google/wiki40b huggingface dataset:
מאובן מעבר

מאובני מעבר הם שרידיהן המאובנים של צורות חיים המדגימות מעבר אבולוציוני. ניתן לזהותם באמצעות השמירה על תכונות פרימיטיביות (פלזיומורפיות) מסוימות בהשוואה לקרוביהם, כפי שהם מוגדרים באמצעות הקלדיסטיקה. "החוליה החסרה" הוא המונח הפופולרי לצורות מעבר. דוגמאות רבות מספור למאובנים כאלה קיימות, כולל אלה של פרימטים ושל הומינואידים קדומים המהווים שלבי מעבר באבולוציה של האדם.

מאובני מעבר בין זוחלים ליונקים

מתוך ייחודה וגודלה של מחלקת היונקים ניתן לצפות שהייתה לה אבולוציה ארוכה ונפרדת. ואכן תודות לממצאי המאובנים מוכרת כיום האבולוציה של היונקים במשך יותר מ-300 מיליון שנה, כמעט ללא פערים גדולים מרמת המשפחה. ראשית היונקים בזוחלים סינאפסידיים מסוף עידן הפלאוזואיקון, בתור הקרבון ובתור הפרם. המונח סינאפסידיים מתייחס למספרם ולמיקומם של "פתחי צדע", פתחים בגולגולת מאחורי ארובת העין המאפשרים את הגדלת שרירי הלעיסה. גולגולות סינאפסידיות הן בעלות פתח צדע יחיד מכל צד, בניגוד לגולגולות דיאפסידיות שהן בעלות שני פתחי צדע מכל צד, שגם מיקומם יחסית לעצמות הגולגלת שונה. התצורה הסינאפסידית איפיינה את כל הזוחלים הנכחדים בשושלת המובילה ליונקים, וכיום שרדה ביונקים בלבד.

זוחלים פליקוזאורים

מן הפליקוזאורים נמצאו מספר גדול של מינים שונים, מהם הטורפים הגדולים ביותר בתקופתם, באורך של שלושה מטרים ויותר.

זוחלים תראפסידים

התרפסידים השתלשלו ככל הנראה מן הפליקוזאורים, אף ששתי הקבוצות התקיימו צד בצד למשך חלק מתקופת הפרם.

זוחלים צינודונטים

הצינודונטים קבוצה גדולה של זוחלים מתור הטריאס הוגדרו לראשונה על ידי הפלאונטולוג המפורסם מן המאה ה-19 ריצ'רד אוון ופירושו המילולי של השם הוא "שיני כלב", המעיד על התצורה ה"יונקית" של שיניהם. הקבוצה כוללת מינים רבים מכל היבשות, הקדומים שבהם כבר בסוף הפלאוזואיקון לפני ההכחדה הגדולה. הגדולים שבהם הגיעו לגודל של דוב. הענף המתקדם ביותר של הצינודונטים היה ה- Eucynodontia ("צינודונטים אמיתיים") וממנו השתלשלו ככל הנראה היונקים.

זוחלים דמויי יונקים

תור היורה באמצע המזוזואיקון כבר עשיר למדי במאובנים של "זוחלים דמויי יונקים" (mammal-like reptiles), "בעלי צורת יונק" (Mammaliformes), "קדם-יונקים" (Protomammals) ו"יונקים פרימיטיבים". שמות המונחים מעידים על הבדלים הדרגתיים ביותר, עד כי הפלאונטולוגים חלוקים לעיתים קרובות בשאלה אילו מן המינים כבר זכאים להיות מסווגים כיונקים ואילו עדיין כזוחלים. רבים מהם מפגינים תכונות שלד האופייניות ליונקים כמו קופסת מוח מוגדלת, חיך משני, הצטמצמות חלק מן העצמות בלסת התחתונה, התמחויות של השיניים ופולי עורף זוגיים.

יונקים ראשונים ביורה ובקרטיקון

הצטברות ממצאי מאובנים מן השנים האחרונות מראה שהמגוון של יונקי היורה והקרטיקון היה גדול בהרבה ממה שחשבו קודם לכן, והם אכלסו גומחות אקולוגיות רבות ושונות כמו דמויי מכרסמים, טורפי דגים הדומים ללוטרה ולברווזן של ימינו ויצורים מטפסים ואף דואים בדומה לסנאים מעופפים מודרניים. מאמר מ-2007 מונה 310 סוגים ידועים של יונקים מן היורה והקרטיקון, מתוכם 18 שמהם נמצאו שלדים מושלמים, וסביר שהמספר האמיתי של סוגים היה גדול בהרבה.
רנו קרוול

היסטוריה

לראשונה הוצגה הקרוול בתערוכת הרכב בפריז, בשנת 1958 עם מנוע דופין. שנה לאחר מכן הוצגה בקנדה ובארצות-הברית עם מנוע משופר.
הרנו קרוול כונתה עד שנת 1962 "רנו פלורידה" למעט בקנדה ובארצות-הברית שם שווקה כרנו קרוול. נמכרו 36,156 יחידות.
ב-1968, השנה האחרונה לייצור הקרוול, נמכרו 1,438 יחידות והייצור הופסק. 
דגמי הקופה רנו 15 ורנו 17 החליפו בשנת 1971 את הרנו קרוול.
פנטוגרף רכבות

פנטוגרף הוא מכשיר המעביר זרם חשמלי מקווי חשמל עיליים להנעת רכבות הפועלות על חשמל, רכבות קלות וחשמליות. שמו של הפנטוגרף נובע מהדמיון שיש בינו לבין מכשירי פנטוגרף המשמשים להעתקת דפוס ושרטוטים.

המצאה

הפנטוגרף הומצא בשנת 1879 על ידי חברת סימנס והלסקה בגרמניה. ב-1895 הומצא פנטוגרף שטוח ושימש את קו הרכבת בולטימור-אוהיו. הצורה המוכרת יותר של הפנטוגרף, המכונה פנטוגרף יהלום הוצגה לראשונה ב-26 באוקטובר 1903 בקו הרכבת היוממי בין סן פרנסיסקו לאיסט-ביי, בקליפורניה. צילומי פנטוגרף זה מופיעים בתמונות מיום השירות הראשון של רכבת זו. בתחילת המאה ה-21 הייתה צורת היהלום של הפנטוגרף עדיין בשימוש בקווי רכבת פעילים, אף שהיא הולכת ונעלמת לטובת עיצובים חדשים יותר.
הפנטוגרף היווה שיפור מהותי למעבירי הכוח הרגילים ששימשו את הרכבות החשמליות עד להמצאתו, מכיוון שהוא איפשר לרכבות לנסוע במהירות גבוהה יותר מבלי שהמגע בין הרכבת לקווי החשמל המזינים אותה יתנתק.

עיצוב ה-Z

הפנטוגרף המודרני הוצג ב-1955 ונקרא חצי-פנטוגרף או פנטוגרף 'Z', על-שם האות האנגלית המדמה את צורתו. הוא פותח להתמודד עם המהירויות הגבוהות שהרכבות נדרשות לנסוע בהן ועל-מנת להקטין את השטח שפנטוגרפי היהלום תפסו על גגות הרכבת. פנטוגרפי 'Z' נפוצים בכל סוגי הרכבות בימינו, החל מרכבות מהירות ביותר וכלה ברכבות קלות הנעות בתוך הערים (כמו הרכבת הקלה בירושלים). העיצוב הנוכחי מאפשר לספק כוח לרכבת בשני כיווני הנסיעה ביעילות דומה.

דרך פעולה

קווי הרכבת החשמליים המודרניים משתמשים בקווי מתח עיליים שמהם נמתחים חוטים המקשרים בין קו המתח לרכבת. הפנטוגרף מתנהג כקפיץ ולוחץ על קווי המתח העיליים על-מנת לספק כוח לרכבת. מסילות הרכבת עצמן משמשות כהארקה. הפנטוגרף מחליק עם תנועת הרכבת על-גבי קווי המתח ועלול ליצור גלים עומדים בקווי החשמל, אשר מורידים את המתח ומפחיתים את יעילות העברת החשמל. הדבר מונע ממערכות מסוימות להשתמש בפנטוגרפים סמוכים מדי זה לזה.
הפנטוגרף הוא היורש של עמודי-הכוח, אשר היו פופולריים במערכות הסעה קדומות יותר. עדיין נעשה שימוש בעמודי-כוח באוטובוסים חשמליים, שאינם מאפשרים שימוש בפנטוגרף עקב הצורך בגמישות יתרה ובמעגל חשמלי אחר. גם רכבות חשמליות שמסלולן כולל סיבובים חדים רבים מחייבות שימוש בעמודי-כוח, כמו הרכבת הקלה בטורונטו, אשר בקנדה.
למרות שהפנטוגרף הוא רגיש ויקר יותר מספקי כוח תחתיים (בדמות מסילה שלישית בין פסי הרכבת), הוא זה השולט בנוף התחבורה הציבורית החשמלית, מכיוון שהוא מאפשר שימוש במתח גבוה יותר. 
על-מנת שהפנטוגרף לא יתכווץ בפתאומיות ויתנתק ממקור המתח נעשה שימוש באוויר דחוס הלקוח ממערכת הבלמים של הרכבות. אוויר דחוס זה דוחף את הפנטוגרף כנגד קווי המתח או מוריד אותו כאשר יש צורך בכך. כמו כן, על-מנת למנוע מהפנטוגרף להתנתק מקו המתח כאשר מערכת הבלמים אינה מספקת לו אוויר דחוס כנדרש, הוא מחובר בעזרת תפסים לקו המתח ונאחז בו.
עכבה אופיינית

עכבה אופיינית היא עכבה חשמלית המאפיינת גל במערכת מפולגת כמו קו תמסורת או תווך אופטי. היא נקבעת על ידי התכונות החשמליות של החומר, הממדים הגאומטריים של קו התמסורת (מלבד אורך הקו) ולעיתים גם תלויה בתדירות. מקצה קו תמסורת או ממשטח המפריד בין שני חומרים יכולה להיות החזרה, ומשרעת הגל המוחזר תלויה בעכבות האופייניות של המערכת. העכבה המאפיינת את הריק ואת החומר נקראת עכבה אינטרינזית וניתן להגדיר עכבה כזו לתופעות נוספות כמו גלי קול.
חיים זיידמן

חיים זיידמן (כ"ה בכסלו תרמ"ה, 13 בדצמבר 1884 - כ"ד בתמוז תשכ"ז 1967) היה בנקאי, מראשוני בנק לאומי לישראל (בנק אפ"ק) מנהל בנק אנגלו-פלשתינה בצפת, מפעילי הסתדרות הציונים הכלליים בישראל, מראשוני תל אביב וממייסדי שכונת נחלת בנימין ("חברה חדשה"), חבר מועצת עיריית תל אביב.

קורות חיים

זיידמן נולד בעיירה אוז'יראן שבגליציה, אביו, יחיאל מיכל, היה בן משפחה מסועפת וידועה ברוב ערי גליציה המזרחית, מצאצאי ר' לוי יצחק מברדיצ'ב וממשפחת קלמן שולמן בווילנה. היו בה רבנים, סוחרים בעלי תעשייה ובעלי אחוזות, והיו בין הראשונים שקיבלו רישיון לרכוש אחוזת קרקע בגליציה]. 
למד ב"חדר" וב-1903 ב"ישיבת אוז'יראן", וסיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר הגבוה
למסחר בצ'רנוביץ'. היה חבר באגודה הציונית "דגל ציון / דגל יהודה" בפודבילוצ'יסק, 
בחודש מאי 1908 בהיותו בן 23, סמוך לגמר לימודיו בצ'רנוביץ, עלה לארץ ישראל והתיישב ביפו.
נשא לאישה את מלכה בת שמואל קיסילוב (אחות קצין מחוז ת"א יעקב קיסילוב – אברזי).
נולדו להם 3 ילדים: ד"ר מרדכי זיידמן – רופא עור, עמנואל זיידמן – אגרונום, ואביבה סגל – ששימשה שנים רבות במזכירות התאחדות התעשיינים בישראל.
זיידמן נפטר ברמת גן בכ"ד בתמוז תשכ"ז (1967).

יפו – בנק אפ"ק

עם עלייתו לארץ עבר לפתח תקווה, במחשבה תחילה להיות פועל חקלאי. אך לאחר שלשה ימי עבודה קיבל "חררה", חלה בקדחת והוכרח לשוב ליפו והתגורר במלון בלה ויסטה של שלמה פיינגולד.
בסוף מאי 1908 נתקבל כמזכיר בגימנסיה הרצליה ואחרי כמה חודשים קיבל משרת מזכיר בבנק אנגלו פלשתינה ביפו תחת מנהלו זלמן דוד לבונטין. במשרה זו כיהן עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, - ועד הגירוש מיפו. עסק רבות במימון אשראי לראשית התעשייה בארץ ובראשה מפעל המתכת של ליאון שטיין. עזר במימון רכישת המגרש עבור "הגימנסיה הרצליה" על ידי עמותת אחוזת בית.

צפת

ביום ה' ניסן תרע"ז 19 באפריל 1917 גורש מיפו - תל אביב על ידי הטורקים וקבע את מושבו בצפת. בימי הגירוש נתמנה מטעם בנק אנגלו-פלשתינה כמורשה חתימה בצפת ובחיפה. וכשנכנסו האנגלים לארץ ב-1918, חזר לעבודתו באפ"ק יפו. ב-1929, בימי מאורעות תרפ"ט, חזר לצפת כמנהל סניף הבנק עד ל-1934 ואחר כך עבר לפתח תקווה כמנהל הסניף. עזר "לייהד" את בית הקולג' הסקוטי – לימים בית בוסל. פעל ממושבו בצפת לשחרורם וקליטתם של העולים הבלתי-לגליים שהגיעו לארץ מצפון.

אחוזת בית – תל אביב

בשנת 1912 בנה את ביתו בתל אביב ברח. נחלת בנימין 29 פינת גרוזנברג. היה מראשוני הבונים בתל אביב ובין המייסדים של נחלת בנימין, שהייתה ביסודה כעין שכונה נבדלת בשם "חברה חדשה" (אלנבי).
באוקטובר 1920 נבחר לחבר בוועד קהילת יהודי יפו ותל אביב.

פתח תקווה

ב-1934 נתמנה למנהל סניף בנק אפ"ק ברחוב רוטשילד בפ"ת תפקיד אותו מילא עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1950. ב-1936 בתקופת מאורעות המרד הערבי הגדול, הבנק בראשותו העמיד אשראי לחקלאי פתח-תקוה והציל את היבולים ואת אגודת ביטוח חקלאי פתח תקווה מפשיטת רגל.
יצחק מנחם מנדל דנציגר

עד לשואה

נולד באלכסנדר בתר"ם לרבי שמואל צבי דנציגר, האדמו"ר השלישי של חסידות אלכסנדר ומחבר "תפארת שמואל", ולשרה-רבקה לבית גורמן. סבו מצד אביו היה רבי יחיאל דנציגר, מייסד החסידות.
למד אצל דודו, רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר, הרבי מאלכסנדר השני, מחבר "ישמח ישראל", ולאחר פטירתו למד מאביו. הוכתר לאדמו"ר בתרפ"ד לאחר פטירת אביו. הדגיש את הענווה, אהבת ישראל וקירוב רחוקים. וכן הקפיד בייחוד על נתינת צדקה בכל יום ותפילה בציבור ודרש בקביעות דברים אלו מחסידיו.
הקים את ישיבת "בית ישראל" באלכסנדר וישיבה בלודז', כשחסידיו הקימו רשת של ישיבות אלכסנדר ברחבי פולין. בימים נוראים היו באים אליו אלפי חסידים, ומאות מדי שבת.
הוא חי בצמצום ורוב היום עסק בלימוד תורה בנגלה ובנסתר.
היה מלכתחילה מנותק מהפוליטיקה ולא הצטרף לתנועת אגודת ישראל שפעלה באופן פוליטי, אך ב־1937 חבר לאגודת ישראל, התקרב לרבי מגור שהיה מנהיגה של התנועה ועודד את פעולותיה, בעיקר בתחום החינוך.

בימי השואה

באלול תרצ"ט (1939), עוד  לפני שפרצה המלחמה, רמז כי סבל היהודים יהיה גדול בהרבה מאשר בפרעות ת"ח ות"ט. ביום הראשון של אמירת הסליחות באותה שנה (למנהג האשכנזים) בכ"ו באלול (10 בספטמבר 1939) נכנסו הנאצים לאלכסנדר והציתו את בית הכנסת. וכן החרימו את בית המדרש של הרבי ואת דירתו ודירות צאצאיו. 
בטבת ת"ש (ינואר 1940) הרסו את בית המדרש, את ישיבתו של הרבי, דירתו ושרפו את ספרייתו וכתביו. בראשית ינואר הופיע גיליון מיוחד של הדר שטירמר, עתון התעמולה של הנאצים, שהוקדש לרבי מאלכסנדר שהופיעו בו תמונתו, תמונת בית המדרש, המקווה והדירה, בצירוף סיפורים שקריים.
זמן קצר הסתתר האדמו"ר מאלכסנדר בלודז', אך נאלץ לעזוב ועבר לגטו ורשה. במהלך נדודיו השיגו בעבורו אישור עלייה לארץ, אך הוא לא רצה לעזוב את חסידיו. בגטו עבד בשם בדוי בבית חרושת לנעליים של שולץ בהנהלתו של אברהם הנדל, כמו אדמו"רים אחרים. בגטו המשיך לחזק את חסידיו, וגם שלח מכתבי חיזוק לחסידים ומקורבים בגטאות אחרים ועודדם ללמוד ולהתפלל. היה בגטו ורשה כשנתיים שבהם השתתף בחברה להלוויית המת כדי למנוע ביזיון לגופות המתים, דבר שהיה מצוי מאוד בתנאי הגטו.
באלול תש"ב (1942) נתגלתה זהותו האמיתית, והגרמנים העלו אותו לאחת מהרכבות לטרבלינקה שבה נספה.

כתביו

תורותיו של האדמו"ר רבי יצחק מנחם. ספרייתו של הרבי בפולין שבה היו כרכים רבים גדושים בשיחותיו, רשומים בכתב יד, אבדה בשואה. לאחר השואה, ליקט האדמו"ר רבי יהודה משה מפי החסידים את דברי התורה ששמעו מרבי יצחק מנחם, והוציא לאור את הספר עקידת יצחק.
פרס ריקרדו זאמורה

פרס הזאמורה מוענק בלה ליגה לשוער בעל יחס הספיגה הנמוך ביותר  במשך העונה (מספר השערים שספג מחולק במספר המשחקים בהם נטל חלק). פרס זאמורה נוסף מוענק באותו אופן גם לשוער המצטיין בליגה הספרדית השנייה.
הפרס נקרא על שמו של ריקרדו זאמורה, שוערה המפורסם של נבחרת ספרד בשנות ה-20 וה-30 ששיחק בין היתר במועדונים: אספניול, ברצלונה וריאל מדריד.
מרדוק (להקה)

היסטוריה

הלהקה נוסדה בשנת 1990 על ידי הגיטריסט Morgan Steinmeyer Håkansson. שנה לאחר מכן שיחררה הלהקה דמו בן 3 שירים, הרווי בליריקה אפלה, בשם 'Fuck Me Jesus'. ב-1992 שיחררה מרדוק את אלבומה המלא הראשון, 'Dark Endless', ומשם המשיכה לסיבוב הופעות בשוודיה. בשנת 1994 יצאה מרדוק לסיבוב הופעות בכל רחבי אירופה, וב-1995 ביקרה בפעם הראשונה במקסיקו סיטי. הלהקה המשיכה לשחרר אלבומים נוספים ולהופיע באירופה, ובשנת 2000 הקימה חברת תקליטים עצמאית בשם 'Blooddawn Productions'. בשנת 2004 הוציאה הלהקה את אלבומה התשיעי Plague Angel'. שהצליח מאוד באירופה ובארצות הברית. כדי לחגוג את השנה החמישה עשר להקמתה, הוציאה מרדוק אלבום בשם 'Warschau' שכלל 17 שירים בהופעה חיה. ההופעה התקיימה בוורשה, פולין, ב 17 בספטמבר 2005.
חותם הקיסר

היסטוריה

חותם הקיסר הופיע לראשונה בתקופת נארה. אף על פי שבמקור הכינו אותו מנחושת, ב-1868, לאחר רסטורציית מייג'י הוא יוצר מאבן, ולאחר מכן מזהב טהור. החותם הנוכחי עשוי זהב טהור, ממדיו הם תשעה סנטימטרים רבועים ומשקלו 4.5 קילוגרם. יוצר החותם הוא אָבֶּאִי רֶקידוֹ (安部井 櫟堂), שעליו הוטל גם עיצוב חותם המדינה ב-1874. בעת השימוש בחותם משתמשים בדיו צינובר, המיוצר במיוחד בלשכת ההדפסה היפנית.
רפרודוקציה (זיוף) של חותם המדינה או חותם הקיסר באופן בלתי מורשה היא עבירה חמורה, שהעונש עליה הוא לפחות שנתיים של עבודת פרך, על פי סעיף 164 בחוק מספר 1 של החוק הפלילי.
דלאי לאמה

היסטוריה

בטיבט היו מספר מסדרי נזירות שונים. לכל מסדר הייתה מסורת נפרדת, ביאורים שונים לבודהיזם ודרך הוראה שונה.
המסדר הגדול ביותר הוא ה"גלוגפה" ("נוהג מוסרי") המוכר כ"מסדר הכובעים הצהובים". מסדר זה נוסד במאה ה-14 על ידי ג'ה צונג חא פה, בראש המסדר עמד הלאמה של להסה.
הלאמה השלישי סונאם גיאטסו הגיע ב-1578, במסגרת הפצת הבודהיזם, למונגוליה ושם קיבל את התואר "דלאי לאמה" מידי המנהיג המונגולי אלטאן חאן.
בעקבות מאבק כוחות בין המסדר לבין מלך טיבט נמלט הדלאי לאמה הרביעי מטיבט ומת בגלות ב-1616. בשנת 1642, בסיוע כוחות מונגוליים שקיבלו על עצמם את הבודהיזם בגירסת מסדר הגולגפה, נקבע הדלאי לאמה החמישי כמנהיגה הרוחני של טיבט ושליטה הפוליטי. הוא בנה את ארמון פוטאלה בלהסה, ארמון שהפך למקום משכנם של הדלאי לאמה עד ל-1959, ולאחד מסמליה הבולטים של טיבט.
ב-1682 עם בחירת הדלאי לאמה השישי, טסאנג-יאנג גיאטסו, הוחלט כי תפקיד המנהיג הרוחני והמנהיג הפוליטי יישארו בידי אדם אחד - הוא הדלאי לאמה.
ב-17 בנובמבר 1950, בגיל חמש עשרה בלבד, הוכתר טנזין גיאטסו על ידי ממשלת טיבט לראש המדינה ולמנהיגה הרוחני הרשמי, הדלאי לאמה ה-14, במקום קודמו טובטן גיאטסו (Thubten Gyatso), שנפטר בשנת 1933. בחודש אוקטובר 1950, בעקבות המינוי שסין התנגדה לו מאוד, כבשו כוחות הצבא הסיני את טיבט. לאחר ניסיון התנקשות כושל של סין בגיאטסו וכישלון ניסיון של הטיבטים להתקומם, ברח גיאטסו לדרמסאלה שבצפון הודו ב-17 במרץ 1959, בה הוא שוהה עד היום. בדרמסלה הוקמה הממשלה הטיבטית הגולה בראשות גיאטסו, המנהלת את המאבק לשחרור טיבט ולהשגת עצמאות או לכל הפחות, אוטונומיה. ממשלת סין מחרימה את הדלאי לאמה ה-14 ומסרבת לחלוטין לשאת ולתת עמו, בשל היותו סמל למאבק לשחרור טיבט. החזקה של כתבים, תמונות או סרטים הקשורים לדלאי לאמה נחשבת בסין לעבירה פלילית חמורה שעונש כבד בצדה. גיאטסו קיבל את פרס נובל לשלום בשנת 1989 על הנהגת אופוזיציה לא אלימה (סאטיאגרהא) נגד השלטון הסיני בטיבט.
בשנת 1995 הכריז גיאטסו על גנדן צ'ואקי ניאמה, בן ה-6 אשר התגורר בטיבט, כגלגול ה-11 של הפאנצ'ן לאמה (התואר השני בחשיבותו בבודהיזם הטיבטי). בעקבות חוסר שביעות רצון של השלטון הסיני מהבחירה, נאסרו ניאמה ובני משפחתו, ומאז לא נודע מה עלה בגורלם. כתחליף, בחרו הסינים את גיאנסיאן נורבו (Gyaincain Norbu) כפאנצ'ן לאמה מטעמם, אף שמרבית הטיבטים אינם מכירים בבחירה זו.
אייזיאה מוסטפא

ביוגרפיה

אייזיאה מוסטפא נולד בעיר פורטלנד, אורגון, הצעיר מבין שבעה ילדים לשהידה מוסטפא-דייוויס ולג'ון וואלי מוסטפא, אשר החזיקו וניהלו שירות לימוזינות בשנות השמונים המוקדמות. מוסטפא למד היסטוריה באריזונה. בשנת 2000 החזיק במסעדה אשר נקראה "Jo Jo's Barbecue" שנסגרה מאז.
מוסטפא הוא חובב קומיקס דגול, חיבתו וידיעתו הגדולה בקומיקס עזרה לו לזכות בשעשועון טלוויזיוני בארצות הברית בסכום של 47,000$ מה שעזר לו להגשים את חלומו להפוך לשחקן טלוויזיה. מוסטפא אפילו כינה את ביתו על שמה של הדמות הידועה מסדרת הקומיקס באטמן, הארלי קווין. 
מוסטפא הוא מוסלמי.

קריירת פוטבול

בתיכון שיחק מוסטפא כדורסל והתחרה בתחרויות ריצה, הוא לא שיחק פוטבול בתיכון, אך נבחן לנבחרת הפוטבול בקולג' בניסיון להשיג מלגת ספורט, הוא התקבל לנבחרת והתקדם בה. לאחר שעבר לאוניברסיטה, התקבל גם שם לנבחרת הפוטבול, אך שם, לאור עימות עם מאמנו, הוא לא שותף במשחק במשך כל שנתו הראשונה ונותר לשבת על הספסל. בשנת 1997 שיחק גם במשחק ה-"rose bowl" האמריקאי. אף שמוסטפא ציפה להתחיל בקריירת משחק טלוויזיונית אחרי סיום הלימודים, מצא אותו סוכן ספורט והציע לו לנסות להתקבל לליגת הפוטבול האמריקאית. קבוצת הפוטבול טנסי טייטאנס החתימה את מוסטפא לקבוצת האימונים שלה, אחר כך שלחה אותו לקבוצה ברצלונה דראגונס ב-1998. אחרי עונה בקבוצות האימון של האוקלנד ריידרס והקליבלנד בראונס, הוא הלך למחנה האימונים של הסיאטל סיהוקס בשנת 2000.

קריירת משחק

אחרי שסיים את מחנה האימונים פתח מוסטפא בקריירת משחק, כשחקן בסדרות טלוויזיה קטנות, הוא התפרסם באופן פתאומי בפברואר 2010 אחרי שהפך לשחקן הראשי בסדרת הפרסומות של חברת אולד ספייס: "הגבר שהגבר שלך יכול להריח כמוהו" שכללה בעיקר את המונולוגים שלו. אחר כך, פתח מוסטפא בשלושה ימים שבהם הוא צילם סרטונים הומוריסטים ואישיים שלו ביוטיוב כדמות מהפרסומת של אולד ספייס, עונה לסלבריטאים ששאלו אותו שאלות ברשתות חברתיות. 
מוסטפא חתם על חוזה עם NBC והופיע בסרט "איך להיפטר מהבוס". הנחה את הערב המיוחד של TBS שבו בחרו את הפרסומות המצחיקות לשנת 2010 ולשנת 2011.
בשנת 2012 שיחק בסרט הקומדיה "קרועים על כל הראש" לצידן של ג'ניפר הדסון וקייט אפטון. 
בשנת 2013 שיחק מוסטפא בפרסומת לבירה הישראלית "מכבי", ושיחק בסרט המתח האמריקאי "קראש" בכיכובו של לוקאס טיל.
בתחילת שנת 2016 התחיל לשחק בסדרת הפנטזיה ציידי הצללים את תפקידו של לוק גראווי איש הזאב. ב-2019 שיחק בסרט האימה "זה: חלק 2".
בני לאונרד

ביוגרפיה

בני לאונרד נולד וגדל באזור הגטו היהודי של לואר איסט סייד במנהטן ניו יורק. את הקריירה המקצוענית שלו כמתאגרף התחיל בגיל 15.
לאונרד התפרסם בשל מהירותו הרבה וטכניקת האיגרוף המצוינת שלו. במהלך הקריירה המקצוענית שלו השיג 183 ניצחונות כאשר 70 מתוכם בנוק אאוט, הפסיד 24 פעמים וסיים בשוויון ב-8 קרבות.
לאחר פרישתו מאיגרוף מקצועני שימש כבעלים לכאורה (איש קש) של קבוצת בייסבול אשר נרכשה על ידי קבוצה יריבה ולאחר מכן נמכרה ופורקה.
בשנים לאחר מכן שימש לאונרד כשופט זירה בקרבות איגרוף. ב-18 באפריל 1947 במהלך קרב אותו ניהל כשופט, לקה בהתקף לב חמור ומת מייד בעודו בתוך הזירה בגיל 51.
בני לאונרד הונצח בהיכל התהילה של האגרוף, בהיכל התהילה של הספורטאים היהודים אמריקנים וביד לאיש הספורט היהודי בישראל.

קריירת אגרוף

הקרב הראשון שלו כמקצוען התקיים בשנת 1911 ובו הפסיד בשלושה סיבובים, אולם ב-18 הקרבות הבאים השיג 12 ניצחונות. בשנת 1915 הפסיד בקרב על אליפות העולם במשקל נוצה לאלוף המכהן ג'וני קילביין.
לאחר סדרה של 15 ניצחונות רצופים התמודד בשנת 1916 מול אלוף העולם פרדי וולש בקרב שלא הוכרע על אליפות העולם במשקל קל, ובקרב חוזר ביניהם שנערך 4 חודשים מאוחר יותר, הפסיד.
בשנת 1917 ולאחר סדרה של 17 ניצחונות נוספים, נפגש לאונרד בפעם השלישית מול וולש בקרב על אליפות העולם במשקל קל. הפעם, ובגיל 21 ניצח לאונרד בנוק אאוט והוכתר כאלוף העולם. במשך 8 השנים הבאות הגן לאונרד על תוארו ב-7 קרבות נוספים שבכולם ניצח.
בשנת 1922 התמודד לאונרד בקרב מול אלוף העולם במשקל קל-בינוני וניצח אך נפסל מכיוון שהכה את האלוף לאחר שהפיל אותו לקרשים.
בשנת 1925 הודיע לאונרד על פרישה מאיגרוף מקצועני בעודו מחזיק בתואר אלוף העולם, לטענתו פרישתו באה לבקשת אימו.
בשנת 1931 ולאחר שהפסיד את הונו במפולת הבורסה של 1929 חזר ליאונרד לזירה וניצח ב-23 קרבות. בשנת 1932 התמודד בקרב על התואר מול אלוף העולם ג'ימי מקלרנין והפסיד.
פרסי המוזיקה של MTV אירופה

היסטוריה

ה-"EMA" נוצר על-מנת לתת לצופי MTV שבאירופה אפשרות להצביע ולבחור באמנים האהובים עליהם, בדומה לטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV שמשודר כל שנה בארצות הברית, החל מ-1984. 
הטקס הראשון, שהתקיים בברלין שבגרמניה ב-1994, נחל הצלחה. הופיעו בו ג'ורג' מייקל, להקת אירוסמית' והדוגמנית נעמי קמפבל. מאז כל שנה הוא נערך במדינה אחרת. עד כה, גרמניה אירחה את הטקס ארבע פעמים, יותר מכל מדינה אחרת. נכון לשנת 2016, ליידי גאגא וג'סטין ביבר הם הזמרת והזמר עם הכי הרבה זכיות בכול הזמנים, גאגא עם כ-10 פרסים וביבר עם 20 סך הכול.
קרלוס גרייסי

ג'ודו וג'ו ג'יטסו ברזילאי

קרלוס למד ג'ודו אצל מיטסויו מאדה, מהגר יפני שהיה בעל דרגת דאן 4. לאחר שעבר עם משפחתו לריו דה ז'ניירו החל קרלוס ללמד את אחיו הצעירים אוזוולדו, גסטאו ג'וניור, ג'ורג' והליו. ב-1925 פתחו האחים את האקדמיה הראשונה שלהם בברזיל, ובכך למעשה יסדו את הג'ו ג'יטסו הברזילאי.

ביוגרפיה

לקרלוס היו 21 ילדים, מתוכם הגיעו 13 לדרגת חגורה שחורה בג'ו ג'יטסו ברזילאי.
דייוויד שולקין

ביוגרפיה

שולקין נולד בבסיס צבא ארצות הברית בסמוך לשיקגו שבו שירת אביו והוא בן למשפחה יהודית. אביו מארק הוא פסיכיאטר ואמו סאני פסיכותרפיסטית.
ב-1980 סיים תואר ראשון בהמפשיר קולג' שבמסצ'וסטס, ב-1986 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת דרקסל שבפילדלפיה. עשה סטאז' ברפואה פנימית בבית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת ייל וב-1989 סיים התמחות ברפואה פנימית בבית החולים הפרסביטריאני בפיטסבורג ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פיטסבורג. לאחר מכן השתתף במשך שנתיים בתוכנית ההכשרה הרפואית מטעם קרן רוברט וודס ג'ונסון באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנים 1990–1999 עבד כרופא בבית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת פנסילבניה. בשנים 1999–2003 כיהן כמנכ"ל חברת DoctorQuality אותה הקים, העוסקת בפיתוח תוכנות בתחום שירותי המידע הרפואי ובקרת איכות ברפואה. כיהן כרופא הראשי, פרופסור לרפואה וסגן הדקאן בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת דרקסל. ב-2004 מונה לרופא הראשי בבית החולים האוניברסיטאי ופרופסור לרפואה באוניברסיטת טמפל, משנת 2006 מכהן כפרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק. בשנים 2005–2009 כיהן כנשיא ומנכ"ל המרכז הרפואי בית ישראל, תחת ניהולו עבר המרכז הרפואי הליך הבראה ומגרעון גבוה עבר לעודף תזרימי. בשנים 2010–2015 כיהן כנשיא המרכז הרפואי מוריסטאון וכסגן נשיא מערכת הבריאות אטלנטיק (AHS) שבניו ג'רזי, בתקופתו נבחר המרכז הרפואי לבית החולים הבטוח ביותר בניו ג'רזי ונבחר על ידי מגזין Fortune לאחד ממקומות העבודה הטובים בארצות הברית.
ביולי 2015 מונה שולקין על ידי הנשיא ברק אובמה לסגן לענייני בריאות למזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים. במהלך כהונתו בוצעה רפורמה מקיפה במשרד ומספר החיילים המשוחררים הממתינים לטיפול רפואי מעל חודש ימים קטן מ-57,000 ל-600.
בינואר 2017 הודיע דונלד טראמפ על מינויו של שולקין למזכיר המחלקה המיועד בקבינט שלו. ב-13 בפברואר 2017 אושר מינויו למזכיר המחלקה בתמיכה של כל 100 חברי הסנאט ויום למחרת הושבע לתפקידו. שולקין, לצד ג'יימס מאטיס וג'ון קלי, נמנה עם חברי הקבינט היחידים בממשל טראמפ שאינם חברי המפלגה הרפובליקאית (אלא עצמאיים). הוא פוטר מתפקידו ב-28 במרץ 2018.
שולקין נשוי למרלי ברי, אף היא רופאה אותה הכיר בתקופת לימודיהם בבית הספר לרפואה. הם הורים לבן ובת.
יוסף מולכו

רבי יוסף מולכו (ה'תנ"ב, 1692 - ה'תקכ"ח, 1768) היה רב ודיין בעיר סלוניקי ונחשב לאחד מגדולי רבניה ודייניה של העיר סלוניקי בתקופתו; כמו כן חיבר מספר ספרים חשובים אשר נזכרו רבות בספרות ההלכתית והתורנית בדורו ובדורות שלאחריו.

תולדות חייו

רבי יוסף נולד בסלוניקי בט"ו בשבט ה'תנ"ב לגביר רבי אברהם מולכו נצר למגורשי ספרד. היה תלמידו המובהק של ראש רבני סלוניקי באותה העת, רבי יוסף דוד בעל ספר "בית דוד" (שנדפס בסלוניקי בשנת ת"צ). בגיל שמונה עשרה נישא לקרובתו שילדה לו לפחות שלשה בנים. הוא נחשב למומחה במלאכת השחיטה ושימש כרב ושוחט בקהילות רבות בטורקיה וביון. בבגרותו נתמנה לראש שוחטי סלוניקי והיה לפוסק ראשי בעניינים אלה בתקופתו. בזקנותו (שנת תק"ח) עזב את בניו ואת אחיו אשר בסלוניקי, ועלה יחד עם אביו לארץ ישראל, ישב בה בישיבת "יפאר ענוים" בירושלים, התרועע בה עם חכמיה וגידל בה דור של תלמידים. נפטר בה כבן שבעים ושמונה בשנת תקכ"ח.

אחיו

אחיו של רבי יוסף מולכו, היה רבי שלמה מולכו אשר עלה לארץ ישראל והתיישב בה, ומונה בה מטעם הקהילה בירושלים לשליחות דרבנן לארץ מוצאו.
אח אחר של רבי יוסף מולכו היה רבי יצחק מולכו מחבר הספר אורחות יושר אשר נדפס בשנת תקכ"ט. אח זה נולד לאחר רבי יוסף, ובשער הספר שלחן גבוה נזכר בפירוש שהספר "הובא לבית הדפוס והוגה על ידי אחיו הקטן ה"ה יצחק".

בניו

אחד מבניו הוא רבי יעקב מולכו. במשך הדורות נמצאו עוד רבנים בירושלים העונים לשם מולכו, וסביר להניח שהיו צאצאיו של רבי יוסף מולכו. 

מתוקף תפקידו כרב במקומות שונים וגם כמי שהיה בקי במלאכת השחיטה השתדל להוכיח במקומות שהיו פרצות לדעתו, וכך כותב החוקר אברהם יערי: 
בתורכיה, בראשית המאה השמונה עשרה השתדלו שלוחי ארץ ישראל להרים את רמת ידיעתם של השוחטים כפי שכותב ר' יוסף ב"ר אברהם מולכו רב באדריאנופולי: "ובזמן הזה נתפשט המנהג הרע הזה דאפילו סריקי ובוקי שמעולם לא ראו אור התלמוד שוחטין ובודקים לרבים בכפרים ובעיירות... וכמה צווחו ככרוכיא על זה שלוחי דרחמנא דא"י שעוברין בארצן ורואי בהם כנגע צרעת"

ספריו

ספרו המוכר והנפוץ ביותר הוא הספר "שלחן גבוה"; ספר זה מכיל פירושים והערות על ספר השולחן ערוך בחלקים אורח חיים ויורה דעה. יצירה זו נדפסה לראשונה בסלוניקי בשנת תקט"ז וכללה חמשה כרכים, ממנה הכרכים השייכים לחלק אורח חיים נדפס בשנת תקט"ז, והכרכים השייכים לחלק יורה דעה נדפסו בין השנים תקכ"ד (1764) לתקמ"ד (1784).
העתק המלל בשער הדפוס הראשון של הספר "שלחן גבוה":
ספר שלחן גבוה אורח חיים חלק ראשון והוא חבור נחמד על השלחן הטהור מלא חידושים על כל גדותיו לקוטי בתר לקוטי בפסקי דינין אליבא דההלכתא אשר אסף וקבץ החכם השלם הדיין המצויין [---] כמה"ר (=כבוד מורנו הרב רבי) יוסף נר"ו בכמו"הר אברהם מולכו זלה"ה אשר אור תורתו זורחת היום בירושלים תובב"א (=תבנה ותכונן במהרה בימנו אמן) ובסופו בא יבא קונטריס אחר שס"ו כללים על הש"ע (=השולחן ערוך). נדפס פה שאלוניקי יע"א  (=יכוננה עליון אמן) אשר תחת ממשלת המלך שולטן אוסמן ירום הודו ותנשא מלכותו אכי"ר (=אמן כן יהי רצון). הובא לבית הדפוס והוגה על ידי אחיו הקטן ה"ה יצחק בכמה"ר אברהם מולכו זלה"ה. ונדפס בדפוס השותפים ה"ה החכם המרומם רפאל יאודה קלעי ה"י והיקר ונחמד חלקת מחוקק הה"ר מרדכי נאמן יצ"ו (=ישמרהו צורו וגואלו). שנת ויצבו"ר יוסף ב"ר לפ"ק.
לספר שלחן גבוה ערך היסטורי-יהודי גדול, משום שיש בו תיעוד של מנהגים ומסורות שרווחו בתקופתו של המחבר באזור סלוניקי.