google/wiki40b huggingface dataset:
אשר (דמות מקראית)

אָשֵׁר, דמות מקראית, בנו השמיני של יעקב מאשתו זלפה שפחת לאה, וצאצאיו היו שבט אשר. חי 123 שנה. כשיצאו עם ישראל ממצרים העלו את עצמותיו וכאשר סיימו להתנחל בארץ בשנת ב'תצ"ה (1265 לפני הספירה) קברוהו בקדש נפתלי. בניו של אשר היו "יִמְנָה וְיִשְׁוָה וְיִשְׁוִי וּבְרִיעָה--וְשֶׂרַח אֲחֹתָם" (בראשית מ"ו, י"ז).
לפי ספר היובלים נולד ב-ב' בשבט.

מדרש שמו

מקור שמו מוסבר בספר בראשית, פרק ל', פסוק י"ג: 
וַתֹּאמֶר לֵאָה--בְּאָשְׁרִי, כִּי אִשְּׁרוּנִי בָּנוֹת; וַתִּקְרָא אֶת-שְׁמוֹ, אָשֵׁר.
 נשים אשר הכירו את לאה כאומללה בעקבות עקרותה אמרו 'אשריה'. לדעת ליאורה רביד הכוונה כנראה לאישה אחת וזו רחל, שקנאה ללאה וזאת הסיבה להודות לאל.

ברכת יעקב לאשר

בברכת יעקב לבניו טרם מותו, הבטיח לאשר נחלה פוריה, אשר תניב לו מַעֲדַנֵּי-מֶלֶךְ, כמו שנאמר "מֵאָשֵׁר, שְׁמֵנָה לַחְמוֹ; וְהוּא יִתֵּן, מַעֲדַנֵּי-מֶלֶךְ" (בראשית, מ"ט, כ').

צאצאי אשר

בספר דברי הימים מפורטת רשימת צאצאיו של אשר:
בְּנֵי אָשֵׁר יִמְנָה וְיִשְׁוָה וְיִשְׁוִי וּבְרִיעָה וְשֶׂרַח אֲחוֹתָם. וּבְנֵי בְרִיעָה חֶבֶר וּמַלְכִּיאֵל הוּא אֲבִי בִרְזָיִת. וְחֶבֶר הוֹלִיד אֶת יַפְלֵט וְאֶת שׁוֹמֵר וְאֶת חוֹתָם וְאֵת שׁוּעָא אֲחוֹתָם. וּבְנֵי יַפְלֵט פָּסַךְ וּבִמְהָל וְעַשְׁוָת אֵלֶּה בְּנֵי יַפְלֵט. וּבְנֵי שָׁמֶר אֲחִי וְרָהְגָּה וְחֻבָּה וַאֲרָם. וּבֶן הֵלֶם אָחִיו צוֹפַח וְיִמְנָע וְשֵׁלֶשׁ וְעָמָל. בְּנֵי צוֹפָח סוּחַ וְחַרְנֶפֶר וְשׁוּעָל וּבֵרִי וְיִמְרָה. לז בֶּצֶר וָהוֹד וְשַׁמָּא וְשִׁלְשָׁה וְיִתְרָן וּבְאֵרָא. וּבְנֵי יֶתֶר יְפֻנֶּה וּפִסְפָּה וַאְרָא. וּבְנֵי עֻלָּא אָרַח וְחַנִּיאֵל וְרִצְיָא. כָּל אֵלֶּה בְנֵי אָשֵׁר רָאשֵׁי בֵית הָאָבוֹת בְּרוּרִים גִּבּוֹרֵי חֲיָלִים רָאשֵׁי הַנְּשִׂיאִים וְהִתְיַחְשָׂם בַּצָּבָא בַּמִּלְחָמָה מִסְפָּרָם אֲנָשִׁים עֶשְׂרִים וְשִׁשָּׁה אָלֶף.
— דברי הימים א', ז'

אשר מוציא מהגיהנום את מי שלומד משניות

במדרש תלפיות (עמוד מא) מובא בשם ספר מזבח יעקב שאשר יוציא מהגיהנום כל מי שלמד משניות:
משם האר״י הקדוש ז״ל שאשר (בן יעקב) היה עוסק בתורה ובמשנה יותר מהחייב. ולאחר פטירתו של אדם כשדנין אותו בגיהנם קורא לכל שבט ושבט שיצילהו משם ואין קול ואין עונה. משקורא לאשר משיב לו אשר קרא׳ מימיך משנה אם אומר לו הן. מיד מוציא אותו מגיהנום בזכות המשנה.

קברו

לפי ספרות חז"ל העלו בני ישראל את כל בני יעקב לארץ להיקבר שם.

ובספר הישר מסופר: 
ויקברו את ארונות מטות אבותיהם... ואת נפתלי ואשר קברו אותם בקדש נפתלי איש איש במקומו אשר ניתן לבניו.
— ספר הישר, סוף ספר יהושע
כיום מצוין קברו בכביש 899 מול תל קדש נפתלי. לקבר זה מקורות רבים בעיקר מהמאה ה-17 והילך. בנוסף יום פטירתו הוא כ' בשבט לפי התאריך העברי, כמובא בספר "ילקוט שמעוני".
דוד בכור

ביוגרפיה

דוד בכור נולד בירושלים ובצעירותו עזב עם הוריו למצרים, ממנה שבו לארץ ישראל בשנת 1932. באלכסנדריה שבמצרים סיים את לימודיו התיכוניים, במגמת מתמטיקה והנהלת חשבונות. לאחר חזרת המשפחה לארץ עבד בבית המשפט המחוזי בירושלים (1933–1942) והוענק לו תואר מוסמך במשפטים. שנה לאחר מכן הוסמך לעריכת דין. בכור פעל גם בשורות ארגון "ההגנה" ולאחר קום המדינה שירת בצה"ל כסגן המושל הצבאי בגליל המזרחי ובגליל העליון (1948–1949). מאוחר יותר, בשירות המילואים, היה סנגור צבאי.
בתחילת דרכו עבד דוד בכור בתור עורך דין במשרד סלומון-ליפשיץ (1943–1970), משנת 1952 כשותף במשרד. בין השאר הוא היה בצוות ההגנה של השר יצחק רפאל וייצג את נצרת עילית וחברת החשמל. בשנת 1971 מונה לשופט וכיהן בבית המשפט המחוזי בחיפה. באותה שנה גם מונה לוועדה בראשות צבי ברנזון לפישוט הליכים לקביעת פיצויים בנזיקין לקביעת פיצויי נזיקין. בשנת 1974 קבע בכור שהסכם האוסר על עובד תקופת צינון של חמש שנים בנימוק של הגנה על סודות מקצועיים נוגד את תקנת הציבור ועל כן הוא בטל. לעומת זאת, בהיותו בבית המשפט העליון סירב לפטור בוגר פנימיה צבאית מהתחייבות לשרת בקבע, למרות שההתחייבות נתנה בעת שהיה קטין.
בשנת 1977 מונה כשופט במינוי זמני לבית המשפט העליון ושנה לאחר מכן מונה במינוי קבע. כהונתו נמשכה עד הגיעו לגיל פרישה, בשנת 1980. באחד מפסקי הדין הידועים של בכור בבית המשפט העליון, אישר בכור הרשעה באונס של אדם שקיים יחסי מין עם אשתו בכח נגד רצונה. בכור פירש את הביטוי "שלא כדין" שהופיע אז בלשון החוק: "הבועל אישה, שלא כדין, נגד רצונה" כחל על כל איסור חוקי, כולל האיסור במשפט העברי על אדם לבעול את אשתו נגד רצונה, ובניגוד לפרשנות בחוק האנגלי שהמונח "שלא כדין" מתייחס לאשה לה האדם אינו נשוי בכור היה בהרכב של חמשת השופטים שקבעו שיש לפנות את התנחלות אלון מורה שהוקמה על קרקעות שהופקעו לצורך הקמת ההתנחלות. בכור גם הצטרף לשופט חיים כהן בקביעה שחייל שנפטר ממחלה יוכר כחלל צה"ל, למרות שסביר שהמחלה לא נבעה משירותו הצבאי, אלא אם הוכח שהמחלה לא נבעה מהשירות הצבאי.
בהיותו בגמלאות המשיך בכור לעסוק בפעילות משפטית, בהיותו יו"ר ועדה בין-משרדית לבירור הנושא של פרסום שמותיהם של אנשים החשודים בביצוע עבירות פליליות (1982), יו"ר הוועדה לנושא נזיקין מסחריים (1984) במשרד המשפטים, ויו"ר הוועדה במשרד המשפטים לבדיקת נושא הסיוע המשפטי בעניינים פליליים (1985) ובהמלצותיה הקמת סנגוריה ציבורית. בשנים 1982–1985 עמד בראש ועדת בכור, ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת רצח ארלוזורוב, שקבעה פה אחד שסטבסקי ורוזנבלט לא היו הרוצחים, אך שאינה יכולה לאמר מי היו הרוצחים. 
בשנת 1981 מונה באופן זמני ליו"ר המועצה להגבלים עסקיים, וביוני 1981 מונה במינוי של קבע. בכור המשיך לכהן בתפקיד עד אמצע שנות ה-80. על ענייני הגבלים עסקיים כתב את המאמר "הרהורים בחוק ההגבלים העסקיים, תשי"ט - 1959" שפורסם בספר זוסמן וצוטט רבות. 
בשנת 1994 מונה כיו"ר ועדת השחרורים בכפוף לחוק העונשין וליו"ר ועדת ערר לחוק מס שבח מקרקעין.
אפקט סמית'-פרסל

אפקט סמית' פרסל התגלה ב-1953 על ידי אדוארד מילס פרסל ותלמידו לדוקטורט סטיב סמית', אשר צפו באור הנפלט מאלומת אלקטרונים מהירה החולפת על פני סריג עקיפה מחזורי. בדומה לקרינת צ'רנקוב, אפקט זה נגרם עקב פליטה ספונטנית של אור, אשר יחס הנפיצה שלו משתנה בנוכחות תנאי השפה המחזוריים שמכתיב הסריג. בעקבות השינוי ביחס הנפיצה, מתאפשרים בו זמנית שימור אנרגיה ותנע עבור תהליך הפליטה, מה שאינו אפשרי עבור אלקטרון ופוטון במרחב החופשי.
עבור סריג בעל אורך מחזור  ואלקטרון הנע במהירות , אורכי הגל הנפלטים הם

כאשר  הוא אורך הגל המתאים לסדר העקיפה ה- של הסריג,  היא זווית ההתבוננות ביחס לכיוון מהירות האלקטרון, ו- היא מהירות האור.
קרב האליס

קרב האליס או קרב ליקוי החמה היה קרב שהתקיים ביום 28 במאי 585 לפנה"ס סמוך לנהר האליס, הוא הקיזילאירמאק בטורקיה של ימינו, בין צבא מדי לחיילי ממלכת לידיה. הקרב סיים 5 שנות לחימה בין הצדדים היריבים והסתיים בפתאומיות בעקבות ליקוי חמה שפורש על ידיהם כסימן מהאלים להפסקת הלוחמה.
הסכם לסיום הקרב נוסח בחופזה וקבע קשרי נישואין בין משפחות המלוכה של שני הצדדים וכן כי הנהר ישמש כקו הגבול בין שתי הממלכות. מצב זה השתמר משך 40 שנה עד שהופר על ידי קרויסוס מלך לידיה, והביא בכך לפלישת כורש ולכיבוש כל אסיה הקטנה על ידי הפרסים.
בשל היכולת לחשב את מועדו המדויק של ליקוי החמה, קרב האליס הוא הקרב המוקדם ביותר בהיסטוריה שניתן לתארכו בדיוק ובאמינות.
בוריס סוברין

קורות חיים

בוריס סוברין נולד בקייב, באימפריה הרוסית, במשפחה יהודית, בשם בוריס קונסטנטינוביץ' ליפשיץ. כשהיה בן שנתיים, ב-1897, עברה משפחתו לצרפת וב-1906 זכתה המשפחה לאזרחות צרפתית.
סוברין למד עיצוב תכשיטים ובעת שעבד כשוליה יצר קשר עם התנועה הסוציאליסטית של צרפת והחל להשתתף באסיפות, שערך ז'אן ז'ורס. ב-1914, עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, גויס לצבא הצרפתי וזועזע ממאורעות המלמחה, שבמהלכה נהרג גם אחיו הבכור. הוא הפך לפציפיסט והצטרף למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית Française de l'Internationale Ouvrière. הוא התחיל לכתוב בכתבי עת, בעיקר ב-Le Populaire, תחת שם העט "סוברין" (Souvarine). את שם העט לקח בוריס ליפשיץ משמה של אחת הדמויות בספר ז'רמינל, מאת אמיל זולא.
לאחר שחרורו מהצבא בגלל פציפיזם הוא התמסר לעיתונות והתבלט בין הכתבים בעלי האוריאנטציה השמאלית הקיצונית. ב-1917, לאחר המהפכה ברוסיה הצארית, ניצל את היותו דובר רוסית והיה לכתב חוץ של העיתון של מקסים גורקי, Новая Жизнь (חיים חדשים).
ב- 7 במאי 1920 נעצר יחד עם פרנאן לוריוט ופייר מונאט בחשד לקשירת קשר אנרכיסטי נגד המשטר. שלושתם זוכו מחוסר ראיות במרץ 1921. בינתיים, בדצמבר 1920, בקונגרס טור, שהיה כינוס של המפלגה הסוציאליסטית, נבחרו סוברין ופרנאן לריוט לנשיאי כבוד של הקונגרס. בקונגרס הוביל סוברין, יחד עם אחרים, להצטרפות מפלגתם לאינטרנציונל הקומוניסטי ולשינוי שמה ל-Section Française de Internationale Communiste (המגזר הצרפתי של האינטרנציונל הקומוניסטי), מה שבהמשך היה למפלגה הקומוניסטית הצרפתית.
ב-1921 הגיע סוברין לברית המועצות, כציר לכינוס האינטרנציונל הקומוניסטי והתבלט כחורג מהקו המקובל. הוא ביקר אסירים אנרכיסטים בכלאם ושוחח עם קומוניסטים אופוזיציונרים. ב-1924 הורחק סוברין מהקומינטרן בגלל חוסר צייתנות לקו של סטלין וב-1925 שב לצרפת.
סוברין היה מיודד עם פנאיט איסטרטי וכתב, בעילום שם, שליש מהטרילוגיה אל להבה אחרת.
חגיגות הזמר העברי בערד

חגיגות הזמר העברי בערד הן פסטיבל מוזיקה בעיר ערד. החגיגות הפכו למסורת, המהווה מוקד משיכה לעשרות אלפי אנשים הפוקדים אותן.
הפסטיבל הראשון התקיים בחג סוכות 1982, כשאת ניהול הפסטיבל לקחו על עצמם זכריה לירז ונחומי הרציון, אנשי תרבות פעילים באזור הנגב. באירוע הראשון השתתפו זמרים ותיקים כמו טובה פירון וישראל יצחקי ואמנים כמו אלכסנדר יהלומי. לאחר מכן היווה הפסטיבל מוקד משיכה לחבורות זמר, שראו בהופעה בערד כאירוע מרכזי אליו יש להתכונן ימים רבים מראש.
אט אט צבר העניין תאוצה ונכנסו לתמונה אמרגנים שארגנו מופעי רוק המיועדים לקהל צעיר, עם אמנים בכירים כמו שלמה ארצי, יהודה פוליקר, מתי כספי, להקת משינה ואחרים. לאחר האסון שאירע בפסטיבל 1995, בו ניספו שלושה בני נוער, הוטל ספק בהמשך קיומו של הפסטיבל.
בסופו של דבר הפסטיבל המשיך להתקיים אך בשנים האחרונות נושא אופי שקט יותר. הוא חוזר למתכונת הישנה שלו המבוססת על חבורות זמר.
חגיגות הזמר בערד היוו במה של שילוב הרכבים שבדרך כלל לא פוגשים על במות במשך ימות השנה, והוא הפך לאירוע תרבות מרכזי בתחום הזמר העברי.
בחג סוכות בחודש אוקטובר 2009 חזר הפסטיבל למתכונת דומה למתכונת המקורית במסגרת ווליום ערד בחסות סלקום.
מר מוכשר

עלילה

בכל פרק, מר מוכשר מלמד את הצופים איך ליצור דברים שימושיים שנמצאים בבית, או שאפשר לקנות בחנות יצירה.
עודד פהר

ביוגרפיה

פהר נולד וגדל בתל אביב לאב פיזיקאי ממוצא גרמני ולאם ישראלית צברית, מטפלת במעון יום. לעודד אח בוגר, אחות, ואחות חורגת צעירה. שירת בחיל הים בין השנים 1989 עד 1992. לאחר שחרורו מהצבא עבד כמאבטח באל על בגרמניה.
השתתף במשך תקופה קצרה בקורס דרמה בפרנקפורט, ובעקבות המלצה שקיבל שם עבר ללמוד במשך תקופה ארוכה יותר בבית הספר למשחק היוקרתי באנגליה, "הבריסטול אולד ויק".

קריירה

פריצתו הגדולה של פהר לקולנוע האמריקאי הייתה בסרט המומיה משנת 1999, כאשר גילם לוחם בשם ארדת' ביי, מנהיג כת מוסלמית אדוקה בשם המדג'אים. באותה שנה גילם גם את דמותו של הג'יגולו אנטואן לקונטה בקומדיה "הג'יגולו מת מצחוק".
בשנת 2000 השתתף פהר במיני סדרה מבית הולמרק "לילות ערב". שנה לאחר מכן השתתף בסדרת הטלוויזיה "UC: Undercover" בערוץ NBC. בין השנים 2002–2003 השתתף בסדרה "Presidio Med" מבית היוצר של ER, ששודרה בערוץ CBS. בשנים 2004 ו-2007 שיחק בסרט "האויב שבפנים: אפוקליפסה" ובסרט ההמשך "האויב שבפנים: השמדה". פהר דיבב את דמותו של דוקטור פיית ב"ליגת הצדק: סדרת האנימציה" בין השנים 2003–2005. בין השנים 2005–2006 גילם את הדמות הראשית בסדרת הדרמה האמריקאית "תא רדום". בשנת 2008 גילם את דמות המשנה בסרט המתח "הנבגדת", בתפקיד חוטף העובד עבור סוחרי סמים. בשנת 2010 השתתף כסוכן המוסד בעונה הראשונה השנייה והשלישית של הסדרה פרשיות סמויות בערוץ USA וכן בתפקיד דומה בסדרת המדע בדיוני "V".
הופעות האורח של פהר כוללות השתתפות בסרט ההמשך "הג'יגולו מת מצחוק 2" משנת 2005, בעונתה השביעית של סדרת הפנטזיה והעל-טבעי "מכושפות" בתפקיד השד הרע זאנקו, בסדרה המצוירת אבא אמריקאי בפרק Stan of Arabia מעונתה הראשונה, בפרק Mystery in Space בסדרת האנימציה "באטמן: האמיצים והנועזים", וכן בסדרת הטלוויזיה "מדיום" בתפקיד ד"ר תומאס סטאטלר. בשנת 2010 הופיע בפרק בסדרת הבת של חוק וסדר, "חוק וסדר: לוס אנג'לס".
בשנת 2015 הופיע פהר בתפקיד אורח בסדרה האמריקאית "הרשימה השחורה" (בעונה אחת, בעונה שנייה), כסוכן מוסד ישראלי.
ב-2016 לוהק לתפקיד ג'אפר בעונה השישית של הסדרה האמריקאית "עד עצם היום הזה".
ב-2017 שיחק בסדרה "24: מורשת" בתפקיד עסאם נסרי.
ב-2018 השתתף בסדרה הישראלית "בשבילה גיבורים עפים" ששודרה בערוץ קשת 12, בתפקיד סוחר הסמים מושיקו בוארון.
בשנת 2019 שיחק בסדרה "דם ואוצרות" בתפקיד כרים פארוק, מחבל מצרי אשר מנסה לעשות פיגוע המוני בעזרת יצירות וממצאים עתיקים.

חיים אישיים

פהר נשוי לרונדה טולפסון ולזוג שלושה ילדים. הוא מומחה באמנות הלחימה הפקידו.
אנטיפון

אנטיפוֹן (בלטינית: Antiphon) הוא מזמור נוצרי-ליטורגי לטקסט בפרוזה ששירתו נקשרת למזמור תהילים. במזמור גרגוריאני מבוסס-תהילים, למשל, מופיע על פי רוב אנטיפון יחיד לפני ואחרי מזמורים שונים, שאיכותם המוזיקלית לוקה במקרים רבים בשלמותה ללא האנטיפון. מייצגיהם העיקריים של אנטיפונים מסוג זה הם מזמורי השחרית, התשבחות והערבית בעבודת הפולחן. יש גם סוגי אנטיפון אחרים, שלא כולם מבוססים על מזמורי תהילים.
שתי הסוגות המוזיקליות, האנטיפון והרספונסורה, כוללות טקסט לטיני בפרוזה ומופיעות בכל הליטורגיה המערבית והנן השכיחות ביותר ברפרטואר המזמורים. שימוש דתי-פולחני רב נעשה באנטיפונים, למשל במנזרים, לעומת הרפרטואר החילוני, שבו מספרם קטן יותר. 
יש להבחין בין המונח "אנטיפון" בטקסטים קדומים לבין "אנטיפוניה" (למשל, פסלמודיה אנטיפונלית). על אף הקשר האטימולוגי בין שני המונחים, הם מתייחסים לשני נהלים שונים: "אנטיפון" כיצירה מוזיקלית אין משמעו סגנון ביצוע של חילופין, דהיינו, "אנטיפונלי"; ו"אנטיפוניה", כשהיא מתייחסת לחלופין בין קבוצות מבצעות, אינה מרמזת בהכרח לשימוש באנטיפונים.
אורי בר-רצון

ביוגרפיה

אורי בר-רצון נולד בירושלים, ב-1 בספטמבר 1927 לישראל ובלומה בר-רצון. בהיותו בן 4 נפטרה אמו והוא נשלח על ידי אביו לכפר הנוער בן שמן, שם שהה עד גיל 9. 
בהיותו בן 9 נשא אביו לאישה את מרים, והוא חזר אל בית משפחתו בחולון. בסיום כיתה ח' החליט ביחד עם כל בני כתתו ללכת לתיכון מקצועי. "רצינו להתכונן לחיי העבודה" סיפר מאוחר יותר. במקביל הצטרף בשנת 1944 לנוער ההגנה.

שירות צבאי

לאחר סיום לימודיו בבית הספר מקס פיין, התגייס לפלמ"ח. את תקופת הטירונות העביר בקיבוץ נען. לאחר הטירונות הועבר עם פלוגתו לקיבוץ גבעת ברנר, ואחר מכן לקבוץ רמת רחל, שם שימש בתפקידי סיור ובטעינת שקי אשלג מים המלח. במלחמת השחרור השתתף בפיצוץ גשר אלנבי במסגרת פעולת פיצוץ גשרי הירדן (ליל הגשרים). לאחר מכן הצטרף לחטיבת הנגב, הוביל שיירות לנגב הנצור והשתתף בקרבות שחרור הנגב. בתקופה זאת גם הכיר את רותי, אשתו לעתיד. עם קום המדינה הדריך בקורס הקצינים הראשון של צה"ל. 
בשנת 1952 נשא לאישה את רותי לבית לובנוב, ונולדו להם 3 בנות. ב-1955 פיקד על גדוד 12 במבצע הר געש (פעולת הסבחה) - פעולה משולבת עם כוחות צנחנים ונח"ל לכיבוש מוצבים מצריים ליד ניצנה.
בשנת 1960 יצא בשליחות הצבא ללימודים בבית הספר לפיקוד המטה בפורט לוונוורת' שבארצות הברית. בין השנים 1965-1970 מילא תפקידי פיקוד ומטה בצה”ל. תפקידו האחרון לפני שהשתחרר מן הצבא היה ראש מחלקת תחזוקה במטכ"ל.

פעילות בחייו האזרחיים

לאחר שחרורו הוצע לו על ידי ראש עיריית תל אביב דאז - יהושע רבינוביץ להקים ולנהל את החברה לבינוי ופיתוח עירוני – חברת אתרים. במסגרת תפקידו היה אחראי לפיתוח קו החוף העירוני, ובניית כיכר אתרים והמרינה, ולמעשה היה זה שיזם את העברת פעילות השיט אל מוקד זה ולהקמתה של מרינה ראשונה בישראל.
בשנת 1975 עבר לנהל את חברת הבנייה פאן לון. 
בשנת 1979 הוצע לו על ידי מנכ"ל חברת כור תעשיות, ישעיהו גביש, לנהל את קריית הפלדה בכור. בשנת 1989 בעקבות הרעה משמעותית במצבו הבריאותי נאלץ בר-רצון לפרוש מתפקידו.
בתקופת מחלתו כתב ופרסם את הספר המנכ"ל, בהוצאת דניאלה די-נור.

מותו

בשנת 1980 חלה במחלת פרקינסון. בשנת 1989 התגלתה אצלו בנוסף גם טרשת אמיוטרופית צדית (ALS). בעקבות המחלה יצא לגמלאות ומאז ועד ימיו האחרונים שהה בביתו שבשכונת אפקה בתל אביב. במרץ 1990 אושפז במחלקת טיפול נמרץ נשימתי בבית החולים איכילוב לאחר שהתגלתה אצלו אי ספיקת ראות סופנית. הוא נפטר במחלקה ב-20 באפריל 1990. 
אורי בר-רצון הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
צבא השחרור הסימביונזי

צבא השחרור הסימביונזי (מאנגלית: Symbionese Liberation Army) היה קבוצת טרור קטנה (בשיאה מנתה ככל הנראה 13 חברים, כאשר רובם היו נשים), בעלת אידאולוגיית שמאל רדיקלית ומיליטריסטית (חבריה כינו את עצמם במכתביהם למשטרה בתור "brass" - "קצונה בכירה"), שפעלה בארצות הברית בין השנים 1973–1975. 
חברי הקבוצה ביצעו מעשי רצח, חטיפה, שוד בנקים ומעשי אלימות נוספים. מנהיגם היה דונלד דה-פריז שהקים את הקבוצה לאחר שנמלט מהכלא בשנת 1973. על אף שדה-פריז היה השחור היחיד בקבוצה, הקבוצה החשיבה עצמה לחיל החלוץ במהפכה השחורה בארצות הברית. 
במניפסט של הקבוצה כתב דה-פריז שהשם symbionese לקוח מהמילה סימביוזה, הרעיון מאחורי הבחירה בשם הוא יצירת חברה, שכמו גוף חי בנויה מאיברים השונים לחלוטין זה מזה אך חיים יחד בהרמוניה המאפשרת עבודה ויצירה כגוף אחד. 
על אף שהקבוצה הייתה קטנה יחסית, היא זכתה לפרסום וחשיפה תקשורתית גדולים ביותר, אף לאחר שחבריה נתפסו ונשפטו. עיקר הפרסום נבע מחטיפתה של פטי הרסט, נכדתו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט.
הרסט נחטפה ב-4 בפברואר 1974 מדירתה שבברקלי, קליפורניה. החוטפים תקפו פיזית את בן זוגה עד שאיבד הכרה ופינו אותה לדירת מסתור, לאחר מכן דרשו במכתב כופר למשפחתה שיתרמו 400 מיליון דולר לקניית מזון לעניים, משפחתה תרמה 6 מיליון דולר לקניית מזון לעניים באזור מפרץ סן פרנסיסקו ושלמה את הכופר, אולם הרסט לא שוחררה. חודשיים לאחר מכן התברר כי הרסט סבלה בהיותה בשבי מתסמונת סטוקהולם והצטרפה לארגון שחטף אותה, וצולמה בעת שוד בנק עם חברי ארגון אחרים. 
ב-17 במאי 1974 הקיפה משטרת לוס אנג'לס בית בעיר. בתוך הבית התבצרו דה-פריז וחמישה מחברי הקבוצה. במהלך קרב יריות שהתפתח בין הצדדים נורו כל השישה ונהרגו.
הקבוצה המשיכה לפעול עוד כשנה, אז נתפסו מספר חברים והשאר, חמישה טרוריסטים, ברחו והסתתרו מחוץ לארצות הברית או בתוך ארצות הברית בזהות בדויה. המצוד אחרי החמישה נמשך עד שהאחרון נתפס בדרום אפריקה בשנת 2002.
בהשראת הקבוצה והחטיפה המפורסמת נכתבו ספרים ובוימו סרטים, כך שההד התקשורתי סביב הקבוצה נמשך זמן רב לאחר שהקבוצה התפרקה.
Exploration Flight Test 1

מטרות טיסת הניסוי

המטרה העיקרית של החללית במשימה הזו היא לבחון את מערכותיה השונות. החללית שוגרה למסלול סביב כדור הארץ, ביצעה שתי הקפות סביבו, וחזרה לכדור הארץ. במהלך ההקפה השנייה בגובה של 5,800 ק"מ, נבחנה מערכת ההנחיה של החללית תוך כדי מעברה בחגורת ואן אלן. במהלך החדירה לאטמוספירה נבחנו מגן החום ומערכת המצנחים. לאחר מכן בוצעה הנחיתה בים, תורגלו צוותי האיסוף של החללית ונוהלי החילוץ מהים.

הטיסה

יום השיגור המתוכנן היה ה-4 בדצמבר 2014 בשעה 7:05 שעון מזרח ארצות הברית אך נדחה חמש פעמים עקב סירה באזור השיגור, בעיות במזג האוויר ובעיות טכניות באחד משסתומי הדלק. לאחר תום הזמן שהוקצה לשיגור (חלון השיגור) הוחלט לדחות את השיגור ביממה. החללית נחתה לאחר כ-4 וחצי שעות במרחק של 2 קילומטרים מהמקום המתוכנן לאחר שכל המערכות פעלו כהלכה, ונאספה על ידי אוניית צי ארצות הברית USS Anchorage.
ענבה

עֲנָבָה (Berry) הוא שם כללי לפרי המאופיין בתכונות מסוימות: היותו בעל בשר לח ועסיסי; מכיל יותר מזרע אחד; ובעל ציפה גמישה ודקה. השם נלקח ככל הנראה משמם של הענבים (פירות הגפן) שהם מקרה מדגים של ענבה.
בין הצמחים המניבים ענבות נכללים העגבנייה, אסרולה, גפן, אוכמנית, אבטיח, בננה, ורבים אחרים.
יחסי ארצות הברית–מקדוניה הצפונית

היסטוריה

ארצות הברית הכירה רשמית במקדוניה כמדינה ב-8 בפברואר 1994, ושתי המדינות יצרו יחסים דיפלומטיים מלאים ב-13 בספטמבר 1995. משרד הקישור האמריקני שודרג לשגרירות בפברואר 1996, והשגריר האמריקני הראשון לסקופיה הגיע ביולי 1996. התפתחות היחסים הפוליטיים בין ארצות הברית ומקדוניה הובילה למגוון שלם של מגעים נוספים בין שתי המדינות.
ארצות הברית, יחד עם בנות בריתה האירופיות, גינו בחריפות את יוזמי ההתקוממות של מקדוניה ב-2001 ותמכה באופן הדוק במאמצים המוצלחים של הממשלה ושל המפלגות הגדולות לגבש פתרון שלום, פוליטי, למשבר באמצעות במסגרת הסכם אוחריד. בשותפות עם האיחוד האירופי ועם ארגונים בינלאומיים אחרים הפועלים במקדוניה, ארצות הברית מקדמת את יישום הסכם מקדוניה של ממשלת מקדוניה, ומטפחת שלום ויציבות ארוכי טווח במדינה. מקדוניה ממשיכה לתרום תרומה חשובה ליציבות האזורית על ידי סיוע באספקה הלוגיסטית של כוחות השלום של נאט"ו (כולל ארצות הברית) בקוסובו.
כיום מקדוניה הצפונית וארצות הברית נהנות ממערכת יחסים משותפת במגוון רחב של נושאים פוליטיים, כלכליים, תרבותיים, צבאיים וחברתיים. ארצות הברית תומכת בשאיפותיה של מקדוניה לבנות חברה דמוקרטית בטוחה, ותרמה כמויות גדולות של סיוע זר לדמוקרטיה ולרפורמות כלכליות, רפורמות ביטחוניות ופרויקטים לחיזוק שלטון החוק ושיפור החינוך. סיוע דו צדדי שהוקצב למקדוניה במסגרת חוק התמיכה הכלכלית באירופה (SEED) הסתכם ב-320 מיליון דולר בשנים 1990–2004, כולל תמיכה תקציבית וסיוע נוסף לסיוע למקדוניה להתאושש מהמשבר ב-2001. מקדוניה קיבלה כ-37 מיליון דולר במסגרת פעולת הסיוע של SEED בשנת 2005.
הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי (USAID) מחזיקה בתוכניות לקידום צמיחה מואצת במקדוניה, תמיכה במוסדות דמוקרטיים חזקים, ולסייע לחנך מקדונים לכלכלה מודרנית. USAID מתמקדת בבניית יכולות עבור פקידי ממשל מקומיים, אשר יזכו ליותר סמכות ואחריות מהממשלה המרכזית.
השגריר המקדוני הנוכחי בארצות הברית הוא וסקו נאומובסקי. בשנת 2008 חתמה ממשלת הרפובליקה של מקדוניה על הסכם מנהליים לשותפות אסטרטגית ושיתוף פעולה הדדי. ההסכם נחתם על ידי מזכירת המדינה קונדוליסה רייס ושר החוץ של מקדוניה אנטוניו מילוסוסקי.
אמ"י

אמ"י (איגוד אמני ישראל) הוא איגוד ישראלי שנוסד בשנת 1979 במטרה לייצג את כלל האמנים המבצעים בישראל, בהם שחקני במה ומסך, זמרים ובדרנים, רקדנים, קוסמים ומדבבים. שבעת המייסדים היו יפה ירקוני, ששי קשת, אילי גורליצקי, שלמה ארצי, בני אמדורסקי, רותי הולצמן ובעלה ד"ר שמעון ברק.  
הארגון נאבק על תנאי עבודתם ושכרם של האמנים במדיות התיאטרון הקולנוע הרדיו והטלוויזיה וכן בבימות הבידור. חותם על הסכמי שכר עם גופים שונים בעולם הבידור, מעניק ייעוץ משפטי חינם והלוואות ללא ריבית והצמדה לחבריו.
יוזם סדנאות העשרה וימי עיון לאמנים ומנתבם למפעלי גיוס כספים עבור האגודה למלחמה בסרטן, וראייטי ישראל, צה"ל וארגונים הומניטריים אחרים. עבור פעילותו זו הוענק לו בשנת 1988 ״פרס התנדבות״ על ידי יו"ר הכנסת.
מדי שנה מעניק האיגוד פרסים מטעמו, ובהם פרסי הוקרה ופרס מפעל חיים עבור תרומתו של אמן לאורך שנות יצירותיו.
עם מקבלי הפרס בעבר נמנים: אבי קורן, אפי נצר, מולי שפירא, שמואל צמח, אלכסנדר יהלומי, יעקב אלפרין, לבנה פינקלשטיין, אנריקו מסיאס ורינה שיינפלד. 
לאחר פטירתו של אהוד מנור בשנת 2005, החלה אמ"י להעניק מלגות בסך 4,000 ש"ח, כל אחת, תחת השם "פרס אהוד מנור לעידוד היצירה" עבור חבריה בחמישה תחומים: זֶמֶר, משחק, מחול, אמנים ותיקים מכל התחומים, קוסמות לוליינות ומופעי ילדים. עם מקבלי הפרס נמנים, רונית אופיר ורוחמה רז.
ג'ק אייזנר (כדורסלן)

ביוגרפיה

נולד בעיר לודז' שבפולין, בגיל 13 היגר עם הוריו לארצות הברית, ולמד במכללת סינסינטי.

בית"ר ירושלים

בעונת 1971/1972 הצטרף לשורות בית"ר ירושלים לאחר העפלתה לליגה הראשונה.
אייזנר שיחק בבית"ר ירושלים חמש עונות, במהלכן קלע 2,382 נקודות ב-110 משחקים - ממוצע של 21.6 נקודות למשחק - נתון מרשים בהתחשב בכך שקשת ה-3 לא הייתה קיימת באותן השנים.
כן הוביל את בית"ר ירושלים להישג השיא שלה אי פעם - גמר גביע המדינה של עונת 1972/1973, כאשר במשחק הגמר קלע 19 נקודות, אך גם הן לא מנעו מקבוצתו את התבוסה 118:79 למכבי תל אביב.
במהלך עונת 1975/1976 הודיע אייזנר כי לא ישחק יותר בבית"ר. בסיום העונה ירדה בית"ר ירושלים ליגה. אייזנר תחילה חתם במכבי תל אביב, אולם בסוף לא עבר אליה. בעונת 1976/1977 שיחק במדי בית"ר בליגה הארצית.
באוגוסט 1977 פרש אייזנר מכדורסל מקצועני, עזב את ישראל למשפחתו שבסינסינטי והחל לעסוק במנהל עסקים.

תקרית הפגיעה ברמי גוט

ב-3 בדצמבר 1971 אירחה בית"ר ירושלים את הפועל תל אביב במגרש הכדורסל בעמק המצלבה (שנקרא אז "עמק הבכא") במסגרת המחזור השמיני של הליגה הראשונה בכדורסל.
בדקה ה-23 החטיא אייזנר מתחת לסל של הפועל אביב ולאחר שהכדור נקלט בידי אחד משחקני הפועל תל אביב, שלח אייזנר מרפק חזק לפניו של קפטן הפועל תל אביב רמי גוט, אשר נפל בעוצמה על הרצפה. במגרש לא הייתה אלונקה, ובמשך 20 דקות שכב גוט על הקרקע מחוסר הכרה כשפיו ואפו מדממים, עד אשר הובהלו לבית החולים שערי צדק, שם אובחן כי גוט סבל מזעזוע מוח ו-3 שברים בלסתו. יום למחרת הוא עבר שני ניתוחים, את מזונו קיבל דרך צינורות והוא היה חבוש בפניו. אנשי בית"ר כולל אייזנר באו לבקרו אך לא הורשו להיכנס לחדרו. עקב התקרית נאלץ גוט לפרוש מכדורסל בגיל 28 בלבד.
איגוד הכדורסל הקים את ועדת צלטנר, שחקרה את האירוע במשך חצי שנה, אולם הסתפקה בדרישה לתיקון שמונה ליקויי בטיחות בלבד. הפועל תל אביב הגישה תלונה במשטרה נגד אייזנר, שהבשילה לכדי כתב אישום שהוגש במארס 1972 לבית המשפט המחוזי בירושלים. ב-15 ביוני 1973 הורשע אייזנר בפגיעה מכוונת, ונדרש לשלם לגוט 1,500 לירות ולמדינה 5,000 לירות, או לחלופין לרצות עונש מאסר של שישה חודשים. ב-5 במרץ 1974 דחה בית המשפט העליון ערעורו של אייזנר.
במקביל, הגיש גוט לבית משפט המחוזי בתל אביב תביעה אזרחית נגד אייזנר על חבלה חמורה במתכוון, עם דרישה לפיצויים בסך 100 אלף לירות. באוקטובר 1976 נפסק כי על אייזנר לפצות את גוט בסכום שיכול להגיע עד 90,000 ל"י, כאשר לא נקבעה אחריות שילוחית וקנס על בית"ר ירושלים. אייזנר עצמו הגיב לפסיקה באומרו "אני המום, הרוס. אין לי קבוצה בארץ ואין לי איך לשלם את הסכום. שיקחו ממני את האוטו....אין לי איש בארץ שאוכל לבכות על כתפו מאחר שאני בודד בארץ. גם אני נפגעתי במשחקים, אפילו איבדתי שיניים....לא יודע איך אגייס את הכסף, אולי יושיבו אותי בבית-סוהר במקום...".

נבחרת ישראל

עם הגיעו לישראל הוענקה לו אזרחות ישראלית כדי שיוכל לשחק במדי נבחרת ישראל.
אייזנר שותף ב-76 משחקי נבחרת, קלע במדיה 605 נקודות בממוצע של 7.9 נקודות למשחק. העפיל עם הנבחרת לשתי אליפויות אירופה (1973, 1975), וכן במשחקי אסיה 1974 במסגרתה זכתה ישראל במדליית הזהב.
תאוריית אסון טובה

תאוריית אסון טוֹבָּה היא תאוריה בתחום האבולוציה של האדם, אשר קושרת בין התרחשותה של התפרצות-על בקנה מידה עולמי,  בעלת מדד התפרצות געשית 8, לפני 70,000-75,000 שנה, באגם טובה שבסומטרה, להופעת האדם המודרני. לפי התאוריה, התפרצות העל גרמה לאסון אקלימי בקנה מידה עולמי ולהקטנת אוכלוסיית האדם העולמית לכ-2,000 עד 20,000 איש. כך נוצר צוואר בקבוק גנטי של המין האנושי. כתוצאה מצוואר הבקבוק שרדו רק הפרטים הסתגלנים והאינטליגנטיים ביותר, שהיוו לימים את גרעין האוכלוסייה האנושית המודרנית שיישבה את כל העולם שמחוץ לאפריקה בעשרות אלפי השנים שלאחר מכן. 
התאוריה הוצעה בשנת 1998 על ידי סטנלי אמברוס מאוניברסיטת אילינוי.
הוכחות לכך שהתאוריה שגויה התפרסמו ב-2013. מחקר שבדק דגימות מקרקע אגם מלאווי גילה עקבות להתפרצות זו בדמות פיסות זעירות של זכוכית געשית, כאשר בדגימה לא נתגלו שום סימנים לשינוי בהרכב המשקעים לאחר ההתפרצות מה שמעיד שלא הייתה ירידה בטמפרטורות, כלומר לא התרחש חורף געשי, הגורם לטענת אמברוס להקטנת האוכלוסייה האנושית בעולם.