google/wiki40b huggingface dataset:
יקותיאל יהודה טייטלבוים (ייטב לב)

תולדות חייו

נולד לרבי אלעזר ניסן טייטלבוים, אב"ד דרוהוביץ', בן רבי משה טייטלבוים מאוהלי, ה"ישמח משה". ונקרא על שם זקינו רבי יקותיאל יהודה - זלמן לייב סג"ל לנדא אב"ד דרוהוביטש, בגיל צעיר נשא לאשה את רחל, בתו של רבי משה דוד אשכנזי, אב"ד טולצ'ובה. בשנת ה'תקצ"ג, נתקבל לאב"ד סטרופקוב שבהונגריה ונשא במשרה עד שנת ה'תר"א. 
לאחר פטירת סבו ה"ישמח משה" בשנת ה'תר"א, סירב אביו להחליפו ויקותיאל יהודה נקרא למלא את מקומו באוהלי. הסיעה החסידית שם מנתה רק כמה עשרות משפחות מתוך יותר מאלף; בכתב המינוי שלו חויב להפסיק לחלק קמיעות, להתפלל רק בנוסח אשכנז בבית ובציבור, לא להאריך בדרשותיו ולא לקלל איש. הוא לא עמד בכך, ולבסוף קצו בו הפרנסים וגירשוהו מקץ כמה שנים של מריבות. מחליפו היה הרב ירמיה לעוו, מתנגד קנאי שרדף בעזוז את חסידי העיר. 
אחרי שסולק קיבל את רבנות גורליצה. בשנת ה'תרט"ז נבחר כאב"ד דרוהוביץ' תחת אביו, לאחר משא ומתן של קרוב לשנתיים. בשנת ה'תרי"ח הוזמן לשאת הספד בלווייתו של אחד מפרנסי סיגט, שמואל זיינוויל כהנא (חתן רבי יהודה כהנא הלר, מחבר "קונטרס הספקות"), ודבריו הותירו רושם עז. הוא נקרא לרבנות העיר, והחל למלא את תפקידו בי"ח בתמוז באותה שנה. חסידים רבים נסעו אליו, אם זאת נסע כחסיד לרבי חיים הלברשטאם מצאנז. 
בימי הקרע ביהדות הונגריה כשל בצירוף סיגט ללשכה האורתודוקסית החדשה בשל התנגדות בקהילה. היא נותרה במעמד סטטוס קוו, אף כי תושביה התנערו מכינוי זה, שהיה לגנאי בפי היראים.
עוד קודם הוציא את ספרו של סבו, "ישמח משה" על התורה. בהיותו בסיגט סידר את תשובות סבו על שולחן ערוך, בכותר "השיב משה". בהרבה מקומות הוסיף את תשובותיו שלו, תחת החתימה 'ודו"ק הייט"ב'. בין תלמידיו היו הרב שלמה יהודה טבק, והרב חיים אריה כהנא. התכתב עם רבי מנחם מנדל פנט מדעש. רבי אלי' הרשובסקי אב"ד דרוהוביץ' בעל "אזור אליהו", רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא, רבי אהרון הלברשטאם אב"ד צאנז, גיסו (אחי אשתו) רבי יואל אשכנזי אב"ד זלוטשוב מחבר ספר שו"ת מהר"י אשכנזי, רבי יוסף יואל דייטש אב"ד מונסטרישץ', רבי משה תאומים אב"ד הורודנקא מחבר ספר שו"ת דבר משה, רבי שרגא פייבל שרייאר אב"ד ברדשין מחבר ספר "גחלי הקדש", ורבי שמואל ארנפלד בעל "חתן סופר".
נפטר בשבת, ו' באלול ה'תרמ"ג, לאחר שכיהן משך 25 שנה כרב בסיגט, שם נבנה "אוהל" על קברו. 
הספדים עליו נדפסו בספר לקוטי חבר בן חיים, בספר "אמרי שבח", דף ז', בשם אבי המחבר רבי מאיר יהודה ליב הכהן גלאז אב"ד רוהאטין, ובספר "איה סופר" מאת הרב מרדכי רובינשטיין, מגיד מישרים בקרקוב.

משפחתו

בנו, רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים, מילא את מקומו כרבה של סיגט. בכורו אברהם אהרן טייטלבוים כיהן כרבה של קולבסוב, ושניים נוספים, רבי משה יוסף, אב"ד איהל [חתן רבי דוד מקשאנוב]. רבי אליהו בצלאל, אב"ד טעטש. בנותיו הענדל, פעסיל ואלטה נישאו בהתאמה לישראל יעקב יוקיל טייטלבוים (אב"ד וואלובה), ברוך הלברשטאם (מגורליץ) ומשה הורוויץ (מרוזבדוב).
מנגינה (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי דנה לפידות וחנה לפידות והופק על ידי תמיר צור. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית. שיר זה נחשב כסינגל הבכורה של בן זקן, אך לפניו השתתפה בלהיט "מקסיקאנה", שהוציאה ביחד עם אתניX.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

רמיקס

לשיר יצא רמיקס רשמי שיצר מורן קירב. הרמיקס עלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-3 במרץ 2015, וזכה להצלחה נאה, כאשר מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-330 אלף צפיות בסך הכל (נכון למאי 2019).
הרמיקס אף הועלה לרשתות הזרמת המדיה בסמוך לצאתו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של בן זקן ב-14 בפברואר 2015. בתחילת הקליפ ניתן לראות אוזניות כרוכות על צווארה של בן זקן, תוך שהיא מחזיקה טלפון חכם אליו הן מחוברות. לאורכו של הקליפ ניתן לראותה לבושה בבגדים שחורים ועשן מסביבה.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-13.2 מיליון צפיות.
ישראל ב"ק

ישראל בַּ"ק (1797, ברדיצ'ב – כ"ט בחשוון תרל"ה, נובמבר 1874, ירושלים) (נקרא גם בשם-המשפחה היידי דרוּקֶר, שפירושו "מדפיס") היה מוציא לאור ואיש ציבור ביישוב הישן בארץ ישראל במאה התשע עשרה. חידש את הדפוס העברי בארץ ישראל לאחר הפסקה של יותר ממאתיים שנה.
על פי מסורת משפחתית אחת, שם המשפחה ב"ק הוא ראשי התיבות "בעל קורא", תפקיד בו שימש אבי המשפחה, רבי אברהם ב"ק, בבית הכנסת של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. מסורת אחרת טוענת שמקור השם "בן קדושים" על שם אחד מאבות המשפחה שנהרג על קידוש השם.

בצפת ובגליל

ב"ק נולד בברדיצ'ב ב-1797. בגיל 19 פתח בית דפוס עברי, שפעל במשך 9 שנים. את אומנותו הביא עמו בעלייתו לארץ ישראל בשנת תקצ"א 1831 כאשר התיישב בצפת והקים בה בית דפוס. מספרים שעסק גם ברפואה, על אף שלא למד זאת באופן מסודר, כך שכאשר חלה מושל הארץ איברהים פאשה סייע לו ב"ק בהחלמתו והקשר ביניהם התהדק.
בברכת המושל הקים ב"ק בשנת 1834 יישוב ומשק חקלאי על הר ג'רמק, הוא הר מירון. היה זה היישוב הראשון שהוקם על ידי עולים יהודיים בעת החדשה. על ניהול המשק החקלאי בג'רמק הפקיד ב"ק את בנו ניסן ב"ק. במשך מספר שנים הצליח המשק מבחינה כלכלית, ועל פי עדות של מיסיונרים משנת 1839, ישבו בו כ-15 משפחות יהודיות.
רעידת האדמה בצפת בשנת 1837 וחילופי השלטון בארץ ישראל ב-1840 בהם סולק איברהים פאשה, הביאו לסופו של היישוב היהודי בג'רמק. מהמקום נותרו כיום שרידי מבנים ומטעים, והוא מכונה בשם חרבת ב"ק.

בירושלים

לאחר חורבן המשק החקלאי בג'רמק עזב ב"ק את הגליל ועלה לירושלים. שנה לאחר מכן, בשנת תר"א 1841, הוא הקים בירושלים בית דפוס עברי ראשון, לו קדם רק בית הדפוס של הארמנים, שנוסד כעשור קודם לכן. בשנת 1843 קיבל ישראל ב"ק ממשה מונטיפיורי, שעמו עמד בקשרים עוד בתקופת צפת, מכונת דפוס חדשה שכונתה "משאת משה ויהודית".
בירושלים הצטרף ב"ק לחוגי החסידים והיה פעיל בהקמת בית הכנסת של החסידים 'תפארת ישראל' ברובע היהודי בעיר העתיקה.
כמדפיס יחיד בירושלים החזיק ב"ק במונופול על הדפוס העברי בעיר. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 השתנה המצב, עם הקמת בית דפוס מתחרה על ידי יואל משה סלומון, מיכל הכהן ויחיאל ברי"ל, בו הודפס עיתון הלבנון. ב"ק פעל בדרכים שונות להצר את צעדי מתחריו, וטען בין היתר, כי פתיחת בית הדפוס היא עבירה הלכתית של הסגת גבול ופגיעה בפרנסתו.
ב-1863 החל ב"ק להוציא לאור עם חתנו ישראל דב פרומקין את העיתון "חבצלת", שראה אור (גם אם בהפסקות) במשך יותר מארבעים שנה.

משפחתו

מאשתו הראשונה ביילא נולדו לב"ק בן - ניסן וחמש בנות: מרים רוקח, אמם של שמעון, אלעזר ויעקב שלום. רבקה אשת פנחס ב"ק מטבריה. חיה אשת יוסף באהר מצפת. מלכה נישאה לרב יהודה בן הרב יעקב דב הידוע כהרב מראמין. לאחר שהתאלמן נישא ב"ק לרייזא ונולדו לו שתי בנות: פינה אשת יהודה בלומנפלד מלומז'ה, ומינדל אשת ישראל דוב פרומקין.
צדוק הבשי

חייו

צדוק הבשי נולד באסאד, אחד מחמשת ילדיהם של הרב אברהם מרדכי הנדלר, אב"ד העיר, ורעיתו יוליאנה. הבשי סיים את לימודיו בכיתות העליונות של התיכון כבר בבית מדרש להכשרת רבנים בבודפשט. הוא הוסמך כדוקטור בשנת 1892 וכרב בשנת 1894. נשא לאישה את יאנקה ברודי מאורדיאה ונולדו להם 4 בנים ובת. משנת 1894 עד 1897 היה רבה של קושיצה, בין 1897 ל־1905 של לוגוז'. בשנת 1905 נבחר לרבה של הקהילה היהודית של פֶּשט. הוא הפך למורה וחבר דירקטוריון במכון הארצי להכשרת רבנים, עם הזמן ליו"ר התאחדות הרבנים הלאומית, למייסד ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך-אומיקה, לעורך משותף של המגזין "הסקירה היהודית-הונגרית", של הצופה, לעורך משותף של "יבנה" - המגזין ההומילטי, ולחבר מועצת אימיט. הבשי היה דמות מובילה בחיי החברה והתרבות היהודית-הונגרית. הוא הקים כאמור את אומיקה, מה שהפך תחת הנהגתו לאחד ממוסדות התרבות החשובים ביותר של יהדות הונגריה. הוא השתתף באופן פעיל גם בפעילותו של מִיקֵפֶה. בשנת 1927 הנהגת הקהילה רצתה למנות אותו כנציגה לבית העליון של הפרלמנט ההונגרי, אך האלקטורים בחרו בעמנואל לעף, רבה הראשי של העיר סגד. לימים זכה הבשי על עבודתו יוצאת הדופן בחיי הדת למינוי הרב הראשי של הקהילה היהודית של פשט.
משה גיל (אדריכל)

ביוגרפיה

משה גיל נולד בשנת 1933 בעיר צ'רנוביץ שברומניה (כיום באוקראינה), לצבי (איש עסקים) וללילי (עקרת בית). בשנת 1944 עלה עם הוריו לארץ ישראל והם התגוררו בתל אביב. עם עלייתם ארצה, נשלח גיל ללמוד במוסד החינוכי בקיבוץ שריד. לאחר שירות צבאי החל את לימודיו בפקולטה לאדריכלות בטכניון בחיפה. את לימודיו סיים בהצטיינות יתרה בשנת 1964, והודות לכך זכה במלגה מיוחדת בה נשלח להתארח על ידי אגודת האדריכלים בברזיל שם שהה בחלק מהזמן במשרדו של האדריכל אוסקר נימאייר. 
בין השנים 1964–1966 עבד במשרדם של האדריכלים אורה ויעקב יער. במסגרת זו השתתף בתכנון שכונת מגורים על שם אלי כהן בכפר סבא. במקביל, זכה ב-1965 בפרס קניה כשניגש מחוץ למשרד יחד עם אדריכלים אחרים (בוכמן וקולודני) לתחרות תכנון מרכז יזרעאליה בחיפה. 
בשנת 1966 הצטרף למשרדם של האדריכלים מיכאל נדלר, שולמית נדלר ושמואל ביקסון. תרומתו המשמעותית לעבודות המשרד הורגשה על ידי השותפים הוותיקים ובשנת 1970 הפך לשותף במשרד. בין העבודות הבולטות שהוביל במשרד היו בית הספר ליאו בק, ספריית ארן באוניברסיטת בן-גוריון ומרכז הספורט בקמפוס הר הצופים. לימד בטכניון במחלקה לאדריכלות בשלוחה בתל אביב בין השנים 1982 עד 1988.
ב-2013 נערכה בגלריה בבית האדריכל התערוכה "עבודת צוות" הסוקרת את עבודות המשרד בין השנים 1946–2010. שנתיים לאחר נפתחה התערוכה מחדש במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן. ב-2016 יצא לאור ספר מקיף המסכם את יצירתו של משרד האדריכלים "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל" בעריכת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון.
צוות ספיבק-יונה

צוות ספיבק-יונה היה צוות מומחים שייעץ למחאה החברתית שהחלה בקיץ 2011. הצוות כלל ועדות מומחים בנושאים כלכליים-חברתיים שונים, ונקרא על שם העומדים בראשו, 
הפרופסורים יוסי יונה ואביה ספיבק, שניהם מרצים באוניברסיטת בן-גוריון. הצוות נחשב כצוות אלטרנטיבי לוועדת טרכטנברג שהוקמה על ידי הממשלה באוגוסט 2011 והגישה את מסקנותיה בספטמבר 2011, אך המשיך לפעול גם לאחר מכן ובמהלך שנת 2012. פעילות הצוות סוכמה ב-30 ביולי 2012 באירוע שבו הושק גם הספר שסיכם את דו"חות ועדות המומחים.
הוועדה הציגה למעשה מצע כלכלי-חברתי אשר שימש את הנהגת המחאה, וחלק גדול ממנו עוסק בחיזוק מדינת הרווחה, והגדלת מחויבות המדינה לאזרחיה. בניגוד לוועדת טרכטנברג, אשר הורכבה כמעט רק מכלכלנים, הורכב צוות ספיבק-יונה מכלכלנים ומומחים לנושאים השונים, כגון, בריאות, תכנון, תחבורה, רווחה, חינוך ומשפט; הוועדות שילבו בין אנשי אקדמיה, בכירים בארגונים החברתיים בישראל ועובדי מדינה בכירים לשעבר.

רשימת הוועדות והעומדים בראשן

ועדה לנושאי משפט, בראשות פרופ' מרדכי קרמניצר;

ועדה למינהל ציבורי, בראשות פרופ' יצחק גל-נור;

ועדת כלכלה, בראשות פרופ' יוסי זעירא;

ועדת לנושאי דיור, תחבורה, קרקע ותכנון, בראשות ד"ר אמילי סילברמן. הוועדה הורכבה מועדות משנה לנושאים אלו: ועדת דיור בראשות פרופ' נטע זיו ועו"ד גיל גן-מור; ועדת תחבורה בראשות גב' בקי שלייסלברג וגב' חני כהן-כספי; ועדת קרקע בראשות פרופ' אורן יפתחאל; ועדת תכנון בראשות ד"ר יודן רופא וד"ר נורית אלפסי;

ועדת בריאות בראשות פרופ' דני פילק ופרופ' נדב דוידוביץ';

ועדת רווחה בראשות פרופ' בלהה דודזון-ערד;

ועדת תעסוקה בראשות נדיה אסמעיל;

ועדת חינוך בראשות פרופ' יצחק קשתי;

כמו כן בתחילת תקופת הצוות פעלה ועדה חזון בראשות לאה שקדיאל.

פעילות הצוות

הצוות הוקם כיוזמה של פעילי המחאה גל הרץ ודותן לשם, שזכתה לגיבוי של הנהגת המחאה בראשות דפני ליף וסתיו שפיר. הגרעין הקשה של חלק מועדות המומחים התבסס על משתתפי התוכנית לכלכלה וחברה במכון ון-ליר, ואנשים נוספים שהצטרפו לצוותים עם הקמתם. הצוות הוצג לראשונה לציבור במסיבת עיתונאים שנערכה ב-15 באוגוסט 2011, חודש לאחר פרוץ מחאת האוהלים ובה מתחו ביקורת על מדיניותה הכלכלית של הממשלה. בתגובה ברך פרופ' מנואל טרכטנברג על הקמת הצוותים, אולם בסופו של דבר הצוותים החליטו שלא להיפגש עם ועדת טרכטנברג אלא להציג את עמדתם לציבור בלבד, החלטה שהייתה שנויה במחלוקת. ראשי הצוות האלטרנטיבי מתחו ביקורת על הגדרת המנדט של ועדת טרכטנברג ועל הכללת אנשים שהיו אחראים למדיניות הכלכלית הנוכחית, לטענתם. לאחר פרסום מסקנות ועדת טרכטנברג, מתחו עליהן ביקורת ראשי המחאה וצוות ספיבק-יונה במסיבת עיתונאים משותפת ובתקשורת.
במקביל, הכינו ועדות המומחים דוחות והמלצות, וקיימו הרצאות ומפגשים עם הציבור במאהלי המחאה, באוניברסיטאות ובמקומות נוספים, וכן שיתוף של הציבור באתר אינטרנט שהוקם במיוחד.
הזנחת צד

תיאור התסמונת

הזנחת צד נגרמת בדרך כלל כתוצאה מנזק באונה הקודקודית בהמיספרה הימנית. מקרה זה מכונה הזנחת צד שמאלית. הזנחת צד שמאלית שכיחה בהרבה מהזנחת צד ימנית.
חולה הלוקה בתסמונת אינו פונה לאזור המרחב שמנגד להמיספרה הפגועה, אינו מדווח על גירויים המוצגים לו באזור זה, ואינו מגיב אליהם. כך למשל, חולה כזה עלול לאכול רק מה שנמצא בצד אחד של הצלחת, או להתעלם ממילים המושמעות לו ממקור קול הנמצא בצד המוזנח. ההזנחה יכולה להתקיים לא רק במרחב החיצוני לחולה, אלא גם ביחס לגופו הוא - חולה כזה עלול להתכחש לקיומם של איברי גופו הממוקמים בצד המנוגד להמיספרה הפגועה.
ב-20%-58% מהמקרים, נמצא שהזנחת צד מלווה באנוזוגנוזיה, לקות הפוגעת ביכולתו של האדם להיות מודע להפרעותיו.

טיפול ושיקום

רוב שיטות השיקום מתמקדות בעידודה של המודעות. מנסים להזכיר לחולים שוב ושוב שיש להם פגיעה מוחית ומה קרה להם כתוצאה מהאירוע. דרך שיקום חדשה כוללת השמעת צלילים באופן פתאומי. הצליל הלא צפוי גורם לעוררות ומביא את החולה להסתכל על המרחב כולו. אמצעים נוספים כוללים קריאה, הרכבת פאזלים ומשחקים אחרים שבהם נדרש החולה להתייחס לשני הצדדים של המרחב. מאוחר יותר, נהוג לתרגל התייחסות מלאה למרחב, כמו ניווט בכיסא הגלגלים בבית החולים.
התופעות הקליניות של הזנחת צד נעלמות לכאורה במקביל להחלמה מהנזק המוחי. אולם, קיום הזנחת צד הוא אחד הסימנים הרעים ביותר ביחס לסיכויי תהליך ההחלמה ולתוצאותיו הסופיות. חולים שאינם לוקים בהזנחת צד מחלימים מהר יותר וטוב יותר מאלה שיש להם סימנים כאלה. יש להדגיש שגם כאשר נעלמים הסימנים הקליניים הברורים עדיין יש חשש כי ההחלמה אינה סופית, וייתכן כי במצב עייפות או במצבי לחץ מכל סוג שהוא, אדם שסבל מתסמונת הזנחת צד עלול לשים לב פחות לגירויים המוצגים בחלק השמאלי של המרחב.
שכחה (מתנות עניים)

מקור המצווה

מצוות שכחה מופיעה בפרשת כי תצא שבספר דברים:
כִּי תִקְצֹר קְצִירְךָ בְשָׂדֶךָ וְשָׁכַחְתָּ עֹמֶר בַּשָּׂדֶה לֹא תָשׁוּב לְקַחְתּוֹ לַגֵּר לַיָּתוֹם וְלָאַלְמָנָה יִהְיֶה לְמַעַן יְבָרֶכְךָ ה' אֱלֹהֶיךָ בְּכֹל מַעֲשֵׂה יָדֶיךָ. כִּי תַחְבֹּט זֵיתְךָ לֹא תְפָאֵר אַחֲרֶיךָ לַגֵּר לַיָּתוֹם וְלָאַלְמָנָה יִהְיֶה.
— ספר דברים, פרק כ"ד, פסוקים י"ט-כ'
הפסוק השני אמנם עוסק במצוות פאה באילנות, אך חז"ל למדו מהמילה 'לא תפאר אחריך' שנרמזה כאן גם מצוות שכחה באילנות. וכך נפסק להלכה ברמב"ם ובשאר הפוסקים.

דיני המצווה

חז"ל למדו מהפסוקים העוסקים ב"עומר בשדה" וב"כי תחבוט זיתך", שמצוות השכחה קיימת הן בשלב קציר השדה וקטיף הפירות, והן בשלב איסוף העומרים והפירות מהשדה והפרדס. עוד למדו חכמים מהפסוקים, שמצוות השכחה קיימת רק כאשר נשכח עומר בשדה, שנפחו הוא עד סאתיים, אך אם היה זה עומר גדול, שנפחו עולה על סאתיים, הרי ששכח גדיש ולא עומר, ואין עליו חובה להשאירו לעניים אלא רשאי לשוב ולקחתו לעצמו. כמו כן, אם שכח שלושה עומרים רצופים, אף שנפחם המצטבר לא מגיע לסאתיים, אינם נחשבים לשכחה, והם של בעל השדה. וכן אם שכח שלושה עצים רצופים - אין זו שכחה. וכן אם שכח עץ בעל שם מיוחד, מצד טיב פירותיו או מיקומו - אין זו שכחה, שבעליו זוכרו תמיד, גם מבלי לראותו.

ייחודיותה של המצווה

מצוות שכחה היא המצווה היחידה שמתקיימת כתוצאה מטעות אנוש, ועל כן מסופר בתוספתא על אדם ששמח שמחה יתירה על שנפלה בידו מצווה זו, שלא ניתן לקיימה במתכוון:
מעשה בחסיד אחד ששכח עומר בתוך שדהו, ואמר לבנו: 'צא והקריב עלי פר לעולה ופר לשלמים'. אמר לו: 'אבא, מה ראית לשמוח במצוה זו מכל מצות האמורות בתורה?'. אמר לו: 'כל מצות שבתורה נתן לנו המקום לדעתנו, זו שלא לדעתנו, שאילו עשינוה ברצון לפני המקום, לא באת מצווה זו לידינו'. אמר לו: 'הרי הוא אומר: "כי תקצור קצירך וגו'", קבע לו הכתוב ברכה, והלא דברים קל וחומר: מה אם מי שלא נתכוון לזכות, וזכה, מעלין עליו כאילו זכה. המתכוין לזכות וזכה, על אחת כמה וכמה'
— תוספתא מסכת פאה פרק ג', הלכה ח'
הצפנה הומומורפית

בקריפטוגרפיה, הצפנה הומומורפית (Homomorphic encryption) היא שיטת הצפנה המאפשרת לבצע חישוב מסוים על מסרים מוצפנים שתוצאתו היא מסר מוצפן אחר השקול לתוצאה שהייתה מתקבלת מהצפנת פעולת החישוב האמורה על המסרים המקוריים. למשל הצפנה הומומורפית ביחס לפעולת החיבור היא הצפנה הומומורפית חלקית המאפשרת להצפין שני מספרים ואז לבצע על הצפנים חישוב שתוצאתו היא הצפנת סכומם של שני המספרים. הצפנה הומומורפית מלאה היא הומומורפית ביחס לחיבור וכפל כאחד.
הצפנה הומומרפית מאפשרת לבצע חישוב באופן פומבי מבלי לחשוף את מרכיביו ואת תוצאתו. מדובר בכלי חזק מאוד שאף כונה "הגביע הקדוש של הקריפטוגרפיה". שימוש חשוב הוא כפתרון בעיות של ביטחון מידע במחשוב ענן.

הגדרה

בהינתן סכמת הצפנה עם פונקציית הצפנה  שמצפינה את המסר  עם המפתח הפומבי  ופונקציית פענוח  המפענחת את המסר המוצפן  עם המפתח הפרטי . נסמן ב־ את מרחב ההודעות וב־ את מרחב ההודעות־המוצפנות של הסכמה. סכמת הצפנה תיקרא הומומומורפית ביחס לפונקציה  ב־ משתנים אם לסכמה קיימת פונקציית הערכה  כך שלכל  הצפנות  של הודעות  מתקיים כי  מוציאה כפלט צופן c שהוא הצפנה של  באמצעות . ופירושו שניתן לבצע חישוב על המסר המוצפן ותוצאתו תהיה הצפנה של תוצאת החישוב על המסר טרם ההצפנה.
ברוב המקרים יש דרישה כחלק מההגדרה שהסכמה תהיה בטוחה סמנטית.
אליעזר אנסקי

אליעזר אשר אלכסנדר אַנסקי (אברבנאל) (1904 – 1990) היה שחקן ובמאי תיאטרון, מחזאי, תפאורן ואמן פסיפס בולגרי-ישראלי. יקיר העיר ירושלים (1986). אביו של השחקן ואיש הרדיו אלכס אנסקי.

תולדות חייו

אנסקי נולד ב-1904 בעיר סמוקוב שבבולגריה. לפי מסורת יהודי בולגריה, חייו של אחד מילדי המשפחה יוקדשו לא למסחר אלא לחיי רוח, ולפיכך למד אנסקי תיאטרון בבירה סופיה, במכון לציור ולתיאטרון ע"ש ז'אן דניאל. עמד בראש תיאטרון הילדים הממלכתי בסופיה. בנוסף ביקש לפעול למען העם היהודי והיה לפעיל ציוני, חבר פועלי ציון בבולגריה. עד עלייתו לארץ ישראל ערך את העיתון הציוני בבולגרית "הבמה הציונית".
לאחר מלחמת העולם השנייה, בסוף 1945, עלה לארץ ישראל באונייה "טרנסילבניה" עם רעייתו גיזלה (1915–1978), שחקנית בתיאטרון הלאומי ושדרנית רדיו, ועם בנם אלכס. בחודש דצמבר 1946 ייסד בתל אביב תיאטרון אמנותי לנוער בשם "במתנו", שמאז 1951 פעל בחסות תיאטרון האוהל. בתיאטרון זה גדלו כמה מבכירי שחקני ישראל, בהם גדעון זינגר, עודד קוטלר, יוסי גרבר, שושיק שני, יעקב בן-סירא, צבי בורודו, שמעון בר, ניסים עזיקרי, בנו אלכס אנסקי ועוד. בתיאטרון הועלו 16 הצגות, בהן "הרפתקאות הנסיך עומר" (1946), "עלילות תום סויר", "חייט כי ימלוך", "חסמבה", "מלכת השלג", "סינדרלה", "עלילות הרשלה מאוסטרופולי" ו"בארץ לובנגולו מלך זולו". לדברי בנו, אנסקי היה לבוש תמיד בחליפה ועניבה ודאג לסדר וניקיון בסגנון אירופי, כראוי ל"איש תרבות" לפי תפיסתו. בנוסף לתרגום עשרות מחזות וכתיבת מחזות לתיאטרון תרגם גם את ספר הזוהר לבולגרית. ב-1960 נסגר התיאטרון בתל אביב ואנסקי עבר לירושלים.
בירושלים הקים מחדש את התיאטרון במתכונת חדשה, בתמיכת עיריית ירושלים והנוער העובד והלומד, כמסגרת דרמה לנוער תחת השם "בימתנו לנוער". אנסקי ניהל את התיאטרון עד 1974. ב-1975 עבר לקריית שמונה, שם התגורר במשך שלוש שנים ועסק בהפעלת חוגי דרמה עבור הנוער במקום. לאחר מכן שב לירושלים והקים שם תיאטרון בבית אבות בשם "תיאטרון הזמן".
בשנים 1956, 1964, ו-1966 יצא אנסקי לרוונה שבאיטליה ולמד יחד עם נחום גוטמן ועמוס אריכא את אמנות הפסיפס באקדמיה לאמנויות היפות בעיר. לדברי בנו, אנסקי התרשם מהפסיפסים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות ורצה להחיות את צורת האמנות הארץ-ישראלית הנושנה.
בשנת 1968 פנה אליו בכיר בכנסיית הקבר בירושלים וביקש ממנו לשפץ פרסקו ישן ומפוייח בסמוך לאבן המשיחה, המציג את צליבת ישו. אנסקי נענה מיד בחיוב ובמשך 14 שנים עבד על שיקום הפרסקו בפסיפס. את האבנים הביא מוורונה. כדוגמה לדמות הצלוב, השתמש אנסקי בקלסתרו של בנו אלכס, שהיה כבן 33 באותה עת, בגילו של הצלוב. בשנת 1982 סיים אנסקי את הפסיפס, לא חתם על העבודה ולא נטל עבורה שכר ושמר את הדבר בסוד עד מותו. עבודה גדולה נוספת של אנסקי היא קיר פסיפס מאת נחום גוטמן, שנבנה בבניין הרבנות הראשית לישראל בתל אביב.
אנסקי נפטר ב-1990, בגיל 86. הותיר בן יחיד, אלכס אנסקי.
דמותו 'הונצחה' בסרט הבולגרי "רפסודיה בולגרית" (2014) בגילומו של בנו, אלכס אנסקי.
שפה אנליטית

שפה אנליטית היא שפה שבה היחסים התחביריים במשפט והמשמעות נקבעים באמצעות שימוש במיליות ובסדר המילים, ולא בעזרת הטיה של מילים. שפה אנליטית טהורה תהיה שפה ללא הטיות מילים. ההפך מזה הוא שפה סינתטית, כלומר שפה שעושה שימוש בהטיות של מילים וחיבור מורפמות כדי להשיג אותה מטרה.
דוגמה קלאסית לשפה אנליטית היא סינית. בתור דוגמה, בעוד עברית משתמשת במורפמה ה"א הידיעה כדי להראות יידוע, הסינית משתמשת בסדר המילים כדי להשיג את אותה המטרה.
עברית היא שפה אנליטית למחצה, בהשתמשה במיליות וכמו כן בהטיות מילים לציון משמעות וקשרים תחביריים.
Ich Troje

Ich Troje ("שלושתם") היא להקת פופ פולנית בה חברים מייקל וישנבסקי, ג'אקק לגווה ואשתו הנוכחית של וישנבסקי, אנה שביאטכזאק (מאז 2003). חברות עבר נוספות בלהקה הן מגדלנה פוקורה (ידועה כיום כמגדה פמה, 1996–2000) ויוסטינה מייקובסקה (2000–2003).
Ich Troje נוסדה ב-1996 על ידי כותב השירים מייקל וישנבסקי והמלחין ג'אקק לגווה.
מאז שנת 2000, Ich Troje הייתה אחת מהלהקות הפולניות הפופולריות ביותר שמכרה מעל 1.5 מיליון תקליטים מאז יוני 2001. בשנתיים האחרונות Ich Troje ביצעה מעל 300 הופעות. הצלחה זו עומדת בניגוד לביקורות השליליות ועדותו של וישנבסקי כי "אינו יודע לשיר". נושאי השירים של הלהקה הם אהבה, בגידה, ופרידות.

באירוויזיון

ב-25 בינואר 2003 בחר הציבור בפולין בתהליך הצבעה טלוויזיוני את Ich Troje לייצג את פולין בתחרות האירוויזיון עם השיר "אין גבולות" ("No Borders", "Keine Grenzen") שבוצע בשלוש שפות - פולנית, גרמנית ורוסית. השיר הגיע למקום השביעי בגמר.
ב-2006, פולין שוב בחרה ב-Ich Troje שתייצג אותם באירוויזיון 2006 עם השיר "הולך בעקבות לבי" ("Follow My Heart"), בשיתוף עם או-ג'יי (המוכר גם כ"ריל מק'קוי") ממופע היורודאנס המצליח. ההרכב זכה במקום האחד-עשר בחצי הגמר, במרחק מקום אחד מהעפלה לגמר.
זאב (קבוצת כוכבים)

כוכבים מעניינים

α בזאב הוא ענק כחול במרחק של כ-465 שנות אור עם בהירות מדרגה 2.3. בהירות הכוכב אינה קבועה ומשתנה במחזוריות של שש ורבע שעות, אך השינוי בבהירות הוא קטן ביותר ולא ניתן להבחין בו בעין.
β בזאב  ו-γ בזאב הם גם כן ענקים כחולים במרחק של 380 ו-420 שנות אור בהתאמה ועם בהירות מדרגות 2.7 ו-2.8.
δ בזאב, ε בזאב ו-η בזאב הם כוכבים לבנים - כחלחלים במרחק של כ-500 שנות אור ועם בהירות סביב דרגה 3.3. ε בזאב ו-η בזאב הם גם כוכבים זוגיים עם בן זוג עמום בדרגת בהירות 8-9, שניתן לראותם בטלסקופ חובבים.
κ בזאב הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לבנים - כחלחלים עם דרגות בהירות 4 ו-6, הניתנים לצפייה בטלסקופ חובבים.

גרמי שמיים מעניינים נוספים

בצפון הקבוצה ניתן למצוא את הצבירים הכדוריים NGC 5824 ו-NGC 5986 ולידם הערפילית האפלה B-228. בדרום הקבוצה יש שני צבירים פתוחים – NGC 5822 ו-NGC 5749. בגבול המערבי נמצאת הערפילית הפלנטרית IC 4406, שמכילה כמה מהכוכבים החמים ביותר שנצפו. ערפילית פלנטרית נוספת, NGC 5882, נמצאת במרכז הקבוצה. מספר גלקסיות השייכות לקבוצת קנטאור A גולשות לחלקה המערבי של קבוצת זאב, ביניהן ESO 274-1 שהיא אחת מהגלקסיות הבהירות בקבוצה.
עריים

מורפולוגיה

בני משפחה זו הם עצים או שיחים. כיאה למשפחה טרופית, מרבית המינים ירוקי-עד בעוד מינים שתפוצתם באזורים ממוזגים יותר נשירים. 
ארומטיות מאפיינת את עליהם וחלקיהם המעוצים של מיני משפחה זו. לתכונה זו חשיבות בערכם הכלכלי של חלק ממיני המשפחה. העלים מסודרים באופן מסורג על הגבעול, כאשר העלים לרוב פשוטים ונוקשים במקצת ('גלדניים'). 
התפרחות מתפתחות בדדך-כלל מחיק העלים. הפרחים אינם בולטים, כשצבעי עלי הכותרת הנפוצים של הם ירוק, צהוב ולבן. מספר האבקנים משתנה, וקיים מעבר בין אבקנים פוריים לבין סטמינודים (קשקשים דמויי-אבקן). זהו אחד מסימני הפרימיטיביות של המשפחה, כלומר, שהיא ממוקמת נמוך בסולם הפילוגנטי.
שחלת הפרח היא עילית, ואיברי הרבייה הנקביים בודדים: מגורה אחת, ביצית אחת, עלי אחד. הפרי של בני משפחה זו הוא מטיפוס ענבה או בית-גלעין.

חשיבות עבור האדם

למספר מינים ממשפחה זו חשיבות כלכלית עבור האדם, כאשר מינים ממשפחה זו משמשים באופן מגוון למדי את צורכי המין האנושי. 
השימוש רחב-ההיקף ביותר, בייחוד בישראל, הוא בפרי הנאכל של האבוקדו (Persea americana), וכן מין זה משמש כעץ נוי בגנים. 
תבלין הקינמון מקובל כתוספת למאכלים מתוקים. הקינמון מופק מקליפת העץ; זהו אחד משני הגידולים החקלאיים היחידים שלקליפתם ערך מסחרי- השני הוא אלון השעם. 
עליו היבשים של הער האציל משמשים לתיבול. 
טעמה של בירת שורשים הופק במקור מצמח ממשפחת העריים. 
מספר בלתי-מבוטל של מינים נוספים משמש את האדם לבושם, רוקחות, רפואה עממית, הפקת שמני מאכל, שמנים אתריים ועוד.