google/wiki40b huggingface dataset:
אימפאל

היסטוריה

קרב אימפאל התקיים באזור בין מרץ ליולי 1944 בזמן מלחמת העולם השנייה. היפנים תקפו את העיר הנתמכת על ידי הצבא הלאומי ההודי, בניסיון להמריד את האוכלוסייה נגד הבריטים. היפנים הובסו וגורשו חזרה לבורמה, שם הובסו בקמפיין בורמה.
ב־16 באוגוסט 1991, מטוס בואינג 737 של אינדיאן איירליינס התרסק בהר כשהנמיך במטרה לנחות בשדה התעופה אימפל. 69 האנשים שהיו עליו מתו באירוע.

תנועה ותחבורה

נמל התעופה הבינלאומי טוליהל נמצא 8 ק"מ דרומית לעיר המחברת טיסות ישירות לניו דלהי, קולקטה, אייזוואל, גוואהאטי, היידראבאד ובנגלורו, אגרטלה.
הכביש הלאומי מספר 150 עובר באימפאל ומחבר המחבר בין ערים גדולות כמו גוואהאטי, קוהימה, אגרטלה, שילונג, דיפור, אייזוואל, סילצ'ר ורבות נוספות וגם מחבר בין מדינות שכנותיה.
באוקטובר 2012 אישרה ועדת הממשלה לתשתיות בהודו הרחבה של מסילת הרכבת ג'יריבאם-סילחר לאימפל. ההרחבה צפויה להגיע לעיר ברבעון הרביעי של שנת 2019.
האורך הכולל של קו הרכבת ג'יריבם-טופול הוא 110.62 ק"מ.
משחק מנורמל

משחק מנורמל הוא סוג של משחק שיתופי. בתורת המשחקים, משחק שיתופי הוא משחק שבו השחקנים יכולים להגיע להסכמים מחייבים ולהחלטות משותפות. במשחקים שיתופיים עם תשלומי צד משתתפים מספר סופי של שחקנים ולכל קואליציה סכום אותו היא יכולה להבטיח. בנוסף למשחק מנורמל, יש עוד סוגים של משחקים שיתופיים עם תשלומי צד, למשל: משחק רווח, משחק הוצאות, משחק שוק ומשחק רוב משוקלל.

נירמול ושקילות אסטרטגית

כל משחק בצורה קואליציונית שקול אסטרטגית למשחק מנורמל מסוג אחד בלבד.
ניתן להציב תנאים על משחק בצורה קואליציונית כדי לקבוע לאיזה משחק מנורמל הוא שקול אסטרטגית:
יהי משחק  משחק בצורה קואליציונית:

1. המשחק  שקול אסטרטגית למשחק מנורמל   . 

2. המשחק  שקול אסטרטגית למשחק מנורמל   .

3. המשחק  שקול אסטרטגית למשחק מנורמל   .

שימושים

למשחקים מנורמלים השפעה משמעותית בהוכחת משפט בונדרבה-שפלי. בהוכחת המשפט משתמשים במשפט שכל משחק שקול אסטרטגית למשחק מנורמל.
מתיו נייבל

ביוגרפיה

נייבל גדל בחופיה הצפוניים של סידני שבאוסטרליה. כמו כן, בהיותו ילד הוא שהה מספר שנים במלבורן שבוויקטוריה, שם אביו הוצב כחייל. אביו גם היה מאמן נבחרת אוסטרליה ברוגבי ואחיו, אדם נייבל, היה שחקן רוגבי מקצועי גם הוא.

ספורט

נייבל החל לשחק רוגבי בקבוצת הנוער של מועדון הרוגבי מנלי וורינגה והופיע 5 פעמים במדיה בין השנים 1991–1992. מאז הוא לא שיחק בליגה הבחירה עד 1995, אז שיחק 3 משחקים במדי סאות' סידני ראביטוס. אחרי מספר עונות באנגליה, שם שיחק עבור קרליסל ועבור לונדון ברונקוס, ניסה נייבל את כוחו באיגרוף, כאשר נלחם בקטגוריית משקל קל-כבד כחובבן. לאחר מכן עבד כאיש מכירות וכמאמן אישי, אך לבסוף החליט לפרוש ולנסות את מזלו בכתיבה.

כתיבה ומשחק

את קריירת הכתיבה שלו, נייבל החל עם כתיבת תסריט עבור "החורף האחרון", שבוסס על ספר שלא פורסם עם אותו השם. עם עזרה מחבריו, נייבל הצליח לגייס 1.6 מיליון דולר. הם עבדו ביחד כדי להכין את הסרט שיצא לאור בשנת 2007. הסרט זכה לשבחים, אך נכשל בקופות.
ב-2009 פרסם נייבל את ספרו "אנחנו לא חיים כאן יותר". ב-2011, פורסם ספרו השני אשר עונה לשם "פנים בעננים". ספרו השני זכה לתשבחות.
עבד כתסריטאי בתוכנית הטלוויזיה האוסטרלית "The Matty Johns Show"  שעסקה בליגת הרוגבי הלאומית.
נייבל הופיע בסדרה "מזרח מערב 101" וב-2011 שיחק בסרט "יחידה עילית" יחד עם ג'ייסון סטיית'האם, קלייב אוון, רוברט דה נירו ודומיניק פרסל.
ב-2012, כיכב נייבל בדרמה האוסטרלית "Bikie Wars: Brothers in Arms" . באותה שנה הודיע נייבל כי יככב בדרמה אוסטרלית נוספת בשם "Underbelly: Badness" . בשנה זאת שיחק נייבל בסרט "33 גלויות". נייבל הופיע ב-2013 בסרט "רידיק" יחד עם וין דיזל.
ב-4 בספטמבר 2014, הודיע סטיבן אמל בחשבון הפייסבוק שלו כי נייבל יגלם את ראס-אל-גול בעונה השלישית של "החץ". נייבל גילם את הדמות במשך 10 פרקים. הוא אף המשיך לגלם את הדמות בסדרת ההמשך, "אגדות המחר".
בשנת 2017 שיחק בסרט האימה "התגלמות הרוע".
מפת הרפורד

מפת הרפורד (בלטינית: Hereford Mappa Mundi) היא מפת עולם (מפה מונדי) בסגנון מפת אורביס טרארום משנת 1300 לערך. המפה מוצגת כיום בקתדרלת הרפורד בהרפורד שבאנגליה, והיא המפה הגדולה ביותר ששרדה מימי הביניים עד ימינו.
על המפה חתום ריצ'רד מהולידנגהאם ולפורד כיוצרה (המכונה גם "ריצ'רד דה בלו").

תיאור המפה

המפה מצוירת על קלף אחד, ומידותיה 158 ס"מ על 133 ס"מ. המפה מצוירת בדיו שחור, אדום, זהב, כחול וירוק. הצבעים כחול וירוק משמשים לתיאור ימים ונהרות, למעט הים האדום הצבוע בצבע אדום.
במרכז המפה, בתוך מעגל, ממוקמת העיר ירושלים, כאשר בראש המפה כיוון מזרח, ובקצה העליון של המפה גן עדן מוקף במעגל.
אירופה, בצדה השמאלי התחתון של המפה, מסומנת בצבעי אדום וזהב, ואפריקה בצדה הימני התחתון של המפה. 
המפה מבוססת על מפת ביאטוס מעשה ידי ביאטוס מליבאנה, ועל כן היא דומה מאוד למפת אבסטורף שאף היא מבוססת על אותה מפה.
ברונו קירשנר

ברונו ישראל קירשנר (בגרמנית: Bruno Kirschner; ‏17 באוגוסט 1884 - 13 באפריל 1964) היה סופר יהודי-גרמני וחוקר יהדות, עורך "הלקסיקון היהודי". עלה לארץ ישראל ב-1937 וחי בה עד מותו.

ביוגרפיה

נולד בגרמניה למשפחה יהודית; דודו עמנואל קירשנר היה מלחין וחזן הקהילה היהודית במינכן. למד במכון למדעי היהדות בברלין והוסמך לרבנות. עבודת הדוקטור שלו עסקה במזמור הכנסייתי בשפה האשורית. נישא לפאולה לבית יוכסברגר (1885–1991).
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא גרמניה, ואחריה שימש יועץ משפטי במשרד ממשלתי. יחד עם גאורג הרליץ ערך את "הלקסיקון היהודי" (Jüdisches Lexikon) על חמשת כרכיו.
בשנת 1937, מספר שנים לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל. הוא נפטר באפריל 1964.
ספרו "Juden auf Spottmedaillen Deutsche" ראה אור בידי מכון ליאו בק ירושלים והוצאת הספרים "Ernst Battenberg Verlag" שבמינכן, ארבע שנים לאחר פטירתו.
אוכרה

אוכרה כצבע

מקובל לקרוא לצבע זה (וכן לצבעים הדומים לו ונוטים מעט לצהוב) חרדל, על שום דמיונו לצבע הממרח.
קיים פיגמנט בעל גוון זה בשימוש בצבעי ציור; שמו אוכרה צהובה (או לעיתים אוכרה חומה), וקרוי בקיצור אוכר.

אוכרה כמסלע

אוכרה הוא סוג של סלע המורכב מתחמוצת ברזל, חרסית וחול. לאוכרה טווח של גוונים מצהוב, עד כתום כהה וחום. הגוון נקבע על ידי היחס בין מרכיבי הסלע.
בתחילת המאה העשרים  נתגלתה אוכרה צהובה המשמשת לתעשיית הצבעים מעל המעיינות החמים בנחליאל,(במזרח ים המלח), (ואדי זרקא-מעין). יחד עם האוכרה נמצאה מעל למעיינות גם אומברה המשמשת לתעשיית צבע ערמוני-שחום לציור. אוכרה נמצאה גם בקרבת דפנה בצפון עמק החולה.
Paradinha

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא של השיר צולם ב-24 במאי 2017 בניו יורק. הווידאו קליפ צולם על ידי ברונו אילוגטי, בהדרכתה של ג'ובאני ביאנקו, שגם שיתפה פעולה עם אניטה בווידאו קליפים לשיריה; "Bang" ,"Essa Mina é Louca", ו-"Cravo e Canela". באותו יום שצולם הווידאו קליפ הודלפו תמונות רבות וכולן הועלו לרשתות החברתיות. בווידאו קליפ הופיעו דוגמנים רבים, ביניהם לאיס ריבריו שכיכב בויקטוריה'ס סיקרט. התלבושות של המופיעים בווידאו קליפ נוצרו ועוצבו על ידי יועצת האופנה האמריקאית פטי וילסון, שעיצבה תלבושות לזמרים בינלאומיים רבים אחרים. 
בווידאו קליפ ניתן לראות את אניטה לבושה בשלל בגדים, ותסרוקות שונות. לאורך כל הקליפ המקומות בהם אניטה רוקדת וזזה מתחלפים במהירות. חלק מהמקומות צולמו במכבסות, מסעדות, מרכזי קניות וכולי. הווידאו קליפ זכה להצלחה עולמית ונכון לספטמבר 2017, מונה הצפיות שלו עולה על למעלה מ-150 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לשישי הנצפה ביותר של אניטה.
מאיה קאזאן

ביוגרפיה

קאזאן נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא יווני, גרמני ואנגלי. היא בתם של התסריטאים ניקולס קאזאן ורובין סוויקורד. היא נכדתו של במאי הקולנוע איליה קאזאן והמחזאית מולי קאזאן. כמו כן, היא אחותה הצעירה של השחקנית זואי קאזאן.

תיאטרון

ב-2012, מאיה כיכבה כלוקריס בהצגה השקרן (The Liar) של פייר קורניי בבימויו של דייוויד אייבס בתיאטרון השייקספירי של ניו ג'רזי.
ב-2013, שיחקה מאיה את תפקיד לורה בהצגה העתיד הוא לא מה שהיה (The Future Is Not What It Was) של מייקל רבה בתיאטרון הווקרספייס בניו יורק.
ב-2014, קאזאן קיבלה את תפקיד פרדיטה בהצגה אגדת חורף של ויליאם שייקספיר בתיאטרון אולד גלוב (Old Globe Theater) שבסן דייגו, קליפורניה. בכתבה בלוס אנג'לס טיימס מפברואר 2014, כתב עליה מבקר התיאטרון, צ'ארלס מקנולטי: "קאזאן עדיין אינה ניחנת בקול עוצמתי על הבמה אך יש בה את כל הדברים האחרים אשר גורמים לנו להתאהב בפרדיטה - זוהר טבעי, אינטליגנציה חסרת יומרנות ועדינות."

טלוויזיה

ב-2014, מאיה קיבלה את תפקיד אלינור גלינג'ר בסדרה הניק (The Knick), בבימויו של סטיבן סודרברג, לצד קלייב אוון. באותה שנה קיבלה עוד תפקיד, זה של מייבל תומפסון, אשתו הצעירה של נאקי תומפסון (Nucky Thompson), בשרשרת של פלשבקים בעונה החמישית והאחרונה של הסדרה אימפריית הפשע של HBO.
אליס בול

ראשית חייה

בול נולדה בסיאטל, וושינגטון, לעורך הדין ג'יימס פ. בול ג‘וניור, ולאורה בול, צלמת. לבול היו שני אחים ואחות אחת.
הסב מצד אביה, ג‘יימס פ. בול, היה צלם מפורסם, מהראשונים שהשתמשו בשיטת הדאגרוטיפ - שיטת הצילום הראשונה בה השתמשו למטרות מסחריות. בסוף המאה ה-19 השתמשו בכימיקלים שונים בתהליך פיתוח תמונות מסרטי צילום, לכן בול שהתה בסביבת חומרים כימיים עוד מילדותה.
ב-1905 בול עברה עם משפחתה להוואי בשל מצבו בריאותו של הסב, שנפטר פחות משנה אחר כך. לאחר שנתיים בהוואי חזרו בול ומשפחתה לסיאטל, שם סיימה ב-1910 את לימודיה התיכוניים, והחלה ללמוד באוניברסיטת וושינגטון באותה עיר.

חייה האקדמיים

ב-1912 סיימה בול תואר ראשון בכימיית תרופות, ואחרי שנתיים נוספות קיבלה גם תואר ראשון ברוקחות. בתום הלימודים חזרה בול להוואי, הפעם לשם המשך לימודיה באוניברסיטת הוואי (שנקראה אז מכללת הוואי) ובמקביל קיבלה הצעת עבודה מאותה מכללה, כשהוזמנה ללמד שם כימיה; וכך הפכה גם לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה, וגם לאישה הראשונה בכלל שכיהנה במשרה זו במכללת הוואי.
ב-1915 סיימה לימודי תואר שני בכימיה והחלה לחקור את נושא הטיפול במחלת הצרעת. מחקרה של בול ערך כשנה, ותוצאותיו הובילו לייצור תמצית המבוססת על שמן העץ ההודי "הידנוקארפוס קורזי", או בשמו הנפוץ יותר: עץ הצ'אולמוגה (אנגלית: chaulmooga). תמצית זו שימשה כתרופה למחלת הצרעת, בשל היותה מסיסה גם במים, וכך ניתן היה להזריקה לגוף האדם. אף שבאירופה, אסיה ואפריקה השתמשו במיצוי מן העץ כתרופה חיצונית על העור, בול סברה שהזרקת החומר תהיה יעילה יותר, והייתה הראשונה שהצליחה לייצר את התרופה המבוקשת.

מותה ומורשתה

אף על פי שבול סיימה את מחקריה בהצלחה, היא לא זכתה לראות את תוצר המחקר הסופי מניב פירות. את חודשי חייה האחרונים העבירה בבית חולים בסיאטל, ומתה שם ב-1916.
התרופה שיוצרה כתוצאה ממחקריה הוסיפה לעזור לחולים לקבל טיפול למחלה בביתם, ללא אשפוז ארוך בבתי חולים, ובמקרים רבים גם להחלים בסופו של דבר ממחלת הצרעת. התרופה הייתה בשימוש במשך כעשרים וחמש שנה.
אף שבול לא קיבלה את ההוקרה לה הייתה ראויה במהלך חייה, למרות הישגי עבודתה, בשלהי המאה ה-20 הכירה בה לבסוף אוניברסיטת הוואי פעמיים: בפעם הראשונה ב-2000, כשהכירו בה בתור אחת הסטודנטיות המצטיינות של האוניברסיטה, ופעם שנייה ב-2007, כשהוענקה לה תעודת הוקרה רשמית מטעם האוניברסיטה, שנים רבות לאחר מותה.
התזמורת הסימפונית של סו סיטי

התזמורת הסימפונית של סוּ סיטי (באנגלית: The Sioux City Symphony Orchestra) היא תזמורת סימפונית השוכנת בסו סיטי, איווה. מעונה הקבוע הוא תיאטרון אורפיאום.

היסטוריה

התזמורת הסימפונית של סו סיטי והלהקה העירונית של סו סיטי הוקמו שתיהן בראשית שנות ה-30' של המאה ה-20 בהדרכתו ובניצוחו של ליאו קוצ'ינסקי. בהנהגת קוצ'ינסקי, התפתחה התזמורת בהדרגה להרכב מקצועי מכובד, תזמורת עירונית המגישה עונת קונצרטים קבועה. במקור הופיעה התזמורת באולם העירוני של סו סיטי, אבל בשנת 2001 העתיקה את משכנה לתיאטרון אורפיאום ההיסטורי ששופץ ושוקם.
הלהקה העירונית, הפועלת בקשר הדוק עם התזמורת, גם היא קבוצה מקצועית של נגנים בתשלום, שמקורה בלהקת מוֹנאהאן פּוֹסְט 64 של הלגיון האמריקאי בשנות ה-20' של המאה ה-20. להקת מונאהאן פוסט זכתה לפרסום עולמי כשנבחרה ללהקה "הרשמית" של הלגיון האמריקאי באמצע שנות ה-20'. מייסודה עד לראשית שנות ה-30', יצאה להקת מונאהאן פוסט לסיורים אחדים, שכללו קונצרטים בניו יורק, ניו אורלינס ופריז. משכן הקבע של הלהקה העירונית הוא הקונכייה האקוסטית בפארק העירוני גרנדוויו.
את הצלחתה של סו סיטי להפיק נגנים מוכשרים לנגינת מוזיקה משובחת בככל הסגנונות אפשר לייחס למחויבותם האיתנה וארוכת-השנים והשקעתם הכספית של תושביה בחינוך מוזיקלי במערכת החינוך הפרטית והציבורית. בשנות ה-30' עבד קוצ'ינסקי עם המפקח על בתי הספר מ. ג. קלארק ליצירת הבסיס לתוכנית המוזיקה בבתי הספר הציבורים של העיר. נוסף לכך, במורנינגסייד קולג' פועלת זה מכבר מחלקת מוזיקה נמרצת ותוססת, התורמת למאגר הנגנים ומורי המוזיקה המעולים בסו סיטי. בעיר פועלות גם תזמורת ילדים של תלמידי בתי ספר יסודיים, המתקבלים אליה לאחר מבחנים, וותזמורת הנוער סוּלֶנְד, שנגניה מתחרים על הקבלה אליה מקרב חטיבות הביניים והתיכונים באזור.
אחרי קוצ'ינסקי, היו המנהלים המוזיקליים הבאים של התזמורת תומאס לואיס, סטיבן רוג'רס רדקליף ושיאן ג'אנג. שיאן ג'אנג חתמה תחילה על חוזה עם התזמורת ל-3 שנים, אך התפטרה כעבור שנתיים בשל לוח הזמנים התובעני של התזמורת. במרץ 2009 הודיעה התזמורת על מינוי ריאן האסקינס למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל ב-1 ביולי 2009.
בעידנא דריתחא

בְּעִדָּנָא דְרִתְחָא הוא ביטוי בשפה הארמית. תרגום הביטוי הוא: בזמן של כעס (בעידנא= בזמן, דרתחא= של כעס). בפיהם של דוברי עברית משמש הביטוי להבעת חרטה על דברים שנאמרו בשעת כעס, אך בגמרא, שממנה הגיע הביטוי, הוא משמש לתיאור כעס של השמים.
הביטוי מופיע בגמרא במסכת בבא קמא: "רבא בעידן רתחא הוי סכר כוי", כלומר בזמן שהוא ראה שיש זמן של התעוררות הדינים בעיר, ותושבי העיר מתו במלחמה, בדבר או ברעב, הוא סגר את חלונות הבית כנאמר בפסוק "עלה מוות בחלונינו" שמשם נראה שיש רשות למלאך המוות להיכנס לבית שחלונותיו פתוחים. במסכת ברכות מסופר על רבי זירא שבעידנא דריתחא היה משליך את אדרתו מעליו כדי לא להיראות כחשוב אלא כעבד לפני רבו, ובזמן שלא היה עידנא דריתחא היה מתעטף בבגדים נאים.
בגמרא מופיע כי בזמן כזה של "עידנא דריתחא" מענישים גם על ביטול מצוות עשה. על פי המסופר שם, המלאך הוכיח את רב קטינא על שביטל מצוות עשה של ציצית, ואמר לו כי אף על פי שבאופן רגיל אין מענישים על דבר כזה, בעידנא דריתחא מענישים גם על ביטול מצוות עשה. בפוסקים מובא כי על כל מצוות עשה שמבטלים, אם יש חיוב לקיימה (כמו במצוות ציצית) יש על כך עונש בעידנא דריתחא, גם אם על פי ההלכה אינו חייב לעשות את המצווה, כמו מצוות שילוח הקן לפי הדעה שאינו חייב לשלח את האם אם אינו חפץ לזכות בבנים.
מספר פרשנויות ניתנו לכך שבעידנא דריתחא מענישים על ביטול מצוות עשה. לפי רבינו יונה בעידנא דריתחא מענישים אדם על כך שלא הביא את עצמו למצב שבו יחמוד לקיים כל מצווה שיוכל לקיים. המהרש"א מפרש כי בעידנא דריתחא מענישים את הצדיקים על כך שלא הגנו על דורם, על ידי המצווה שיכולים היו לקיים ובכך להוסיף בזכויותיהם וזכויות הדור. לעומת זאת קיימות דעות אחרות, שדווקא בימים שהיו רגילים בגדים של ארבע כנפות, מי שחיפש דרכים להיפטר ממצווה זו נחשב דבר זה לעבירה ולכן נענש, אך בימינו שבאופן רגיל אדם אינו לובש בגד של ארבע כנפות, אין הוא נענש על כך שלא חיפש דרכים להביא את עצמו למצווה.
טיים אנד טייד

היסטוריה

העורכת הראשונה הייתה הלן ארצ'דייל . בשנת 1926 השתלטה ליידי רונדה על התפקיד, ונשארה עורכת השבועון עד סוף חייה.
בין הכותבים היו ננסי אסטור, מרגרט בונדפילד, ורה בריטיין, ג'ון ברופי, מרגרי קורבט-אשבי, אנתוני קרונין, א.מ. דלפילד, שארלוט דספרד, קריסטל איסטמן, ליאונורה איילס, אמה גולדמן, רוברט גרייבס, גרהם גרין, שרלוט הלדיין, מרי המילטון, ג'יי.מ הארווי, וויניפרד הולטבי, סטורם ג'יימסון, מקס קניון, ד.ה. לורנס, ק.ס. לואיס, פ.ל. לוקאס, רוז מקולי, נעמי מיטצ'יסון, אריק ניוטון, ג. ק. צ'סטרטון, ג'ורג' אורוול, אמלין פנקהרסט, אלינור ראת'בון, אליזבת רובינס, אוליב שריינר, ג'ורג' ברנרד שו, אתל סמית', הלנה סוונוויק, ארנסט טולר, רבקה וסט, אלן ווילקינסון, צ'ארלס ויליאמס, מרגרט וינטרינגהאם, וירג'יניה וולף ווינדהאם לואיס.
בשנת 1940 פורסם בשבועון המאמר "הצורך בהתנהגות אבירית" מאת ק.ס. לואיס. המאמר בישר את תחילתו של קשר רציף של עשרים שנה בין לואיס לשבועון, והוא פרסם בו מאמרים וביקורות.
מחזור השיא של השבועות הגיע ל-14,000 עותקים. ככל הנראה, הוא זכה לסבסוד מידי ליידי רונדה, בסכום של 500,000 ליש"ט, במשך שלושים ושמונה השנים שהיה בבעלותה.
בשנת 1956 פרסם השבועון, ביחד עם אנדרה דויטש אנתולוגיה. באוסף שנקרא "האנתולוגיה של טיים אנד טייד" נכללו כתבים נבחרים שהתפרסמו בשבועון. את ההקדמה לספר כתבה ליידי רונדה, וערך אותו אנתוני לייג'ונה.
אחרי מותה של ליידי רונדה בשנת 1958, השבועון עבר לשליטתם של הכומר טימוטי בומונט והעורך ג'ון תומפסון במרץ 1960 בתקופתם, "טיים אנד טייד" שינה כיוון והפך לשבועון חדשות פוליטי עם גוון נוצרי. הוא המשיך להפסיד 600 ליש"ט לשבוע, וביוני 1962 נמכר לחברת ההוצאה לאור בריטן. בשנת 1970 הפך המגזין לירחון ובשנת 1979 הוא נסגר.
השם "Time and Tide" נרכש מאוחר יותר על ידי סידוויק וג'קסון, חברת בת של קבוצת המלונות Trust House Forte. משנת 1984–1986 החברה המשיכה להוציא לאור את המגזין כרבעון, מהמשרד הראשי הבינלאומי שלה בלונדון. אלכסנדר צ׳נסלור היה העורך. כמו בעבר, הירחון המשיך להתמך על ידי תורם עשיר, לורד פורטה מריפלי.
היסטוריה של הזולו

ההיסטוריה של הזולו מתחילה בענף נגוני של עמי הבנטו מדרום לסהרה. הבנטו הם קבוצה אתנית שיישבה את מרבית שטחה של אפריקה שמדרום לסהרה במהלך העת החדשה.

הזולו לפני שאקה

עד תחילת המאה ה-19 היו בני הזולו מאורגנים בשבטים קטנים, עם קשר רופף ביניהם. כלכלתם התבססה על מרעה בקר, והם התגוררו בכפרים קטנים.

משאקה עד הכיבוש הבריטי

בסוף המאה ה-18 נולד בן לא חוקי לסנזנקונה, צ'יף שבט הזולו. כך בא לעולם אחד השליטים האפריקאים המפורסמים ביותר, הלא הוא שאקה. אחרי 6 שנות מגורים ברשות האב, גורשו שאקה ואימו בגלל ממזרותו של שאקה. לאחר נדודים מצאו מקלט אצל שבט ה"מתתווה", אחד השבטים החזקים באזור. בשבט זה בגר שאקה, והיה ללוחם. הוא הצטיין כלוחם ומצביא במלחמות השבט עם שבטים אחרים, בהן התנסה בטקטיקות חדשות ובארגון הצבא. לימים, השתמש בניסיון זה לאיחוד שבטי הזולו תחת הנהגתו.
לאחר מות אביו בשנת 1816, חזר שאקה לשבט הולדתו, ולאחר שהביס את האופוזיציה השתלט על השבט. בסדרת מלחמות מוצלחות הצליח שאקה להגדיל את השטח ששלטו עליו בני הזולו פי 12 - מאזור בן 3,000 קמ"ר לכ-36,000 קמ"ר (בערך פי 1.5 ממדינת ישראל).
ב-1824 חתם שאקה הסכם לזכויות מסחר בשנהב ופרוות לסוחרים בריטים. במסגרת ההסכם הוא העניק להם ריבונות על פורט נטאל והסביבה שהפכו לשטח בריטי.
המלך שאקה נרצח ב-24 בספטמבר 1828 בדקירות חניתות על ידי אחיו למחצה, מלאנגאנה ודינגאנה. אחרי מותו של שאקה הסתכסכו יורשיו עם המתיישבים הבורים הלבנים, ואף ספגו תבוסה קשה מידם בקרב נהר הנְקום (הידוע גם כ"קרב על נהר הדם") ב-16 בדצמבר 1838. לאחר ניצחונם הקימו הבורים את רפובליקת נאטאל, דרומית לנהר התוקלה. כמה שנים לאחר מכן, קיבלו הבריטים את החזקה על שטחים אלה. ב-1842 המלך מפאנדה חתם על הסכם עם הבריטים המכיר בו כמלך הזולו וקובע את נהר תוקלה כגבול בין נטאל לממלכת הזולו. על אף היחסים הטובים שטופחו בין בני הזולו לבריטים, חששו הבריטים ממדינה שחורה חזקה באזור השפעתם העיקרי. ב-11 בדצמבר 1878 משלחת קולניאלית בריטית הציבה אולטימטום ל-14 ראשי שבטים. המסמך דרש מהמלך לשלם מיסים, להחזיר בקר שנגנב ולהפסיק מיד כל תוקפנות כלפי המתיישבים. לאחר שהמלך סצ'וואיו לא הגיב לאולטימטום שפג ביום האחרון של שנת 1878 פלשו כוחות בריטים לארץ הזולו. מלחמה זו נודעה בשם "מלחמת הזולו". במהלך המלחמה נחלו הבריטים את אחד ההפסדים הצורבים ביותר מידיו של כח ילידים, כאשר ב-22 בינואר 1879 חטיבה בריטית בת 1,500 לוחמים נופצה לרסיסים בקרב איסאנדלוואנה ולאחר מכן אף התקיפו הזולו מחנה מיסיון בריטי, קרב שנודע כ-קרב רורק'ס דריפט. הבריטים התאוששו מהתבוסה, פלשו מחדש לשטחי הזולו לאחר חודשים מספר, הצליחו להכניעם ולשבות את המלך.

זולו מהכיבוש הבריטי עד היום

ארץ הזולו חולקה ל 13 אזורים אוטונומים שבראש כל אזור עמד ראש שבט (צ'יף). עד מהרה החלו ראשי השבטים לריב זה עם זה והבריטים שחששו ליציבות שחררו את המלך בתנאי שישמור על השלום. סצ'וואיו חזר ב-1883 אבל הורעל על ידי בני עמו ובנו דינוזולו תפס את מקומו. דינוזולו העניק לבורים שטח אדמה נרחב בתמורה לתמיכתם בו כנגד מתנגדיו מקרב הזולו. הבריטים שראו בו רק מלך ממונה הדיחו אותו וכלאו אותו ל 10 שנים.
תחת הכיבוש הבריטי היו בני הזולו נתונים לניצול מתמשך על ידי הלבנים, יחד עם יתר הילידים השחורים. מצב זה נמשך גם לאחר שדרום אפריקה קיבלה את עצמאותה ב-1910, ואף קיבל לגיטימציה חוקית עם הקמת שלטון האפרטהייד ב-1948. זכויות האדם של השחורים הופרו בקביעות, והם היו ללא-אזרחים במדינתם הם. רק לאחר התמוטטות שלטון האפרטהייד בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, זכו בני הזולו לקבל את מלוא זכויותיהם, לצד עמים ילידים נוספים.
משטרת הביטחון

הקמה והתפתחות

ביוני 1936 מינה אדולף היטלר את היינריך הימלר, מפקד האס אס לראש המשטרה הגרמנית כולה בתואר ריכספיהרר-אס אס וראש המשטרה הגרמנית (Reichsführer-SS und Chef der Deutschen Polizei). הדבר איפשר להימלר להתחיל בתהליך ארגון המערכת המשטרתית מתוך עצמאות מלאה והכפפה למעשה של הארגון המדינתי (המשטרה) לארגון מפלגתי (האס-אס). בתחילה גיבש הימלר שתי זרועות עיקריות של כוח המשטרה, משטרת הסדר ומשטרת הביטחון. השר האחראי על הארגון להלכה היה שר הפנים וילהלם פריק, אף שהשליטה בפועל הייתה של הימלר והיטלר. בראש זיפו הופקד ריינהרד היידריך.
בעקבות האנשלוס (השתלטות גרמניה הנאצית על אוסטריה ב-1938) הקים היידריך יחידות מבצעיות מיוחדות (Einsatzkommando) שמטרתן הגנה על מבני ממשל באוסטריה ובחבל הסודטים. היה זה הכוח היחיד שהיה כפוף ישירות למטה משטרת הביטחון ולא לאחת משתי זרועותיו (הגסטפו או הקריפו). יחידות אלה התפתחו לכדי יחידות עילית אליהן גויסו מתנדבים מהגסטפו, האס דה, הקריפו והאס אס והוכפפו ישירות להיידריך. עם הפלישה לפולין נעו יחידות אלה, אשר נקראו עתה איינזצגרופן ("קבוצות משימה") והורכבו ממספר רב של יחידות חיסול ממונעות, אחרי הצבא הפולש בחזית המזרחית, השתתפו לעיתים בלחימה, וביצעו מעשי רצח של יהודים, פולנים, וקומוניסטים רוסים.
פיטר גריפין

אישיות

פיטר נולד במקסיקו לתלמה גריפין ולמיקי מקפיינגן. רק בבגרותו גילה את הזהות האמיתית של אביו ועד גיל מאוחר סבר כי אביו הוא פרנסיס גרפין שהיה נשוי בעבר לאמו הביולוגית (פרנסיס נפטר זמן-מה אחרי שפיטר נפל עליו בעודו שיכור). פיטר הוא מקרה מייצג של עובד צווארון כחול. בעברו עבד פיטר כמפקח בטיחות במפעל הצעצועים "Happy-Go-Lucky". לאחר מות בעל המפעל קנה סירה והחל לעבוד כדייג לצד שני עוזריו, סנטוס ופסקאוול, שני מהגרים פורטוגזיים. כיום, לאחר שסירתו נהרסה, הפך לאחראי הובלה במבשלה שבעיר.
דמותו של פיטר לא מתבגרת שכן בסדרה אין עקביות בזמן. ביחד עם חבריו ג'ו, קליבלנד וקווגמייר, נוהג פיטר לשתות לשוכרה במסבאה השכונתית "הצדפה השיכורה", אותה מנהל הוראס. לאחר שהוראס מת במהלך משחק בייסבול על ידי חברו של פיטר, ג'רום, ג'רום קונה את "הצדפה השיכורה" והופך למנהלה. פיטר נוהג להלחם עם ארני התרנגול הענק, אויבו המושבע. לראשונה נלחם ארני בפיטר לאחר שנתן לו קופונים שפג-תוקפם, מה שהרגיז את פיטר. עם זאת, ייתכן ושורש המריבה ביניהם הוא אגרוף שהכניס פיטר לארני 20 שנה לפני כן בעת נשף סיום התיכון שבו נכחו השניים. סיבה נוספת ליריבות ביניהם היא מחלוקת על מי ישלם על הארוחה שחלקו עם אשתו של ארני. פעמים רבות מגיע מלאך המוות, חבר קרוב של המשפחה, כדי לקחת את חייו של פיטר ונכשל במשימה.
מיצ'יו קאקו

ביוגרפיה

מיצ'יו קאקו נולד בסן חוזה, במדינת קליפורניה שבארצות הברית, להורים מהגרים יפנים. סבו הגיע לארצות הברית כדי לקחת חלק במבצע הניקיון לאחר רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906. אביו נולד בקליפורניה אך התחנך ביפן ודיבר מעט אנגלית. שני הוריו היו במרכז המהגרים באגם טולה, שיועד למיקום מחדש של מהגרים ושם הוריו נפגשו והולידו את שני אחיו. הוא היה צעיר הבנים.
בשל פרויקט בבית הספר קאברלי הגבוה שבפאלו אלטו, שבו קאקו למד, הוא ביצע פרויקט למאיץ חלקיקים במוסך של הוריו ליריד המדע הבית ספרי. ביריד המדע שנערך במעבדת המדע הלאומית באלבקרקי, ניו מקסיקו, הוא משך את תשומת לבו של הפיזיקאי אדוארד טלר, שלקח את קאקו כבן חסותו, מה שהעניק לו את מלגת הרץ להנדסה. קאקו סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1968 והיה הראשון מכיתת הפיזיקה שלו שסיים את לימודיו. הוא היה שותף במעבדת הקרינה ברקלי שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי וקיבל תואר דוקטור בשנת 1972, ובאותה שנה כבר היה למרצה באוניברסיטת פרינסטון.
במהלך מלחמת וייטנאם, קאקו השלים אימון בסיסי בצבא האמריקאי בפורט בנינג, ג'ורג'יה ועבר אימוני חי"ר מתקדמים בפורט לואיס, וושינגטון. עם זאת, מלחמת וייטנאם הסתיימה לפני שהיה עליו להיקלט בחיל הרגלים.

עבודתו המדעית

קאקו היה פרופסור עמית במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, אוניברסיטת ניו יורק. בעשור השני של המאה ה-21, הוא מחזיק בקתדרה הנרי סמאט כפרופסור בפיזיקה תאורטית במכללה העירונית של ניו יורק.
לקאקו יש למעלה מ-70 מאמרים בכתבי עת כגון Physical Review וכיסה נושאים כגון תורת העל-מיתר, כבידת על, סימטריית על ופיזיקה האדרונית. בשנת 1974, יחד עם פרופסור קייג'י קיקאווה מאוניברסיטת אוסקה, הוא חיבר את המאמרים הראשונים המנסחים את תורת המיתרים כתורת שדה - תאוריית שדה המיתרים. בנוסף, הוא מחברם של מספר ספרי לימוד על תורת המיתרים ותורת השדות הקוואנטית.
קאקו ידוע בשל היותו "פופולריסט של המדע", מדען המנסה להסביר את המדע במילים פשוטות שיובנו לכלל המתעניינים, ומצליח לגעת בקהלים של נטולי רקע משמעותי במדעים. הוא כתב ספרים והופיע בתוכניות טלוויזיה רבות, כמו גם בסרט והוא גם מנחה תוכנית רדיו שבועית בנושאי מדע.
נשוי ואב לבת.

פעילות חברתית

קאקו הכריז ​​בפומבי על חששותיו האנתרופוגניות (השפעת האדם על הסביבה) מן ההתחממות הגלובלית, ההתחמשות גרעינית, והשימוש לרעה באנרגיה גרעינית. הוא מתח ביקורת על החללית קאסיני בשל 33 ק"ג הפלוטוניום שבה ששימשו להנעתה. ביקורתו באה בשל המודעות לאפשרות של נפגעים רבים אם החללית הייתה מתרסקת ודלק הפלוטוניום היה גורם לזיהום חמור, קאקו ביקר בפומבי את נאס"א בשל כך. הוא דיבר גם על הסכנות של פסולת חלל וקרא לניטור ופיקוח טוב יותר שלה. קאקו בדרך כלל תומך נלהב של חקר החלל החיצון, ומאמין כי היעד הסופי של המין האנושי הוא לגלות את אמיתות הגלקסיה, הוא טען כי משימותיה ושיטותיה של נאס"א רחוקים מלפעול בכיוון זה.
קאקו מייחס את גישתו נגד נשק גרעיני להשפעה של תוכניות רדיו בנושא, ששמע בזמן לימודיו. באותה תקופה גם סירב להצעה לפיתוח הדור הבא של נשק גרעיני והעדיף להתמקד בכתיבת מחקר, הוראה ותקשורת. קאקו הצטרף למדענים אחרים כגון הלן קלדיקוט ויונתן שצ'ל, והיה פעיל שלום בתנועה העולמית נגד נשק גרעיני שקמה בשנות ה-80, במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן.
קאקו היה חבר מועצת המנהלים של תנועת פעולת השלום ובמועצת המנהלים של תחנת הרדיו WBAI-FM בניו יורק, שם הוא מנחה את תוכנית הרדיו שלו, שמתמקדת בנושאי מדע, מלחמה, שלום ואיכות הסביבה.