טירנוזאורוס רקס

מאובנים

שרידיו של הטירנוזאורוס רקס נדירים, ונכון לשנת 2005 נמצאו 30 מאובנים שלו הכוללים שלוש גולגולות שלמות. הוא נתגלה לראשונה על ידי ברנום בראון בתחילת המאה ה-20 בארצות הברית.
שלד הטירנוזאורוס רקס השלם הגדול ביותר שנמצא נקרא "סו" והוא מוצג במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו. שלד זה היה שייך לנקבת רקס באורך 12.8 מטרים (42 רגל) וגובה של כמעט 4 מטרים. מתוך השלד מומחים גילו שנקבות הטי רקס היו גדולות מהזכרים. על השלד נמצאו חבלות ופציעות רבות המרמזות על החיים הלא פשוטים של הטורף הזה.
ב-2019 הסתיים ניתוח של שלד חלקי שנחפר ב-1994 ועל פי הממצאים הוא היה שייך לפרט גדול במיוחד: אורכו הוערך ב-13 מטרים (43 רגל) ומשקלו ב-8,800 קילוגרם (19,400 ליברות). מאובן זה זכה לכינוי החיבה "סקוטי".

מראה ואנטומיה

אורכו של הטירנוזאורוס רקס היה 11–13 מטרים, ומשקל של 6 עד 9 טונות לפרט בוגר. בסוף המאה ה-20 שינו המדענים את השערתם לגבי צורת עמידתו. במקום העמידה הזקופה הם משערים שהוא היה בעל גב מאוזן כמו שאר הדינוזאורים הטורפים. במשך שנים נחשב הטירנוזאורוס לתרופוד ולדינוזאור הטורף הגדול ביותר. גילויים של הספינוזאורוס במצרים (שאורכו כ-14–18 מטרים), של הגיגאנוטוזאורוס באמריקה הדרומית (אורכו כ-13–14 מטרים) ושל הקרכרודונטוזאורוס בצפון אפריקה (שאורכו כ-13–14.5 מטרים) הביאו לנישולו מתואר זה. עם זאת, הטירנוזאורוס הוא עדיין הטורף הגדול ביותר הידוע באמריקה הצפונית והיה ללא ספק טורף-על באזורו.
לטירנוזאורוס רקס היו יותר מ-60 שיניים בפה והוא הצמיח שיניים חלופיות כל הזמן, כדי להחליף את אלו שנשרו או נשברו בקרב, מה שעזר לתאוריה שהשתמש בעוצמת הנשיכה המשמעותית שלו לצורך ההרג. אורך כל שן היה כ-20 סנטימטרים, הן היו משוננות כמו סכיני בשר אך צורתם הייתה כמעין בננה עבה עם שורש ארוך מאוד שעיגן את השן חזק אל תוך הלסת. שיניים אלו לא נועדו לחיתוך אלא לדקירה, מחיצה ותפיסת הטרף. שרירים חזקים שהיו מחוברים לקצה גולגלתו של הטירנוזאורוס רקס הניעו את לסתותיו, והוא סגר אותן בעוצמה של פי שלושה מזו של אריה. כך הוא נהג לרסק את עצמות הטרף ולבלוע אותן. הגולגולת החזקה שלו יכלה לעמוד במאמצי פיתול וטלטול גדולים, ובכך אפשרה לו לקרוע חתיכות בשר מהטרף. קיבתו של הטירנוזאור רקס יכלה להכיל עד 230 קילוגרמים של בשר.
מוחו היה גדול פי 2 ממוחו של קרנזאור ממוצע, דבר המעיד שהיה חכם יותר מרוב הדינוזאורים הטורפים. מערות האף הענקיות של הטירנוזאורוס הן מהגדולות והמורכבות בעולם הטבע, דבר שאפשר לו לחוש בריח הטרף או בדם ממרחקים גדולים במיוחד.
במשך שנים חשבו הפלאונטולוגים שעורו של הטירנוזאורוס היה עטוי קשקשים כמו עור זוחל רגיל. עם זאת, מציאת דינוזאורים מנוצים רבים בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, בהם דינוזאורים קטנים וגדולים ממשפחת הטירנוזאוריים, הוביל להשערה שגם הטירנוזאורוס היה מכוסה בפלומת נוצות (fluppy proto-feathers). עם זאת, עד כה לא נתגלה מאובן של טירנוזאורוס שבו נשמרה עדות לנוצות אלו.
שלדים משוחזרים של טירנוזאורים:

התנהגות

מחקר שנעשה באוניברסיטת מנצ'סטר מצא שהטירנוזאורוס רקס היה יכול לפתח מהירות של עד כ-30 קמ"ש.

תזונה ושיטות טרף

הטירנוזאורוס הרג את טרפו על ידי נשיכה בעוצמה אדירה ביחס לשאר הדינוזאורים הטורפים, שהייתה כל כך חזקה שיכל לשבור את העצמות ולפגוע באיבריו הפנימיים של הטרף. נראה שעיקר טרפו היו הצרטופסיים וההדרוזאוריים שהיו נפוצים מאוד באמריקה הצפונית באותה תקופה. סברות חדשות (ביניהם של הפלאונטולוג ג'ק הורנר, היועץ המדעי של פארק היורה) טוענות כי הטירנוזאורוס היה גם אוכל נבלות שמצא או ש"גנב" לטורפים קטנים או חלשים ממנו, אבל סביר שהיה טורף פעיל בזכות חושיו החדים והמאפיינים שהפכו אותו לטורף יעיל. רגליו האחוריות החזקות היו משענת נגד לגולגולת הענקית וללסתות המאסיביות, דבר שהקל את קריעת הבשר ופיצוח העצמות במבנה המזכיר את הצבוע. לפי דעת מומחים היה הטירנוזאור שרירי מאוד או אפילו מדי ביחס לטורפים מצליחים אחרים, ככל הנראה מכיוון שטרפו היה חזק ולרוב התנגד או נלחם בו בזמן הציד.

בתרבות

הטירנוזאורוס (המוכר גם כ"טי-רקס") הוא אחד הדינוזאורים המפורסמים והידועים ביותר, גם לאנשים שאינם חובבי דינוזאורים. הסיבות לכך הם גודלו העצום שבעבר נחשב לגדול שבדינוזאורים הטורפים, שיניו הגדולות ושמו הקליט והמלכותי. הוא מופיע במספר גדול מאוד של סרטים, סדרות ומשחקים.
הטירנוזאור מופיע בקולנוע מאז 1918, בסרט "The Ghost of Slumber Mountain", שם הוא מופיע בקרב נגד טריצרטופס. הוא הופיע בסרט העולם האבוד, שבוסס על ספרו של ארתור קונאן דויל (למרות שבספר לא היה טירנוזאורוס).
טירנוזאורוס מופיע בסרט קינג קונג מ-1933, בו הוא נלחם עם קינג קונג ולבסוף נהרג ממנו. סצנה זו נחשבה לסצנה הקשה ביותר לצילום בסרט. הוא מופיע גם בפנטסיה של וולט דיסני מ-1940.
בכל הסרטים הללו הטירנוזאור נראה זקוף מדי ובעל 5 אצבעות בידיו שנראות ארוכות מדי. מראה דומה לטירנוזאורוס אמיתי נראה מהסרט "Prehistoric Beast" מ-1984.
הפריצה הגדולה של הטירנוזאורוס הגיע מהסרט מ-1993: פארק היורה. הטירנוזאור נראה כיצור שהופק בגרפיקת תלת מימד ממוחשבת ונראה דומה ליצור אמיתי. הטירנוזאורוס היה הדינוזאור המרשים בסרט והוא טורף אנשים וגם מביס 2 ולוצירפטורים בסוף הסרט. הטירנוזאורוס הוא אחד הדינוזאורים הבודדים שנראו בכל סרטי פארק היורה: הוא מופיע בסרט ההמשך, בו צבא שלם נשלח ללכוד דינוזאורים אך נאלץ להימלט מזוג טירנוזאורים ובסוף הסרט אחד מהם נתפס עם גורו ומובאים ללוס אנג'לס, שם הטירנוזאורוס זורע הרס. בפארק היורה 3 הוא נראה נלחם עם ספינוזאורוס שהורג אותו, דבר שהכעיס מעריצים רבים. הוא נראה בעולם היורה במאבק עם ה"אינדונימוס רקס" (דינוזאור כלאיים שנוצר מדנ"א שלו), בו הוא כמעט מפסיד אך מצליח לגרור את האינדונימוס אל הלגונה של המוסזאורוס שטורף אותו. בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה נראה טירנוזאורוס שטורף קרנוטאורוס ולבסוף נכלא ומובא לאחוזה בקליפורניה, אך משתחרר.
דמותה של המפלצת היפנית גודזילה מבוססת עליו בנוסף ל-2 דינוזאורים (סטגוזאורוס ואיגואנודון). סרטים יפנים נוספים בהם הוא נראה, כוללים סרטי אנימה על דינוזאורים.
סרטים נוספים בהם נראה טירנוזאור: לילה מוטרף במוזיאון, צעצוע של סיפור, לפגוש את הרובינסונים, הדינוזאור הטוב ועידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים.
טירנוזאורוס נראה גם בהרבה סדרות טלוויזיה ביניהם: החברים של ברני (המבוסס על טירנוזאור), הסדרה "The Land Before Time" דוקטור הו, בראשית, הדמות מגהטרון ברובוטריקים, דינוזאורים, הסדרות ללכת עם דינוזאורים בפרק האחרון, סצנה שנראתה גם בתחילת הסדרה ללכת עם חיות, מפלצות ים, פארק פרהיסטורי, "הכוכב דינוזאור" (מתואר בלבד), סופר סנטאי, הסדרות היפניות מייטי מורפין פאוור ריינג'רס, פאוור ריינג'רס עוצמת הדינוזאור, פאוור ריינג'רס מגה פורס, פאוור ריינג'רס דינו צ'ארג' ופאוור ריינג'רס כוח הזמן ובסדרה העולם המופלא של גאמבול.
הטירנוזאורוס נפוץ גם במגוון משחקי מחשב ביניהם: 3D Monster Maze‏, "Dino Stalker", טומב ריידר, המשחק "Zoo Tycoon" ומשחק המחשב ההרפתקני ‏"Ark: Survival Evolved". במשחק המחשב של פוקימון X ו-Y ישנם 2 דמויות של טירנוזאורים.
הטירנוזאור נפוץ במספר של ספרים וחוברות קומיקס ביניהם בולטים 2 הספרים של פארק היורה, ספרי הסדרה בראשית וחברות הקומיקס קלווין והובס ו"Dinosaur Comics".
הטירנוזאורוס הוא גם הדינוזאור הלאומי של מדינת איווה. על שמו קרויים מחסניות הרובה "577 T-Rex"  ולהקת הרוק: טי רקס.

טירנוזאור נגד טריצרטופס

נושא פופולרי מיוחד בקשר לטירנוזאורוס, בייחוד בספרי ילדים על דינוזאורים ותוכניות טלוויזיה, הוא "דו-קרב הענקים" בין הטירנוזאורוס רקס האימתני לבין הטריצרטופס, הדינוזאור הצמחוני הגדול בעל הקרניים הארוכות והחדות. ב-1942 צייר צ'ארלס נייט ציור גדול ומפורסם המתאר עימות בין השניים במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע (FMNH) בשיקגו עבור נשיונל ג'יאוגרפיק. ציור זה טבע את חותמו בתרבות וקיבע את מעמדם של הטריצרטופס והטירנוזאורוס רקס כאויבים קלאסיים. הפלאונטולוג בוב בקר (Bob Bakker) אמר על היריבות בין שני הדינוזאורים: "שום קרב בין טורף לטרף לא היה כה דרמטי. זה ראוי ששני גיבורים ענקיים אלה חיו את היריבות הקו-אבולוציונית ביניהם עד סוף הימים האחרונים של הפרק האחרון בעידן הדינוזאורים". מאז ניסו סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ותוכניות מדע פופולרי לשחזר את הקרבות האדירים שאולי התרחשו בין השניים.
השאלה האם טירנוזאורוס רקס וטריצרטופס אכן נלחמו זה בזה הייתה הרבה זמן פתוחה. אין ספק שהטירנוזאורוס היה ניזון בין השאר מפגרים של טריצרטופסים מתים וצד פרטים צעירים או זקנים של טריצרטופס, אך השאלה האם הוא תקף טריצרטופסים בוגרים ובריאים נותרה פתוחה. על אף שהסברה הייתה שהם אכן נלחמו זה בזה, זמן רב לא נמצאו לכך ראיות במאובנים, אך גולגולת של טריצרטופס שמצא הפלאונטולוג ג'ון האפ במונטנה כללה קרן שנשברה על ידי נשיכה וצלקת עם סימני שיניים בעטרה שזוהו כשיניו של הטירנוזאורוס רקס - הוכחה לכך שהטירנוזאורוס אכן תקף טריצרטופס והשניים נלחמו. פצע הנשיכה בעטרה החלים, דבר המעיד שהטריצרטופס שרד את ההתקפה, וכנראה ניצח בקרב או הרג את הטירנוזאורוס התוקף.
למרות המוניטין שיצא לטירנוזאורוס כטורף קטלני, הפלאונטולוג פיטר דודסון מעריך דווקא שהיתרון בדו-קרב בין טריצרטופס בוגר לטירנוזאורוס רקס, נטה בבירור לטובת הטריצרטופס - שקרניו הארוכות יכלו בקלות לפצוע קשה ואף להרוג כל טורף שאיים עליו.
מחקר הראה] שהטירנוזאורוס לא נהג לתקוף חיות ששקלו יותר ממנו עצמו, וזאת על מנת להבטיח ניצחון די ברור בקרב. אם סברה זו נכונה ניתן להבין שטירנוזאורוס בוגר תקף טריצרטופס בוגר רק לעיתים נדירות, שכן הטריצרטופס שקל בין בין 2 ל-4 טון יותר ממנו, והיה חזק ומסוכן מספיק כדי לפצוע ואף להרוג את הטירנוזאורוס התוקף. לכן סביר להניח שהטירנוזאור נהג לתקוף טריצרטופסים צעירים, זקנים, חולים או פצועים ומהם ניזון, ולא טריצרטופסים בוגרים בריאים שיכלו לו.