וילהלם פורטוונגלר

חיים וקריירה

פורטוונגלר נולד בברלין למשפחה מכובדת ואמידה. אביו, אדולף, היה ארכאולוג, אמו ציירת ואחיו פיליפ היה מתמטיקאי. רוב ילדותו עברה עליו במינכן, שם הרצה אביו באוניברסיטה. הוא קיבל חינוך מוזיקלי מגיל רך, ופיתח אהבה מוקדמת לבטהובן, מלחין שנשאר קרוב ללבו לכל אורך חייו.
במועד הופעת הבכורה של פורטוונגלר כמנצח, כבר היו בידו כמה יצירות מוזיקליות שחיבר. אלא שיצירות אלה לא התקבלו בהערכה ועובדה זו, יחד עם חוסר הביטחון הכלכלי הכרוך בקריירה של מלחין, הניעו אותו להתרכז בניצוח. בקונצרט הראשון שלו ניצח על תזמורת קאים (כיום הפילהרמונית של מינכן) בביצוע הסימפוניה התשיעית של אנטון ברוקנר. לאחר מכן שימש כמנצח במינכן, ליבק, מנהיים, פרנקפורט ווינה, לפני שהוזמן לנצח בקביעות ב"שטאאטסקאפלה" בברלין בשנת 1920 ואחר, בשנת 1922, על תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג (כמחליפו של ארתור ניקיש) ובמקביל על הפילהרמונית של ברלין רבת היוקרה. בהמשך התמנה למנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של וינה, של פסטיבל זלצבורג ושל פסטיבל ביירוית, משרה שנחשבה לרמה ביותר שיכול מנצח לתפוס בגרמניה של אותם ימים. 
אחרי האנשלוס בשנת 1938, דחה ארטורו טוסקניני את ההזמנה להופיע בפסטיבל זלצבורג ופורטוונגלר הסכים למלא את מקומו. פורטוונגלר הסכים לנצח על האופרה "המייסטרזינגרים" של וגנר, בתנאי שהזמר היהודי ולטר גרוסמן ישמש מחליף בתפקיד הנס זקס. בליל הפתיחה חלה קרל קאמן, שהיה אמור לגלם את התפקיד וגרוסמן שר במקומו.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, תחת לחץ נוסף מן המפלגה הנאצית, נמלט פורטוונגלר לשווייץ. הוא חידש את ההופעות וההקלטות אחרי המלחמה ונשאר מנצח פופולרי באירופה, אם כי תמיד רבץ עליו צל מסוים. הוא מת בשנת 1954, בבאדן-באדן. 
פורטוונגלר התפרסם ביותר בביצועי בטהובן, ברהמס, ברוקנר ווגנר שלו. עם זאת, עודד גם השמעת מוזיקה מודרנית ונודע כמי שניצח על קונצרטים של יצירות מודרניות בפירוש, כמו הקונצ'רטו לתזמורת של בלה ברטוק.

סגנון ניצוח

פורטוונגלר התייחד בטכניקת הניצוח שלו. הקלטות וידאו מראות אותו מבצע תנועות מגושמות, גמלוניות, כמו מדיום בטראנס. לכאורה אין כמעט קשר בין מחוותיו לבין מקצבי המוזיקה, ונגן תזמורת אחד אמר עליו, שתנועותיו מזכירות מריונטה. למרות, או אולי בגלל, סגנון חריג זה, היו הנגנים מצייתים כמהופנטים לניצוחו. הופעותיו הטובות ביותר מאופיינות במצלולים עמוקים, מובלטי בס, ליריות מרקיעה שחקים והקצנת רגש מרטיטה לצד שכנוע הגיוני. פרשנים ומבקרים רבים רואים בו את אחד מגדולי המנצחים של כל הזמנים.
פורטוונגלר היה מפורסם באי-רהיטותו הלשונית, עד קיצוניות. תלמידו סרג'יו צ'ליבידאקה זכר, שהמיטב שיכול היה להגיד היה "טוב, פשוט תקשיב" (למוזיקה). קרל בריניצר משירות ה-BBC הגרמני ניסה לראיין אותו, וחשב שאידיוט ניצב לפניו. בהקלטה חיה מחזרה עם תזמורת מסטוקהולם אין כמעט שום תיעוד של דיבורים בעלי מובן, רק המהומים ומלמולים. אף על פי כן, פורטוונגלר היה ונשאר מכובד מאוד בקרב מוזיקאים. אפילו ארטורו טוסקניני, שנחשב בדרך כלל להיפוכו המוחלט של פורטוונגלר (וביקר בחריפות את פורטוונגלר על רקע פוליטי), אמר פעם - כשהתבקש לנקוב בשמו של המנצח הגדול ביותר בעולם מלבדו - "פורטוונגלר!"
ניצוחו היה רומנטי מאוד הוא נטה לשינוי מקצבים (טמפי) קיצוניים באותה היצירה ( ובאותו הפרק!) וסגנון הניצוח שלו אותו ירש מארתור ניקיש נחשב מיושן ואנכרוניסטי כבר בתקופתו של פורטוונגלר עצמו ועם זאת הוא היה נערץ מאוד על עמיתיו המנצחים (שהיו שיכים לאסכולה הגרמנית).

השפעות

אחד מבני חסותו של פורטוונגלר היה הפסנתרן קרל רוברט קרייטן. הייתה לו גם השפעה רבה על הפסנתרן/מנצח דניאל ברנבוים, שעליו אמרה אלמנתו של פורטוונגלר, אליזבת, "הוא עושה פורטוונגלר". ברנבוים הקליט את הסימפוניה השנייה של פורטוונגלר עם התזמורת הסימפונית של שיקגו.