google/wiki40b huggingface dataset:
פרסי ג'ון דניאל

ביוגרפיה

דניאל נולד בעיר ולפראיסו בצ'ילה, שבה פעל אביו כיצואן. מוצא המשפחה מברמינגהם, אנגליה. בשנת 1895 חזר דניאל עם המשפחה לאנגליה. הוא למד בבית הספר קינג אדווארד בברמינגהם ואחר כך  עם מלגה בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1909 נשא דניאל את התואר Senior Wrangler על הישגיו במתמטיקה והיה בעל הציונים הטובים ביותר במחזור. 
הוא הצטיין בהמשך גם בלימודי מדעי הטבע והוכרז בשנת 1911 כזוכה ראשון גם במבחני Tripos במדעי הטבע. בתום לימודיו זכה בפרס ריילי של אוניברסיטת קיימברידג' על מחקר בנוגע לתורת הדיפרקציה.
הוא עסק באותר תקופה במתמטיקה יישומית ובפיזיקה תאורטית. במשך שנה הוא לימד כעוזר מרצה באוניברסיטת ליברפול, בה עבד אז גם ויליאם הנרי יאנג.
אחר כך לימד במכון רייס ביוסטון, טקסס.
מטעם מכון רייס הוא נשלח בשנים 1913-1912 לשנת השתלמות בעיקר בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת גטינגן בגרמניה, אצל מקס בורן ודוד הילברט. אז פרסם יחד עם לודוויג פפל (Föppl) מאמר על התאוריה של מקס בורן בקשר לגופים קשיחים בתורת היחסות (חלק מתורת האלקטרונים לשעבר).
דניאל עבד במכון רייס בשנים 1923-1914 כמרצה למתמטיקה שימושית. עסק באותן השנים בעיקר באנליזה מתמטית ובתורת ההסתברויות  וכן בלוגיקה מתמטית. ראש הקתדרה לאנליזה היה אז גריפית' סי. אוונס. בשנת 1920 התמנה דניאל כפרופסור מן המניין.
אולם ב-1923 שב לאנגליה כדי ללמד כפרופסור באוניברסיטת שפילד. שפילד הוא מרכז חשוב של תעשיית הפלדה הבריטית ודניאל היה מעורב במחקרים מתמטיים בעלי יישום בתעשייה זו. למשל, פרסם בשנת 1930 מחקר על  
בימי מלחמת העולם השנייה עבד דניאל כיועץ במשרד האספקה הבריטי, בעיקר בתחום הסטטיסטיקה. עומס העבודה בזמן המלחמה פגע בבריאותו. הוא נפטר בשפילד ב-25 במאי 1946, שבועות אחדים אחרי שהתמוטט בביתו.

פעילותו המדעית

בסדרת מאמרים שפרסם בשנים 1928-1918 פיתח דניאל והרחיב תאוריה כללית של האינטגרל והדיפרנציאל, הידועה כיום כאינטגרל דניאל. בנוגע לאינטגרל, באופן עצמאי מאנדריי קולמוגורוב. ממצאיו של דניאל הובילו בתורת התהליכים הסטוכסטיים למשפט ההרחבה דניאל-קולמוגורוב.
בשנת 1920 הוזמן דניאל כדי לנהל את דיוני הקונגרס הבינלאומי למתמטיקה בשטרסבורג.
פיטר סקוט

ילדות ונעורים

סקוט נולד בלונדון, בנם היחיד של חוקר אנטארקטיקה רוברט פלקון סקוט והפסלת קתלין ברוס. הוא היה רק בן שנתיים כשאביו נספה. במכתבו האחרון אל אשתו, יעץ לה רוברט סקוט "לעניין את הילד בידיעת הטבע, אם תוכלי; זה עדיף על משחקים." הוא נקרא על שם קלמנטס מרקהאם, היועץ והמדריך של סקוט במשלחות הקוטב שלו, וסנדקו היה ג'יימס מתיו ברי, מחבר פיטר פן.
פיטר סקוט למד בבית הספר אונדל ובטריניטי קולג', קיימברידג', שם החל את דרכו בלימודי מדעי הטבע אך סיים אותם בתולדות האמנות בשנת 1931.

אמנות וספורט

כמו אמו, גילה פיטר כישרון בולט לאמנות והציג את התערוכה הראשונה שלו בלונדון בשנת 1933. הרקע העשיר של משפחתו איפשר לו להגשים את תחומי עניינו באמנות, חיות-בר וסוגי ספורט רבים, בהם שיט והחלקה על קרח. הוא ייצג את בריטניה בשיט סירות הודיות (דינגי) באולימפיאדה של ברלין בשנת 1936 וזכה במדליית ארד.

מלחמת העולם השנייה

בשנות מלחמת העולם השנייה הלך סקוט בעקבות אביו ושירת בצי המלכותי. תחילה שירת במשחתות בצפון האוקיינוס האטלנטי ואחר עבר לפקד על השייטת הראשונה (והיחידה) של ספינות תותחים נגד צוללות גרמניות בתעלה האנגלית. הוא עוטר בצלב השירות המצוין על גבורה בקרב.
לסקוט מייחסים את עיצוב תוכנית "Western Approaches" (הסוואת ספינות), להעלמת גוף הספינה. ביולי 1940, הצליח סקוט לבצע הסוואה נסיונית במשחתת "ברוק", שבה שירת, באופן שונה משני צדדיה, ליצירת התמזגות מלאה ככל האפשר עם הרקע הן בשעות היום והן במשך הלילה. עד מאי 1941 קיבלו כל הספינות בצפון האוקיינוס האטלנטי הוראה לעקוב אחר תוכנית ההסוואה של סקוט. נאמר ששיטת ההסוואה הייתה יעילה כל כך, שכמה ספינות בריטיות, כולל ה"ברוק", התנגשו זו בזו. יעילות רעיונותיהם של סקוט ותאייר נבדקה בניסוי שערך מרכז ההסוואה של למינגטון ב-1941. הניסויים הראו, שתחת שמים מעוננים יכולה ספינה לבנה להתקרב עד 9.6 ק"מ יותר מספינה צבועה בשחור לפני שתתגלה. 
בשנת 1946 ייסד סקוט את הארגון ששמו נקשר בו מאז ואילך, "קרן סוורן לעופות בר" (כיום WWT, הקרן לעופות בר ושמורות מים) שהמטה שלה שוכן בסלימברידג' שבגלוסטרשייר. בשנים הבאות עמד בראש משלחות אורניתולוגיות ברחבי העולם ועשה לו שם בטלוויזיה כמי שקירב את הקהל הרחב אל חקר עופות הבר ושמורות המים. סדרת הטבע שלו בבי.בי.סי., "Look", נמשכה מ-1955 עד 1981 והביאה את שמו אל בתים רבים באנגליה. היא כללה את סרט הטבע הראשון ששודר בצבע, "חייו הפרטיים של השלדג המלכותי" (1968), עם סקוט כקריין. הוא כתב ואייר כמה ספרים בנושא זה, לרבות האוטוביוגרפיה שלו, "עין הרוח" (1961). בשנות ה-50' גם הופיע בקביעות ב"שעת הילדים" בשידורי הבי.בי.סי. ברדיו, בסדרה "פרלמנט הטבע".
פיטר סקוט היה הנשיא המייסד של "אגודת ציירי הטבע" ונשיא קרן "טבע באמנות". 
סקוט החל לעסוק בגלישת רוח בשנת 1956 והיה לאלוף בריטניה ב-1963. הוא היה יושב ראש האגודה הבריטית לגלישת רוח במשך שנתיים, מ-1968 והיה נשיא מועדון הגלישה של בריסטול וגלוסטרשייר. סקוט הוא שקירב את הנסיך פיליפ, הדוכס מאדינבורו לנושא הגלישה.
בשנים 1973 עד 1983 היה סקוט נגיד אוניברסיטת בירמינגהם. בשנת 1992 העניקה לו אוניברסיטת באת תואר דוקטור לשם כבוד במדעים. 
פיטר סקוט מת מהתקף לב ב-29 באוגוסט 1989 בבריסטול, שבועיים לפני יום הולדתו ה-80.
צמד לעניין

תקציר העלילה

TS טרנר (מגולם על ידי מיסטר טי) הוא מתאגרף אשר הואשם בפשע אותו הוא לא ביצע ונכנס לכלא. בעזרת עורכת דין מצליחה בשם איימי טיילר (מגולמת על ידי אלכסנדרה אמיני), הם מצליחים להוכיח את חפותו והוא חוזר לרחובות בתור בלש פרטי שעובד כשותפה של איימי טיילר.
קוצ'במבה

היסטוריה

קוצ'במבה נוסדה על ידי הספרדים ב-1571, בשם ויה ריאל דה אורופסה (Villa Real de Oropeza). היא הוקמה כמרכז לתוצרת חקלאית שישמש את ערי המכרות שבאלטיפלאנו. גילוי כסף באזור תרם אף הוא להתפתחותה של העיר, אך עם הידלדלותו של מחצב זה, דעכה העיר במהלך המאה ה-18. היא שבה והתחזקה בהדרגה, במהלך המאה ה-19, שוב כמרכז חקלאי.
ב-14 בספטמבר 1810 שוחררה קוצ'קבמבה מהשלטון הספרדי, כחלק מהמאבק של מדינות דרום אמריקה לעצמאות. בתאריך זה נחוג בעיר "יום קוצ'במבה" (Dia de Cochabamba), והוא מצוין בתהלוכות ובחגיגות.
בראשית שנת 2000 עלתה קוצ'במבה לכותרות, לאחר שהפגנות שנערכו בה (שכונו מלחמת המים של קוצ'במבה), במחאה על הפרטת מערכות אספקת המים והעלייה במחירי המים, יצאו מכלל שליטה. השלטונות בבוליביה הכריזו על ממשל צבאי, ורק לאחר 3 חודשים שככו המהומות. בסופו של דבר, מחאותיהם של המפגינים נשאו פרי, והממשלה ביטלה את הסכם ההפרטה.
הבאזאר בתבריז

היסטוריה

העיר תבריז שימשה כבירת הממלכה לסירוגין במאה ה-12 ובמאה ה-13, ולאחר שהמונגולים בראשות הולגו ח'אן החריבו את בגדאד ב-1258 זכתה תבריז למעמד בכיר יותר כמרכז סחר אזורי. העיר הייתה בשיא פריחתה החברתית והכלכלית בין 1316 ל-1331, והיא זכתה לתיאורים מחמיאים בכתביהם של נוסעים ידועים בני התקופה כגון אבן בטוטה ומרקו פולו.
מיקומה האסטרטגי של העיר סייע לה לשגשג גם לאורך המאה ה-15, ובין תחילת פריחתה למאה ה-15 היא שימשה נקודת מעבר לשיירות רבות שנעו מכיוון מערב ומכיוון דרום לכיוון מזרח, וזאת בנוסף לפיתוח תעשיות כגון תעשיית הטקסטיל ומדיניות מיסוי נוחה. ב-1258 הוקם הסאהב-אבאד, שהיה אזור פתוח טקסי שהיה מוקף במבנים החשובים ביותר בתבריז באותה עת. סאהב-אבאד שימש גם לעריכת מצעדים צבאיים וגם כאתר כנסים. בראשית המאה ה-16 נבחרה תבריז כבירת האימפריה הספווית, והעיר הפכה לאחד ממרכזי הממשל החשובים של האימפריה הספווית. האימפריה הייתה נתונה לאיום עות'מאני, וכתוצאה מכך הוחלט להעביר את עיר הבירה לקזווין ובהמשך לאיספהאן. בהמשך המאה ה-16 וגם במאה ה-17 הפכה תעשיית הייצור המקומית ליותר מגוונת, וכללה בין היתר גם הכנת סבונים, אריגה, וייצור נשק. נפח הפעילות המסחרית גדל אף הוא.
האימפריה הרוסית כבשה את העיר ב-1826, אך היא חזרה לשלטון פרסי כעבור שנתיים בלבד. במאה ה-19 הועבר המרכז הממשלתי מסאהב-אבאד, ומיקומו החדש היה בקרבת שער אאלה דרומית לנהר מֶהְרָאן. על שטחו של סאהב-אבאד הוקמה כיכר סאהב-אול-אמר, ומסגד ג'אמע שוקם. הבאזאר ספג נזקים כבדים כתוצאה משיטפון שפקד את המקום ב-1871. לצורך עבודות השיפוץ נערכו סקר ומיפוי של הבאזארים, ותוצאותיהם השתמרו מאז. לאחר מכן החלו עבודות השיפוצים.
ב-1906, במהלך המהפכה החוקתית הפרסית, נסגר הבאזאר ותושבי תבריז הפגינו נגד הממשלה במחאה על כך שהשאה חתם על החוקה החדשה והפרלמנט הראשון כונס. בהמשך המאה ה-20 נסללו בתבריז דרכים רחבות יותר, וכתוצאה מכך נותק הקשר בין לב הבאזאר לבין חלקים אחרים שלו. מאז שנות ה-80 נערכו בבאזאר עבודות שיפוץ אחדות במסגד ג'אמע, במסגד הכחול ובמבנים מסחריים אחדים.
סימה וקנין מכשפה

תקציר העלילה

סימה וקנין (תיקי דיין), סבתא ואלמנה כבר שנה, מעוניינת להרחיב את דירתה כדי לאפשר לבני משפחתה לגור איתה. היא מקבלת סירוב מראש ועד הבית, דב וסרמן (ליאור אשכנזי), בעוד שאר השכנים הסכימו לשיפוץ. ברגע של ייאוש פורצת סימה במגוון רחב של קללות לדב וסרמן (פיטורים, שריפת ביתו, דריסה, מחלות) ולמשפחתו (לאביו התקף לב, לאחותו שבירת רגל, לאשתו הפלה). הקללות להפתעת כולם מתחילות להתגשם אחת לאחת ולמרר את חייו של דב. כאשר מתברר שסימה היא מכשפה, מקימים בני משפחתה עסק ודורשים כסף תמורת קללות וברכות. המוני אנשים מגיעים, סימה מתעשרת ומתפרסמת. אך סימה אישה פשוטה והיא סובלת מהמצב ומהאחריות המוטלת עליה ומחפשת מפלט. היא מוצאת אותו כאשר היא מתחילה לצאת עם אביו של דב, ליאון וסרמן, אשר נותן לה מעט מנוחה ממרוץ החיים. כאשר משפחתה מגלה נאלצת סימה להחליט אם לחיות בלעדיו או בלי הקריירה.

משמעויות פוליטיות נסתרות

מתחת לעלילה הבסיסית של הסרט, שזורים מסרים פולטיים, בעיקר כנגד תנועת הליכוד ומנהיגה בנימין נתניהו. המסרים הנוקבים ביותר מופיעים בסצנות האחרונות של הסרט, בהם נושאת סימה וקנין נאום לאומה בו היא קוראת מן הכתוב שהוכן לה על ידי משפחתה, ומבלי משים היא מכריזה על התמודדותה לראשות ממשלת ישראל. לאחר שנשאלת על ידי עיתונאים הנוכחים בקהל מה המצע שתנהיג אם תיבחר, עונה נכדה הקטן – הקרוי ביבי ענן – ומפרט את המצע המדיני שלו הכולל בין השאר שיעבוד מיעוטים ועובדים זרים ועוד הצעות מסוג זה. אלא שבמקום להביע זעזוע, משתלהב הקהל ומתחיל להריע לילד בקריאות "ביבי! ביבי!" – ככינויו של מנהיג הליכוד. בכך מנסה הסרט לטעון, לכאורה, כאילו בנימין נתניהו או תנועת הליכוד מצדדים בתפיסה הפשיסטית שמציע הילד והקהל המוסת שקול כנראה למצביעי הליכוד. הדבר מתחבר לפליטת הפה המפורסמת של השחקנית תיקי דיין המשחקת בסרט את סימה, שנאמרה במסגרת בחירות 1999, ובה התבטאה כי מצביעי הליכוד הם "אספסוף".
אך בכך לא מתמצים המסרים הפוליטיים של הסרט: תוך כדי ש"ביבי" קורא את מצעו במסיבת העיתונאים, עוזבת סימה וקנין את הבמה – אז מתנפל עליה וסרמן לבוש כחרדי וכיפה על ראשו, ובידו אקדח ומאיים עליה כי אם לא תבטל את הקללה שהטילה בו – יירה בה (הסצנה מסתיימת בכך שאביו, ליאון, מגיח מאחוריו וחובט בראשו עם אלה. וסרמן נופל על הרצפה וסימה ולאון בורחים מהמקום במכונית לעבר פלמה דה מיורקה). בסוף הקטע, שהוצא בעריכה וכלול בגרסת הדי.וי.די של הסרט, נראה השוטר פינטו ניגש אל וסרמן המוטל על הרצפה, קורא לו את זכויותיו, וצועק מעליו: "אתה מואשם ברצח ראש ממשלה" ובכך ממשיל אותו כנראה ליגאל עמיר.
ענן מולקולרי

ענן מולקולרי, המכונה לעיתים פעוטון כוכבים, הוא סוג של ענן בין-כוכבי, שהצפיפות והגודל שלו מאפשרים היווצרות של מולקולות, מימן מולקולרי הוא הנפוץ ביותר.

היווצרות הענן

ענן מולקולרי נוצר כאשר ישנו ריכוז גבוה של חומר בין כוכבי (מימן והליום בחלל) במקום אחד, ובזכות כוח הכבידה החזק שנוצר, הענן מושך אליו עוד חומר וחומר, עד שהוא הופך לכוכב שמבצע תהליכים גרעיניים.
ענן מולקולרי נוצר מערפיליות, שרידי סופר נובות, או מרוחות סולריות.

מאפייני הענן

קוטרו 130 שנות אור, מסתו 500,000 מסות שמש והטמפרטורה השוררת בו היא 10-20 קלווין.
איידן דודסון

איידן דודסון (באנגלית Aidan Dodson; נולד ב-11 בספטמבר 1962) הוא אגיפטולוג אנגלי.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1985 באוניברסיטת ליברפול בתחום ארכאולוגיה של מזרח הים התיכון וקיבל את הדוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' על מחקר של אדריכלות מצרית בתקופת הביניים השלישית.
ז'ירונה (כדורגל)

היסטוריה

ז'ירונה נוסדה בשנת 1930 בבית קפה בעיר, לאחר שקבוצת Unió Esportiva Girona פורקה עקב בעיות כלכליות. הקבוצה החלה את דרכה בליגה הקטלאנית, ובשנת 1933 העפילה לליגה השלישית בספרד. כבר בעונתה הראשונה העפילה לליגה השנייה לראשונה בתולדותיה, והתקבעה כקבוצת צמרת.
בעונתה השנייה, בשנת 1936, זכתה במקום הראשון בליגה השנייה, אך עקב היותה של הליגה מחולקת לבתים מקום זה הקנה לה רק מקום בבית הגמר, בו סיימה במקום החמישי בלבד ולא עלתה לליגה הבכירה.
בשנת 1943 ירדה ז'ירונה בחזרה לליגה השלישית, ועד סוף שנות ה-50 שיחקה בליגה השנייה 6 פעמים בלבד. את העשורים הבאים בילתה הקבוצה לרב בליגה הרביעית, אך לא מעט גם בליגה השלישית. בשיא השפל ירדה אף לליגות המחוזיות, אך עלתה משם מהר מאוד.
בתום עונת 2007/2006 עלתה הקבוצה בחזרה לליגה השלישית ומיד בעונת החזרה סיימה במקום הראשון בבית שלה. בפלייאוף עברה את ברקאלדו ואת סאוטה ועלתה לליגה השנייה לראשונה מאז שנת 1959.
בארבע שנותיה הראשונות מאז העלייה נאבקה נגד ירידתה לליגה השלישית, אך שרדה. בתום עונת 2013/2012 סיימה ז'ירונה לראשונה במקום הרביעי המוליך לפלייאוף העלייה לליגה הראשונה. בחצי הגמר עברה את קבוצת אלקורקון, אך בגמר הפסידה פעמיים לאלמריה וכשלה בעליית הליגה. בעונה שלאחר מכן שבה לקרבות התחתית ושרדה בליגה במחזור האחרון עת סיימה במקום ה16.
את עונת 2015/2014 העבירה הקבוצה בצמרת הגבוהה, כשהיא מועמדת לעלות לליגה הבכירה. אך בסיום העונה הסדירה ספגה שער שוויון מאוחר מול לוגו, שער שהעלה את ספורטינג חיחון ישירות במקומה. ז'ירונה נשלחה במקום זאת לפלייאוף שוב, כאשר במשחק הראשון בחצי הגמר היא מביסה את ריאל סרגוסה במשחק החוץ 3-0, אך במשחק הגומלין מפסידה באצטדיונה הביתי 4-1 ומודחת ממשחקי הפלייאוף.
כמו בעונה הקודמת בה העפילה למשחקי הפלייאוף, גם את עונת 2015/2016 החלה ז'ירונה בתחתית, אך שינתה את יכולתה בחצי העונה השני וסיימה את העונה הסדירה במקום הרביעי. בחצי גמר הפלייאוף הפסידה במשחק הראשון לקורדובה בתוצאה 2-1, אך חזרה מפיגור במשחק השני כדי לנצח בתוצאה 3-1 לאחר הארכה. ניצחון זה העניק לה כרטיס לגמר מול אוסאסונה, לה הפסידה בתוצאה המצטברת 3-1. בעונת 2016/17 ז'ירונה הצליחה להשיג את הכרטיס ללה ליגה לראשונה בתולדותיה לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה. ב-23 באוגוסט 2017 ז'ירונה נרכשה על ידי City Football Group  המחזיקה במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ועל ידי קבוצת רכישה בראשות פרה גוארדיולה אחיו של פפ גוארדיולה.
בעונתה הראשונה אי פעם בליגה הראשונה סיימה במרכז הטבלה, במקום העשירי, אך שתי עונות שלאחר מכן סיימה במקום ה-18 וירדה חזרה לליגה השנייה.
ורה מיילס

ביוגרפיה

מיילס נולדה כורה יוני רלסטון באוקלהומה סיטי לתומאס ובארניס ויריק־רלסטון. היו לה שלושה אחים גדולים. היא גדלה והתגוררה בקנזס. בתום לימודיה התיכוניים ב־1947, עבדה בין היתר כקלדנית. ב־1948 הוכתרה כמיס קנזס וכסגנית שלישית למיס אמריקה. ב־1950 עברה ללוס אנג'לס, השתתפה בתפקידים משניים בקולנוע ובטלוויזיה, ושנה לאחר מכן, ב־1951, הוחתמה על ידי חברת האחים וורנר. בשנת 1956 הוחתמה על ידי חברת ההפקות של אלפרד היצ'קוק כשחקנית, ונתפרסמה בתקשורת כמלוהקת פוטנציאלית לתפקידים הנשיים בסרטיו, במקום גרייס קלי שלוהקה עד כה.
היא השתתפה בפרק הפיילוט של "אלפרד היצ'קוק מציג" וזכתה לשבחים על משחקה. היצ'קוק כפה על מיילס להסתרק ולהתלבש לפי הוראותיו. היא הייתה אמורה להשתתף כדמות הנשית הראשית ב"ורטיגו" (1958), אך הריונה הביא להדחתה ולליהוקה של קים נובאק במקומה. היצ'קוק התראיין כעבור שנים לפרנסואה טריפו וסיפר שנטר טינה למיילס. למרות המשבר ביניהם, לוהקה מיילס לתפקיד לילה קריין ב"פסיכו" והוסיפה להשתתף ב"אלפרד היצ'קוק מציג". כמו כן לוהקה לסדרה הקלאסית "אזור הדמדומים".
מאז ועד 1995 עבדה רק בסרטי טלוויזיה.

חייה האישיים

מיילס נישאה שלוש פעמים; בעלה מאז 1948 עד 1954 היה בוב מיילס, ממנו נולדו לה שתי בנות, דברה וקלי. בעלה השני היה גורדון סקוט. הם היו נשואים מ־1954 עד 1959 וממנו נולד לה בן אחד, מייקל. בעלה השלישי היה השחקן קית לארסן, הם היו נשואים מ־1960 עד 1971, גם ממנו נולד לה בן יחיד, אריק.
מיילס היא כיום גמלאית, ומתגוררת בקליפורניה. היא ממעטת להתראיין או להופיע בפומבי. עם זאת, בשנת 2012 קיימה קשר עם השחקנית ג'סיקה בייל, כהכנה לגילום דמותה בסרט "היצ'קוק".
שרי טרקל

שרי טרקל (Sherry Turkle; נולדה ב-18 ביוני 1948) היא סוציולוגית ופרופסור למדעי החברה של המדע והטכנולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). מחקריה עוסקים בהשפעת הטכנולוגיה על הזהות האישית ועל מערכות היחסים של הפרט. היא גם בוחנת את ההשפעה הפסיכולוגית והחברתית של "חפצים", כגון רובוטים חברתיים, על האנשים, וכיצד טכנולוגיות אלה ואחרות משנות עמדות ותפיסות על החיים ועל הכישורים החברתיים של הפרט.

ביוגרפיה

טרקל נולדה בברוקלין שבניו יורק. ב-1969 למדה במכון ללימודי פוליטיקה בפריז שבצרפת. ב-1970 סיימה תואר ראשון במדעי החברה בקולג' רדקליף שבקיימברידג' (מסצ'וסטס), וב-1973 סיימה תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת הארוורד. בשנים 1975–1976 עבדה כעמיתת מחקר בסוציולוגיה ב-MIT. ב-1976 סיימה תואר דוקטור בסוציולוגיה ופסיכולוגיה של האישיות; עבודת הדוקטור שלה נקראה "Psychoanalysis and Society: The Emergence of French Freud". מאז היא עובדת במחקר ב-MIT; ב-1991 קיבלה דרגת פרופסור לסוציולוגיה של המדע באוניברסיטה זו.

רעיונותיה

בספרה "Psychoanalytic Politics: Jacques Lacan & Freud's French Revolution" בוחנת טרקל כיצד רעיונות מתחברים עם אנשים. הספר עוסק בקשר בין תחומים כגון היסטוריה של הפסיכואנליזה, חברה, קולנוע, תקשורת וביקורת ספרותית עכשווית.
בספרה "The Second Self: Computers and the Human Spirit" משתמשת טרקל בתאוריו של ז'אן פיאז'ה כדי לדון כיצד ילדים לומדים על מחשבים ואיך זה משפיע על דעותיהם. ב"העצמי השני", טרקל מתבוננת על המחשב לא כ"כלי", אלא כחלק של חיי הפרט החברתיים והפסיכולוגיים; כיצד המחשב משפיע על המודעות מעצמי אחד לאחר, ועל מערכת היחסים עם העולם. לטענתה, טכנולוגיה מזרזת שינויים לא רק במה שהפרט עושה אלא גם באופן שבו הוא חושב. טרקל טוענת כי חוויות הפרט עם מחשבים הן על הגבול בין דומם לבין הנפש; היא מנסה לבחון מדוע האדם חושב על דרכי פעולה של מכונה במונחים פסיכולוגיים, ומה משמעות הדבר עבור החברה.
ספרה "Life on the screen", שיצא ב-1995, דן ב"זהות" ברשת. טרקל גילתה במחקרה כי למרות מיעוט הזהויות הבדויות ברשת, רוב המשתמשים מציגים מעין זהות מזוקקת, המדגישה פן חיובי יותר שלהם. נוצר קושי כשילדים קטנים מציגים את עצמם כמבוגרים, או מבוגרים כילדים, דבר המוביל למצב בעייתי של יחסים של אנשים מבוגרים עם ילדים שמתחזים למבוגרים וההפך. נושא נוסף בו דנה טרקל בספרה זה הוא הגישה של נשים אל הטכנולוגיה, שהיא אינה ליניארית. מחברת כינתה אותה "שליטה רכה" לעומת "שליטה קשה" של חשיבה ליניארית ומופשטת על מחשבים. 
בספרה "Alone Together: Why We Expect More from Technology and Less from Each Other", שיצא בינואר 2011, מתבססת טרקל על 15 שנות מחקר ומאות ראיונות, במטרה לבדוק את השפעת הטכנולוגיה על הזהות האישית ועל היחסים של הפרט עם הסובבים אותו. הספר מציג את הפרדוקסליות של ניתוק האדם לנוכח הרחבת קשרים וירטואליים על ידי שימוש באמצעים כמו טלפונים חכמים או רשתות חברתיות מקוונות. לטענתה רגשי האינטימיות והקרבה משתנים, והולכים ונעלמים מהחברה האנושית.
נושא נוסף אליו היא מתייחסת בספרה הוא היחסים המתפתחים בין בני אדם לרובוטים או לתוכנות מחשב, כאשר במקרים רבים בני האדם שוכחים שבן זוג לשיחה מעין זה לא יכול להוות תחליף לאדם, כיוון שהוא מבוסס על בינה מלאכותית ואינו מסוגל לחוש הזדהות או אמפתיה אמיתיים וכנים.
M-66 (מרגמה)

המרגמה בצה"ל

ה-M-66 פותחה על ידי סולתם כמענה לחוסר היכולת של צה"ל להצטייד בנשק ארטילרי מודרני. במלחמת ששת הימים היה מצויד רק גדוד אחד ב-M-66, אשר פעל בחזית סיני כנגד הצבא המצרי. הגרסה הנגררת יצאה משירות ב-1974.
בנוסף לגרסה הנגררת, הורכבה המרגמה על גבי תובת טנק שרמן ושירתה בצה"ל בשם מכמ"ת 160 מ"מ. מרכב הטנק עבר שינוי על מנת לעמוד בהדף הירי מהמרגמה. גדודי המכמ"ת שירתו בצה"ל משנת 1968 והשתתפו במלחמת ההתשה, במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת שלום הגליל. הגרסה המתנייעת יצאה משירות ב-1985.
בנוסף לצה"ל הייתה המרגמה בשימוש צבאותיהן של אקוודור, דרום אפריקה, הונדורס וסינגפור.
קול ראשון

עלילה

קובי, או בשמו הרשמי יעקב, הוא אחיו הגדול של הילד (גיבור הסיפור, המספר אותו בגוף ראשון), ומבוגר ממנו במספר שנים. קובי מוזכר לכל אורך הסיפור כחסר נימוסים. סביבתו של קובי היא בדרך כלל ביתו. בחדרו הוא מנהל טלפונים, על פי עדויות הילד, בנושאים שונים, גולש באינטרנט לאתרי חב"ד, המשיח, שופר און ליין, סדנת אור ועוד. לקובי לא הייתה סבלנות אל אחיו. ביחס להורים, קובי תכופות רב איתם. היחסים ביניהם מתוחים ולא תמיד נעימים.
הילד גילה לאחר שקובי נעלם מהבית והשאיר אחריו פתק קצר, כיצד להיכנס לאתרים שהוא גולש בהם, וגילה שאחיו נכנס לאתרי חב"ד ומתעניין במסורת היהודית. זו הייתה תחילת הדרך שבה קובי שינה את התנהגותו לגמרי.
חתימת למפורט

בקריפטוגרפיה, חתימת למפורט או חתימה דיגיטלית חד-פעמית של למפורט היא שיטה שהומצאה ב-1979 על ידי לזלי למפורט, המאפשרת לרתום כל פונקציה חד-כיוונית, בדרך כלל פונקציית גיבוב, לצורך חתימה דיגיטלית. יתרונותיה הם: פשטות, יעילות, אפשר להסתמך על אלגוריתמים קיימים ואין צורך לפתח חדשים, ביטחון השיטה כביטחון פונקציית הגיבוב שבבסיסה והיא נפרדת ממנה כך שניתן להחליף את פונקציית הגיבוב באחרת במידת הצורך. חסרונותיה הן כפי שמעיד שמה, ניתן לחתום עם מפתח פרטי יחיד אך ורק על מסמך אחד וכן החתימה יוצאת גדולה יחסית.

מוטיבציה

לאור פוטנציאל ההתפתחות של המחשבים הקוונטיים, ביטחון שיטות החתימה הדיגיטלית הנמצאות בשימוש מעשי כיום; RSA ו-DSA נמצא בסכנה מוחשית. כאשר מחשב קוונטי סקילאבילי יופיע הם יצאו מכלל שימוש. זאת משום שהבעיות המתמטיות שעליהן ביטחונם מבוסס, שהן פירוק לגורמים ולוגריתם דיסקרטי, ניתנות לפתרון יעיל עם מחשב קוונטי. הדעה הרווחת, אם כי זה לא הוכח, שפונקציות גיבוב תמשכנה להיות בטוחות גם בעידן הפוסט-קוונטי. אם כי יידרשו מספר התאמות לאור העובדה שאלגוריתם גרובר מציע שיפור בפקטור ריבועי לבעיית חיפוש לא ממויין שיש לה השפעה על פונקציות חד-כיווניות באופן כללי.
אף על פי ששיטת למפורט הוותיקה אינה פרקטית, חשיבותה התאורטית נותרה בעינה. ב-1979 פיתח רלף מרקל טכניקה לייעול החתימה החד-פעמית של למפורט באמצעות עץ גיבוב, כך שאימות חתימה על מסמכים מרובים נעשה עם מפתח ציבורי יחיד שהוא שורש העץ. שיטת מרקל עם חתימת וינטרניץ (להלן) מהווה שיפור משמעותי. במרוצת הזמן פותחו טכניקות לשיפור עץ מרקל כמו "עץ חיפוש פרקטלי" ועוד. שילוב כמה טכניקות מתקדמות יחד מניב אלגוריתמים יעילים למדי כמו SPHINCS, המהווים חלופה ראויה לאלגוריתמים הקיימים ומציעים ביטחון ברמה גבוהה גם מפני איום קריפטואנליזה קוונטית.
תוכנית מוריסון גריידי

תוכנית מוריסון-גריידי (באנגלית: Morrison Grady Plan) הייתה תוכנית שהוצגה על ידי סגן ראש הממשלה הבריטי הרברט מוריסון, לוועדת הקבינט האמריקאית לענייני ארץ ישראל, בראשות השגריר האמריקאי הנרי גריידי, שהגיעה ללונדון למשא ומתן בעניין המצב בארץ ישראל ובקשתו של הנשיא הארי טרומן להעלאת 100,000 יהודים. גריידי וועדתו הביעו הסכמה לתוכנית, ועל כן היא קיבלה את הכינוי תוכנית מוריסון-גריידי.

רקע להקמת הוועדה

לאחר מסקנות הוועדה האנגלו-אמריקאית בשיתוף שתי הממשלות, ממשלת בריטניה וממשלת ארצות הברית, ממשלת בריטניה חיפשה דרך להתחמק מקיום המלצות הוועדה, בין היתר, בשל מצבה הכלכלי הרעוע שלאחר מלחמת העולם השנייה. ראש הממשלה אטלי הכריז שבריטניה מבקשת מארצות הברית להציג תוכנית למימון המלצות הוועדה, והודיע שבריטניה תהיה מוכנה לקיים את המלצות הוועדה בתנאי שהיישוב היהודי יתפרק מנשקו ויפרק את הארגונים המחתרתיים שבו - תנאים שהיישוב היהודי לא היה מוכן או יכול לקבל על עצמו.
למרות זאת, ממשלת בריטניה הבינה שהמצב לא יכול להישאר על כנו. ועל רקע זה מונתה וועדת מומחים לבחינת הדרכים ליישום מסקנות הוועדה האנגלו-אמריקאית.
ביולי 1946 הגיעה ללונדון ועדת הקאבינט של ארצות הברית, בראשות הנרי גריידי, לה הוצגה תוכנית מוריסון, שזכתה לברכתה.

התגובות לתוכנית

התוכנית שהותוותה על ידי ועדת מוריסון-גריידי דחתה על הסף את מסקנות קודמתה ושללה למעשה את החזון הציוני. גם המנהיגות הערבית וגם הסוכנות היהודית דחו את ההצעה.
התוכנית עוררה התנגדות חריפה באנגליה. בדיון בבית הנבחרים, נשא וינסטון צ'רצ'יל נאום חריף נגדה.
נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, הקים בוושינגטון ועדה בת שלושה חברים (תת-שר החוץ דין אצ'יסון, שר האוצר ג'ון ו. סניידר ושר ההגנה רוברט פ. פטרסון), שתפקידה היה לגבש מדיניות אמריקנית בשאלת ארץ ישראל. נחום גולדמן הצליח לשכנע את חברי הוועדה לקבל את תוכנית החלוקה שלו שהתקבלה בהנהלה הציונית. ב-12 באוגוסט 1946 כתב טרומן לאטלי: "לאחר עיון נוסף בהמלצות של הקבוצה האמריקנית־בריטית (קבוצת מוריסון גריידי) ואחרי דיון מפורט עם חברי הקבינט שלו ויועציו הגיע באי־רצון למסקנה, שאינו יכול לתמוך בתוכנית בצורתה הנוכחית – כתוכנית אנגלו־אמריקנית". כעבור חודשיים, בערב יום הכיפורים, הודיע טרומן פומבית כי הוא תומך בתוכנית החלוקה של הסוכנות היהודית. טרומן הודיע שארצות הברית תומכת בדרישת הסוכנות הציונית לעלות 100 אלף יהודים לארץ ישראל לאלתר, ובהקמת מדינה יהודית על פני חלק משטחי ארץ ישראל המערבית. כמו כן, בסופו של דבר התוכנית לא יושמה ובריטניה העבירה את שאלת ארץ-ישראל לידי האו"ם, שהקים את ועדת אונסקו"פ.