google/wiki40b huggingface dataset:
איציק צאיג

ביוגרפיה

צאיג למד בבית הספר החקלאי בכפר גלים, ושירת בנח"ל. עם השחרור למד בפקולטה לחקלאות ברחובות. הוא בעל תואר ראשון בהנדסת קרקע ומים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים, עם התמחות בשיווק, מאוניברסיטת ת"א.
תפקידו הניהולי הראשון היה בחטיבה העסקית של בנק לאומי, שם היה אחראי על פורטפוליו של לקוחות גדולים ובינוניים. אחר כך כיהן כמנכ"ל זיו ייעוץ והדרכה, בה היה שותף עם פרופסור יחיאל זיו. במהלך עבודתו שם, פגש לראשונה את גזי קפלן, מייסד טבעול ומנכ"ל טבעול באותה עת, ובהמשך מנכ"ל אסם. ב-1991 גייס קפלן את צאיג לתפקיד מנהל השיווק של טבעול, שם היה שותף להחדרת מותג חדשני בקנה מידה עולמי.
לאחר 5 שנים, שבמהלכן נמכרה השליטה בטבעול לקבוצת אסם, עבר איציק ל"גרינברג" שם כיהן כסמנכ"ל סחר ושיווק. עם הרכישה של "צבר" על ידי קבוצת אסם, חזר איציק לקבוצה כמנכ"ל "צבר", שם הוביל תהליך צמיחה מהיר של אסם בתחום הסלטים, להובלת השוק בישראל ולזינוק ביצוא. בהמשך, כיהן כסמנכ"ל שיווק של קבוצת אסם ומנכ"ל חברת הסחר של הקבוצה.
הקריירה באסם, הובילה אותו להתמנות על ידי ענק המזון נסטלה למנהל השוק שלה בניו זילנד. בהמשך, שב לישראל, על מנת להתמנות לאחר כשנה לתפקיד מנכ"ל אסם. איציק צאיג סיים את תפקידו כמנכ"ל אסם השקעות באוגוסט 2018.
צאיג נשוי, אב לארבעה ילדים משתי נשים וגר ברמת החייל.
ליאת בן-דוד

פעילותה

בשנות התשעים הייתה ממובילי תוכנית הלימודים במדע וטכנולוגיה לבית הספר היסודי (מב"ט), תוכנית העוסקת בהוראת מדע וטכנולוגיה בגישה הומניסטית-חברתית, מתוכנית זו הוקם בהמשך "המרכז הארצי למורי מדע וטכנולוגיה בחטיבת-הביניים" (מוחו"ט) שבשנת תשס"א אף עמדה בראשותו .
ליאת פיתחה למעלה מ-19 ספרי לימוד לתלמידים ולמורים בנושאים שונים, כגון - בריאות, רבייה, תזונה, אסטרונומיה, תעשייה, גישות חינוכיות ועוד.
בנוסף כתבה גם שני ספרי ילדים ורומן למבוגרים.
בשנת 2001 יצאה לשליחות קהילתית מטעם הסוכנות היהודית בפלורידה, שם הקימה וניהלה מרכז לתוכניות ישראל ועסקה בחינוך יהודי-ציוני.
עד אפריל 2011, ליאת ניהלה את "מרכז ידע אשלים" (מיד"א), מיסודו של הג'וינט, המיועד לאנשי מקצוע מתחומי-דעת שונים העובדים עם ילדים ונוער בסיכון.
בשנים 2011 - 2017 כיהנה כמנכ"לית קרן וולף - קרן לקידום המדע והאמנות לטובת האנושות.
מחודש אפריל 2017 מכהנת כמנכ"לית מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, ברחובות.
מאז שנת 2001, ליאת מפרסמת טור שבועי קבוע באינטרנט בשם 'רגע לפני שבת'. ליאת מנהלת שני בלוגים: בלוג אישי ובו שירים, סיפורים קצרים, הטור החדש "רגע לפני שבת", ועוד; ובלוג באתר הבלוגיה של עיתון "הארץ", בו היא עוסקת בנושאי חינוך, מדע ופילוסופיה. בנוסף, ליאת משתתפת קבועה בתוכנית הרדיו שלושה שיודעים בכאן תרבות, בפינה על פרשת השבוע.
חתחתול (משחק)

חתחתול (באנגלית: Rat-a-Tat Cat) הוא משחק קלפים זוכה פרס מנסה ופרס אופנהיים. מקורו של השם העברי הוא דמות בסדרה הדרדסים באותו שם - חתולו המרושע של גרגמל. המשחק מיועד לשניים עד שישה משתתפים.

מטרת המשחק

מטרת המשחק היא להחזיק קלפים שסכום ערכיהם הנמוך ביותר.

מהלך המשחק

תחילה כל שחקן מקבל ארבעה קלפים הפוכים, ומסדר אותם בשורה אחד ליד השני. מותר לו להסתכל רק בקלף הימני והשמאלי במהלך כל המשחק. את הקלפים הנותרים מניחים הפוכים בקופה.
בכל תור מניחים קלף על ערימה. ועל השחקן  להחליט אם לקחת את הקלף הזה או את הקלף האחרון שהונח בערימה. השחקן שם את הקלף שקיבל הפוך במקום אחד הקלפים שברשותו, שאותו הוא זורק לערימה. 
כששחקן מעריך שסכום מספרי הקלפים שברשותו נמוך משאר המתחרים, הוא יכול לומר את המילה "חתחתול". לאחר מכן כל שחקן מקבל תור אחד נוסף ואז חושפים את הקלפים. אם לאחר החשיפה לאחד השחקנים יש קלף "פקודה", מחליפים אותו בקלף מהקופה. המנצח הוא זה שסכום הקלפים שברשותו הכי נמוך.
בנוסף, קיים חוק על פיו משתתף שמכריז "חתחתול" וסכום הקלפים בידיו גדול מ-10, וקיים שחקן אשר לו הפרש של עד 3 נקודות מהשחקן המכריז, במקרה הזה השחקן המכריז מפסיד.

קאמביו

"קאמביו" (או "קאבו") הוא משחק זהה לחתחתול, ההבדל הוא שמשחקים אותו עם חפיסת קלפים רגילה.
הילטון

הרשת

הרשת נוסדה על ידי קונרד הילטון בסיסקו שבטקסס. בבעלות הרשת 2,700 מלונות ברחבי העולם והיא בקשרים עסקיים עם חברות תעופה וחברות השכרת רכב רבות. מטה החברה נמצא בלוס אנג'לס/בוורלי הילס שבקליפורניה. תפיסת העולם של הילטון היא שהתייר האמריקאי יזכה לאותה רמת נוחות וסטנדרט שירות אליהם הוא רגיל בארצות הברית, בכל מקום אליו הוא מגיע. כך זכו מלונות הילטון לתדמית של נוחות ושירות מעולה, בצד הסתגרות וניתוק מן המדינה בה הם פועלים.
החברה המקורית שנוסדה בשנת 1919 מכרה את הזכויות על שם המותג מחוץ לארצות הברית לחברה בריטית ששינתה את שמה ל-"The Hilton Group". לכן היו בפועל שתי חברות המפעילות את מלונות הילטון.
בשנת 2006 רכשה הילטון האמריקאית את החברה הבריטית בחזרה ומוזגה לרשת מלונות עולמית אחת.
ביולי 2007 דווח בתקשורת, כי משפחת הילטון מכרה את בעלותה בתאגיד עבור 26 מיליארד דולר.
אחד מהמלונות המפורסמים ביותר של הרשת הוא מלון וולדורף-אסטוריה, ניו יורק שהוא גם אחד מבתי המלון המפורסמים בעולם בשל היותו המלון היוקרתי ביותר בניו-יורק ומהיוקרתיים בעולם בזמנו. במשך השנים שכנו במלון מהאנשים החשובים בעולם כגון נשיאים, ראשי ממשלות, סלבריטאים וכדומה. עד היום הוא אחד מבתי המלון המועדפים והמפורסמים בניו יורק.

פעילות בישראל

בשנת 1956 היא בחנה את האפשרות לחכור את מלון המלך דוד, אולם נסוגה בלחץ מצרי. בשנת 1960 בחנה החברה הקמת מלון על הר הכרמל בחיפה, אך הדבר לא יצא אל הפועל. בשנת 1961 הושג הסכם להקמת מלון ראשון של הילטון בישראל, חרף איומי החרם הערבי. המדינה נתנה למלון הטבות חריגות שנומקו על ידי טדי קולק בכך שמדובר במשיכת "חברה בעלת מוניטין עולמי להקמת בית מלון בתל אביב שדרגתו יכולה לקדם בהרבה את זרם התיירות לארץ". אבן הפינה ל"מלון הילטון תל אביב" הונחה בספטמבר 1962 והוא נפתח בשנת 1965. במהלך הבניה התמוטט מנוף ובו נהרגו שני מנופאים, ביניהם, מוריס סימבול.
בשנת 1999 נפתח סניפה השני של רשת הילטון בישראל, מלון הילטון מלכת שבא באילת. במרץ 2014 נפתח מלון וולדורף אסטוריה ירושלים שיהיה סניפו הראשון של מותג העל היוקרתי של הרשת, וולדורף-אסטוריה, בישראל. בעתיד הרחוק מתוכנן להיבנות מלון "וולדורף אסטוריה תל אביב", שיבנה בסמוך למלון הילטון תל אביב ויהיה סניפו השני של מותג וולדורף-אסטוריה בישראל. בעבר פעלו גם "הילטון באר שבע", ו"הילטון ירושלים" (כיום מלון קראון פלזה ירושלים).
בראשית נובמבר 2016 פורסם, כי החל מינואר 2017, תחדל הילטון מלהפעיל את מלון הילטון מלכת שבא באילת. הרקע להפסקת הפעלת המלון בידי הילטון, הוא ככל הנראה הוצאות שונות ודמי ניהול גבוהים מדי לדעת בעליו של המלון, אותם נדרש להוציא לבקשת הילטון, כחלק מהיותו של המלון מנוהל על ידה.
בספטמבר 2019 פורסם כי הילטון צפויה להקים שני מלונות על חוף לידו שבאשדוד, שימותגו "Hilton Curio" ו-"Hilton Garden Inn", ובנייתם צפויה להסתיים עד שנת 2022.
הליכה תחרותית

הליכה היא מקצוע באתלטיקה, הכולל תחרות הליכה ל-20 או 50 קילומטרים. הענף החל להתפתח בבריטניה במאה ה-19, והתחרות הראשונה נערכה בה ב-1866.

כללים

הכלל הבסיסי בהליכה, והוא המבדיל אותה מריצה, הוא הדרישה כי לפחות אחת משתי כפות הרגליים תהיה על הקרקע בכל שלבי התחרות. כלל נוסף קובע כי על ההלך להקפיד ליישר את הרגל הניצבת על הקרקע.
לאורך המסלול עוקבים אחרי ההלכים שופטים, שתפקידם לוודא שאין הפרה של הכללים. שופט שמבחין בהלך שעלול להפר את הכללים רשאי להוציא לו כרטיס צהוב. שופט שהבחין בהלך שהפר את הכללים (כלומר, ניתק מגע מהקרקע או כופף את הרגל הניצבת על הקרקע), רשאי להוציא לו כרטיס אדום. כל כרטיס כזה מדווח לשופט הראשי. הלך שקיבל שלושה כרטיסים אדומים משלושה שופטים שונים שאינם מאותה מדינה - נפסל, ועליו לעזוב את המסלול מיד.
במשחקים האולימפיים ובאליפויות העולם באתלטיקה נערכים שלושה מקצי הליכה: 20 ק"מ לנשים, 20 ק"מ לגברים ו-50 ק"מ לגברים.

50 ק"מ

שיא העולם להלכיות במרחק 50 ק"מ הוא 4:04:36 שעות. השיא נקבע על ידי לילנג רוי מהרפובליקה העממית של סין, השיא נקבע באליפות העולם להליכה ב-2018 שנערכה בטאיקנג.

הליכה תחרותית במשחקים האולימפיים

תחרויות ההליכה הראשונות נערכו באולימפיאדת לונדון (1908), וכללו הליכה ל-10 מייל, לגברים בלבד. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) הוחל בקיום תחרויות הליכה ל-10 ק"מ. הן נערכו גם בשתי האולימפיאדות הבאות. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) לא נערכו תחרויות הליכה, ובאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נערכו לראשונה תחרויות הליכה ל-50 ק"מ, והן נערכו מאז בכל המשחקים, פרט לאולימפיאדת מונטריאול (1976). באולימפיאדת לונדון (1948) הושב מקצה ההליכה ל-10 ק"מ, ובאולימפיאדת מלבורן (1956) הוא הוחלף בהליכה ל-20 ק"מ, מקצה שנערך מאז ברציפות.
תחרויות ההליכה לנשים החלו רק באולימפיאדת ברצלונה (1992), במסלול שאורכו 10 ק"מ. מאז אולימפיאדת סידני (2000) אורך המסלול הוא 20 ק"מ.

הליכה תחרותית באליפויות העולם באתלטיקה

תחרויות הליכה נערכו באליפות העולם באתלטיקה מאז האליפות הראשונה, שנערכה בהלסינקי ב-1983. באליפות העולם שנערכה ב-1987 ברומא נוסף מקצה ל-10 ק"מ לנשים, והוא הוחלף במקצה ל-20 ק"מ באליפות שנערכה בסביליה ב-1999.
קורצ'ה

היסטוריה

באזור העיר התגלו ממצאים ארכאולוגיים משלהי תקופת האבן החדשה, המעידים על נוכחות אנושית קבועה במקום מסביבות האלף הרביעי לפנה"ס. באזור הכפר קמניצה (Kamenica), כ-10 ק"מ דרומית לקורצ'ה, התגלו אתרי קבורה מהמאה ה-13 לפנה"ס ועד המאה השישית לפנה"ס. בהמשך, היה האזור בתפר שבין איליריה לבין מוקדון.
עיר בשם קוביצה מוזכרת במסמכים מ-1280, אך העדויות הראשונות לקיומה של העיר הנוכחית הן משלהי המאה ה-15. ב-1440 נכבש האזור בידי האימפריה העות'מאנית. הסולטאן מהמט השני החליט לתגמל את אחד מנאמניו, איליאז הוג'ה, שהיה ממפקדי צבאו בעת כיבוש קונסטנטינופול (1453). הוא נתן לו את התואר ביי, והעניק לו את הסנג'ק של מנסטיר, שכלל גם את אזור קורצ'ה. הוג'ה הקים את העיר, שנקראה אז גריצה Görice. התפתחותה של העיר הואצה לאחר כיבושה של העיר הוולאכית הסמוכה מוסקופולה בידי עלי פאשה ב-1788. חרף התאסלמותם של מרבית האלבנים בתקופת השלטון העות'מאנית, נותר בקורצ'ה קהילה יוונית-אורתודוקסית גדולה.
ב-1724 הוקם בעיר בית הספר הראשון, והלימודים בו היו בשפה היוונית. ב-1887 נפתח בעיר בית הספר הראשון באלבניה כולה שהלימודים בו היו בשפה האלבנית, וב-1891 נפתח בית הספר הראשון באלבניה לבנות.
לפי חוזה סאן סטפנו מ-1878, הייתה אמורה קורצ'ה לעבור מהעות'מאנים לידי הבולגרים, אך החוזה בוטל עוד באותה שנה בקונגרס ברלין. ב-28 בנובמבר 1912 הכריזה אלבניה על עצמאותה, אך קורצ'ה נכבשה בידי יוון כבר ב-6 בדצמבר, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה. יוון שאפה לחזק את שליטתה באזורים שבהם הייתה אוכלוסייה יוונית-אורתודוקסית וראתה באזור חלק מהאימפריה היוונית ההיסטורית. ב-1914] כוננו היוונים בדרומה של אלבניה את הרפובליקה האוטונומית של צפון אפירוס, וקורצ'ה הייתה לחלק ממנה. ב-1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, השתלט כוח צרפתי-איטלקי על הרפובליקה האוטונומית. האזור חולק ביניהן, וקורצ'ה הייתה נתונה לשליטה צרפתית עד קביעת גבולותיה הסופיים של אלבניה ב-1920. 
ב-1939 כבשה איטליה את אלבניה כולה, אך לאחר פרוץ מלחמת איטליה-יוון, כבשו היוונים את דרום המדינה, לרבות קורצ'ה (נובמבר 1940). גרמניה נחלצה לעזרתה של איטליה, והשליטה בעיר חזרה לאיטלקים באפריל 1941. עם כניעתה של איטליה לבעלות הברית ב-1943 השתלטו על העיר הגרמנים, והם החזיקו בה עד ה-24 באוקטובר 1944. במהלך הכיבוש האיטלקי והגרמני הייתה העיר לאחד מקני ההתנגדות לכיבוש, בהנהגת מפלגת העבודה האלבנית, מפלגה קומוניסטית שנוסדה בקורצ'ה ב-1941 ושלטה באלבניה בין 1946 ל-1991.
ב-1971 נפתחה בעיר אוניברסיטת פאן נולי. בתחילה כללה האוניברסיטה פקולטה לחקלאות בלבד, ובהמשך נפתחו גם פקולטות להוראה ולמנהל עסקים (1992), סיעוד (1994) ושלוחה בפוגרדץ ללימודי תיירות (2009).

כלכלה

במהלך המאה ה-20 התבססה קורצ'ה כמרכז תעשייתי, בעיקר לתעשיית הטקסטיל. באזורים החקלאיים שמסביב לעיר שדות חיטה וקני סוכר, ובקורצ'ה עצמה פועלות תעשיות נלוות - קמח, סוכר, וכן מותג בירה, בירה קורצ'ה. תעשייה נוספת מבוססת על כריית ליגניט.

תרבות

בקורצ'ה פועלים מספר מוזיאונים: המוזיאון הלאומי לאמנות ימי הביניים, המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה, המוזיאון הלאומי לחינוך (השוכן בבית בו פעל בית הספר הראשון באלבניה) ומוזיאון בראטקו לאמנות המזרח.
מועדון הכדורגל סקנדרבאו קורצ'ה משחק בליגת העל האלבנית. הוא זכה באליפות אחת, ב-1933.
לקורצ'ה עיר תאומה אחת, סלוניקי.
אדם ארקין

קריירה

ארקין הופיע בסדרות טלוויזיה שונות כגון "חשיפה לצפון" (CBS,‏ 1990-1995), שבה גילם את תפקיד השף התזזיתי אדם, ו"שיקגו הופ" (CBS,‏ 1994-2000). כמו כן הופיע בשני פרקים של הסדרה "חוק וסדר", ב-1992 (עונה שלישית) וב-2005 (עונה 16); בארבעה פרקים בסדרה "הבית הלבן" בתפקיד ד"ר סטנלי קיוורת' בעונות 2-4 בשנת 2002; בפרק אחד בעונה התשיעית של "פרייז'ר" בתפקיד מעריץ אובססיבי של פרייז'ר, תפקיד שעבורו היו מועמד לפרס אמי לסדרה המשודרת בשעות הפריים-טיים, בקטגוריית ההופעה הטובה ביותר של שחקן אורח בסדרה קומית; בשלושה פרקים בסדרה "בוסטון ליגל" בשנת 2006 (עונה שנייה); בפרק אחד בסדרה "מונק" בתפקיד דייל "הלווייתן" בידרבק; בתפקיד קבוע בסדרה "8 כללים פשוטים"; בתפקיד קבוע וראשי בסדרה "Baby Bob"; בתפקיד טד ארלי בסדרה "חף מפשע"; ובתפקיד הנבל אית'ן זובל בסדרה "ילדי האנרכיה". ב"ילדי האנרכיה" שב לשחק לצד השחקנית קייטי סגל, ששיחקה לצדו גם ב-"8 כללים פשוטים". ב-2011 הופיע בפרק אחד בעונה השביעית של הסדרה "המפענחת" בתפקיד החשוד בפשע סטיבן הירשבאום. הוא גם גילם את תפקידו של מנהל הכנופיה ת'יאו טונין בשני פרקים בסדרה "צדק פרטי" (Justified) ב-2011.
בקולנוע הופיע בין היתר בסרטים "היצ'" (2005), "ליל המסיכות: 20 שנה אחרי" (1998), "מקרה קל של רצח" (1999) ו"יהודי טוב" (2009). ארקין משחק גם בתיאטרון, בברודוויי, באוף ברודוויי ובהפקות תיאטרון מקומיות. הוא ידוע גם בשל עבודתו כבמאי, והוא ביים בין היתר פרקים בסדרות "האנטומיה של גריי", "בוסטון ליגל", "הנובוריצ'ים" (The Riches), "צה!ב" (Dirt), "אלי מקביל", "ילדי האנרכיה" ו"צדק פרטי". הוא זכה בפרס אמי לבמאי על סרט הטלוויזיה My Louisiana Sky שביים, אשר שודר ברשת Showtime.
ב-1981 אף דיבב בתפקיד משני בדרמת הרדיו של רשת NPR‏ "Star Wars, A New Hope" ("מלחמת הכוכבים, תקווה חדשה"). הוא דיבב גם את תפקיד מריוותר לואיס בסרט הדוקומנטרי Lewis & Clark: The Journey of the Corps of Discovery ‏(1997), בבימויו של קן ברנס.

חיים אישיים

ארקין נולד בברוקלין, ניו יורק לשחקן, הבמאי והתסריטאי אלן ארקין ולאשתו ג'רמי יאפה. הוא נישא ב-1999 לפיליס ליונס, גם היא שחקנית. לשניים בן משותף. ארקין הוא אב גם לבת בשם מולי, שנולדה מאשתו הקודמת לינדה.
נרש

ישיבת נרש הייתה מרכז תורה חשוב בבבל שהוקם על ידי רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע, בדור החמישי לאמוראים, לאחר פטירת רבא.
הישיבה התקיימה רק במשך 19 שנים. נרש הייתה סמוכה לסורא, ובמות רב פפא, העתיק רב אשי את הישיבה ל"מתא מחסיא", פרבר של העיר סורא.
סמל כימי

סמל כימי הוא קיצור שמו של יסוד, המייצג אותו בטבלה המחזורית ובנוסחאות כימיות והניתן לו לפי שמו, שהוא לרוב לטיני או יווני, או על שמה של אישיות. לכל יסוד סמל כימי ייחודי, בן אות אחת או שתיים, הראשונה גדולה והשנייה קטנה. לאחדים מהיסודות המלאכותיים שאין להם שם פרטי, אלא רק שם זמני, סמל זמני בן שלוש אותיות.
דוגמאות: שמו הלטיני של החמצן - Oxygenium, ולכן הסמל שלו הוא O. שמה הלטיני של הכספית Hydrargyrum, ולכן היא מסומנת Hg. סמלו של הרובידיום הוא Rb.
הסמלים הכימיים הראשונים הומצאו בראשית המאה ה-19 על ידי ג'ון דלטון, אשר השתמש בסמלים מיוחדים שהוא עצמו המציא. הדבר אמנם הקל על רישום נוסחאות כימיות, אך הקשה מאוד על מדפיסים, שנאלצו לייצר תווים נוספים על-מנת שיוכלו להכניס את הסימולים לספרים. לכן, כעבור כמה עשרות שנים הציע הכימאי השוודי יונס יעקב ברצליוס להחליף את הסמלים של דלטון בסמלים שמורכבים מאותיות האלפבית הלטיני, ולהתאים לכל יסוד סמל לפי שמו, שזוהי גם השיטה הנהוגה כיום.
האקדמיה המלכותית לאמנויות

היסטוריה

האקדמיה המלכותית נוסדה כפלג שפרש מתוך אגודת האמנים לאחר סכסוך מנהיגות בין שני ארכיטקטים מובילים, סר ויליאם צ'יימברס וג'יימס פיין. לאחר שפיין זכה במנהיגות האגודה, ניסה צ'יימברס להתנקם בזוכה ובזכות קשריו האמיצים עם ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, יצר בשנת 1768 מוסד אמנותי חדש, האקדמיה המלכותית. האקדמיה נחנכה באופן רשמי בשנת 1769. ב-10 בדצמבר 1768 התקבלו לאקדמיה ארבעים חבריה המייסדים. סר ג'ושוע ריינולדס היה נשיא האקדמיה הראשון.

פעילויות

האקדמיה המלכותית אינה מקבלת סיוע כספי מבית המלוכה או מממשלת בריטניה. אחד ממקורות הכנסתה העיקריים הוא אירוח תערוכות אמנות הפתוחות לקהל הרחב. תערוכות אלה מתאפיינות ברמתן הגבוהה, המשתווה לזו של מוסדות אמנות אחרים בלונדון, כגון הגלריה הלאומית וגלריית טייט. בשנת 2004 הוצגו בבית האקדמיה (בית ברלינגטון) פרטי האמנות הבולטים מתוך האוסף הקבוע של האקדמיה בחללי התצוגה אשר שופצו בבניין המקורי.
לאקדמיה המלכותית אף בית ספר ללימודים מתקדמים באמנות, בתחומי הציור, פיסול ויצירת הדפסים. לבתי הספר מתקבל מספר קטן של תלמידים הנבחרים בזכות כשרונם ועיקר הלימודים הם במתכונת של חונכות אישית.

חברות באקדמיה

מספר החברים המלאים באקדמיה המלכותית מוגבל ל-80. חברי האקדמיה יכולים להיות אך ורק אמנים הפעילים בבריטניה בתחומים הבאים: ציור, הדפס, פיסול וארכיטקטורה. על פי כללי האקדמיה, בין חבריה חייבים להיות לפחות 14 פסלים, 12 ארכיטקטים ו-8 יוצרי הדפסים. עד 46 חברים הם ציירים. בחירת חברים חדשים לאקדמיה נעשית בידי החברים המכהנים.
מעבר לכבוד הנלווה לתואר "חבר אקדמיה", החברים מתחייבים לשרת בוועד המנהל של האקדמיה וכן בוועדות המקצועיות השונות הפועלות בה. בחירה לנשיא האקדמיה למעשה מבטיחה לנבחר תואר אבירות בריטי מאת המלכה, זאת בהנחה שהנשיא אינו מחזיק בתואר כזה בטרם נבחר.
נוסף לחברי האקדמיה המלאים, מתמנים לאקדמיה אף חברים-עמיתים. הקהל הרחב יכול אף הוא להצטרף לאקדמיה במעמד של "ידידים" וזאת לאחר הרמת תרומה למוסד. תרומות אלה מהוות מקור הכנסה חשוב לאקדמיה.
וליקו טרנובו (מחוז)

כלכלה

החקלאות במחוז מפותחת מאד ומהווה מיגזר מועדף. ישנן מספר חוות לגידול צאן ובקר. כמו כן משופע האזור בקרקע פורייה ועליה מגדלים חיטה, תירס, ענבים וסחלבים לייצוא.
במחוז ישנם מספר יקבים, מפעל לייצור סוכר, מחלבות ומפעלים לעיבוד בשר צאן ובקר, בעיקר בסמיכות לערים טרנובו וגורנה. כמו כן, קיימים מספר מפעלי טקסטיל. 34.4 אחוזים מכוח העבודה מועסק במיגזר הייצרני, 12 אחוזים במיגזר הקימעונאי, 10 אחוזים במיגזר התחבורה וכ-10 אחוזים במיגזר השירותים.
המחוז גם משופע באתרים ארכאולוגיים ונופים שובי עין, המושכים אליהם תיירות פנים וחוץ.

היסטוריה

התיישבות מאורגנת ראשונה בשטח המחוז מתוארכת למאה ה-5 לפני הספירה, עידן הממלכה התראקית. במאה ה-1 הפך האזור לפרובינציה רומית ובהמשך מחוז ביזאנטי. ב-1186 הפכה העיר טרנובו לבירת האימפריה הבולגרית השנייה, עד לכיבושה ב-1393 על ידי באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. ב-7 ביולי 1877, במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית. במסגרת קונגרס ברלין הוכרה עצמאות בולגריה ובירתה טרנובו ובהמשך הועברה הבירה לסופיה.
אלפא רומיאו דופין

אלפא רומיאו דופין

דגם ה"אלפא רומיאו דופין" היה זהה לחלוטין לדגם ה-דופין הצרפתי, מלבד שינויים שבוצעו במערכת החשמל, (הספק של 12 ואט). המצבר שהורכב בדגם, היה מתוצרת חברת "Magneti Marelli" האיטלקית.
סך הכל יוצרו 73,841 יחידות. בשנת 1959 יוצרו 6,452 יחידות. בשנת 1960 יוצרו 20,047 יחידות.
בדצמבר 1960 מחיר דגם ה"אלפא רומיאו דופין" באיטליה היה 795,000 לירטות איטלקיות.
דגם ה"אלפא רומיאו דופין" יובא לישראל באמצעות סוכנות "קפריש". נמכרו כ-60 יחידות.

היסטוריה שיתוף הפעולה בין חברת רנו לחברת אלפא רומיאו

באוקטובר 1958 נחתם הסכם בין חברת רנו הצרפתית ו"אלפא רומיאו" האיטלקית לשיתוף פעולה. המכניקה המקורית הייתה של רנו, רוב הרכיבים הובאו מצרפת, נוספו חלקים מאיטליה, דגם ה"אלפא רומיאו דופין" נבנה והורכב במילנו. הוקמה חברת "רנו-איטליה" במטרה לבנות ולמכור את "אלפא רומיאו דופין" באיטליה, דרך רשת "אלפא רומיאו".
באוקטובר 1960 יוצר ה"אלפא רומאו דופין" בגרסה מתקדמת יותר. הדגם היה קרוי "אונדין" (בצרפתית: "Ondine"). יוצרו כ- 2,000 יחידות. ייצורו פסק עד שנת 1962.
אנה-לנה גרונפלד

ביוגרפיה

גרונפלד בנורדורן, גרמניה ומגיל 10 החלה לעסוק בתחום הטניס.
גרונפלד משחקת בצורה מקצוענית משנת 2003. שנת 2006 הייתה שנת השיא שלה. בפברואר דורגה כשחקנית הטניס הגרמנייה מספר 1. באותה שנה הגיעה גם לדירוג השיא שלה: 14 בעולם ולהישג השיא שלה: רבע גמר בטורניר הרולאן גרוס. בנוסף ייצגה באותה השנה את גרמניה בגביע הופמן יחד עם ניקולס קיפר.
מיד לאחר שהגיעה לשיאה חלה התדרדרות גדולה במשחקה של גרונפלד. היא לא הצליחה להתקדם מעבר לרבע הגמר ברוב הטורנירים שנשארו לה באותה השנה, ובנוסף נפרדה ממאמנה ועברה להתאמן תחת מאמן חדש.
כושר המשחק הרע המשיך גם בשנת 2007, ומה - 19 ביוני ואילך היא הודחה בסיבוב הראשון בחמשת הטורנירים שבהם השתתפה. היא יצאה אל מחוץ לרשימת מאה השחקניות הטובות בעולם, לראשונה מאז 2004. באוגוסט 2007 הכריזה גרונפלד שהיא לוקחת פסק זמן מהתחרויות, ושהיא תשוב לשחק בשנת 2008.
במאי 2008 שבה גרונפלד למגרשים לטורניר ITF בזאגרב על סך 75,000 $. גרונפלד עברה שלושה סיבובי מוקדמות ולבסוף הפסידה בסיבוב הראשון. בשלושת הטורנירים שבהם שיחקה לאחר מכן (זלין שבצ'כיה על סך 75,000 דולרים; אלקאמאר שבהולנד על סך 10,000 דולרים; פריגו שבצרפת על סך 25,000 דולרים) היא זכתה.
סקווש

סקווש (אנגלית: Squash) הוא משחק כדור הנערך בין שני שחקנים (משחק יחידים) או לעיתים שני זוגות (משחק זוגות), באמצעות מחבט וכדור. המשחק נערך במגרש בן ארבעה קירות, בשימוש במחבטים הדומים למחבטי טניס אך קטנים מהם במעט, ובכדור גומי חלול.

חוקי המשחק

כל מהלך בסקווש מתחיל בהגשה של אחד השחקנים לכיוון הקיר. מכת ההגשה צריכה להיות כזו שתגרום לכדור לפגוע בתחום שבין הקו האדום העליון והקו האדום האמצעי על הקיר, ולאחר מכן לחזור וליפול בתחום המלבן של היריב. במהלך הראשון נבחר המגיש באקראי, ובמהלכים הבאים המגיש בכל מהלך הוא זה שניצח במהלך הקודם.
כל שחקן חייב לחבוט בכדור לפני שיפגע ברצפה בפעם השנייה, והחבטה צריכה להיות כזו שתעיף את הכדור כך שיפגע בקיר הקדמי, בין הקו האדום התחתון והקו האדום העליון. הכדור יכול לפגוע בדרכו בקירות הצדדיים וגם בקיר האחורי. מהלך מסתיים כאשר אחד השחקנים לא מצליח לענות לכדור של היריב. המשחק מסתיים כאשר השחקן הראשון מגיע ל-11 נקודות.

שיטת הניקוד

בסקווש משחקים בשיטת ה"טוב מ-5 משחקונים" כלומר, השחקן הראשון שניצח 3 משחקונים. כל משחקון הוא עד 11 נק'. 
כאשר המגיש זוכה בנקודת זכות, עליו להגיש את מכת הפתיחה הבאה מהצד השני, לעומת זאת כאשר המגיש מפסיד נקודה, על יריבו לבחור מאיזה צד הוא מעוניין להגיש (כדור עובר).
במקרה של שוויון 10, על השחקנים לשחק עד להפרש של 2 נק' לצורך הכרעה.

הסקווש כענף לא - אולימפי

הסקווש לא מוכר כספורט אולימפי, דבר הגורם לענף הספורט להיות מצומצם יחסית בתפוצתו, ומונע את כניסתו של "הכסף הגדול" לענף. הניסיונות לשלבו כענף ספורט אולימפי נתקלו בהתנגדות עזה דווקא בקרב גורמים מתוך הענף שחששו לשחיקה במידת האקסקלוסיביות של הענף. לשיאם הגיעו מאמצי שילובו של הענף במהלך שנות השבעים והענף אף התמודד על הזכות להשתלב באולימפיאדה באופן קבוע במהלך אולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976. כיום נפוץ המשחק בעיקר בבריטניה, במדינות חבר העמים הבריטי (כגון הודו, פקיסטן, בנגלדש, קפריסין, ניו זילנד) ובמדינות שבהן שלטה בעבר בריטניה (כגון מצרים ודרום-אפריקה). בחמש-עשרה השנים האחרונות התרחב הענף באופן משמעותי גם בארצות הברית ובצרפת.

הסקווש בישראל

בשנת 1976 היו בישראל רק שבעה מגרשים, אך כיום קיימים מגרשים רבים בארץ (כ-120). מרכזי הסקווש הגדולים בארץ נמצאים ברעננה ובהרצליה ויש בכל אחד מהם שמונה מגרשים. ישנם מועדוני סקווש נוספים בתל אביב, בכפר שמריהו ועוד. לאחרונה נבנה מגרש סקווש בקיבוץ מצובה באמצעות גיוס חברתי ותרומה של הקהילה.
אוכלוסיית הסקווש בישראל גדלה במהירות וספורטאים ישראלים משחקים סקווש בתחרויות מקצועיות בארץ ובחו"ל.
מקורו של הספורט בישראל הוא מקומץ אנשים שמוצאם בארצות האנגלו-סקסיות ועוד מספר קטן של ישראלים שאהבו את המשחק. כיום קיימת בארץ קהילה של אלפי שחקנים ומאמנים.
ב-1975 הוקמה התאחדות הסקווש בישראל.
בשנים 1986, 1988, 1995 וב- 2006 התקיימה בישראל אליפות אירופה לנוער. אליפויות אלה קידמו את הסקווש בישראל והיוו פריצת דרך משמעותית לסקווש בישראל.
בשנים האחרונות מתקיימות מדי שנה אליפויות הארץ למבוגרים ולנוער, שבהן משתתפים ספורטאים רבים וכישרוניים שמשחקים ברמות הגבוהות באירופה. ב-2017 הוחלט להפוך את גמר אליפויות ישראל לאירוע ראווה פתוח לציבור הרחב ועבורם נרכש מגרש סקווש שקוף שהוצב במיקומים מרכזיים. ב-2017 הוצב המגרש במתחם נמל תל אביב ואירח גם משחקי סקווש בחסות המכביה ה-20. ב-2018 הוצב ברחבת שער יפו בירושלים, וב-2019 הוצב בכיכר התרבות בת"א לצד תיאטרון הבימה.
אליפות ישראל ב-2019 הפכה גם לתחרות מוכרת בסבב העולמי של טורנירי הסקווש (PSA World Tour) לגברים בהשתתפות 24 שחקנים מרחבי העולם.
גן אור

היסטוריה

בשנת 1979 הוקמה היאחזות נח"ל גן אור.
בחודש יולי 1980 הגיעו חברי גרעין גן אור ליישוב נצרים, ששימש אז מחנה מעבר לגרעיני התיישבות, ונשארו במקום במשך שלוש שנים עד שעברו ליישוב הקבע בשנת 1983.
היישוב הוקם בשנת 1983 על ידי חברי בני עקיבא ותלמידי ישיבות ההסדר, אשר הקימו מושב עובדים חקלאי עם דגש חזק על התורה והיהדות.
ביישוב התגוררו לפני פינויו למעלה מ-50 משפחות.
רוב תושבי גן אור התפרנסו מגידולי ירקות ועלים בחממות, מקצתם היו בעלי מקצועות חופשיים.
ביישוב פעלו גני ילדים ומעונות יום. ילדי בית הספר למדו בנווה דקלים בבית הספר האזורי "נאות קטיף". רב היישוב היה הרב משה ביגל. לאחריו נשא בתפקיד הרב ניסים מזרחי.
ב-8 במרץ 1993 נרצח תושב היישוב אורי מגידיש בדקירות סכין על ידי שניים מן הפועלים הפלסטינים שהעסיק בחממה. במחאה על הרצח, יצאו לאחר ההלוויה רבים מתושבי גן אור וחסמו את הכביש בקרבת מחסום ארז. בעקבות כך פרץ עימות קשה עם פלסטינים רבים שלא יכלו להמשיך בדרכם הביתה ובמהלכו נורה למוות נעים מחמוד אלמדהון, תושב מחנה הפליטים ג'באליה.
בשנת 2000 הוקמה בגן אור מדרשת טהר לבנות כחלק מישיבת תורת החיים. המדרשה שילבה לימודי קודש, שבהם לימדו רבנים מגוש קטיף, עם לימודים אקדמאים, שנערכו בשלוחת אשקלון של אוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטה העברית. לאחר שלוש שנים עברה המדרשה לנווה דקלים. מאוחר יותר נבנו ביישוב גם בית כנסת מפואר ואולם אירועים.
בעקבות תוכנית ההתנתקות מ-2004, הקימו מתיישבים מגן אור, גדיד ובדולח בתחילת שנת 2005 את "הפורום החקלאי" במטרה להגיע להדברות על הפינוי. נציגי הפורום אף נפגשו עם ראש הממשלה שרון באפריל אותה שנה.
גן אור היה המושב הראשון שפונה באוגוסט 2005 כחלק מתוכנית ההתנתקות.
לאחר הפינוי פוזרו המשפחות בבתי הארחה שונים ומאוחר יותר פוצלו בין אתרי הקרווילות בניצן ויד בנימין. מרבית תושבי גן אור מתגוררים כיום ביישוב באר גנים.