google/wiki40b huggingface dataset:
זקפה

זקפה היא מצב שבו הפין מתקשה, היקפו ואורכו גדלים והוא מתרומם לזווית שיכולה להשתנות אצל אנשים שונים בין זווית אופקית לזווית כמעט אנכית (ביחס לגוף).
אצל הנשים, הדגדגן מכיל רקמות ספוגיות שמתקשחות במהלך גירוי מיני. זקפה זו פחות גלויה לעין.

זקפה גברית

זקפה דרושה לקיום יחסי מין וגינליים ואנאליים. זקפת הפין נגרמת בדרך כלל מגירוי מיני או מהתעוררות מינית, ויכולה להתרחש גם במהלך חלומות ארוטיים. זקפה עשויה להיגרם גם על ידי גירוי פיזי, או על ידי הלחץ של שלפוחית שתן מלאה. 
זקפה מופיעה גם אצל ילדים קטנים וגם אצל עוברים ברחם. גברים רבים מתעוררים מהשינה עם זקפה, המכונה "זקפת בוקר". הסיבה לכך היא, ככל הנראה, לחץ שמפעילה שלפוחית השתן על בלוטת הערמונית, דבר הגורם לזקפה. בנוסף לכך, גבר חווה בממוצע 3–7 זקפות בלילה, שמשך כל אחת מהן כחצי שעה, ומקורן בשנת ריצודי עיניים מהירים, המתאפיינת בעיכוב הפרשת נוראדרנלין באזור מסוים בגזע המוח, מה שמוביל לזקפה. גבר שמתעורר בעת תקופה כזאת, עשוי להבחין בזקפה עם יקיצתו. 
זקפה יכולה להיווצר בלילה אף כתוצאה מחלום אירוטי. בנוסף, ניתן למצוא לזקפת בוקר יתרון והוא מניעת הרטבת המיטה כאשר מתעוררים עם שלפוחית שתן מלאה, משום שהזקפה מונעת את מעבר השתן.

חוסר תפקוד

כישלון במנגנון הזקפה ידוע כאין-אונות. אין-אונות אצל בני אדם שמקורה פיזיולוגי מטופלת על ידי התקנים תותבים ועל ידי תרופות המצריכות מרשם. כמה תרופות מוזרקות היישר למבנה corpus cavernosum או מועברות בדרכי השתן, וגורמות ישירות לזקפה אפילו בהיעדר גירוי מיני, בעוד שתרופות מסוג מעכב פוספודיאסטראז מסוג 5, כמו ויאגרה, סיאליס או ורדנפיל נלקחות דרך הפה ועוזרות לקבל זקפה שמושגת על ידי גירוי מיני.
לעיתים נדירות יכולה העורלה שעל הפין הזקוף להיות מתוחה מאוד ובלתי ניתנת להזזה על גוף הפין, ולכן מפריעה לקבלת זקפה תקינה. מצב זה נקרא היצרות העורלה, ובדרך כלל קל מאוד לטפל בו.

זקפה נשית

אצל נשים מכיל הדגדגן רקמות ספוגיות שמתקשחות במהלך גירוי מיני. השפתיים החיצוניות של הפות מתמלאות בדם, והדבר גורם להן להתקשח בבירור ולהאדים. זקפת הדגדגן מקבילה לזקפה של העטרה, אך היא גלויה פחות לעין בשל המיקום האנטומי המוסתר יחסית של הדגדגן. זקפת שפתי הפות מקבילה לזקפת גוף הפין.
בית המדרש היהודי החופשי

בית המדרש היהודי החופשי (בגרמנית: Freies Jüdisches Lehrhaus) היה מוסד לחינוך מבוגרים יהודי  שהוקם ונוהל על ידי פרנץ רוזנצוויג ופעל בין השנים 1920 עד לתחילת שנות ה-30 בעיר פרנקפורט שבגרמניה.
הכינוי "חופשי" פירושו שכל אדם היה יכול להירשם למוסד ללא דרישות מקדימות, וכי בית הספר עודד חשיבה עצמאית ללא דבקות בדוקטרינה או בדוֹגמה כלשהי. עם זאת, נגבה שכר לימוד עבור הלימודים במוסד. רוזנצוויג עמד רשמית בראש המכון מהקמתו ועד מותו בשנת 1929, אף שבשנותיו האחרונות היה חולה מאוד. המוסד ערך הרצאות פתוחות לקהל הרחב במגוון נושאים על ידי אישים מוכרים באותה תקופה.
בית הספר פעל כשבע שנים, ולאחר שנת 1926 ניתנו בו הרצאות ופגישות מועטות. בשנת 1933 נפתח מחדש בית הספר בראשות מרטין בובר.
הר נבו

ההר בתנ"ך

לפי הפרק האחרון של ספר דברים, הר נבו הוא ההר אליו טיפס משה רבנו וממנו ניתנה לו ההזדמנות האחרונה להשקיף על הארץ המובטחת אותה ייעד אלוהים לבני ישראל (12 השבטים). לפי המסורת היהודית והנוצרית, וכן לפי מספר מסורות מוסלמיות (אף שקיים קבר אחר שמיוחס אליו), משה נקבר בהר זה על ידי אלוהים עצמו, ומקום קבורתו לא נודע:
"וַיַּעַל מֹשֶׁה מֵעַרְבֹת מוֹאָב, אֶל-הַר נְבוֹ, רֹאשׁ הַפִּסְגָּה, אֲשֶׁר עַל-פְּנֵי יְרֵחוֹ; וַיַּרְאֵהוּ ה' אֶת-כָּל-הָאָרֶץ אֶת-הַגִּלְעָד, עַד-דָּן. וְאֵת, כָּל-נַפְתָּלִי, וְאֶת-אֶרֶץ אֶפְרַיִם, וּמְנַשֶּׁה; וְאֵת כָּל-אֶרֶץ יְהוּדָה, עַד הַיָּם הָאַחֲרוֹן. וְאֶת-הַנֶּגֶב, וְאֶת-הַכִּכָּר בִּקְעַת יְרֵחוֹ עִיר הַתְּמָרִים--עַד-צֹעַר.  וַיֹּאמֶר ה' אֵלָיו, זֹאת הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּעְתִּי לְאַבְרָהָם לְיִצְחָק וּלְיַעֲקֹב לֵאמֹר, לְזַרְעֲךָ, אֶתְּנֶנָּה; הֶרְאִיתִיךָ בְעֵינֶיךָ, וְשָׁמָּה לֹא תַעֲבֹר. וַיָּמָת שָׁם מֹשֶׁה עֶבֶד-ה', בְּאֶרֶץ מוֹאָב--עַל-פִּי ה'."
— ספר דברים, פרק ל"ד, פסוקים א'-ה'
קיימים חילוקי דעות בקרב החוקרים אם ההר אשר מוכר כיום כהר נבו הוא אכן אותו ההר אליו התייחסו בתורה.

היסטוריה

מבנה שניצב על ראש ההר הוסב לכנסייה בשנת 393 וזו נבנתה ועוצבה מחדש באופן רציף. המבנה היה מלבני והיו בו שלושה אפסיסים, ומתחת לריצפתו התגלו שישה קברים. מדרום ומצפון לו הוקמו שתי קפלות אשכבה, וסביב חצרו המרכזית הותקנו חדרי מגורים לנזירים. מאוחר יותר הוקם במקום גם בפטיסטריום וכתובת יוונית שהשתמרה במקום מזכירה את תאריך בנייתו בחודש אוגוסט 531.
במחצית השנייה של המאה ה-6 הורחבה הכנסייה והוכרה כבזיליקה. מאוחר יותר פורקו קפלת האשכבה הצפונית והבפטיסטריום, ותחתם הוקמה קפלה גדולה יותר. בצידה הדרומי של הבזיליקה הרסו הנזירים את קפלת האשכבה האחרת והקימו במקום בפטיסטריום חדש שבו פסיפסים מהשנים 597–598. במהלך העשור הראשון של המאה ה-7 נהרסו שלושה חדרים במנזר ובמקומם הוקמה קפלת "אם האלוהים". נראה כי בשלב מסוים נשתכח המקום ומהמבנים נותרו שרידי אבנים וחלקי פסיפס.
עדויותיהם של שני עולי רגל מסוף המאה ה-4 ומהמאה ה-5 התגלו במחצית השנייה של המאה ה-19, וסייעו לחוקרים לאתר את המקום. הראשונה הייתה אגריה שיומנה התגלה בעיר ארצו באיטליה ופורסם ב-1877 והאחר היה פטר האיברי, הבישוף המונופיזיטי של עזה שכתביו התגלו ב-1895. כתוצאה מכך נרכש המקום ב-1932 על ידי נזיר פרנציסקני שדאג לסלילת דרך אל העיירה מידבא, ואיפשר את תחילת החפירות במקום ב-13 ביולי 1933. שלוש משלחות חפירה שנערכו בשנות ה-30 של המאה ה-20 חשפו את שרידיהם של מבני הבזיליקה והמנזר המקוריים.
בד בבד החלה משמורת ארץ הקודש בהקמת כנסייה ומנזר פרנציסקנים חדשים על ההר, ולצידם הוצב מאוחר יותר פסל נחש הנחושת המעוצב בצורת צלב. הפסל, מעשה ידיו של הפסל האיטלקי ג'ובאני פנטוני (Giovanni Fantoni), מסמל הן את נחש הנחושת אשר עשה משה במדבר והן את הצלב עליו נצלב ישו.
ב-19 במרץ 2000, ביקר האפיפיור יוחנן פאולוס השני במקום במהלך מסעו לארץ הקודש ונטע בו עץ זית כסמל לשלום. ב-11 במאי 2009 ביקר האפיפיור בנדיקטוס ה-16 במקום במהלך מסעו לארץ הקודש.

בתרבות

להר נבו אזכורים תרבותיים רבים. בתרבות הפופולרית הוא נזכר בשירה של רחל המשוררת "מנגד", וגם קובץ שיריה השלישי, "נבו", נקרא על שמו. הוא נזכר גם בשירו של יעקב שבתאי "שיר ההד" (בוצע על ידי אריק לביא ב-1958, ומצוינים בו מקומות תנ"כיים שונים). גם השיר "רואים רחוק רואים שקוף", מאת יענקל'ה רוטבליט, מזכירו (בביצוע הידוע של שמוליק קראוס).
נוזלי גז טבעי

נוזלי גז טבעי (באנגלית: Natural Gas Liquids ; בר"ת באנגלית: NGL; בעברית: נג"ט) הם מרכיבי גז טבעי (פחמימנים נלווים) במצב צבירה גזי מתחת לפני הקרקע ונוזלית מעל פני הקרקע שמופקים במתקני הפרדה, מתקני שדות גז או מתקנים לעיבוד גז טבעי. בין נוזלי גז טבעי ניתן למנות, בין השאר, את הבאים: אתאן (C₂H₆); פרופאן (C₃H₈); בוטאן (C₄H₁₀); איזובוטאן (C₄H₁₀); פנטאן (C₅H₁₂); הקסאן (C₆H₁₄); והפטאן (C₇H₁₆). נוזלי גז טבעי משמשים למגוון יישומים, כגון: זירוז הפקה מבארות נפט, אספקת חומרי גלם לבתי זיקוק ומפעלים פטרוכימיים וכמקורות אנרגיה.
אופייני אורות עזר לניווט

אופייני אורות (באנגלית: Light Characteristics) הם מאפייני אלומות האור הנשלחות מראש מגדלור או מצוף אור המשמשים כעזר לניווט כלי שיט.
על פי החלטת ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי לכל אור צריכים להיות אופיינים קבועים, כך שאפשר יהיה לזהות אותו. הזיהוי מתבצע באמצעות סימון בינלאומי הניתן לכל מקור אור במפות הימיות.
הסנאט ימליץ ויאשר

תקציר העלילה

נשיא ארצות הברית (פרנצ'וט טון) נמצא בתקופה כהונה שנייה. הוא חולה ומבקש למנות את רוברט לפינגוול (הנרי פונדה) למזכיר המדינה של ארצות הברית כדי שימשיך את דרכו הפוליטית המתבטאת בפיוס כלפי העולם הקומוניסטי והקטנת ההוצאות הצבאיות כיוצא מכך.
הוא מטיל על מנהיג הרוב בסנאט, רוברט מנסון (וולטר פידג'ון) למנות את תת-הוועדה לשימוע וכן לדאוג שיהיה רוב בהצבעה בסנאט. מנסון ממנה את הסנטור בריגהם "בריג" אנדרסון (דון מארי) לתפקיד זה.
המתנגד הגדול ללפינגוול הוא הסנטור מדרום קרולינה, "סיב" קולי (צ'ארלס לוטון). החקירה בוועדה מתנהלת בסגנון הוועדות של סנטור ג'וזף מקארתי כשהנושא העיקרי הוא מדיניותו של לפינגוול לכיוון התקרבות ופיוס עם העולם הקומוניסטי. קולי מביא את רוברט גלמן (ברג'ס מרדית') כעד נגד לפינגוול. גלמן טוען שהכיר את לפינגוול כשנוכח בשיעורים שלו באוניברסיטת שיקגו וכי היה אתו ועם אדם נוסף בתא קומוניסטי בשם המחתרתי ג'יימס מורטון, שם התבטא לפינגוול שהקומוניזם ינצח בארצות הברית דרך כרסום איטי בשלטון. לפינגוול מצליח למוטט את עדותו של גלמן ומגלה שגלמן היה בסנטוריום לחולי נפש.
מצפונו של לפינגוול מציק לו. הוא נפגש עם הנשיא ומבקש להוריד את מועמדותו, כי שיקר לוועדה וכי הכיר את גלמן באוניברסיטת שיקגו והיה אתו בתא קומוניסטי בתקופה שהיה צעיר וביקש משמעות לחייו. הוא מגלה לנשיא ש"ג'יימס מורטון" הוא למעשה הארדימן פלצ'ר ממשרד האוצר שהיה אתם בתא והוא לא ידבר. הנשיא מבקש ממנו לא להוריד את מועמדותו ודואג לשלוח את פלצ'ר לתפקיד באירופה.
בינתיים מגלה סנטור קולי את הארדימן פלצ'ר ומכריח אתו להתקשר עם אנדרסן ולספר לו על התא הקומוניסטי בו היה חבר עם גלמן ולפינגוול. אנדרסן משעה בינתיים את פעילות הוועדה ועומד בלחץ של הנשיא וסנטור ון אקרמן מויומינג (ג'ורג' גריזארד), מעריץ של לפינגוול שמחליט ללחוץ על אנדרסן בנקודה חלשה אצלו כדי שישנה את דעתו.
עקב אכילס של אנדרסן הם היחסים ההומוסקסואלים שקיים בעת שירותו בצבא בהוואי. אשתו אלן (אינגה סוונסן מהסדרה בנסון) מקבלת שיחות טלפון המרמזות על מעשיו של בעלה בהוואי. אנדרסון אינו יכול לגלות לה מה קרה לו בהוואי למרות בכייתה. הוא טס לניו יורק בעקבות כתובת שקיבל ופוגש את חברו במועדון גייז המספר לו כי מכר את סודם.
אנדרסן טס בחזרה לוושינגטון נתון בסערת רגשות הוא אינו יכול שסודו יתגלה ויהרוס את משפחתו ומצד שני אינו יכול להמליץ על אדם שנשבע שבועת שקר. הוא בוחר להתאבד על ידי חיתוך ורידיו.
בהצבעה בסנאט התוצאה היא תיקו 47:47 בינתיים מתקבלת הודעה שהנשיא מת וסגן הנשיא שבסמכותו להצביע במקרה כזה, מחליט לא להצביע כי כעת שהוא עומד להתמנות לנשיא, הוא מעדיף למנות מועמד משלו ולכן מינוי לפינגוול נכשל.
יחסי אינדונזיה–קניה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטים בין אינדונזיה לקניה כוננו ביולי 1979. בתקופה זו, שגרירות אינדונזיה בדאר א-סלאם שבטנזניה היא זו שטיפלה בענייני אינדונזיה עם קניה. שגרירות אינדונזיה בניירובי כוננה באפריל 1982.
שרי החוץ של אינדונזיה וקניה חתמו על מזכר הבנות ב-19 ביוני 2008 בניירובי, להקמת וועדה משותפת של אינדונזיה וקניה. הוועדה משמשת כפורום להרחבה ושיפור שיתוף הפעולה בין אינדונזיה וקניה וגם לפתרון בעיות ד-צדדיות.
במהלך פגישת הוועדה הראשונה, בין ה-2 בדצמבר ל-4 בדצמבר 2008, הסכימה הוועדה להרחיב את שיתוף הפעולה במגוון תחומים, כגון כלכלה, מסחר, חברה ותרבות ושיתוף פעולה טכני. כדי לשפר את הקשרים, הסכימה הוועדה על מספר אפשרויות לשיתוף פעולה, כגון אימון דיפלומטים, תרגילים משותפים נגד הטרור ואתלטיקה.

מסחר

אינדונזיה מוכרת לקניה בעיקר שמן דלקים, ריהוט, מכונות, ציוד הובלה, טקסטיל ומוצרי הלבשה בשווי 242.7 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של קניה לאינדונזיה הוא תה שחור, סיבי סיסל, טבק ופרחים לחתונות בשווי 7.32 מיליון דולר.

יחסים דיפלומטים

אינדונזיה מחזיקה בשגרירות בניירובי. מאידך, שגרירות קניה בקואלה לומפור שבמלזיה מטפלת ביחסי קניה עם אינדונזיה.
דוד משה רוזנבוים

ביוגרפיה

נולד לרבי אליעזר זאב רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף. בשנת ה'תש"ד, כשנשלח עם אביו למחנה השמדה באושוויץ, הסמיכו אביו לממשיך דרכו, והבטיח לו כי ינצל מהשואה היות שעם ישראל זקוק לו.
לאחר השואה הגיע לעיר לסיגעט, שם מונה על ידי תלמידיו לאדמו"ר. בשנת ה'תש"ו התחתן עם אסתר רחל, בת גיסו, האדמו"ר רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה (נפטרה בחודש כסלו ה'תשל"ה בתאונת דרכים).
בסוף שנת 1946 (ה'תש"ז) עלה לישראל והתגורר בירושלים. במלחמת העצמאות נהרס ביתו מהפצצות הלגיון הירדני, והוא עבר בתחילת שנות ה-50 לרחובות, בעצת החזון איש שאמר לו שיקים דווקא שם קהילה חרדית.  הקים בעיר את ישיבת "שער אליעזר" על שם אביו, ואת מוסדותיו. כיום המקום הפך לקריית חסידות קרעטשניף.
התפרסם בכל העולם כפועל ישועות ומחולל ניסים, ואלפים נהרו להתברר מפיו ונושעו על ידו.
בחודש סיוון ה'תשכ"ט, נסע לפקוד את קברי אבותיו ברומניה, במהלך ביקורו חש ברע ונפטר בפתאומיות ביום שלישי ט"ו בתמוז. ארונו הובא ארצה, וקודם הלווייתו הוכתר בנו רבי מנחם אליעזר זאב לממשיך דרכו באדמו"רות. בהלווייתו השתתפו אלפים רבים. הוא נטמן בבית הקברות ברחובות, וקברו הפך למקום לתפילה להמונים, וסיפורים רבים נקשרים לישועות וניסים המתחוללים בתפילה על קברו.
סטלוס

ביוגרפיה

סטלוס נולד בשם שמעון מזרחי בשכונת התקווה וגדל בגבעתיים, לסימה עקרת בית ובנימין קבלן צבע. אחיו הצעיר הוא הזמר דורון מירן. 
בילדותו האזין למוזיקה יוונית. למד לנגן על גיטרה, ולאחר מכן על בוזוקי. בגיל 16 החל להופיע. למד באורט רמת גן. בנעוריו הוא בחר בשם הבמה סטלוס, בשל צלילו היווני, אף שאין לו משמעות.
בגיל 17 הוציא סטלוס את תקליטו הראשון "היידה יאסו" בהפקתם של האחים ראובני. בהמשך הוציא אלבומי סולו נוספים בהם שר בחלקם ביוונית.
ב-2018 החל להופיע בתוכנית הדוקו ריאלטי היחידה. בתוכנית משתתף גם אחיו דורון מירן.

העבודה המשותפת עם אורן חן

בשנת 2000 הופיע סטלוס באירוע באשדוד. מנחה הערב ירון אילן הציע לו להצטרף אל הזמר אורן חן ולהופיע כצמד בתוכניתו של אילן, ששודרה בערוץ 33.
סטלוס החל להופיע באופן קבוע בתוכנית ריח מנטה עם אורן חן, כאשר את חלקו של השיר ששרו היה חן מבצע בעברית, ואת חלקו שר סטלוס ביוונית. בעקבות החיבור בתוכנית החלו השניים להופיע כצמד "סטלוס ואורן חן".
בשנת 2009 השיקו סטלוס וחן תוכנית טלוויזיה חדשה בהנחייתם, בערוץ 24. בשנת 2012 הפסיקו השניים להופיע כצמד. הם הוציאו יחד עשרה אלבומים משותפים. ב-2015 חזרו השניים לעבוד יחד.

חיים פרטיים

נשוי לדבי ואב לשניים. מתגורר בגבעתיים.
אלכסיס הרמן

ילדות והשכלה

אלכסיס מרגרט הרמן נולדה ב-16 ביולי 1947 במוביל שבאלבמה. אביה, אלכס הרמן היה גם כן פוליטיקאי אזורי, ואמה, גלוריה לבית קפוניס הייתה מורה. הרמן גדלה בבית קתולי. בשנת 1965 היא סיימה את לימודיה בבית ספר תיכון וקיבלה תעודת בגרות. היא למדה בקולג' אדג'ווד במוביל. היא סיימה את לימודיה הגבוהים בשנת 1969, לאחר שהשלימה לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה.

קריירה פוליטית

לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', הרמן עבדה עבור צדקה קתולית. לאחר ניצחונו של ג'ימי קרטר בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976, קרטר ביקש ממנה לכהן כמנהלת המדור לענייני נשים במחלקת העבודה של ארצות הברית. בגיל 29, היא הייתה האדם הצעיר אי פעם לכהן בתפקיד הזה.
אחרי ניצחונו של ביל קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, הרמן נתמנתה לתפקיד עוזרת אישית של הנשיא ולאחר מכן כמנהלת יחסי הציבור בבית הלבן.
במהלך כהונתו השנייה של ביל קלינטון, הרמן נקראה לכהן כמזכירת העבודה של ארצות הברית. היא הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה לכהן בתפקיד זה, והאישה החמישית בתפקיד. הרמן נחקרה בחשד לקבלת שוחד בעת שעבדה בבית הלבן. בשנת 2000 החוקרים הגיעו למסקנה כי הרמן לא לקחה חלק בקבלת השוחד ושמה טוהר.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000, איליין צ'או החליפה אותה בתפקיד.
אנדראה ונדראמין

חייו

אנדראה ונדראמין היה היחיד מבין משפחת ונדראמין העשירה אשר כיהן כדוג'ה. אימו הייתה מריה מיקלה, והוא נישא לרגינה גראדניגו - שתיהן בנות למשפחות אצולה ונציאניות אשר רבים מבניהן כיהנו כדוג'ים.
בצעירותו עסק אנדראה במסחר, ויחד עם אחיו לוקה יבא סחורות מאלכסנדריה שבמצרים. קודם מינויו כיהן אנדראה ונדראמין כפרוקורטור ברומא. 
במהלך הבחירות למינויו התחלקו קולות המועצה הבוחרת בין שני מועמדים, וביקורת רבה הוטחה בבחירה. נטען כנגד ונדראמין כי השיא את שש בנותיו תוך מתן נדוניה גדולה לשש משפחות אצולה, על מנת לרכוש השפעה במועצה ולהביא לבחירתו.
במהלך מרבית שנות כהונתו התנהלה בין ונציה לבין האימפריה העות'מאנית מלחמה על השליטה במזרח הים התיכון. 
ונדרמין נפטר מהמגפה השחורה. קברו נחשב לקבר המפואר ביותר בסגנון הרנסאנס המצוי בוונציה. הקבר ממוקם בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו שבעיר. הקבר נבנה ברובו על ידי טוליו לומברדו ואת העבודה סיים אנדרה דל ורוקיו.
לאחר מותו של אנדראה, נישאה אלמנתו לאחיו, לוקה.
ארמיית המשמר השנייה

היסטוריה

ארמיית המשמר השנייה הוקמה על בסיס ארמיית המילואים הראשונה באוקטובר 1942 במהלך קרב סטלינגרד. הארמייה הוצבה באזור מחוז טמבוב ויועדה להתקפה צפויה על רוסטוב. עם זאת אז פתחו הגרמנים במבצע סופת חורף, וב-13 בדצמבר נענה סטלין לבקשת אלכסנדר ואסילבסקי (נציג הסטאבקה באזור סטלינגרד) להעביר את ארמיית המשמר השנייה תחת פיקוד חזית סטלינגרד, כדי לסייע בבלימת המתקפה הגרמנית. הארמייה נאלצה לעבור מרחק של למעלה מ-180 ק"מ מהעבר המזרחי של הוולגה בתנאי מזג אוויר קשים כדי להגיע ליעדה, והגעתה התעכבה למשך מספר ימים קריטיים. הארמייה לחמה נגד הגרמנים במהלך מבצע סטורן קטן.
הארמייה הועברה לאזור מצר פרקופ, היא נכללה בתוך החזית האוקראינית הרביעית. בין אפריל למאי 1944 לקחה חלק במתקפת קרים, ושחררה את העיר סבסטופול. לאחר מכן נכללה בתוך החזית הבלטית הראשונה, ולקחה חלק בשחרור בלארוס ולטביה. ב-10 באוקטובר 1944 היא השתתפה בכיבוש העיר ממל. בהמשך הוצבה תחת פיקוד החזית הבלארוסית השלישית ולקחה חלק פעיל במבצע פרוסיה המזרחית וכיבוש העיר קניגסברג. פורקה עם סיום המלחמה.
רודולף בורכארט

חייו

בורכארט נולד בקניגסברג למשפחה פרוטסטנטית ממוצא יהודי. למד בבון ובגטינגן והשתלם בבלשנות קלאסית, בהיסטוריה, בארכאולוגיה, בספרות ובפילוסופיה. הוא העריץ את המשורר הוגו פון הופמנסתאל, שבו ראה את גדול משוררי גרמניה בראשית המאה ה-20; בורכארט יסד עם הופמנסתאל ועם רודולף אלכסנדר שרדר תנועה רוחנית, שאותה כינו בתחילה "המהפכה השמרנית", בעקבות תומאס מאן, שנקט בביטוי זה לתיאור דרכו של ניטשה. כיעד הציבו להם השלושה את גיבוש אחדותה הרוחנית של האומה הגרמנית. השלושה גרסו, שתנאי מוקדם לגיבוש מהות רוחנית אינדיבידואלית, שמופת לה ראה הופמנסתאל בצרפת, הוא שתמצא תחילה את ביטויה היצירה ספרותית. הופמנסתאל התנגד לנהייה הרומנטית של המאה ה-19 בגרמניה אחרי אגדות עם נושנות ופעל, עם בורכארט, להגברת הפתיחות למורשת האירופאית, בניגוד לסתגרנות גרמנית לאומנית, כממשיכי דרכם של גתה וניטשה. במורשת הספרות האירופאית הגדולה כלל בורכארט את גדולי השירה הרומית והיוונית העתיקה, שירת הטרובאדור והמינזינגר, דאנטה, שקספיר, גתה, הלדרלין, ועד להופמנסתאל ולו עצמו במאה ה-20. לצד כתיבתו המקורית הרבה בתרגום יצירות מופת ממורשת זו, בהן הקומדיה האלוהית של דאנטה אליגיירי.

גישתו של בורכארט לנצרות מוצאת ביטוי ביצירה ספר יורם, המבוססת על ספר איוב אך נותנת לסיפור איוב פרשנות נוצרית, בגישה החורגת לעיתים גם מן המקובל בעלילות נוצריות. בגישתו לנושא היהדות תמך בורכארט בהתבוללות העם היהודי בעמים שבהם הוא יושב, וזאת על אף הערכתו העמוקה למרטין בובר. כדבריו:
כל אימת שהיהדות חותרת לאחידות מבחינה טהורה ואקסקלוסיבית לחלוטין, העומדת גם בשירות כוח היצירה, היא גם מגיעה להתבוללות בהיקף נרחב
 
המלחין פאול פרנקנבורגר כתב אורטוריה על פי "ספר יורם" של בורכארט. היצירה נכתבה בשנים 1933-1932, לפני שהמלחין עזב את גרמניה ועלה לארץ ישראל ושינה את שמו לפאול בן חיים. היא נשכחה במשך שנים רבות ובוצעה לראשונה במלואה רק ב-8 בנובמבר 2008 במינכן ושוב, באותו הרכב, בישראל, ב-3 באפריל 2012.
בשמחה שמעתי על המבנה הגדול אשר ברצונך לבנות - או אשר כבר נבנה - על פי הסקיצה הצנועה של עבודה ישנה שלי. יהיה זה כבוד שאינני ראוי לו.
— תוכניית קונצרט מיום 3 באפריל 2012, העונה הראשונה של חג המוזיקה הישראלית, בניהול מיכאל וולפה
פרנקנבורגר, בניגוד לבורכארט, מצא דרך פשרה לקיום יהודי בסביבה גרמנית. ב"יורם" ראה סינתזה של יהדות ונצרות, הבאה לביטוי בתוכן האורטוריה.

בניגוד לבני חוגו של בורכארט, שראו בעליית היטלר לשלטון בשנת 1933 אסון ואובדן דרך לעם הגרמני, הוא עצמו המשיך לחיות בגרמניה ולהחזיק בדעות עצמאיות, עד שנאלץ להימלט בשנת 1944 ממזימת רצח של היטלר נגדו. בדעותיו המשיך לדבוק עד סוף חייו, כפי שכתב במאמר האחרון שהתפרסם לאחר מותו: 
מעמדי ומעשי קובעים, כי אני כותב כגרמני, וכגרמני מכל בחינה שהיא. שכן להיות גרמני אין זה רק תוצאה של מקרה חיצוני של מקום לידה ושל שייכות לשפה, כמו להיות אנגלי או צרפתי, אלא של המודעות למסורת הלאומית ולמורשת הלאומית [...] וכך כותב אני כגרמני, הנושא בתוכו מסורת ומורשת זו כחובה, כזכות, ומעל לכל כמשמעות הקיום כאדם בתוך עמו.
ג'ואן מהמצודה

קורות חיים

ג'ואן נולדה במצודת לונדון (ומכאן כינוייה), בתם הצעירה של אדוארד השני מלך אנגליה ושל איזבלה מצרפת.
בהתאם לתנאי חוזה נורת'האמפטון נישאה ג'ואן ב-17 ביולי 1328 (בהיותה בת שבע) לדייוויד השני, לימים מלך סקוטלנד (שהיה אז בן חמש). הנישואים נערכו בבריק שעל הנהר טוויד. ב-7 ביולי 1329 נפטר אביו של דייוויד השני, רוברט הראשון, ובנובמבר 1331 הוכתר דייוויד על אבן הגורל במנזר סקון כמלך סקוטלנד. ג'ואן הוכתרה לצידו כמלכה רעיה.
בשל ניצחונו של אדוארד השלישי על הצבא הסקוטי בגבעת הלידון ביולי 1333 הומלך על סקוטלנד אדוארד באליול ודייוויד ורעייתו נאלצו להימלט לצרפת. דייוויד וג'ואן הגיעו לבולון-סור-מר במאי 1334 שם פגשו את מלך צרפת פיליפ השישי.
פיליפ העניק לדייוויד ולג'ואן את טירת גיילאר (Château-Gaillard) למגוריהם.
ג'ואן ודייוויד שבו לסקוטלנד ביוני 1341, אולם ב-17 באוקטובר 1346 נשבה דייוויד בקרב צלב נוויל, ונלקח לאנגליה לאחת עשרה השנים הבאות. בשל הפרידה, לא נולדו לג'ואן ולדייוויד צאצאים.
ג'ואן נפטרה בשנת 1362 בגיל 41 בטירת הרטפורד שבהרטפורדשייר, ונקברה בכנסיית גריי פריירז שבלונדון.
שביט האלי

הרכב

שביט האלי נחקר ב-1986 על ידי הגשושית ג'וטו שנשלחה על ידי סוכנות החלל האירופית והתקרבה למרחק של 596 ק"מ מפני השביט. הגשושית גילתה שפני השטח של השביט עשירים בפחמן. מתוך החומר שנפלט מהשביט, 80% הם מים, 10% פחמן חד-חמצני, ו-2.5% תערובת של מתאן ואמוניה. פחממנים, ברזל ונתרן נמצאו בכמויות קורט, כמו גם גז ציאנוגן.

בעת החדשה

בעת החדשה הופיע שביט האלי בשנים 1835, 1910 ו-1986.
הופעת השביט בשנת 1910 לבשה משמעויות רבות בשל מספר סיבות: זו הייתה הפעם הראשונה שהשביט הופיע לאחר המצאת הצילום. המעבר היה קרוב יחסית לכדור הארץ, מה שהפך את השביט למראה מרהיב. ואכן, ב-19 במאי עבר השביט על פני דיסקת השמש, וכדור הארץ עבר דרך זנבו. רבים חששו ממעבר זה שכן היה ידוע שהזנב מכיל גז ציאנוגן רעיל. עם זאת, הגז הפך כל כך דליל באטמוספירה, כך שלא נגרם שום נזק מהמעבר דרך הזנב.
בשנת 1986 הופעתו של השביט לא הייתה מוצלחת מבחינת הצופים על כדור הארץ: השביט לא זהר בעוצמה כמו במעברים קודמים, וזיהום האור מהערים גרם לכך שרוב האנשים בכלל לא ראו את השביט. עם זאת, נשלחו מספר רכבי חלל לעבר השביט. הבולט שבהם היה רכב החלל ג'וטו, שנשלח על ידי סוכנות החלל האירופית, ועבר ליד גרעין השביט. עוד נשלחו וגה 1  ו-וגה 2 (תוכנית וגה) על ידי ברית המועצות, ושתי חלליות יפניות - Suisei ו-Sakigake.
שביט האלי צפוי להופיע שוב בשנת 2061.
שער העלייה

שער העלייה היה יישוב קליטה ומחנה עולים במערב חיפה, ששימש כמחנה מעבר מרכזי לעולים שהגיעו לנמל חיפה בעלייה ההמונית שהחלה מיד לאחר קום מדינת ישראל. המקום שימש כמחנה הקליטה הגדול ביותר של עולים לישראל. שמו הרשמי היה "בית עולים שער העלייה", אך רבים קראו למקום שנים רבות גם "סנט לוקס", בשנת 1958 צורף שטחו לעיר חיפה.

היסטוריה

במהלך שנת 1948 עברו העולים לישראל שהגיעו לנמל חיפה שרשרת קליטה מיד בהגיעם לנמל, שכללה חיטוי בדי-די-טי, ארוחה קלה, הנפקת תעודת זהות, קבלת חיסונים, מעבר במכס, והפניה והסעה למחנה עולים. על מנת להקל על העולים, שנאלצו לעבור שרשרת קליטה ארוכה לאחר מסע מעייף, הוחלט בתחילת 1949 לשנות את התהליך, ולהעבירם ישירות מהנמל למחנה קליטה ומיון ולבצע בו את כל שרשרת הקליטה.  
במרץ 1949 הוסב המחנה הצבאי הבריטי "סנט לוקס" למחנה לקליטת העולים בשטח של 200 דונם. 353 העולים באונייה "קדמה" שהגיעה ממרסי היו הראשונים שהגיעו למחנה ב-14 במרץ 1949. המחנה שימש את השלטונות לביצוע הליכים פורמליים הכרוכים בעלייה, כגון ביקורת גבולות, בדיקת מסמכים שונים, וביקורת מכס. כמו כן נערכה בו ביקורת בריאות כללית, שכללה בדיקות דם, חיסונים, שיקוף ריאות וחיטוי. בשנה הראשונה הכיל המחנה בין 5,000 ל-6,000 בני אדם שעברו הליכי מיון. בסך הכול עברו במחנה בשנה הראשונה 114,581 אנשים. 
ב-18 החודשים הראשונים לפעולתו עברו במחנה כ-200,000 עולים. בתחילת 1951, עם התגברות העלייה מעיראק, פונו המשפחות מהמעברה במחנה המעצר בעתלית, והמחנה הוסב למחנה קליטה ומיון של עולים שכונה "שער עלייה ב'" במטרה להוריד את העומס משער העלייה.
תהליך המיון במחנה נועד להיות בן חמישה ימים, שלאחריהם יצא העולה כאזרח ישראל, חבר בקופת חולים ובהסתדרות, ולעיתים אף הפניה למקום עבודה. למרות זאת, לרוב שהו העולים במחנה 10 ימים ויותר והיו עולים ששהו במחנה זמן רב יותר מסיבות שונות, למשל עקב סירובם של העולים לעזוב את המחנה או בשל קשיי קליטה. כך, ב-9 באוגוסט 1951, פרץ מרד במחנה לאחר שאלפי עולים מעיראק סירבו להתפנות למעברות לאחר שהייה של חודשיים במחנה. לאחר איומי המשטרה נענו אלפיים איש ועזבו את המחנה, כשהאחרים התנגדו להעברתם בכוח.
העובדים במחנה חויבו לדבר עברית, וזכו לצורך זה בהכשרה מיוחדת בקורסים ייעודיים. יותר מ-40 מוסדות טיפלו בקליטת העולים במחנה, שנוהל בידי יהודה וייסברגר. כ-62 אחוז מהעולים בעלייה ההמונית עברו במחנה שער העלייה. המחנה המשיך לפעול גם לאחר תום העלייה ההמונית, ובדצמבר 1953 שהו בו כ-1,000 עולים. בתחילת שנת 1962 נסגר המחנה והעולים האחרונים ששהו בו הועברו לטיפול עיריית חיפה. 
לאחר סגירת המחנה הוחל בתכנון והקמת שכונת "שער העלייה".
בשנת 2008 נפתח בשטח המוזנח ששכן ממערב לשכונה בין כביש 4 למסילת הרכבת פארק הכט שהוא פארק נופש פעיל. הפארק תוכנן בדרך שתאפשר לתושבי השכונה גישה חופשית לחוף ים.

בתרבות

הזמרת חוה אלברשטיין גדלה במקום וכתבה עליו שיר בשם "שרליה", כשם המקום שהיה שגור בפי העולים שלא הבינו עברית ולא ידעו לבטא אותו היטב.
פנינה שחורה

העלילה

פרלה היא בחורה צעירה, אשר בהיותה תינוקת ננטשה על ידי אישה מסתורית בפנימייה יוקרתית לבנות בלבד. כתשלום על גידול הילדה, משאירה האישה המסתורית 22 פנינים שחורות. כל פנינה על שנה של הילדה, כאשר הפנינה ה-22, תינתן לה כשתגיע לגיל 22.
בפנימייה, מתחברת פרלה עם אווה, בת עשירים אשר שוהה בפנימייה היוקרתית גם כן, והשתיים נעשות חברות בנפש. יום אחד פוגשת פרלה בתומס, בחור צעיר, המתחיל איתה באגם הסמוך לפנימייה. תומאס מתגלה כבחור שרמנטי רודף שמלות מושבע, אשר שם לו למטרה לכבוש את ליבה. במקביל הוא פוגש גם באווה. בפני אווה הוא מציג את עצמו כאדם. "אדם" מצליח לכבוש את ליבה של אווה, וזו נכנסת ממנו להריון, אך ללא ידיעתו של תומאס. תומאס בינתיים מחזר אחרי פרלה, והשתיים לא יודעות כי הן בקשר עם אותו בחור. אך אז מציגה אווה את "אדם" בפני פרלה, וזו מבינה כי הבחור הצעיר עבד על שתיהן. היא מנסה לשכנע בכך את אווה, אך ללא הצלחה. אווה מבחינתה מאוהבת ב"אדם", ועל כך לא מאמינה לפרלה ולסיפוריה. השתיים רבות בגללו, בעוד תומאס עוזב את העיירה, וכלל לא יודע כי השאיר מאחוריו בחורה צעירה בהריון. כעבור 9 חודשים יולדת אווה את בנה הקטן, צ'ארלי.
כעבור כמה זמן, מקבלת אווה בשורה ממשפחתה בבואנוס איירס: סבה נפטר, ובצוואתו הוא הוריש לה 40 אחוז ממניות החברה שבבעלותו. אווה עוזבת את הפנימייה ולוקחת את פרלה יחד איתה לבואנוס איירס, בעוד צ'ארלי נשאר בעיירה.
במהלך נסיעתן הן עוברות תאונה קטלנית אשר גורמת למותה של אווה, ולפציעתה של פרלה. בבי"ח מתבשרת פרלה על מותה של חברתה הטובה. בלבול בביה"ח גורם לכולם לחשוב כי פרלה זו אווה, וזו שמתה בתאונה היא בעצם פרלה. פרלה מחליטה לשחק את המשחק עד הסוף, ועל מנת להמשיך ולגדל את צ'ארלי הקטן, היא מתחזה עד הסוף לאווה, ומגיעה לאחוזת פאצ'קו אווארגו, במטרה לנקום בתומס על מה שעשה לחברתה.