בריחת מוחות

בריחת מוחות (brain drain) היא הגירה של פרטים משכילים, מאומנים ומיומנים ("הון אנושי"), למען עבודה (ובכלל זה מחקר) במדינות אחרות. לצד מושג זה מתקיים גם המושג גיוס מוחות (brain gain) המרכיבים יחדיו את התופעה של ניידות מוחות או זרימת מוחות (brain circulation או brain exchange), כחלק מהגלובליזציה. בהקשר זה, בריחת מוחות מתארת מצב שבו הגירת המשכילים היא בעיקר מהמדינה החוצה, ללא הגירה מקבילה של משכילים אל המדינה. 
המונח "בריחת מוחות" (brain drain) נטבע בשנות ה-60 של המאה ה-20 כדי לתאר את ההגירה של מדענים מבריטניה לארצות הברית. בריחת מוחות פירושה אובדן התשואה על השקעתה של המדינה בחינוך, וכרוך בה גם נזק חברתי, ולכן מדינות הסובלות ממנה רואות בה בעיה חמורה. במושג "בריחת מוחות" המילה "בריחה" משמשת בדרך כלל בהשאלה, אך לעיתים מדובר בבריחה כפשוטה, למשל בריחת מדענים מאירופה בעקבות עליית הנאציזם.

המלחמה הקרה

בשנת 1922 הטילה ברית המועצות הגבלות על הגירה ממנה. בשנות ה-50, בעקבות השתלטות ברית המועצות על מדינות הגוש המזרחי, הוטלו הגבלות דומות על הגירה ממדינות אלה. בברלין, שהייתה בשליטה של ארבע המעצמות, הבריחה הייתה קלה יותר, ועד שנת 1961 ברחו ממזרח גרמניה 3.5 מיליון תושבים, רבים מהם משכילים. הנזק לכלכלת מזרח גרמניה כתוצאה מכך נאמד במיליארדי דולרים. לבלימת בריחה זו הוקמה בשנת 1961 חומת ברלין.

בישראל

בריחת מוחות מישראל נמצאת באופן תדיר על סדר היום הציבורי. כבר בשנת 1966 נערך בבאר שבע סימפוזיון שנושאו "בריחת מוחות מארצות מתפתחות" הבעיה בישראל מורכבת: ישנם מדענים ישראלים, פרופסורים ודוקטורים (לאחר הפוסט-דוקטורט), שעובדים במחקר וחיים בחו"ל, וישנם גם דוקטורים ובעלי תואר מסטר מישראל העובדים בתעשייה ברחבי העולם. הערכה היא שישנם כעשרת אלפים פרופסורים, דוקטורים (PhD + MD) ובעלי תואר מסטר ישראלים העובדים וחיים בחו"ל. נתונים על מספר הישראלים בעלי תואר ראשון שירדו מהארץ חסרים; הערכה היא שמדובר על עשרות אלפי ישראלים בעלי תואר ראשון שירדו מישראל מתוך כ 750,000 מהגרים מישראל לחו"ל.
ב-World Competitiveness Yearbook 2000 פורסם דירוג (בסדר עולה) של היקף בריחת המוחות בקרב 47 מדינות, 
מתפתחות ומפותחות, וישראל דורגה בו במקום ה-21.
מחקר מקיף בנושא ההגירה מישראל, שנערך בשנת 2005 על ידי אריק גולד ועומר מואב, חושף כי ירידה מארץ ישראל היא תופעה חמורה הרבה יותר מכפי שחשבו לפני פרסום המחקר. מנתונים שנלקחו מהמשרד לקליטת עלייה, נראה כי ההערכות הן שבשנת 2003 750,000 ישראלים חיו מחוץ לגבולות הארץ (בעיקר בארצות הברית וקנדה). בנוסף, מספר הישראלים שעזבו את המדינה בשנת 2005 עולה על 25% מהממוצע. 
יש הטוענים שהתופעה הכללית של מעבר אנשים משכילים ממדינה למדינה, היא תופעה בינלאומית, וצפויה לצבור תאוצה בעתיד. למרות זאת, אישי ציבור רבים, דוגמת אביגדור ליברמן, טוענים שבריחת מוחות מישראל היא אסון לאומי. 
בשנת 2007 החלו דיונים במשרדי הממשלה על מנת לגבש תוכנית כספית ומדעית לקליטת בעלי מקצוע משכילים בישראל.
דוגמה לבריחת מוחות בישראל היא הגירתו של אריה ורשל, לימים חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2013.

במדע

ממחקר שפורסם בשנת 2008, שבוצע על ידי ד"ר דן בן דוד מאוניברסיטת תל אביב, עולה כי היחס בין מספר המרצים הישראליים הנמצאים בארצות הברית לבין מספר המרצים המצויים בישראל גבוה מן היחס המקביל בכל מדינה אחרת. מספר אנשי הסגל הישראלים בארצות הברית עומד על כ-25% מכלל הסגל האקדמי בישראל. 
הקצאת משאבים דלה (יחסית) למחקר היא אחת הסיבות לבריחת מוחות במדע]. גם הדרך שבה מחלקים את התקציבים היא בעייתית וגורמת לבריחת מוחות.
בשנת 2010 אושרה בממשלה תוכנית של המועצה להשכלה גבוהה בשם "תוכנית מרכזי המצוינות" או (I-CORE ‏(Israeli Centers of Research Excellence. מדובר על תוכנית לחמש שנים בהשקעה של כמיליארד וחצי ש"ח לתקופה, על מנת לקלוט באוניברסיטאות ובמכללות חוקרים שעזבו את ישראל.