google/wiki40b huggingface dataset:
שאמיה

שאמיה או שחאטיפחו (באדיגית: шъхьэтепхъу) הוא כיסוי ראש מסורתי צ'רקסי הנלבש על ידי נשים צ'רקסיות.

תיאור הלבוש

כיסוי הראש נלבש כמטפחת המכסה את כל שיער הראש.
השאמיה עשויה בד לבן בהיר, שבקצהו חרוזים קטנים (צבעוניים), המוקפים ברקמה לבנה.
המרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן

היסטוריה

בית החולים נקרא על שם משה פלימן, ראש עיריית חיפה בין השנים 1969-1973, שבתקופת כהונתו החלה בניית בית החולים. פלימן פעל להקמת בית חולים גריאטרי בחיפה, שיוכל להוות תחליף ראוי במקום לשלוח קשישים בעיר לשיקום במוסדות "מלבן" (מוסדות לטיפול בעולים נחשלים) של הג'וינט במרכז הארץ, כפי שהיה מקובל עד אז. 
בית החולים נוסד בשנת 1972 על ידי עיריית חיפה, ובהמשך נרכש על ידי משרד הבריאות והוגדר כבית חולים גריאטרי-שיקומי. ב-1977 נפתחה בבית החולים גם מחלקת אשפוז יום, עבור חולים שמסוגלים ללון בבתיהם.
בשנת 2004 הורתה הממשלה לפעול לקראת סגירת בית החולים והעברת מטופליו לבית החולים רמב"ם, אך לאחר מספר שבועות שונתה ההחלטה ונסגרו שתי מחלקות אשפוז. ב-2011 עלו קשיים כלכליים בעקבות מאבקים כספיים בין שירותי בריאות כללית, בתי החולים בחיפה ומשרד הבריאות, בנושא הפניית מאושפזים לפלימן.

פעילות

בית חולים מטפל בעיקר בחולים קשישים המגיעים לתקופת שיקום והחזרה לעצמאות תפקודית; הם מגיעים מבתי חולים כלליים בצפון, מבתי אבות או מהקהילה. חלק מהמטופלים הם חולים חריפים שמגיעים ישירות מחדרי המיון והמחלקות הפנימיות בבתי החולים. החולים סובלים לרוב מקשיים תפקודיים בעקבות אירוע מוחי, פגיעה במערכת העצבים המרכזית, מחלה כרונית, שיתוק, שברים, קטיעת גפיים ועוד.
בבית החולים כ-160 מיטות אשפוז. הוא כולל שש מחלקות, בהן מחלקות שיקום אורתופדי ונוירולוגי, מחלקות לטיפול במחלות חריפות ומחלקת מונשמים, שכוללת 23 מיטות. בבית החולים פועלים שירותים כגון מחלקת אבחון קוגניטיבי, מעבדה, בית מרקחת, מכון רנטגן, בית כנסת ושירותי משק שונים.
צוות בית החולים הרב-מקצועי, של כ-300 עובדים, כולל רופאים ממגוון תחומי מומחיות, אחיות, פסיכיאטר, רוקחים, מורים, עובדים סוציאליים, פיזיותרפיסטים, מרפאים בעיסוק, מטפלים באמנויות, קלינאי תקשורת, פסיכולוגים ומתנדבים.
ויליאם סידני, ויקונט דה-ל'ייל הראשון

ראשית חייו

ויליאם סידני היה הצעיר מבין שני ילדים ובנם היחיד של ויליאם סידני, ברון דה-ל'ייל ודדלי החמישי ושל אשתו, ויניפריד אגנטה יורק באבן. משפחת סידני הייתה אחת המשפחות הוותיקות והמכובדות באנגליה. הוא היה צאצא של המלך ויליאם הרביעי מפילגשו דורותיאה ג'ורדן. הוא התחנך באיטון קולג' ולמד במגדלנה קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שם הוסמך כרואה חשבון. ב-1929 הוא התגייס לעתודת הקצינים של משמר הגרנדירים. ב-8 ביוני 1940 הוא נשא לאישה את ג'קלין קורין איבון ורקר, בתו של הלורד גורט, שהיה הנציב העליון לפלשׂתינה (א"י) בשנים 1944 – 1945.

שירות צבאי

במהלך מלחמת העולם השנייה שירת סידני בצרפת ובאיטליה. בעת ששירת כמפקד פלוגה בגדוד החמישי של משמר הגרנדירים, הוא פיקד על קומץ אנשים שהגנו על ראש הגשר של אנציו בפברואר 1944. על פעולה זו הוא עוטר בצלב ויקטוריה. סידני הוביל מתקפה מוצלחת שהניסה את הכוחות הגרמנים מתוך הערוץ. מאוחר יותר הוא הוביל מתקפת נגד נוספת ונע בתנופה, כשהוא מעסיק את הגרמנים בירי מתת מקלע התומפסון שלו מטווח אפס, ומאלץ אותם לסגת. עם התחדשות ההתקפה, נפצעו סידני וחייל נוסף ואחר נהרג, אך הוא לא הסכים שפצעיו יחבשו עד אשר הגרמנים יובסו ועד אשר עמדות הגדוד יתייצבו. במשך כל הזמן הזה, למרות שסבל מחולשה עקב איבוד דם, הוא המשיך לעודד את חייליו ולהוות השראה עבורם.
שנים רבות לאחר מכן, כאשר הוא נשאל היכן הוא נפצע, הוא השיב בבדיחות הדעת שהוא נפצע באיטליה. תשובה זו נועדה להסתיר את העובדה שהוא למעשה נורה בעכוז. הסרט של העיטור שלו יוצר ממדיו של חותנו, הלורד גורט והוענק לו על ידי הגנרל אלכסנדר ב-3 במרץ 1944.

קריירה פוליטית

סידני נבחר לבית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה השמרנית בבחירות ביניים שהתקיימו במחוז הבחירה של צ'לסי באוקטובר 1944. ביוני 1945 מת אביו והוא ירש ממנו את תואר האצולה כברון דה-ל'ייל ודדלי השישי. עקב כך הוא עבר להיות חבר בית הלורדים ולפני הבחירות הכלליות של 1945 הוא פרש מבית הנבחרים.
ב-1951 הוא מונה להיות שר האווירייה בממשלתו של וינסטון צ'רצ'יל, משרה אותה החזיק עד 1955. במהלך תקופה זו הוא ביקר באוסטרליה ונפגש עם ראש ממשלת אוסטרליה, רוברט מנזייס. ב-1956 הוענק לו תואר האצולה ויקונט דה-ל'ייל.

המושל הכללי של אוסטרליה

ב-1961, בעקבות מותו הפתאומי של המושל הכללי של אוסטרליה, ויקונט דונרוסיל, המליץ עליו מנזייס לתפקיד. הוא מילא את חובותיו הטקסיות באופן מכובד וסייר ברחבי אוסטרליה. במהלך תקופת כהונתו לא אירעו מחלוקות חוקתיות או פוליטיות, למרות שעד נובמבר 1963 נשענה ממשלת מנזייס על רוב של שני מושבים בלבד בפרלמנט האוסטרלי.

שנותיו האחרונות

עם סיום תפקידו כמושל הכללי ב-1965, הייתה דעת הקהל באוסטרליה בעד מינויו של אוסטרלי לתפקיד, למרות שדעה זו לא שיקפה כלל וכלל את הדעה על תפקודו של סידני כמושל. התעניינותו המתמשכת באוסטרליה באה לידי ביטוי בשורה של ביקורים שלו שם לאחר פרישתו. ביקורו האחרון היה בחגיגות יובל המאתיים לאוסטרליה ב-1988, אז הוסר הלוט מעל פסל ברונזה בדמותו שניצב עד היום בשטח מעון המושל הכללי בקנברה.
ויקונט דה-ל'ייל מת ב-5 באפריל 1991 בקנט.
אדואר לוקאס

ביוגרפיה

לוקאס נולד באמיין שבחבל פיקרדי בצפון צרפת. הוא למד באקול נורמל סופרייר בפריז. לאחר לימודיו עבד במצפה הכוכבים של פריז תחת אורבן לה-ורייה. הוא שירת כקצין ארטילריה במלחמת צרפת-פרוסיה בשנים 1870–1871 ובהמשך כיהן כפרופסור למתמטיקה במוסדות שונים בפריז.
לוקאס מת בגיל 49 בלבד בנסיבות בלתי שגרתיות כאשר נחתך בלחיו מרסיס של צלחת שהפיל מלצר במהלך סעודה חגיגית. הוא נפטר ימים ספורים לאחר מכן, ככל הנראה מאלח דם.

עבודתו המתמטית

עבודותיו הידועות ביותר של לוקאס עסקו בסדרת פיבונאצ'י והכללותיה. הוא חקר לעומק את סדרות לוקאס הנקראות על שמו. לוקאס רתם תוצאות מתחום זה לפיתוח מבחני ראשוניות. בשנת 1876 הצליח להוכיח כי מספר מרסן הענק 2¹²⁷ − 1 ‏(39 ספרות), הוא מספר ראשוני. זה היה המספר הראשוני הידוע הגדול ביותר עד אז, גדול בהרבה מהראשוני הידוע הגדול ביותר הקודם, שהתגלה על ידי אוילר כמאה שנה קודם לכן, 2,147,483,647. שיאו של לוקאס החזיק עד שנת 1951, ועודנו המספר הראשוני הגדול ביותר שנמצא ללא מחשב. השיטות ששימשו את לוקאס הובילו אותו לפיתוח מבחן לוקאס-להמר למספרי מרסן שנועד לבדוק את הראשוניות של מספרי מרסן גדולים, ועד היום משמש למציאת רוב הראשוניים הגדולים. בשנה האחרונה לחייו הכליל מרסן את המבחן ופיתח את מבחן לוקאס-להמר הכללי. בנוסף שיפר תוצאה של אוילר וקבע תנאים חזקים שמחלקים של מספרי פרמה חייבים לקיים.
לוקאס הוא שהעניק לסדרת פיבונאצ'י את שמה, לאחר שגילה שהאזכור הראשון של הסדרה הוא בספר החשבונייה של פיבונאצ'י. יש המייחסים ללוקאס את גילוי הנוסחה הישירה לאיברי סדרת פיבונאצ'י. אולם הנוסחה הייתה ידועה כבר לז'אק פיליפ מארי בינה בשנת 1843, ואולי אף ללאונרד אוילר ב-1765 ואפילו לאברהם דה-מואבר ב-1730.
לוקאס נודע בשל עיסוקו בשעשועי מתמטיקה. בין השאר המציא את חידת מגדלי האנוי ואת משחק הקווים והריבועים.
ב-1875 לוקאס שיער כי הפתרון היחיד למשוואה הדיופנטית  ל-N>1 הוא N=24 ו-M=70. בעיה זו נודעה בשם בעיית כדורי התותח, שכן ניתן לחשוב עליה כבעיה של לקיחת ריבוע של כדורי תותח, ובנייה של פירמידה עם בסיס ריבועי מתוכם. הוכחה להשערה נמצאה בשנת 1918.
פוטוכרומיזם

בפוטוכימיה, פוטוכרומיזם מוגדר כהמרה הפיכה של צורון כימי בין שני מצבים בעלי ספקטרום בליעה שונה, כתוצאה מבליעת אור. התופעה התגלתה ב-1950 על ידי יהודה הירשברג ממכון ויצמן למדע, שגם נתן לה את שמה.
מולקולות פוטוכרומיות יכולות להשתייך למחלקות שונות: טריארילמתאן, סטילבן, אזסטילבן, ניטרון, פולגיד, ספירוין, נפתופירן, ספירו-אוקסזין ואחרים.

פוטוכרומיזם הפיך

חומרים פוטוכרומטיים הפיכים משנים את צבעם לאחר בליעת אור על סגול, וחוזרים לצבעם המקורי לאחר הפסקת ההקרנה. החומרים יכולים לעבור את המחזור הזה עד אלפי פעמים, תלוי ביישום. אחד מהיישומים הפוטוכרומיים הידועים ביותר הוא עדשות משנות צבע למשקפי שמש. חומרים פוטוכרומיים משמשים גם בצעצועים, קוסמטיקה ושימושים תעשייתיים. המגבלה הגדולה לשימוש נרחב בהם היא חוסר העמידות שלהם בפני אלפי שעות חשיפה לאור שמש, ולכן הם אינם משמשים למטרה זו.

פוטוכרומיזם בלתי הפיך

חומרים פוטוכרומיים בלתי הפיכים הם חומרים שעוברים שינוי צבע קבוע בעקבות חשיפה לאור על סגול. יש להם מספר שימושים, ביניהם - הערכת מידת החשיפה של פולימרים לאור על סגול, כחלק מתהליך ייצורם; מניעת כוויות שמש; ואמצעי אבטחה למסמכים, למניעת זיופם. חומרים אלה יכולים לשנות את צבעם משקוף לצבעוני, בין צבעים, או מצבעוני לשקוף. ניתן לייצרם במגוון רחב של רגישויות, בין שינוי מלא עקב שנייה של חשיפה, ועד שינוי שמתרחש במהלך חודש שלם של חשיפה לקרינה.
מהא שיוורטרי

מהא שיוורטרי (הינדי: महाशिवरात्रि; אנגלית: Maha Shivaratri; בתרגום חופשי לעברית: "הלילה הגדול של שיווה") הוא אחד החגים הגדולים במסורת היוגה.
על פי המסורת ההינדית, בלילה הזה מזמנים את האנרגיה של שיווה, המהות הזיכרית בטנטרה, הסמל לתודעה והאנרגיה של ההרס בטבע, ביקום ובנו, זאת שהורסת את הישן, האנרגיות השליליות, על מנת לפנות מקום לצמיחה והתחדשות. האל הבורא, ההורס, היוגי, הסגפן והרקדן. מקובל גם לראות ביום זה את יום האיחוד של שיווה עם שאקטי, האספקט הנקבי של שיווה שהם למעשה אחד.

מסורת

פסטיבל מהא שיוורטרי מתקשר להצלת היקום על ידי שיווה באמצעות שתיית רעל שיצא מהסמודרה מנתן (הים).
הפסטיבל גם כן מתקשר לנישואי שיווה עם שאקטי והלילה שבו ביצע את הטאנדבה, הריקוד הקוסמי.
האגדות מספרות שהיום הזה הוא האהוב ביותר על שיווה ושופכות אור על גדולתו של שיווה על פני כל האלים והאלות האחרות במסורת ההינדית.
על פי מסורת הסמודרה מנתן, שיווה הציל את העולם מהרס של רעל שיצא מהים על ידי שתיית הרעל כולו. שיווה יכל לעצור את הרעל בגרונו באמצעות הכוחות היוגיים שלו וכך מנע ממנו לרדת בגרונו. צווארו הפך לכחול עקב שתיית הרעל ומאז נודע ברבים כנילה קנטה או הגרלה קנטה (בעל הצוואר הכחול).

תאריכים

2012 20 בפברואר
2013 10 במרץ
2014 28 בפברואר
2015 17 בפברואר
2016 7 במרץ
2017 24 בפברואר
2018 14 בפברואר
2019 5 במרץ
2020 22 בפברואר
הדחת דילמה רוסף מנשיאות ברזיל

תהליך ההדחה של דילמה רוסף מנשיאות ברזיל החל בסוף 2015 והסתיים ב-31 באוגוסט 2016.
הבקשה להליך הדחה נגד דילמה רוסף, הנשיאה ה-36 של ברזיל, התקבלה בבית התחתון של הפרלמנט של ברזיל ב-2 בדצמבר 2015. ההאשמות נגד רוסף כוללות אי-סדרים ניהוליים והתנהגות מזלזלת כלפי תכתיבי התקציב הפדרלי, וכן חשד למעשי שחיתות בחברת פטרוברז, אשר היה נושא לחקירה על ידי המשטרה הפדרלית תחת "מבצע שטיפת רכב".
לאחר קבלת הבקשה, ועדה מיוחדת הוקמה בבית התחתון להחליט באשר לקבילות הנתונים. בתחילה נשמעה עדותם של מגישי הבקשה, ואחריה הוצגו כתבי ההגנה של רוסף. בינתיים, הפגנות רחוב בעד ונגד ההדחה התרחשו מעת לעת בכל רחבי המדינה. הדו"ח המסכם של הוועדה המליץ על הליך הדחת הנשיאה, ברוב של 38 בעד מול 27 נגד. 
ב-17 באפריל נערכה הצבעה על תחילת הליכי הדחה נגד רוסף. נקבע שבתחילת מאי תתקיים הצבעה על כך בסנאט כדי לאשר את התוצאה. באותה הצבעה שנערכה ב-11 במאי החליט הסנאט ברוב מוחץ (55 מול 22) להשעות את רוסף לחצי שנה עד למיצוי התהליך. יריבה הפוליטי ששימש כסגנה, מישל טמר, מונה לנשיא זמני במקומה.
ב-31 באוגוסט אותה שנה החליט הפרלמנט הברזילאי להדיח אותה רשמית מתפקידה ברוב של 61 תומכים מול 20 מתנגדים.
יונגפרנהוף

יוּנְגְפֶרְנְהוֹף (בגרמנית: Jungfernhof) היה מחנה ריכוז מאולתר בלטביה, 3-4 ק"מ מריגה (במהלך השנים שחלפו הפך חלק משטחה של העיר). המחנה היה מבצעי מדצמבר 1941 עד מרץ 1942 ושימש עבור אסירים יהודים מגרמניה ומאוסטריה, שהיו מיועדים להישלח לגטו מינסק.

היסטוריה

גטו ריגה, שהיה ב-1941 היעד החדש למשלוחי יהודים, נעשה צפוף ולא היה יכול להכיל את היהודים שגורשו מגרמניה. המשלוח הראשון, עם 1,053 יהודים מברלין, הגיע לתחנת רכבת סקירוטבה (שסמוך לה עתיד לקום המחנה) ב-30 בנובמבר 1941. כל האנשים שם נרצחו באותו יום בטבח יער רומבולה ליד ריגה. על פי הוראותיהם של מפקדי האיינזצגרופן, פרנץ שטלקר ורודולף לנגה, ארבעת המשלוחים הבאים הובאו למחנה יונגפרנהוף שהוקם באחוזה בשטחי החקלאות הנטושים ליד נהר דאוגבה. רק המשלוח השישי, אשר הגיע ב-10 בדצמבר 1941 עם יהודים מקלן, הגיע אל גטו ריגה, שנוקה בינתיים מיהודים בעקבות הטבח שבוצע שם.
יונגפרנהוף הוקם בתחילה בתור מיזם של האס אס, תחת סמכות השיפוט שלו וללא התייעצות עם המינהל האזרחי הגרמני בלטביה. על פי התוכנית החדשה, המחנה אמור לשמש דיור מאולתר לצורך עבודות בניית מחנה הריכוז סלספילס. המחנה הוקם בתוך אחוזה לשעבר, בגודל של 200 דונם, שהכילה מחסן, שלושה אסמים גדולים וחמישה צריפים קטנים. לא היו מגדלי שמירה או מערכת הסגר, אלא רק סיור נייד של משטרת העזר הלטבית.
בדצמבר 1941 הובאו למחנה סך כולל של 3,984 בני אדם בארבע רכבות נפרדות, כולל 136 ילדים מתחת לגיל עשר ו- 766 זקנים. 1,013 יהודים מוירטמברג נשלחו ב-1 בדצמבר. 964 נוספים גורשו ב-6 בדצמבר מהמבורג, ליבק ומיישובים נוספים ברחבי שלזוויג-הולשטיין בגרמניה. לאחר מכן הגיעו משלוחים מנירנברג עם 1,008 נפשות ומווינה עם 1001.
כ -800 אסירים מתו בחורף 1941–1942 כתוצאה מרעב, קור וטיפוס הבהרות. 
במרץ 1942 המחנה פורק. בין 1,600 ל-1,700 אסירים נלקחו ליער ליד ריגה, תחת הבטחת שווא שהם נלקחים למחנה עבודה עם תנאים טובים יותר, ושם הם נורו ב-26 במרץ 1942 ונקברו בקברי אחים (טבח דונמונדה). 450 אסירים נשארו לשמש ככוח עבודה שנועד להסוות את שרידי המחנה בתור חווה חקלאית. כוח עבודה זה התקיים במשך שנה אחת וניצוליו נשלחו אל גטו ריגה. 
מתוך כ -4,000 אנשים שעברו במחנה, רק 148 שרדו. בין האסירים שנרצחו ביונגפרנהוף היו הרבנים לבית קרליבך, פליקס קרליבך דודו, יוסף צבי קרליבך ובני משפחתו של יוסף (אשתו, שלוש בנותיו ובנו). בן נוסף שלו, שלמה פיטר קרליבך ניצל כשנכלל בכוח העבודה שהחזיק את המחנה עד סופו, והפך לרב בניו יורק.
תל שאע'ר בזאר

הממצאים בחפירות

משנת 1935 עד שנת 1937 נערכו בתל חפירות ארכאולוגיות על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן ורעייתו, הסופרת אגאתה כריסטי. בחפירות של המשלחת הארכאולוגית הסורית-בלגית-בריטית המשותפת בתל שאע'ר בזאר בשנים מאוחרות יותר, נחשפו השכבות הארכאולוגיות של התל, שתוארכו בין האלף החמישי לפני הספירה והאלף השני לפני הספירה. נתגלו חלקים של מבנה ממשל שנבנה מלבנים באלף השני לפני הספירה (התקופה הבבלית) וקבוצת מבני מגורים שבתוכם נתגלו מספר קברים. בין המבנים מפרידים רחובות ותעלות ניקוז שפכים. אורכו של אחד הרחובות מגיע ל-35 מטר ורוחבו מטר אחד. הוא מרוצף באבנים ובשברי חרסים, ומשני צדדיו מספר מבנים מהאלף השני ומהאלף השלישי לפני הספירה. זוהו גם שכבות ארכאולוגיות מהאלף הרביעי ומהאלף החמישי לפני הספירה. כמו כן נתגלו בו מספר לוחות חרס בכתב יתדות וחותמות מהתקופה הבבלית הקדומה (המאה ה-18 לפני הספירה). החותמות היו בכניסה למבנה הממשל הבבלי שחלקים ממנו נתגלו. ממצאים חשובים נוספים היו פסל-בובה מטין של האלה עשתר מהאלף השני לפני הספירה ופסל של האלה האם (האלה הסורית  הקדומה) מתרבות חלף, כלומר מהאלף החמישי לפני הספירה. המשלחת המשותפת גילתה גם מספר כלי חרס וכלים מברונזה, שהחשובים שבהם מתקופת נינוה, מספר חרוזים ובובות דמויות בני אדם ובעלי חיים וכלים מבזלת מאחת מתקופות השגשוג של התרבויות הסוריות באלף השני ובאלף השלישי לפני הספירה.

משמעויות הממצאים

הממצאים בתל שאע'ר בזאר מעידים על הקשרים הכלכליים, על הלידות והפטירות ועל היחסים בין תרבות שאע'ר בזאר לבין התרבויות הסוריות באזורים הסמוכים. בממצאים הוזכר שמו של המלך האשורי שמשי-אדד הראשון, ששלט במאה ה-18 לפני הספירה.
ננסי ספיץ

המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן בתחילת אוגוסט 1969 זכתה ספיץ ב-5 מדליות, מהן 4 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 2:13.9 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 4:43.5 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 9:40.5 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 4:22.4 דקות מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.7 דקות בזמן זהה למנצחת מורין קפלן מדרום אפריקה. בשלב המוקדמות קבעה ספיץ שיא מכביה חדש של 1:03.4 דקות. 
באליפות ארצות הברית שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה באוגוסט 1970 סיימה ספיץ במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:33.9 דקות.
באליפות ארצות הברית בבריכת 25 יארד שנערכה באפריל 1971 זכתה ספיץ במדליית זהב במשחה ל-200 יארד חופשי בתוצאה של 1:55.8 דקות.
ענת כהן

ענת כהן (נולדה ב-31 באוקטובר 1979) היא נגנית קלרינט וסקסופון ישראלית ומובילה של להקה. היא מתגוררת בניו יורק.

ביוגרפיה

כהן נולדה בתל אביב.  התחילה לנגן בקלרינט בגיל 12. למדה מוזיקה בקונסבטוריון ביפו, שם החלה ללמוד על סקסופון טנור וניגנה בתזמורת הביגבנד. למדה ג'אז בבית הספר תלמה ילין. את השרות הצבאי עשתה בתזמורת חיל האוויר. ב-1996 התקבלה ללימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. במקביל, הקליטה עם אחיה, נגן החצוצרה אבישי כהן ויובל כהן, נגן סקסופון. כהן עברה לניו יורק ושם הייתה חברה במשך עשור בתזמורת הנשים של שרי מריקל (Sherrie Maricle’s all-woman big band) ובהרכבים נוספים.
אלבום הבכורה שלה, "Place & Time", התפרסם ב-2005 בתקליטי Anzic, והשתתפו בו אבישי כהן, ג'ף בלרד (Jeff Ballard), בן סטריט (Ben Street) וגייסון לינדנר (Jason Lindner).
האלבום האחרון שלה, "Luminosa", יצא לאור ב-2015 בתקליטי Anzik, והשתתפו בו גייסון לינדנר (Jason Lindner), ג'ו מרטין (Joe Martin), דניאל פרידמן (Daniel Freedman) ועוד מספר אורחים נוספים.
כהן מופיעה בקביעות ומשתתפת בפסטיבלי ג'אז נודעים, כולל פסטיבל הג'אז בניופורט, פסטיבל הג'אז הבינלאומי במונטריאול ופסטיבל הג'אז של הים הצפוני.
פניוס (מיתולוגיה)

פֵּנֵיוֹס (ביוונית: Πηνειός, בלטינית: Peneus) הוא שמו של אל-נהר במיתולוגיה היוונית, אחד משלושת אלפי נהרות, בנם של אוקיינוס ותֵטִיס. הנימפה קְרֶאוּסָה ילדה לו בן אחד, הִיסְפֶּאוּס, שהיה מלך הלַפִּיתִים, ושלוש בנות – קִירֵנֵה, דַפְנֵה וסְטִילְבֶּה. על שמו נקרא הנהר פניוס בתסאליה.
אֶרוֹס, אל האהבה היווני, ירה את אחד מחציו באפולון אל השמש, וגרם לו להתאהב בדפנה, בת פניוס. על פי הגרסה הארקדית של המיתוס הייתה היא בתו של אל הנהר לָדוֹן. מחשבת ארוס הייתה כי דפנה תשים את אפולון לשנינה, גמול על שאפולון לעג לכישורי הקשתות שלו. ארוס אף טען כי שירת אפולון מרגיזה אותו. דפנה התפללה לאל הנהר פניוס כדי שיסייע לה, והוא הפכה לעץ דפנה, שנעשה לימים מקודש לאפולון.
יוסף חי לוי נחום

יוסף חי לוי נחום (נולד ב-1937) הוא טכנולוג מזון ישראלי, זוכה פרס קפלן לשנת 1961. 
מתוך אלבום פרס קפלן: 
"מהמדור לטכנולוגיה של מזון וביו-טכנולוגיה בטכניון העברי בחיפה. הצלחתו בהמצאת דרכי ייצור של שימורי מזון, עשויה לפתור בעיות של עודפי תוצרת חקלאית ודרכי שימושם היעיל בתנאי שעת חירום. הוא פיתח מכשיר חדש לקביעה אנליטית של כמות השומן במוצרי מזון, במטרה לפשט את תהליכי הבדיקה הקיימים ולשפר את איכות המוצרים, כן המציא דבק לשימוש בליטוש יהלומים, המונע איבוד יהלומים ומקל על ליטושם. יוסף חי לוי נחום הוא צעיר שקדן המקדיש את עצמו ללא לאות לפיתוח המצאות שימושיות ואף רואה הצלחה במעשיו." 
הפרס ניתן בטקס חלוקת הפרסים שנערך בכ"א בתמוז תשכ"א בירושלים במלאת תשע שנים למותו של שר האוצר הראשון למדינת ישראל שהיה מראשוני המעוררים להגברת פריון העבודה והייצור.
מארק וולברג

ביוגרפיה

וולברג נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. הוא התפרסם לראשונה כחבר בלהקה "ניו קידס און דה בלוק", בה היה חבר גם אחיו הגדול, דוני וולברג, אולם וולברג עזב את הלהקה רגע לפני שהתפרסמה, כדי לפתוח בקריירת סולו בשם "Marky Mark". הוא הקים הרכב היפ הופ בשם "Marky Mark and the Funky Bunch", ששרה את הלהיט "Good Vibrations" (אין קשר ללהיט של "נערי החוף" בעל אותו השם), שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקני (אוקטובר 1991). בקליפ של השיר הציג לראשונה את גופו השרירי, שבזכותו עבד בדוגמנות, כשהידועים ביותר הם צילומיו כדוגמן התחתונים של "קלווין קליין" לצד דוגמנית העל קייט מוס.
ב-1993 נכנס לעולם המשחק כשכיכב בסרט הטלוויזיה "The Substitute", בו אף הופיע בפוסטר הסרט. שנה אחר כך עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט קולנוע. היה זה בסרטה של פני מרשל, "איש הרנסאנס", בה גילם טוראי בצבא ארצות הברית. לאחר מכן כיכב בסרטו המשמעותי הראשון, "יומן נעורים", בו גילם כדורסלן המתמכר לסמים. שנה אחר כך כיכב לראשונה בתפקיד ראשי, בסרט "פחד", בו גילם נער אלים ואובסיסיבי לגבי חברתו. הפריצה שלו כשחקן קולנוע הגיע בסרט "לילות בוגי" (1997), בה גילם שחקן פורנו צעיר המתחיל את צעדיו הראשונים בתעשייה בשנות ה-70 המאוחרות.
בהמשך הוא לוהק לרוב לסרטי פעולה כדוגמת "ביג היט", "שלושה מלכים", "כוכב הקופים", "הסערה המושלמת" ו"הג'וב האיטלקי", שהצליחו מאוד בקופות. ב-2001 חזר לשורשיו כזמר, כשכיכב בדרמה המוזיקלית "רוק סטאר", שם גילם זמר בלהקת רוק חובבנית ההופך לכוכב רוק לאחר שמצטרף ללהקת רוק כבד אותה הוא מעריץ. לעומת זאת הוא כיכב בשנים האחרונות בשני סרטים הנחשבים לאיכותיים יותר מקודמיהם: הקומדיה החידתית "אני אוהב האקביז" ו"השתולים", של מרטין סקורסזה. על תפקיד זה וולברג היה מועמד לפרס גלובוס הזהב והאקדמיה.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון".

חיים אישיים

ב-1 באוגוסט 2009 התחתן וולברג עם הדוגמנית ריאה דארהם, לאחר מספר שנים של קשר זוגי ביניהם. לזוג ארבעה ילדים. 
לקראת שלהי שנת 2012, ייסדו וולברג ואחיו את מסעדת ההמבורגרים "וולבורגרס" בעיירה הינגהאם (Hingham) שבפרברי בוסטון. בהמשך הפכה וולבורגרס לרשת מסעדות עם סניפים ברחבי ארצות הברית.
הוא תומך במפלגה הדמוקרטית.
פסטיבל זלצבורג

פסטיבל זלצבורג הוא פסטיבל מוזיקה חשוב בעיר האוסטרית זלצבורג, מקום הולדתו של וולפגנג אמדיאוס מוצרט.
הפסטיבל נוסד בשנת 1877 אך הפסיק את פעולתו בשנת 1910.
בשנת 1918, בסוף מלחמת העולם הראשונה, חזר הפסטיבל לחיים בפועלם המשותף של הוגו פון הופמנסתאל, ריכרד שטראוס, הבמאי מקס ריינהרדט והמנצח פרנץ שאלק.
בשנת 1920 ארגנו הופמנסתאל וריינהרדט את הפסטיבל הראשון סביב מחזהו של הופמנסתאל "כל אדם" (Jedermann), על פי המחזה האלגורי מימי הביניים בעל אותו שם. ההצגה פתחה את הפסטיבל מדי שנה, חוץ מב-1922 ו-1924, שבהן פתח אותו מחזה אחר של הופמנסתאל, "התיאטרון העולמי" (Welttheater). ב-1938 (לאחר האנשלוס) הוצאה ההצגה "כל אדם" מן הרפרטואר.
בשנת 1927 נפתח הפסטשפילהאוז של זלצבורג, כבית אופרה; גם האקדמיה לרכיבה לשעבר הפכה לתיאטרון. הרפרטואר המוזיקלי התרכז במוצרט ושטראוס, אבל יצירות אחרות, כמו פלסטאף של ורדי ופידליו של בטהובן בוצעו גם הן.
בשנת 1936 הופיעו בפסטיבל זמרי משפחת טראפ, שסיפורם היה לאחר זמן למחזמר "צלילי המוסיקה" ולסרט קולנוע באותו השם.
משנת 1934 עד 1937, ניצח ארטורו טוסקניני על רבים מן המופעים, אולם אחרי האנשלוס דחה את ההזמנה להופיע בזלצבורג ב-1938. וילהלם פורטוונגלר הסכים למלא את מקומו והסכים לנצח על המייסטרזינגרים של וגנר, בתנאי שהזמר היהודי ולטר גרוסמן ישמש מחליף בתפקיד הנס זקס. בליל הפתיחה חלה קרל קאמן, שהיה אמור לגלם את התפקיד וגרוסמן שר במקומו.
פסטיבל זלצבורג נסגר למשך מלחמת העולם השנייה וחזר ונפתח בשנת 1946.
Albedo 0.39

סקירה

שמו של השיר "Pulstar" הורכב מן המילים "Pulsar" ו "Star". 
"Pulstar" היה לשיר הפופולרי ביותר של ואנגליס, והופיע באלבומים רבים.
פירוש השם Albedo 0.39 הוא אלבדו של 39% אחוזים.
אברהם אשכנזי

הרב אברהם אשכנזי (תקע"א, 1811 - ט' בשבט תר"מ, 22 בינואר 1880), היה רב ראשי של כל יהודי ארץ ישראל בתקופת האימפריה העות'מאנית, הראשון לציון וחכם באשי.

חייו

נולד בעיר לאריסה שבאימפריה העות'מאנית, ובשנת 1820 עלה לארץ ישראל עם אביו יעקב. היה פעיל בגאולת קרקעות בארץ ישראל, ובין פעולותיו הייתה רכישת מערת שמעון הצדיק בירושלים, פעולה אשר נודעה לה חשיבות רבה ביישוב הישן.
נישא לשרה בת הרב יצחק פרחי. בהמשך נישא לאמו של הרב שמעון אשריקי, ואף אימץ את זה האחרון כבן.
נבחר לדיין בבית דינו של הרב בנימין מרדכי נבון, שבספרו "בני בנימין" פרסם הרב אשכנזי את פסקיו. בתפקיד זה שימש כשלוש שנים. בשנת ה'תרכ"ד נבחר לכהן כאב בית דין. ביום ה' באדר ה'תרכ"ט (1869), עם פטירתו של הרב הראשי חיים דוד חזן, הוכתר הרב אשכנזי כראשון לציון ונשא בתפקיד זה זמן ארוך יותר מארבעת קודמיו, 12 שנה, עד פטירתו.
הרב אשכנזי התפרסם בקשריו הטובים עם כל יהודי היישוב, ספרדים ואשכנזים. הודות לשליטתו בשפה היוונית, כמו בטורקית ובערבית, אף היה בקשר טוב עם אישים לא יהודיים, דוגמת הפטריארך היווני אשר היה בן-בית בביתו. פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה אשר ביקר בארץ ישראל בשנת 1870, כיבד אותו באות כבוד על עבודתו הציבורית. כמו כן, הרב אברהם אשכנזי קיבל מהשר משה מונטיפיורי גביע כסף מהודר עם הקדשה חרותה כאות הוקרה לפועלו הרב, ובה כתוב:
מנחת זיכרון להרב הגאון יכ"ו מו"ה אברהם אשכנזי נ"י חכם באשי בעה"ק ירושלים תוב"ב מאת השר מו"ה משה מונטיפיורי א' תמוז התרל"א לבריע'
בערוב ימיו שימש כראש ישיבת "בית יעקב" ונשיא חברת "שבת אחים".
בשנת ה'תר"א, הרב אשכנזי הוציא לאור יחד עם הר"י קפילוטו את הספר "תקנות ירושלים", המכיל את כל מנהגי העיר הנוגעים לדת ולהלכה. כתב בעתונים הלבנון וחבצלת.
הרב נפטר בט' בשבט ה'תר"ם (1880) ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. לאחר שנים ארוכות בהן לא אותרה המצבה שאותה ניסה לגלות נינו, שמואל אשכנזי, אחרי מלחמת ששת הימים, הצליחו בני נינו של הרב אשכנזי, שלמה ודוד, לאתר את מצבת הקבר הפגועה בשנת 2004.

שלמה אשכנזי

נכדו של הרב, שלמה אשכנזי (1879–1948), היה איש ציבור וחבר ועד שכונת אוהל משה, נישא לשמחה בת הרב משה מלכא (עילוי אשר שימש שד"ר במרוקו בתקופתו של הראשון לציון אברהם אשכנזי. לימים עלה לארץ ישראל, הקים ישיבה והפך להיות הרב הראשי של עדת המערביים).
יה ריבון עלם

מבנה ותוכן

הפיוט נכתב בשפה הארמית, והוא בנוי בצורת אקרוסטיכון, כך שחמש האותיות הראשונות של חמשת בתיו מרכיבות את המילה "ישראל". הרפרן (פזמון חוזר) של המזמור הוא "יָהּ רִבּוֹן עָלַם וְעַלְמַיָּא אַנְתְּ הוּא מַלְכָּא מֶלֶךְ מַלְכַיָּא", ובתרגום לעברית: "יהּ ריבון העולם והעולמות, אתה מלך מלכי המלכים".

נוסח המחבר

(מופיע בספרו 'זמירות ישראל' ונציה)
יָהּ רִבּוֹן עַלַּם וְעַלְמַיָּא / אַנְתְּה מַלְכָּא מֶלֶךְ מַלְכַיָּא

   עוֹבָדֵי גִיבַרְתָּךְ וְתִמְהַיָּא / שְׁפַר קָדָמַי לְהַחֲוָיָא
שְׁבָחִין אֲסַדֵּר צַפְרָא וְרַמְשָׁא / לָךְ אֱלָהּ קַדִּישָׁא בָרֵא כָל נָפְשָׁא

   עִירִין קַדִּישִׁין וּבְנֵי נַשָׁא / חֵיוַת בָּרָא וְעוֹף שְׁמַיָּא
רַבְרְבִין עוֹבָדָךְ וְתַקִּיפִין / מַכִיךְ רַמַיָּא זְקִיף כְּפִיפִין

   לוּ יְחֵי גְבַר שְׁנִין אַלְפִין / לָא יֵעוּל גִיבַרְתָּךְ בְּחוּשְׁבְּנַיָּא
אֱלָהָא דִילֵיהּ יְקַר וּרְבוּתָא / פְּרוֹק יַת עָנָךְ מִפּוּם אַרְיְוָתָא

   וְאַפֵּיק עַמָּךְ מִגּוֹ גָלוּתָא / עַמָּא דִּי בְחַרְתְּ מִכָּל אוּמַיָּא
לְמַקְדְּשָׁךְ תוּב וּלְקֹדֶשׁ קוּדְשִׁין / אֲתַר דִּי בֵּיהּ יִיחְדוּן רוּחִין וְנַפְשִׁין

   יְזַמְּרוּן לָךְ שִׁירִין וְרַחֲשִׁין / בִּירוּשָׁלֵם קַרְתָּא דְשׁוּפְרַיָּא

לחנים

לפיוט הולחנו במהלך השנים, לחנים רבים. בין הלחנים המפורסמים: ניגון עממי בעל 2 בתים, לחן עיראקי, ניגונו של רבי בן ציון מבאבוב, ניגון ויז'ניץ, לחנו של ישראל גולדפרב, ניגונו של רבי צבי אלימלך מדינוב (המושר בתולדות אהרן ונדבורנה), ניגון מעליץ-ספינקא וניגון פיטסבורג. הרב שלמה קרליבך הלחין לפיוט לחן שהפך לנפוץ גם לפיוט לכה דודי. כמו כן, זמרים בני זמננו כיצחק פוקס, אהרן רזאל, אוריאל מאיר ועוד, הלחינו לו לחנים חדשים.