google/wiki40b huggingface dataset:
אפאצ'י ספארק

כללי

ספארק חושף ממשק (API) למפתחים המתבסס על מבנה נתונים הנקרא "resilient distributed dataset" או RDD, אשר מהווה סט נתונים מוכלל, לקריאה בלבד, של פריטים המפוזרים לרחבי אשכול של מכונות באופן שמספק עמידות בנפילות או שגיאות.
ספארק פותח לתת מענה למגבלות הקיימות בפרדיגמת האשכול של MapReduce אשר מכריח מעבר ליניארי של מידע.  תוכנות MapReduce קוראות מידע מהדיסק, ממפות פונקציה הפועלת על המידע, מפחיתות את המפה (Map) של התוצאה ומאחסנות את תוצאות ההפחתה על הדיסק. RDD של ספארק פועל כסט מידע פעיל אשר באופן מכוון יוצר ביזור מידע בתצורה מוגבלת.
הזמינות של RDD משתמש באלגוריתמים איטרטיביים אשר דוגמים את המידע מספר פעמים בתוך לולאת ריצה ומבצעים אינטראקציה איתו וחקירה שלו. 
הביצועים של ספארק בהשוואה להאדופ שהוא מימוש פופולרי של MapReduce, עשויים להיות טובים בכמה סדרי גודל. 
בין האלגוריתמים האיטרטיביים נמצאים אלגוריתמי למידה חישובית אשר היוו את הגרעין שממנו נוצר ספארק.
ספארק דורש מערכת אחסון מבוזרת ויכול לעבוד עם מנהל אשכול (אך לא מחייב stand-alone mode) ו. עבור ניהול האשכול, ספארק תומך ב Hadoop YARN או Apache Mesos. עבור מערכת אחסון מבוזרת ספארק תומך ב Hadoop Distrubuted File System (או HDFS), וכן ב MapR file System (או MapR-FS), אואפאצ'י קסנדרה, OpenStack Swift, אחסון S3 של אמאזון, קודו (Apache Kudu) או אפילו בפתרונות מותאמים (Custom).
פאולו ג'ורדנו

ביוגרפיה

ג'ורדנו נולד ב-19 בדצמבר 1982, בטורינו, איטליה. הוא למד פיזיקה באוניברסיטת טורינו וקיבל תואר שני בפיזיקה של כוחות היסוד. לאחר מכן זכה במלגה לדוקטורט בפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים בבית הספר למוסמכים במדע וטכנולוגיה של אותה אוניברסיטה. כיום הוא חוקר את תכונותיו של הקווארק התחתון במסגרת פרויקט שממומן בשיתוף עם המכון הלאומי לפיזיקה גרעינית.
בשנת 2010 ביקר ג'ורדנו בישראל במסגרת פסטיבל הסופרים הבינלאומי השני בירושלים. בשנת 2015 ביקר שוב בישראל במסגרת יריד הספרים הבינלאומי בירושלים ה-27.

יצירה

ג'ורדנו כתב את הרומן "בדידותם של המספרים הראשוניים"‏ (La solitudine dei numeri primi), שיצא לאור בשנת 2008, ממנו נמכרו עד היום כשני מיליון עותקים, ואשר זיכה אותו בפרס קמפיאלו בקטגוריית ספר ביכורים ובפרס סטרגה. הוא זכה בפרס בגיל 26, והוא הסופר הצעיר שזכה בפרס זה.
דמויות בספר הן זוג מספרים ראשוניים תאומים, שמופרדים זה מזה על ידי מספר זוגי יחיד שלא מאפשר להם להפגש, למרות שהם כה קרובים. ב-2009 הופק סרט על פי הרומן. ב-2010 תורגם הרומן לעברית.
ג'ורדנו קיבל ב-9 ביולי 2008 את פרס הספרות והמדע "מרק-סרונו" (Merck-Serono) בקטגוריית סיפורת, מטעם האקדמיה לביוטכנולוגיה, וב-23 באוגוסט 2008 את הפרס הספרותי "פריניינו"‏(Frignano) בקטגוריית יצירת ביכורים. הוא גם היה בין המועמדים הסופיים בתחרות ה-14 של הפרס הספרותי של אלאסיו בתחרות הנקראת "מאה ספרים – סופר אחד לאירופה" ובתחרות ה-18 של פרס מועדון PEN האיטלקי.
לג'ורדנו טור בשבועון ג'ויה ‏(Gioia), בו הוא כותב סיפורים בהשראת ידיעות מהחדשות. הוא  פרסם את הסיפור "סנפיר הזנב"‏ (La pinna caudale) בכתב העת "נושאים חדשים", בגיליון מיוחד שהוקדש ל"עדיין לא בני שלושים", על יוצרים שנולדו בשנות ה-80. ביוני 2008 הציג בפסטיבל השביעי לספרות של רומא (VII Festival delle Letterature di Roma) את הסיפור המכונה "מזון בקופסה"‏(Vitto in the box).
הידרוצפלוס

היסטוריה

הידרוצפלוס אובחן לראשונה על ידי הרופא היווני היפוקרטס, אך נותר ללא תרופה עד המאה ה-20, כאשר SHUNT וטיפולים נוירוכירורגיים פותחו. למרות שישנו מספר רב של חולים במחלה, מעט מאוד מחקר מבוצע יחסית על מנת לנסות ולמצוא תרופה.

אפידמיולוגיה

להידרוצפלוס אין תרופה שמטפלת במחלה - רק בתסמינים, והיא ניתנת בתוספת לטיפול פולשני.
הידרוצפלוס פוגע באחת מכל אלף לידות בארצות הברית, מה שהופך אותו לשכיח ביותר כגורם לנכות התפתחותית, אפילו יותר מחרשות. על פי אתר ה-NIH, ישנם מעל 700,000 ילדים ובוגרים חיים החולים במחלה, ובארצות הברית זהו הגורם הנפוץ ביותר לניתוחי מוח בקרב ילדים. ישנן מעל 180 סיבות למצב, אחת הסיבות השכיחות ביותר היא דימום בחלל המוח כתוצאה מלידה מוקדמת (פגות).
אחד הטיפולים הנפוצים ביותר, SHUNT, לא השתנה בהרבה מאז הוא פותח בשנות ה-60. באמצעות ניתוח מוח, יש להחדיר צינורית ניקוז לתוך חלל המוח (טיפול אשר בעצמו יכול לגרום לדימום תוך גולגולתי). מעל 50% של השנטים כושלים במהלך השנתיים הראשונות, ויש צורך בניתוח נוסף על מנת להחליפם. במהלך 25 השנה האחרונות ירדו אחוזי התמותה בעקבות המחלה מ-54% ל-5%, והתופעה של פגיעה מוחית מ-62% ל-30%.
בארצות הברית, תקציב משרד הבריאות לטיפול במחלה הוא למעלה ממיליארד דולר.

טיפול

להידרוצפלוס טיפול כירורגי, הכולל החדרת צינורית עשויה סיליקון ובה שסתום חד כיווני, לתוך חלל המוח על מנת לעקוף את החסימה ב-Arachnoid granulation ולנקז את עודפי ה-CSF אל אזורים אחרים בגוף. רוב הצינוריות (שנט) מנקזות את הנוזל לחלל הבטן, אך ישנן חלופות אחרות, התלויות לפעמים במבנה האנטומי של החולה. כאשר צינורית השאנט פועלת כראוי, מתאפשר לחולה לנהל אורח חיים תקין ומלא בלי הפרעות לתפקוד יומיומי. נדרשת עירנות לסימני חסימה, שעלולים להצביע על צורך בשחזור השאנט (repair). 
טיפול חלופי, שאינו כרוך בהחדרת גוף זר, הוא פיום רצפת החדר השלישי. בניתוח פיום (המבוצע דרך החלק העליון של הראש) יוצרים פתח מלאכותי ברצפת החדר השלישי, דרכו מתנקזים עודפי ה-CSF. 
קיים גם טיפול תרופתי שיכול להקל על התסמינים לטווח קצר אך אינו מהווה תחליף לטיפולים האחרים.
שלמה היימן

קורות חיים

נולד לרב יחיאל מיכל היימן בפאריץ' שליד מינסק בשנת תרנ"ב. הוא למד אצל הרב ברוך בר לייבוביץ ראש ישיבת כנסת בית יצחק שהייתה אז בסלבודקה ובישיבת החפץ חיים בראדין ונודע בשם העילוי מפאריץ'. בשנת תרע"ח נישא לבתו של רבי יוחנן רודנסקי מוולוז'ין שהיה גיסו של רבי שמחה זליג ריגר המו"ץ והדיין של בריסק.
לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבת קרמנצוג' ובישיבת סמילוביץ. בשנת תרפ"ג מונה על ידי רבי אלחנן וסרמן כר"מ בישיבת אהל תורה בברנוביץ, ובתרפ"ז נעתר לבקשתו של רבי חיים עוזר גרודזנסקי לכהן כר"מ בישיבת רמיילס בווילנה.
בשנת תרצ"ה, לאחר פרישת הרב חיים דוד ליבוביץ מראשות ישיבת תורה ודעת בברוקלין, חיפשו מנהליה ראש ישיבה חדש. לשם כך פנו אל הרב חיים עוזר גרודזנסקי שהמליץ על היימן כמתאים לתפקיד. הרב היימן קיבל את המינוי, ובאייר תרצ"ה עבר לויליאמסבורג שבארצות הברית.
נפטר בי"ז בכסלו ה'תש"ה ונקבר למחרת בניו יורק. לראשות הישיבה נתמנה במקומו הרב ראובן גרוזובסקי שמסר את השיעורים הכלליים, ומאוחר יותר גם הרב יעקב קמנצקי שמסר את השיעורים היומיים. לאחר פטירתו ללא צאצאים, נישאה אלמנתו לרב איסר יהודה אונטרמן שכיהן יותר מאוחר כרב הראשי האשכנזי של ארץ ישראל. היא נפטרה בכ"ו טבת תשכ"ה.

ספריו

חידושי רבי שלמה - רוב פרסומיו של היימן נתפרסמו בירחון 'כנסת ישראל' בווילנה, ובירחון ה'מתיבתא' של ישיבת תורה ודעת. לאחר מותו ליקט תלמידו הרב חיים גרוזובסקי חלק מכתביו ופרסם אותם תחת השם חידושי רבי שלמה. בשנת תשמ"ב פרסם הרב מיכל יהודה ליפקוביץ מהדורה מורחבת של הספר הכוללת כתבים שלא נכללו במהדורה המקורית. בשנת תשס"ב פרסם הרב ליפקוביץ חלק שני מהספר.
היינריך האחד עשר, נסיך רויס-גרייץ

ביוגרפיה

היינריך נולד ב-18 במרץ 1722 בגרייץ, והיה בנם הצעיר של היינריך השני, רוזן רויס-אוברגרייץ, והרוזנת סופיה פון בותמר, בתם של יוהאן קספאר, רוזן בותמר וגיזלה ארדמוט פון הוים.
בשנת 1723 מת אחיו, היינריך התשיעי, רוזן רויס-אוברגרייץ, והיינריך ירש את רוזנות רויס-אוברגרייץ. בשנת 1768 מת היינריך השלישי, רוזן רויס-אונטרגרייץ, והיינריך איחד את שתי הרוזנויות לרוזנות רויס-גרייץ.
ב-12 במאי 1778 העניק לו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר נסיך, ובשנת 1800 הוא מת ובנו היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ ירש את נחלותיו ותאריו.
זכריא מוחי א-דין

תולדות חייו

נולד בכפר שוכר (كفر شكر ), שבמחוז אל-קליוביה, 60 קילומטר מצפון לקהיר. ב-1936 החל ללמוד באקדמיה הצבאית המצרית ונמנה שם על מחזורם של גמאל עבד אל נאצר ושל אנואר סאדאת שסיים את לימודיו באקדמיה ב-1938. מוחי א-דין נטל חלק במלחמת העצמאות כקצין בחיל המשלוח המצרי. הוא היה מכותר יחד עם נאצר בכיס פלוג'ה ועוטר על לחימתו בזכות פעולה בה הצליח לחצות עם יחידתו את הכיתור הישראלי בין הכיס ובין רצועת עזה. לאחר המלחמה שימש כמדריך באקדמיה הצבאית ומאוחר יותר כמרצה במכללה לפיקוד ומטה. ערב מהפכת הקצינים החופשיים הצטרף מוחי א-דין לקבוצת הקצינים החופשיים שיזמה וביצעה את המהפכה. הוא נחשב כמי שהיה מבין מתכנני פרטי תוכניות ההשתלטות על מרכזי הכוח של שלטון המלך פארוק בפרוץ המהפכה, ב-23 ביולי. בין מנהיגי המהפכה היה גם בן דודו, ח'אלד מוחי א-דין, שבשנים שלאחר מכן ייצג את האגף השמאלי בחוגי השלטון המצרי, בעוד שמוחי א-דין נחשב באופן מסורתי כמייצג האגף הימני.
ב-1953 התמנה כשר הפנים וב-1954 שימש במקביל גם כראש המודיעין הכללי (עד 1957). ב-1958, עם כינון האיחוד בין מצרים וסוריה, מונה לשר הפנים של הרפובליקה הערבית המאוחדת. ב-1961, עם פירוק הרע"ם, התמנה מחדש לשר הפנים ובמקביל, נבחר על ידי נאצר לכהונת סגן נשיא. ב-3 באוקטובר 1965 מונה לראש הממשלה, במקביל לכהונתו כסגן נשיא. קודמו בתפקיד ראש הממשלה היה יריבו הפוליטי הבולט, עלי סברי. לאחר פחות משנה, ב-10 בספטמבר 1966, התפטר מוחי א-דין מראשות הממשלה לאחר חילוקי דעות עם נאצר בקשר עם המדיניות הכלכלית הנדרשת במצרים וייתכן כי גם בעניין רמת המעורבות במלחמת האזרחים בתימן.
מוחי א-דין המשיך לכהן כסגן הנשיא וב-11 ביוני 1967, מיד לאחר המפלה המצרית במלחמת ששת הימים, נאם נאצר והודיע על התפטרותו ועל מינויו של מוחי א-דין כנשיא. אולם, בלחץ המוני מצרים שיצאו לרחובות בהפגנות כנגד ההתפטרות ויחד עם סירובו של מוחי א-דין לקחת על עצמו את התפקיד, חזר בו למחרת נאצר מההתפטרות. ב-20 במרץ 1968 הדיח נאצר את מוחי א-דין ממשרתו כסגן נשיא. בסוף שנות ה-60 היה נטוש מאבק פנימי ב"איחוד הלאומי", מפלגת השלטון במצרים באותה עת, בין האגף הימני בראשות מוחי א-דין ובין האגף השמאלי בראשות עלי סברי. מינויו של אנואר סאדאת ב-1969 לסגן נשיא של נאצר היווה פשרה בין שני הפלגים במפלגת השלטון. לאחר החלפתו כסגן נשיא, לא מילא מוחי א-דין תפקיד רשמי בצמרת השלטון אך נחשב אחד המועמדים לרשת את נאצר לאחר מותו ב-1970. לאחר מינוי סאדאת כנשיא מצרים, תמך בו מוחי א-דין, אך בהמשך הדרך נפרדו דרכי השניים. מוחי א-דין התנגד ליוזמת השלום של סאדאת שהובילה להסכם השלום בין ישראל למצרים. בשנות ה-70 פרש מוחי א-דין מהחיים הפוליטיים ושב לכפר הולדתו. הוא סירב להתראיין ולא כתב את זכרונותיו. הוא נפטר ב-2012, בן 94, ובהלווייתו נכחו בכירי המשטר במצרים כולל מוחמד חוסיין טנטאווי וסמי ענאן.
מוחי א-דין נחשב כמי שהתנגד ל"סוציאליזם הערבי" ולקשרים החזקים של מצרים עם ברית המועצות, אך הוא נכשל בניסיונו להטות את מדיניות נאצר בכיוון זה. בשנות כהונתו כשר הפנים צבר מוחי א-דין כוח רב בהיותו הממונה על שרותי ביטחון הפנים. גם במחצית השנייה של שנות ה-60, בהן מילא את תפקידי ראש הממשלה וסגן הנשיא, שמר על קשריו במערכת ביטחון הפנים ומנע כניסת תומכי יריביו הפוליטיים לעמדות מפתח בשירותים אלו. זיהויו עם שירותי ביטחון הפנים, שנהגו בפעמים רבות ביד קשה, יצר לו בציבור המצרי תדמית שלילית. חלק מהפרשנים הזרים טענו כי נאצר בחר בנאום ההתפטרות שלו למנות את מוחי א-דין כיורשו כדי לחזק את ההתנגדות העממית למינוי על רקע איבת ההמונים למוחי א-דין.
SCORE (לוויין)

הישגים

שיגור הלוויין לקח שישה חודשים והיווה את המשימה הראשונה של DARPA, והראה שקבוצת מחקר קטנה וממוקדת בעלת משאבים רבים היא השיטה המועדפת להשגת הידע הדרוש כדי להצליח במרוץ לחלל. SCORE היווה כלי מבחן לטיל אטלס, שהוכתר בהצלחה, אף שהיה כבד פי מאה מלוויינים אמריקאים קודמים, והוכיח את הכדאיות של העברת מסרים דרך האטמוספירה.
אריקה (שיר)

אריקה (Erika) הוא שיר לכת צבאי גרמני שהיה פופולרי בגרמניה הנאצית. השיר הולחן על ידי הרמס ניל בשנות השלושים במיוחד עבור הואפן אס אס אך זכה לפופולריות רבה גם בורמאכט ובקריגסמרינה. השיר מבוסס על כפל המשמעות של המילה "אריקה" שפירושה גם שם פרטי וגם הצמח אברש שנחשב לסמל של מורשת טבע גרמנית. לשיר אין משמעות צבאית מפורשת פרט לקצב המארש שלו ולכך שהדובר בשיר הוא ככל הנראה חייל.

היסטוריה של השיר

השיר חובר בתחילת שנות השלושים על ידי הרמס ניל, מלחין מארשים גרמני ידוע, שנת חיבורו המדויקת של השיר איננה ידועה. השיר פורסם רשמית בשנת 1938 וזכה להצלחה רבה עוד לפני מלחמת העולם השנייה. השיר הפך במהירות לחלק מהרפרטואר הגרמני והוא קשור ללא הפרד לצבא הגרמני.
השיר היה פופולרי גם בצבא הפיני בזמן מלחמת העולם השנייה. בזמן שלטון החונטה בצ'ילה זכה השיר לפופולריות בארץ זו והושר במצעדים רשמיים של הצבא הצ'יליאני. גרסה מתורגמת של שיר זה הייתה המנון חיל האוויר הדרום אפריקאי בתקופת האפרטהייד.
גוסטב בקר

גוסטב אדוארד בקר (בגרמנית: Gustav Eduard Becker) הוא שען גרמני שחי בין השנים 2 במאי 1819 - 17 בספטמבר 1885, הוא גם ידוע כסמל המסחרי של המותג גוסטב בקר.

למידת שענות

בקר למד שענות בשלזיה והעשיר את יכולות השענות שלו מלמידה משענים בכל רחבי גרמניה, אשר באותה תקופה, הייתה המדינה החשובה ביותר בתעשיית השעונים. יכולותיו המולדות ביחד עם למידת השענות משענים רבים בגרמניה נתנו לו את היכולת לתקן שעונים ברמה הגבוהה ביותר.
בעת שהותו בווינה החל לרצות להקים מפעל שעונים.

קריירה מוקדמת

בקר חזר לשלזיה בשנת 1845, שם התחתן.
בשנת 1847 הוא התיישב בפרייבורג, ובאפריל פתח חנות שעונים קטנה, הוא העסיק מעט עובדים, אותם לימד שענות, תחילה, ייצר שעונים קטנים במודל וינאי, ובשל הצלחתו, ב-1850 העביר את העסק שלו למרכז עסקים גדול יותר.

הצלחה

פריצת הדרך הגיעה בשנת 1852 ביריד השעונים השלזים, היה שם קהל רב שצפה בשעוניו בשל איכותם, ובקר קיבל את מדליית הזהב לשעונים הטובים ביותר ביריד.
ובשנת 1854 קיבל הזמנות גדולות של שעונים מהדואר המלכותי וממשרד הטלגרפיה של שלזיה. בעקבות ההזמנה קיבל ממון רב מהדוכס מרטיבור, עם הכסף, הוא יכל לממן יצור בתי שעון לתחנות רכבת.
משנות ה-60 של המאה ה-19, החל ליצור את דגמי גוסטב בקר הקלאסיים, משעונים פשוטים יחסית, הפכו השעונים למסובכים, ומאוד מקושטים, והביקוש לשעונים שלו הגיע לשיא בשנת 1875, עם מעל 300,000 הזמנות של שעונים ממנו, והוא ניצח בתחרויות של ירידי שעונים בלונדון, פריז, סידני, מלבורן, ברלין ואמסטרדם.

תחרות עם שעני היער השחור

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, שעני היער השחור החלו להתחרות עם בקר, משום שהיו איכותיים יחסית אך זולים הרבה יותר ויוצרו בצורה המונית יותר, שעוני היער השחור כללו גם את שעוני הקוקייה המפורסמים.
עקב הירידה החדה במכירות, גוסטב בקר הפסיק עם יצור השעונים המתוחכמים והמקושטים שלו, והפך את השעונים לזולים ופשוטים יותר.

מותו

גוסטב בקר מת ב-14 בספטמבר 1885 בברשטסגדן בעת שהותו בבואריה, ונקבר שלושה ימים לאחר שמת.

חברת השעונים גוסטב בקר

החברה הוקמה בשנת 1899, ובשנת 1930 התאחדו עם חברת יונגהנס.
כשמלחמת העולם ה-2 נגמרה, החברה סיימה לייצר שעונים, וכיום, לא מייצרים יותר שעוני גוסטב בקר.
יפעת שכטר

ביוגרפיה

שכטר נולדה בשנת 1963 בצפון תל אביב, כבתו של רואה חשבון ולמדה בגימנסיה הרצליה במגמה ריאלית.
בתחרות מלכת היופי 1983 נבחרה ל"נערת ישראל" וסגנית כמלכת יופי שמעונה הולנדר.
במסגרת תוארה נשלחה לייצג את ישראל בתחרות מיס עולם. היא השתתפה בתחרות מיס עולם 1983 , והעפילה לשלב חצי הגמר, 15 המתמודדות האחרונות, וזכתה בתואר "מלכת אסיה".
לאחר מכן נהייתה לדוגמנית מצליחה, ב-1984 לקחה חלק בשבוע האופנה.
ב-1986 דיגמנה תסרוקות בתצוגת עיצוב שיער יוקרתית.
בנוסף היא גם פתחה בחנות תכשיטים משלה.
ב-1988 סיימה תואר בראיית חשבון באוניברסיטת בר-אילן והוסמכה כרואת חשבון.
ב-1987 נישאה לטייס עופר שמיר, ממנו התאלמנה לאחר מכן.
פורמולה אי

מבנה התחרות

באליפות הפורמולה אי מתחרות 10 קבוצות, המורכבות משני נהגים כל אחת. כל המרוצים נערכים במסלולי רחוב מלבד התחרות במקסיקו המתקיימת במסלול מרוצים.

יום התחרות

כל יום תחרות מתחיל בשני מקצי אימון מקדימים, הראשון נמשך 45 דקות והשני חצי שעה. לרשות כל נהג עומדות 2 מכוניות בעלות הספק של 200 קילוואט.
מקצי הדירוג נערכים ביום המרוץ, בדרך כלל בשעות הצהריים. במקצי הדירוג רשאים הנהגים להשתמש רק באחת משתי המכוניות. הנהגים מחולקים לארבע קבוצות של חמישה נהגים כל אחת. לכל קבוצה יש 6 דקות לנסות ולקבוע את זמן ההקפה הטוב ביותר. במקצי הדירוג רשאים הנהגים להשתמש ביכולת המנוע במלואה. חמשת הנהגים המהירים ביותר במקצי הדירוג הראשונים יוצאים לסבב נוסף של הקפות, כאשר כל נהג יוצא בנפרד, במרוץ נגד השעון.
בארבע העונות הראשונות של האליפות אורך המרוץ עמד על כ-50 דקות, במהלכן חויבו הנהגים לבצע החלפת מכונית בצורה מנדטורית. בעת החלפת המכונית נאסרה החלפת צמיגים, למעט במצב של תקר או פגיעה. בשלב התחרות מוגבלת עוצמת המנועים ל-170 קילוואט. החל מעונה החמישית קוצר משך המרוץ ל-45 דקות ובטלה החלפת המכונית במהלך המרוץ.
בכל מרוץ יכולים הצופים להצביע בעבור הנהג האהוב עליהם באמצעות המדיה החברתית. שלושת הנהגים שמקבלים את מירב הקולות מקבלים את האפשרות להגביר את עוצמת המנוע ב-100 קילו ג'ול (מקום שלישי) ועד 300 קילו ג'ול (מקום ראשון).

דור ראשון

בעונה הראשונה השתמשו כל המתחרים ברכבים מתוצרת חברת "ספארק רייסינג טכנולוגיות". שלדת הרכב יוצרה על ידי חברת דלרה, המנוע החשמלי יוצר על ידי מקלארן והצמיגים סופקו על ידי מישלן. 42 מכוניות נבנו בעונה הראשונה, 4 מכוניות לכל קבוצה ושתי מכוניות נוספות שנשמרו לצורך ביצוע מבחנים.
מכוניות המרוץ החשמליות מסוגלות להפיק עד 250 כוח סוס, מאיצות מ-0 ל-100 קמ"ש בפחות מ-3 שניות ומגיעות למהירות מקסימלית של 225 קמ"ש.
החל מהעונה השנייה כל יצרן רשאי לבנות בעצמו את המנוע, תיבת הילוכים ומערכת הקירור. השלדה והסוללה נותרו ללא שינוי. בעונת 2015/2016 בחרו 8 קבוצות לבנות בעצמן את חלקי הרכב השונים.

דור שני

לקראת עונת 2018/2019, העונה החמישית של האליפות, נכנסו לשימוש מכוניות מהדור השני (Gen2). ההספק החשמלי של המכוניות עלה מ-200 קילו-וואט ל-250 קילו-וואט והמהירות המקסימלית עלתה לכ-280 קמ"ש.
בעונת 2016/17 הצטרפה לאליפות קבוצת יגואר. במהלך העונה הודיעו מרצדס ופורשה על כוונתן העתידית להצטרף לאליפות.

עונות

עונת 2014/2015, עונת הבכורה של האליפות, כללה 11 מרוצים. מרוץ הבכורה התקיים ב-13 בספטמבר 2014 בניצחונו של לוקאס דה גראסי הברזילאי. שבעה נהגים שונים השיגו ניצחונות במהלך העונה. סבסטיאן בואמי ניצח שלושה מרוצים, אך לא השיג את תואר האליפות. בתואר זכה נלסון פיקה ג'וניור, שהבטיח את הזכייה רק במרוץ האחרון, בפער של נקודה אחת בלבד מבואמי. 
עונת 2015/2016 נפתחה בחודש אוקטובר 2015 והסתיימה ביולי 2016, במהלכה התקיימו 10 מרוצים. סבסטיאן בואמי זכה בתואר, בפער של 2 נקודות מדה גראסי. המאבק בין בואמי לדה גראסי נמשך גם לאורך עונת 2016/17. בואמי הוביל לאורך מרבית העונה את האליפות, אך שני מרוצים לסיום העונה הצליח דה גרסאי לקחת את ההובלה ולזכות בתואר.
מאט דאלאס

ביוגרפיה

דאלאס נולד וגדל בפיניקס שבאריזונה. יש לו שלושה אחים קטנים. הוא החל להתעניין במשחק בגיל 12, לאחר שצפה עם סבתו בהצגה של הברווזון המכוער. לאחר סיום לימודיו, עבר ללוס אנג'לס וניסה להצליח בתחום המשחק. הוא גילם כמה תפקידים קטנים במספר סרטים, בין היתר ב"חיים את החלום", "ימי המחנה", אך אלה לא העניקו לו חשיפה רבה. במקביל, עסק בדוגמנות.
בשנת 2005 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "הפמליה", שהיווה את נקודת המפנה בקריירה שלו. בעקבות הופעתו לוהק לסדרת הנוער "קייל XY", בה הוא מגלם את התפקיד הראשי של קייל, נער בן 17 בעל יכולות שכליות גבוהות שנוצר בניסוי מעבדה.
ב-6 בינואר 2013 הודיע דאלאס על אירוסיו לבן זוגו, המפיק המוזיקלי בלו המילטון. השניים אימצו ילד.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד אורח בקומדיית מצבים "בייבי דאדי" ברשת ABC Family, ובשנת 2016 חזר שוב לתפקיד אורח.
שמעון פינקל

ביוגרפיה

פינקל נולד בגרודנה, אז באימפריה הרוסית, והחל לשחק שם כנער. לאחר מכן הצטרף לקבוצת שחקני יידיש. 
בשנת 1923 למד פינקל בברלין והצטרף לקבוצת שחקנים עבריים שבאה ללימודים על מנת להקים תיאטרון בישראל. עלה לישראל בשנת 1924 ושיחק בתיאטרון הארץ ישראלי שייסדו בני הקבוצה מברלין. בשנת 1927 הצטרף לתיאטרון "הבימה".
שיחק במחזות רבים, מודרניים וקלאסיים, בהם: "הדיבוק", "המלך ליר", "אותלו", "אדיפוס המלך", "פר גינט", "הנרי הרביעי", "האב", "עמק", "יומנה של אנה פרנק", "פרופסור מנהיים" ועוד.
פינקל עסק גם בבימוי מחזות, כמו "בערבות הנגב" (1949). בשנים 1970–1974 שימש כמנהל האמנותי של "הבימה". התיאטרון התמודד אז עם קשיים רבים עקב פירוק הקולקטיב של שחקניו ופינקל שיפר את מעמדו של התיאטרון בעזרת העלאת הפקות מודרניות רבות בנות התקופה.
בשנת 1932 שיחק פינקל בסרט העלילתי העברי הראשון "עודד הנודד".
בשנת 1946, זכה בפרס יהושע גורדון מטעם הסוכנות היהודית על עיצוב הדמות הראשית במחזהו של שייקספיר "המלך ליר".
בשנת 1956 זכה בפרס רמח"ל לאמנות הבמה מטעם עיריית תל אביב על גילומו את "המלך ליר", בבימוי יוליוס גלנר ב"הבימה".
בשנת 1960 זכה בפרס מנחם גנסין על משחקו ב"ניצוץ של משורר" וב"העצים מתים זקופים".
בשנת 1969 זכה בפרס ישראל לתיאטרון.
בשנת תשמ"ה זכה בפרס מאיר מרגלית לאמנות התיאטרון על מפעל חייו.
בשנת 1994 העלה תיאטרון הבימה את ההצגה "קערת העץ" כמחווה לשמעון פינקל, ששיחק בהצגה זו סבא זקן שמשפחתו רוצה להעבירו לבית אבות. מחזה זה הועלה קודם בהצלחה בתיאטרון הספרייה ברמת גן.
בשנת 1996 זכה בפרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים.
בגיל 90 העלה הצגת יחיד בשם "וידויו של שחקן".
פינקל כתב ספרים רבים על תולדות התיאטרון העברי וכן ‬את האוטוביוגרפיה "במה וקלעים".
פינקל היה נשוי שלוש פעמים. לו ולרעייתו הראשונה, שחקנית "הבימה" בת עמי אלישיב לבית פוגצ'וב, נולדה הבת מרית. לאחר גירושיו נישא לזמרת האופרה יוספה שוקן, ממנה התאלמן ב-1958. אשתו השלישית הייתה מוניקה לבית שרייבר, ממנה התאלמן ב-1992.
פינקל נפטר ב-1999, ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
רחובות בערים תל אביב ובאר שבע נקראו על שמו.
יעקב מזא"ה

תולדות חייו

מזא"ה נולד בשנת 1859 למשפחה חב"דית במוגילוב שעל נהר דנייפר באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). במקביל לחינוך תורני, למד בגימנסיה בקרץ' ולאחר מכן משפטים באוניברסיטת מוסקבה. דגל באידאולוגיה של חובבי ציון ויסד קבוצה בשם "ברח דודי" או מב"ו - מי בכם ויעל. בתקופת לימודיו באוניברסיטה היה חבר ב"חובבי ציון". ב-1884 היה ממייסדי החוג "בני ציון" יחד עם מנחם אוסישקין ויחיאל צ'לנוב. ב-1890 אירגן באודיסה קבוצת בעלי הון להתיישבות בארץ ישראל, נסע לארץ ישראל ורכש את הקרקע של מחניים בגליל. בשל קשיים כלכליים הקרקע נמכרה לברון רוטשילד.
ב-27 באוקטובר 1893, אחרי סילוקו של הרב זליג מינור, מונה מזא"ה לכהן כרב הראשי של מוסקבה. הוא נבחר כרב מטעם ונחשב גם בעיני היהודים המסורתיים כרב ראוי. באותה שנה, בעידודו של מזא"ה, החל לפעול במוסקבה חוג אוהבי השפה העברית. הוא התפרסם בעולם היהודי בעקבות עדותו האמיצה כעד מומחה במשפט בייליס, שבו הזים את עלילת הדם כמומחה ליהדות. במשפט באה לידי ביטוי גם היכולת הרטורית שלו. בשנת 1917 ייסד יחד עם נחום צמח ומנחם גנסין אגודה להקמת תיאטרון הבימה.
לאחר מהפכת פברואר נבחר כנציג הרשימה היהודית בכנס היסוד הרוסי. ב-1924 נפגש עם הסופר מקסים גורקי, ולאחר מכן, בחודש יולי של אותה שנה, גם עם לנין, בניסיון לעצור את הפוגרומים באוקראינה ואת רדיפת היהדות בברית המועצות. ב-1923 פנה למיכאיל קלינין ולפליקס דזרז'ינסקי במחאה נגד ניסיונות סגירת בית הכנסת הגדול במוסקבה.
הרב מזא"ה נפטר ב-20 באוקטובר 1924 במוסקבה. נקבר בבית הקברות דורוגומילובסקויה. קברו הועבר ב-1932 לבית הקברות ווסטרייקובסקויה. כתב ארבעה כרכים של זכרונות, וכן מאמרים בשמות העט סעדיה אהרוני, יעקב הכהן וכוכב.
רחוב מזא"ה בתל אביב, בהרצליה ובחולון נקרא על שמו.
לאנדר דנדונקר

אנדרלכט

דנדונקר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של פאסנדאלה, ממנה עבר לרואסלארה. בגיל 16 הצטרף לאקדמיה של אנדרלכט, אחרי שקיבל הצעות גם מקלאב ברוז' וסטנדרד לייז'.
ב-21 ביולי 2013 דנדונקר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד גנק במסגרת הגביע הבלגי. ב-26 בספטמבר של אותה שנה, חתם על חוזה עד 2016.
ב-1 באוגוסט 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבלגית במשחק הליגה נגד אוסטנדה. ב-18 בינואר 2015 דנדונקר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה ניצחון 0-3 נגד ליירסה.

וולברהמפטון וונדררס

ב-9 באוגוסט 2018 דנדונקר הושאל לוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישה. ב-28 באוגוסט דנדונקר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד שפילד וונסדיי במסגרת גביע הפוטבול ליג.

קריירה בינלאומית

ב-22 במאי 2015 דנודנקר זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה. ב-7 ביוני 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 3-4 נגד צרפת.
ביוני 2018 נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, בו הגיעה בלגיה למקום השלישי.
זעתרה

היסטוריה

מצפון לכפר נמצאת ח'רבת אום א-טלע בה נמצאו, בסקר שנערך לאחר מלחמת ששת הימים, ממצאים מתקופת הברזל א'.
תחילתו של היישוב ב-1930 בעקבות מעברם של בני השבט למגורי קבע. מקור שמו של היישוב בצמח הזעתר. 
בתקופת המנדט הבריטי ניטע יער אורנים בגבעות שמצפון לכפר.
בשנת 2002, לצורך בניית כביש 398, "כביש עוקף זעתרה", הופקעו אדמות באזור הכפר.
ג'ים פקסון

נעורים ומכללות

פקסון נולד בעיר קטרינג שבאוהיו לג'ון פקסון האב, שבעצמו שיחק ב-NBA בין השנים 1958-1956. בשלוש עונותיו הראשונות כשחקן אוניברסיטת דייטון שבאוהיו קלע כ-16.4 נקודות בממוצע למשחק, ובעונת הסיניור שלו פרץ עם 23.2 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות.

קריירת משחק

פקסון נבחר בבחירה ה-12 של דראפט ה-NBA לשנת 1979 על ידי קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס. ב-8 וחצי עונותיו הראשונות בליגה המשיך לשחק עבור הטרייל בלייזרס, והיה אחד משחקניה המובילים כשקלע במדיה 16.0 נקודות בממוצע למשחק. לאורך תקופתו בקבוצה העפילה פורטלנד 7 פעמים לשלב הפלייאוף, ועברה פעמיים את הסיבוב הראשון (ב-1983 וב-1985). בעונת 1982/1983 רשם שיא קריירה של 21.7 נקודות למשחק ונבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר. בעונה העוקבת העמיד ממוצעים דומים, השתתף בשנית במשחק האולסטאר, ובסיום העונה אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה. כאשר עזב את הטרייל בלייזרס בשנת 1988, היה הקלע המוביל בתולדות הקבוצה עם 10,003 נקודות בסך הכול.
במהלך עונת 1987/1988 נשלח בטרייד לבוסטון סלטיקס, בה שיתף פעולה עם "שלושת הגדולים" - לארי בירד, קווין מקהייל ורוברט פאריש. בשתיים וחצי העונות הבאות שימש כמחליף בקבוצה, וקלע ממוצע של 7.6 נקודות למשחק. בסיום עונת 1989/1990 פרש פקסון ממשחק, בגיל 32. בין השנים 1990-1983 שיחק במקביל אליו אחיו הצעיר, הרכז ג'ון פקסון, ששיחק בסן אנטוניו ספרס ובשיקגו בולס.

לאחר הפרישה ממשחק

בשנת 1990 החל פקסון לשמש כעוזר ג'נרל מנג'ר בטרייל בלייזרס, ובשנת 1998 עבר לקליבלנד קאבלירס בה שימש כסגן נשיא לענייני כדורסל. שנה לאחר מכן קודם לתפקיד הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, תפקיד אותו מילא עד סוף עונת 2004/2005. לאורך תקופה זו רשמה קליבלנד מאזן כולל של 185 ניצחונות ו-307 הפסדים.
מאז שנת 2006 משמש פקסון כיועץ לענייני כדורסל בשיקגו בולס, תחת אחיו ג'ון, סגן הנשיא לענייני כדורסל בקבוצה.