google/wiki40b huggingface dataset:
קבוצת מיקאל

היסטוריה

קבוצת מיקאל נוסדה בשנת 1993 על ידי אברהם (מיקו) גילת, שהיה סמנכ"ל השיווק של התעשייה הצבאית, ואיש העסקים רוני נפתלי, בעל השליטה בחברות ביג מרכזי קניות ומי עדן.
בשנת 1998, רכשו מכור תעשיות את חברת סולתם. ובשנת 2002 את חברת "טכנולוגיות בינלאומיות (לייזרים) בע"מ ("International Technologies Lasers" - ITL). חברת ITL, נוסדה בשנת 1973 על ידי היזם עוזי שרון. במהלך השנים הצטרפו כמשקיעים בחברה גם יוסי ורדי, יורם אלמוגי, בנק הפועלים וכלל תעשיות, שנותרה בסופו של דבר בעלת השליטה בחברה, ב-1993 הונפקה את החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה עוסקת בפיתוח של מוצרים אלקטרוניים ואופטיים, בעיקר לראיית לילה, בדגש על מוצרים המיועדים ללוחמת חי"ר מתקדמת, כוחות מיוחדים ולוחמה בטרור. 
ביוני 2009 רכשה חברת אלביט מערכות 19% ממניות מיקאל תמורת 18 מיליון דולר. בשלב הראשון של העסקה העניקה אלביט למיקאל הלוואה בסך של 18 מיליון דולר. לאחר קבלת אישור הממונה על ההגבלים העסקיים, הומרה ההלוואה להשקעה ומיקאל הקצתה לאלביט כ-19% ממניותיה והעניקה לאלביט את האופציה לרכוש בשנת 2011 את יתרת מניות מיקאל מבעלי המניות האחרים.
ב-2 בספטמבר 2010 רכשה אלביט מערכות את מיקאל תמורת 90 מיליון דולר. המתווה המדויק של העסקה שונה, כך שאלביט מערכות לא רכשה את החברה עצמה, אלא את שלוש אחזקותיה העיקריות: סולתם, הפעילה בתחום הארטילריה, סיימאר, הפעילה בתחום הרק"מ (רכב קרבי משוריין), ו-85% ממניותיה של ITL, המפתחת ומייצרת מערכות בתחום האלקטרו-אופטיקה הצבאית.
מארק אהרונסון

ביוגרפיה

אהרונסון נולד בלוס אנג'לס. הוא למד במכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם הוא קיבל תואר ראשון במדעים בשנת 1972. הוא השלים את עבודת הדוקטורט ב-1977 באוניברסיטת הרווארד עם התמחות בפוטומטריה של גלקסיות בתחום התת-אדום. 
הוא הצטרף למצפה הכוכבים סטווארד באוניברסיטת אריזונה כשותף מחקר פוסט-דוקטורנט ב-1977 ונהיה פרופסור באסטרונומיה ב-1983. אהרונסון וג'רמי מולד זכו בפרס על שם ג'ורג' ואן ביאסנרואק ב-1981 ובפרס באסטרונומיה על שם ניוטון לאסי פירס ב-1984 מהארגון האמריקאי לאסטרונומיה. כמו כן הוא זכה בפרס על שם ברט ג. בוק ב-1983 מאוניברסיטת הרווארד.
עבודתו התמקדה בשלושה נושאים: קביעת קבוע האבל (H₀) על ידי שימוש בקשר טולי-פישר, מחקר של כוכבים עשירים בפחמן, והתפלגות המהירויות של כוכבים אלו בגלקסיות כדוריות ננסיות.
אהרונסון היה אחד האסטרונומים הראשונים אשר ניסה לזהות חומר אפל על ידי צילום בתחום תת-אדום. הוא צילם הילה תת-אדומה של חומר לא ידוע סביב גלקסיות אשר ייתכן כי היא חומר אפל.

מותו

אהרונסון נהרג במהלך תאונה טרגית בשעות הערב של ה-30 באפריל 1987, בחופה של הטלסקופ מאיאל אשר קוטרו 4 מטרים ונמצא במצפה הלאומי בקיט פיק. אהרונסון נרמס על ידי טריקת פתח תחתי בעקבות נפילת סולם בזמן תזוזת הטלסקופ. מתג חשמלי על הפתח עצר באופן אוטומטי את מנוע סיבוב הכיפה, אך הכיפה המשיכה לנוע מספר רגעים, ואיפשרה לסולם לפגוע בדלת הפתח התחתי הנפתחת כלפי חוץ. תצפיתנים לא היו אמורים לפתוח את היציאה התחתונה בזמן שהכיפה מסתובבת על מנת למנוע אפשרות זאת, וטעות זאת בתכנון תוקנה לאחר התאונה על ידי קיצור הסולם ותכנון הדלת של הפתח כך שהיא תיפתח הצידה, במקביל לקיר החופה.
אלינור זינגר

קורות חיים

זינגר נולדה בווינה למשפחה יהודית, ועם סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נמלטה משפחתה לארצות הברית. זינגר בת ה-8 לימדה את עצמה אנגלית על ידי האזנה לרדיו וקריאת עיתונים.
ב-1951 סיימה את לימודיה בספרות אנגלית במכללת קווינס, בהצטיינות יתרה. לאחר סיום הלימודים עבדה כעורכת במספר הוצאות ספרים, ותוך כדי כך התוודעה לתחום של מדעי החברה. ההתעניינות במדעי החברה הובילה אותה לאוניברסיטת קולומביה שם למדה פסיכולוגיה חברתית, וקיבלה תואר דוקטור ב-1966.
המחקר המדעי שלה התמקד בתיקוף מדידות. היא חקרה כיצד נושאים כגון שמירה על פרטיות או סודיות, הסכמה מדעת, ותמריצים כלכליים משפיעים על שיעורי ההשתתפות בסקרים, האם הם יוצרים הטיות, ועד כמה התשובות מדויקות לאור כל הנושאים האלה. המחקר שלה גם בדק כיצד ההתקדמות הטכנולוגית השפיעה על תקפות של סקרים: החל מסקרים בראיונות אישיים או סקרים שנערכו באמצעות הדואר, ומשם עברה לסקרים טלפוניים וסקרים אינטרנטיים. לעבודתה יש עד היום תפקיד חשוב בחקר המתודולוגיה של סקרים. כן חקרה את האופן בו מדווחים אמצעי התקשורת על מחקרים במדעי החברה.
את רוב עבודתה, במשך כ-30 שנה, ביצעה כחוקרת באוניברסיטת קולומביה. ב-1994 עברה למרכז לחקר מתודולוגיה של סקרים באוניברסיטת מישיגן, שם עבדה עד פרישתה ב-2006. למרות זאת, המשיכה לעסוק במחקר כמעט עד מותה ב-2017.
זינגר הייתה שותפה לכתיבה של ספר לימוד על המתודולוגיה של סקרי דגימה. ב-2011 תרמה כ-60,000 דולר מהתמלוגים שקיבלה עבור הספר לקרן מלגות לתלמידי מחקר בתחום המתודולוגיה של סקרים. היא נבחרה כחברת כבוד של האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בשנת 2008.
פרנסיס ובר

חייו

פרנסיס פול ובר נולד בניי-סיר-סן, במחוז או-דה סן כבנם של הסופר, העיתונאי והתסריטאי פייר-ז'יל ובר (שאביו היה יהודי), ושל סופרת ממוצא ארמני קתרין אגאג'ניאן, ילידת ארמביר ובעלת שם העט ז'ורז'ט פול. דוד אביו היה הסופר הצרפתי-יהודי טריסטן ברנאר. לגבי מוצאו העיר פעם ובר בראיון, "פעמיים רצח-עם, שני כותלי דמעות, כל מה שצריך כדי שתצא קומיקאי".
האב, פייר-ז'יל ובר היה עיתונאי ידוע לפני מלחמת העולם השנייה אולם בימי הכיבוש הנאצי בצרפת הסתתר בבית מחשש להיעצר. אחרי השחרור לא מצא יותר עבודה בעיתונות. האם פירנסה אז את המשפחה על ידי כתיבת רומנים סנטימנטליים.
מתוסכלים בקריירות שלהם בתחום הכתיבה, הוריו רצו שבנם ילמד מקצוע "בטוח" יותר.
תלמיד בינוני, הוא למד ארבע שנים רפואה, אחר כך עשה לימודי תואר ראשון במדעים מתוך מחשבה לעבוד כמהנדס בתעשיית הנפט. לבסוף הפסיק את לימודיו ובימי שירותו הצבאי הפך לכתב בבלד והשתתף העריכת היומנים של הכוחות הצרפתים באלג'יריה. בתום השירות הועסק למשך שלוש שנים כעיתונאי בתחנת הרדיו לוקסמבורג. בדיעבד העיד שלא היו לו כישורים למקצוע זה.
בשנת 1964 פרנסיס ובר התחתן. באותה תקופה ניסה ובר פריצה ראשונה לעולם הבידור על ידי כתיבת מערכונים לגי בדוס וב- 1968 באמצעות קומדיה מוזיקלית "Petit Patapon" שכתב יחד עם ז'אק מרטן שהיה אז שדרן כוכב של הערוץ RTL. הקומדיה נכשלה כישלון חרוץ
ובר פוטר מתפקידיו ב-RTL עקב צמצומי פרסונל אך המשיך להתפרנס מכתיבה - במיוחד של פרקי סדרות טלוויזיה כמו Agence Intérim (יחד עם רישאר קארון)
המחזה L'Enlèvement" ‏ (1968) שקיבל השראה ממקרה החטיפת אשתו של מרסל דאסו עובד על ידו לקולנוע עבור פייר מונדי והיה לבסיס הסרט "Appelez-moi Mathilde" ‏ (1968).
ובר הפך למומחה מספר אחד של "סרטי צמד החברים" (buddy movie) בקולנוע הצרפתי באמצעות שני גבורי הפטיש שלו, הנאיווים וה"לא יוצלחים" - פרנסואה פיניון, השלומיאלי, ופרנסואה פרן, השש להתקוטט. שנת 1972 פריצת הדרך בקריירה של פרנסיס ובר ככותב תסריטים וקומדיות, עם Il était une fois un flic בבימויו של ז'ורז' לוטנר.
ובר, שהשתקע מאוחר יותר בהוליווד עיבד שם את הקומדיות שלו בסרטים אמריקאיים.
פרנסיס ובר נשוי לפרנסואז ויש לו שני ילדים.
בנו, ז'אן ובר, הוא גם כן במאי קולנוע. אחייניתו, סופי אודואן-ממיקוניאן (Audouin Mamikonian) היא סופרת ילדים בצרפתית.

שחקן

בסרטים "Le grand blond" (הבלונדיני עם הנעל השחורה),ב l'Emmerdeur ,Les Compères, Les Fugitifs
ראפ רוק

ראפ רוק (באנגלית:  Rap Rock) הוא ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת הרוק המשלב בין רוק לבין היפ הופ.
הז'אנר לעיתים מבולבל עם ראפ מטאל, ז'אנר דומה אשר מאופיין יותר בצלילי הבי מטאל בהשוואה לראפ רוק הטיפוסי. הראפ מטאל, בין היתר, השפיע מאוחר יותר גם על ז'אנר הנו-מטאל.
הסגנון התפתח לקראת סוף שנות ה-80, כאשר אחת הלהקות שבשיריה ניכרה השפעה ישירה של הראפ רוק הייתה הקלאש (במיוחד בשיריה The Magnificent Seven ו-(Lightning Strikes (Not Once But Twice מתוך האלבום "!Sandinista"). מאז התפתחו להקות אשר השתמשו לרוב בהשפעה זו, כדוגמת פאבליק אנמי, רד הוט צ'ילי פפרז, Run DMC (בגרסת הכיסוי ל- "Walk This Way" של אירוסמית'), הביסטי בויז, לינקין פארק, לימפ ביזקיט, פיית' נו מור, ביוהזרד וסויסיידל טנדנסיס בין היתר. כיום, סצנת הראפ רוק שינתה כיוון מוזיקלי מזה של שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 (הארדקור) לכיוון צליל רך יותר.
P.O.D. ורייג' אגיינסט דה משין היו בין הראשונות שזכו להצלחה מסחרית.
בישראל ענף הראפ רוק לא רחב במיוחד, אך בתחילת שנות התשעים נוצר הז'אנר כשהשפן הנכון הוציא את השיר "ראפ עברי", ונייג'ל האדמו"ר הוציא באלבומו את השיר "אני לא מפסיק", גם חיים צינוביץ' הוציא באלבומו בשנת 1994 שירים שמתקשרים בז'אנר זה כמו "לך עם הכעס" ו"תן לו בראש". שב"ק ס' היו בתחילת דרכם להקת ראפ רוק. כיום הלהקות העיקריות שמנגנות בסוג זה הן קאיזן וסינרגיה.
טנזור התמד

טנזור ההתמד (או טנזור האינרציה) הוא דרך נוחה וקצרה להציג את מומנטי ההתמד של הגוף. כתיבת מומנט ההתמד כטנזור מאפשרת למצוא קשר נוח בין המהירות הזוויתית של גוף לתנע הזוויתי ולאנרגיה הקינטית שלו.

מערכת צירים ראשית של גוף קשיח

מערכת שבה מכפלות ההתמד של הגוף מתאפסות נקראת מערכת צירים ראשיים. ובגלל העובדה שטנזור ההתמד הוא מטריצה סימטרית ניתן ללכסן אותו על ידי מערכת צירים אורתוגונלית. זוהי מסקנה בעלת משמעות פיזיקלית חשובה כי כתוצאה מכך לכל גוף תלת ממדי ניתן לבחור שלושה צירים ניצבים שיהוו עבורו צירים ראשיים. כיוון שהתנע הזוויתי מתקבל ממכפלת טנזור האינרציה במהירות הזוויתית, מתקבלת תופעה מפתיעה - התנע הזוויתי לא חייב להיות מקביל למהירות הזוויתית. תופעה זו גורמת לכך שגופים המסתובבים באופן חופשי, יכולים לבצע תנועה מסוכבת למדי. אם, לדוגמה, נזרוק עט באוויר כך שהוא מסתובב בערך סביב צירו, נגלה כי קצוות העט "מציירים" באוויר מעגלים קטנים. תופעה זו מתקבל כיוון שחוק שימור התנע דורש כי התנע הזוויתי ישאר קבוע. אם המהירות הזוויתית אינה מקבילה לתנע הזוויתי, מוכרח להתקיים שווקטור המהירות הזוויתי יקיף את ווקטור התנע הזוויתי במעגלים. תופעה זו נקראת נקיפה (פרצסיה) ומתוארת מתמטית בעזרת משוואות אויילר תוך שימוש בטנזור ההתמד במערכת צירים ראשית.
הסכסוך האיראני-ישראלי

רקע

בתחילת 1979, לאחר עליית האייתוללה ח'ומייני לשלטון והצהרתו שהוא תומך בכיבוש ירושלים מידי הציונים, נותקו היחסים בין שתי המדינות והוחלפו בעוינות גלויה. ח'ומייני טבע את המונח "השטן הקטן" עבור ישראל (תואר "השטן הגדול" ניתן לארצות-הברית), ובתגובה ארצות הברית העבירה לישראל את כלל הנשק שהובטח ונקנה על ידי פהלווי טרם המהפכה האיראנית.
במשך השנים נשאר שלטון האייתולות באיראן נאמן לקו הבלתי מתפשר נגד ישראל, גם כאשר דגלים אחרים של מדיניותם המהפכנית התפשרו עם צורכי ניהול המדינה. איראן לא חדלה להניף את דגל העוינות לישראל, לגנות את מדינות ערב על חוסר נחרצותן במאבק נגדה ועל מוכנותן לשאת ולתת עמה על שלום, ולתמוך במדינות ובתנועות האסלאמיסטיות והטרוריסטיות הנאבקות נגדה. דוברים איראנים נוהגים לכנות את ישראל "המשטר הציוני", כינוי שנטבע לראשונה על ידי רוחאללה חומייני, במטרה להציג את השלילה מבחינתם בישראל. החל משנת 1979 צוין מדי שנה יום ירושלים הבינלאומי כיום הזדהות עם המאבק נגד הציונות.

ריגול איראני בישראל

בשנת 1998 הורשע נחום מנבר, איש עסקים וסוחר נשק ישראלי, בסיוע לאיראן על ידי מכירת ידע, ציוד וחומרים אשר עשויים לשמש להכנת נשק כימי.
בשנת 2019 הורשע שר האנרגיה לשעבר, גונן שגב, בריגול חמור לטובת איראן. שגב פעל מאז שנת 2012 בשירות המודיעין האיראני, מסר מידע על משק האנרגיה ועל גופי הביטחון של ישראל, וניסה לקשר בין אזרחים ישראלים לאנשי מודיעין איראניים שהציג כאנשי עסקים.

תעמולה ומלחמה מילולית

באוקטובר 2005 ערך נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, ועידה בטהראן בשם "עולם ללא ציונות". בוועידה הוא הצהיר כי הקמת מדינת ישראל הייתה צעד תוקפני כלפי האסלאם וכי "יש למחוק את ישראל מהמפה". אחמדינז'אד הוא מכחיש שואה, כנשיא הוא הבהיר זאת במספר נאומים ואף ארגן אירועים המקדמים הכחשת שואה.
בספטמבר 2015 אמר המנהיג העליון של איראן, עלי חמינאי: "ראשית, אם ירצה האל, לא תהיה מדינה ציונית בעוד 25 שנים. שנית, עד אז יהיה מאבק, של גבורה, ג'יהאד ומורל, שלא ישאיר לציונים רגע של מנוחה". באפריל 2018 הזהיר בכיר איראני כי על ישראל להימנע מלתת לאיראן תירוץ להשמיד את תל אביב וחיפה. בתגובה אמר שר הביטחון של ישראל, אביגדור ליברמן: "כל מוצב בסוריה שבו נראה שאיראן מנסה להתמקם צבאית - נהרוס אותו. לא נאפשר זאת, יהיה אשר יהיה המחיר. אנו שומעים איומים רבים. אם הם יתקפו את תל אביב, נתקוף את טהרן. אם לא יהיה שקט בתל אביב ובישראל, לא יהיה גם בטהרן." איומי ישראל הופנו גם אל בני בריתה של איראן. שר האנרגיה, יובל שטייניץ, איים על סוריה: "אם נשיא סוריה בשאר אסד ימשיך לתת לאיראנים לפעול משטח סוריה - הוא צריך לדעת שדמו בראשו וזה יהיה סופו. נמוטט את משטרו". שר החינוך, נפתלי בנט, אמר ש"תקיפה של חזבאללה על ישראל, תביא להחרבתה של לבנון".
ב-2 ביולי 2018, בעקבות הבצורת הקשה באיראן וההפגנות של ההמונים נגד המשטר, האשים גנרל איראני את ישראל בבצורת וטען ש"ישראל גנבה את העננים" מאיראן ומנעה ירידת משקעים שם.
התיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית'

היסטוריה

התיכון לאמנויות בירושלים נוסד בשנת 1984. מקום מושבו הראשון היה במתנ"ס שבשכונת מוסררה. בשנת הקמתו מנה בית הספר כ-90 תלמידים, והיו בו שלוש מגמות אמנות. בית הספר שכן בשכונת מוסררה כשלוש שנים ובתקופה זו תרם לשכונה ולחיי הקהילה, והיה שותף בבניית החיים החברתיים במקום.
במהלך השנים בית הספר גדל מאוד, והמקום במתנ"ס היה צר מלהכיל את מספר התלמידים. עיריית ירושלים, יחד עם הקרן לירושלים ובית הספר, יצאו למסע לאיתור מבנה חילופי. במהלך ארבע שנים נוספות בית הספר שכן ברחוב נרקיס ולבסוף העירייה והקרן לירושלים קבעו את מעון הקבע של בית הספר במבנה הנוכחי שבגן הפעמון (לשעבר בית הספר הערבי "עומרייה" שהוקם בשנת 1938 עבור ילדי טלביה). צ'ארלס א. סמית', באמצעות הקרן לירושלים, תרם כסף לצורך התאמת המבנה לצורכי התיכון לאמנויות. מאז המעבר למבנה הקבע הנוכחי נקרא בית הספר: "התיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א. סמית".
מאז ועד היום גדל בית הספר בצורה משמעותית, ונכון לשנת 2016 לומדים בו כ-620 תלמידים ועובדים בו כ-140 אנשי צוות.
המחזור הנוכחי (2018–2019) הוא מחזור ל״ג.

הבניין החדש

בנובמבר 2018 התחילו עבודות בינוי שיזם בית הספר שישלשו את השטח הבנוי העומד לרשות התלמידים והמורים. התוכניות כוללות שני בניינים חדשים שיכילו כיתות לימוד, כיתות חינוך מיוחד, חללים רבים למחול, אמנות ומוזיקה וחדרי מחשבים. כמו כן יוקם אולם ספורט ואודיטוריום שבו יועלו ההפקות של מגמות תיאטרון ומחול, וישמש גם את צורכי הקהילה והעיר. גם הבניין הקיים יעבור שיפוץ מקיף שיביא אותו לסטנדרטים של המאה ה-21.

העמותה

העמותה לקידום החינוך לאומנויות בירושלים נוסדה בשנת 1984, ושמה לה מטרה להקים בית ספר תיכון לאמנויות ולעסוק בכל מה שקשור לקידום החינוך לאמנות בירושלים. עם הקמתה, חברו אל העמותה מוסדות החינוך והתרבות בירושלים על מנת לקדם רעיון זה. בעמותה חברים אנשי חינוך, אמנות ואנשי ציבור הפועלים לקידום רעיון זה ולסייע לקידומו ופיתוח של בית הספר בעיר. בעתיד, מתכוונת העמותה ליזום סדנאות אמנים מהארץ, קיום כתות אמן ובכך להבליט את ירושלים כמוקד תרבותי ואמנותי.]

מעורבות חברתית

התוכנית "התפתחות אישית ומעורבות חברתית" מכוונת לטפח בוגר ערכי, בעל תחושת ערך ומשמעות, בעל יכולת ניהול עצמי, המרגיש שייכות לקהילה, לחברה ולמדינה ואחריות כלפיהן, והמוכן ליטול חלק בעיצובן ובבנייתן. התוכנית פועלת בכיתות י' – י"ב והיא תנאי סף לקבלת תעודת בגרות.
התוכנית מאפשרת מרחב גמישות פדגוגית ביחס לבחירת התחומים ומקומות ההתנסות. מקומות התנסות אפשריים: סיפור סיפורים לקשישים בבית אבות, קבוצות דוקו-אקטיביזם, תנועות נוער, מד"א, מועדונית שפועלת בבית הספר, קבוצת יהודים ערבים והתנדבות במעבדת פאבלאב של עמותת "מחשבה טובה".
יהדות השרירים

יהדות השרירים (בגרמנית: Muskeljudentum) היא מושג שטבע מקס נורדאו בנאומו בקונגרס הציוני השני שהתקיים בבזל ב-28 באוגוסט 1898. בנאומו דיבר נורדאו על הצורך בעיצובו של יהודי מסוג חדש, בעל עוצמה נפשית וגופנית, שבכוחו להגשים את יעדי הציונות. מקבילתו הנוצרית והמוקדמת יותר של המושג היא "נצרות השרירים"  – תנועה זו צמחה באמצע המאה ה־19 ודגלה בנצרות "בריאה וגברית" ובמודל של צעירים נוצרים המפתחים אופי חזק בשַלבם לימודים ופעילות גופנית.
המושג מתייחס לטיפוח של תכונות נפשיות וגופניות, כגון חוזק וחוסן גופני, זריזות ומשמעת, הנחוצות לתחייתו הלאומית של העם. תכונותיו של יהודי השרירים הם הפכו הגמור, האנטיתיזה, של היהודי הגלותי, במיוחד במזרח אירופה, כפי שהוצג בספרות האנטישמית ובספרות תנועת ההשכלה. כמו כן, יהודי השרירים הוא הפכו של היהודי הרבני או המשכיל, איש הרוח והאינטלקטואל; אשר הוצג כמי שעסוק כל ימיו ברכינה על ספרים ובעיסוק בנושאים אזוטריים, ולכן כוחו דל ושריריו חלשים.

המאמר של נורדאו

נורדאו פרסם את קריאתו לפיתוח יהדות השרירים ביוני 1900, במאמרו בגיליון השני של כתב העת Die Jüdische Turnzeitung. הוא טען בעד המיתוס של בר כוכבא כ"התגלמות ההיסטורית האחרונה של יהדות למודת קרב ואוחזת בנשק", וכינה אותו "גיבור שסירב לדעת תבוסה". יהודי השרירים, הם בין השאר לוחמים ללא חת. נורדאו סבר כי היהודים בזמנו עדיין לא הגיעו לרצוי מבחינה גופנית; אך נמצאו במצב טוב יותר מבני הדורות הקודמים, לפחות מבחינה מנטלית (גם משום שהיהודים שעסקו בפעילות גופנית בעירום מלא כמקובל באגודות ספורט באותה תקופה, לא ניסו להסתיר את עובדת היותם יהודים, ואת העובדה שעברו ברית מילה).
בשנת 1902 כתב נורדאו פרק שני ל"יהדות השרירים", בשם "מהי חשיבותה של ההתעמלות בשבילנו, היהודים?".
עמדתו של נורדאו הצטיינה בניסוח חד ובהיר של נושא שהעסיק רבים מבני דורו.
דעות דומות לעמדתו זו של נורדאו הושמעו על ידי הוגים ויוצרים ציונים, ובוטאו ביצירתם. כך למשל, ביצירתם של המשוררים חיים נחמן ביאליק ושאול טשרניחובסקי, ביצירותיהם של המדינאים בנימין זאב הרצל וזאב ז'בוטינסקי, בכתביו של נחום סוקולוב ובדבריו בעל פה ובכתב של דוד בן-גוריון.

תגובת הרב קוק לרעיון

בעולם הרבני ידועה תגובתו החיובית של הרב אברהם יצחק הכהן קוק לרעיון זה: 
גדולה היא תביעתנו הגופנית, גוף בריא אנחנו צריכים, התעסקנו הרבה בנפשיות, שכחנו את קדושת הגוף, זנחנו את הבריאות והגבורה הגופנית, שכחנו שיש לנו בשר קודש, לא פחות ממה שיש לנו רוח הקודש... כל תשובתנו תעלה בידינו רק אם תהיה עם כל הוד רוחניותה, גם תשובה גשמית יוצרת דם בריא, בשר בריא, גופים חטובים ואיתנים, רוח לוהט זורח על שרירים חזקים. בגבורת הבשר תאיר הנשמה הנחלשת, תחיית המתים בגויות.
פסקה נוספת שעוררה פולמוס רב בעולם הרבני:
התעמלות, שצעירי ישראל עוסקים בה בארץ ישראל לחזק את גופם בשביל להיות בנים אמיצי כח לאומה, היא משכללת את הכח הרוחני של הצדיקים העליונים, העוסקים בייחודים של שמות הקדושים, להרבות הבלטת האור האלוקי בעולם, ואין גילוי אור אחד עומד בלא חברו כלל. 'ויעש דוד שם' (שמו"ב ח, יג). 'ודוד עושה משפט וצדקה לכל עמו' (שמו"ב ח, טו). 'ויואב בן צרויה על הצבא' (שמו"ב ח, טז). 'ולא נענש אבנר אלא מפני שעשה דמן של נערים שחוק' (ירושלמי, פאה א, א). אבל שיצחקו הנערים לחזק כחם ורוחם בשביל גבורת האומה בכללה, עבודת הקודש הזאת מעלה את השכינה מעלה מעלה, כעלייתה על ידי שירות ותשבחות שאמר דוד מלך ישראל בספר תהלים.
שבלונה

שַׁבְּלוֹנָה (מגרמנית: Schablone) (סטנסיל) (על-פי האקדמיה ללשון העברית: תַּדְמִית, דֹּפֶס) היא שכבה דקה של חומר העשוי מנייר, פלסטיק או מתכת, עם אותיות או עיצוב שנחתכו ממנו, המשמשת לייצור אותיות או עיצוב על פני השטח על ידי יישום פיגמנט דרך החתכים בחומר.
יתרון השבלונה שניתן לעשות בה שימוש חוזר ולייצר במהירות ובמדויק את אותו העיצוב. 
קיימת טכניקה הפוכה של שבלונה, בה האלמנט אינו נחתך מהחומר, אלא משתמשים באובייקט תלת ממדי כדי ליצור נגטיב של האובייקט במקום פוזיטיב כפי שמופיע בשבלונה. בטכניקה זו עשו שימוש בציורי המערות מתקופת 10,000 לפני הספירה, בה ידי אדם שימשו בציור את קווי המתאר של בעלי חיים וחפצים אחרים. האמנים ריססו פיגמנט מסביב לידיהם בעזרת עצם חלולה ונשפו דרכה בפיהם כדי לכוון את התזת הפגמנט.
הדפס משי, איירבראש ומימאוגרפיה משתמשים בשיטת השבלונות.

היסטוריה

השימוש בשבלונות הומצא מסיבות מעשיות, לפני המצאת חותמת הגומי, בתי הדפוס או מכונות הצילום כדי ללמד ילדים את הא-ב. פוליטיקאים השתמשו בהן עבור חתימה על מספר רב של דפי תכתובות רשמיים, וכדי שיראו נקיים יותר. האירופאיים שהתיישבו באמריקה הכירו את השבלונות בעיצוב פנים של בתיהם, והביאו איתם את המסורת לאמריקה כשיטה זולה יחסית לעיטור וקישוט הבית. במאות ה-18 וה-19 הם שמשו בעיטור טקסטיל, בעיקר כיסויי מיטה, שולחנות, ריהוט, מגשים, תיבות וארגזים.
השבלונות הראשונות היו עשויות בדרך כלל מנייר עבה משומן, או עור. מאוחר יותר נוצרו מפח ופשתן מיוחד, אולם בהמשך ועד היום, עשויים בעיקר מפלסטיק חזק וגמיש.
שבלונות היו פופולריות כשיטה לאיור ספרים. הטכניקה הייתה בשיא הפופולריות בצרפת במהלך שנות העשרים בה מספר רב של בתי מלאכה בפריז התמחו בה. השכר הנמוך תרם לפופולריות של שיפור תהליך עבודה אינטנסיבי ביותר, כאשר השתמשו בשבלונות כדי לקצר את התהליכים, להדפיס את קווי המתאר של העיצוב ובעזרת סדרה של שבלונות עבור מיקומי הצבע השונים הונחו השבלונות אחת אחרי השנייה ליצירת העתק הציור השלם. בדרך זו הגיעו למגוון צבעים עזים ופרטים רבים, בעיקר בטכניקות של אר נובו וארט דקו.

שבלונות תרסיס

לשבלונות תרסיס יש יישומים מעשיים רבים, המושג שבלונה משמש לעיתים קרובות במרחבים תעשייתיים, מסחריים, אמנותיים, ואזורי מגורים ופנאי, כמו גם על ידי הממשלה, הצבא וחברות האחראיות על ניהול התשתיות המשתמשות בשבלונות כדי לסמן ולמספר מוצרים, להתריע על סכנות, ולארגן מידע שאפשר יהיה להתחקות אחר המקור שלו. התבניות יכולות להיות עשויות מכל חומר שקשיח מספיק להשאר בצורתו, החל מנייר קרטון, יריעות פלסטיק, מתכות ועצים.
מלבד גורמים רשמיים, חלק מהגרפיטי ואמנות הרחוב מיוצרים על ידי שבלונות תרסיס, בשל הקלות, הנוחות והמהירות של השימוש בהם. תכונות החשובות עבור אמני גרפיטי המבצעים פעילות בלתי חוקית, וכן עבור אמנים פוליטיים המייצרים את אותו הרעיון שוב ושוב במטרה להפיץ אותו לקהל רחב כלל שניתן בעלות מינימלית. לדוגמה, להקת האנרכו-פאנק קראס משתמשת במסע פרסום ברכבת התחתית של לונדון ובשלטי חוצות בשבלונות תרסיס עם נושאים אנטי מלחמתיים ואנטי תרבות הצריכה, ומעודדי אנרכיזם ופמיניזם. גם בארץ, השבלונה משמשת אמני רחוב רבים, ביניהם עדי סנד ו-Dede, בדומה לאמנים בינלאומיים כגון בנקסי.
כפר ת'ולת'

אטימולוגיה

מקור שם הכפר הוא במילה "שלוש" - "ת'ולת" בארמית סורית, על שם ח'רבת סריסיה הסמוכה שיש המזהים אותה עם העיר המקראית "בעל שלישה" (מלכים ב, ד).

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברונזה הקדומה.

התקופה העותמאנית

בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב שגרו בו כ-60 תושבים.
הכפר מוזכר בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1883.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ביאנון הייתה אוכלוסייה של 654 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-955 נפש. בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 1029 תושבים, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. 
ב-1977, הוקמה ההתנחלות קרני שומרון מצפון מערב לכפר. כמה מאות דונמים של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של חלקו הדרומי של הכפר סווג כשטח B אך כמעט כל השטח החקלאי סווג כשטח C.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה, שתחצוץ בין השטחים שבהם מתגוררים הפלסטינים ביהודה ושומרון ובין השטחים הישראלים. באזור כפר ת'ולת, מאחר שההתנחלויות והיישובים הפלסטינים קרובים ואין רצף טריטוריאלי לשום צד. בותר על ידי הגדר, תוך איבוד חלק מהשטחים החקלאיים שלו.
הום

הום היא עיירה במרכז חבל איסטריה, בצפון-מערב קרואטיה. בעיירה מתגוררים 23 תושבים, מתוכם שני ילדים, והיא נחשבת באופן רשמי, על פי ספר השיאים של גינס, לקטנה ביותר בעולם המערבי ובה שני רחובות בלבד. סביבת העיירה הררית ומעוטרת בטרסות חקלאיות, כרמים וצמחייה.

היסטוריה

מקורות העיר המתועדים הם משנת 1102. אותה התקופה נקראה העיר חולם. 
הום מוקפת חומה ובמרכז העיר מגדל שמירה עם פעמון שנבנה בשנת 1552. בכנסיית העיר המקומית השתמרה כתובת גלגוליטית מקורית מאמצע המאה ה – 12, הנחשבת לאחת מהעדויות העתיקות ביותר לכתב הגלגוליטי-קרואטי מימי הביניים.

ראש העיר

היות שמדובר בעיר הקטנה ביותר בעולם המערבי, בכל שנה נבחר מבין התושבים ראש עיר חדש, כאשר רק גבר רשאי להיות מועמד. אירוע הבחירות מתקיים בכל שנה ביום שבת השני של חודש יוני ומתאפיין בטקס רשמי ותאטרלי.

משקה הביסקה

העיר הום היא מקור משקה הביסקה, המיוצר מתערובת צמחים מקומית. נזיר מהעיר הכין לפני כ - 2000 שנה מרקחת מצמחים שמטרתה הייתה להוות כתרופה, אך כיום ייעודה הוא משקה הביסקה האלכוהולי, בריכוז של 40 אחוז.

פטריות הכמהין של הום

סביבת הום היא מקור לחיפוש פטריות כמהין שחורות ולבנות, אותן מאתרים באמצעות כלבים מאומנים ולא חזירים, כנהוג במקומות רבים אחרים. ערכן של הפטריות הלבנות יקר פי עשרה מאלה השחורות ובמסעדה מקומית ניתן להזמין מנות המשלבות פטריות כמהין.
אריק טשרניחובסקי

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב טשרניחובסקי לחטיבת הצנחנים והתקבל לסיירת החטיבתית.  בצנחנים עבר טשרניחובסקי מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר תום הקורס שב לחטיבה ושירת במגוון תפקידים בה ובסיירת מטכ"ל. בין היתר השתתף במבצע אנטבה. במלחמת לבנון הראשונה לחם כמפקד פלוגה בגדוד צנחנים במילואים 466. לאחר שיחרורו מצה"ל התגייס לשב"כ ושירת במגוון תפקידי מטה ופיקוד. בתפקידו האחרון שימש כראש אגף המבצעים של השירות.
נוער שוחר מדע

נוער שוחר מדע היא מסגרת של פעילויות העשרה לבני נוער בתחומים אקדמיים בשיתוף עם האוניברסיטאות ומוסדות אקדמיים אחרים בישראל.

אודות הפרויקט

מסגרת החוגים באוניברסיטאות של נוער המתעניין בתחומים אקדמיים החלה בשנת 1969.
עד שנת 1994 הייתה התמיכה בפעילות נוער שוחר מדע תחת אחריותו של המינהל הפדגוגי במשרד החינוך, ובשנת 1994 האחריות הועברה למינהל למדע ולטכנולוגיה במשרד החינוך.
הפרויקט כולל קורסים לנוער בנושאים מדעיים שונים. ביניהם: פיזיקה ואסטרונומיה, מתמטיקה וביולוגיה ועוד.
בשנת 2014 נוער שוחר מדע הפך לאחד המפעילים של התוכנית נבחרות ישראל במדעים, ואחראי על המיונים לתוכנית זו עם אוניברסיטת תל אביב.

מוסדות המפעילים חוגי נוער שוחר מדע

נכון לשנת 2004 המוסדות המפעילים מסגרות נוער שוחר מדע הם: מכון ויצמן למדע, המרכז למחקר גרעיני - שורק, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, הטכניון, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת בן-גוריון, מרכז ידע גליל עליון, מכון וולקני, מכללת אורנים, מכון לב, מכון וינגייט, המכון לחקר ימים ואגמים, המכללה האקדמית כנרת, אוניברסיטת אריאל, מכללת אורט בראודה, אגודת הגליל ומרכז מדעני העתיד.
בשנת 2001 השתתפו בפעילויות נוער שוחר מדע כ-59,503 תלמידים.