google/wiki40b huggingface dataset:
טריקסי שובה

ביוגרפיה

שובה נולדה בווינה. היא החלה להתאמן בהחלקה על הקרח ביותה בת 4 בהדרכתו של הלמוט סיבט במשך 7 שנים ועל ידי ליאופולד לינהרט. לאחר שאביה נפטר בהיותה בת 13. היא התחילה לעבוד בעסק המשפחתי ולמדה הנהלת חשבונות בשעות אחר הצהרים והתאמנה בבקרים.

אלופת אוסטריה

בשנת 1967 בהיותה בת 16 זכתה שובה לראשונה בקריירה שלה במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים. בהמשך הקריירה היא זכתה בעוד 5 תוארי אליפות אוסטריה.

1968

באולימפיאדת גרנובל (1968) סיימה שובה במקום חמישי בהחלקה אמנותית על קרח לנשים

אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ בתחילת פברואר 1971 זכתה שובה במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים לפני ז'וז'ה אלמשי מהונגריה וריטה טרפנס מאיטליה.

אלופת עולם

שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בליון, צרפת בסוף פברואר היא זכתה במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים, לפני ג'ולי לין הולמס מארצות הברית וקרן מגנוסן מקנדה.

1972

באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בגטבורג, שוודיה בינואר 1972 זכתה שובה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהחלקה על קרח לנשים, לפני ריטה טרפנס וסוניה מורגנשטרן ממזרח גרמניה ובכך הגנה על תוארה.

אלופה אולימפית

חודש לאחר מכן, באולימפיאדת סאפורו (1972) זכתה שובה במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים, לפני קרן מגנוסן מקנדה וג'נט לין מארצות הברית. הייתה זו מדליית הזהב הראשונה של אוסטריה בתחרות זו, 48 שנים לאחר הזכייה ההיסטורית של הרמה סאבו באולימפיאדת החורף הראשונה (שאמוני 1924). חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בקלגרי, קנדה במרץ היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים, לפני קרן מגנוסן וג'נט לין ובכך הגנה על תוארה.
תעופת האדם

דדאלוס ואיקארוס

במיתולוגיה היוונית מסופר שדדאלוס הוזמן על ידי מינוס, מלך האי כרתים, לבנות לו לבירינת (בו שוכן המינוטאור נגדו נלחם תזאוס). מינוס החליט לכלוא את דדאלוס ובנו איקרוס במגדל, כדי שלא יגלו את סודו. כדי לברוח, אסף דדאלוס נוצות מציפורים וחיברן בשעווה לכדי שני זוגות כנפיים עם רתמה. דדאלוס ואיקרוס עטו על גופם את הכנפים פרי המצאתו של דדאלוס וכך הצליחו להמלט מכרתים.
לפני שנמלטו דדאלוס ואיקרוס מהאי, הזהיר דדאלוס את בנו שלא יעוף גבוה מדי, כדי שהשמש לא תמיס את השעווה. אולם איקרוס שהיה צעיר ופזיז התלהב מכך שהוא יכול לעוף והמריא גבוה מדי. השמש המיסה את השעווה שחיברה את הכנפיים לגופו, והוא נפל ונהרג.

ספרות

פיטר פן היא דמות מפורסמת של ילד בעל יכולת תעופה עצמית. לפני הגעתם לארץ לעולם לא, פיטר פן מלמד את ונדי, מייקל וג'ון לעוף על ידי אבקת הקסמים של הפיה טינקר בל, וכך הם עפים לארץ לעולם לא.

תרבות פופולרית

דמות שידועה ביכולת התעופה שלה ומופיעה בספרי קומיקס ובקולנוע היא דמותו של סופרמן של DC קומיקס. סופרמן אינו בדיוק אדם (הוא נולד בכוכב קריפטון), אך דמותו דמות אדם, והוא מצויד ביכולת לעוף במהירות גבוהה. דמות קומיקס נוספת היא איירון מן, המופיעה בספרי הקומיקס ובסרטי הקולנוע של מארוול קומיקס. זהו אדם ככל האדם, שהרכיב חליפה בעלת טכנולוגיה משוכללת, המאפשרת לו לעוף ולהילחם.

פרס קרמר

פרס קרמר הוא שמם של שני פרסים שעל הענקתם הודיע התעשיין הנרי קרמר בשנת 1959, לחלוצים בתחום התעופה בכוח שרירי האדם. הפרס הראשון, בסך 50,000 ליש"ט ניתן בשנת 1977 לפול מקקרידי, מתכננו של המטוס גוסאמר קונדור המונע על ידי אדם, שטס מסלול בצורת הספרה 8 בין שני מציינים המרוחקים חצי מייל זה מזה.
הפרס השני, בסך 100,000 ליש"ט ניתן אף הוא לפול מקקרידי (בשנת 1979), לאחר שמטוסו הצליח לטוס מאנגליה לצרפת.
יהודית ארנון

ביוגרפיה

יהודית ארנון נולדה כיהודית שישָה-הלוי ב-1926 בקומרנו  שבצ'כוסלובקיה במשפחה יהודית אורתודוקסית, הצעירה משלושת ילדיהם של אליזבת (בטי) לבית הופמן, ילידת שרוואר (Sárvár) שבהונגריה, ואליעזר שישה-הלוי, בעל חנות אופניים.
בזמן השואה, בהיותה בת 18, גורשה למחנה ההשמדה אושוויץ. הוריה נרצחו בתאי הגזים וארנון נשלחה לעבודות כפייה באושוויץ, ולאחר מכן במחנה פלאשוב. לאחר צירופה אל צעדת מוות היא הובלה אל מחנה פרידנברג בצ'כוסלובקיה, ממנו שוחררה על ידי הצבא האדום. לאחר מכן עברה להתגורר בבודפשט והחלה לפעול בתנועת "השומר הצעיר". ביוני 1946 נישאה לידידיה (ידי) אהרנפלד (יליד בודפשט 1922; בהמשך עִברת את שמו לארנון), שאותו הכירה בקן התנועה. על השניים הוטל מטעם התנועה הטיפול במאה ילדים ניצולי השואה באיטליה, ואיתם עלו בני הזוג לישראל ב-1948. עם עלייתם הצטרפו לקיבוץ געתון וגידלו שלוש בנות: רותי (נולדה ב-1949), רונית (1954) ואפרת (1961).
בארץ החלה ארנון לעסוק במחול. במהלך שהותה באושוויץ רקדה בפני אסירות המחנה, תוך סירובה לרקוד בפני שומרי המחנה וענישתה בשל כך. בשנת 1956 ייסדה סטודיו למחול בגעתון, אשר היווה עבורה יחד עם להקת הגליל המערבי את הבסיס להקמת להקת המחול הקיבוצית ב-1970. ארנון שימשה מנהלת אמנותית של הלהקה עד ל-1996. בית הספר למחול (1965) וסדנת המחול (1977) שייסדה, הוציאו רקדנים וכוריאוגרפים רבים אל להקות הארץ והעולם.
בשנת תשנ"ה-1995 נמנתה עם מדליקי המשואות בטקס הדלקת שש המשואות במסגרת יום הזיכרון לשואה ולגבורה ב"יד ושם".
בשנת 1997 זכתה בפרס החברה הבינלאומית לאמנויות הבמה ISPA.
בשנת 1998 הוענק לה פרס ישראל למחול.
בשנת 2008 השתתפה יהודית ארנון בתערוכת "בחרנו בחיים" במוזיאון יד ושם לציון תרומתם של ניצולי השואה למדינת ישראל.
בשנותיה האחרונות נמנתה עם יוזמי הפרויקט "כפר המחול" בקיבוץ געתון.
ארנון נפטרה באוגוסט 2013, בגיל 87 והובאה למנוחות בבית הקברות בקיבוץ געתון. במותה הותירה בעל, שלוש בנות, נכדים ונינים.
רפרטואר

רֶפֶּרְטוּאָר (באנגלית: Repertoire) הוא מונח המתייחס לרשימה או קבוצה של דרמות, אופרות, יצירות מוזיקליות או תפקידים שחברה או אדם ערוכים לבצע מיד. המונח נמצא בשימוש נרחב על ידי מוזיקאים במשמעות של רפרטואר מוזיקלי.

היסטוריה

השימוש הידוע הראשון של המילה "רפרטואר" נעשה בשנת 1847. מקור המילה רפרטואר, הוא שאילה מהמילה הצרפתית, "Répertoire", ועם משמעות דומה בתחום האמנות, המבוססת על המילה "Repertorium" (בתרגום לעברית: מסמך) מהלטינית המאוחרת.

הגדרה בשיטות השונות

במובן המופשט כולל רפרטואר את כל השיטות, הידע או המיומנויות, שזמינים לאדם או מוסד בהקשר מסוים באופן מיידי.
לזמרי אופרה קיים רפרטואר אישי, בהתאם למאפיינים המוזיקליים שלהם ולתקופה היסטורית מסוימת. מספר אמנים, ביניהם מריה קאלאס ואמנים נוספים, אף זכו לתהילה על סמך הרפרטואר העשיר והמגוון שלהם שכלל תפקידים רבים ואופרות רבות מתקופות שונות.
בתחום המוזיקה והתיאטרון, הרפרטואר הוא אוסף של יצירות המוצגות באופן קבוע בבתי הקולנוע ואולמות קונצרטים והוא נקבע אף חודשים רבים מראש.
המושג רפרטואר משמש בהרחבה כהתייחסות לכל היצירות הצפויות בהכשרה למוזיקה קלאסית, באופן זה מתייחסים לרפרטואר תזמורת, פסנתר או מקהלה.
אופידיופוביה

אופידיופוביה או אופיופוביה היא סוג של פוביה ספציפית, פחד חריג מנחשים.
פחד מנחשים מכונה לפעמים במונח הכללי יותר הרפטופוביה, שפירושו הפחד מזוחלים או דו-חיים.
המונח מגיע מהמילים היווניות "ophis" (בכתב יווני: ὄφις) שפירושה נחשים ו-"phobia" (בכתב יווני: φοβία) שפירושו פחד.
חשוב להבדיל בין אנשים שאינם אוהבים נחשים לבין אנשים שפוחדים מהם בגלל הארס שלהם או מהסכנה הכרוכה במפגש איתם. אופידיופוב אינו רק פוחד מהם ממפגש עם נחשים אלא חרד מהמחשבה עליהם או אפילו מלראות אותם בטלוויזיה או בתמונות.
כשליש מבני האדם אופידיופוביים, מה שהופך את פוביה זו לפוביה הידועה הנפוצה ביותר.
מחקרים שנערכו לאחרונה העלו את התאוריה שלבני אדם יש כנראה תגובה מולדת לנחשים, שהייתה חיונית להישרדות המין האנושי מכיוון שאפשרה לבני האדם לזהות איומים כגון אלה מיד.

הופעות בתרבות

אופידיופוביה היא מאפיין ידוע של אינדיאנה ג'ונס.
על הקצה

תקציר העלילה

הסרט מספר על שתי נשים צעירות, בדיה ואימאן, אשר חיות בקרב המוני העובדים שמאכלסים את העיר טנג'יר. ביום הן עובדות בבית חרושת לקילוף שרימפס, ובלילה מסתובבות בין בתי מלון בטיילת, עוסקות בזנות וממשכנות חפצים הקטנים שהן מצליחות לגנוב מן הלקוחות. חלומן הוא לעבור ל״אזור החופשי״ של העיר, תחום אירופאי מסוגר, שמור ועשיר יותר, ולמצוא עבודה ראויה יותר במפעל טקסטיל, תמורת משכורת חודשית ולא בקבלנות. לילה אחד הן פוגשות שתי נערות יפות בנות גילן שעובדות ב'אזור החופשי', המייצג עבור בדיה את החופש והחיים הטובים. יחד הן מתחילות לתכנן מזימות מסדר גודל גדול הרבה יותר מהגניבות הקטנות אליהן הורגלו, אך תוכניותיהן משתבשות והן שבות ומוצאות את עצמן במצב בו היו בתחילת הסרט.
אסתטיקה יפנית

המחקר המודרני של האסתטיקה היפנית במערב החל רק לפני 200 שנים. האסתטיקה היפנית היא אוסף של אידיאלים עתיקים הכוללים את ה וואבי-סאבי (היופי הטבעי שבחלודה וההזדקנות) והיוגאן (חסד ודקות עמוקים). האידיאלים האלו, ועוד אחרים, תומכים ברוב המוסכמות של החברה והתרבות היפנית על מה שנחשב לטעם טוב או יפה. לכן, למרות שהאסתטיקה היפנית נתפסת כפילוסופיה בעולם המערבי, המושג של אסתטיקה ביפן נחשב כחלק מהותי מחיי היום יום. האסתטיקה היפנית כעת מכילה בתוכה מגוון רב של אידיאלים, חלקם מסורתיים בעוד אחרים מודרניים ולעיתים מגיעים גם מתרבויות אחרות.

אנסו

אנסו (ביפנית: 円相 באנגלית: Ensō ) היא מילה יפנית אשר משמעותה "מעגל". היא מייצגת את המוחלט, ההארה, כוח, אלגנטיות, היקום והריק; לעיתים יהיה ניתן להשתמש בו גם כדי לייצג את האסתטיקה היפנית בעצמה. נזירי זן - בודהיזם לעיתים יאמינו כי "האופי של האומן נחשף לחלוטין כאשר היא או הוא מציירים את האנסו. רק אדם שהוא מושלם רוחנית ושכלית יכול לצייר אנסו אמיתי. אמנים מסוימים יתרגלו ציור אנסו על בסיס יומי, כתרגול רוחני".

אסתטיקה והזהות התרבותית של יפן

בגלל הטבע שלה, לאסתטיקה היפנית יש רלוונטיות יותר גדולה מאשר יש לאסתטיקה לרוב במערב. בספרה המהפכני, אייקו איקגאמי (Eiko Ikegami) מגלה היסטוריה מורכבת של חיי חברה אשר בהם אידיאלים אסתטיים נהפכים משמעותיים לזהות התרבותית של יפן. היא מראה כיצד רשתות תקשורת באומנות הייצוגית, טקס התה ושירה עצבו מנהגים תרבותיים ומנהגים פוליטיים. היא מראה כי מה אשר המערב לרוב מפולג, פוליטיקה ואומנות, ביפן היה מאוחד. לאחר ההיכרות של יפן עם האומות המערביות, האידיאלים היפנים של אסתטיקה נבחנו, בידי יפנים ולא יפנים כאחד, תחת תפיסת העולם המערבית ונמצאו כמשקפים את המסורת היהודית-נוצרית והפילוסופיה המערבית.
יסעור הפיה

מאפיינים

אורכו של היסעור 40-51 ס"מ ומוטת כנפיו 94-110 ס"מ. הוא בעל כסות נוצות חומה כהה והוא בעל כנפיים ארוכות המותאמות לדאייה ולבנות מלמטה, מקור ארוך ושחור בעל בליטה מעליה ורגליים עם קרומי שחייה בצבע ורדרד. הראש כהה יותר משאר הגוף.
היסעורים מעופפים בלהקות בין האוקיינוסים השונים, בעיקר בחצי הכדור הדרומי, סביב דרום האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט. היסעורים מקננים על איים נידחים כמו סביב ניו זילנד והאיים הקרובים להם, איי פוקלנד, ארץ האש, איי אוקלנד והאי נורפוק. הם מקננים במושבות צפופות יחדיו ומטילים ביצים בין ענפי עצים שבאיים. לעיתים הם מקננים גם ליד אלבטרוסים ופינגוויניים. היסעורים מקננים במחילות מוגנות אך כשהם יוצאים הם נטרפים על ידי שחפים וחמסנים.
הם דגים בים דגים ודיונונים ויכולים לצלול לעומק 68 מ' מתחת הגלים עם כנפיהם.
טוסנו

היסטוריה

היישוב טוסנו אוזכר לראשונה בשנת 1500 והיה חלק מוודסקאיה פיאטינה באדמות נובגורוד. בשנת 1708 היישוב נכלל במחוז אינגרמנלנד (שבשנת 1710 הייתה לפלך סנקט פטרבורג).
במהלך המאות ה-18 וה-19 היישוב התפתח מאוד בשל מיקומו הגאוגרפי על הדרך שבין מוסקבה לסנקט פטרבורג. משנת 1774 היוותה תחנת מעבר. בשנת 1849 נפתחה תחנת הרכבת טוסנו, שחיברה בין סנקט פטרבורג ליישוב צ'ודובו.
בשנת 1913 המחוז שינה שמו לפטרוגרד וב-1924 הפך למחוז לנינגרד.
ב-1 באוגוסט 1927 הוקם מחוז קולפינו וטוסנו הייתה לחלק ממנו. ב-1930 קולפינו פורק וטוסנו הפכה למרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז טוסנו שאך הוקם. ב-1935 הוענק לעיר מעמד של יישוב אורבני.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, מה-28 באוגוסט 1941 ועד ה-26 בינואר 1944 הייתה כבושה בידי כוחות הורמאכט של גרמניה הנאצית ונהרסה כמעט כליל, אוכלוסייתה גורשה למדינות הבלטיות. לאחר המלחמה העיר שוקמה.
ב-1962 הוקמה תחנת רדיו וב-1 בפברואר 1963 נשיאות הסובייט העליון אישרה את הפיכת טוסנו לעיר.

תעשייה

בעיר מפעלי תעשייה רבים בתחום הבנייה ובה גם מפעל גדול של חברת קטרפילר.

תחבורה

טוסנו ניצבת על אם הדרך בין מוסקבה וסנקט פטרבורג ובה עוברות מסילות הברזל של רכבת מוסקבה-סנקט פטרבורג והכביש הפדרלי M10 המקשר בין הערים.
מזרחית לעיר ישנה תחנת רכבת שהוקמה בשנת 1851 ומקשרת מאז את טוסנו עם סנקט פטרבורג והעיר גטצ'ינה.

ספורט ותרבות

מועדון הספורט המפורסם והמצליח ביותר הוא מועדון הכדורגל טוסנו שהוקם בשנת 2013 וזכה בגביע הרוסי במאי 2018.
בעיר ישנם מונומנטים ואנדרטאות לזכר מלחמת העולם השנייה. בעיר שוכן גם מוזיאון טוסנו להיסטוריה מקומית והוא המוזיאון הממלכתי היחיד בטוסנו וסביבתה.
בקרב ילידי העיר ידועים ההיסטוריון הרוסי פאבל אלנדסקי (1844 - 1883) והכדורסלנית מריה סטפאנובה שגדלה בעיר.
מנחם מנדל הגר (וישווה)

קורותיו

בכור בניו של האדמו"ר רבי ישראל הגר מויז'ניץ. נולד בכפר בעדעווייעלא במרמורש שבטרנסילבניה, שם כיהן אביו כרב. נקרא על שם אבי סבו רבי מנחם מנדל הגר, ה"צמח צדיק". הוא גדל בבית אביו שהתיישב בויז'ניץ. נסמך להוראה על ידי רבי שלום מרדכי שבדרון ורבי בנימין אריה וייס מצ'רנוביץ'. ידידו הקרוב אז היה הרב דוד פלדמן, שסיפר, שבמשך השבוע היה הרב הגר חולץ נעליו רק לפני טבילה במקווה, כיון שלא ישן במיטה ורק למד תורה.
בשנת ה'תרס"ב (1902) נישא לבת דודו הרב מרדכי חודרוב (היה נשוי לאחות אביו). לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבת "בית ישראל" שהקים אביו בויז'ניץ, בהמשך כיהן כראש הישיבה. בשנת ה'תרס"ח (1908) התמנה לרבה של ויז'ניץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף לאביו ולשאר בני משפחתו שעברו להתגורר בגרויסוורדיין (אוראדיה) בטרנסילבניה. ישיבת "בית ישראל" נסגרה, ולימים הוקמה מחדש במקום, ואחר כך בישראל, על ידי אחיו הרב אליעזר הגר (נקראת כיום "ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר").
בשנת ה'תרפ"א (1921) התמנה כרב בעיירה וישווה שבמחוז מרמורש שבטרנסילבניה, ועמד בראש הישיבה שהתקיימה במקום. ישיבה זו הייתה הגדולה בכל רומניה באותה תקופה, ובשיאה מנתה כ-400 תלמידים. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרצ"ו (1936), החל נוהג באדמורו"ת וכונה האדמו"ר מוישאווא. גם לאחר ששימש כאדמו"ר המשיך לעמוד בראשות הישיבה ולמסור בה שיעורים. כן היה פעיל מאוד בחיזוק הדת בכל חבל מרמרוש.
בשנת ה'תש"א חלה, בחודש טבת הוא נלקח לרופאים בקלויזנבורג, שם נותח, אך נפטר במוצאי שבת, אור לי"ג בטבת לפנות בוקר. עצמותיו הועלו לקבורה לארץ ישראל והוא נקבר באוהל אדמו"רי ויז'ניץ, בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.

בניו

את מקומו מילא בנו רבי ברוך הגר (נולד בכ"ט באדר ה'תרס"ח, 1908), חתנו של רבי צבי הירש ממישלניץ. הוא נאסר על ידי ההונגרים ונשלח לבודפשט, משם ניסה לברוח לרומניה, אך נתפס ונשלח לאושוויץ, שם נספה בי"ג בשבט ה'תש"ה (ינואר 1945).
בן נוסף, רבי חיים יהודה מאיר הגר, עלה לישראל וכיהן באדמו"רות ווישווא בתל אביב. נפטר בי"א באייר ה'תשכ"ט (אפריל 1969).

החסידות כיום

בנו של רבי ברוך, רבי נפתלי צבי הגר, שימש אף הוא כאדמו"ר. הוא פעל להקמת בתי כנסת ובתי מדרש על שם אבותיו, ועסק בהדפסת ספריהם. נפטר בכ"ד בטבת ה'תש"ס (ינואר 2000).
בי"ט באייר ה'תשמ"ד (21 במאי 1984) הקימו צאצאי הרב הגר את: "אגודת בית מדרש גבוה לתורה תפארת מנחם ואהל מאיר וישווא - ויז'ניץ". העמותה ייסדה ברחוב רש"י 30 בבני ברק, בית כנסת לחסידי ווישווא, ובתקופה שרבי ישראל הגר (לימים האדמו"ר מויז'ניץ) התגורר מחוץ לקריית ויז'ניץ, עקב הרחקתו מהחסידות, הוא קבע בו את מקום תפילתו.
סמוך למותו של רבי נפתלי צבי, בשנת ה'תש"ס, הקימו שרידי חסידי ווישווא את מרכז החסידות מחדש ברחוב מינץ שבשכונת רמות ד' בירושלים, ומינו לאדמו"ר את רבי ברוך הגר, נינו של רבי מנחם מנדל. בית המדרש מכונה "ישועות ישראל", פועל בו כולל אברכים, מכון להוצאת כתבי החסידות, וכן יוצא  לאור עלון שבועי "תפארת ווישווא".
שני אחיו של רבי ברוך מכהנים אף הם באדמו"רות בארצות הברית, רבי מנחם מנדל הגר במונסי, ובית מדרשו נקרא "שארית מנחם ווישווא", ורבי יצחק הגר בבורו פארק.
אמריקאים מלטזים

היסטוריה

המהגרים הראשונים ממלטה לארצות הברית הגיעו באמצע המאה ה-18 לעיר ניו אורלינס, שבלואיזיאנה הצרפתית. אמריקנים רבים הניחו שמלטה היא חלק מאיטליה. במקרים מסוימים המשפט "נולד במלטה, איטליה" נחקק על מצבות של מלטזים בעקבות הבלבול.
בתקופה זו ובמאה התשע-עשרה היו המלטזים שהיגרו לארצות-הברית עדיין נדירים. למעשה, בשנות השישים של המאה ה-19, רק בין 5 ל-10 מלטזים היגרו לארצות הברית מדי שנה. רובם היו פועלים חקלאיים, ובמקרה של ניו אורלינס, גננים בשוק וסוחרי ירקות.

המאה ה-20

לאחר מלחמת העולם הראשונה, ברבעון הראשון של 1920 היגרו לארצות הברית יותר מ-1,300 מלטזים. מקומות העבודה בתעשיית הרכב אשר בדטרויט, מישיגן, משכו את חלקם הגדול ביותר של מהגרים.
אחוז ניכר מהמהגרים המלטזים הראשונים התכוון להישאר רק באופן זמני לעבודה, אך רבים התיישבו בארצות הברית לצמיתות. בנוסף לדטרויט, ערים תעשייתיות אחרות כגון ניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו, קליפורניה, משכו את המהגרים המלטזים.
לאחר מלחמת העולם השנייה התחייבה הממשלת המלטזית לשלם את עלויות המעבר למלטזים שרצו להגר ולחיות לפחות שנתיים בחו"ל. תוכנית זו הובילה להגירה גוברת על ידי אנשי האי וגרמה לכ-8,000 מלטזים להגיע לארצות הברית בין השנים 1947 ו-1977 ממשלת מלטה קידמה הגירה מלטזית משום שמלטה הייתה מאוכלסת יתר על המידה.

דמוגרפיה

רוב המהגרים המלטזים הגיעו במחצית הראשונה של המאה העשרים, והתיישבו בערים כמו דטרויט, ניו יורק, סן פרנסיסקו, יוסטון ושיקגו. רוב האמריקאים ממוצא מלטזי מתגוררים כיום בחמש הערים הללו, ובמיוחד בדטרויט (כ-44,000 מלטזים) וניו יורק (יותר מ-20,000 מלטזים), שבסופו של דבר, רוב התושבים המלטזים מרוכזים בשכונת אסטוריה, שבקווינס.
קהילה מלטזית משגשגת ממוקמת בסאן פדרו ובלונג ביץ'.

גודל האוכלוסייה

סקר הקהילה האמריקאית 2010 העריך כי ישנם במדינה 35,103 אמריקאים ממוצא מלטזי. מבין אלה, ל-24,202, המוצא הראשון הוא מלטזי. הנתון כולל עולים מלטזים לארצות הברית, צאצאיהם אשר נולדו באמריקה, וכן עולים רבים ממדינות אחרות ממוצא מלטזי.

דת

כמו בארץ המוצא שלהם, האמריקאים המלטזים מציגים בעיקר את הקתוליות הרומית כדתם.
מחיר מטרה

מחיר מטרה היא תוכנית לדיור מוזל עליה הוחלט בממשלת ישראל בשנת 2014, במטרה להוזיל את מחירי הדיור ולהשיג "צדק בחברה"
כחלק מהמאמצים להוזיל את מחירי הדיור, שעלו בעשרות אחוזים בשנים שקדמו להחלטה, החליטה ממשלת ישראל להשיק את תוכנית מחיר מטרה, במסגרתה יוצעו דירות לזכאים בהנחה של 20% ממחיר השוק. במסגרת התוכנית שקודמה על ידי שר השיכון דאז אורי אריאל, המדינה תציע קרקעות לקבלנים שיבנו עליהן דירות, כאשר המדינה תקבע מראש את מחיר הדירות, והקבלנים שייבחרו יחויבו למכור 80% מהדירות לזכאים, בהנחה של 20% ממחיר השוק. אוכלוסיית הזכאים כוללת חסרי דירות - רווקים מעל גיל 35 או משפחות שלא החזיקו בבעלותם דירה במהלך 10 השנים האחרונות. בנוסף, כוללת אוכלוסיית הזכאים גם משפרי דיור - מי שהחזיקו בבעלותם יותר מדירה אחת במשך 10 השנים האחרונות. על אף התנגדות משרד האוצר לתוכנית, היא התקבלה ויצאה לפועל
על מנת לקבל את הזכות לרכוש דירה בפרויקט מחיר מטרה, על המועמדים להרשם להגרלה הנערכת על ידי משרד הבינוי והשיכון. על רוכשי הדירה יאסר למכור אותה במשך 5 שנים מרגע הכניסה לדירה.
בשנת 2015, החליט שר האוצר משה כחלון שכל שיווקי קרקעות המדינה ייערכו במסגרת תוכנית מחיר למשתכן, ובכך הופסק המשך שיווק הקרקעות במסגרת מחיר מטרה. עד להפסקתה, הוצעו במסגרת מחיר מטרה קרקעות לקבלנים במודיעין ובראש העין בלבד, שעבורן נכון לחודש ספטמבר 2017 נערכו הגרלות ל-952 דירות בראש העין ו-69 במודיעין, וטרם נערכו הגרלות ל-455 דירות במודיעין.
בנובמבר 2017 קיבלו הדיירים הראשונים במסגרת התוכנית את דירתם בראש העין.

ביקורת על התוכנית

על התוכנית נמתחה ביקורת קשה מפי כלכלנים, שמאים וקבלנים כי מדובר בתוכנית שתסב את התוצאה ההפוכה ממה שהיא מתיימרת להשיג. מנגנון ההגרלה שרירותי לפי קריטריונים, המגרילים לרוב זוכים בערים בהן הן אינם מעוניינים לגור, יצירת ריכוזיות, פגיעה בתחרות, יצירת עיוות בהיצע וביקוש, פגיעה בשוק השכירות, הן עיקר הביקורות על התוכנית.
בית באטורי

מקורות המשפחה ושל שמה

כמסופר בכרוניקה של שימון קזאי, בסביבות שנת 1040, תחת שלטון המלך פטר אורסיאולו, התיישבו בהונגריה שני אחים גרמנים גוט וקלד, והקימו משפחות שנקראו גוטקלד, לפי מיזוג שמותיהם. מוצאם היה, ככל הנראה ביישוב בשם "שטוף", ייתכן שטאופן אים ברייסגאו, בשוואביה או הוהנשטאופן, בוירטמברג.
בראש אילן היוחסין של המשפחה עמד בן לניקולאוס (מיקלוש) מבית גוטקלד (Guthkeled), בשם אנדראש, איש ראקאמז (Rakamazi), המכונה "הקרח". שמו צויין בשנת 1250 כבעל אחוזה כנסייתית (של מנזר או אבאציה) בשם שארוואר ברוזנות סאטמר. 
בשנת 1279, אחיו של אנדראש, האדוש, וכן בניו, גיירג' (מת ב-1307), בנדק (מת ב-1321) ובריציוס או בריקיוס, בהונגרית - ברצק (מת ב-1330), קיבלו ממלך הונגריה, לאסלו הרביעי הקומאני, שלוש אחוזות - ארם (כיום - ניראבראן), באטור (כיום -נירבאטור) וקיש באקה במחוז סאבולץ' כאות הוקרה על שרותיהם הצבאיים. 
באטור (שם היישוב בא מהמילה ההונגרית "באטור", כלומר "גבור") היה קודם אחוזה של ואידה, בן לאנגוש, שהיה נשוי לקרובת משפחה של אנדראש ונפטר ללא יורשים.
בשנת 1310 באטור הייתה לבעלות הבלעדית של ברצק, שהגיע להסכם חלוקת הנכסים עם אחיינו מיהאי ועם בן דודו, ויד. באותה תקופה אימץ ברצק את שם המשפחה באטורי, לפי אחוזתו המרכזית בבאטור.
בניו של ברצק, יאנוש הראשון ולקש, הקימו את ענפי המשפחה שנודעו בהיסטוריה כ"שומיו" ו"אצ'די".
בשנת 1325 אישר המלך קארוי רוברט את חזקת המשפחה באחוזות הנ"ל ואף הוסיף להן את היישוב אצ'ד.
ב-1330 זכו בניו של ברצק לסמכויות נרחבות כשופטים -אישפאנים במחוזות סבולץ' וסטמר.

כתיב השם באטורי בהונגרית

השם באטורי נכתב בהונגרית בשתי צורות: Báthory או Báthori. יש שנהגו לכתוב את שמות בני הענף שומיאי עם y בסוף המילה, בעוד שאת שמות בני הענפים באטורי המוקדם ואצ'די עם i בסוף המילה.

סמל המשפחה

שם היישוב באטור ("גבור") מתייחס לאגדה לפיה בסביבות שנת 900 על דרקון שהיה חי בביצות שמסביב לטירת אצ'ד (שלמעשה נבנה רק במאה ה-14) והיה מטיל אימה על הסביבה. גבור ירא שמיים בשם ויטוס נאבק בו בהכריע אותו בשלוש מכות כידון והסיר את הסכנה. כגמול למעשהו קיבל ויטוס את הטירה במתנה. המקום קיבל לזכר אותו גבור וגבורתו את השם "באטור", מילה המציינת גבורים בהונגרית והקיימת גם במונגולית ובשפות טורקיות. 
הסמל של משפחת באטורי, כפי שנודע משנת 1325, כשאומץ על ידי בניו של ברצק באטורי, מזכיר את האגדה הזאת של היישוב באטור: הוא מורכב משלוש שיני דרקון על רקע אדום, בתנוחה אופקית, ומסביבן דרקון הנושך את זנבו.
לסמל הייתה גרסה מסוגננת מאוחרת שבו מופיעות רק שלוש השיניים של הדרקון על רקע אדום (ראו סמלו של סטפאן באטורי, שליט טרנסילבניה ומלך פולין במאה ה-16).
AltaVista

AltaVista (אלטה ויסטה) היה מנוע חיפוש פופולרי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 שנרכש בהמשך על ידי חברת יאהו!. AltaVista היה בשיאו אחד ממנועי החיפוש הפופולריים ביותר באינטרנט, אך הפופולריות שלו ירדה לאחר שמנוע החיפוש גוגל הפך למנוע החיפוש הפופולרי ביותר. הוא הפסיק לפעול ב-2011.

היסטוריה

מנוע החיפוש AltaVista נוצר על ידי חוקרים במעבדות המחקר של חברת Digital Equipment Corporation בפאלו אלטו שבקליפורניה על ידי צוות מצומצם של מדענים שניסו לפתח שירות מהיר לחיפוש מידע ברשת על בסיס רעיון שהגה פול פלהרטי (נפטר ב-16 במאי 2006).
מנוע החיפוש הושק ב-15 בדצמבר 1995 בכתובת altavista.digital.com. השם "אלטה ויסטה" נבחר הן מפני שהחברה הייתה ממוקמת בפאלו אלטו והן משום שהמשמעות של השם היא "מבט מלמעלה" או "מבט גבוה", אשר ממחיש את המהירות היוצאת דופן של מנוע החיפוש. בעת ההשקה, השירות הכיל שתי תכונות חדשניות שלא היו קיימות אצל מנועי החיפוש האחרים באותה העת: מנוע החיפוש של AltaVista היה מהיר במיוחד, והתבסס על מידע שנאגר על ידי זחלן רשת אשר עבר על כמות רבה בהרבה של דפי אינטרנט מכפי שרבים האמינו שהייתה קיימת באותה העת ב-World Wide Web, וכמו כן מנוע החיפוש פעל על גבי חומרה מתקדמת ויעילה במיוחד.
סימן היכר בולט של AltaVista היה הממשק המינימליסטי של האתר לעומת מנועי החיפוש האחרים של אותה התקופה, תכונה אשר אבדה כאשר האתר הוסב בהמשך לפורטל. AltaVista היה למעשה מנוע החיפוש הרב לשוני הראשון באינטרנט. הוא היה גם מנוע החיפוש הגדול הראשון שתמך בשפות שאינן משתמשות באלפבית הלטיני, כגון יפנית וסינית. בהמשך שינתה AltaVista את האתר כך שהוא יציג פורטלים מקומיים עבור המשתמשים השונים ברחבי העולם (בדומה לאופן שבו מנוע החיפוש גוגל החל לפעול כמה שנים לאחר הקמתו). 
AltaVista זכתה להצלחה מיידית ועד מהרה הפך האתר פופולרי אף יותר ממנועי החיפוש המובילים באותה העת, Lycos ו-Excite - התנועה באתר גדלה בהתמדה מ-300,000 כניסות ביום הראשון למעל ל-80 מיליון כניסות כשנתיים לאחר מכן.
בהמשך החברה השיקה את השירות Babelfish אשר היה למעשה שירות תרגום מכונה הראשון באינטרנט שיכול היה לתרגם מילים, משפטים או אתרי אינטרנט שלמים בין השפות אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, פורטוגזית, איטלקית ורוסית. האתר Babelfish היה עדיין אחד הכלים הפופולריים לתרגום טקסט באינטרנט, גם לאחר סגירת AltaVista.
AltaVista היה מנוע החיפוש הראשון שאפשר לחפש משפטים באמצעות מירכאות. AltaVista דורג בתור מנוע החיפוש הגדול ביותר בשנים 1995, 1997 ו-1999. כאשר הופסקה פעילותו בשנת 2011, האינדקס שלו התבסס על מעל למיליארד כתובות אינטרנט. 
ב-1996 הפך AltaVista לספק בלעדי של תוצאות החיפוש של אתר Yahoo!. ב-1998 נמכרה החברה שפיתחה את האתר, DEC, ל-Compaq, ובשנת 1999 השיקה Compaq את AltaVista מחדש בתור פורטל אינטרנט ללא מנוע חיפוש. ביוני 1999 שילמה Compaq‏ 3.3 מיליון דולרים עבור שם הדומיין altavista.com. אף על פי כן היא המשיכה לאבד נתח שוק, במיוחד לגוגל. היא הונפקה לאחר מכן כחברה עצמאית. 
בפברואר 2003 נרכשה AltaVista על ידי חברת Overture Services. בשלב זה ננטש הניסיון הכושל להפוך את האתר לפורטל ואתר האינטרנט חזר שוב לספק את מנוע החיפוש. במרץ 2004 נרכשה חברת Overture Services בעצמה על ידי יאהו!.
במאי 2011 סגרה חברת יאהו! את פעילות האתר, אך הוא המשיך לפעול לזמן מה כשהחיפוש שלו התבסס לחלוטין על תוצאות מנוע החיפוש של יאהו!. אחר כך החלה הכתובת מפנה אל אתר יאהו!.
גרניקס (משחק)

גרניקס הוא משחק הרפתקה מ-1997 עבור מערכת ההפעלה Microsoft Windows. הוא פותח על ידי חברת מחשבת הישראלית, והופץ בארצות הברית על ידי Sir-Tech. זהו המשחק השני שפותח על ידי מחשבת גם להפצה לחו"ל אחרי שליט הממדים. המשחק הופץ תחת השם Granny בגרמניה, Dementia בשאר אירופה, ו-Armed and Delirious בארצות הברית.

עלילה

במהלך המשחק השחקן שולט בדמותה של הסבתא לבית קרוטוני. בתחילת המשחק בני המשפחה של הסבתא נשאבים לעולם אחר על ידי ארנב מרושע, כעונש על פגיעה בבעלי חיים. כאשר הסבתא יורדת במדרגות הבית היא מגלה שבני משפחתה נעלמו, יחד עם ספר המתכונים שלה. הסבתא יוצאת למסע בשישה עולמות כדי למצוא את ספר המתכונים שלה. עלילת המשחק וסביבות המשחק השונות מאופיינים בסגנון סוריאליסטי, עם הומור נונסנס המושפע ממונטי פייתון.

ביקורת

התלונות העיקריות נגד המשחק הן עקב רמת הקושי הגבוהה שלו. חידות רבות במשחק הן לא הגיונית בצורה שקשה מאוד להבין כיצד יש לפתור אותן. עולם המשחק הגדול והפתוח מקשה גם הוא על המשחק שכן קשה להבין כיצד יש להתקדם. בעיה נוספת עם העולם הפתוח היא החלפת הדיסקים התכופה הדרושה במעבר בין עולמות (המשחק פרוס על חמישה דיסקים).