google/wiki40b huggingface dataset:
סטיב איוקי

ביוגרפיה

איוקי נולד במיאמי, פלורידה, וגדל בניופורט ביץ', קליפורניה. ב-1995, סיים את לימודיו בתיכון Newport Harbor High School ככוכב בנבחרת הבדמינטון של בית הספר. הוא הבן השלישי של המתאבק רוקי איוקי ושל אשתו הראשונה, צ'יזורו קובאיאשי.

קריירה מוזיקלית

בשנת 1996, הקים איוקי את חברת ההקלטות Dim Mak Records שבה פורסמו בעיקר טראקים בסגנון האלקטרו-האוס של אמנים כגון MSTRKRFT, פליקס קרטל ועוד. איוקי חבר ל-DJ בלייק מילר על מנת להפיק רמיקסים ויחד הם נקראו Weird Science.
בחודש ינואר 2008, איוקי הוציא לאור את אלבום המיקס הראשון שלו, Pillowface and His Airplane Chronicles, שכלל טראקים של האמנים MSTRKRFT, Datarock, בלוק פארטי ועוד.
בינואר 2012, פרסם איוקי את אלבום הסולו הראשון שלו Wonderland תחת חברת ההקלטות Ultra ו-Dim Mak. באלבום נכללו שיתופי פעולה עם הדיג'יים ליידבאק לוק, אפרוג'ק, ארמנד ואן האלדן וסידני סמסון. הופעות ווקאליות של LMFAO, קיד קאדי, will.i.am (תחת השם Zuper Blahq), מיס פלמר, וינטר גורדון, ליל ג'ון, Chiddy Bang וריברס קואמו. האלבום הועמד לפרס גראמי עבור אלבום הדאנס הטוב ביותר אך לא זכה.
5 חודשים לאחר מכן, ביוני 2012, איוקי פרסם את אלבום הרמיקסים של Wonderland שכלל רמיקסים של אלווין ריסק, ליידבאק לוק, טומי טראש, דילון פרנסיס, Moguai ו-Clockwork. במרץ 2010, איוקי הוציא לאור את השיר "I'm in the House" יחד עם Zuper Blahq (כינוי נוסף של will.i.am). בשבוע הראשון ליציאת השיר, הוא דורג במקום ה-29 במצעד הסינגלים הבריטי.
איוקי פרסם את המיני אלבום (EP) הראשון שלו, It's the End of the World As We Know It, ב-11 בדצמבר 2012 ובו 3 טראקים - Singularity, Omega ו-Transcend.
ב-11 באוקטובר 2013, איוקי פרסם סינגל יחד עם להקת הרוק לינקין פארק שנקרא "A Light That Never Comes". הסינגל גם נכלל באלבום הרמיקסים "Recharged" שיצא 18 ימים מאוחר יותר. בינואר 2014, איוקי הוציא לאור מיני אלבום (EP) שכלל רמיקסים שונים של הסינגל כגון הרמיקסים של Vicetone (רמיקס רגיל ורמיקס דאב), אנגר דימאס ו-twoloud בסגנון האלקטרו-האוס, הרמיקס של קון בסגנון ההארדסטייל, הרמיקס של בריאן ייטס בסגנון הדאבסטפ ועריכה של ריק רובין בסגנון הפופ.
פומה (חברה)

השנים הראשונות: עסק משפחתי

כריסטוף פון וילהלם דסלר היה פועל במפעל נעליים, בעוד אשתו פאולין ניהלה מכבסה קטנה בעיירה הרצוגנאורך (Herzogenaurach), המרוחקת 20 קילומטרים מהעיר נירנברג. אחרי שנשר מבית הספר הצטרף הבן רודולף (רודי) אל אביו לעבודה במפעל. לאחר שחזר מהלחימה במלחמת העולם הראשונה קיבל רודי משרת ניהול במפעל פורצלן ולאחר מכן בעסק לממכר עורות בנירנברג.
אדולף (אדי), בנו השני של כריסטופר, החל לאחר המלחמה לייצר נעלי ספורט באופן עצמאי בעסק שהוקם במכבסה של אימו. ביולי 1924 חזר רודי לעיירה והקים יחד עם אחיו את "Gebrüder Dassler Schuhfabrik" (מפעל הנעליים של האחים דסלר). באותה תקופה אספקת החשמל לעיירה לא הייתה יציבה ולעיתים האחים נדרשו לייצר חשמל באמצעות שימוש בדוושות שנלקחו מאופניים על מנת להפעיל את מכונות הייצור.
במהלך אולימפיאדת ברלין שהתקיימה בשנת 1936 נסע אדי עם מזוודה מלאה בנעליים מתוצרת החברה לכפר האולימפי והצליח לשכנע את הרץ האפרו אמריקאי ג'סי אוונס לנעול את נעלי החברה במהלך התחרות. אוונס זכה ב-4 מדליות במהלך התחרויות והביא לחברה פרסום רב. בעקבות ההצלחה החל ביקוש גדול לנעליים והחברה מכרה כ-200 אלף זוגות בכל שנה עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.לקראת סוף שנות השלושים ייצרה החברה 11 סוגי נעליים שיועדו לענפי ספורט שונים, אותם ייצרו 100 פועלים.

מלחמת העולם השנייה: ההיפרדות

לאחר עליית הנאצים לשלטון הצטרפו שני האחים למפלגה הנאצית. במהלך מלחמת העולם השנייה היו קשורים האחים דסלר יחד עם חברות ליצור נעליים אחרות בהקמת מתקן הניסוי לנעליים שהוקם במחנה זקסנהאוזן תוך שימוש באסירים כנסייני נעליים. בנוסף, בין 1943 ל-1945 יוצרו במפעל החברה טילי נ"ט גרמניים מסוג "פנצרשרק", בין היתר על ידי עובדים בכפייה צרפתים. באפריל 1945 הגיעו כוחות בעלות הברית לשערי המפעל והתלבטו האם להפציץ אותו. קייט, אשתו של אדי יצאה אל החיילים ושכנעה אותם שכל רצונם הוא לעסוק בייצור נעליים. מאוחר יותר, החיילים האמריקאים הפכו להיות לקוחות מרכזיים של המפעל.
בין האחים התגלעו חילוקי דעות קשים ובשנת 1948 פרש רודי מן החברה והקים לו חברה עצמאית לה קרא Ruda, שם שהתבסס על האותיות הראשונות בשמו ובשם המשפחה שלו (Rudolf Dassler). מאוחר יותר שינה רודי את שם החברה לPuma.ב-אוגוסט 1949 הקים אדי דסלר חברה חדשה, גם הוא נתן לה שם המבוסס על האותיות התחיליות של שמו ושם משפחתו- Adidas (אדי דסלר). הפירוד בין האחים גרם גם לפירוד בתוך העיירה הקטנה והורגש היטב בקבוצות הכדורגל של העיר - קבוצת ASV Herzogenaurach זכתה לחסות מחברת אדידס ואילו המתחרה העירונית FC Herzogenaurach זכתה לחסות מצד פומה.

פעילות

החברה התפרסמה רבות בזכות נעלי הכדורגל שלה ומתן חסות לכדורגלנים מפורסמים רבים ברחבי העולם אשר עשו שימוש בהן במהלך הקריירה שלהם כגון: פלה, אאוזביו, דייגו מראדונה, יוהאן קרויף, לותר מתאוס, קני דלגליש, ג'אנלואיג'י בופון, דידיה דשאן. בנוסף התפרסמה החברה בזכות נעלי הכדורסל שלה אשר הוצגו בשנת 1968. חברת פומה היא גם נותנת החסות לאתלט יוסיין בולט.
פומה מחזיקה ב-25% מנתח יצרני מותגי הספורט בשוק האמריקני. החברה היא יצרנית עיקרית למירוץ הפורמולה 1 ובעיקר למירוץ הנאסקאר האמריקני. כמו כן, ידעה החברה הצלחה רבה בעקבות מתן חסות ראשית ותלבושת נבחרת איטליה בכדורגל במהלך זכייתה בגביע העולמי בשנת 2006. חברת פומה מייצרת בנוסף נעלי בייסבול.
בשנת 2018 חתמה חברת פומה על חוזה עם ההתאחדות לכדורגל בישראל והפכה למלבישה הרשמית של נבחרת ישראל בכדורגל
בסאם בירומי

בסאם בירומי (בערבית: بسام بيرومي; נולד ב-1977 בעכו) הוא זמר רוק ומוזיקאי ערבי-ישראלי, סולן להקת חלאס.

ביוגרפיה

בירומי נולד בעכו למשפחה עם שורשים מוזיקליים - סבו היה סודקי שוקרי, מורה מפורסם למוזיקה, ודודו הוא הזמר סמיר שוקרי. בגיל 6 הצטרף למקהלת ילדים והחל להופיע. בגיל 15 הקים להקת מטאל השרה באנגלית. מגיל צעיר נחשף למוזיקת רוק, בראיון אמר "מגיל צעיר הלכתי להופעות של אביב גפן, ברי סחרוף והיהודים, והרגשתי חשמל באוויר. הייתי אנדרדוג, היחיד שהסתובב בבית ספר עם צמה ושמע את "לד זפלין" וה"הדלתות", רוב התלמידים לא ידעו בכלל מי הם".
בשנת 1998, בגיל 21, היה אחד ממייסדי להקת הרוק הערבי "חאלס", אשר תקליט הבכורה שלה, "מאעדש פיהא" (תרגום: נשבר לנו), יצא ב-2004. הלהקה הייתה חריגה בנוף המוזיקה הערבית, כשהיא מושפעת מלהקות רוק אמריקאיות כמו נירוונה ופרל ג'אם. 
בשנת 2005, במקביל להיותו הסולן של "חאלס", החליט בירומי לצאת לקריירת סולו.
לורן אמברוז

ביוגרפיה

אמברוז נולדה בשם לורן אן ד'אמברוזו בעיר ניו הייבן שבקונטיקט, בתה של אן, מעצבת פנים ושל פרנק, ספק. אמברוז למדה בארבעה בתי ספר שונים, ובבית ספר למוזיקה בבוסטון שם למדה פיתוח קול. אמברוז נישאה לצלם סאם הנדל בספטמבר 2001 בהיותה בת 23. בינואר 2007 נולד בנה, אורסון. כיום אמברוז מתגוררת עם משפחתה במערב מסצ'וסטס.
פוגו (דג)

הרעל

חלק מאיברי הדג מכילים את הרעלן הקטלני טטרודוטוקסין (Tetrodotoxin). הטטרודוטוקסין הוא רעל עצבים חזק מאוד, חזק עשרות מונים מציאניד, למשל. בניסוי שנערך בעכברים נמצא, כי נדרשת כמות של 8 מיקרוגרם לקילוגרם משקל גוף כדי לגרום למותם של לפחות 50% מאוכלוסיית הניסוי. נדרש פחות ממיליגרם אחד של רעל כדי להביא למותו של אדם בוגר.  הרעל מתרכז באיברים הפנימיים - הכבד ואברי הרבייה (במיוחד בשחלות), וכן בעור הדג. הרעל מצוי בריכוזים גבוהים יותר בנקבות בעיקר בעונת הרבייה.
סימני ההרעלה מופיעים כ- 30 – 60 דקות לאחר ההרעלה ומתבטאים בשלבים, שמתקדמים באופן מהיר: תחילה אובדן תחושה בשפתיים, בלשון ובקצות האצבעות, בחילה, הקאות וחרדה. לאחר מכן מתחזק אובדן התחושה ומתפתח שיתוק של הגפיים. בשלב הבא יש אובדן קואורדינציה של השרירים ואובדן של כושר הדיבור. בסוף הקורבן מת מחנק בעודו בהכרה מלאה, תוך עשרות דקות עד מספר שעות מרגע שאכל את הנתח הרעיל (בדרך כלל בין ארבע לשש שעות). 
אין אנטידוט (סותר רעלים)  מתאים לרעל, והטיפול היחידי מעבר לשטיפת מערכת העיכול הוא טיפול סימפטומטי - מתן סיוע נשימתי (הנשמה מלאכותית) לנפגע.

מקרי הרעלה

בעבר גבה הפוגו ביפן ובארצות אחרות במזרח הרחוק עשרות קורבנות מדי שנה - פרי טיפול לא מקצועי בדג, בעיקר על ידי טבחים חובבים. בין השנים 1974 ל-1983 דווחו ביפן 646 מקרי הרעלה, מתוכם 179 הסתיימו במוות.
על פי נתונים לגבי השנים 1996 עד 2006, חלה ירידה דראסטית במספר מקרי ההרעלה בשנה שנע בין 20 ל-44. מספר המאושפזים בבתי חולים כתוצאה ממקרי הרעלת פוגו בשנים אלו נע בין 34 ל-64, ומספר מקרי המוות בין אפס לשישה. שיעור מקרי המוות מתוך כלל מקרי ההרעלה הוא 6.8% בלבד. כמעט כל קורבנות ההרעלה היו דייגים שהכינו בעצמם את הדג, ומספר מקרי ההרעלה במסעדות הוא זניח. הירידה מוסברת במודעות לסכנה שבצריכת הדג ובעיקר לרגולציה על השפים המורשים להכין את הדג במסעדות.
גם בישראל חיים דגים ממשפחת הנפוחיתיים, בעיקר  במפרץ אילת, אך גם בים התיכון.  הדגים מכונים  "אבו נפחא" בסלנג, ושמם  בעברית עשוי להיות נפוחית, או כדוּרנוּן (מלשון "דג-כדור") . אחד ממיני המשפחה - לגינון נודד -  גרם למספר הרעלות גם בישראל, כתוצאה מטעות בזיהוי של דייגים  שדגו את הדג לצריכתם הפרטית.

דג הפוגו כמזון

הדג נצרך ביפן במשך מאות רבות של שנים, תוך ניסיון בלתי פוסק של השלטונות להגביל את צריכתו.
הכנתו מתבצעת על ידי ניקור של האיברים הרעילים בידי שף מומחה לדבר ובעל רישיון, בתהליך המתבצע בעזרת סכין ייעודית הנקראת פוגו-היקי (fugu hiki). ההגשה היא בדרך כלל כמנת סשימי - פריסה של נתחים דקים מבשרו הנא של הדג. ניתן גם לאכול מנת פוגו וירקות, הנקראת Fugu-chiri, או פוגו מטוגן, מנה הנקראת Fugu Kara-age. צורות הגשה אחרות הן צלייה בגריל, מרק וסאקה.
בעוד שאניני טעם מחשיבים את בשר הפוגו למעדן, אחרים עשויים למצוא שבשרו תפל וחסר טעם. יש התולים חלק מההילה סביב הפוגו גם בתחושת הסכנה שהוא מייצר. לעומתם, יש כאלה הטוענים שכמות הרעל המופחתת שנותרה בחלקי הדג המנוקים גורמת לתחושת ריחוף נעימה, הדומה לתחושה הנגרמת כתוצאה מנטילת סמים וזו הסיבה למחירו הגבוה. מחיר מנת פוגו לאדם עשוי להגיע בקלות ל-¥5000 (קרוב ל-200 שקל) ויותר, ומחיר ארוחה מלאה ליחיד (2008) נע בין ¥10,000 ל-¥20,000 (כ-400 עד 800 ש"ח) ואף יותר.
הפוגו אסור על פי חוק בהגשה למשפחה הקיסרית מסיבות בטיחותיות.

בתאילנד

בתאילנד חל איסור למכור דגי פוגו החל מ-2002.
שנות ה-80 של המאה ה-10

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מלקולם מקלארן

מקלארן האמרגן

ב-1971 פתחו מקלארן וחברתו מעצבת האופנה ויויאן ווסטווד בלונדון חנות בגדים ששמה Let It Rock.
בשנת 1972 נסע מקלארן לניו יורק שם עבד עם להקת ניו יורק דולס. ב-1975 חזר מקלארן ללונדון ושינה את שם החנות ל-Sex.
באותה שנה פגש מקלארן את ג'ון ליידון (לימים ג'וני רוטן). ליידון ומקלארן השתעשעו ברעיונות מוזיקליים והחליטו להקים להקה שאותה ינהל מקלארן.
ללהקה החליטו לקרוא סקס פיסטולס ולצרף אליה את פול קוק (תופים), סטיב ג'ונס (גיטרה) וגלן מטלוק (גיטרה בס).
בזכות הפרסום הרחב שעשה מקלארן ללהקה, הפכה הלהקה בתוך זמן קצר לאחת מלהקות הפאנק המצליחות ביותר באותה תקופה.
בשנת 1978, במהלך סיבוב הופעות בארצות הברית, התפרקה להקת "סקס פיסטולס".
מיד לאחר פירוקה החליט מקלארן על הקמת להקה חדשה, שתיקרא Bow Wow Wow.
בעזרת הידע בפרסום של מקלארן, זכו Bow Wow Wow בהצלחה מרובה, אך בעוד הם זוכים בתהילה התפרקה הלהקה מפני שאמה של הזמרת בת ה-14 של הלהקה הכריחה אותה לעזוב.

קריירת סולו

לאחר פירוקה של Bow Wow Wow החליט מקלארן לנסות להיות מוזיקאי עצמאי.
מקלארן החל לשיר מוזיקת פופ, ואת אלבומו הראשון Duck Rock הוציא ב-1983.
האלבום זכה בהצלחה מרובה במיוחד בזכות שני הלהיטים שנכללו בתוכו - Buffalo Gals ו- Double Dutch.
אלבומו השני של מקלארן, שנקרא Scratchin, יצא בשנת 1984. רוב האלבום כלל שירי היפ הופ.
כמה חודשים לאחר מכן הוציא מקלארן אלבום נוסף, שנקרא Fans ושכלל בתוכו את הלהיט הנודע Madam Butterfly.
לאחר מכן הוציא מקלארן כמה אלבומים שלא זכו להצלחה.
בשנת 1994 הוציא מקלארן אלבום ג'אז כפול בשם Paris ובו הלהיט "Jazz is Paris".
בשנת 2000 שקל מקלארן להתמודד על ראשות העיר לונדון. בשנת 2010 נפטר בשווייץ מסרטן.
משפחת קרליץ

משפחת קרליץ היא משפחה יהודית ליטאית, שהצמיחה מתוכה רבנים וגדולי תורה ידועים בליטא ובארץ ישראל, ובראשם החזון איש. 
שם המשפחה קרליץ (ביידיש קארעליץ) לקוח משם העיירה קורליץ (בפולנית: Korelicze, כיום בבלארוס), שמעיד כנראה כי אבות המשפחה הגיעו משם. בדורות האחרונים ישבו בני המשפחה בעיירה קוסובה שבמחוז הרודנה (כיום בבלארוס). 
ראש המשפחה היה הרב שמשון, בן המאה ה-18, שהיה חתן אחותו של הרב אריה לייב הלוי אפשטיין בעל "הפרדס" ויורשו ברבנות העיר קניגסברג. הרב שמשון היה צאצא של הרב שמשון אב"ד קרמניץ, אחיו של המהר"ל מפראג, ונקרא על שמו.
נכדו של הרב שמשון, רבה של קניגסברג, היה הרב שמריהו קרליץ. בנו הוא הרב שמשון קרליץ - אביו של הרב שמריהו יוסף קרליץ, שכיהן כרבה של קוסובה ונחשב כאבי משפחת הרבנים לבית קרליץ. אשתו של הרב שמריהו יוסף קרליץ היא צאצאית ישירה של הרב אריה לייב הלוי אפשטיין, בעל "הפרדס", מגדולי הרבנים והמקובלים במזרח אירופה במאה ה-18.
בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני

היסטוריה

בית הקברות הוקם בשנת 1874 על ידי הפרדה וגידור של קטע בגודל 65 דונם מבית העלמין קרפשי. בית קברות זה ברחוב שלגוטאריאני נועד לשחרר את בית הקברות היהודי בדרך ואצי (Váci út) ורחוב להל (Lehel utca). עם זאת, הקברים הרבים שצמחו בשטח במהירות, אילצו את הקהילה היהודית בבודפשט משנות העשרים של המאה ה-20 לקבור את מתיה בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה שהיה הרבה יותר גדול. אחרי מלחמת העולם השנייה התקיימו רק לוויות בודדות בבית העלמין ברחוב שלגוטאריאני, אך הדמויות הבולטות ביותר של הקהילה היהודית בפשט נקברו בזמנו כאן: מור וורמן (1832-1892), פיליפ וודיאנר (1820-1899), דוד קאופמן (1820-1899) 1852–1899), התעשיין מנפרד וייס (1857–1922), הצייר אדולף פניאש (1867–1945) ואחרים. בסוף שנות החמישים נסגר בית הקברות לגמרי. במהלך העשורים שלאחר מכן הרסו ושדדו ונדלים את בית הקברות. כיפת בית ההלוויות קרסה במהלך שנות השבעים, ומבנים רבים הפכו למסוכנים. בית הקברות נסגר באופן זמני לשיפוץ על ידי המכון למורשת הלאומית ואיגוד הקהילות היהודיות בהונגריה ב־26 במאי 2016 ונפתח מחדש בסוף אוקטובר אותה שנה, לאחר שנוקו השבילים העיקריים.
ג'יימס וב

קריירה מוקדמת

נולד לג'ון פרדריק ושרה גורהם ובּ, בטאלי הו, קרוליינה הצפונית. ב־1938 נישא לפטסי אייקן דאגלס, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1928 קיבל תואר ראשון בחינוך מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. הוא היה סגן משנה בחיל הנחתים האמריקני ושירת כטייס בין 1930 ל־1932.
בין 1932 ל־1934 שימש כמזכירו של חבר הקונגרס אדוארד פו, שייצג את אחד ממחוזות קרוליינה הצפונית.
בין 1934 ל־1936 למד משפטים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון והתקבל ללשכת עורכי הדין של מחוז קולומביה ב־1936. באותה תקופה עבד גם כעוזר לעורך הדין מקס גרדנר, שהיה בעבר מושל קרוליינה הצפונית.
בין 1936 ותחילת מלחמת העולם השנייה, ב־1944, שירת במספר תפקידים בחברת "סְפֶּרִי גירוסקופ". עם תחילת המלחמה, חזר לשירות בחיל הנחתים.
בתום המלחמה, חזר לוושינגטון ושירת כעוזר מנהלי של מקס גרדנר, שכבר היה תת־מזכיר האוצר של ארצות הברית. לאחר מהן מונה למנהל הלשכה לענייני התקציב של המשרד המנהלי של הנשיא, תפקיד בו החזיק עד 1949. לאחר מכן, ביקש ממנו הנשיא הארי טרומן לשרת כתת־מזכיר המדינה לעניינים מדיניים. כאשר ממשל טרומן הסתיים ב־1953, עזב וב את וושינגטון וקיבל תפקיד בחברת הנפט "קר־מקג'י" באוקלהומה.

ניהול נאס"א

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קריירה לאחר נאס"א

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ארתור קורן

קורות חיים

קורן נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב, בפולין). למד אדריכלות באקדמיה המלכותית לאמנות ולמלאכת יד בברלין (Königliche Kunst- und Kunstgewerbeschule) בין השנים 1909–1911.
אחרי מלחמת העולם הראשונה עבד, תקופה קצרה, עם אריך מנדלסון והצטרף לחבורת "Der Ring" מיסודו של האחרון, ששאפה לקדם את האדריכלות המודרנית. כאדריכל מודרני הושפע קורן מטכנולוגיות חדשות שנכנסו לתחום האדריכלות. אחד החידושים שהרשימו אותו במיוחד הייתה הזכוכית. ב-1929 פרסם ספר בשם "הזכוכית באדריכלות המודרנית", שהוגדר על ידי עמיתיו כ"ספר נבואי", ובו כלל עבודות וטכניקות הקשורות בחומר שהיה חדש כחומר בנייה.
אחרי עליית הנאצים לשלטון וחקיקת חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, נשללה ממנו, כמו מיתר האדריכלים היהודים, הרשות לעבוד במקצועו, והוא היגר ליוגוסלביה ואחר כך, ב-1938 ללונדון. באנגליה הצטרף לקבוצת MARS, שדגלה בהטמעת האדרכילות המודרנית באנגליה. בין שאר פעילותיה של הקבוצה היה קורן יו"ר והרוח החיה בוועדה ששאפה לתכנן את "לונדון אחר המלחמה"; תוכנית שפורסמה ב-1942.
בין 1941 ל-1945 לימד בבית ספר לאריכטקטורה באוקספורד ואז החל ללמד בבית הספר לאדריכלות של איגוד האדריכלים AA‏ (Architectural Association School of Architecture), מבתי הספר העצמאיים לאדריכלות הוותיקים ביותר בעולם.
ב-1966 היגר לאוסטריה, ושם גם נפטר.
הספרייה הגדולה של אלכסנדריה

מבנה, חלוקה ומיקום

הספרייה התחלקה כאמור לשני חלקים, שנחשבו יחד חלק מאותה הספרייה. הספרייה העיקרית "הספרייה הגדולה" (megalê bibliothekê) נבנתה במתחם המוזאיון אשר מוקם ברובע הברוכיון (Brucheion), הרובע המלכותי של העיר. בנוסף הייתה ספרייה קטנה יותר "ספריית-בת", אשר נבנתה כ-50 שנים מאוחר יותר בסֵרָפֵּיאוֹן (ביוונית: Σεραπεῖον), מקדש האל סרפיס, אשר מוקם ברובע רקוטיס (Rhakotis). למרות החלוקה לשתי ספריות, הן נחשבו יחדיו לספרייה אחת "הספרייה הגדולה", "ספריות המלך" או בפשטות "הספריות".
ככל הנראה, לא הספרייה הגדולה ולא הקטנה הוקמו במבנים יחידים ויחודיים, אלא היו חלק ממתחם המוזאיון והסרפיאון בהתאמה. במילים אחרות, הספרייה לא הייתה במבנה מסוים שהחלל הפנימי שלו משרת רק את ספרי הספרייה, אלא נראה כי הספרים מוקמו במדפים במסדרונות המקדשים אולי אף ללא רצף של חדרים. אם כך, למרות חדשנותה של הספרייה וגדולתה, נראה כי היא לא הצליחה להתרומם ולהיות מוסד נפרד ושלם. לפי תיאורו של סטראבון שביקר בעיר לאחר כיבושה הרומאי, המוזאיון הורכב מאולם כניסה (peripatos), מסדרון (exedra) היכן שהתהלכו ולמדו המשכילים וחדר אוכל (oikos). הספרייה לא הוזכרה כחדר נפרד ולכן נוטים להאמין כיום שאכן לא הייתה הספרייה מוסד מופרד.
כיום לא נותר זכר לספרייה הראשית, אם כי קיים אתר הנחשב למקדש הסרפיאון ומתחתיו נמצא חדר בעל מדפים החצובים בסלע, מה שמוערך להיות חלק מספריית הבת. בשנת 2004 מצא צוות ארכאולוגים פולנים אתר אשר הוערך כ-13 כיתות לימוד ונחשב בהתחלה לחלק מהספרייה. בהמשך תוארך המקום למאה ה-6, בשלהי ימיה של הספרייה.

מקורות

אחת השאלות הגדולות יותר בהקשר לחקר הספרייה הגדולה של אלכסנדריה היא הקשר בין הספרייה לבין "מקדש המוזות" שבו מעריכים כי היא שכנה. בקרב המקורות השונים שקיימים מתקופת פעילותה של הספרייה ובמאות שלאחר מכן, הספרייה איננה מוזכרת יחד עם המוזאיון. "מקדש המוזות" מתואר כמרכז לימוד ומחקר אשר הכיל חוקרים וכותבים שעסקו בקריאה וניתוח טקסטים, כמו גם שיכתוב, המצאה וביסוס רעיונות שונים. מצד שני הספרייה מתוארת כארכיון מידע אשר הכיל כאמור עשרות אלפי כרכים ומגילות. למרות הבעייתיות הזאת, משום אופי המוזאיון ותפקיד הספרייה, רוב החוקרים כיום מסכימים כי אכן הייתה הספרייה חלק ממקדש המוזות, או לפחות שירתה אותו באופן ישיר.
בעיה נוספת בהקשר למקורות, היא היעדר התייחסות להקמת הספרייה. כיום לא ידוע על שום מקור המתייחס להקמת הספרייה, הדבר הקרוב ביותר הם התייחסויות כלליות לתקופה ולמלך התלמי אשר שלט בתקופת ההקמה של הספרייה. אחד המקורות שנוטים להיסתמך עליהם יותר הם כתביו של יוהנס צצס (Ioannes Tzetzes; 1180 - 1110), המייחס את הקמת הספרייה למלך תלמי השני.

בעניין מקורות תקופתיים יותר, כאלה שחוקרים מאוחרים יותר (כמו צצס) הסתמכו עליהם, ישנן שתי גישות עקריות. לפי איגרת אריסטיאס, הספרייה הוקמה בתקופתו של תלמי השני ונראה כי רוב הכותבים התקופתיים נשענו על תיאור זה בדבר תאריך ההקמה. גישה שנייה טוענת שהספרייה הוקמה בתקופתו של תלמי הראשון דווקא, המקור התקופתי היחיד שתומך בטענה זו הוא אירנאוס (Irenaeus) שכתב במאה ה-2. כיום חוקרים נוטים להאמין לגישה השנייה משום שדמטריוס, המזוהה עם הקמת הספרייה (טענה שיש לה תמיכה רבה), פעל בעיר בין השנים 297 - 283 בשנות מלכותו האחרונות של תלמי הראשון.
מריה לואיזה, נסיכת סבויה

ביוגרפיה

מריה לואיזה נולדה ב-17 באוגוסט 1688 בטורינו לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה ולאן מארי ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה. מריה לואיזה קיבלה חינוך טוב, והייתה קרובה מאוד לאחותה מריה אדליידה, נסיכת סבויה.
ב-2 בנובמבר 1701 התחתנה מריה לואיזה עם פליפה החמישי, מלך ספרד, ולמנהלת משק הבית שלה מונתה הנסיכה אורסינס שליוותה אותה לכל מקום, ודרכה אף השיגה השפעה על פליפה החמישי. פליפה אהב מאוד את מריה לואיזה, ומריה לואיזה סייעה לו בניהול השלטון.
בשנת 1702 נסע פליפה לנאפולי, על מנת לנהל את הקרבות שם כחלק ממלחמת הירושה הספרדית, ובהיעדרו שלטה מריה לואיזה כעוצרת הממלכה. לזוג נולדו 4 ילדים, וב-14 בפברואר 1714 מתה מריה לואיזה כתוצאה משחפת. לאחר מותה התחתן פליפה עם אליזבטה פארנזה, ומכיוון שלילדיה לא היו ילדים, כיום אין צאצאים של מריה לואיזה.
מסדר תשע הזוויות

מסדר תשע הזוויות (באנגלית ONA; O9A) The Order of Nine Angles)) הוא ארגון פשיסטי אוקולטיסטי שטניסטי בעל מאפיינים נאו-נאציים.
כפי שמתואר על ידי ההיסטוריון ניקולס גודריק-קלארק בספרו "השמש שחורה", המסדר טוען כי הוא נוצר באנגליה עם מיזוגם של כמה מקדשים נאו-פגאניים בשנות ה-60.
המסדר דוגל ​​ב"פרשנות חדשה לזיהוי כת השטן ונתיב יד השמאל", בהשגת שליטה עצמית ובהתגברות עצמית על פי משנתו של ניטשה], תוך שימת דגש על צמיחה אישית באמצעות מעשים סיכון, תעוזה וסיבולת. טקסי מעבר לקידום ברמה כוללים לעיתים קרובות בילוי של שלושה חודשים ביער בתנאים קשים ללא מגע אנושי. ההנחה היא שהדבר יפתח יכולות אישיות ומנהיגות.
פאבלה, נסיך יוגוסלביה

ביוגרפיה

פאבלה קרג'ורג'ביץ' נולד ב-27 באפריל 1893 בסנקט פטרבורג לארסן, נסיך יוגוסלביה (אחיו של המלך פטר הראשון) ולאאורורה פאבלובה דמידובה, בת למשפחת אצולה מהאימפריה הרוסית. הוא רכש השכלה אקדמית באוניברסיטת אוקספורד.
ב-1923 נשא בבלגרד לאישה את אולגה, נסיכת יוון ודנמרק, שהייתה נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך יוון, ובאירוע נכח הנסיך ג'ורג', דוכס יורק, אשר היה שושבינו של פאבלה.
ב-9 באוקטובר 1934, לאחר רציחתו של המלך אלכסנדר הראשון ובהתאם לצוואתו, מונה פאבלה ליושב ראש מועצת עוצרי המלוכה ולשליט בפועל של יוגוסלביה. יחד עמו כיהנו במועצת העוצרים הפרופסור ראדנקו סטאנקוביץ', שכיהן כשר החינוך של הממלכה, ואִיבוֹ פטרוביץ', אשר כיהן כסגן שר הפנים. פאבלה נקט במדיניות ליברלית יותר מקודמו, התיר חופש עיתונות מסוים ופעל לפתרון הבעיה הקרואטית באמצעות משא ומתן תוך הענקת אוטונומיה לחבל.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה יוגוסלביה על נייטרליות מדינית, אך ככל שהורע מצבן של בעלות הברית, ובעיקר לאחר כיבוש צרפת, נטתה המדיניות היוגוסלבית לכיוון מדינות הציר. ב-25 במרץ 1941 חתמה יוגוסלביה על ההסכם התלת-צדדי ויומיים לאחר מכן פרצה בממלכה הפיכה צבאית בתמיכת מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית. פאבלה קרג'ורג'ביץ', מועצת העוצרים וממשלת יוגוסלביה הודחו ופטר השני הומלך למלך יוגוסלביה. פאבלה ומשפחתו הוגלו לקניה והושמו במעצר בית עד תום המלחמה. בראשית אפריל פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים.
פאבלה קרג'ורג'ביץ' הלך לעולמו בפריז ב-14 בספטמבר 1976 והוא בן 83, ונקבר בשווייץ. ב-2012 הועברו עצמותיו לקבורה באחוזת משפחת קרג'ורג'ביץ, הסמוכה לטופולה שבסרביה.
שרה כץ

שרה ח' כץ (נולדה ב-1946) ציירת, פסלת, כותבת ישראלית.
נולדה וגדלה בחדרה. מתגוררת בתל אביב.
בוגרת המכון לאמנות בבת-ים במגמות פיסול (אצל הפסל יעקב אפשטיין) וציור (אצל הצייר אהרון אלקלעי) ו"המדרשה" ברמת השרון. (כיום חלק מהמכללה האקדמית בית ברל) 
בשנת 1988 זכתה במלגת שהות ב-Cite des Arts בפריז.
הציגה במרכזי אמנות בישראל, בצרפת ובגרמניה.
פרסמה סיפורים קצרים ב"מאזנים", "עיתון 77", "עמדה", "דפים לספרות" ו"אפיריון".
ערכה את הטור "ימים ושירים" ב"משא" – המוסף הספרותי של עיתון "דבר".
כתבה רשימות על תערוכות וספרים ב"העולם הזה", "על המשמר" ו"דבר".
תחנת הרכבת תל אביב – השלום

היסטוריה

התחנה נבנתה בשנים 1994–1996 ותוכננה על ידי ערי גושן אדריכלים בסגנון פוסט מודרני. עיצובה היה חדשני בזמנו בישראל בזכות המבנה הקל הכולל בתוכו אלמנטים תלויים ומסבכים רבים. עם פתיחתה היו בתחנה שני רציפי צד משני צידי המסילה הכפולה.
בשנת 2001 הוחלט על הוספת מסילה נוספת בקו ולכן נוצר צורך להוסיף רציף נוסף בתחנה. עבודות ההרחבה כללו את הסטת התעלה בה זורם נחל איילון מזרחה כך שחלקה עובר מתחת לנתיבים המזרחיים של נתיבי איילון ועל ידי כך התפנה מקום להרחיב את רציף הצד המזרחי ולהעביר את המסילה החדשה בצמוד אליו. הרציף השלישי והמסילה השלישית נפתחו ב-2 בספטמבר 2006.
בסוף שנת 2005 זכתה חברת אשר גרין במכרז לשיפוץ התחנה בהיקף כ-10 מיליון שקלים. עיקר השיפוץ מתמקד בהפחתת מטרד הרעש הנובע מהימצאות התחנה בסמוך למסלולי הכביש המהיר.
בשנת 2016 פרסם המשרד לאיכות הסביבה תוצאות חריגות של זיהום אויר בשטח התחנה, בשל סמיכותה לנתיבי איילון והעדר אוורור בשטחה.
החל משנת 2016 נעשו בתחנה עבודות להרחבתה, בדרך של בניית טרמינל נוסף מדרום לטרמינל הקיים.
ברציפי התחנה נמדד זיהום אוויר גבוה ולכן במסגרת העבודות מבצעת התקנת מפוחים במטרה לשפר את זרימת האוויר בתחנה. כלל העבודות צפויות להסתיים ברבעון השני של שנת 2021.

מבנה התחנה

בתחנה שלושה רציפי נוסעים, רציף צד אחד ואי רציפים. הרחבת נוספת של התחנה בעייתית בשל המרחק הקטן יחסית שבין שני מסלולי הכביש ביניהם שוכנת התחנה וחוסר האפשרות לצמצם עוד את תעלת האיילון.
ברציף 1 נוסעות כל הרכבות (למעט הרכבות לכיוון רעננה) לכיוון צפון.
ברציף 2 נוסעות כל הרכבות (למעט הרכבות בקו בני דרום) לכיוון דרום, בית שמש ומודיעין.
ברציף 3 נוסעות הרכבות שבקו רעננה מערב-תל אביב-באר שבע מרכז.

תוכניות עתידיות

במסגרת התוכנית להקמת מסילה רביעית באיילון (תת"ל 33) מתוכננת הוספת רציף רביעי לתחנה, על שטח תעלת האיילון.

קווי אוטובוס לתחנה

על דרך בגין הסמוכה ישנם קווי אוטובוס רבים כולל קווים בינעירוניים ליישובים לכל הארץ.
בכניסה לתחנה ברח' גבעת התחמושת עוברים מספר קווי אוטובוס מקומיים ואזוריים. קווים 23, ו-239 הפנימיים, קו 64 מפתח תקווה, כארבעה קווים מראש העין, קו 91 להרצליה ומספר קווים בינעירוניים מצוצמם מיישובים שונים בארץ.
טריומף TR5

חברת טריומף

חברת טריומף למכוניות (אנגלית: Triumph Motor Company) היא חברה אנגלית לייצור כלי תחבורה.
החברה נוסדה ב-1885 כאשר זיגפריד בטמן ומוריס שולט הקימו את חברת "בטמן ושות'" ומכרו אופניים בשם "טריומף" ממפעלם בלונדון, שעבר מאוחר יותר לקובנטרי.
חוזיאש הראשון

חוּזְיַאש הראשון היה מלך החתים בין השנים 1530 - 1525 לפנה"ס. הוא היה בנו של אמונש אך ככל הנראה לא הבכור ולכן לא היה בעדיפות הראשונה לרשת את כס המלכות. היו לו ככל הנראה שני אחים גדולים ממנו (מלבד עוד חמישה צעירים ממנו) - תִיתִיַאש וחַנְתִילִיש. שניהם נרצחו בפקודת חוזיאש, מה שאפשר לו להשתלט על המלוכה בקלות רבה.
כעבור חמש שנים בלבד הודח חוזיאש הראשון מכס המלכות על ידי חותנו תלפינוש.