google/wiki40b huggingface dataset:
דני קגנוביץ'

ביוגרפיה

קגנוביץ' נולד במקור בשם דימה קוטוב ברוסיה. הוריו סרגיי ויוליה התגרשו כשהיה בן שנה, והוא עלה לישראל עם אימו בגיל ארבע, כאן החליף את שמו הפרטי לדני, ואת שם משפחתו לזה של אימו - קגנוביץ’.
כבר בגיל 15 החל קגנוביץ' להתעניין בפיתוח גוף כאשר התאמן בביתו על ידי הדרכה מסרטונים ביוטיוב. לאחר כשנה נרשם קגנוביץ' למכון הכושר והחל להתאמן ברצינות. בגיל 17 זכה קגנוביץ' בתחרות הראשונה - "מר דרום" מטעם איגוד IBFF. בשנת 2010 זכה קגנוביץ' לראשונה בתחרות "מר ישראל" עד גיל 21. שנה לאחר מכן התחרה קגנוביץ' שוב במר ישראל וזכה במקום הראשון בקטגוריית הנוער, אך בנוסף גם באלוף האלופים של כל הקטגוריות. דני היה הראשון שזכה באלוף האלופים, כמנצח הנוער. שנה לאחר מכן התגייס קגנוביץ' לצה"ל אך לא קיבל את מבוקשו, להיות מוכר כספורטאי מצטיין בצבא. לאחר חודשים של בקשות פתח קגנוביץ' במחאה על כך שקריירת פיתוח הגוף שלו שיכולה לקדם את ישראל בענף, נפגעת מהיותו משרת בבסיס סגור ללא תנאים של ספורטאי. לאחר כמה שבועות שוחרר קגנוביץ' מהצבא והמשיך בקריירת פיתוח הגוף. בסוף אותה השנה, זכה קגנוביץ' לראשונה בתואר בינלאומי – מר יוניברס עד גיל 23 מטעם איגוד NAC.
בהמשך הקריירה קטף קגנוביץ' את תוארי מר ישראל ומר יוניברס, אך בשנת 2015 הגיע לשיא, זכייה במר יוניברס, "אלוף האלופים", והוכתר במפתח הגוף החובבני הגדול בעולם. זכייה זו נתנה לקגנוביץ' פרסום והכרה בינלאומית. בשנת 2017 זכה קגנוביץ' בשלושה תארים, מר עולם בספרד ומקום ראשון בתחרות הענק הצרפתית "טופ דה קולמאר". בנובמבר של אותה שנה קגנוביץ' וקיבל כרטיס IFBB PRO, על ידי זכייה בתחרות מר אולימפיה לחובבנים. כרטיס זה מקנה לקגנוביץ' אפשרות להשתתף בתחרויות היוקרתיות בעולם, מר אולימפיה וארנולד קלאסיק לצד מפתחי הגוף הטובים בעולם.
בחודש יולי 2018 סיים דני במקום התשיעי בתחרות המקצוענים השנייה שלו- “Vancouver Pro” שנערכה בקנדה.
במרץ 2019 זכה קגנוביץ' במקום השישי באחת מתחרויות פיתוח הגוף הגדולות ביותר באירופה ה-"Bigman weekend show" אשר התקיימה בספרד ואורגנה על ידי ""Bigman Nutritio.

חיים אישיים

קגנוביץ' מתגורר מאז ילדותו באר שבע, ומאז שנת 2013 מנהל קבוצת פורום בת אלפי חברים בפייסבוק הנקראת "קרנפים 2013", וביוטיוב ערוץ וידאו בלוג על פיתוח גוף, תזונה ותוספי מזון, הנקראת- "דני קגנוביץ' תוספים ונהנים". הוא מחזיק עמוד אינסטגרם בעל עשרות אלפי עוקבים, בו הוא משתף בקביעות את עוקביו בטיפים לתזונה, הכנות לתחרויות ואימונים, לדני קבוצת מפתחי גוף הנקראת "DKG Team".
קגנוביץ' משמש כפרזנטור של חברת הביגוד למפתחי גוף, "גורילה וויר", ובין השנים 2014–2016 שימש כפרזנטור של חברת תוספי התזונה הישראלית ״סופר אפקט״. משנת 2016 ובמשך שנתיים, פרסם את חברת תוספי המזון מהגדולות בעולם - "Bpi Sports". באוגוסט 2018 חתם על חוזה חדש עם חברת תוספי התזונה הישראלית ״נוטרידי״.
בשנת 2019 פרסם קגנוביץ' ברשתות החברתיות כי הוא חתם על חוזה עם חברת המדיה הגדולה בעולם בפיתוח גוף, "Generation Iron", והוא צפוי במהלך השנה לעבור לארצות הברית עם חוזה ארוך שחתם עם החברה.
מיילס אנדרסון

ביוגרפיה

אנדרסון נולד בשנת 1947 ברודזיה, כיום זימבבואה. הוא למד בבית הספר "הנסיך אדוארד". אביו פיקד על צבא רודזיה ואימו דפני כתבה ספר זכרונות על ילדותה הקשה ברודזיה.
אנדרסון הופיע בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מחשבות פליליות", וכן הופיע בתפקיד קולונל איידן דמפסי בסדרה "Ultimate Force". בשנים 1991 ו-1992 שיחק בסדרה "Soldier Soldier" של רשת ITV בתפקיד לוטננט קולונל דן פורצ'ון. ב-1982 זכה בפרס חוג מבקרי התיאטרון של לונדון לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "The Twin Rivals" ובמחזה "The Witch of Edmonton".
בטלוויזיה הופיע אנדרסון במגוון רחב של תפקידים בין השאר בדרמה "Fall of Eagles", בסדרה "Z-Cars", בסדרה המשטרתית "The Sweeney", בסדרת המתח "קמפיון", במיני-סדרה "בית הקלפים", בסדרה "מסעות אוליבר" ובסדרה הרפואית "הולבי סיטי". עוד השתתף אנדרסון בשני פרקים בסדרה "רציחות במידסומר" "Death In Disguise" ו-"Last Year's Model". באופרת הסבון של ה-BBC "רופאים" הוא מופיע בתפקיד מרטין מילאר.
ב-1997 דיבב את דמותו של פוסידון בעיבוד הטלוויזיוני לאודיסיאה. הוא הופיע בתפקיד מייג'ור מרצ'בנקס בסרט הטלוויזיה "סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם" עיבוד לספרו של פיליפ פולמן. ב-2007 שיחק בפרק בסדרה הבלשית "להעיר את המתים". ב-2008 השתתף בתפקיד אדוארד טונטול באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC. הוא היה הקריין בסרט הדוקומנטרי "The Lion Man" של הטלוויזיה הניו זילנדית. עוד הופיע בפרק בסדרה "A Touch of Frost". ב-2010 שיחק אנדרסון בתפקיד הראשי במחזה "טירופו של המלך ג'ורג'" בבימויו של אדריאן נובל בתיאטרון אולד גלוב בסן דייגו. על תפקיד זה זכה בפרס חוג המבקרים של סן דייגו לשחקן הטוב ביותר.
ב-2011 גילם את דמותו של פרוספרו במחזה "הסערה" ואת סליירי במחזה "אמדאוס", שניהם בבימויו של נובל. ב-2013 זכה שוב בפרס המבקרים של סן דייגו על הופעתו בתפקיד שיילוק בהפקה של אדריאן נובל למחזה "הסוחר מוונציה". ב-2015 שיחק בתפקיד רנרד בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "המוסקטרים" בפרק "השיבה" בעונה השנייה של הסדרה.
בקולנוע הופיע אנדרסון בין השאר בסרטים "39 המדרגות" (1978), "The Shillingbury Blowers" (מ-1980), "Sky Bandits" (מ-1986) וב-"Cry Freedom" (מ-1987).

חיים אישיים

אנדרסון הוא עמית ב-RADA (האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה). הוא נשוי לשחקנית בלה מרלין, והוא אביהם של השחקן ג'ו אנדרסון ושל מקס אנדרסון.
ועתה, הנוסע

עלילה

שארלוט וייל (בטי דייוויס) היא רווקה זקנה המתגוררת עם אמהּ, וונדיל וייל (גלדיס קופר), המשתייכת לשושלת של משפחה מכובדת מבוסטון. וונדיל מתייחסת בחומרה לבתהּ והדבר מביא את שרלוט לסף התמוטטות עצבים. בעקבות כך גיסתה של שרלוט, ליסה (אילקה צ'ייס), מפגישה אותה עם הפסיכיאטר ד"ר ג'אקוויב (קלוד ריינס) במטרה לעזור לה. הוא ממליץ לשרלוט לשהות לזמן מה בסנטוריום.
בסנטוריום, רחוק מאמה, שארלוט מחלימה ומשתנית ללא היכר. היא מחליטה בעצת ליסה לשוב הביתה אל אמה רק לאחר שיט תענוגות ארוך. בשיט היא פוגשת את ג'רמיה "ג'רי" דובאקס דוראנס (פאול הנרייד) המטייל ביחד עם חבריו דב (לי פאטריק) ופרנק מקלינטיר (ג'יימס ראני). מהם נודע לשארלוט על מסירותו של ג'רי לבתו, כריסטין "טינה", העוברת התעללות על ידי אמה הקנאית. בנוסף מתברר לה שג'רי נטש את חיבתו למקצוע האדריכלות עקב אשתו.
שארלוט וג'רי מתיידדים, והולכים לטייל בהר הסוכר שבריו דה ז'ניירו. הם מבלים יחדיו כמה ימים ואז שארלוט נאלצת לטוס לבואנוס איירס כדי לשוב לשיט. אף על פי שהשניים מתאהבים הם מחליטים לא להיפגש שנית.
כששארלוט שבה לביתה, סביבתה הקרובה ומשפחתה מביעים תדהמה מהשינוי הקיצוני. וונדיל מנסה שנית לשלוט בשארלוט, אך האחרונה נחושה לא לחזור על טעויות העבר.
במהלך שיקומה של שארלוט היא מתארסת עם אדם עשיר בשם אליוט ליווינגסטון (ג'ון לודר). אולם לאחר מפגש חטוף עם ג'רי היא מבטלת את הנישואים עם אליוט. כששארלוט מספרת זאת לאמה השתיים רבות, ו-וונדיל חוטפת התקף לב ומתה. אכולת צער ונקיפות מצפון שארלוט חוזרת לסנטוריום.
כששארלוט חוזרת לסנטוריום היא פוגשת את טינה, בתו של ג'רי, הנמצאת במצב דומה למה שהיא עברה בעבר עם אמה. שארלוט לוקחת תחת חסותה את טינה והשתיים מתיידדות במהירות. לבסוף ג'רי ושארלוט נפגשים שנית אך הם מסכימים להשאיר את מערכת היחסים שלהם בצד לטובתה של טינה, ושרלוט מסכמת במשפט הנודע "או ג'רי, בוא לא נבקש את הירח. יש לנו את הכוכבים".

הפקה

זהו סרטו העצמאי הראשון של המפיק האל ווליס באולפני "האחים וורנר". ווליס שקל ללהק את איירין דאן, נורמה שירר וג'ינג'ר רוג'רס לגלם את שארלוט וייל. אולם כשבטי דייוויס שמעה על הסרט היא ניסתה והצליחה לקבל את התפקיד. דייוויס, בניגוד לסרטיה הקודמים, הייתה עסוקה בלהתאים את עצמה לדמות של שארלוט. היא קראה את הספר שעליו התבסס הסרט. בנוסף היא בחרה בגדים מיוחדים לצדדיה השונים של שארלוט.
כשנערך לפאול הנרייד מבחן בד לתפקיד הגברי הראשי הוא היה לבוש ומאופר בצורה שלא התאימה לדייוויס שהתעקשה לערוך לו מבחן בד נוסף. לבסוף הוא קיבל את התפקיד. קלוד ריינס לוהק לסרט כד"ר ג'אקוויב. בשנת 1987 דייוויס הזכירה את ריינס כשחקן העמית האהוב עליה ביותר ביומנה "This 'N That".

פרסים ומועמדויות

מקס שטיינר זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר. בטי דייוויס וגלדיס קופר היו מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בהתאמה. בשנת 2007, ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר בסרט לשימור בידי ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית".
קטע הסיום של הסרט מופיע בסרט "הקיץ של 42'" משנת 1971.
Aircrack-ng

Aircrack-ng היא תוכנת רשת המורכבת מרחרחן, תוכנת פריצה ל-WEP ו-WPA/‏WPA2-PSK ברשת אלחוטית של תקן 802.11.
היא עובדת עם כל בקר ממשק רשת אלחוטית שמנהל ההתקן שלו תומך במצב ניטור בסיסי, ויכול לרחרח חבילות בתעבורה בתקני המשנה של 802.11,‏ 802.11b‏, 802.11g,‏ ו-802.11a.
התוכנה רצה על לינוקס ובגרסה זו נארזה ל-OpenWrt, בנוסף רצה התוכנה גם על חלונות. התוכנה עברה פורטינג לפלטפורמות Zaurus ו-Maemo. גרסה בסיסית נכתבה לאייפון.
באפריל 2007 קבוצה באוניברסיטה הטכנית של דרמשטדט שבגרמניה פיתחה שיטת תקיפה חדשה המבוססת על פרסום מדעי שנכתב על ידי עדי שמיר על צופן ה-RC4. תוכנית מחשב זו, שנקראה "PTW", הפחיתה את מספר וקטורי האתחול שנדרשו לפענח מפתח WEP, וכללה את הכלי aircrack-ng החל מגרסה 0.9.
Aircrack-ng מהווה פיצול מהפיתוח המקורי של מיזם Aircrack.
בולסלבייץ (פרובינציית לודז')

יהודי בולסלבייץ

יהודים התיישבו בבולסלבייץ החל מאמצע המאה ה-18, ועסקו תחילה בעיקר בפונדקאות. בסוף המאה ה-19 נבלמה התפתחות הקהילה כתוצאה מהגבלות מגורים על יהודים באזור.
ביישוב התקיימה קהילה עצמאית, ומסוף המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20 כיהן במקום הרב משה יחיאל ברלאך. בין מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה הרב י' בנייץ.
בשנת 1930 הוקם ביישוב סניף של "השומר הלאומי", ובתקופה זו בלטה במקום מפלגת הציונים הכלליים.
טרם מלחמת העולם השנייה חיו בבולסלבייץ למעלה מ-500 יהודים. עד אוגוסט 1941 חוסל היישוב היהודי בכפר, לאחר שאנשיו גורשו לריכוזים יהודיים גדולים יותר בסביבה, וגורלם היה זהה לגורל יתר היהודים במקומות אלו.
לאחר השואה שבו לכפר 8 יהודים בלבד, ובאוקטובר 1945 נרצחו כולם בידי פולנים.
מירכאות

תולדות המירכאות

המירכאות הן מסימני הפיסוק שנשאלו לעברית משפות אירופיות. השם "מירכאות" הוא צורת ריבוי של "מרכא" - שם המציין את אחד מטעמי המקרא, שצורתו דומה לצורת המירכאות.
המירכאות, כמו כל סימני הפיסוק, חדשים יחסית בשפה העברית, ואינם קיימים בספרים העבריים המסורתיים. לטעמי המקרא תפקיד דומה (אך לא זהה) לסימני הפיסוק בימינו. הרביע הוא טעם המקרא הממלא, בין היתר, את תפקיד המירכאות לסימון דיבור ישיר. בקטע שמשמאל (מספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י"ב) בא רביע (מסומן בצבע) מעל למילה "ויאמר".

שימוש מיושן במירכאות

בספרים עבריים ישנים ניתן לראות שימוש שונה במקצת במירכאות, המבוסס על השיטה של השפה הגרמנית או של חלק מהשפות המזרח-אירופאיות, בה המרכא הפותח הוא תחתי, והסוגר – עילי. גם המרכא מטעמי המקרא הוא סימן תחתי (ראו בתמונה לעיל). 
בנוסף, היה מקובל לשלב הערת ביניים בתוך הציטוט עצמו (בצרפתית נוהגים כך גם כיום).

דוגמה לפיסוק בשיטה זו מובא בתמונה משמאל, והוא גם משוכתב להלן: 
„אמנם לא טבעתי במים – חשב בלבבו – אבל עתה אמות ברעב, או אהיה לטרף לחיה רעה”.
— דניאל דפו
רבינזון קרוזה : ספור עם ציורים / תרגום - יהודה גרזובסקי
ורשה: תושיה (1928)
בשיטה הנהוגה היום היה המשפט דלעיל נכתב כך:
"אמנם לא טבעתי במים," חשב בלבבו, "אבל עתה אמות ברעב, או אהיה לטרף לחיה רעה."
לעיתים המרכא התחתי דווקא מסיים את המשפט. במקרה כזה, המשפט היה נכתב כך:
”אמנם לא טבעתי במים – חשב בלבבו – אבל עתה אמות ברעב, או אהיה לטרף לחיה רעה„.

מירכאות אוויריות

לעיתים אנשים מסמנים בידיהם סימון של המירכאות (בדרך כלל פעמיים מירכאות כפולות). תנועה זו משמשת כמחווה גופנית המקבילה למירכאות לסימון סרקזם. יש מקרים בהם אנשים מגיבים כך בזלזול לדברי האחרים - בתגובה לדברי אדם הטוען שהוא מאוד משכיל, ניתן לומר 'כן, אתה מאוד "משכיל"' עם סימון כזה ויהיה ברור שהכוונה היא שהוא אינו משכיל.
סיריל ליגום

סיריל ליגום (Cyril Legum;‏ 15 ביולי 1932 - 2 במרץ 2014) היה רופא ילדים, וגנטיקאי, פרופסור לגנטיקה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. הקים והיה המנהל הראשון במשך 28 שנים של מכון הגנטיקה בבתי החולים העירוניים בתל אביב (הדסה, בית היולדות הקריה, ואיכילוב), מהחלוצים ומדור המייסדים של מקצוע הגנטיקה בישראל.

ביוגרפיה

ליגום נולד בשנת 1932 בדרום אפריקה. בשנת 1958 סיים את לימודי הרפואה ביוהנסבורג.
ליגום עלה למדינת ישראל בשנת 1958, והתנדב לצנחנים כרופא צבאי קרבי.
עם שחרורו מצה"ל, ליגום התמחה ברפואת ילדים בבית החולים הדסה (תל אביב). בשנת 1967 סיים את התמחותו.
בין השנים 1967–1970 יצא לארצות הברית להתמחות בגנטיקה, במספר מרכזים: אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, בית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בניו יורק ואוניברסיטת סטנפורד.
בשובו לישראל הקים ב"בית הבריאות" על שם נתן ולינה שטראוס, ברחוב בלפור 14, שהיה חלק מהקומפלקס של בית החולים הדסה. בהמשך, כשבית החולים הדסה עבר ל-איכילוב, הקים ליגום את המכון הגנטי באיכילוב.
ליגום ניהל את המכון הגנטי של בתי החולים העירוניים (איכילוב, הדסה, בית היולדות הקריה) בתל אביב במשך 28 שנים. במקביל מונה לפרופסור לגנטיקה בבית הספר לרפואה, באוניברסיטת תל אביב.
ליגום נפטר בשנת 2014, נטמן בבית העלמין קריית שאול

משפחה

בשנת 1959 התחתן עם שולה ליגום (1932-2007), במרץ 1994 הועלתה שולה ליגום לדרגת תת-אלוף. לזוג נולדו 4 בנים: אורי, דני, יונתן ומיכאל.
סיימון (נשק)

סיימון ררנ"ד - (רימון רובה נגד דלתות) הוא אמצעי לחימה המיועד לפריצת דלתות. הוא נמצא בשימוש ביחידות ההסתערבות/השתלטות (כגון הימ"מ, סיירת מטכ"ל וענף חמ"א) והיום נמצא בשימוש בכל חטיבות החי״ר וגדודי חה״ן, הרימון פותח על ידי רפאל. בדגמים החדשים הוא נורה על ידי כדור חי מרובה 5.56 מ"מ, כמו ה-M16.
הנשק הוא ייחודי לרפא"ל - נרשם פטנט על רש"ק ההדף. 
בצבא ארצות הברית הוא מכונה M100 GREM. 
המערכת מכילה מוט STAND OFF באורך 40 סנטימטר בחלקה הקדמי, חומר נפץ בחלק האמצעי וזנב לוכד כדורים אלו באורך 39.1 ס"מ. הרימון משוחרר על ידי כדור למרחק מקסימלי של 45 מטר. המטען מופעל מההדף שנוצר בעת פגיעת המוט בדלת. החומר נפץ נמצא במרחק מהחלק הקדמי על מנת שגל הדף יפגע כמה שיותר במשטח הדלת, ובכך יהדוף אותה באפקטיביות.
קיימת גם גרסת האימונים בשם סיימון מוטוגוזה, ללא חומר נפץ.
קיימת גרסה שמחוברת באופן ידני לדלת וידועה בשם "סיימון סטטי".
יבגניה גלזנר

ביוגרפיה

גלזנר התאמנה בקבוצת מכבי קרקוב, ביחד עם ברברה אקרלנד, אנדה מצנדורף, הלנה גוטליב, ומרילה פרייוולד. 
באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בלודז' בשנת 1932 זכתה גלזנר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם הלנה גוטליב, מרילה פרייוולד ואנדה מצנדורף בתוצאה של 54.0 שניות ומדליית ארד בריצת שליחות 4x200 מטר ביחד עם הלנה גוטליב, מרילה פרייוולד ואנדה מצנדורף בתוצאה של 1:57.6 דקות.
באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בחוז'וב בשנת 1933 זכתה גלזנר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם הלנה גוטליב, מרילה פרייוולד ואנדה מצנדורף בתוצאה של 54.1 שניות.
גלזנר השתתפה במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935.

אלופת פולין

באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בלודז' בשנת 1936 זכתה גלזנר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת שליחות 4x200 מטר ביחד עם לוסיה דויטשר, מרילה פרייוולד והלנה גוטליב בתוצאה של 1:59.3 דקות. מדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.3 שניות.
אנאבלה יעקב

ביוגרפיה

נולדה ברומניה לאב כנר ולאם עקרת בית. בוגרת בית הספר לאמנויות בבוקרשט. ב-1963, כשהייתה בת 22, עלתה לישראל.
יעקב החלה את דרכה כשחקנית בישראל כשהשתתפה במופעים שהעלה שמעון דז'יגאן. בין היתר, גילמה אז את לאה בהצגה ביידיש "הדיבוק" בהפקה היחידה של העלאת מחזה זה בשפה היידית בישראל. עם סיום לימודי העברית, שיחקה ב"תיאטרון השדרה" של מנחם גולן. בשנת 1967 הייתה מועמדת לפרס כינור דוד. בשנת 1999 זכתה בפרס אדית וישראל פולק ובשנת 2000 יצגה את ישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסלוניקי כשחקנית ראשית בסרט "הו, חיים חיים".
בשנת 1992 הצטרפה יעקב לתיאטרון יידישפיל ומאז משתתפת במרבית הצגותיו תחת שם הבמה אנאבלה. ב-1995 השתתפה בהצגה "מירל'ה אפרת" מאת יעקב גורדין, ב-1997 השתתפה בהצגה "סנדר בלאנק ויורשיו" מאת שלום עליכם וב-1999 בהצגה "קשה להיות יהודי" לצד מוניקה ורדימון וישראל טרייסטמן. ב-2002 השתתפה בהצגה "הפרדס" מאת יוסף בר יוסף. ב-2003 גילמה אחות לצד שלמה בר אבא ומוני מושונוב בהפקה המשותפת לתיאטרון יידישפיל והבימה "הקומיקאים" מאת ניל סיימון בבימויו של אילן רונן.
ב-2004 גילמה דודה קולומביאנית בסרט שביים שי כנות וכתב רשף לוי "אהבה קולומביאנית" והשתתפה בהצגה "החזן מווילנה". ב-2005 השתתפה בהצגה "אהבה אחרונה" על פי יצחק בשביס זינגר וב-2008 בהצגה "ילדי הצל" מאת בן ציון תומר. ב-2011 השתתפה בסרטו של דן וולמן ע"פ ספרה של שולמית לפיד בעל אותו השם "גיא אוני" ושיחקה בהצגה "קופות הסתרים של נשות העיירה". ב-2013 שיחקה את פרציפלוכא, במחזה "סולומון גריפ" מאת חנוך לוין. באותה שנה השתתפה בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "בלתי הפיך" בערוץ 2 ובסדרת הטלוויזיה "המגפה" בבימויו של ימי ויסלר ב-HOT. ב-2014 השתתפה בסרט "מיתה טובה" שכתבו וביימו שרון מימון וטל גרניט ושיחקה במחזה המוזיקלי "געבירטיג" מאת יהושע סובול. ב-2015 שיחקה בהצגה "מועדון האלמנות העליזות" מאת איוון מנצ'ל בתפקיד דוריס, לצד מרים זהר.
אנאבלה גרושה ואם לבת.
נורמן ת'אגארד

ביוגרפיה

לאחר שחרורו מצי ארצות הברית, בינואר 1978 החל ת'אגארד החל לעבוד בנאס"א. באוגוסט 1979 השלים ת'אגארד תקופת הכשרה של שנה אחת, מה שהפך אותו כשיר למשימה בתפקיד מומחה למשימה בטיסות עתידיות של מעבורות חלל.
בשנת 1983 השתתף תגרד במשימה STS-7; בשנת 1985 השתתף במשימה STS-51-B; בשנת 1989 השתתף במשימה STS-30; בשנת 1992 היה ת'אגארד מפקד המטען במשימה STS-42.
משימתו האחרונה של ת'אגארד הייתה בשנת 1995 במעבורת החלל סויוז TM-21 במשימה הרוסית Mir-18. בכך היה תגרד לאמריקאי הראשון ששוגר ברכב חלל רוסי, והוא נחשב הקוסמונאוט האמריקאי הראשון. במהלך משימה זו, שערכה 115 יום, נערכו 28 ניסויים. המשימה הסתיימה בנחיתה במרכז החלל קנדי במעבורת החלל אטלנטיס ב-7 ביולי 1995.
ת'אגארד הוא פרופסור מוסמך ומייסד ומנכ"ל של מרכז למידה העוסק במדי החלל.
ת'אגארד זכה בפרסים רבים ובין היתר: מדליית האוויר, מסדר הידידות של רוסיה, מדליית שירות נאס"א וכניסה להיכל התהילה של האסטרונאוטים.
לנגור

מאפיינים

הלנגור חי בעיקר באזורי שיחים ועצים נמוכי קומה וניזון בעיקר מעלים. בוהן כף ידו קצרה מאוד, והוא נע על ארבע גפיו.
אורך גופו מגיע ל-65 סנטימטרים, ומשקלו עד 11 קילוגרם. אורך חייו יכול להגיע ל-20 שנה. הלנגור ממעט מאוד בשתייה ומסתפק בלחות שבמזונו ונוהג לשתות את טיפות הגשמים הנקווים בחורים שבעצים.
חי בקבוצות המונות בין 10 ל-15 קופים כאשר מנהיגם הוא הלנגור הבוגר ביותר. לאחר הריון של כשבעה חודשים ממליטה הלנגור ולד אחד.
בימים והחודשים הראשונים לחייו צבעו של הלנגור כתום אך לאט לאט בזמן שהוא מתבגר צבע עורו משתנה לצבעו הרגיל - אפור.

טקסונומיה

נוסף לסוג זה ישנם עוד שני סוגים המכונים בשם "לנגורים": הסוג לוטונג (Trachypithecus) והסוג לנגור אפור (Semnopithecus), הנפוץ ביותר בהודו.
מזלן עותמן

אודות

נולדה בעיר סרמבן במלזיה. היא למדה בתיכון ואחר כך למדה באוניברסיטת אוטגו בניו זילנד שם סיימה תואר ראשון במדעים בשנת 1975. היא לימדה במשך תקופה מסוימת באוניברסיטה הלאומית של מלזיה ואחר כך היא חזרה לאוטגו וסיימה דוקטורט בפיזיקה בשנת 1981.
לאחר חזרתה למלזיה הייתה עותמן לאסטרופיזיקאית הראשונה במדינה. בשנת 1990 מונתה על ידי ראש הממשלה מאהאטיר מוחמד לעמוד בראש פרויקט הפלנטריום הלאומי של מלזיה בקואלה לומפור. לאחר פתיחת הפלנטריום, בשנת 1993, היא מונתה לעמוד בראש המחלקה הממשלתית לחקר מדעי החלל.
בנובמבר 1999 מונתה עותמן על ידי מזכיר האו"ם, קופי אנאן, לעמוד בראש משרד האו"ם לענייני החלל החיצון. בשנת 2002 היא חזרה למלזיה ועמדה שם במשך חמש שנים בראש סוכנות החלל המלזית. באותה תקופה נשלח האסטרונאוט המלזי הראשון לחלל. בשנת 2007 חזרה עותמן לתפקיד באו"ם.
הפארק הלאומי איוואוויק

הפארק הלאומי איוואוויק הוא פארק לאומי הממוקם בקצה הצפון מערבי של טריטוריית יוקון שבקנדה. במקור שמו של הפארק הוא "הפארק הלאומי של צפון יוקון" (Northern Yukon National Park) הפארק קיבל את שמו "איוואוויק" בשנת 1992, ומקור השם במילה "אינוויאלוקטון" (Inuvialuktun), שמשמעותה "מקום לידה". הפארק הוא תוצאה של הסכם בין האינואיטים לממשל בשנת 1984, והוא הפארק הראשון בקנדה שהוקם כתוצאה מהסכם תביעותיהם לבעלות של ילידי המקום (אינואיטים).
הפארק מאפשר למספר מינימלי של אנשים לבקר בו בשנה, על מנת להגן על עדר הפורקיפיין (Porcupine) של איילי הצפון הנמצאים באזור הארקטי של צפון מערב יוקון וצפון ומזרח אלסקה.

גאוגרפיה

הפארק נמצא על חופי ים בופור וגובל במערבו עם מדינת אלסקה לרכס הרי ברוקס (Brooks Range) ושמורת הטבע הארקטית הלאומית (Arctic National Wildlife Refuge).

בעלי חיים

בפארק ישנו מגוון אקולוגי רחב ובינו זאבים, דובי גריזלי ודובים שחורים. בעלי חיים אחרים המאכלסים את הפארק הם שועלים אדומים, איילי הצפון, למינגים, שועלי שלג, כבשי דאלי, בזים ארקטיים, כבשי המושק, ועוד.
המסור 4

תקציר עלילה

בסוף הסרט מישהו הורג את ג'יגסו, אך עוד לפני מותו דאג לסבך את העניינים לאלו שעדיין בחיים.
מתברר כי הסרט הרביעי מתנהל במקביל לסרט השלישי: במהלכו מנהלים שני סוכני ה-FBI סטרם ופרז מרדף אחר השוטר ריג, שבעצמו משתתף במשחק של "המסור". בסופן של המשימות שמוטלות על ריג, נמצאים הבלש מת'יוס והבלש הופמן, הנמצאים ביחד במלכודת תחת השגחתו של ארט, הנמצא גם הוא במשימה של "המסור". בדיעבד מתברר שהבלש הופמן הוא המתלמד החדש של "המסור". הסרט מתאחד עם הסרט הקודם בסצנה בה מגיע הסוכן סטרם לחדר שאליו נכנס ג'ף לפני כן, בו נמצאות גופותיהם של אמנדה, לין וג'ון, והורג את ג'ף, לאחר שנופף באקדח על סטרם ואיים להורגו.
לאחר שריג נכשל במשימתו האחרונה וגרם למותו של הבלש מת'יוס (ונורה בעצמו), קם הופמן ממלכודתו המדומה וחשף את עצמו כאשר אמר לריג "המשחק נגמר". משם הולך הופמן לחדר בו נמצא כעת הסוכן סטרם, ונועל אותו ביחד עם גופותיהם של היתר.
סצנת הסיום זהה לסצנת הפתיחה של הסרט (אך מבחינה כרונולוגית מיקומה כאן): במהלך נתיחת גופתו של ג'ון, נמצאת קלטת בקיבתו – הקלטת מיועדת לבלש הופמן, שמוזהר שגם לו מצפה מבחן.
שליחותו של יעקב בוקעי

שליחותו של יעקב בוקעי הייתה משימת מודיעין בממלכת ירדן של איש יחידת המסתערבים של צה"ל. השליחות נכשלה לאחר שבוקעי נאסר על ידי הירדנים. הוא נדון למוות והוצא להורג בירדן באוגוסט 1949.

השליחות

יעקב בוקעי נולד בדמשק שבסוריה ב-26 באוקטובר 1930. למד שם בבית הספר אליאנס והיה חבר בתנועת החלוץ. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל בעלייה יבשתית ונקלט בקיבוץ אשדות יעקב. בפברואר 1948, בטרם מלאו לו 18, התגייס לגדוד הרביעי של הפלמ"ח. בהמשך גויס ליחידת "שחר", יחידת המסתערבים של ההגנה, שאנשיה יועדו לערוך משימות מודיעין וחבלה מעבר לקווי האויב.
בוקעי ומסתערב נוסף בשם אפרים נבחרו לצאת למשימת מודיעין בירדן והתכוננו לקראתה במשך מספר חודשים. המשימה התבססה על הכוונה להחזיר לירדן באביב 1949 כ-450 שבויים ומסתננים, בהתאם להסכם שביתת הנשק עמה. השניים היו אמורים להיטמע בתוכם וכך לעבור את הגבול לירדן. הוכנו עבורם סיפור כיסוי ומסמכים מזויפים. הם הוכנסו בכלא רמלה לקהל המסתננים שהיה כלוא בו. לפי אחד המקורות הם הוכו שם על ידי הסוהרים יחד עם יתר האסירים. אחר כך הועברו למחנה שבויים בצריפין.

המאסר

ב-3 באפריל (או ב-3 במאי) 1949 יצאו השניים לירדן דרך מעבר מנדלבאום בירושלים. אפרים עבר בשלום, אבל עקבותיו של בוקעי אבדו. במשך תקופה כשלו כל הניסיונות לברר מה עלה בגורלו, לרבות משלוח לוחמים מיחידת המסתערבים לירדן כדי לברר זאת. לימים נודע שבוקעי נאסר, הועבר לכלא בקישלה שבעיר העתיקה ולאחר מכן לכלא בעמאן.
הנסיבות שבגללן נעצר בוקעי אינן ידועות. אפשר שחבריו למכלאת המסתננים חשדו בו עוד בטרם יצא לירדן, שכן על פי אחד המקורות העבירו הוא ואפרים מסר למפקד מכלאת השבויים כי חושדים בהם, ולמרות זאת הועברו לירדן. אפשר שבוקעי אמר לירדנים במעבר מנדלבאום שברצונו לעבור לסוריה, וכיוון שהיחסים בין שתי המדינות היו אז מתוחים הוא נאסר. אין ודאות שהירדנים ידעו בעת לכידתו כי תפסו סוכן ישראלי.
בוקעי נחקר בירדן בעינויים, ולאחר מכן הועמד למשפט ונדון למוות. עבדאללה מלך ירדן אישר את גזר הדין. ב-2 או ב-3 באוגוסט 1949 הוצא בוקעי להורג בתלייה בעמאן. ככל הנראה הוא נקבר בבית קברות ליד הכלא בשם נג'יב אבראהים חמודה.
חודשיים אחר שנתלה הגיע לישראל מכתב מבוקעי, שהועבר באמצעות אסיר שהיה כלוא עמו. בין השאר כתב: אני חושב שהאיש אשר הזכרתי לפני יציאתי, הוא אשר הסגירני והפילני בפח... לא בגדתי, מצפוני וליבי נשארו ויישארו אצלכם כל עוד אני חי בעולם האפל הזה.
בשנות ה-90 נהרס בית הקברות שבו נקבר בוקעי במסגרת הרחבת הכביש מעמאן לעיר זרקא, ונסלל עליו כביש רחב. לימים חיפשו אנשי ענף איתור נעדרים בצה"ל את קברו של בוקעי, אך שלטונות ירדן מסרו להם כי לא פינו כל שרידי אדם מבית הקברות שנהרס. על כן לא ניתן היה לאתר את מקום קבורתו של בוקעי.
ליעקב בוקעי הוענקה דרגת סגן. מצבה לזכרו הוקמה בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
קובי נסים

ביוגרפיה

קובי נסים נולד בתל אביב, והוא בן הדור השני בה. אביו, בלפור נסים (1926 - 2010), נקרא על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור, אמו, תקוה (זלאיט) נסים, ילידת 1932 עלתה לארץ ישראל כנערה בעת מלחמת העצמאות.
נסים רכש השכלה בתחומי התיאטרון, הספרות, הכלכלה, והמשפטים. מרבית שנות לימודיו התקיימו בתל אביב, בבית הספר היסודי גרץ, (על שם צבי גרץ), בתיכון עירוני ה', ובאוניברסיטת תל אביב.
לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת סגן, עסק במלאכות שונות ובכלל זה בכתיבה עיתונאית. כתיבה זו כללה גם רשימות ביקורת על ספרים והצגות, ועיקרה במהלך השנים בהן היה כתב בעיתון על המשמר. שירים מפרי עטו פורסמו בכתבי העת לספרות מאזנים, "סימן קריאה", "עיתון 77", "אפיריון", "הליקון", "עכשיו", במוספי הספרות בעיתונות היומית ובאתר "ליריקה".
במקביל לעבודתו כעורך דין ומגשר עוסק נסים בכתיבת שירה, דרמה וסיפורת.
נסים חבר באגודת הסופרים העבריים.
נסים אב לשלושה: תמוז - מוזיקאית, זמרת ומלחינה, יותם - אמן, וגפן - מוזיקאית וסטודנטית למשפטים.

משיריו שהולחנו

תמוז נסים, : לחן, עיבוד וביצוע השיר "אך הציפורים שבראשינו" מ"נשמת היחד", יוטיוב, 2015.
טלזה טרמה

היסטוריה

טלזה טרמה נבנתה על בסיס העיר העתיקה טלסיה. טלסיה נבנתה בתאריך לא ברור במהלך העת העתיקה. העיר הצטרפה לברית עם הרפובליקה הרומית, ובשנת 217 לפנה"ס נכבשה בידי קרתגו. הרומאים כבשו אותה בחזרה בשנת 214 לפנה"ס. באזור המאה העשירית החלה להיווצר באזור עיירה מגובשת שנבנתה בעיקרה סביב קתדרלה שנבנתה באזור.
בשנת 1349 התרחשה באזור רעידת אדמה חזקה שהחריבה את כל העיר. בנוסף על כך רעידת האדמה פלטה לחלל האוויר גזים רעילים שהפכו את הישיבה באזור לבלתי נסבלת. העיר ננטשה והתושבים עקרו לעיירות הסמוכות. באזור המאה ה-19 החלה העיר לפרוח תודות ליוזמות מצד בעלי עסקים פרטיים. בשנת 1861 גרו בעיר 494 תושבים. לקראת סוף המאה נבנתה בעיר תחנת רכבת ונפתח סניף דואר. בשנת 1992, בעקבות משאל עם, שונה שם העיירה מ"טלזה" ל"טלזה טרמה".