אברהם לנדא

קורות חייו

נולד בכפר פרנצ'ב לרפאל וראדא דובז'ינסקי. אביו רפאל (נפטר: תקפ"ד 1824) היה נכדו של רבי בעריש חסיד מקוטנא, בן בנו היחיד יחיאל מיכל. אמו ראדא (נפטרה: כ' באלול תר"ח) הייתה נכדתו של רבי זאב וולף אוירבך, אב"ד לונטשיץ, נכדו של רבי מנחם מנדל אוירבך, בעל "עטרת זקנים" על ה"מגן אברהם" - מצאצאי המהר"ל מפראג.
נישא לבתו של ר' דן לנדא מפלוצק, ממשפחה של מתנגדים וחתן ר' איצ'לה פלוצקר אשר שלח את חתנו ר' דן לפרניצ'וב כדי שיתהה על קנקנו של הבחור, אך לבסוף ר' דן עצמו חמד אותו כחתן לבתו. מיד לאחר אירוסיו שינה את שם משפחתו מדובז'ינסקי ללנדא, כשם משפחת חותנו.
לאחר נישואיו התגורר בעיירת חותנו, פלוצק. הסתופף אצל רבי פישל מסטריקוב ונחשב תלמידו המובהק. על פי ההערכה, למד אצל רבי אריה לייב צינץ מפלוצק. כמו כן נפגש פעמיים עם רבי שמחה בונים מפשיסחה, הפעם הראשונה הייתה בעת ששהה רבי בונים בפלוצק, עיר מגוריו של רבי אברהם לנדא. רבי בונים סיפר עליו לרבו היהודי הקדוש מפשיסחא, אשר ביקש לפגוש בעצמו את רבי אברהם, אך הוא נמנע מכך בשל התנגדות חותנו ה'מתנגד'.
בשנת תק"פ התמנה כרבה של טשכנוב, וכיהן בה עד פטירתו. מיד לאחר קבלת הרבנות הקים בה ישיבה ועמד בראשה. עם תלמידי הישיבה נמנו רבים שלימים התפרסמו כגדולי תורה בפולין.
במשך שנים רבות סירב לנהוג באדמו"רות. רק בשנת תרכ"ו (1856), לאחר פטירת החידושי הרי"ם מגור, הצליח רבי אלעזר הכהן מפולטוסק לשכנעו לקבל על עצמו אדמו"רות, בטענה כי יש למלא את החלל שנוצר עם פטירת הרבי מגור. אף על פי שהחל לנהוג באדמו"רות, ערך "שולחנות" וקיבל "פתקאות" ו"פדיונות", לא שינה שתי הנהגות שהקפיד עליהן עד אז: הוא התפלל תפילת שחרית בוותיקין ובנוסח אשכנז. שתי הנהגות אלו היו יוצאות דופן בעולם החסידות.
בין הבאים לטשכנוב להסתופף בחצרו של הרבי מטשכנוב היו רבי אברהם בורנשטיין, רבי יחיאל מאיר מגוסטינין ורבי אלעזר הכהן מפולטוסק. בשבע השנים האחרונות לחייו העביר את משרת הרבנות בטשכנוב לידי בנו רבי יעקב לנדא.
רבי אברהם מטשכנוב נפטר בה' באדר א' תרל"ה. הוא נקבר בבית הקברות היהודי הישן בטשכנוב ששכן במרכז העיר. גדולי הרבנים הספידוהו, וחלק מההספדים הודפסו כספרים. מלבד הרבי מטשכנוב נפטרו באותה שנה עוד שניים מהרבנים המפורסמים באותו דור, רבי אליהו גוטמכר ורבי יעקב אריה מראדזימין, וחלק מהמספידים קישרו בדבריהם בין השלושה. 
לאחר פטירתו הוסב שמה של הישיבה המקומית בטשכנוב ל"בית אברהם" על שמו של רבי אברהם מטשכנוב. מדי שנה, ביום השנה לפטירתו, נהגו תושבי העיר לפקוד את האוהל שלו בבית הקברות המקומי. מנהגם היה להקיש שלוש פעמים עם מפתח על דלת האוהל ורק לאחר מכן להיכנס פנימה.
בקיץ תש"א (1941), בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נודע שהנאצים מתכוננים לחרוש את שטח בית הקברות הישן של טשכנוב שבמרכז העיר כדי להכשיר את המקום לבניית מבנים לשימושם. האדמו"ר מאלכסנדר, ששהה אז בגטו ורשה, הורה על העתקת קברו של הרבי מטשכנוב ממקומו. קבוצת יהודים פתחה את קברו כדי להעביר את גופתו לבית הקברות החדש ולעיניהם התגלתה גופתו כשהיא שלמה. למרות הסכנה שהייתה כרוכה בכך, ליוו רבים מיהודי העיר את הרבי מטשכנוב בהלוויה מאולתרת לקברו החדש. 
לאחר המלחמה שבו שרידי היהודים לעיר והקימו גלעד על קברו של הרבי מטשכנוב משברי מצבות שעקרו הנאצים מקברים סמוכים. אך כעבור כמה שנים עקרו תושבי המקום את הגלעד ומאז לא נודע מקום קברו המדויק. גם בית מדרשו ובית מגוריו הסמוך, ששרדו עד לשואה, נחרבו עד היסוד.
לזכרו של רבי אברהם מטשכנוב הוקמו מוסדות טשכנוב בשכונת רמות בירושלים.

מעמדו התורני והרבני בדורו

רבי אברהם מטשכנוב נחשב מגאוני התורה ומחשובי הרבנים בדורו, ולדעתו ההלכתית היה משקל רב. לפתחו הגיעו הנושאים המרכזיים של אותו דור ואשר עוררו פולמוס בקרב גדולי הרבנים, ובהם: מצת מכונה, קופת רבי מאיר בעל הנס לעניי ארץ ישראל, גזירת הלבוש וגילוח הזקן והפיאות, גיטין והתרת עגונות. 
ידידו בעל חידושי הרי"ם, לאחר שפסק בעניין התרת עגונות, כתב:
"איני רוצה לסמוך עלי לבד, ובקשתי מאוד לשאול את כבוד הרב הגאון הצדיק אבדק"ק טשעכנוב נ"י. והגם ששמעתי שאינו רוצה לכתוב שו"ת, עם כל זה די שיסכים לי בעל פה." 
רבי עקיבא איגר העיד עליו שהוא "אריה דבי עילאי", ומרוב הוקרתו אותו היה קם ממקומו כל פעם שהזכיר אותו בדיבורו. 
תלמידו של רבי אברהם לנדא, רבי יוסף קרא, מעיד עליו:
"כי מודעת זאת, שהיה בקי בכל חדרי תורה כאחד מגאוני קדמאי. אחת היא אשר נפשי יודעת, כי מיום שנפטר רשכבה"ג (רבן של כל בני הגולה) רבנו עקיבא איגר לא נמצא בכל גדולי ארצנו אשר יורו עליו כל ישראל כי קדוש הוא. ועד שלא שקעה שמשו של רבנו עקיבא כבר זרחה שמשו של צדיק זה." ("יורה ומלקוש")
רבי אליהו גוטמכר כתב במכתבו לרבי מטשכנוב:
"להמבורך בפי ישראל מקצה אל קצה, הלא הוא האיש אלוקי, מיחידי הדור שלנו, גאון הגאונים."
הרבי מקוצק אמר: 
""הרב מטשכנוב ורבי יצחק מאיר מגור הם שני שרי התורה בדורנו." 
רבי אברהם בורנשטיין, בעל "אבני נזר", כתב בהסכמתו לספרו של הרבי מטשכנוב "זכותא דאברהם":
""דברי איש אלוקים הגאון הקדוש מטשעכנוב אין צריכים שום הסכמה משום אדם."