google/wiki40b huggingface dataset:
אורן נסים

קריירה

בצעירותו שיחק נסים בקבוצת הנוער של הפועל צפרירים חולון, ובעונת 1996/1997 ערך את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים. בעונה זו ירד עם הקבוצה לליגת המשנה, ובעונה העוקבת חזר לליגה הבכירה. בעונת 1998/1999 עבר להפועל חיפה, וזכה עמה באליפות המדינה בעונתו הראשונה, תחת הדרכתו של המאמן אלי גוטמן. בעונה זו כבש 11 שערים, ביניהם השער שהקנה להפועל חיפה את הזכייה באליפות, בניצחון 3–2 מול מכבי תל אביב. בשנת 2001 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו. בעונת 2001/2002 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
לאחר הירידה עבר נסים לבני יהודה תל אביב ולאחר חצי שנה עבר למועדון ספורט אשדוד. בעונת 2003/2004 עבר למכבי אחי נצרת ולאחר חצי עונה חזר למ.ס אשדוד. בעונת 2004/2005 עבר לשחק בשורות מכבי נתניה מהליגה הלאומית ובה זכה בתואר מלך השערים של הליגה. עם המועדון הצליח להעפיל לליגת העל דרך המקום השני וזכה עמו בגביע הטוטו של הלאומית.
בעונת 2005/2006 עבר נסים להפועל כפר סבא, שם עלה בעיקר כחלוץ מהספסל, ולאחר שנתיים במועדון עבר להפועל באר שבע כחלק ממסע הרכש של אלונה ברקת. בקיץ 2009 עבר ניסים להפועל רמת השרון, ושם שיחק שנתיים וחצי, הבקיע 29 שערי ליגה במדי הקבוצה והיה שותף להעפלתה לליגת העל. בחלון ההעברות של ינואר 2012 עבר להפועל רמת גן ועזר לה להעפיל לליגת העל. בעונה זו כבש 9 שערים. ב-9 ביולי 2012 חתם בשורות מכבי יבנה. בעונה זו כבש 15 שערים בכל המסגרות.
באוקטובר 2013 חזר נסים לקדנציה שנייה בהפועל כפר סבא מליגה א', וחתם בשורותיה לשלוש שנים. בעונת 2013/2014 העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית, ואף כבש את שער העלייה. בעונת 2014/2015 סייע לקבוצה להשלים שתי עליות רצופות תוך שנתיים ולחזור לליגת העל. ב-22 במאי 2015 ערך את הופעתו האחרונה בקריירה, כשעלה מהספסל בדקה ה-81 במשחק העלייה של הקבוצה מול הפועל רמת גן במסגרת המחזור האחרון של הליגה הלאומית, ולאחריו הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 38.
לאחר הפרישה החל נסים לשמש בתור מאמן חלוצים במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא.
בית ההיסטוריה

הקמת המוזיאון

המוזיאון הוקם ביזמתו של קאנצלר גרמניה לשעבר הלמוט קוהל, בעקבות החלטת ממשלה שפרסם באוקטובר 1982, סמוך לאחר כניסתו לכהונתו. ההחלטה אמנם עוררה חששות כי הקמתו תביא להתעוררות גל לאומני חדש בגרמניה, אך מנגד הועלתה הטענה כי על הגרמנים להכיר את ההיסטוריה שלהם דווקא משום מורכבותה והקושי שבה.
תכנון המוזיאון החל בשנת 1985. הבונדסטאג אישר את הקמתו ב-1989 ובאותה שנה החלו עבודות ההקמה. הקאנצלר קוהל חנך את המוזיאון ב-14 ביוני 1994.

המוזיאון

מבנה המוזיאון, בשטח של כ-22 אלף מטר רבוע, ניצב ב"מייל המוזיאונים" שבבון, שהוא חלק מרובע הממשלה לשעבר בעיר. הוא תוכנן על ידי האדריכלים אינגבורג והרטמוט רודיגר (Ingeborg and Hartmut Rüdiger) מבראונשווייג.
התצוגות במוזיאון - קבועות ומתחלפות - עושות שימוש בחפצים, תצלומים, מסמכים, סרטים והקלטות קול, ומציגות את ההיסטוריה הפוליטית של גרמניה מאז מלחמת העולם השנייה כמו גם את ההיסטוריה התרבותית וחיי היום-יום בה בעבר. אוסף המוזיאון כולל גם כ-75,000 קריקטורות פוליטיות. פועלים בו מרכז מידע וספרייה. 
המוזיאון מארגן גם סיורים באתרים ממשלתיים בבון ששימשו לפני מעבר הבירה ממנה לברלין - ארמון שאומבורג (לשכת הקאנצלר של מערב גרמניה), בית הקאנצלר ומשכן הבונדסטאג.
סטרלצוב (סרט)

תקציר עלילת הסרט

אדוארד סטרלצוב הוא כדורגלן סובייטי מוכשר, בגיל 18 הוכתר למלך השערים של הליגה בעונת 1955 ובגיל 19 זכה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת מלבורן עם הנבחרת ורבים תלו בו תקוות לקראת גביע העולם בכדורגל שהיה אמור להיערך בשוודיה. הוא קיבל הצעה לעבור לקבוצת דינמו מוסקבה שזוכה לתמיכת המשטרה ולצסק"א מוסקבה שזוכה לתמיכת הצבא, אך סירב.
זמן קצר לפני פתיחת טורניר גביע העולם, ב-26 במאי 1958 סטרלצוב נעצר יחד עם שחקני הנבחרת בוריס טטושין ומיכאל אוגונקוב באשמת אונס נערה בשם מריה לבדבה, אומנם אוגונקוב וטטושין שוחררו בהמשך ולבדבה עצמה משכה את תלונתה אבל סטרלצוב נותר במעצר בלחץ השלטונות, זאת בעקבות סירובו לעבור ל"דינמו" וצסק"א וחשש של הרשויות מפני עריקתו למערב במהלך אירועי גביע העולם.
חרף חוסר בראיות ממשיות בתיק הוא הגיע לבית המשפט ונשפט ל-12 שנות מאסר, עונש שקוצר בהמשך ל-7 שנות מאסר. ברם את גביע העולם הוא פספס ולא נטל בו חלק בשל היותו במאסר. זה היה טורניר הבכורה של נבחרתו, שהודחה בשלב רבע הגמר אחרי הפסד למארחת השוודית.
בפברואר 1963 הוחלט לשחררו, אך נאסר עליו לחזור לשחק כדורגל במשך שנתיים והוא עבד במפעל. ב-1965 חזר לטורפדו מוסקבה וסייע לה לזכות באליפות ליגת העל הסובייטית בכדורגל ושלוש שנים לאחר מכן זכה עמה גם בגביע המדינה.
יעקב לרנר

יעקב דב-בר לֶרנֶר (תרל"ט, 1879, ברז'אן – ב' בתמוז תרע"ח, 12 ביוני 1918, יקטרינוסלב) היה משורר ומתרגם עברי ומחנך יהודי פולני-רוסי יליד גליציה.
רבי יהודה נשיאה השלישי

רבי יהודה נשיאה השלישי היה נשיא בדור השישי לאמוראי ארץ ישראל. דור י"ג להלל הזקן. בזמנו היה רבי ירמיה. אביו רבן גמליאל החמישי, היה תלמידו של רבי אבהו, 
ייתכן שהיה אביו של הלל נשיאה.
מייקל אוניל

קריירת משחק

קריירת המשחק הפעיל של אוניל התמשכה על פני 20 שנה, משנת 1984 ועד שנת 2000. במהלכה, שיחק אוניל ב-13 קבוצות שונות, אשר כולן מלבד אחת, פורטלנד טימברס האמריקאית מליגת ה-MLS, ממוקמות באיים הבריטים. בין הקבוצות הבכירות בהן שיחק נמנות ניוקאסל יונייטד האנגלית, גלנטורן הצפון אירית והיברניאן הסקוטית, הידועה כקבוצה של קהילת המהגרים האירית בסקוטלנד. במהלך השנים רשם 31 הופעות רשמיות במדי הנבחרת הלאומית הצפון אירית, וכבש 4 שערים.

קריירת אימון

אולם לא הייתה זו קריירת המשחק שהביאה לאוניל הכרה בינלאומית, כי אם קריירת האימון המוצלחת שלו, אותה החל ב-2006. את קריירת האימון פתח בקבוצת ברצ'ין סיטי הסקוטית, אשר משחקת בליגה ה-3 בפירמידת הליגות הסקוטיות (ובשמה הרשמי הליגה הסקוטית השנייה). במהלך עונת 2007/08 זכה פעמיים בפרס מאמן החודש בליגה, והקבוצה הסכימה לשחררו עבור קבוצת הפאר האירית שמרוק רוברס.
בעונתו הראשונה עם הקבוצה, הוביל את 'ההופס' (כינויים של שמרוק רוברס) למקום ה-2, הישגם הטוב ביותר מאז שנת 2001, אשר הקנה לקבוצה את הזכות להשתתף במסגרת הליגה האירופית. באוגוסט 2010 הדיח עם רוברס את קבוצת בני יהודה בסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית, בדרך למפגש עם קבוצת הפאר יובנטוס. הייתה זאת ההעפלה הראשונה של הרוברס במשחק אירופי מאז שנות ה-70. בהמשך לכך, הבטיחה הקבוצה באוקטובר את זכייתה בליגה האירית לשנת 2010, הזכייה הראשונה של שמרוק רוברס בתואר האליפות מאז שנת 1994. עונת 2011 תזכר לעד כאחת העונות הגדולות בתולדות המועדון - הקבוצה הצליחה לשמור על תואר האליפות בדרך לזכייה שנייה ברציפות, והוסיפה לכך זכייה בגביע סטנטה, מפעל גביע משותף לקבוצות מצפון אירלנד ומאירלנד; אולם הישגה הגדול ביותר היה העפלה לשלב הבתים של הליגה האירופית, לאחר ניצחון חוץ בשלב הפלייאוף נגד קבוצת פרטיזן בלגרד הסרבית. מדובר בהישג היסטורי - בפעם הראשונה קבוצה אירית מצליחה להעפיל לשלב בתים של מפעל אירופי. בסיום העונה, קרי דצמבר 2011, סיים את חוזהו בקבוצה וחתם כמאמנה הלאומי של נבחרת צפון אירלנד.

מאמן צפון אירלנד

משחקו הראשון כמאמן צפון אירלנד הסתיים בהפסד 3-0 לנבחרת נורווגיה. במהלך קמפיין המוקדמות של מונדיאל 2014, הקמפיין הבינלאומי הראשון אותו פתח כמאמן הלאומי, הצליחה צפון אירלנד להמם את נבחרת רוסיה העדיפה בניצחון 1-0 ולסחוט תיקו 1-1 מנבחרת פורטוגל. למרות זאת, הקבוצה סיימה במקום הלפני אחרון בבית, מקדימה את נבחרת לוקסמבורג החלשה בלבד. למרות זאת, חודש חוזה לשנתיים נוספת, החלטה שהתגלתה כמשתלמת. את קמפיין מוקדמות יורו 2016 פתחה עם ניצחון 2-1 בחוץ נגד נבחרת הונגריה, וסיימה אותו במקום הראשון שהבטיח העפלה אוטומטית לטורניר יורו 2016. היה זה "הטורניר" הגדול הראשון אליו העפילה צפון אירלנד מאז מונדיאל 1986. בזכות הישגו זה זכה בתוארי הוקרה רבים- ביניהם מאמן השנה של ה-BBC, מאמן השנה של רשת הספורט האירית RTE, ועוד.
בטורניר הגמר של יורו 2016 הוגרלה נבחרת צפון אירלנד לשחק בבית עם נבחרות גרמניה, פולין ואוקראינה. צפון אירלנד הצליחה להפסיד באופן מינימלי 1-0 לפולין ולגרמניה, והעפילה לשלב שמינית הגמר בזכות ניצחון בכורה ביורו, 2-0 נגד נבחרת אוקראינה. בשלב שמינית הגמר פגשה את "אחותה" הבריטית נבחרת ווילס, והודחה בשל הפסד 1-0 משער עצמי בדקה ה-75.
תותח הצאר

תותח הצאר (ברוסית: Царь-пушка - "צאר פושקה") הוא תותח-על אשר הוזמן בשנת 1586 ביוזמת הצאר פיודור הראשון וניצוק על ידי אנדרי צ'וחוב. התותח ניצב כיום במרכז הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה.
התותח שוקל 38 טונות, אורכו 5.34 מטרים (17.5 רגל), קוטר קנהו 890 מילימטרים (35 אינץ') וקוטרו החיצוני 1,200 מ"מ. תותח זה הוא תותח הבומברד הגדול ביותר שניצוק אי פעם.
בסמוך לתותח ניצבים כדורי תותח במשקל 2 טונות. כדורים אלה הוצבו לקישוט בלבד בשנת 1835 וקוטרם גדול מקוטרו של התותח (כך שלא ניתן לעשות בהם שימוש).
התותח מעוטר בתגליפים המתארים את הצאר פיודור הראשון כרוכב על סוסו.
כן התותח שנוצר בראשית המאה ה-19, שהיה עשוי עץ נשרף בשנת 1812 בזמן כיבוש העיר מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה. כן המתכת הנוכחי הוצב לאחר תבוסת נפוליאון.
התותח ממוקם בסמוך לפעמון הצאר - הפעמון הגדול בעולם.
לא ידוע על אף שימוש מבצעי בתותח זה והוא משמש כמיצג אומנותי, אך בדיקה שנערכה בשנת 1980 באקדמיה הצבאית דז'רז'ינסקי מצאה שרידי אבק שריפה בלוע התותח, דבר המלמד על כך שירו בו לפחות פעם אחת.
ביקס ביידרבק

תולדות חייו

ביידרבק נולד בדבנפורט, איווה להורים ממוצא גרמני. כבר מגיל צעיר היה ילד פלא שקלט מנגינות פסנתר. הוא נהג לרדת אל גדות המיסיסיפי כדי להאזין לתזמורות שניגנו על סיפונן של ספינות הנהר. עקב כשלונות חוזרים ונשנים בבית הספר נשלח לאקדמיה הצבאית לייק פורסט (Lake Forest Academy) ב-1921, על מנת שיקבל חינוך נוקשה. אולם ביידרבק ברח מהשיעורים אל מועדוני הג'אז של שיקגו הסמוכה ואל הבארים שהגישו אלכוהול באופן לא חוקי (בשל "תקופת היובש"). עד מהרה הודח מהאקדמיה הצבאית והחל לפתח עצמו כנגן.
הופעתו הראשונה כסולן נעשתה בתזמורת the Wolverines בשיקגו ב-1923. לאחר מכן החליף מספר תזמורות, כאשר חוסר יכולתו לקרוא תווים היה בעוכריו. בשנת 1925 למד לקרוא תווים והצטרף לתזמורתו של פרנק טראמבאואר Frankie Trumbauer's orchestra בסנט לואיס (שנקראת בקיצור "טראם"). ב-1927 התחיל להלחין באופן רציני וכתב קטעי פסנתר שהושפעו מהמוזיקה של קלוד דביסי בהם In a Mist, Flashes, In the Dark ו-Candlelights. הסולו שלו ב-Singin' the Blues נחשב לאחת מהקלטות הג'אז החשובות והמשפיעות ביותר של שנות ה-20 ונכנסה ל"היכל התהילה" של פרס הגראמי ב-1977.
ב-1928 הצטרף לתזמורת הענק של פול וייטמן, שהייתה התזמורת הפופולרית ביותר של העשור. בתזמורת נהנה מכבוד, יוקרה ומשכורת נאה כסולן אך לא קיבל דקות סולו רבות והרפרטואר של התזמורת לא היה ברמה אמנותית גבוהה. בתקופה זו החריפה בעיית האלכוהוליזם שלו, שגם החמירה את בעיות הבריאות מהן סבל עקב טיבם הגרוע של המשקאות הבלתי חוקיים. עם זאת קטעי הסולו הקצרים שלו הם ברמה גבוהה ביותר ובסגנון אישי וייחודי, מלודי ולירי יותר מסגנון הנגינה שהיה נהוג, ועם תחושה עזה של סווינג. ב-1929 חזר לאחר התמוטטות, למספר הקלטות עם ויטמן, אך נפטר לפני שמלאו לו 29 שנים, מסיבוכים הקשורים באלכוהוליזם.
בהקלטתו האחרונה, ב-15 בספטמבר 1930 ניגן ביידרבק לראשונה את Georgia On My Mind עם הוגי קרמייקל בזמרה ו"סופרגרופ" שכללה את אדי לאנג בגיטרה, ג'ו ונוטי בכינור, ג'ק טיגרדן בטרומבון, ג'ימי דורסי בקלרינט ופי ווי ראסל בסקסופון אלט. סטנדרט זה זכה מאז לביצועים רבים מאד בג'אז ומעבר לו, בין היתר על ידי לואי ארמסטרונג, אניטה או'דיי וג'ין קרופה, ג'אנגו ריינהארדט, בילי הולידיי, פאטס וולר, פרנקי ליין, סטיבי ווינווד, ג'יימס בראון, וילי נלסון וכמובן ריי צ'ארלס שזכה עמו בפרס גראמי ובמקום ראשון במצעד הפזמונים.

השפעה והוקרה

לואי ארמסטרונג צוטט כמי שאמר שהוא מעולם לא ניגן את Singin' the Blues, כיוון שביצועו של ביידרבק היה כה מופתי שאין מה לחדש אחריו. הדבר מצביע על ההערכה הרבה שרחשו לו חצוצרנים בני זמנו. בפיסוק (פרייזינג) שלו השפיע גם על זמרים כגון בינג קרוסבי.
הרומן משנת 1938 "איש צעיר עם חצוצרה" מאת דורות'י בייקר (Young Man With A Horn) מבוסס על הביוגרפיה של ביידרבקס, הספר עובד ב-1950 לסרט בכיכובו של קירק דאגלס.
בשנת 1962 נבחר ביידרבקס להיכל התהילה של הג'אז על ידי מבקרי דאון ביט. 
בסרטו של וודי אלן קליעים מעל ברודוויי (1994) מושמעת ההקלטה ההיסטורית של Singin' the Blues.
מאצ'י טאווארה

קורות חייה

מאצ'י טאווארה נולדה במחוז אוסקה בשנת 1962, ובהיותה בת 14 עברה למחוז פוקוי. בשנת 1981 סיימה את לימודיה בהתמחות בספרות יפנית באוניברסיטת וואסאדה שבטוקיו. תחת השפעתו של המשורר סאסקי יוקיצסונה החלה לכתוב שירי טנקה. עד שנת 1989 הייתה מורה בבית ספר תיכון במחוז קנגאווה.

עבודתה

מאצ'י טאווארה כתבה רצף של חמישים שירים, אוגוסט בוקר (八月 の 朝), שקיבל את פרס קאדוקאווה לשירי טנקה. בהמשך, היא שילבה אוסף שירים זה עם שירים נוספים שכתבה והוציאה את יום השנה לסלט (サ ラ ダ 記念 日) בשנת 1987. הוא הפך לרב מכר, שמכר מעל 2.6 מיליון עותקים, ותורגם, לעברית על ידי יעקב רז. מאצ'י טאוורה שולטת היטב במיומנות של שירי טנקה, וסוד הצלחתו של הספר הוא בשילוב שהוא יוצר בין סגנון השירה העתיק של יפן, הטנקה, לבין ההוויה העכשווית של אישה צעירה החיה בכרך ענק – טוקיו. באמצעות הצורה השירית העתיקה והשמרנית, של שירת הטנקה בת 31 ההברות, מצליחה מאצ'י טאווארה להעניק משמעות אינטימית, אישית, לשגרת החיים היומיומית, האנונימית, של חיי הכרך המתועשים בתחילת המאה העשרים-ואחת. היא משלבת נושאים יפניים מודרניים עם צורות קלאסיות פיוטיות ומבנים דקדוקיים של השירה היפנית המסורתית. שירתה נשמעת כמו חזרה לימים של תקופת נארה ובו בזמן הופכת את שירת הטנקה לנגישה לבני הנוער של יפן המודרנית.
בזכות אוסף זה זכתה בפרס של האגודה היפנית לשירה מודרנית.
בעבודות התרגום היא מתרגמת כתבים יפניים קלאסיים ליפנית מודרנית. בין הבולטים בתרגומיה – מאניושי (万葉集) בתרגום מילולי "אוסף עשרת אלפים העלים" ומעשיית טאקטורי (竹取物語) בתרגום מילולי "מעשיית חוטב הבמבוק".
כוכב עולה

עלילה

הספר מתרחש בשנות השלושים וגיבורו הוא המרשל קַרֵל (קרלוס) וֵבּסְטֵר. ובסטר, שהרג לראשונה כבר בגיל 15, הוא אקדוחן מיומן השואף לגדולות ולפרסום. הצלחתו הראשונה מגיעה בהורגו את שודד הבנקים והרוצח  אמט לונג והוא זוכה לפרסום תקשורתי ניכר. בהמשך הספר רודף ובסטר אחר ג'ק בלמונט, שודד בנקים מתוחכם.
מיכאל אליניקוב

מיכאל אָלֶיְנִיקוֹב (לעיתים אלייניקוב; Алейников;‏ 23 באפריל 1880 – 17 באוגוסט 1938) היה עורך דין, סוחר ותעשיין ברוסיה ובהמשך בחיפה, חבר הוועד המרכזי של ציוני רוסיה וחבר הוועד הפועל הציוני הגדול.

ביוגרפיה

אליניקוב נולד בסמולנסק שברוסיה למשפחה לא-ציונית. למד משפטים באוניברסיטת חארקוב, ובעת לימודיו נתוודע לתנועה הציונית. לאחר לימודיו השתלב בתעשיית הנפט בבאקו.
מאוחר יותר עבר אליניקוב לעיר אודסה, וגם בה עסק במסחר בנפט, והשתלב בעשייה הציונית בעיר. הוא ייסד עם זאב ז'בוטינסקי ושלמה זלצמן את הוצאת "קדימה" (בהמשך "ווסטוק", 'מזרח'), אשר הוציאה עשרות ספרים ששיקפו את הרעיון הלאומי ביצירות של גדולי הציונות והופצו ברחבי רוסיה.
לאחר מכן עבר לפטרבורג, שם נלחם להגנת זכויותיהם של יהודי רוסיה ולהרחבתן, והמשיך בפעילותו ציונית. ב-1913 היה חבר המרכז הציוני ברוסיה. ב-1917 נבחר לאספת הנבחרים הזמנית ברוסיה. עד 1919 היה יו"ר מרכז הקהילות היהודיות ברוסיה.
ב-1919 נמלט מרוסיה מאימת הבולשביקים. היה חבר הוועד הפועל הציוני עד 1921. מאז ועד 1924 היה ממלא מקום המזכיר הכללי של ועד המשלחות היהודיות בפריז, ואחר כך כיהן כמנהל המועצה הכלכלית של ההסתדרות הציונית בלונדון. כן היה חבר מערכת העיתון היהודי, שנבחרה על ידי ועידת הפדרציה של ציוני רוסיה-אוקראינה בספטמבר 1922 בשפה הרוסית "ראזסווייט".
ב-1926 עלה לארץ ישראל, והשתקע בחיפה עם אשתו, מרוסיה.
בשנים 1928–1933 היה יו"ר ומנהל חברת הכשרת מפרץ חיפה, שהייתה התאחדותן של שלוש חברות (משק, קהילת ציון אמריקאית וקדם) ביוזמתו של יוסף לוי, אשר הוקמה על מנת לרכוש את אדמות מפרץ חיפה.
גולת הכותרת של פעילותו הציבורית הייתה יו"רות ועד הדר הכרמל בין השנים 1938-1932, שבמסגרתו פעל רבות לקידומה של השכונה העברית הראשונה בעיר. במקביל לעסקיו שימש גם כחבר הוועד המנהל של הטכניון.
ב-1934 היה בין מקימיו של בית החרושת ליציקה וחרושת קרמינר (לימים וולקן) במפרץ חיפה.
ב-1937 קיבל חברות במסדר האימפריה הבריטית מאת מלך בריטניה בשל פעילותו הציבורית לטובת הכלל.
נפטר בשאמוני בצרפת והובא לקבורה במתחם בתי הקברות בחיפה על ידי ועד הדר הכרמל.
על שמו רחוב בחיפה.
מרדכי שפר

מרדכי (מוטי) שפר הוא מהנדס ישראלי, מומחה לפיתוח טילי יירוט, חתן פרס ביטחון ישראל על פיתוח מערכת ההנחיה של הטיל "פיתון 3".

ביוגרפיה

מרדכי שפר נולד בתל אביב כמרדכי שפרונג וגדל והתחנך בקיבוץ עין-שמר. בשנת 1968 קיבל תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת חשמל מהטכניון בחיפה. בשנת 1979 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל מהטכניון. בשנת 1983 קיבל תואר דוקטור בהנדסת תעופה וחלל מאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, על דיסרטציה שכותרתה: "Estimation and control with cubic nonlinearities". 
בשנים 1968–1996 עבד ברפא"ל בפיתוח טילי יירוט. במסגרת זו היה שותף לצוות של רפא"ל, יחד עם גיורא שלגי, דן רוזן, משה גלמן, יוסף שלזינגר ואברהם דוידוביץ', שעסק בפיתוח טיל אוויר-אוויר "פיתון 3". על משימה זו הוענק לששת חברי הצוות פרס ביטחון ישראל לשנת 1978. שפר השתתף גם בפיתוח הטיל "פיתון 4". 
בשנים 1991–2001 היה יועץ למנהלת "מלחמת הכוכבים" האמריקאית ומנהלת חומה הישראלית, שקידמה את פיתוח הטיל נגד טילים חץ 2. בשנים 2006–2009 היה יועץ למנהלת חומה שקידמה את פיתוח הטיל נגד טילים חץ 3.
ב-2006 הציע מערכת חליפית לכל מיירטי הטילים הישראליים בשם "פעמון", הנעזרת ברשת לוויינים במסלול נמוך לצורכי איכון טילי המטרה והנחיית טילי הירוט. לדברי שפר, להצעה זו היו כמה תומכים במערכת הפוליטית ומערכת הביטחון] אך לבסוף לא התקבלה.
בשנת 2013 יצא נגד מערכת "כיפת ברזל", וטען שהדיבורים על הצלחתה המרשימה במהלך מבצע עמוד ענן הם משוללי יסוד, ושבפועל המערכת לא פוגעת במטרות. לדבריו "גם 'כיפת ברזל' וגם 'שרביט קסמים' הן נגזרות של טילים מיושנים" הסובלות מ"שיטות הנחיה מיושנות". הוא חזר על עמדתו זו במהלך מבצע צוק איתן, שבו דווח על יותר מ-700 יירוטים של כיפת ברזל, אך לטענתו בפועל המערכת לא פגעה במטרות. בהמשך למגמה זו, בשנת 2017 טען על סמך ניתוח פטנטי היסוד של חץ-2 וחץ-3 כי גם טילים אלה לא מסוגלים ליירט טילים.
רוי שיידר

ביוגרפיה

שיידר נולד בעיר אורנג' שבניו ג'רזי לאנה ולרוי ברנרד שיידר.
אמו של שיידר הייתה קתולית ממוצא אירי ואביו היה פרוטסטנטי ממוצא גרמני.
השתתף בילדותו בתחרויות אגרוף ובייסבול ולמד דרמה בגיל מאוחר יותר באוניברסיטת ראטגרס וב"מכללת פרנקלין ומארשל".
לאחר שירות של שלוש שנים בחיל האוויר האמריקאי הופיע שיידר בפסטיבל שייקספיר שבניו יורק וזכה בפרס אובי.

קריירת משחק

שיידר ערך את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בסרט האימה "קללתה של הגופה החיה".
פרץ לתודעה המקומית והעולמית ב-1971 עם הופעותיו בסרטי הפשע הקלאסיים "הקשר הצרפתי" בתפקיד שהעמיד אותו לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בתור הבלש באדי רוסו שותפו של ג'יימס "פופאי" דוייל (ג'ין הקמן) ו"נערת הטלפון והבלש" בתור פרנק ליג'ורין הסרסור של נערת הליווי ברי דניאלס (ג'יין פונדה).
בשנת 1975 נבחר שיידר על ידי סטיבן ספילברג לשחק את התפקיד הראשי של השריף עיירת החוף מרטין ברודי באחד ממותחני האימה הטובים והמצליחים בכל הזמנים "מלתעות", שיחק את הדמות גם בסרט ההמשך "מלתעות 2" שזכה להצלחה מסחרית.
לאחר מכן שיחק בדרמה הספרותית "איש המרתון" בתור הנרי אחיו של רץ המרתון הצעיר תומאס לוי (דאסטין הופמן) ובמותחן ההרפתקאות "מכשף".
ב-1979 הציג שיידר את הופעתו הטובה בקריירה בדרמה המוזיקלית "כל הג'אז הזה" . בסרט גילם את הכוראוגרף ובמאי התיאטרון המתהולל ג'ו גידאון וקיבל מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב שאותן הפסיד לדאסטין הופמן ולפרס באפט"א.
בשנות ה-80 התפרסם בסרט הפעולה "רעם כחול" בתפקיד פרנק מרפי טייס המסוקים של משטרת לוס אנג'לס וב "2010- השנה בה ניצור קשר" סרט ההמשך למותחן המדע בדיוני "2001: אודיסיאה בחלל" בו שיחק ד"ר הייווד פלויד ראש המשלחת של המעבורת דיסקברי.
השתתף בסרט של דייוויד קרוננברג "ארוחה עירומה" בתור הדמות הספרותית של ד"ר בנוואיי. גלם את הדמות הראשי בסדרת הטלוויזיה המדע בדיוני "סיקווסט" מבית הפקות של סטיבן ספילברג, ששודר בין השנים 1993 ל-1996 ברשת NBC בתור נייתן ברידג'ר, הקפטן של הצוללת תת-ימית מתקדמת בשם "seaQuest DSV" במטרתה לגלות המעמקים של האוקיינוסים בעתיד הרחוק, אף על פי שצבר פופולריות רבה שיידר תקף בחריפות את מפיקי הסדרה לאחר שינויים רבים לעונה השנייה, שצבר שערוריה בתקשורת ואצל המעריצים. הוא רצה לפרוש אבל לא יכול היה לבטל את החוזה ונאלץ להישאר עד תום העונה השנייה, לקריאת העונה השלישית והאחרונה המפיקים הסכימו שהוא יעזוב בתנאי שיופיע בתור אורח לכמה פרקים ומחליפו יהיה מייקל איירונסייד. שיידר גם שיחק בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "מוריד הגשם" (1997) ובמותחן "בית רוסיה".
ב-2004 שיחק בסרט הפעולה "המעניש" בתור פרנק קאסל האב, אביו של המעניש.

חיים אישיים

לשיידר בת אחת מאשתו הראשונה העורכת סינ'תיה שיידר ושני ילדים מאשתו השנייה השחקנית ברנדה קינג.
שיידר סבל במשך מספר שנים ממחלת  סרטן המיאלומה, נפטר בשנת 2008 בבית החולים המדעי של אוניברסיטת ארקנסו שבליטל רוק, ארקנסו.
יוסף גליקסברג

ביוגרפיה

נולד בפולין לרב שמואל יעקב גליקסברג, שהיה רב בפולין ולאחר מלחמת העולם השנייה כיהן כרב ראשי בבואנוס איירס. במלחמת העולם השנייה הוגלה לסיביר. בשנת תש"ג (1943) עלה ארצה עם "ילדי טהראן". נמנה עם קבוצת הילדים שאיתם ייסד הרב מפוניבז' את מוסדותיו. המשיך את לימודיו בישיבת חברון בירושלים. הוסמך לרבנות על ידי הרב יחזקאל סרנא, הרב ראובן כ"ץ והרב יחיאל מיכל פיינשטיין.
בשנת תשט"ו (1955), עם נישואיו אילה לבית פרנקל, עבר לתל אביב, למד בכולל, וכן שימש כרב בית כנסת בעיר. בשנת תשי"ז (1957) הוזמן לייסד ישיבה בסאן פאולו שבברזיל ועסק בחינוך ובהוראה בקהילה היהודית בעיר. בשנת תש"ך (1960) מונה לר"מ בידי הרב צבי יהודה מלצר למנהל רוחני בישיבת הדרום ברחובות. כיהן כחבר הרבנות ברחובות ורב שיכוני הפועל המזרחי במזרח העיר, והקים בית כנסת לנוער בעיר.
בתחילת שנת תשכ"ז (1967) נבחר בידי חברי המועצה הדתית בעיר גבעתיים לחבר לשכת הרבנות בעיר, וכעבור כחצי שנה נבחר לרבה הראשי של העיר. ייסד בית מדרש גבוה לתלמוד ולפוסקים, העומד בנשיאותו. בשנת תש"מ (1980) הוסמך לדיינות, ובאותה שנה נבחר לראשונה למועצת הרבנות הראשית לישראל, בה כיהן עד תשע"ט.
לאורך השנים שימש במגוון תפקידים ברבנות הראשית. היה יו"ר ועדת חינוך והסברה, ריכז ועדה שבדקה הסדרי גיור, וכמו כן היה מתאם בין הרבנות הראשית לישראל לבין רבנים בחו"ל בענייני כשרות. כיום הוא יו"ר ועדת הכשרות הארצית, חבר ועדת בחינות לרבני עיר וחבר הוועדה להכנת חוק המועצות הדתיות. יצא לחו"ל פעמים רבות בשליחויות רבניות וציבוריות.
הרב גליקסברג הוא יו"ר חבר הרבנים בישראל. במסגרת זו פעל לשיבוץ רבנים בישראל, יזם וערך השתלמויות לרבנים.

משפחתו

נשוי לאשת הציבור ד"ר איילה גליקסברג. ילדיו: הרב אפרים גליקסברג, רב צבאי וכיום טוען רבני ומגשר, הבמאי נפתלי גליקסברג, הרב איתיאל גליקסברג (חתנו של האדמו"ר מאשלג הרב יעקב גרנירר) המכהן כרב שכונה בגבעתים, וציפה פינקל אשת הרב אהרן פינקל, בנו של הרב משה פינקל, שכיהן כר"מ בישיבת מיר.
החזרה (שבת)

בהלכות  שבת, החזרה (נקראת גם חזרה) היא כינוי להשבת תבשיל למקור חום במהלך השבת, וזאת לאחר שהתבשיל שהה על גבי מקור החום באופן רצוף מלפני כניסת השבת, עד להסרתו, לדוגמה, החזרת כלי ובו תבשיל מבושל שהורד מפלטת שבת.
יש לציין שדין זה עוסק בהחזרה של הכלי ובו התבשיל ישירות על גבי מקור החום, ואינו עוסק בהחזרה בסמוך למקור החום שגדריה קלים יותר, ובהם דן הערך בישול (מלאכה).
Sooner or Later

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי סטיבן סונדהיים לבדו, והופק על ידי מדונה וביל בוטרל. ב-13 באפריל 1990, יצאה מדונה לסיבוב ההופעות השלישי שלה "Blond Ambition World Tour", אשר תמך בפסקול I'm Breathless. במהלך סיבוב ההופעות ביצעה את השיר מספר פעמים.
במהלך טקס פרסי אוסקר ה-63 נקרא השיר בשם "Sooner or Later (I Always Get My Man)".
ליווינגסטון (אי)

גאוגרפיה

האי ליווינגסטון ממוקם באוקיינוס הדרומי 110 ק"מ מצפון-מערב לכף רוקמורל (Cape Roquemaurel) שעל היבשת. האי הוא חלק מקבוצת איי שטלנד הדרומיים שלחופי חצי האי האנטארקטי. אורכו של האי 73 ק"מ, ורחבו נע בין 5 ק"מ ל-34 ק"מ. שטחו 798 קמ"ר והוא מוקף באיונים ובסלעים רבים. למרות שבעשורים האחרונים נסוגו צוקי הקרח וכתוצאה מכך נחשפו מפרצים וחופים חדשים, רוב רובו של האי מכוסה בכיפת קרח מחורצת. מאפיין ייחודי לנוף הקרח של האי הם שכבות האפר הוולקני הבולטות לעין, שמקורן בפעילות געשית מהאי דספשן הסמוך. צורתו של האי בלתי סדירה לחלוטין, וחופיו מפורצים.
האקלים באי מתאפיין ברוחות, לחות ובעננות תמידית. הטמפרטורות יציבות יחסית ומגיעות ל-3 מעלות צלזיוס מעל האפס בקיץ ול-11 מעלות צלזיוס מתחת לאפס בחורף. בזמנים שהרוח חזקה, הטמפרטורות צונחות ב-5 עד 10 מעלות נוספות.

היסטוריה

האי ליווינגסטון היה אתר הנחיתה הראשון של ויליאם סמית', שהיה הראשון שהציג את כף רגלו על נקודה כל שהיא ביבשת אנטארקטיקה ב-1819. בשנים לאחר מכן שימש המקום כאתר לציד כלבי ים ועד היום ניתן לראות את שרידי הספינות והבקתות של הציידים.

בסיסי מחקר

מקום היישוב הראשון שבעידן של אחר ציד כלבי הים, היה תחנת מחקר בריטית שהוקמה במהלך קיץ 1957/1958. הבסיסים הקבועים באי הם בסיס חואן קרלוס הראשון של ספרד ובסיס קלימנט אוחרידסקי של בולגריה, שהוקמו ב-1988 ובסיס שירף המשותף לארצות הברית ולצ'ילה. בנוסף פועלים באי בסיסים ומחנות על בסיס עונתי.
סיוון

שם החודש וסמליו

שם החודש נזכר לראשונה במגילת אסתר (ח', ט). השם הובא, ככל שמות החודשים, מגלות בבל, ומקורו במילה "סיוונו" שמשמעותה "זמן קבוע". לפי פירוש נוסף, זהו שם בבלי שמקורו במונח האשורי "סיוונו", שפירושו כנראה "עת להט השמש".
מזלו של החודש הוא מזל תאומים.
יצחק אזרחי

ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב ישראל אזרחי ולהינדא מלכה בת הרב ברוך שלאם (קרי: שְלוֹם), בוגר ישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה שכיהן כרב בדרום אפריקה והיה נכדו של הרב אורי דוד אפריון, רבה של זאגר שבליטא ומחבר ספר "אפריון דוד". למד בישיבת חברון ונחשב כתלמיד ותיק לרבי יחזקאל סרנא, ובישיבת מיר.
החל משנת תשל"ט מכהן כאחד מראשי ישיבת מיר, לצידו של הרב אליעזר יהודה פינקל. חותם על מסמכי הישיבה תחת התואר "מראשי ישיבת מיר".
הרב אזרחי נושא שעור כללי מדי יום רביעי בישיבתו. בנוסף מוסר בישיבה מדי יום שיחת מוסר קצרה במשך רבע שעה לאחר תפילת שחרית. פעם בשבוע הוא אף מוסר שיעור לבני הקיבוץ בישיבת מיר ברכפלד, מדי תקופה נוסע למסור שיחות חיזוק ומוסר בחו"ל ולעיתים נוסע יחד עם הרב פינקל לצורך מגבית תרומות לישיבה. 
הרב אזרחי הוא מרבני דגל התורה ונחשב למקורבם של הרב אהרן יהודה לייב שטינמן והרב חיים קנייבסקי, בשל כך הוא נואם לעיתים בעצרות בחירות המתקיימות במגזר החרדי.  
חבר בוועדת הרבנים של תחרות חיבורים תורניים של מפעל הפיס למגזר החרדי.
היה נשוי לבתו של ראש ישיבת מיר רבי חיים שמואלביץ, הרבנית רבקה ע"ה, מחנכת בסמינר לבנות, עד לפטירתה בשבט תשע"ט.
אחיו הוא הרב ברוך מרדכי אזרחי ראש ישיבת עטרת ישראל.
חתניו: הרב משה קצנלנבוגן, ר"מ ישיבת חברון, הרב אברהם מרדכי לדרמן, מחבר הספר החשוב 'אהל אבות' על מסכת ב"ק, והרב מרדכי יהושע קרויזר, מוסר שיעורים וועדים בחובות הלבבות
SPQR

.S.P.Q.R (לטינית: Senatus Populusque Romanus, הסנאט והעם של רומא; לדיון על גרסאות אחרות ראו בהמשך) הם ראשי תיבות בלטינית שנכתבו על דגלי הלגיונות הרומיים, מטבעות, גמלוני מקדשים ונעשה בהם שימוש על ידי הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית לציון השותפות בין העם הרומי לסנאט.
בתקופה המודרנית אותיות אלה מופיעות על סמל העיר רומא, וכן על בנייני העירייה ומכסי פתחי הביוב בעיר. השימוש בקיצור על בנייני העיר רומא (ומכסי פתחי הביוב בעיר) נעשה בהוראת בניטו מוסוליני, אשר השתמש בקיצור כחלק מתעמולת משטרו הפשיסטי.