מיתולוגיה כנענית

המיתולוגיה הכנענית היא אוסף המיתוסים שהתפתחו על ידי העמים השונים באזור ארץ כנען. באמונות הכנענים ניכרת השפעה תרבותית מגוונת ויש דמיון רב בין סיפורי עמי כנען לבין סיפורים מהתנ"ך.

מקורות המידע על המיתולוגיה הכנענית

כעל יתר עמי העולם העתיק, גם על עמי כנען למדים דרך חפירות ארכאולוגיות, ניתוח טקסטים והצלבות מידע בין מקורות שונים מהתקופה. מכל אלו מתברר שלכנענים היו חיי רוח מפותחים מאוד. הייתה להם הגמוניה כהנית, חכמי דת וסופרים והם ניהלו פולחן קבוע ומדוקדק.
סיפורי אלים רבים נכתבו, על מוצאם וקורותיהם, על תפקידם בפנתאון ויחסם אל בני האדם - אלו מהווים את המיתולוגיה הכנענית.
שרידים רבים ממיתולוגיה ענפה זו נמצאו בחפירות ארכאולוגיות שונות. דוגמה לכך הן הממצאים שנחשפו בחפירות העיר אוגרית ובחפירות כונתילת עג'רוד. בחפירות נמצאו יצירות רבות הכוללות ספרות פואטית וכתבי קודש שמהווים את המיתוס הכנעני. בין היצירות שנמצאו נמנים "עלילות בעל וענת", "אגדת כרת", "אגדת אקהת", "נישואי ניכל ואיב" ועוד. 
מקורות נוספים לחקר המיתוס הכנעני הם התנ"ך והספרים החיצוניים מימי בית שני, שיש בהם הדים למיתוסים כנעניים ולעיתים אף התייחסויות מפורטות לאלים שונים בתקופה הכנענית ודרכי עבודתם.
מקור נוסף הוא חיבורו של פילון מגבל, שכתב במאה הא' לפני הספירה, פילון מגבל ליקט את המיתוסים הכנענים ממקורות כתובים או בעל פה שהיו לפניו ולא שרדו עד זמננו.

התנ"ך והמיתולוגיה הכנענית

התנ"ך, שמחזיק ברעיון המונותאיסטי, לוחם במיתוסים של העמים השכנים של ישראל והדבר ניכר בפסוקים רבים מן המקרא והתנ"ך. עם זאת למראית עין זה נדמה שבספר התנ"ך מסכים על קיומם של היצורים המתוארים במיתוסים אלו, כמו במקרה של מפלצות הים אלא שלפי התנ"ך הם בעצם כוחות רעים שנבראו על ידי ה' ותחת ממשלתו, וכמו המושג שאול, וכן בני האלוהים (בכינוי למלאכים), ואחרים. כבר בפסוק הראשון בבראשית "וְהָאָרֶץ, הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ, וְחֹשֶׁךְ, עַל-פְּנֵי תְהוֹם" יש דמיון רב לתיאור הבריאה הכנעני כאשר המילה "תהום" מופיעה בו, הכאוס הוא ה"תוהו ובוהו" ואפילו יש אזכור לכאורה לשם של אלת הלילה הכנענית "בהו". יש הטוענים שהמילה תהום (בערבית תהאמת) היא שיבוש של האלה הבבלית "תיאמת" שהייתה אלת האוקיינוס בה נלחם האל הבבלי הראשי מרדוך.
בתנ"ך מתוארת במספר מקומות גבורת מלחמתו של אלוהים (לשון רבים של "אל" הוא לשון של כבוד. האל עליון בתנ"ך המוזכר כביכול כאל הראשי במיתולוגיה הכנענית, אבל כמספר של אלים) מול מפלצות ימיות כמו בפסוק "עוּרִי עוּרִי לִבְשִׁי-עֹז, זְרוֹעַ ה'-עוּרִי כִּימֵי קֶדֶם, דֹּרוֹת עוֹלָמִים; הֲלוֹא אַתְּ-הִיא הַמַּחְצֶבֶת רַהַב, מְחוֹלֶלֶת תַּנִּין" (ישעיהו נא ט'), כאשר רהב מחליף את תיאמת, והתנין הוא אחת ממפלצות הים. או "אֱלוֹהַּ, לֹא-יָשִׁיב אַפּוֹ; תַּחְתָּו שָׁחֲחוּ, עֹזְרֵי רָהַב" (איוב ט י"ג). או ב (ישעיה כז א') "בַּיּוֹם הַהוּא יִפְקֹד ה' בְּחַרְבּוֹ הַקָּשָׁה וְהַגְּדוֹלָה וְהַחֲזָקָה, עַל לִוְיָתָן נָחָשׁ בָּרִחַ, וְעַל לִוְיָתָן, נָחָשׁ עֲקַלָּתוֹן; וְהָרַג אֶת-הַתַּנִּין, אֲשֶׁר בַּיָּם" שלוש המפלצות של האל ים בהם נלחם ה'. דוגמאות נוספות הם ה"כרובים" (המתוארים כבר בסיפור גן עדן) וה"שרפים".
תיאורם ביחזקאל של הכרובים "מַרְאֵיהֶן--דְּמוּת אָדָם, לָהֵנָּה. וְאַרְבָּעָה פָנִים, לְאֶחָת; וְאַרְבַּע כְּנָפַיִם, לְאַחַת לָהֶם" (יחזקאל א ו'), ו"וּדְמוּת פְּנֵיהֶם, פְּנֵי אָדָם, וּפְנֵי אַרְיֵה אֶל-הַיָּמִין לְאַרְבַּעְתָּם, וּפְנֵי-שׁוֹר מֵהַשְּׂמֹאול לְאַרְבַּעְתָּן; וּפְנֵי-נֶשֶׁר, לְאַרְבַּעְתָּן" (יחזקאל א י'), זהה לתיאור דמויות של חיות או בני כלאיים במסורות האשוריות והבבליות מקור השם הוא ככל הנראה במילה "כירובו" - דמות של שור מכונף הנמצא במקדשים מסופוטמיים קדומים.
לעומת זאת, לפי היהדות הדמיון נובע מסיבה אחרת. לאחר המבול של נוח ניתנו לאומות העולם "שבעת מצוות בני נח", כולל הסברים כללים על בריאת העולם, ומכאן הדמיון לתרבויות שונות. בנוסף, יש בלבול לגבי מושגים מסוימים בתנ"ך - כך "בני האלהים" היו המעמדות הגבוהים בחברה, השופטים והדיינים. ולאו דווקא אותה הכוונה כמו במיתולוגיות השונות.