google/wiki40b huggingface dataset:
יהלי וגמן

יַהלִי וַגמַן (25 באוקטובר 1925 – 1 בספטמבר 2001) היה פסנתרן, מנצח, ומורה למוזיקה ישראלי. נחשב ל"ילד הפלא" הישראלי הראשון בתחום הנגינה.

ביוגרפיה

וגמן נולד בשנת 1925 בארץ ישראל המנדטורית, בן יחיד לפניה וגמן שלונסקי וישראל וגמן. אביו היה מאנשי העלייה השנייה וממייסדי סולל בונה, ואמו הייתה מוזיקאית ומלחינה (אחותם של אברהם שלונסקי וורדינה שלונסקי).
מקטנותו למד בבית הספר למוזיקה בחיפה, ונמנה עם תלמידיהם של גיטה ויצמן ופרנק פלג. הוא נחשב "ילד פלא" מוזיקלי. כשהיה בן 6 החל להופיע בנגינת פסנתר, וכעבור שנה נערכה ההופעה הפומבית הראשונה שלו בבית הספר למוזיקה בחיפה. בגיל 14 הגיש רסיטל ראשון בתל אביב, בקונסרבטוריון טאובה, ובהיותו בן 15 זכה בתחרות לפסנתרן הצעיר מטעם התזמורת הפילהרמונית, עמה הופיע לאחר מכן.
וגמן למד בבית הספר הריאלי בחיפה. בשנת 1946 יצא לז'נבה לתחרות פסנתר עם המורה פרנק פלג. שניהם זכו שם בפרסים. משם המשיך וגמן לארצות הברית, ללימודים בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בנוסף עסק בנגינה ובניצוח, הופיע בתחרויות שונות וזכה בפרסים. עם פרוץ מלחמת העצמאות בחר שלא לשוב ארצה, ועשה זאת רק כעבור שנה, בשנת 1949. במשך שש שנים הופיע בקונצרטים וברסיטלים רבים ברחבי המדינה.
בשנת 1955 החליט וגמן לנטוש את תל אביב ולעבור לחיות בקיבוץ שמיר. הוא פרש כמעט כליל מנגינה. לצד עבודה בקיבוץ הוא ייסד את תזמורת הקיבוצים וניצח עליה, וכמו כן עסק בהוראה באקדמיה למוזיקה בירושלים.
בסוף שנות ה-50 נקלע וגמן לעין הסערה כאשר בעת שהשתתף בקונצרט מוזיקלי בקיבוץ עין החורש, פוצץ חבר הקיבוץ המשורר אבא קובנר את הקונצרט במחאה על השתמטותו מן המלחמה עשור קודם לכן. הפרשה הונצחה בספרו של אלישע פורת "איקונין סדוק", שבו מופיע הסיפור "רצ'יטטיב ורונדו", ובו מסופר על פיצוץ הופעתו של פסנתרן צעיר כמחאה על השתמטותו מקרבות מלחמת השחרור. את מקומו של הקונצרט שהופסק תפסו ויכוחים סוערים בין מצדדי הפסנתרן למתנגדיו. פורת סיפר כי את ההשראה לסיפור קיבל ממקרהו של וגמן.
כעבור זמן עזב וגמן את הקיבוץ ונסע לפריז. במשך שנים נעלם מהעין הציבורית. בסוף שנות ה-70 הוא שב לתל אביב והופיע בקונצרטים, ואף עסק בהוראת מוזיקה ופסנתר. בין תלמידיו: דוד גריילסאמר ודניאל גלאי.
בשנות ה-90 הידרדר מצבו הבריאותי והכלכלי. הוא עזב את תל אביב וחי בעיר הולדתו חיפה כחסר בית. הוא התגלה על ידי איש אמיד תושב חיפה, שעודד אותו לפתח מחדש את הקריירה המוזיקלית. בשנת 2001 הוא מת בחוסר כול.
וגמן היה נשוי פעמיים, לפסנתרנית ישראלה מרגלית ולנעמי שחף. מאשתו השנייה, אותה נשא בקיבוץ שמיר, נולדה בתו היחידה יסמין.
יהושע סובול, שהתגורר לאחר נישואיו בקיבוץ שמיר והכיר את יהלי וגמן, קרא לבנו, הזמר יהלי סובול, על שמו.

משפחתו:
פייר מיניאר

חייו

נולד למשפחת אמנים בעיר טרואה שבחבל שמפאן בצרפת. נועד ללמוד רפואה, אך ב-1624 נכנס כשוליה לסטודיו של הצייר ז'אן בושה בעיר בורז' שבמרכז צרפת. משחזר לטרואה עבד אצל הפסל פרנסואה ז'אנטל לפני שעבר אל העיר פונטנבלו, שהייתה בירת האמנות בצרפת של תקופתו. משם נסע לפריז, הפך לתלמידו של הצייר סימון וואה, ופגש לראשונה בצייר שארל לה ברון.
ב-1635 עזב את הסטודיו של סימון וואה ונסע לרומא. שם פגש בצייר ניקולא פוסן, צייר את דיוקנו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי והפך לאישיות מפורסמת. התגורר ברומא עד 1657, כאשר נקרא על ידי המלך לואי הארבעה עשר לחזור לצרפת. בדרכו לפריז פגש במולייר בעיר אביניון שבפרובאנס והפך לידידו, ולידידם של אנשי להקתו. משהגיע לפריז סירב לקבל את מרותו של שארל לה ברון, שהיה צייר החצר של המלך. הוא גם סירב להיות חבר באקדמיה המלכותית לאמנות שנוהלה על ידי לה ברון. מולייר המליץ עליו בפני ז'אן-בטיסט קולבר, שהיה עוזרו של הקרדינל מזראן, אך קולבר העדיף את לה ברון. אולם המלך, שהיה בן עשרים שנה בלבד, ביקש מפייר מיניאר לצייר את דיוקנו, ציור שהשביע את רצונו של המלך. עד מהרה הפך פייר מיניאר לצייר הדיוקנים המפורסם בצרפת. הוא צייר את דיוקנם של: הקרדינל מזראן, קולבר, דקארט, לה פונטן, מולייר, ראסין, נינון דה לנקלו, מאדאם דה מנטנון, מאדאם דה לה פאייט, מאדאם דה סבינייה, ורבים אחרים. יצירת המופת שלו היו הציורים שעשה בכיפת הכנסייה ואל דה גראס בפריז (1663) על פי הזמנת אן מאוסטריה, אם המלך, שהתגוררה במנזר הסמוך לכנסייה.
אחרי מות קולבר ב-1683, עלה פייר מיניאר לגדולה. ב-1687 העניק לו המלך תואר אצולה, וב-1690, אחרי מות שארל לה ברון, התמנה לצייר החצר של המלך והפך לחבר האקדמיה לאמנות באמצעות צו מלכותי. פייר מיניאר מת בפריז ב-1695 בעת שעסק בהכנות לציורי קיר בכנסיית אינווליד. טקס האשכבה נערך בכנסיית סן רוש, והוא נקבר במנזר הז'אקובינים, שהיה בקרבת מקום, ברחוב סנט אונורה.
ז'אן דה לאטר דה טסיני

תחילת דרכו

לאטר נולד למשפחה אריסטוקרטית ב-2 בפברואר 1889 בכפר מוילארון-אן-פרדס במחוז ונדה, בכפר זה נולד בין היתר גם ז'ורז' קלמנסו. בין השנים 1898-1904 למד במכללת הצי הצרפתי (École navale), בין 1908-1911 למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, ודורג כחמישי במחזורו. בשנת 1911 התגייס לצבא צרפת, ובשנת 1912 הועלה לדרגת לוטננט והוצב ברגימנט הדרגונים ה-12.

בין המלחמות

בשנת 1919 הועבר לרגימנט החי"ר ה-49, ובין השנים 1921 עד 1926 שרת במרוקו והשתתף במלחמת הריף. במהלך המלחמה מונה למושל הצבאי של אזור תאזה, ונפצע עוד מספר פעמים. בין 1927-1929 למד בקורסים נוספים במכללת המלחמה, וב-1928 הועבר לרגימנט החי"ר ה-5. בשנת 1931 הוצב בקצין במטה הכללי, והועלה לדרגת לוטננט קולונל. בשנת 1935 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט החי"ר ה-151. בשנת 1938 הוא מונה לראש צוות המטה של המושל הצבאי של שטרסבורג.

אחריתו

לאטר מת מסרטן ב-11 בינואר 1952 בפריז בגיל 62. בהלווייתו השתתפו בין היתר דווייט אייזנהאואר, שארל דה גול וברנרד מונטגומרי. לאחר מותו הוא הועלה לדרגת מרשל צרפת. אחריו זכו בדרגה זו רק שלושה גנרלים. הוא נקבר בעיר הולדתו, שכאמור לעיל, בה נולד גם ז'ורז' קלמנסו. בני העיר גאים מאוד בכך שהצמיחו שניים ממנהיגיה הגדולים של צרפת שהובילו אותה בשתי מלחמות העולם, וכיום קיים בה "מוזיאון קלמנסו-דה לאטר" (Musée national Clemenceau-de-Lattre).
מתחם לודוויפול

היסטוריה

השכונה הוקמה שנים ספורות לאחר הקמת מדינת ישראל, בסמוך לגדות נחל איילון, והוקמו בה בתים לעולים חדשים. היא כוללת שני רחובות היוצרים מעין משולש עם דרך חיל השריון. הרחובות הקרויים על שם אברהם לודוויפול, העורך הראשון של "הצופה" ועל שם יהודה לייב קנטור, מייסד העיתון "היום".
זמן קצר לאחר הקמת השכונה, ב-1958, אושרה תוכנית בניין עיר שאסרה על כל בנייה נוספת במתחם. ב-1978 הוקף בסמוך לה מחלף קיבוץ גלויות, שחיבר את דרך קיבוץ גלויות עם כביש 1. במהלך הקמת נתיבי איילון בשנות ה-80 וה-90 נהרסו חלק מבתי המתחם לשם הקמתו של גשר חיל השריון, שמהווה את המשכם של נתיבי איילון דרומה, לכיוון חולון. כתוצאה מהקמת הגשר נכלאה השכונה בין שלושה כבישים ראשיים - מצפון וממזרח כביש 1, ממערב נתיבי איילון ומדרום דרך קיבוץ גלויות. 
בשנת 2005 הגישו תושבי השכונה תביעה נגד עיריית תל אביב-יפו, בטענה כי הם סובלים ממפגעי רעש, ריח וזיהום אוויר, וכי רעש המכוניות מרעיד את יסודות בתיהם. עוד טענו התושבים כי בעבר הסכימו להסיר את התנגדויותיהם להקמת הגשר, לאחר שהובטח להם כי העירייה תפתח את האזור ותפצה אותם באמצעות מתן אפשרות לשינוי ייעוד הקרקע ומתן זכויות בנייה. לטענתם, הפרה העירייה הבטחה זו.
קוסמין מוצי

קריירת מועדונים

מוצי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוניברסיטטה קראיובה ובגיל 21 חתם בדינמו בוקרשט. ב-31 ביולי 2005 ערך מוצי את הופעת הבכורה שלו במדי דינמו במסגרת הסופר קאפ הרומני נגד סטיאווה בוקרשט. בסיום המשחק, זכה מוצי בתואר הראשון שלו בקריירה לאחר שגברה דינמו על סטיאווה 2-3. בקיץ 2008 נקשר שמו של מוצי למועדונים לאציו ואברטון, אך בסופו של דבר הוא הושאל לסיינה. ב-25 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד קטאניה. ב-2 בפברואר 2009 חזר לדינמו.
ב-28 ביוני 2012 חתם מוצי בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית. ב-18 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי לודוגורץ בתיקו 1-1 נגד דינמו זאגרב במסגרת סיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות. ב-19 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-3 בבית נגד ברואה סטארה זגורה. ב-4 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בבולגריה בניצחון 0-4 נגד אטר 1924. ב-27 באוגוסט 2014 נכנס מוצי לשער לדקות האחרונות של ההארכה במסגרת פלייאוף מוקדמות ליגת האלופות נגד סטיאווה בוקרשט, לאחר ששוער הקבוצה ולדיסלאב סטויאנוב הורחק ולקבוצה לא נותרו חילופים. מוצי אף שימש כשוער בדו-קרב הפנדלים. קודם לכן הבקיע בפנדל משלו, ולאחר מכן הדף שני פנדלים כאשר השני מביניהם היה הפנדל האחרון שנבעט במשחק ולודוגורץ עלתה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות.

קריירה בינלאומית

ב-31 במאי 2008 ערך מוצי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה במשחק ידידות נגד מונטנגרו בו ניצחה רומניה 0-4. מוצי אף נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. מספטמבר 2008 עד אוקטובר 2011 איבד מוצי את מקומו בסגל הנבחרת. אולם באוקטובר 2011 זומן לראשונה לסגל הנבחרת אחרי 3 שנים מחוץ לסגל.
ניר שניוק

ביוגרפיה

שניוק התאמן בפארק מנחם בגין בסקי מים בכבלים.

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בסנקט ליאון-רוט גרמניה בשנת 1998 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום.

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בשנת 2000 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום. 
לאחר האליפות פרש שניוק מספורט תחרותי ובשנת 2002 התחיל לאמן את נבחרת ישראל בסקי מים בכבלים.

משפחה

אחיו הצעיר, אור, אף הוא אלוף עולם בסקי מים (2010).
גואלדו טדינו

היסטוריה

לגואלדו יש היסטוריה ארוכה ובמקור הייתה עיירה אומבריאנית שנודעה בשם טרסינה Tarsina. היא נכבשה על ידי הרומאים ב-266 לפנה"ס. העיירה הייתה תחנה על דרך ויה פלמיניה ונקראה על ידי הרומאים טדינום (Tadinum).
בשנת 217 לפני הספירה נהרסה על ידי חילות חניבעל. הרס דומה נגרם גם בשנת 47 לפנה"ס על ידי יוליוס קיסר וב-410 לספירה על ידי אלריק מלך הוויזיגותים.
ב-552 לספירה, הביס המצביא הביזנטי נרסס את מנהיג האוסטרוגותים המלך טוטילה, במה שמכונה כיום קרב טגינאה, שסלל את הדרך לכיבוש איטליה כולה על ידי הביזנטים (כיבוש שהחזיק מעמד 13 שנים בלבד). מיקומו המדויק של שדה הקרב אינו ידוע, אבל מקובל על מרבית החוקרים כי הוא נמצא ממערב לעיר, במישור המכונה "טאינו". סברה זו קיבלה אישוש בשנת 2004.
העיר העתיקה שרדה מלחמה זו, אך נהרסה 400 שנים מאוחר יותר, בשנת 966, על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השלישי. היא נבנתה מחדש אך נהרסה פעם נוספת בשריפה בשנת 1237. לאחריה, נבנתה העיר מחדש בפקודת הקיסר פרידריך השני  בשנת 1239.

כלכלה

העיר הייתה מפורסמת בימי הביניים בייצור כלי קרמיקה ומיוליקה. בסוף המאה ה-20, חודשה תעשיית הקרמיקה והעיירה משמשת מרכז חשוב לייצור תעשייתי של קרמיקה ושל אביזרי אמבטיה.
באזור העיר יש מעין המשמש לייצור מים מינרלים על ידי חברת "רוקטה" (Rocchetta) שהיא החברה המובילה באיטליה במכירת מים מוגזים. החברה הגיעה לגואלדו טדינו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. כעשור לאחר הגעתה החלה התנגדות של תושבי המקום להמשך פעילות החברה ולשאיבת מי המעיינות באזור על ידה בטענה של ניצול חסר אבחנה של מי האזור. התושבים נתמכים על ידי ארגוני שמירת הסביבה הקוראים למדיניות ברת-קיימא בכל הנוגע לשמירה על מקורות מים.

תחבורה

בחלקה המערבי של העיירה יש תחנת רכבת שהיא חלק מהקו המחבר את אנקונה לרומא. זמן הנסיעה לאנקונה הוא כ-1:45 שעות ולרומא כשעתיים. העיירה נמצאת בקצהו הצפון-מזרחי של הכביש המדינתי SS 444 (איט'), שאורכו 33 ק"מ ובקצהו השני נמצאת אסיזי.
קאזו

קאזו, (באנגלית: Kazoo) או בשמו העברי – ציקוצית, הוא כלי נגינה אמריקאי המעוות את קולו של המנגן בו. כאשר שרים, מזמזמים או מהמהמים אל תוך הקאזו, תנודות האוויר מרטיטות פיסת נייר או בד קטנה בתוכו, ובכך הוא מעניק לקול צליל דמוי צפצפה. הכלי מיוחד בצלילו ה"מוזר" וההומוריסטי ובזכות מידותיו הקטנות ניתן לקחת אותו בקלות לכל מקום. 
קאזו הוא "ממברנה-פון" - מכשיר המשנה את צליל קולו של אדם באמצעות  ממברנה רוטטת.
"קאזו" הוא השם שנתן וורן הרברט פרוסט להמצאתו, שנרשמה כפטנט #270,543 ב-9 בינואר 1883. במסמך הפטנט הוא התייחס אל המכשיר כ"כלי הנגינה או הצעצוע הזה, לו אני מציע לתת את השם 'קאזו'...". הקאזו הראשון לא עוצב בצורת הצוללת המוכרת כיום.

נגינה

בעוד ש"נשיפה" הוא המונח המשמש בדרך כלל לתיאור הטכניקה הדרושה לנגינה בקאזו, מונח מדויק יותר יהיה "המהום" אל תוך הקאזו. נשיפה בשפתיים סגורות סביב פיית הקאזו לא תפיק צליל, אלא רק בהרטטת אוויר מתוך הריאות על ידי המהום או שירה אל תוך הכלי. זרימת אוויר מוגברת או נשיפה חזקה יותר יפיקו צליל חזק יותר.
במקום "להמהם" בלבד (השמעת הצליל "המממממ"), ניתן להפיק צלילים שונים על ידי שירת הברות ומילים שונות כמו "דווו", "הווו", "רררר", "בררר" וכו'.

היסטוריה

כלי נגינה דומים לקאזו קיימים באפריקה כבר מאות שנים, להסוואת קולו של אדם או לחיקוי חיות, לעיתים קרובות למטרות טקסיות. לפי האגדה, על כלי עתיק זה מבוסס הקאזו המודרני, אשר אותו פיתח במאה ה-19 האפרו-אמריקני אלבמה וסט במייקון שבג'ורג'יה, ארצות הברית. הקאזו הראשון יוצר לפי דרישותיו של וסט על ידי ת'דאוס פון קלג, שען גרמני במייקון. הקאזו פורסם לראשונה ביריד המחוזי ב-1852, ובו הוצג כ"צוללת ה'למטה-דרומה'". עם זאת, אין כל תיעוד לאירוע.
הקאזו בצורת הצוללת, שהיה קאזו המתכת הראשון, נרשם כפטנט על ידי ג'ורג' ד'. סמית' מבאפלו, ניו יורק ב-27 במאי 1902.
בשנת 2010 נפתח בביופורט שבדרום קרוליינה, מוזיאון המוקדש כולו להיסטוריית הקאזו.

שימוש מקצועי

הקאזו מנוגן בצורה מקצועית בלהקות "ג'אז" ומוזיקה קומית, ועל ידי חובבנים בכל העולם. הוא אחד מכלי הנגינה האקוסטיים המעטים שפותחו בארצות הברית וגם אחד מהקלים ביותר לנגן בו ברמה טובה, מאחר שהוא דורש רק יכולת להפיק צליל ווקאלי. בצפון-מזרח אנגליה ודרום ויילס, לקאזו יש תפקיד חשוב בלהקות ג'אז ומארש. משתמשים בקאזו ב"קרנבל הקאדיז והמורגה" שבאורוגוואי.
בהקלטה המקורית משנת 1921 של "Crazy Blues" של להקת Dixieland Jazz Band, ניתן להתבלבל ולחשוב שסולו הקאזו, המנוגן על ידי המתופף טוני סברבארו, הוא סולו טרומבון. ללהקת Mound City Blue Blowers היו כמה להיטי קאזו בתחילת שנות ה-20. הלהקה כללה את דיק סלבין שניגן בקאזו מתכתי ואת רד מקנזי שניגן בקאזו העשוי ממסרק ונייר טואלט. בתזמורתו של פול ווייטמן מדי פעם השתמשו ב"ווקה-פון", סוג של קאזו בעל צליל המזכיר טרומבון. הזמר ונגן הטרומבון ג'ק פולטון ניגן בו בהקלטה של "ויליה" של ווייטמן מ-1931, וב"מחרוזת להיטי הדאנס של אישם ג'ונס" מאת פרנקי טרומבאואר ב-1932. ההרכב הווקאלי The Mills Brothers התחיל לפעול במופעי וודביל כרביעיית קאזו, שניגנה הרמוניות בארבעה קולות המלווים בנגינת גיטרה של אחד האחים.
שושלת יג'ו

היסטוריה

ההיסטוריה של השושלת מתחילה עוד בתקופת הגירת האורומו הגדולה כאשר אוכלוסיות של שבט האורומו יג'ו. פולשת מערבה לכיוון בגמדר, הצ'יף אשר הוליך את שבטו לאזור היה שייח' עומר אשר נפטר ב-1529, בתחילת תקופת השופטים האתיופית ודעיכת האימפריה השושלת הצליחה להשתלט על אזור בגמדר ולהיות שליטיו תחת התואר "ראס". זמן קצר לאחר שהראס מיכאל סהול הודח מתפקיד סגן הקיסר בשלושת הקרבות בסרבקוסה נכדו של נינו של עומר, סארו גוונגול ניצל את הדחת סהול והצליח להשתלט על משרת סגן הקיסר, בתקופתו גם נקבע שם השושלת "יג'ו" (על מקום מוצאם) ומקום מושבם בעיר דברה תבור שנוסדה על ידי עלי הראשון על מנת לקבל לגיטמציה לשלטונם מאת הנוצרים השושלת קיבלה על עצמה למראית עין את הנצרות ואת התרבות האמהרית ולמעשה קיימה פולחן אמהרי נוצרי-אורמו מוסלמי מעורב. שושלת זו שלטה על כיסא סגן הקיסר ולמעשה הייתה השולטת בכס הקיסרות ולממליכת קיסרי השושלת הגונדרית, תור הזהב של השושלת הזו הייתה בתקופתו של גוגסה. קיצה של שושלת זו היה במהלך איחוד אתיופיה על ידי קאסה היילו בקרב אישל ב-29 ביוני 1853.
רות לבנית

ביוגרפיה

לבנית היא בתו של העיתונאי והסופר בן ציון כץ; חלק מפרסומיה מופיעים תחת שם נעוריה, רות כ"ץ.
לבנית הרבתה לתרגם ספרות אמריקאית. תרגומיה עשויים בשפה עברית עשירה בעלת ניחוח תנ"כי. רות לבנית חידשה חידושי שפה במסגרת תרגומיה, ובמיוחד בתרגום האפוס "שר הטבעות" של ג'ון רונלד רעואל טולקין עבורו הקימה מאגר מינוחים מקורי כגון "בני לילית" לתיאור גזע האלפים שביצירתו של טולקין.
בין תרגומיה המפורסמים: "אחי גיבורי התהילה" של הווארד פאסט ו"שר הטבעות" של ג'ון רונלד רעואל טולקין (לבנית הייתה המתרגמת הראשונה של הספר לעברית, ועל כן תרגומה מכונה "התרגום הישן", להבדיל מ"התרגום החדש" של עמנואל לוטם).
לבנית הייתה אלמנתו של הפעיל הקומוניסטי חנוך בז'וזה, ובעקבות שמו (עץ לבונה, בפולנית) אימצה את השם "לבנית".
יחסי הודו–רומניה

היסטוריה

הקשר בין הודו לרומניה קיים כבר כמה מאות שנים. הפילוסוף יליד טרנסילבניה, אלכסנדר קרומה דה קורדס, ביקר בהודו ב-1820 ובילה כמה שנים בקולקטה. המשורר הלאומי הרומני, מיכאי אמינסקו, התעניין בשפות ובספרות הודית. הוא תרגם ספר על הדקדוק בסנסקריט לרומנית. משוררים ופילוסופים רומנים רבים כמו בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו, ג'ורג'ה קושבוק ולוצ'יאן בלאגה הושפעו מהפילוסופיה ההודית. בשנת 1897 פרסם ג'ורג'ה קושבוק עיבוד של ההצגה הסנסקריטית של קאלידאסה "שקונטלה".
הנסיך קרול השני בילה חמישה חודשים בסיור בהודו בשנת 1920. רבינדרנת טאגור ביקר ברומניה בשנת 1926 כדי לקבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בוקרשט. הוגה הדעות מירצ'ה אליאדה למד פילוסופיה וסנסקריט באוניברסיטת קולקטה בשנים 1932-1928. הפסל הרומני קונסטנטין ברנקושי קיבל השראה ממוטיבים הודים לאחר שביקר בהודו ושילב אותם בעבודותיו המאוחרות.

היסטוריה מודרנית

היחסים הדיפלומטיים בין הודו לרומניה נוסדו ב-14 בדצמבר 1948 ברמת סמלית, ושודרגו לרמה של שגרירות הדדית ב-1957. רומניה פתחה שגרירות בניו דלהי בשנת 1955, והודו פתחה שגרירות בבוקרשט בשנת 1957. כיום, לרומניה יש קונסוליות כבוד בצ'נאי ובקולקטה, ולהודו יש קונסולית כבוד בטימישוארה.
מאז תחילת כינון היחסים הדיפלומטיים, התקיימו כ-11 ביקורים נשיאותיים בין הודו לרומניה. כמו כן, ביקרו ברומניה שני ראשי ממשלה הודים וסגן נשיא הודי אחד. בין השנים 2004-1984, התקיימו שישה ביקורים ברמת שרי החוץ בין שתי המדינות.

יחסים כלכליים

הסחר הבילטראלי בין שתי המדינות היה שווה לכ-727.27 מיליון דולר בשנים 2012-2011. שווי המוצרים המיובאים מרומניה להודו עומד על כ-457.73 מיליון דולר, ושווי המיוצרים המיוצאים לרומניה עומד על כ-269.54 מיליון דולר. הסחר הבילטראלי בשנת 2013 הסתכם בכ-173 מיליון דולר.
הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לרומניה הן: מכונות חשמליות, מכשירים וציוד, מתכות נפוצות, כימיקלים ומוצרים תעשייתיים קשורים, חומרי פלסטיק וגומי, טקסטיל, מוצרי מזון, משקאות וטבק, מוצרי ירקות, נייר, קרטון וגרוטאות, פריטים מאבן, מלט, קרמיקה, זכוכית וחומרים אופטיים לצילום, קולנוע ומכשירים וכלים רפואיים. הסחורות העיקריות המיובאות מרומניה להודו הן: מתכות נפוצות, מקליטים ומקרנים, כימיקלים ומוצרים תעשייתיים קשורים, פלסטיק, חומרי גומי, טקסטיל, מוצרי ירקות, כלי הובלה ומוצרים מינרליים.
למספר חברות הודיות כגון מעבדות רנבאקסי, גוג'ראט כימיקלים כבדים (GHCL), ג'נפקט, WIPRO, וריימונדס יש נוכחות ברומניה.

הודים ברומניה

נכון ליולי 2013, כ-950 אזרחים הודים התגוררו ברומניה. רובם סטודנטים הלומדים בטימישוארה, אוראדיה וקונסטנצה.
יוסף יעב"ץ

הרב יוסף יעב"ץ הידוע בכינויו החסיד יעב"ץ (בסביבות ה'ר' 1440 – ח' באדר רס"ח 1508) היה אחד מגדולי הרבנים בתקופת גירוש ספרד, מחבר הספר "אור החיים" על ענייני האמונה.

ביוגרפיה

החסיד יעב"ץ נולד בסביבות שנת ה'ר' בעיר ליסבון שבפורטוגל. שם למד אצל כמה מגדולי הרבנים באותה תקופה, ביניהם גם אצל הרב דון יצחק אברבנל.
כעבור מספר שנים נשא לאישה את אחותו של הרב יצחק עראמה (מחבר הספר עקידת יצחק). ולאחר מכן נולד לו בן בשם יצחק, שהפך לרב חשוב.
לאחר גירוש ספרד בשנת רנ"ב הוא התחיל במסע נדודים עם בנו: תחילה נסע לעיר נאפולי שבאיטליה ומשם, לצפון איטליה, לעיר פירארה. כעבור שנה נסע לעיר מנטובה שם כתב את ספרו "חסדי ה'". במשך נדודיו וגם בהמשך חייו עסק הרבה בסיוע למגורשים מספרד גם מבחינה פיזית אך בעיקר מבחינה נפשית – הוא היה נותן דרשות על אמונה ועל השגחת ה' בעולם והיה מפיח תקווה בלבם של הפליטים.
החסיד יעב"ץ נפטר בח' באדר רס"ח.

מדברי תורתו

אמרתו המפורסמת היא שבגירוש ספרד עמדו בניסיון פשוטי העם שהאמינו אמונה פשוטה ואילו החכמים שחקרו באמונה לא עמדו בניסיונות והתנצרו.
פטל אדום

מאפיינים

הפטל האדום הוא שיח בגודל בינוני (בגובה מטר עד שלושה) רב שנתי, הצומח מחדש מדי שנתיים. הצמח מעל פני הקרקע נראה כדו-שנתי, אך מערכת שורשיו רב שנתית. בשנה הראשונה מצמיח השיח מערכת ענפים מהירה וגבוהה, ומגיע כמעט לגובהו המרבי. בשנה זו לרוב לא יצמיח השיח פרחים. בשנה השנייה השיח פורח בשלהי האביב, עם פרחים קטנים (קוטרם כסנטימטר), שכמו כלל הוורדיים בעלי חמישה עלי כותרת. הפירות מקובצים, בעלי גוון אדום או צהוב וטעם מתוק חמצמץ. כמו מרבית מיני הפטל, צורת הקיבוץ היא במעגל סביב העוקץ, כשמרכז המעגל חלול. בניגוד לאוסנה, נוטה פרי הפטל האדום להתפרק לכדוריות הבודדות עם הקטיף. כמו כן, קני הענפים של הפטל האדום אינם קוצניים, בניגוד לשאר מיני הפטל.

אזור גידול

הפטל האדום גדל באזורים מיוערים, תחת כיסוי עלווה של עצים גבוהים ממנו אך גם בקרחות יער. השיח מגודל גם למטרות חקלאיות, והוא אב קדמון למרבית הזנים המתורבתים בחקלאות הפטל כיום.
אולגה פודרז'נסקיה

ביוגרפיה

פודרז'נסקיה נולדה וגדלה בלנינגרד. התאמנה בהדרכתו של גאורגי ליסצין . בשנת 1973 עלתה לישראל עם משפחתה.
בשנת 1982 קיבלה דרגת אמן בינלאומי לנשים.
משנת 2011 אינה פעילה.
ויליאם קרבאליו

קריירה

קרבאליו נולד בלואנדה אנגולה והיגר לפורטוגל הוא התחיל לשחק בגיל 13 בקבוצות הנוער של ספורטינג ליסבון בה גם התחיל לשחק בבוגרים ב-2011. קרבאליו הושאל לחצי עונה לפטימה מהליגה הפרטוגזית השלישית ולאחר מכן הושאל לסרקל ברוז' מהליגה הבלגית הראשונה שם שיחק שנה וחצי. עונת 2013/14 הייתה העונה הראשונה בה שיחק בספורטינג ליסבון.
קרבליו שיחק בנבחרות הצעירות של פורטוגל וב-2012 החל לשחק בקבוצה עד גיל 21. הוא שותף במשחקים במספר מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015. בנובמבר 2013 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת למשחקי פלייאוף העלייה למונדיאל 2014 נגד שוודיה. קרבאליו נכלל בסגל פורטוגל במונדיאל ושותף בשני המשחקים האחרונים של שלב הבתים בסיומם הודחה פורטוגל שסיימה שלישית בשלב הבתים בגלל הפרש שערים. קראבליו נכלל בסגל אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015, בו נבחרתו סיימה כסגנית ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. ביורו 2016 סיימה נבחרת פורטוגל כזוכת יורו 2016 כאשר קראבליו שחקן הרכב קבוע.
הוק (משחק)

הוֹקם (Hokm) הוא משחק קלפים אסטרטגי שמקורו באיראן, המשוחק  בישראל בידי יוצאי איראן. המשחק מבוסס על זכייה במספר מרבי של "ידים" ומיועד לארבעה שחקנים (שני זוגות), אם כי ניתן לשחק בשלושה ואף בשני שחקנים.

משחק זה, למרות שהוא נראה אקראי במבט ראשון, כולל בתוכו חשיבה אסטרטגית מעמיקה. שחקן חזק ידע לנחש כבר בשלב מוקדם את מהלכי היריב ולהתגונן מפניהם.

קלפי המשחק

כדי לשחק הוקם יש להצטייד בחפיסת קלפים מלאה, המכילה 52 קלפים - 13 מכל סדרה, ללא ה"ג'וקרים" או קלפי פרסומת. לסדרות הקלפים אין דרוג בינם לבין עצמם, פרט לסדרה שנקבעת כ'הוק', שעליה ידובר להלן. בשלושה שחקנים משחקים ב-51 קלפים, כשנהוג להסיר מהערימה את אחד מקלפי ה-2.

מטרת המשחק

לזכות לפחות בשבע "ידיים" במהלך המשחק (8 בשלושה שחקנים).

קביעת "הוקם"

בכל משחק קיים שחקן הקובע את הסדרה השליטה (ה"הוקם", הורג/שולט בפרסית) לאותו משחק. השחקן נבחר באופן הבא:

בתחילת סדרת משחקים

מחלקים לכל שחקן קלף גלוי כאשר השחקן המקבל את הגדול בתחום 2 - 9 נבחר להיות ההוקם (שליט)

בהמשך

אם קובע ההוקם (ובן זוגו, בארבעה שחקנים) ניצח[ו] את המשחק האחרון, קובע ההוקם נשאר כשהיה. אם לא, עוברת זכות עשיית ההוקם לשחקן הבא נגד כיוון השעון.
זימקס

זימקס (באנגלית: Zemax) היא תוכנת מחשב המיועדת לתכנון אופטי. התוכנה משווקת בידי חברת ראדיאנט זימקס (Radiant Zemax), ונכתבה החל משנת 1988.
באמצעות התוכנה ניתן לתכנן מערכות אופטיות שונות, ובפרט מערכות של עדשות, מראות ותאורות. התוכנה מאפשרת תכן עוקב (sequential) כמו גם תכן לא עוקב, ואפיונים אופטיים שונים של מערכות אופטיות כגון פונקציית תמסורת אופטית ועוד.
עיסוי פרינאום לקראת לידה

עיסוי פרינאום לקראת לידה הוא עיסוי של פתח הנרתיק והחלק התחתון שלו, כהכנה לקראת לידה.

פרינאום

רקמות הפרינאום הן רקמות גמישות שביכולתן להימתח או להתכווץ בהתאם. נשים סובלות מטראומת אזור החיץ במהלך הלידה. אזור החיץ הנקבי הוא חלקו התחתון של הגו, בין הירכיים. נזק זה אופייני במיוחד במהלך הלידה הראשונה.
נשים רבות תופסות את תהליך הלידה כתהליך מלווה בכאב, פחד ולחץ נפשי. בזמן הלידה ישנה התרחבות משמעותית של הנרתיק, אך לעיתים התרחבות זו אינה מספיקה. כאשר ראש העובר נדחף כלפי חוץ, בעוצמה, עלול להיווצר קרע בנרתיק.

צורך בחתך החיץ (אפיזיוטומיה)

נזק לפרינאום עלול להיות בעל השלכות לטווח קצר ולטווח ארוך, כגון: איבוד שתן לא רצוני, כאבים בזמן יחסי מין וחולשה של שרירי רצפת האגן.
קרע בפרינאום עלול לקרות באופן ספונטני במהלך הלידה או בשל חיתוך הכניסה של הנרתיק על מנת לאפשר יילוד של העובר (אפיזיוטומיה).

כאב לאחר לידה

חלק משמעותי מהנשים לאחר לידה, סובלות מכאבים באזור הפרינאום. נשים אשר לא עיסו את הפרינאום במהלך ההריון, סובלות מכאב בדרגות חומרה שונות.
חלקן מדווחות על כאב בזמן הליכה, ישיבה ואפילו שכיבה.
הכאב מהווה מטרד בזמן שינה או האכלת הילוד. חלקן משתמשות בשקיות קרח להרגעת האזור ואף במשככי כאב.
מחקרים רבים מראים, כי נשים שביצעו עיסוי פרינאום לקראת הלידה, הגבירו את גמישות האזור, סבלו פחות מקרעים ולא נדרשו לאפיזיוטומיה לשם הצלחת הלידה.
בנוסף אותן נשים, דיווחו על פחות כאב לאחר הלידה וחזרה תקינה לפעילות מינית, כשלושה חודשים לאחר הלידה. 
עיסוי הפרינאום לקראת הלידה, תורם רבות להתאוששות מהירה וקלה יותר של היולדת. 

פעולת העיסוי

את העיסוי מומלץ לבצע החל משבוע 34 להריון במשך מספר דקות, מומלץ על בסיס יומיומי.
ניתן להיעזר במעט שמן, כדוגמת שמן שקדים או שמן שומשום.  
ניתן לבצע פעולה זו לבד או בעזרתו של בן הזוג. 

שיטה 

אם היולדת נעזרת באדם אחר, עליו לשמן את אצבעותיו (שתי האצבעות המורות) ולהחדיר אותן בעדינות לתוך הנרתיק לעומק של כארבעה סנטימטרים, עד הפרק האמצעי של האצבע. לאחר מכן, עליו לפסק את האצבעות בעדינות לצדדים וכלפי מטה ולהחזיק את המתיחה למשך דקה. תוך כדי לחץ קבוע יש להניע את האצבעות בצורת U או ערסל ולחזור על הפעולה כמה פעמים, ואחר כך לשחרר. ניתן לחזור על הפעולה כמה פעמים עם הפסקות לשימון ולהרפיה.
אם את היולדת מבצעת את העיסוי בעצמה, משתמשים באגודלים של שתי הידיים. חשוב למצוא תנוחה שתאפשר גישה נוחה לנרתיק - למשל, עמידה כשרגל אחת ניצבת על כיסא.