google/wiki40b huggingface dataset:
הקלדה עיוורת

הקלדה עיוורת או כתיבה עיוורת היא טכניקת הקלדה על מקלדת של מכונת כתיבה או מחשב המאפשרת הקלדה יותר מהירה ופחות מעייפת מנטלית וגופנית מהמקובל.
טכניקת הקלדה זו דורשת לימוד ותרגול. היא משחררת את המקליד מהצורך להביט במקלדת. השחרור מהצורך להביט במקלדת הוא אחד האמצעים לזירוז ההקלדה אך יש לו גם יתרונות נוספים – הוא מקל את המאמץ הריכוזי שבהקלדה והופך את ההקלדה לנגישה עבור אנשים עם לקות ראייה. אולם, טכניקת הקלדה זו אינה אפשרית עבור מי שאינו מפעיל בקלות את כל עשר אצבעותיו ולכן אינה נגישה עבור הרבה אנשים עם לקויות בגפיים העליונות.
בשיטת הקלדה זו, לכל האצבעות יש מקומות קבועים על המקלדת בזמן שבין הקלדה על המקשים ויש רק דרך נכונה אחת ללחוץ על כל מקש – הדרך בה האצבעות עוברות את המרחק הקצר ביותר ממקומן הקבוע אל המקש שיש ללחוץ עליו. באופן זה, תנועות האצבעות הן הקצרות והמהירות ביותר ולא מושקע מאמץ מנטלי (מודע או לא מודע) בבחירת הדרך להקליד על המקשים השונים.
מקומן הקבוע של האצבעות בזמן שבין הקלדה על מקש אחת למשנהו, הוא כדלקמן: האצבעות המורות ממתינות על המקשים ח ו־כ (J ו־F) שאותן מזהה המקליד בלי להביט במקלדת בעזרת סימוני החישה שיש על המקלדת (בליטות הניתנות למישוש). האגודלים ממתינים על מקש הרווח. שאר אצבעות יד ימין ממתינות על שלושת המקשים שמימין ל־ח' ושאר אצבעות יד שמאל על אלו שמשמאל ל־כ'.
האגודלים משמשים בשיטה זו רק להקשה על מקש הרווח, כל אצבע אחרת מקישה על המקש עליו היא ממתינה בין ההקשות, על זה שמעליו ועל זה שמתחתיו באלכסון. בנוסף לזה, האצבעות המורות מקישות גם על המקשים שבשני הטורים שבין מקומותיהן הקבועים, כך למשל האצבע המורה של יד ימין אחראית לאותיות ו, ח, צ וגם לאותיות ט, י, מ.
אפשר ללמוד טכניקת הקלדה זו בקורסים או בעזרת ערכות ללימוד אישי. יש גם עזרי מקלדת ללמידת הטכניקה כמו צביעת המקשים על פי האצבע שאמורה להקיש עליהן והסתרה של תגי המקלדת בהדרגה כדי לאלץ את המקליד ללמוד בעל פה את מקומות המקשים. יצוין כי המהירות משתפרת בעיקר ממיומנות ופחות מלימוד הטכניקה.
שיטת ההקלדה העיוורת הומצאה, ככל הנראה, על ידי פרנק אדוארד מקגורין (Frank Edward McGurrin), בעיר סולט לייק סיטי. מקגורין זכה בעזרתה בפרס בתחרות הקלדה בשנת 1888 והחל לפרסמה ולהתפרנס מהדרכתה.
קשה לדעת מה ההשפעה של ההקלדה העיוורת על היווצרות פציעות הקלדה משום שנכון לשנת 2008 קשה להעריך באופן כללי את הקשר בין שימוש במחשב לפציעות הקלדה.

במקלדות ממוחשבות כיום

כיום ישנם מקלדות מחשב הכוללות כתב ברייל עם מחזירי אור או מדבקות זוהרות עבור "כבדי ראייה"
פרספוליס (ספר)

העלילה

הספר מספר את סיפור ילדותה של הסופרת והמאיירת, מרג'אן סטראפי. מרג'י בת העשר, נולדה למשפחת מוסלמית שיעית חילונית, בת המעמד הבינוני.
בני המשפחה, המתגוררים בטהראן בירת איראן חווים על בשרם את המהפכה. ההורים הסוציאליסטים תומכים במחנה השמאל ושואפים לסיום משטרו של השאה מוחמד רזה פהלווי בו הם רואים דיקטטורה וייסוד משטר דמוקרטי באיראן. אמה הפמיניסטית יוצאת להפגין בהפגנות רבות.
השאה אמנם מודח, אך במקומו עולה לשלטון האייתולה רוחאללה ח'ומייני. ח'ומייני משנה את הגדרתה של איראן כמדינה ממונארכיה אוטוקרטית, פרו-מערבית הופכת איראן לרפובליקה אסלאמית תיאוקרטית.
ח'ומייני קובע את השריעה כחוק העליון במדינה. בעקבות כך, נפגע חופש האזרח האיראני לחיות את חייו כרצונו ומעמד האישה יורד משמעותית בהשוואה לתקופת השאה. החוקים החדשים כופים למעשה, את האסלאם על כל אזרחי המדינה (מוסלמים ולא מוסלמים) והופכים את האזרח האיראני למשועבד לדת.
הספר מתאר את חייה של מרג'י לאחר המהפכה האסלמית על רקע מלחמת איראן-עיראק והשינויים המהותיים העוברים על המדינה, ועל מרג'י עצמה, בתקופה זו. הספר הראשון, מסתיים בעזיבתה של מרג'י בת ה-14 את איראן. מרג'י נשלחת על ידי הוריה לאוסטריה ובעמוד האחרון בספר הראשון, נראית מרג'י כשהיא בשדה התעופה מתבוננת בעצב מבעד חלון הזכוכית המפריד בינה, באולם הנוסעים ובין הוריה אשר נשארים באולם המלווים.
הכרכים הבאים, עוסקים בחייה של מרג'י בגלות והסתגלותה למקום מגוריה החדש.

הצלחה

הספר הראשון בסדרה נחל הצלחה כבירה, וכך גם ספרי ההמשך שלו. הספרים תורגמו לשלוש-עשרה שפות, בהן: אנגלית, ספרדית, פורטוגזית, גרמנית, יוונית ועברית.
בישראל, אוחדו שני הכרכים הראשונים בסדרה לספר אחד תחת השם "פרספוליס - סיפורה של ילדות". הספר תורגם על ידי ראובן מירן, נערך על ידי שירי גוטמן ויצא לאור בהוצאת אחוזת בית. סטראפי כתבה הקדשה אישית לקוראי המהדורה העברית של ספרה והביעה את רצונה לבקר בישראל, אך הסבירה כי למען ביטחון הוריה אשר עדיין מתגוררים באיראן היא אינה יכולה לממש זאת. גם בישראל, זכה הספר לשבחים רבים ממבקרי הספרות וקוראים נלהבים.
הספר השני הכולל את הכרכים השלישי והרביעי של המהדורה הצרפתית המקורית יצא לאור בעברית במאי 2009 תחת השם "פרספוליס 2 - סיפורו של המסע הביתה". הוא תורגם על ידי אביטל ענבר.
בשנת 2007 יצא סרט האנימציה "פרספוליס", בבימויים של מרג'אן סטראפי, כותבת הספר ווינסנט פארונו. בתפקידי דיבוב ראשיים השתתפו השחקנים הידועים: קתרין דנב (בתפקיד האם) ובתה קיארה מסטוריאני (בתפקיד מרג'י), דניאל דארייה (בתפקיד הסבתא) וסימון אבקאריאן (בתפקיד האב). הסרט התמודד על פרס דקל הזהב בפסטיבל הסרטים בקאן. בפסטיבל זה, הסרט זכה אמנם בפרס חביב השופטים בלבד אך בפסטיבל הסרטים בלונדון זכה בפרס הגראנד פרי היוקרתי.
המסילה הטרנס-כספית

המסילה הטרנס-כספית (גם "המסילה המרכז-אסיאתית") היא מסילת ברזל שנסללה על ידי האימפריה הרוסית בסוף המאה ה-19 על תוואי דרך המשי, כחלק מהתפשטות האימפריה הרוסית למרחבי מרכז אסיה (שנקראה "טרנס-כספיה", כלומר מעבר לים הכספי). המסילה שימשה בראשיתה צרכים צבאיים והיוותה נכס אסטרטגי רוסי במסגרת "המשחק הגדול" על השליטה במרחבים אלה בין רוסיה לבריטניה. המסילה משתרעת לאורך 2560 ק"מ מטורקמנבאשי שבטורקמניסטן לחופי הים הכספי ועד אנדיז'ן שבאוזבקיסטן ובדרכה מקשרת את אשגאבט, מרב, סמרקנד, בוכרה וטשקנט.

מסלול והיסטוריה

בין 1879 ו-1886 נסללה המסילה במרכז טורקמניסטן של ימינו, בין הים הכספי דרום-מזרחה לאשגאבט ומרב דרך מדבר קאראקום. ב-1888 הגיעה המסילה, לאחר סיבוב צפונה, לסמרקנד ובוכרה, בהתאם לכיבוש השטח והשליטה בו על ידי צבא האימפריה הרוסית. ב-1898 הושלם חלקה המזרחי של המסילה דרך טשקנט עד אנדיז'ן, לאחר בניית גשר מעל נהר סיר דריה. מעל נהר אמו דריה עברה הרכבת על גבי גשר-עץ, שהיה ניזוק בשטפונות. רק ב-1901 הושלם גשר קבוע מעל הנהר. 
בשנת 1905 נוסד קו מעבורת לרכבות בין העיר בקו שבאזרבייג'ן לקרסנובודסק. 
ב-1906 חובר בטשקנט קו הרכבת הטרנס-כספי עם המסילה הטרנס-ארלית, המחברת את טשקנט עם אורנבורג וממנה אל רשת הרכבות של רוסיה. ב-1910 חוברו לקו-משנה הערים טרמז ודושנבה. קו-משנה נוסף מחבר את המסילה למשהד שבאיראן. ב-1926 חוברה המסילה לטורקסיב, המסילה החוצה את קזחסטן אל נובוסיבירסק שבסיביר.
בשילה

בשילה היא שלב התפתחותי של תאים, שבו מתאפשרים תפקודים חדשים שלא היו אפשריים בשלבים הקודמים לה. זאת להבדיל מ"גדילה", אשר מתייחסת לעלייה במספר התאים של איבר או איברים מסוימים, אשר אינה מביאה בהכרח לבשילה.
הבשילה היא אחד הגורמים החשובים בקביעת ההתפתחות, משום שהשינויים הפיזיולוגים שמתרחשים בתאים של האורגניזם במהלך הבשילה מאפשרים לו לעשות פעולות שלא היה מסוגל לעשות קודם לכן.
הבשילה מושפעת בעיקר מגורמים תורשתיים, בעוד שהגדילה מושפעת יותר מגורמים סביבתיים.
מגדלנה מבוואריה

ביוגרפיה

מגדלנה נולדה ב-4 ביולי 1587 במינכן, לוילהלם החמישי, דוכס בוואריה ורנאטה מלורן, בתם של פרנץ הראשון, דוכס לורן וכריסטינה מדנמרק.
בשנת 1607 ביקש מתיאס, ארכידוכס אוסטריה את ידה של מגדלנה לנישואין. יוזם ההצעה הזו היה יועצו של מתיאס, מלכיאור קלזל, שרצה את בוואריה לצידו במאבק בין הארכידוכס לאחיו רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. אף על פי שאביה של מגדלנה נטה לקבל את ההצעה, אחיה מקסימיליאן סירב לה מפני שלא רצה להיות מעורב בסכסוכי השושלת האוסטרית. בשנת 1608 ויתר מתיאס רשמית על הנישואין לבקשת אחיו. זמן קצר לאחר מכן, לאופולד החמישי, ארכידוכס אוסטריה גילה עניין במגדלנה. 
במאי 1609 ביקר לאופולד החמישי במינכן והסכים לוותר על עמדותיו הכנסייתיות כדי להינשא למגדלנה. במהלך הביקור הזה היא פיתחה רגשות למחזר שלה ואמרה כי "למתיאס לא היו לה רגשות של חיבה", והיא מעדיפה להיות נזירה ולא להינשא לו. בלחץ של אביה ואחיה, קיבלה מגדלנה לבסוף בשנת 1613 נישואין של נוחות. 
ב-11 בנובמבר 1613 התחתנה מגדלנה עם וולפגנג וילהלם, נסיך הכתר של פפאלץ-נויבורג, חבר קרוב של אחיה מקסימיליאן. בעזרת הנישואין הללו, השליטים הבווארים קיוו שוולפגנג וילהלם הלותרני יחזור לאמונה הקתולית. טקס החתונה נערך על ידי הנסיך הבישוף של אייכשטדט, יוהאן כריסטוף פון וסטרשטטן, במינכן, בנוכחותם של 17 נסיכים ריבוניים. שלושה ימים לאחר מכן מגדלנה ויתרה על כל זכויות הירושה על בוואריה לעצמה וליורשיה. כנדוניה קיבלה כ-50,000 גילדן ו-30,000 פלורינים נוספים מאחיה.
מגדלנה הקימה קפלה קתולית בטירת נויבורג עם שני ישועים שליוו אותה. זמן קצר לאחר מכן, שני הישועים נשלחו להולנד על ידי חמיה של מגדלנה, פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג. באחת הפעמים, במהלך טקס דתי, נורה אורח דרך חלון פתוח שבו הייתה מגדלנה.     
ב-15 במאי 1614, כמה חודשים לפני מותו של אביו, וולפגנג וילהלם (בהשפעת אשתו), בכנסיית דיסלדורף של סנט למברטוס לקח רשמית את הדת הקתולית. עבור הרפורמציה הנגדית הייתה זו הצלחה משמעותית מוצדקת למגדלנה ומחויבותה למדיניות אחיה. הנישואים בין מגדלנה לוולפגנג וילהלם, למרות כל הבעיות, היו מאושרים מאוד.     מגדלנה תוארה באופן דומה מאוד לאחיה, חכמה ושאפתנעת פוליטית. ב-4 באוקטובר 1615 ילדה את בנה היחיד, פיליפ וילהלם, שנקרא על שם שני הסבים. 
מגדלן מתה באופן פתאומי ב-25 בספטמבר 1628 בנויבורג על הדנובה, ונקברה בכנסיית נויבורג הישועית שנבנתה לאחרונה.
ברניבקה

תולדות היישוב

האזכור הראשון לברניבקה הוא משנת 1565. בסוף המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17 נהרס היישוב מפשיטות הטטרים. בשנת 2001 הוענק ליישוב מעמד של עיר.

יהודי ברניבקה

בין מלחמות העולם נמנו בברניבקה כ-1,500 יהודים, כרבע מתושביה. תחת השלטון הסובייטי פעלה בעיר מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי.
ב-10 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד, איסור יצירת קשר עם לא יהודים וחובת ביצוע עבודות כפייה. בגטו התפתחו תנאי רעב, ורכוש היהודים בו נשדד.
ב-19 ביולי 1941 נרצחו במרכז ברניבקה 74 גברים יהודים, ובתחילת אוגוסט שולחו כמה מאות יהודים מהגטו במשאיות אל מחוץ לעיר, ונרצחו. ב-19 באוגוסט 1941 נרצחו כ-180 יהודים נוספים מהעיר, וב-28 באוגוסט נרצחו גברים יהודים נוספים מהגטו.
באוקטובר 1941 בוצעה בגטו אקציה המונית, ובנובמבר שולחו חלק מיהודי הגטו למחנה עבודה בנובוהרד-וולינסקי. ב-6 בינואר 1942 נרצחו כ-600 היהודים האחרונים מהגטו ומכפרי הסביבה.
דויד-הרדוק

יהודי דויד-הרדוק

יהודים ראשונים החלו להתיישב בעיר לאחר גזירות ת"ח-ת"ט, ובמאה ה-19 גדלה הקהילה היהודית במקום, ואנשיה עסקו בעיקר בסחר על נהר הורין. מהמאה ה-19 פעלה בעיר חסידות קאשיווקא - דויד הורודוק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הגיעו לעיר פליטים יהודים מבריסק ומפינסק, ובמהלך המלחמה הפולנית-סובייטית נערכו פרעות ביהודי העיר, תוך מעשי ביזה, אונס ורצח, והוטל על הקהילה לשלם סכום כופר. בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, ופעלו בה בתי ספר עבריים מרשת תרבות ומרשת יבנה, לצד תנועות נוער ואגודות ספורט יהודיות. בתקופה זו נמנו בעיר קרוב ל-3,000 יהודים, כשליש מסך תושביה.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, הועברה העיר לשליטה סובייטית, ועד מהרה הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין. במהלך מבצע ברברוסה, ביולי 1941, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועל יהודי המקום הוטלו גזירות שונות, לרבות חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד. ב-10 באוגוסט 1941 צוו כל הגברים היהודים בעיר מגיל 14 ומעלה להתייצב לעבודה, ואלו הובלו באלימות קשה בידי אנשי המשטרה המקומית לבורות ירי, ונרצחו בידי אנשי אס אס. גברים שנמצאו מסתתרים בעיר נרצחו במקום, והנשים והילדים שנותרו בה גורשו ממנה, ונדדו בין עיירות הסביבה. כאשר שבו לעיר, הושמו בגטו שהוקם בה, בו אולצו לבצע עבודות כפייה, וסבלו מתנאי מחיה קשים, שהפילו חללים רבים.
ב-10 בספטמבר 1942 הובלו 1,263 יושבי הגטו הנותרים, רובם המוחלט נשים וילדים, לאתר הרצח של יהודי העיר הגברים, שם נרצחו. כמאה מתוכם הצליחו להימלט ליערות הסביבה.
ריי ג'קנדוף

חייו

ג'קנדוף עוסק בקו התפר שבין הבלשנות הגנרטיבית לבלשנות הקוגניטיבית, ומחקריו, אף כי אינם דוחים את קיומו של דקדוק אוניברסלי מולד, מבקשים להציע תיאור של השפה העומד בקנה אחד עם ההבנה המדעית של התודעה והקוגניציה האנושית. הוא היה תלמידם של נועם חומסקי ומוריס האלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שם השלים את לימודי הדוקטורט ב-1969. 
מחקריו של ג'קנדוף עוסקים בסמנטיקה של השפה ובביטויים הלקסיקליים והתחביריים שלה. העיסוק שלו בסמנטיקה מושגית התפתח לכלל תאוריה רחבת היקף של יסודות השפה. הוא יצא נגד ההתמקדות המופרזת של תאוריית הדקדוק הגנרטיבי בתחביר, והציע שגם הסמנטיקה והפונולוגיה הם יסודות גנרטיביים. לשיטתו, המשמעות היא מערכת עצמאית, שאינה כפופה לחלוטין לתחביר אלא משיקה לו. מאידך גיסא, בניגוד לחלק מחסידי הסמנטיקה הגנרטיבית, ג'קנדוף מדגיש שגם התחביר איננו כפוף לחלוטין לסמנטיקה. התאוריה שלו עוסקת בממשק שבין הסמנטיקה לתחביר, מתוך ניסיון לעמוד על החוקיות והמבניות של הקשרים ביניהם. 
ג'קנדוף היה אחד הבלשנים הראשונים שהתייחסו לחוש הראייה כאל מרכיב חשוב בתיאור המשמעות והשפה. נוסף למחקריו הבלשניים, הוא פרסם עם המלחין והתאורטיקן פרד לרדהל (Lerdahl) מחקר העוסק במבנים הגנרטיביים של המוזיקה ומבקש להעמיד מעין "דקדוק מוזיקלי".
אריה דבורצקי

תולדות חייו ופועלו

אריה דבורצקי נולד בשנת 1916 בעיירה חוֹרוֹל (Хорол) שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), ובגיל 6 עלה לארץ ישראל עם הוריו. הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה, ובהמשך למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית. את עבודת הדוקטור, בנושא "מחקרים בתורת טורי דיריכלה כלליים", בהנחייתו של פרופ' מיכאל פקטה, הגיש בשנת 1941.
דבורצקי היה הבוגר הראשון של האוניברסיטה העברית שמונה לפרופסור מן המניין בה. בשנת 1956 נמנה עם מוכיחי אי-שוויון דבורצקי-קיפר-וולפוביץ, בתורת ההסתברות. בתחילת שנות השישים הוכיח את משפט דבורצקי, בתורה של מרחבי בנך, הקרוי על שמו. דבורצקי הנחה תלמידים רבים, וביניהם ברנקו גרונבאום, יורם לינדנשטראוס ומרדכי ציפין. דבורצקי היה הראשון שעסק בתורת המשחקים בישראל ועמד מאחורי היוזמה להזמין את ישראל אומן לאוניברסיטה העברית. 
בין השנים 1955–1957 היה דיקן הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטה העברית. בשנים 1959–1961 היה סגן נשיא האוניברסיטה העברית. עם התפטרותו של מזר מנשיאות האוניברסיטה, עלה שמו של דבורצקי כמועמד לרשת אותו כרקטור ונשיא, אולם הסגל הצעיר בסנאט האוניברסיטה ביקש להפריד בין תפקידי הרקטור והנשיא, ולמנות לתפקיד הרקטור את פרופ' יואל רקח. לאחר שהצעת ההפרדה נתקבלה בסנאט, הסיר דבורצקי את מועמדותו לתפקיד. לאחר מלחמת ששת הימים ועד 1972 כיהן כמדען הראשי של מערכת הביטחון. ב-1972 מונה לחבר בוועדה לאנרגיה אטומית. בשנת 1975, ייסד את המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית והיה מנהלו הראשון, ובשנת 1985 נבחר לנשיא מכון ויצמן למדע. בשנים 2006–2008 היה חבר תת-הוועדה לבחירת מדענים עולים מצטיינים של הות"ת. 
דבורצקי היה ממניחי היסוד של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחבר בולט בה מאז היווסדה. בסוף שנת 1958 נקרא להיות חבר בוועדה המכינה של האקדמיה. הוא היה יושב ראש החטיבה למדעי הטבע בשנים 1963–1968, סגן נשיא בשנים 1968–1974 ונשיא בשנים 1974‏-1980.
דבורצקי הוא חתן פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים לשנת 1952, פרס קפלון לשנת 1969 ופרס ישראל במדעים מדויקים לשנת ה'תשל"ג (1973), הוא נבחר כחבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1985. בשנת 1998 זכה בפרס בובליק מטעם האוניברסיטה העברית.
זכה בתואר דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת תל אביב בשנת 1996.
נישא לשרה לבית שניאורסון, שהייתה מתרגמת ספרות קלאסית מלטינית לעברית (בשם שרה דבורצקי), ולזוג נולדו שני ילדים. בנם, גדעון דבורצקי, לחם במלחמת יום הכיפורים וקיבל את עיטור העוז עבור פינוי תחת אש של נפגעי החווה הסינית. מספר ימים לאחר קרב זה נהרג בפאיד.

עמדותיו

כסגן נשיא האוניברסיטה העברית השתייך לקבוצה המובילה באוניברסיטה העברית שבקשה לשמר את המונופול שלה על ההשכלה הגבוהה בישראל ובין השאר לדאוג להכפפת אוניברסיטת תל אביב לאוניברסיטה העברית. משה ליסק ואורי כהן מונים את דבורצקי בין קבוצת המכונה על ידם "אסטרטגים מדעיים" שהייתה בעלת קשרים הדוקים עם ראשי המדינה וייעצה להם בתחומים רבים.
דינה מרחב

ביוגרפיה

נולדה לזלטקו ושטפי (לבית וקסלר) גרוס, ב-1936 בווינקובצי. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת אביה בשורות הצבא היוגוסלבי, נפל בשבי הגרמנים ושהה בשביו עד תום המלחמה. מרחב נמלטה עם משפחתה לאיטליה ומשם לשווייץ. ב-1945, לאחר שחרור יוגוסלביה שבה עם משפחתה לבלגרד וב-1949 עלתה לישראל והתגוררה בקריית מוצקין.
ב-1957 סיימה את לימודי עיצוב גרפי בבצלאל. בין 1966 ל-1996 נמנתה עם סגל ההוראה במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, בין 1971 ל-1974 הרצתה באוניברסיטת חיפה ובין 1975 ל-1980 לימדה עיצוב גרפי במסגרת לימודי חוץ בטכניון. בהמשך, למדה פיסול באוניברסיטת חיפה ובפייטרסנטה באיטליה.
מרחב התמחתה בהצבת פסלי חוצות וזכתה לשם עולמי. פסליה הוצבו במדינות ברחבי העולם, כגון בקרואטיה, מקדוניה, שווייץ, סין, ארצות הברית והודו. ב-2008 זכתה בפרס הפארק האולימפי בבייג'ינג. היא השתתפה במספר רב של תערוכות בארץ ובעולם וב-2011 זכתה בפרס הברונזה בתערוכת הפיסול הבינלאומית שנערכה בעיר ווּהוּ שבסין.
ב-2013 הוצב פסלה "שלווה שמימית" בחזית בית הקברות היהודי העתיק בעיר ג'קובו שבקרואטיה לזכר הנספים במחנה הריכוז ג'קובו.
בקיץ 2016 חנכה דינה מרחב בווינקובצי פארק פסלים להנצחת משפחת גרוס. בעת ביקורה בעיר קיבלה מדליה ועיטור מטעם העיר וינקובצי על הישגיה בתחום הפיסול ותרומתה לעיר.
מרחב מפסלת בסטודיו בניר עציון ומתגוררת בעין הוד. בנה ירון מרחב הוא פרסומאי.
קאברל

קריירת מועדונים

קאברל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לוזאן ספורט כשהיה בן 17 עלה לקבוצה הבוגרת.
בקיץ 2007 קאברל חתם בפ.צ. בזל ל-3 שנים. ב-5 באוגוסט 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-5 נגד יאנג בויז ברן. בעונתו הראשונה בבזל הוא לא הרבה לשחק לכן בקיץ 2008 הוא הושאל לקבוצת המילואים של סביליה במדיה הוא הבקיע שער אחד ב-22 משחקים. בסיום העונה הוא חזר לבזל והפך לשחקן הרכב. ב-6 בדצמבר 2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בבזל בניצחון 2-3 נגד בלינצונה. בסיום העונה הוא זכה עם המועדון בדאבל. ב-19 באוקטובר 2010 קאברל הבקיע בניצחון 1-3 נגד רומא במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-10 ביוני 2013 קאברל חתם בסנדרלנד לאחר שסיים חוזה בבזל. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו נגד טוטנהאם הוטספר במסגרת טורניר ברקליס אסיה. ב-17 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הפרמייר ליג נגד פולהאם.
ב-9 בינואר 2014 הושאל לגנואה עד לסיום העונה. ב-30 במאי 2015 חתם בפ.צ. ציריך ל-4 שנים.
בפברואר 2017 חתם בלה מון.
ב-5 במרץ 2018 חתם בלוזאן עד לסיום העונה.

קריירה בינלאומית

קאברל נולד בכף ורדה, אך בצעירותו שיחק עבור הנבחרות הצעירות של שווייץ. בשנת 2012 הוא החליט לחזור ולשחק עבור כף ורדה. בנובמבר של אותה שנה זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת משחק ידידות נגד גאנה בו הפסידה נבחרתו 1-0 כאשר קאברל עצמו לא שותף במשחק.
אפקט מתי

בסוציולוגיה, אפקט מתי (באנגלית: Matthew effect) או יתרון מצטבר הוא תופעה בה העשירים מתעשרים והעניים נעשים עניים יותר. הן בשימוש המקורי והן בשימוש הטיפוסי, המונח מתייחס בצורה מטאפורית לסוגיות של תהילה או מעמד, אך עשוי להיות גם בשימוש מילולי לתיאור יתרון מצטבר של צבירת הון. המונח נטבע לראשונה ב-1968 על ידי הסוציולוג רוברט קינג מרטון ולוקח את שמו משורה בבשורה על פי מתי: "כִּי מִי שֶׁיֵּשׁ לוֹ נָתוֹן יִנָּתֵן לוֹ וְשֶׁפַע יִהְיֶה לוֹ, אַךְ מִי שֶׁאֵין לוֹ, גַּם מַה שֶּׁיֵּשׁ לוֹ יִלָּקַח מִמֶּנּוּ." (הבשורה על פי מתי פרק י"ג, 12.)

סוציולוגיה של המדע

בתחום הסוציולוגיה של הידע המדעי "אפקט מתי" הוא מונח שנטבע על ידי רוברט קינג מרטון כדי לתאר כיצד, בין השאר, מדענים דגולים זוכים לקבל יותר קרדיט מחוקר פחות ידוע יחסית, גם אם העבודה שלהם דומה; המשמעות היא גם שהקרדיט ייפול בחלקם של חוקרים שכבר מפורסמים. לדוגמה, פרס כמעט תמיד יוענק לחוקר הבכיר ביותר בפרויקט, גם אם כל העבודה נעשתה על ידי סטודנטים לתארים שאינם תארים מתקדמים.
ריקרדה שוורין

ביוגרפיה

שוורין נולדה ב-30 בינואר 1912 בגטינגן שבגרמניה בשם ריקרדה מלצר. לאחר מות אמה, גדלה שוורין אצל קרובי משפחה. היא החלה ללמוד בבית הספר לעיצוב ואדריכלות, באוהאוס בשנת 1929. בבית הספר הכירה את היינץ שוורין והשניים נישאו.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, שוורין והיינץ, שנרדפו בשל היותם קומוניסטים, ברחו מגרמניה לשווייץ דרך צ'כוסלובקיה והונגריה. לאחר שנתיים, ב-1935, עלו השניים לארץ ישראל והתגוררו ברחוב הנביאים שבירושלים, שם הקימו בית מלאכה לצעצועים. בנוסף לזאת, יצרה שוורין גם צילום מסחרי. לשניים היו שני ילדים: יוטה ותום.
במלחמת העצמאות נהרג בעלה, היינץ, ובעקבות זאת הפסיקה זמנית לעבוד בצילום, ופתחה בית יתומים לילדים פליטים. בשנת 1956, חזרה שוורין לצילום והחלה לעבוד בסטודיו של אלפרד ברנהיים. היא נטלה חלק פעיל בעבודתו, ולאחר פטירתו של ברנהיים ב-1974, המשיכה לנהל את הסטודיו עד פרישתה לגמלאות בשנת 1982.
שוורין נפטרה ב-29 ביולי 1999. עזבונותיה נמצאים באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
אלכסנדר דימן

אלכסנדר דימן
(Alexandre Dumaine‏, 26 באוגוסט 1895 - 2 באפריל 1974) היה שף צרפתי, ידוע בעיקר על ידי פעלו במסעדה הגסטורנומית היוקרתית "הוסטלרי דה לה קוט ד'אור" בסולייה, בורגונדיה. זכה בשלשה כוכבים במדריך מישלן האדום בעת פעילותו בין השנים 1935–1964.

קורות חיים ותחילת הקריירה

אלכסנדר דימן נולד בשנת 1895 ביישוב דיגואן שבחבל בורגונדיה.
בשנת 1907, בגיל 12 התחיל חניכות במלון "הוטל דה לה פוסט" בפרה-לה-מוניאל באזור הולדתו. מאוחר יותר עבד לעבוד בוישי בחבל אוברן, במלון קרלטון, אחר כך ב"קפה דה פארי" וב"פאלה אליזה".
בגיל 27 יחד עם אשתו, ז'אן דימן, עבד בחברה הכללית למסעדות גסטרונומיות באלג'ריה הצרפתית.

גולת הכותרת של פעילותו: מסעדת "הוסטלרי דה לה קוט ד'אור"

אחרי עשור באלג'ריה, התגעגע לצרפת. בשנת 1932 פתח, שוב בעזרת אשתו, את המלון והמסעדה "הוסטלרי דה לה קוט ד'אור" ביישוב סולייה Saulieu, בחבל ילדותו, בורגונדיה, על הכביש RN6, לא רחוק מהכביש RN7 המוביל מפריז לקוט ד'אזור.
תוך זמן קצר הגיע, עם שלשה כוכבים ב"מישלן", לפסגות המקצוע והפך לאחד משלושת השפים הגדולים של צרפת שבין שתי מלחמות העולם, לצידם של פרנאן פואן בוייאן ואנדרה פיק בוולאנס.
עם לקוחותיו המפורסמים שנהגו לעצור לא פעם במסעדתו בדרך מפריז לריביירה נמנו אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, רנייה השלישי, הנסיך של מונקו, אדית פיאף, סלבדור דאלי, סשה גיטרי, אורסון וולס, אגה חאן הרביעי, הגנרל ז'ואן, צ'ארלי צ'פלין, ויוויאן לי, מיסטנגט, גרי קופר ואחרים.
אחרי שפרש בשנת 1964, בגיל 69, כתב יחד עם אנרי קלו- ז'וב ועם הפאטיסייה רוז'ה ארנו, את הספר "המטבח שלי", ספר מתכונים וזכרונות. במתכונים שמופיעים בספר אפשר למצוא את ה"טרין דה בקאס שוד או שמברטן", (ה"בקאס" הוא סוג של צפורים חרטומנים, שמברטן הוא מין יין אדום מבורגונדיה) "טמבאל דה ברושה" (ברושה = סוג של דג טורף החי במים מתוקים, Esox). "אמינאנס", וכו'.
מסעדתו, "לה קוט ד'אור" עברה מידיו לבעלות השף קלוד ורז'ה (מ"לה בארייר דה קלישי" בפאריז) ומשנת 1982 לניהולו של ברנאר לואזו. היא נותרה אחד ממוסדות המופת של האמנות הקולינארית הצרפתית, עם 3 כוכבים ב"מישלן" בשנת 1991. אחרי התאבדותו של ברנאר לואזו שרביט הניהול עבר לידי תלמידו ועוזרו, פטריק ברטרון.
דימן לא הסתיר את העובדה שסוד ה"גראן קויזין" הצרפתי נמצא במסורת המטבח הכפרי של ארצו.
סגרגציה גאוגרפית

סֶגְרֵגַצְיָה גאוגרפית היא הפרדה גאוגרפית בין אוכלוסיות או סוגי שטח. הפרדה זו נובעת בדרך כלל מהעדפות אישיות של אזרחים, אולם לעיתים גם כתוצאה ממדיניות ממשלתית או של ארגונים ומוסדות רשמיים.
סגרגציה עירונית היא סגרגציה גאוגרפית שמאפיינת ערים גדולות, והכוונה היא לרוב להפרדה על בסיס סוציו-אקונומי או של מוצא אתני. עם זאת היא יכולה להיות גם על בסיס דת, ומשתנים נוספים. כאשר קבוצה זו או אחרת, בעלת מכנה משותף כלשהו, מתרכזת באזור עירוני מסוים, עשויה להיווצר סגרגציה עירונית. בערי מהגרים מובהקות כמו טורונטו, ניו יורק ולונדון מתקיימת סגרגציה גאוגרפית על בסיס אתני, על-פי מוצאם של המהגרים.
מעטות מאוד הן הערים הגדולות שלא מתקיימת בהן סגרגציה.

סגרגציה גאוגרפית בישראל

בישראל נצפית סגרגציה עירונית בשלוש הערים הגדולות.
בירושלים מתקיימת סגרגציה בין היתר בין השכונות החרדיות בצפון העיר לבין השכונות החילוניות במערבה, בין השכונות המוסלמיות במזרח לבין השכונות היהודיות במערב, ובין שכונות מעוטות יכולת כמו קריית מנחם בדרום לבין שכונות מבוססות כמו בית הכרם, וכיוצא בזה.
לצד זאת מתקיימת בישראל סגרגציה גאוגרפית שהיא תוצר של מדיניות ממשלתית. כך ניתן למצוא רוב בפריפריה המרחבית למזרחים ובעיקר ליוצאי צפון אפריקה, אשר שוכנו שם עם עלייתם לישראל בשנותיה הראשונות של המדינה.
יש הרואים במנגנון הקליטה של יישובים הקהילתיים כלי ליצירת סגרגציה גאוגרפית, משום שליישובים אלה ניתנה רשות לבחור את תושביהם על פי התאמת המועמדים לאופי היישוב, וכך נמנעו יישובים שונים מקליטת אזרחים ממוצא מסוים או מרקע סוציואקונומי נמוך ].
חגית קמין

ביוגרפיה

קמין גדלה ביהוד. היא בעלת תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני בפסיכולוגיה, התמחות בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, השלימה קורס דירקטורים באוניברסיטת תל אביב.
משנת 1999 כיהנה קמין כמנהלת השיווק של חברת פז והובילה את הקמת רשת חנויות הנוחות "Yellow". בין השנים 2004 ל-2006 כיהנה כסמנכל"ית רשת המזון בורגראנץ' והייתה אחראית לתכנון וניהול האסטרטגיה השיווקית, איתור ערוצי צמיחה חדשים והכנת החברה למהפכת הבריאות, ופיתוח ארוחת ה"מיני ראנץ'" המבורגרים קטנים בטעמים. מ-2006 ועד ל-2014 חזרה קמין לחברת פז, וכיהנה כמנהלת אגף האסטרטגיה והשיווק של חברת פז, והובילה את השינוי האסטרטגי של חברת פז, מחברה סיטונאית לחברה קמעונאית הממוקדת בלקוח הסופי.
בשנת 2014 נכנסה קמין לתפקיד מנכ"לית תחנת הרדיו אקו 99 FM במקום מישל קרמרמן. מאז כניסתה לתפקיד, עלתה התחנה מהמקום השלישי למקום הראשון בשיעור ההאזנה לתחנות אזוריות (ע"פ סקרי ה-TGI) וביססה את מעמדה כתחנת הרדיו האזורית המואזנת בישראל. כחלק ממהלך אסטרטגי שנועד להתמודד עם השינויים באופני הצריכה של מוזיקה ורדיו בפרט בישראל, הובילה קמין את השקת שירות הסטרימינג "eco99music" המבוסס על התאמת מוזיקה לפי מצבי צריכה ומצבי רוח.

פרסים

בשנת 2004, זכייה במדליית הזהב בתחרות ה-AME בניו יורק.
נבחרה לאשת השיווק לשנת 2007.
בשנת 2008 זכתה בפרס "Effie platinum" עבור הפעילות המתמשכת ברשת "Yellow".
זכייה בפרס איש השיווק של חודש יוני בשנת 2016 של איגוד השיווק הישראלי.
Shout Out to My Ex

וידאו קליפ

הקליפ צולם במדבר טברנאס, אלמריה, ספרד והועלה לערוץ Vevo של ליטל מיקס ב-21 באוקטובר 2016. בקליפ ניתן לראות את הלהקה נוסעת במכונית בכביש מהיר כשברקע ישנם מלא עצים בצבע לבנדר. הקליפ צבר כמעט כ-300 מיליון צפיות ביוטיוב.

הופעות וקידום

הלהקה הופיעה לראשונה עם השיר ב-16 באוקטובר בתוכנית "X Factor". הן הופיעו עם השיר גם בתוכנית "בוקר טוב אמריקה".