מבני השבט הלך לחפש את הנשים והילדים ברמה, הוא גילה כי אזוב אדום כיסה את סלעי הרמה ואת השלג והניח כי האזוב הוא דם הנשים והילדים. מאז, הרמה הפכה לטאבו, שכן האמינו שהיא מאוכלסת ברוחות רעות שהרגו את המסתתרים ברמה, והעלייה על הרמה נאסרה על תושבי האומות הראשונות באזור - ומכאן שמה של הרמה.

לקריאה נוספת

• Jenny Clayton, Alpine Island From the Forbidden Plateau to Mount Washington, skiing on central Vancouver Island dates to the 1920s
ריקה ברקוביץ

ביוגרפיה

ריקה (רבקה) ברקוביץ' נולדה ב-18 בנובמבר 1946 בראשון לציון ליצחק ופרידה לוין, שעלו לישראל מפולין לפני השואה, היחידים שנותרו בחיים מכל בני משפחתם. ב-2004 יזמה וניהלה בהתנדבות את "תחרות הכתיבה הארצית" בין תלמידי בתי ספר יסודיים, המתקיימת מזה 15 שנה במסגרת "אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל". במהלך 12 שנה משנות התחרות, הפיקה בהוצאת ספריה "באר" את "ספר היצירות של ילדי ישראל" כתרומת משפחתה לזוכים. הספר הוענק בטקס שנתי חגיגי לזוכי התחרות, בו השתתפו במהלך השנים עשרות אלפי תלמידים מכל רחבי ישראל ומכל המגזרים. ריקה ברקוביץ' קיימה מפגשים ספרותיים והרצאות לילדים, לנוער ולמבוגרים, והנחתה סדנאות כתיבה בנושא "דרכים לפיתוח היכולת היצירתית" בכל רחבי ישראל.
הייתה נשואה לאילן ברקוביץ ולהם 3 ילדים ו-7 נכדים.
שארל השמיני, מלך צרפת

ביוגרפיה

שארל היה בנו היחיד של המלך לואי האחד עשר, ועלה לשלטון אחרי מות אביו ב־30 באוגוסט 1483. היות שהיה בן 13 בלבד, מלכה כעוצרת בשמו אחותו, אן, נסיכת בורבון. בדצמבר 1491 נשא שארל לאישה את הדוכסית אן מברטאן שהייתה בת 15, על מנת לקבל את חבל ברטאן כנחלה של מלך צרפת.
לשארל השמיני היו תביעות לכתר ממלכת נאפולי (שכללה את העיר נפולי באיטליה ואת האי סיציליה) כירושה מסבתו מארי מאנז'ו, שהייתה בתם של לואיג'י השני, מלך נאפולי ושל יולנדה מאראגון. ב-1489, האפיפיור אינוקנטיוס השמיני, שהיה מסוכסך עם פרננדו הראשון, מלך נאפולי, הציע לשארל השמיני את כתר ממלכת נאפולי. עם מות פרננדו הראשון (25 בינואר 1494) שארל השמיני הכריז על עצמו כמלך נאפולי וירושלים. לודוביקו ספורצה, דוכס מילאנו שחשש מאלפונסו השני, מלך נאפולי (יורשו של פרננדו הראשון), קרא לשארל השמיני לפלוש עם צבאו לאיטליה ולכבוש את נאפולי. (הייתה זו תחילתן של המלחמות באיטליה שבהן היו מעורבים גם מלכי צרפת הבאים, לואי השנים עשר ופרנסואה הראשון).
כדי להבטיח את צרפת מפלישה בהיעדרו, חתם שארל השמיני על הסכמים עם אוסטריה ועם אנגליה. הוא הקדיש כספים רבים כדי להקים צבא גדול, כלי מצור ותותחים. שארל אסף את צבאו בעיר ליון שבצרפת ויצא למסעו באיטליה במרץ 1494. הוא עבר עם חיל הרגלים שלו ועם פרשיו דרך כל איטליה. בנובמבר נכנס לפירנצה ובדצמבר לרומא ללא כל התנגדות. ב-22 בפברואר 1495 הגיע לנאפולי, גירש את אלפונסו השני והכתיר את עצמו למלך נאפולי.
אך לואי השני, דוכס אורליאן (לואי השנים עשר, מלך צרפת לעתיד), שהיה נינו של ג'אן גָלֵאָצוֹ הראשון, דוכס מילאנו ונכדה של ולנטינה ויסקונטי (בתו של ג'אן גלאצו) פלש אף הוא עם צבאו לאיטליה במטרה לכבוש את מילאנו. לודוביקו ספורצה התחרט עד מהרה על כך שהזמין את הצרפתים לאיטליה והצטרף לליגה של ונציה שבה לקחו חלק במלחמה נגד הצרפתים פרננדו השני, מלך אראגון, מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והאפיפיור אלכסנדר השישי.
ב- 6 ביולי 1495 התחולל קרב פורנובו (באזור העיר פארמה באיטליה). היה זה הקרב החשוב הראשון במסגרת המלחמות האיטלקיות. כוחות הליגה של ונציה גברו על אלה של שארל השמיני, אבל במחיר של כ- 2,000 הרוגים לעומת כ- 1,200. בקרב זה שארל השמיני איבד כמעט את כל השלל שלקח במערכה באיטליה, ועד אוקטובר של אותה שנה הוא שב לפריז. במשך שנתיים שלוש לאחר מכן הוא ניסה לשקם את צבאו, אך נקלע לחובות כבדים בגלל הרפתקתו הצבאית באיטליה.
שארל השמיני מת ב־7 באפריל 1498 כתוצאה מתאונה בטירת אמבואז שבה נולד (על גדותיו של נהר הלואר בצרפת). היות שכל ילדיו מתו בינקותם ולא היה לו בן שיוכל לרשתו, בן דודו ירש את הכתר בשם, לואי השנים עשר.
חברת המטלורגיה של הרי אורל

היסטוריה 

החברה הוקמה כחברת אחזקות, הכוללת כ-50 חברות בענף הכרייה, והמטלורגיה, ייצור מכונות בניין, בנייה, חקלאות ותקשורת ב-12 אזורים ברוסיה, צ'כיה וליטא, שהוקם ב-7 באוקטובר 1999, על בסיס מפעל של אורלאלקטרומד. ב-20 באוקטובר 1999 הונפקה תעודת רישום ממלכתית של חברת המניות המשולבת.

בעלות וניהול

הבעלים של החברה הם: נשיא החברה איסקאנדר מחמודוב (המחזיק ב-50,0004% ממניות החברה), המנכ"ל אנדריי קוזיצין (המחזיק ב-34,9996%), המנהל המסחרי איגור קודריאשין (7,5%), מנכ"ל בית מסחר UGMK" אדוארד צ'וחלבוב (7,5%).

ספונסר

החברה מממנת מספר קבוצות ספורט, ביניהן קבוצת כדורסל הנשים אוגמ"ק יקטרינבורג שאף נקראת על שם החברה וקבוצת ההוקי קרח אבטומוביליסט יקטרינבורג.
איריס קול

ביוגרפיה

נולדה ברמת גן. שירתה בצה"ל בהיאחזות נח"ל. לאחר שחרורה מהצבא, למדה משחק בבית צבי. 
קול התחילה את הקריירה בכתיבת טור רכילות שבועי במגזין "פנאי פלוס". בהמשך הגישה פינה שעסקה בתוכניות טלוויזיה חדשות, במסגרת התוכנית "חוזרים על ארבע" של ירון דוידוב ב"רדיו ללא הפסקה". בהמשך קיבלה תוכנית רדיו שבועית משלה בתחנה זו, "איריס לא גומרת", שכללה ייעוץ למאזינים בנושאי זוגיות ומיניות. 
ב-1999 עברה להגיש ב"רדיו ללא הפסקה" תוכנית ראיונות בשם "איריס קול", שעסקה בזוגיות, יחסי הורים וילדים, יחסים חברתיים ועוד. באותה שנה הגישה לראשונה תוכנית הטלוויזיה משלה ברשת. בהמשך הגישה תוכנית בענייני אהבה ב"ערוץ בריזה" במסגרת Yes הטלוויזיה בלוויין. ב-2008 הייתה אחת מארבע מגישות התוכנית "השאלון" בערוץ SHE של yes, שנסגר לאחר שנה אחת. באותה שנה השתתפה גם בתוכנית "סדרת חינוך" בערוץ 2 בנושאי חינוך ילדים.
מ-2008 מגישה קול את תוכניתה מדי ערב ברדיו 103FM (רדיו ללא הפסקה), בה היא מראיינת זמרים, שחקנים ואנשי ברנז'ה למיניהם בנושאי תרבות, מוזיקה, פנאי וסגנון חיים.
קול נשואה לדרור חליבה, איש הייטק, ולהם שלושה ילדים, בת דודתה היא השחקנית מיכל טראוריג.
אופטיה

היסטוריה

האזור יושב באלף ה-1 לפנה"ס על ידי הליבורנים, שבט אילירי, ולאחר מכן על ידי הרומאים שהקימו את קסטרום לאוראנה (Castrum Laureana), כיום רובע לוברן (Lovran). בימי הביניים השתייך שטחה של העיר לשתי ערים שונות - ופרינץ (Veprinac) וקסטב (Kastav) אשר התפתחה לכפר דייגים מוקף חומה (כיום רובע וולוסקו - Volosko).
ב-1844 הקים איג'יניו סקרפה (Iginio Scarpa), מעשירי רייקה, את וילה אנג'ולינה (Villa Angiolina) לזכר אשתו, מקום אליו נהג להזמין חברים ומכרים. כך רכשה אופטיה את מעמדה כאתר נופש ובעיר קמו וילות נוספות אשר היו מקום נופש לעשירי ואצילי אוסטרו-הונגריה. ב-1882 רכשה חברת קו הרכבת הדרום אוסטרי את וילה אנג'ולינה, וב-1884 הקימה את המלון הראשון באופטיה, מלון קוארנרו (כיום מלון קוורנר).
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיר לשליטת איטליה. לאחר כניעת איטליה בספטמבר 1943, השתלטו הגרמנים על העיר והאזור. המלחין ממוצא יהודי, מרסל טיברג, נשלח לאושוויץ ונספה שם. ב-1945 נמסרה העיר ליוגוסלביה. למרות קרבתה לרייקה, אופטיה לא הייתה שותפה לתהפוכות הרבות שעברו על האחרונה בין שתי מלחמות העולם, אך מעמדה כמרכז נופש ותיירות נפגע, והחל מתחדש רק בשנות ה-90 של המאה ה-20.
כיום שוב נחשבת אופטיה ליעד נופש בקנה מידה בינלאומי, ותיירים רבים מגיעים אליה דרך שדה התעופה של רייקה על האי קרק. לאורך חופה של העיר נמתחת טיילת (Lungomare) באורך של 12 ק"מ הקרויה על שם פרנץ יוזף. בטיילת, במקום בו ניצב בעבר פסל של "בתולת הים", ניצב מאז 1956 פסל "הנערה עם השחף" שהפך לאחד מסמליה של העיר.

אוכלוסייה

בשנת 2001 התגוררו בעיר 7,850, ויחד עם השכונות המקיפות אותה מנתה אוכלוסיית אופטיה סך כולל של 12,719. רוב התושבים כיום הם קרואטים, ולמרות עזיבה של חלק מהאוכלוסייה האיטלקית לאחר מלחמת העולם השנייה, עדיין מתגוררים בה כ-600 איטלקים. בעיר מתגוררים גם מיעוטים סלובנים, סרבים, מקדונים, אלבנים ואחרים.

הקהילה היהודית

באוֹפָּטִיָה התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר נוסדה בשלהי המאה ה-19 ובעיר נמנו 70 יהודים. בני הקהילה עסקו במסחר ומקצתם היו בעלי מקצועות חופשיים. ב-1912 הוקם בית העלמין של הקהילה ובראשית המאה ה-21 עדיין עמד על תילו. ב-1930 מנתה הקהילה 100 נפשות. מבחינה הלכתית נסמכה הקהילה על קהילה רייקה ומבחינה מנהלית הייתה מאוגדת תחת איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.
בספטמבר 1943, לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלטו הנאצים על העיר והוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ומחצית מבני הקהילה נרצחו. לאחר המלחמה שבו שרידי הקהילה לאופטיה, אך לא חודשה הפעילות הקהילתית. ב-1955 הוקם גלעד לזכר הנרצחים בשואה בשטח בית העלמין היהודי.
מיתוג אישי

מיתוג אישי הוא תהליך שבו האדם משווק כמותג. תהליך מסוג זה, שמפעיל האדם על עצמו, מיועד לקדמו בחייו העסקיים, המקצועיים וגם האישיים. יש המבצעים את המיתוג האישי בעצמם, ויש הנעזרים ביועצי תקשורת, יועצי תדמית, מאמנים אישיים ועוד. בהמשכו של התהליך האדם אמור להוות מותג שיעורר רגשות וערכים מוגדרים אצל אנשים אחרים. אנשים כלפיהם מופנה המיתוג יכולים להיות לקוחות ומעסיקים פוטנציאליים, בן זוג עתידי, קולגות, מתחרים, אויבים, וגם סביבתו הרגילה של האדם.
איש השיווק האמריקאי טום פיטרס טבע את המונח "מיתוג אישי" במאמר The Brand Called You, שפרסם בשנת 1997. הוא קבע כי מיתוג אישי אינו מתבסס על שיפור עצמי, אלא על "אריזה מחדש" או "מיצוב מחדש". כלומר, המיתוג לא נועד לשפר את האדם, אלא רק את האופן בו רואים אותו אחרים.
בעוד תהליך מיתוג של חברות ומוצרים חותר ל"האנשה" של מושא המותג כדי לעורר חיבור רגשי למוצר או לחברה, מיתוג אישי נועד לתת תוקף לאיכויות של האדם הממותג. המיתוג האישי הוא תהליך טבעי הנוצר עקב הצורך להתבלט בסביבה רווית מתחרים.
הכי טוב שיש

עלילת הסרט

הסרט מתחיל בכך שמלווין משליך את כלבו של סיימון אל תוך תעלת האשפה. סיימון, שמודאג מאוד היות שלא מוצא את כלבו, מחליט לשאול את מלווין האם הוא עשה משהו לכלב, מלווין, שעובד בביתו, מתרגז על סיימון ועונה לו בגסות רוח. סוכנו של סיימון מתרגז על כך ומאיים על מלווין שהוא חייב למצוא דרך כלשהי לפצות אותו. כאשר סיימון נשדד ומותקף בביתו, סוכנו משאיר את הכלב אצל מלווין כדי שיטפל בו בזמן שסיימון מאושפז. עם הזמן נרקמת מערכת יחסים בין הכלב למלווין, ומלווין מוצא ידיד מנחם בכלב.
מלווין מצטייר כאיש נרגן הסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית. מזה שנים נוהג לבקר באותה המסעדה, יושב באותו השולחן, מקבל שירות מאותה המלצרית ואת האוכל המוגש לו אוכל בעזרת סכו"ם מפלסטיק אותו הביא מהבית. למרות היחס החברותי שלה כלפיו, הוא מתייחס בזלזול אליה, אל שאר המלצריות, אל מנהל המקום ואל יושבי המסעדה.
לאחר שסיימון חוזר מהאשפוז, הוא מגלה שהכלב נקשר אל מלווין ואף דוחה את סיימון. יחד עם זאת, הוא מגלה שתוך זמן קצר הוא יפונה מדירתו וכל כספו אזל עקב הטיפולים הרפואיים. סיימון מחליט לנסוע לבולטימור ולבקש כסף מהוריו, איתם לא היה בקשר מאז שעזב למכללה, עקב ריב גדול עם אביו. כיוון שסוכנו של סיימון לא יכול להסיע אותו, הוא מבקש ממלווין, שלמעשה כבר פיצה אותו בכך שטיפל בכלב, להסיע אותו לבולטימור. מלווין מעט מפחד ומבקש מקרול שתיסע איתו. במהלך הנסיעה מתפתח קשר של חברות בין סיימון לקרול, ומלווין נדחק החוצה. השניים אף בילו לילה יחד, שברובו סיימון צייר את קרול בעירום.
בסוף הסרט חלה תפנית קלה, אך צפויה, כאשר סיימון מבין שמלווין אוהב את קרול, ודוחק בו לנסוע אליה ולהגיד לה את זה.
במהלך הסרט מלווין משתכנע לקחת תרופות שמקלות מאוד את ההפרעה הטורדנית-כפייתית שלו. שיפור ניכר בכישוריו החברתיים בזכות כלבו של סיימון, בו טיפל כחודש, ומערכת היחסים הרומנטיים-למחצה אשר מפתח עם קרול.
משפט ארטין-שרייר (שדות סדורים)

בתורת השדות, משפט ארטין-שרייר קובע כי שדה הוא ניתן לסידור אם ורק אם -1 איננו סכום של ריבועים בשדה, או בשקילות שהרמה שלו היא אינסוף. המשפט נקרא על שמם של המתמטיקאים אוטו שרייר ואמיל ארטין, והוא מהווה משפט חשוב בתורת השדות הסדורים, ובעל שימושים במספר תחומים קרובים, ביניהם תבניות ריבועיות.

ניסוח

נאמר ששדה (ממאפיין לא 2) הוא ממשי פורמלית אם -1 איננו סכום של מספר סופי של ריבועים בשדה, אחרת נאמר שהוא לא ממשי פורמלית. בשקילות, שדה הוא ממשי פורמלית כאשר הרמה שלו אינסופית.
משפט ארטין-שרייר קובע כי השדה הוא ממשי פורמלית אם ורק אם הוא ניתן לסידור. יותר מכך, לכל איבר בשדה שאיננו סכום ריבועים, קיים סדר בו איבר זה שלילי.
אורית שחף

ביוגרפיה

שחף נולדה באילת כאורית בן יששכר, היא גדלה והתחנכה באשקלון, שם שרה בילדותה בלהקת ילדים מקומית בשם "הפעמונים" בשנים 1989-1981. ב-1982 התקיימה תחרות "הפסטילון", שם זכתה הלהקה עם שירה של שחף "סירה קטנה", בו היא הייתה הסולנית. מאוחר יותר שינתה את שם משפחתה ל"שחף" ועזבה את אשקלון לקראת גיוסה לצה"ל ב-1989. שחף שירתה בלהקת פיקוד גדנ"ע, שם הכירה את שותפה לחיים וליצירה תום פטרובר. לאחר שחרורה מהצבא שרה לצד פטרובר בלהקת קאברים בשם "תום והפצצה", שביצעה שירים של לד זפלין, נירוונה, פרל ג'אם, סטון טמפל פיילוטס ועוד, אך לא הוציאה אלבום שלם.
במהלך 1992 שחף ייסדה עם פטרובר את להקת "היהודים". שחף יצרה חלק מהשירים ואחראית לחלק גדול מעיצובי אלבומיה של הלהקה. היא סולנית הלהקה ומשמשת גם כגיטריסטית מלווה לעיתים.
בשנת 2002 כיכבה שחף בהעלאה המחודשת של אופרת הרוק "מאמי" בביצועו של מיטלפונקט בתיאטרון הבימה. הפקה ראשונה של המחזה הועלתה לראשונה בשנת 1986. שחף שיחקה בין היתר לצד ערן צור ואריה מוסקונה.
ב-1 בנובמבר 1993 נישאו שחף ופטרובר. הזוג הורים לבן.
מונטסראט

היסטוריה

האי היה מיושב על ידי אנשי ארווק וקאריב כאשר כריסטופר קולומבוס הגיע לאי במסעו השני ב-1493. הוא קרא לאי אז "סנטה מריה דה מונטסראט". האי עבר לשליטה אנגלית ב-1632 כאשר קבוצת אירים אנטי-קתולים מסנט קיטס ונוויס התיישבה במקום. באי התפתחה קולוניה נאו-פאודלית. העברת עבדים למקום התחילה במקום כמו באיים אחרים בים הקריבי בעיקר ממערב אפריקה במאות ה-17 וה-18 במקום התפתחה כתוצאה מכך תעשייה של סוכר, רום וכותנה.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית נכבש האי על ידי צרפת. האי הוחזר לבריטניה בחוזה פריז. 
עד היום האי לא קיבל עצמאות מבריטניה (כמו קולוניות אחרות בעולם) בגלל מצבו הרעוע מבחינה כלכלית והוא נשאר תחת שלטון בריטי עד היום.
בשנת 1989 נפגע האי קשה מההוריקן "הוגו" שהרס 90% מהמבנים באי. האי החל להתאושש עד שבשנת 1995 התפרץ הר הגעש סופרייר הילס (Soufrière Hills), שהיה רדום עד אז, וכיסה את חלקו הדרומי (כולל הבירה פלימות) באפר ובוץ. שדה תעופה של האי והנמל העיקרי הושבתו. יותר ממחצית האוכלוסייה נמלטה מהאי והשאר עברו להתגורר בחלק הצפוני. הר הגעש עדיין פעיל ולכן נבנו עיר הבירה, שדה התעופה ונמל חדש בחלקו הצפוני של האי.עם זאת העיר פלימות, השוממת כיום לחלוטין, עדיין מוגדרת כבירה הרשמית של האי.
בשנת 2002 זכו תושבי האי למעמד של תושבים בריטיים לכל דבר.

דמוגרפיה

תושבי האי הם ברובם נוצרים המשתייכים לזרמים האנגליקנים, הרומאים קתולים והמתודיסטים. החלוקה האתנית היא די שווה בין בעלי עור שחור לבעלי עור לבן.
כ-8,000 תושבים עזבו את האי לאחר התפרצות הר הגעש. רובם לא חזרו לאי.
מענית הפריש

מבנה

מענית הפריש מתחילה ליד האונה העורפית בשני ענפים המתכנסים זה לזה והלאה לנקודה הנמצאת קצת מתחת לתִּפּוּחַ כפיס המוח (קצו האחורי של כפיס המוח), שם הוא מתחבר בזווית חדה על ידי חלקו האמצעי של ההַמַּעֲנִית הַקָּדְקֳדִית וְהָעָרְפִּית (Parietoöccipital fissure). חלקו הפנימי של סדק זה מעלה את חשיבות הַפָּרִישׁ (calcar avis) שבקרן האחורית של החדר הצדי (Lateral ventricles).

תפקיד

מענית הפריש נמצאת היכן שקליפת הראייה העיקרית מרוכזת. שדה הראייה המרכזי ממוקם בחלקו האחורי של מענית הפריש ושדה הראייה הפריפריילי נמצא בחלקו הקדמי. שטח קליפת המוח המוקדש לכל מילימטר רבוע של שדה הראייה הוא מאוד לא פרופרציונלי. הרבה יותר שטח מן הקליפה מוקדש לעיבוד המידע שהגיע דרך המסלול העצבי שמקורו ברשתית, מאשר באזור אחרים. תופעה זו ידועה בשם הגדלה קליפתית (Cortical magnification).
מראק

תכונות

מראק הוא כוכב הסדרה הראשית לבן, מטיפוס ספקטרלי A1 במרחק של כ-79 שנות אור והוא בעל מסה של כ-3 מסות שמש ורדיוס של פי 2 מרדיוס השמש. בהירותו היא מדרגה 2.34 כך שהוא מאיר בעוצמה של פי 60 מעוצמת ההארה של השמש. טמפרטורת פני השטח של הכוכב היא כ-9,000 קלווין. 
בדומה לוגה ולפומלהוט, גם מסביבתו של מראק נפלטת קרינה בתחום התת-אדום שמראה על קיומה של דיסקת אבק קר המקיפה אותו עד למרחק של כ-10 יחידות אסטרונומיות (בדומה למסלולו של שבתאי) וייתכן שנוצרים בה כוכבי לכת, אך עד היום לא נתגלו עדויות לקיומם.
מראק נע באותו כיוון ובאותה המהירות כמו פקדא, מגרז, אליות, ומיזר ונמצא בערך באותו המרחק, כך שכנראה מדובר בצביר כוכבים שנוצרו ביחד.