google/wiki40b huggingface dataset:
טוני יאיו

חייו

יאיו הוא חבר ילדות טוב של 50 סנט ולויד בנקס. יחד הם הקימו את ג'י יוניט והחלו את קריירת הראפ שלהם במחתרת.
לאחר ש-50 סנט נלקח תחת חסותו של אמינם, הצליח ההרכב לפרוץ לתודעה הציבורית ועם הזמן התפרסמו שאר חברי ההרכב.
בשנת 2002 נכנס יאיו לכלא והואשם יחד עם 50 סנט באחזקת נשק בלתי חוקית. 50 סנט שוחרר על תנאי אך יאיו נכלא לאחר שכבר היה נגדו צו מאסר על תנאי על אותה עבירה.
כתוצאה מכך לא הצליח להקליט את האלבום Beg For Mercy שיצא ב-2003.
ב-8 בינואר 2004 שוחרר מהכלא והחל להקליט עם G Unit. הוא הקליט עם ההרכב את המיקסטייפים G Unit Radio, Groopie Luv ו-God's Plan.
בשנת 2005 יצא אלבום הבכורה שלו Thoughts Of A Predicate Felon עם השיר שיצא להצלחה גדולה בארצות הברית so seductive בשיר גם נוכך חברו מג'י יוניט 50 סנט.
לנדו

ביוגרפיה

על פי הליבר פונטיפיקליס, לנדו נולד בסבינה, ואביו היה רוזן עשיר לומברדי בשם טאינו מפורנובו. ליבר טוען גם כי תקופת האפיפיורות שלו נמשכה רק ארבעה חודשים ועשרים ושניים יום. רשימה שונה של אפיפיורים, מצורף המשך של ליבר פונטיפיקליס על מנזר פרפה וציטוט של גרגורי מקטינו ב-Chronicon Farfense שנכתב במאה השתים עשרה, טוען כי כהונתו של לנדו נמשכה שישה חודשים ועשרים ושישה ימים. זה קרוב יותר לתקופה שנרשמה על ידי פלודוארד מריימס, שנכתבה במאה העשירית, של שישה חודשים ועשרה ימים. שלטונו הסתיים בין ה-5 בפברואר 914, כאשר הוא מוזכר במסמך של רוונה, לבין סוף מרץ או בתחילת אפריל, כאשר יורשו, יוחנן העשירי, נבחר.
לנדו נחשב למועמד של תיאופילקט הראשון, רוזן טוסקולום, ואשתו תיאודורה, שהיו האנשים החזקים ביותר ברומא באותה העת. התיאופילקטים שלטו על כספי האפיפיור באמצעות המונופול שלהם על המשרד של וסטריוס, וגם שלטו על המיליציה הרומית והסנאט הרומי. במהלך שלטונו של לנדו, פושטים ערבים, שפעלו מהמעוז שלהם על נהר הגריליאנו, הרסו את הקתדרלה של סן סלווטורה בווסקוביו בבישופות מולדתו . שום מסמך של לשכתו של לנדו לא שרד. המעשה היחיד של שלטונו אשר נרשם הוא תרומה של הגאוגרפיה של סבינה המוזכרים במעשה שיפוטי של 1431. לנדו נתן מתנה אישית גדולה כדי לשחזר את הקתדרלה של סן סלוואטורה, כך שאנשי הדת שהיו אז בטופיה יוכלו לחזור אליה. לאחר מותו במרץ 914, נבחר יוחנן העשירי כמחליפו.
ארנולד ארליך

תולדות חייו

ארליך נולד בשנת 1848 בוולודבה (כיום במזרח פולין), בגיל 14 נשא אישה. כבר בגיל צעיר למד גרמנית וקרא את תרגומו של משה מנדלסון לתנ"ך לשפה זו. בשנת 1865, כשהיה בן 17, התגרש מאשתו ועזב אותה ואת בנו ועבר לגרמניה על מנת ללמוד לימודים כלליים. בין היתר עבד במחלקה השמית של הספרייה המלכותית בברלין ובמכון היהודי בלייפציג, שם נפגש עם הלותרני פרנץ דליטש וסייע לו בתרגום הברית החדשה לעברית. באותה עת למד על השערת התעודות של יוליוס ולהאוזן, לפיה חמשת חומשי תורה נערכו על ידי איחוד של מספר תעודות קדומות יותר המהוות נרטיבים עצמאיים, מקבילים ושלמים של אותם מיתוסים.
ב-1874 היגר ארליך מהמבורג לניו יורק. התמחותו העיקרית הייתה בשפות שמיות, ככלי להבנה ומחקר טוב יותר של המקרא. הוא ידע גם את רוב שפות אירופה העיקריות וכן יוונית עתיקה, סנסקריט ולטינית. על אף ידענותו ויכולתו לשלוף על סמך זיכרונו נוסחאות מקבילות משלל לשונות, מיתולוגיות ומקורות קלאסיים – יכולת שהובילה מלומדים רבים להתייעץ עמו – הוא לא היה חבר סגל בשום מוסד אקדמי. מוסדות יהודיים (היברו יוניון קולג', בית המדרש לרבנים באמריקה, דרופסי קולג') נטו להסתייג ממנו משום שדבק בו החשד שסייע למיסיון באמצעות תרגום הברית החדשה לעברית וכן חשד שמא נטבל לנצרות. מאידך, הוא הסתייג מביקורת המקרא כשהיא באה מפיהם של גויים, כי לטענתו "חכמת חכמי הגויים במקצוע זה לא רבה היא. כי ערלה אוזנם משמוע לשון המקרא לאמיתה, ורוחה זרה להם".
את תובנותיו שיקע בעיקר במעשה הפרשנות למקרא, שראה אור בניו יורק בשלושה כרכים (תורה, נביאים, כתובים) בעברית בין השנים 1899-1901 ובשבעת כרכי "ההערות על התנ"ך העברי" שראו אור בגרמנית בברלין בין השנים 1908–1914.
מפרץ טמפה

מפרץ טמפה (באנגלית: Tampa Bay) הוא מפרץ המצוי בחופה המערבי של מדינת פלורידה שבארצות הברית. המפרץ מהווה חלק ממפרץ מקסיקו.

גאוגרפיה

מפרץ טמפה הוא מפרץ רדוד, שעומקו הממוצע כ-3.4 מטרים, ושטחו כ-1031 קמ"ר. סביב המפרץ מצויים המחוזות של מדינת פלורידה: הילסבורו, מאנאטי, ופיינלאס.
המפרץ הוכרז כאתר טבע בעל חשיבות לאומית על ידי הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית בשל צמחי המנגרוב הגדלים לחופיו, 200 מיני הדגים המצויים בו ו-25 מיני הציפורים המצויים לחופיו וניזונים ממנו.
במפרץ שתי שמורות טבע: שמורת הטבע הלאומית פיינלאס ואגמונט קי.

היסטוריה

במפרץ טמפה התרחש במהלך מלחמת האזרחים של ארצות הברית הקרב הימי הידוע בשם "קרב טמפה".
רות קלינוב

ביוגרפיה

קלינוב נולדה בברלין שבגרמניה. בשנת 1946 גויסה לפלמ״ח . הייתה בהכשרת דגניה ב', שירתה בפלוגה ג' של הגדוד השלישי בחטיבת יפתח, ושימשה אלחוטנית בפלוגה. היא נאסרה על ידי הבריטים ב-4 בדצמבר 1947, כשהייתה בדרכה להקמת עמדה ליד המרכז המסחרי בירושלים. במאי 1948 השתחררה מהכלא, ולא חזרה לפלמ״ח.
בשנת 1964 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה בנושא "הכדאיות הכלכלית של ההשקעה בחינוך בישראל".
בשנת 1966 הצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית. ב-1969 הועלתה לדרגת מרצה בכירה, וב-1995 לפרופסור חבר. ב-1997 פרשה כפרופסור אמריטה.
במשך שנים רבות כיהנה כיו"ר הוועד המנהל של התיכון ליד האוניברסיטה. היא הייתה פעילה למען זכויות הערבים ופעילה אקטיבית ב"מחסום ווטש".]
הייתה גרושה ואם לשניים. נפטרה ב-2015, בגיל 86, ונקברה בקיבוץ עינת.
מוטגנזה מכוונת

מוטגנזה מכוונת היא טכניקה בביולוגיה מולקולרית שבה מוטציה נגרמת באתר מוגדר במולקולת DNA.
כשמשתמשים במוטגנזה מכוונת המידע הגנטי יכול לעבור שינויים. באופן כזה ניתן ליצור חלבון עם שינוי ברצף חומצות האמינו. באופן כללי, מוטגנזה מכוונת דורשת ידיעה של רצף הגן בזן הבר. בהתאם לכך, מסנתזים כימית גדיל משלים לאתר בגנום שבו רוצים ליצור מוטציה. גדיל שנושא מוטציה. הגדיל מתחבר בעזרת זיווג בסיסים לגן המקורי. את המולקולה שנוצרת בתהליך מכניסים לתא חי, שיתחיל לבטא חלבון מוטנטי.
פוטין (מאכל)

פוטין (אנגלית: Poutine) הוא מאכל תפוחי אדמה, גבינה ורוטב שמוצאו בקוויבק.
הפוטין הופיע לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-20 בחבלים הכפריים של קוויבק ומקורו לוט בערפל. ישנם מספר אנשים הטוענים להמצאתו, אחת הגרסאות הפופולריות ביותר טוענת שהמאכל הומצא במקרה, בעת שפתיתי גבינה נשפכו מעל צלחת של צ'יפס חם של אחד הסועדים. לפי גרסה זו הרוטב התווסף מאוחר יותר על מנת לשמור את התבשיל חם לאורך זמן.
גרסאות של פוטין נמכרות במסעדות של רשתות המזון המהיר בקנדה (מקדונלד'ס, ARBY'S, DQ ואחרות).
גרסה של פוטין עם רוטב עגבניות במקום רוטב בשרי נקראת "פוטין איטלקי", בעוד שגרסה עם בטטות במקום תפוחי אדמה נקראת "פוטין נוסח קבנדיש".
דאגלס הייג

ביוגרפיה

הייג נולד באדינבורו למשפחה של מזקקי ויסקי. הוא למד באוניברסיטת אוקספורד ומאז 1884 במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט . הוא החל את שירותו הצבאי בהודו ולאחר מכן עבר לשרת בסודאן ובדרום אפריקה.
בשנת 1906 מונה לאחראי על החינוך הצבאי במשרד המלחמה הבריטי. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה עזר בהקמתו וארגונו של חיל המשלוח הבריטי (BEF), ונסע עמו לצרפת לסייע במאמץ המלחמתי מול גרמניה בחזית המערבית. בסוף שנת 1914, לאחר הצלחותיו בקרב מונס ובקרב איפר הראשון, מונה למפקד העליון של חיל המשלוח. בתפקידו זה נטל חלק בקרב על הסום (1916), בקרב אראס ובקרב איפר השלישי (1917).
לאחר המלחמה, כאות הערכה על פעילותו, קיבל את התואר "רוזן הייג הראשון". בשנת 1919 מונה לעמוד בראש כוחות הפנים (Home Forces) בבריטניה. בשנת 1921 פרש לגמלאות ונפטר שבע שנים לאחר מכן בלונדון, בשנת 1928 בגיל 66. הייג היה מהמייסדים של הלגיון הבריטי המלכותי ושימש כנשיא הראשון שלו מהקמת הארגון בשנת 1921 ועד למותו.
דמותו של הייג ותפקודו במהלך מלחמת העולם הראשונה שנויים במחלוקת. רבים סבורים כי פקודותיו שלחו עשרות אלפי חיילים אל מותם ללא צורך, וקצינים ששירתו תחתיו במלחמה טענו כי כשל בהבנת תנאי הקרב.
חיים דוד ליבוביץ

הרב חיים דוד הכהן ליבוביץ (תר"נ, 1890 – ט"ו בכסלו תש"ב, 5 בדצמבר 1941) היה מייסד וראש ישיבת חפץ חיים בארצות הברית.

תולדותיו

הרב דוד ליבוביץ הוא בנו של אריה זאב הכהן, שהיה בנו של הרב אהרן הכהן, אחיו הגדול של החפץ חיים. למד בישיבת סלובודקה, ונודע בכינוי דוד וורשווער. בשנת תרע"ח (1918) נישא לבת הרב חנוך העניך שרשבסקי, רבה של העיירה סילצניק (שהיה נשוי בנישואיו השניים לבתו של הרב אהרן הכהן, סבו של הרב ליבוביץ). לאחר פטירת הרב שרשבסקי מילא חתנו הרב ליבוביץ את מקומו ברבנות העיירה סילצניק. כעבור כמה שנים עזב את הרבנות והצטרף ל"כולל" הנודע בקובנה, מיסודו של הרב ישראל מסלנט. 
בשנת תרפ"ד (1924)  היגר לארצות הברית. במשך כמה שנים כיהן כר"מ בישיבת תורה ודעת. לאחר מכן ייסד בקווינס, ניו יורק, את "ישיבת חפץ חיים", על שם דוד-אביו, ועמד בראשה עד פטירתו.
נפטר בשנת 1941, בהיותו בן 51. בנו היחיד, הרב אלתר חנוך העניך ליבוביץ, כיהן תחתיו בראשות ישיבת חפץ חיים.
סורניה

יהדות סורניה

יהודים התיישבו בעיר במאה ה-16 ומאז ועד 1971 היה רצף יישוב יהודי במקום.
המוזיאון היהודי על שם פאוסטו לוי של סורנייה (באיטלקית: מוזאו אברייקו "פאוסטו לוי" די סורנייה) נמצא במבנה בית הכנסת לשעבר, מבנה שנבנה ב-1855 במקום בו שכן בית כנסת מהמאה ה-17. במוזיאון יש תצוגה של חפצי קודש ומסמכי ההיסטוריה של יהודי סורנייה מאז ראשית ההתיישבות היהודית בעיר ועד ימינו.
אדולף פרנק

ביוגרפיה

פרנק נולד בקלויצה  לאוריקה ושלמה פרנק, בעלי חנות מכולת, ולמד בתיכון בנוישטרליץ כשבמקביל עבד כשוליית רוקח. במסגרת שירותו הצבאי הגיע לבית הספר לוטרינריה בברלין ובשנים 1855–1857 למד רוקחות, מדעי הטבע וטכנולוגיה באוניברסיטת ברלין. עם סיום לימודיו הוא גם עבר את מבחני ההסמכה לרוקח בציון הגבוה ביותר האפשרי. הוא החל לעבוד בחברה לייצור סוכר בסקסוניה-אנהלט ובשנת 1858 קיבל פטנט על שיטה חדשה לניקוי מיץ סלק הסוכר בעזרת סיליקטים. בשנת 1862 קיבל תואר דוקטור לכימיה מאוניברסיטת גטינגן, על עבודה בנושא ייצור סוכר.
העבודה במפעל לייצור סוכר חשפה אותו גם לתעשיית הדישון להגברת תפוקת סלק הסוכר. מכתבי יוסטוס פון ליביג ואחרים הוא למד שמינרלים שונים, בהם מלח אשלגן, מגבירים את התפוקה החקלאית. הוא בחן את השאריות של מכרות מלח בסביבה ומצא בהם אשלגן. הוא בחן את תכונותיהם של תרכובות אשלגן שונות ומצא את המתאימות ביותר לדישון. באוגוסט 1860 הוא הגיש בקשת פטנט, שאושרה ב-23 במרץ 1861 על דשן מבוסס אשלגן כלורי. כדי לקדם את המצאתו, הוא עזב את מפעל הסוכר וביקש להקים מפעל דשן. בתחילה התקשה בגיוס כספים ובקשתו להקים את המפעל סורבה. אולם לאחר שהשיג מימון באפריל 1861, הוא קיבל רישיון למכרה מלח ישן והמפעל נפתח באוקטובר 1861. בשנת 1865 פרנק קיבל פטנט על שיטה להפקת ברום מאשלגן ברומי. בשנת 1870 הוא היה למנהל קבוצת חברות בתעשיית האשלגן. אולם בסוף 1875 הוא עזב את התחום והחל לעבוד במפעל לייצור זכוכית, בה הוא הכניס את הבקבוק החום כמגן על הנוזלים בבקבוק מאור השמש.
ביחד עם ניקודם קארו הוא גילה בשנת 1899 את תהליך פרנק-קארו להפקת ציאנמיד הסידן שהיווה את הבסיס לתעשיית החנקן וציאנמיד הסידן לדישון.
בשנת 1893 הוא קיבל את מדליית ג'ון סמית של מכון פרנקלין.
אורי שאלתיאל

אורי שאלתיאל (נולד ב-1970) הוא עיתונאי ועורך ישראלי.

ביוגרפיה

שאלתיאל נולד בירושלים, בנם של העיתונאית והקריינית כרמית גיא ופרופ' אלי שאלתיאל. 
שאלתיאל אב לשלושה ילדים: איתי, נמרוד ורונה.
הוא עבד במדור הספורט של היומון "חדשות", הקים את שבועון הכדורגל "ראשון", היה עורך השבועון הירושלמי "כל העיר" ובראשית 2006 מונה לעורכו של המקומון התל אביבי "העיר". 
בשנת 2009 עזב שאלתיאל את "העיר", ולאחר חודשים ספורים מונה לתפקיד העורך הראשי הראשון של מגזין התרבות החדש "טיים אאוט ירושלים". בסוף חודש מאי, כשנה לאחר פרסום הגיליון הראשון, הודיע יובל סיגלר, בעלי העיתון ומוציאו לאור, על סגירת המערכת הירושלמית בשל מחסור בתקציב.
מסלול לווייני נמוך

מסלול לווייני נמוך (באנגלית: LEO - Low Earth Orbit) הוא מסלול סביב כדור הארץ בגובה של עד 2,000 קילומטר.
למעט הטיסות לירח בתוכנית אפולו וטיסות תת-מסלוליות (שתי טיסות של תוכנית מרקורי, טיסות X-15 וטיסות ספייס שיפ 1), כל הטיסות המאוישות לחלל היו למסלול נמוך. שיא הגובה לטיסה מאוישת במסלול נמוך הושג על ידי משימת ג'מיני 11 שהגיעה לגובה של 1,374.1 קילומטר.

שימוש אנושי

בעוד שרוב הלוויינים המלאכותיים נמצאים במסלול נמוך בו הם נעים ב-27,400 קילומטר לשעה (8 קילומטר לשנייה) וכך סובבים סיבוב מלא סביב כדור הארץ כל 90 דקות, לווייני תקשורת דורשים לרוב מסלול גאוסטציונרי. לעיתים משתמשים במסלול נמוך ללווייני תקשורת כיוון ששיגור לוויין במסלול נמוך דורש פחות אנרגיה מלוויין במסלול גבוה יותר, אך כדי לספק שירות בלתי-פוסק כאשר הלוויינים במסלול נמוך יש צורך ב"רשת" של לוויינים כדי שבכל רגע נתון יהיה לוויין מסוים מעל הנקודה בה צריכים את שירותיו.
תחנת החלל הבינלאומית נמצאת במסלול לווייני נמוך, בממוצע בגובה 354 קילומטר.

פסולת חלל

סביבת המסלול הנמוך מתמלאת בפסולת חלל, בעיה שגרמה לדאגה גדלה בשנים האחרונות כיוון שהתנגשויות סביב כדור הארץ גורמות לנזק עצום ומסוכן וההתנגשות אף יכולה לגרום ליצירת פסולת נוספת. נכון לשנת 2013 התבצע מעקב אחר יותר מ-7,000 עצמים הגדולים מ-10 סנטימטר במסלול נמוך, אך מחקר שנערך במצפה ארסיבו טען כי ישנם יותר ממיליון עצמים הגדולים משני מילימטר.
נורית הילר

פרופ' נורית הילר (נולדה בחיפה, בשנת 1960) היא מהרדיולוגיות הבכירות בישראל, מנהלת מכון הדימות ("מכון הרנטגן") ולשעבר סגנית מנהלת בית-החולים הדסה הר הצופים בירושלים. תחום מומחיותה הוא פענוח בדיקות CT ו-MRI של כל מערכות הגוף.

ביוגרפיה

נולדה בחיפה וגדלה בבית דתי בקריית-ים. אביה, מרדכי הוזמי, היה חוקר במשטרת ישראל.
בעקבות שירות לאומי בבית-חולים החליטה ללמוד רפואה. היא למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, התמחתה ברדיולוגיה אבחנתית (רנטגן) בבית החולים שערי צדק בירושלים והשתלמה בדימות השלד בבית-החולים אלברט איינשטיין בניו יורק.
בבית החולים שערי צדק התמחתה בפיענוח בדיקות CT ו-MRI ובשנת 2000 עברה לבית-החולים הדסה. משנת 2007 היא מנהלת את מכון הדימות ("מכון הרנטגן") בבית-החולים הדסה הר הצופים ובמשך חמש שנים שימשה כסגנית מנהלת בית-החולים ואחראית על מערך שעת החירום.
פרופ' הילר חברה בהסתדרות הרפואית, בהנהלת איגוד הרדיולוגים בישראל, ומשמשת כסגנית יו"ר הוועדה לבחינות ההתמחות ברדיולוגיה. היא גזברית איגוד הרדיולוגים, יו"ר הוועדה המדעית של הכנס השנתי של איגוד הרדיולוגים הישראלי ומזכירה מדעית של כנס הרדיולוגים הישראלי-צרפתי. במשך שנים היא עוסקת בהוראה ובהדרכת סטודנטים ומתמחים ברדיולוגיה. סטודנטים לרפואה באוניברסיטה העברית דירגו אותה כמרצה מצטיינת.
פרופ' הילר פירסמה עשרות מחקרים ומאמרים בתחום הדימות והרדיולוגיה. היא חברה באיגודים בינלאומיים של רדיולוגים, ומשמשת כסוקרת מאמרים עבור עיתונים מקצועיים בתחומה.
פרופ' הילר מתגוררת בירושלים, נשואה לרופא השיניים ד"ר חיים הילר, ואם לדנה הילר, אשת-מחשבים בחברת היי-טק.
גב חדיד

גב חדיד (בלועזית Arête) הוא רכס סלעי צר המפריד בין שני עמקים. הוא נוצר בדרך כלל כאשר שני קרחונים שוחקים שני עמקים קרחוניים מקבילים. גב חדיד יכול להיווצר גם כאשר שני קרקסים קרחוניים שוחקים את הקיר הראשי (headwall) אחד כלפי השני, אם כי בדרך כלל הם פורצים את הקיר המפריד ביניהם, ויוצרים מעבר הרים דמוי אוכף המכונה אוכף הרים (Col). כששלושה קרקסים או יותר נפגשים, הם יוצרים צורת פירמידה המכונה קרן (horn), כשהדוגמה הידועה ביותר היא המטרהורן.
קו הרכס הולך ומתחדד כתוצאה מבליה עקב קפיאה-הפשרה, והמדרון מכל צד של הגב החדיד הופך תלול יותר כתוצאה מאירועים של תנועת בלית והסחיפה של סלעים חשופים בלתי יציבים.
המקור של המונח בלועזית "ארט" (Arête) הוא מצרפתית, ופירושו קצה או רכס. צורות נוף דומות בהרי האלפים מתוארים בגרמנית במונח המקביל "Grat".
בארצות הברית נהוג לכנות טיפוס מסוים של גב חדיד כ"סכין קצבים" (Cleaver). מיקומו של גב חדיד מסוג זה הוא לרוב גורם חשוב בבחירה בין מסלולי זרימת הקרחון. הליכה על גבי גב חדיד מסוג זה במעלה או במורד הר עשויה למנוע הליכה על שטחי קרחונים, שלג או סלע לא יציבים או מתחתיהם. זה בדרך כלל המקרה במסלולי הטיפוס בקיץ אל פסגת הר ריינייר, ההר הגבוה ביותר ברכס הקסקייד, במדינת וושינגטון. מטפסים על המדרון הדרומי של ההר עולים על גב החדיד המכונה "Disappointment Cleaver" (סכין הקצבים אכזבה) והולכים לאורכו במקום לטפס על הקיר הראשי של אחד משני הקרחונים שמשני צדי גב החדיד: קרחון אינגרהאם (Ingraham Glacier) או קרחון אמונס (Emmons Glacier).
Firework

וידאו קליפ

ב-28 באוקטובר 2010 פורסם הקליפ לשיר שאורכו כארבע דקות.
בתחילת הקליפ יוצאת פרי אל מרפסת כלשהי בלבוש שמלה מהודרת ועגילים ומביטה למטה על בודפשט, במהלך השיר יוצאים מתוך החזה של פרי זיקוקים כדי לעזור לאחרים ליצור השראה, להתגבר על הפחד שלהם ועל חוסר הביטחון שלהם ולעזור להם לייצר את ה"זיקוקים" שלהם.
ה"זיקוקים" של פרי עוזרים לאישה בעלת עודף משקל במסיבת בריכה לאזור אומץ, להוריד את בגדיה ולקפוץ אל תוך המים, לחולת לוקמיה לאזור אומץ ולצאת אל הרחוב למרות היותה קירחת, שחקן צעיר אשר הולך בתוך סמטה חשוכה ונתקל בבריונים ובעזרת קסמים שהוא מכיר מצליח לגרום להם לא לשדוד אותו, נער אשר מתעמת עם הוריו עקב צעקותיהם ומפני שהם מפחידים את אחותו הקטנה ובחור צעיר הומוסקסואל אשר מגייס אומץ וניגש אל בחור הומוסקסואל אחר ומנשק אותו.
בסוף הקליפ, פרי ונערים מרחבי העיר מתכנסים בחצר של ארמון בודה, רוקדים ומאירים את השמיים בעזרת זיקוקים.
ב-28 באוגוסט 2011, זכתה פרי בפרס "קליפ השנה" לשיר, בטקס פרסי הווידאו של MTV, ה-VMA.
הקליפ זכה להצלחה עם מעל מיליארד צפיות ביוטיוב (נכון ליוני 2018) ובכך מזכה את קייטי פרי כאמנית הראשונה עם ארבעה קליפים שעברו מספר צפיות של מיליארד צפיות.
יקב אלכסנדר

יקב אלכסנדר הוא יקב בוטיק ישראלי.
יקב אלכסנדר הוקם בידי יורם ואילנה שלום במושב בית יצחק ב-1996. סבו ואביו של יורם שלום, ברונו ואלכסנדר (סנדרו) (שעל שמו קרוי היקב) ייצרו בתוניסיה יין ביתי. הכרמים של היקב ממוקמים בגליל העליון, היקב מייצר 3 סדרות עילית של יינות:"סדרת הורים" "סדרת אלכסנדר רזרב" ו"סדרת אלכסנדר הגדול". מ-2006 היקב כשר. יקב אלכסנדר עם השנים זוכה לשבחים רבים ונחשב כיום לאחד היקבים המצליחים בארץ. בשנת 2002 ייצר היקב 12,000 בקבוקים וב-2010 ייצר 60,000 בקבוקים.
יוסי אשבול

יוסי אשבול הוא צלם טבע מזכרון יעקב המתעד את חיי הטבע בישראל מעל 30 שנה. צילומיו מפורסמים בכתבי עת מובילים בישראל ובעולם.
בשנת 2005 זכה אשבול במקום השני מטעם מוזיאון בוּרק בתחרות "צלם הטבע של השנה" לשנת 2005, בקטגוריה "התנהגות ציפורים", בזכות אחת מתמונותיו המציגה זוג שחפיות ים ושני גוזלים.
סגיטה

חישוב הסגיטה, הרדיוס, ואורך המיתר

באיור למעלה s מציין את אורך הסַגִיטָה, r את הרדיוס, ו  את מחצית המיתר עליו נשענת הסגיטה. האפותם A (השווה ל r-s) ו  הם ניצבים של משולש ישר-זווית שאורך היתר שלו הוא r. לפי משפט פיתגורס אם כן:
ניתן לסדר נוסחה זו בדרכים שונות כדי לחשב את הסגיטה, הרדיוס או היתר בהינתן שני האחרים:
1. 
2. 
3. 
ניתן גם לחשב את הסגיטה מהזווית  שבאיור. s שווה כאמור r-A. ו A שווה  ומכאן:
4.

קירובים כאשר הסגיטה קטנה

מנוסחה 3 למעלה נובע ש . כאשר הסגיטה s קטנה בהרבה מהרדיוס r (כלומר כאשר הקשת היא שטוחה, כפי שקורה לעיתים נפוצות באדריכלות) נוסחה זאת הופכת ל . ומכאן לקירוב:
5.

שימושים

באדריכלות נפוץ השימוש בסגיטה בחישובים הנוגעים לקשתות כמו בקירות קמורים או קעורים, בקמרונות, בכיפות ובגשרים. במקרים אלה שימושי הקשר בין בסגיטה לרדיוס העקמומיות של הקשת ולאורך המיתר (ראו נוסחאות למעלה) כשלפעמים רצויה סגיטה מסוימת ויש לחשב את הרדיוס והמיתר ולפעמים הרדיוס או המיתר הם הרצויים ויש לחשב את הסגיטה. הסגיטה משמשת גם להשגת עקמומיות רצויה של תיבת תהודה של כלי מיתר. בשימושים אלה לרוב העקמומיות מאוד עדינה ומספיקה נוסחת הקירוב כאשר הסגיטה קטנה בהרבה מהרדיוס (ראו למעלה).
הסגיטה משמשת באופטיקה (ובמיוחד ביצור טלסקופים) בעת חישוב כמות הזכוכית הנדרשת להוצאה כדי להשיג עקמומיות רצויה לעדשה. בפיזיקה הנוסחאות למעלה עוזרות לחשב את רדיוס העקמומיות של חלקיק מואץ בתא בועות (הדרוש לקביעת התנע הזוויתי שלו) מתוך אורכי הסגיטה והמיתר הקלים יותר למדידה.
ריקוד דגלים

ריקוד דגלים, או ריקודגלים, או מצעד הדגלים הוא מצעד המתקיים מדי שנה ביום ירושלים (בתאריך כ"ח באייר) בירושלים, החל משעות אחר הצהריים ועד לשעות הערב, כדי לחגוג את איחודה של העיר ואת חידוש הריבונות היהודית והישראלית במקומות הקדושים ליהודים, בעקבות הניצחון במלחמת ששת הימים. המצעד מלווה בריקוד, בשירה ובהנפה של דגלי ישראל. מציינים בו את זכרו של יוזם האירוע, הרב יהודה חזני.

"ריקודגלים" בירושלים

ראשיתו של המצעד במנהגם של הרב צבי יהודה קוק ותלמידי ישיבת מרכז הרב לצעוד לכותל דרך רחוב יפו, בשירה ובריקודים, בשעות הלילה לאחר סיום עצרת החג בהיכל הישיבה. מנהג זה החל בשנת תשכ"ח (1968). בשנת תשל"ד (1974) יזם יהודה חזני, תלמיד הישיבה, הבאת תזמורת וצירופם של בני ישיבות תיכוניות לאירוע. מאוחר יותר הוחלט להעביר את האירוע לשעות היום על מנת לאפשר לאנשים נוספים ליטול חלק בצעדה. כיום מארגנת את הצעדה עמותת "עם כלביא", ובראש התהלוכה עומד הרב חיים דרוקמן.
במהלך המצעד מציפים את רחובות העיר רבבות צועדים נושאי דגלי ישראל, המלווים בתזמורות ניידות על גבי משאיות שמנגנות שירים חסידיים. במספר נקודות בדרך מקימים במות נייחות שעליהן מתקיימות הופעות של אמנים שונים. רוב המשתתפים בצעדה ובחגיגות הם אנשי הציונות הדתית שעולים לעיר מכל רחבי הארץ.
ברוב השנים החל המצעד מאזור מרכז העיר ירושלים, מגן העצמאות או מגן סאקר, עלה מזרחה לכיוון רחוב יפו, דרך כיכר ספרא, ועד לכיכר צה"ל. בשלב זה מתפצלים הצועדים ונכנסים לעיר העתיקה דרך שעריה, עד שלבסוף מגיעים כולם לכותל המערבי, שם מתקיימת הרקדה המונית בשיתוף זמרים ואישי ציבור. בשנים האחרונות ישנה הפרדה והנשים צועדות לפני הגברים או להפך. בעבר נהגו הצועדים להיכנס לעיר העתיקה גם דרך שער האריות, אך בשנים 2010–2016 אסרה המשטרה להיכנס משער זה. בשנת 2011 הסיטה המשטרה את מסלול הצעדה מזרחה, והוא עבר משייח' ג'ראח לאורך כביש מספר 1 העירוני (שדרות בר לב), וכמו בעבר נכנסו לעיר העתיקה דרך כמה משעריה. בשנת 2017, לכבוד 50 שנה לירושלים הוחלט שריקוד הדגלים גם יקיף את העיר העתיקה ממזרח וייכנס אליה דרך שער האשפות.
במספר צעדות במשך השנים אירעו חיכוכים בין משתתפים בצעדה לבין ערבים תושבי מזרח ירושלים. החיכוכים כללו אלימות פיזית ומילולית משני הצדדים. היו שביקרו את עצם קיום האירוע, מימין ומשמאל. בשנים 2015 ו-2016 דחה בג"ץ עתירות שהגישו עמותת "עיר עמים" וארגון תג מאיר ובה דרשו למנוע את מעבר התהלוכה ברובע המוסלמי.

בערים נוספות

החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 נערכים מצעדים דומים בערים נוספות בישראל מתוך מטרה להרחיב את מעגל החוגגים. במצעדים אלו משתתפים חניכי תנועות נוער דתיות לאומיות, ארגונים דתיים מקומיים, אנשי הגרעינים התורניים וגורמים נוספים.
הצילו! כיווצתי את המורה

עלילה

זהו סיפור ההרפתקה של פליקס, ילד בן 11 שהצליח בטעות לכווץ את מנהלת בית הספר שלו (שהיא גם האישיות הכי שנואה בבית הספר) לגובה של 15 סנטימטרים. כשכמעט אף אחד לא מאמין לו כי המקרה קשור לרוחו המסתורית של מייסד בית הספר, הוא מבין שהוא נמצא בצרות. יחד עם חברתו הטובה אלה שנחלצת לעזרתו וכנגד אויבו מהשכבה מריו ואביו הסנוב, השניים נכנסים לתוך הרפתקה בה הם מנסים להבין כיצד לטהר את שמו של פליקס, להציל את בית הספר ההיסטורי מסגירה ובאותו הזמן – איך למנוע מהמורה הפצפונת להירמס, עד שימצאו דרך להשיב אותה לגודלה הטבעי.
אדל בת הבעל שם טוב

אדל אשכנזי (קרי: אוֹדֶל או אִידְל; ה'ת"ף – ה'תקמ"ז), הייתה בתו של הבעל שם טוב, אבי תנועת החסידות. מעט ידוע בוודאות על קורות חייה, אך היא הפכה לדמות חשובה באגדות החסידים. 
בשבחי הבעש"ט מסופר כי לפני פטירתו, אמר אביה ש"לקח את נשמתה מן התורה, מן הפסוק הכתוב אש דת למו (דברים, לג, ב)"

סיפורים על אודותיה

מספרים, כי פעם בילדותה, בראש השנה לפני התקיעות, הבחינו כי אדל נעלמה מעזרת הנשים. אביה, הבעל שם טוב, עצר את התפילה וכולם התחילו לחפשה. הוא עצמו הלך לביתו ומצא אותה ישנה במיטתה. הוא העיר אותה ואמר לה: "אינך יודעת כי אסור לישון בראש השנה?" אך היא ענתה לו: "אמא אומרת, ילד שישן, משאירים לו את החלק הטוב ביותר". הבעש"ט הניח לה להמשיך לישון, חזר לבית הכנסת והורה להתחיל את התקיעות. 
בסיפור אחר, על ניסיונו של הבעש"ט לעלות לארץ ישראל, מופיעה אדל כמי שהתלוותה אליו לנסיעה ביחד עם רבי צבי הסופר. במהלך הנסיעה אירעו מאורעות רבים שמנעו מהם להגיע לארץ ובאחד מהם, נפלה אדל מן הספינה בה הפליגו, אל הים הסוער וניצלה בנס ברגע האחרון.
כמו כן מסופר שבמוצאי שבת אחד, שאל הבעל שם טוב את תלמידיו - איזה שער משערי השמיים הוא החשוב ביותר מבין השערים המוזכרים בתפילת יהי רצון של מוצאי שבת. כל אחד מן התלמידים ציין שער אחר והבעש"ט לא קיבל את תשובותיהם. אדל שנכחה במקום, ענתה: "שערי סייעתא דשמייא" (עזרה משמים). אביה הסכים עם דבריה ואמר שזה אכן השער החשוב מכולם.

אזכורים בתרבות הישראלית

בשנת 2018 פרסמה הסופרת יוכי ברנדס ספר בשם אדל. הספר מגולל את סיפורו של הבעל שם טוב מנקודת המבט של אדל בהסתמך על סיפורים ששמעה הסופרת.
אלכסנדרו גצקאן

קריירת מועדונים

גצקאן התחיל לשחק בעיר מולדתו קישינב במועדון יוניספורט-אוטו. באמצע עונה 2005 עבר לספרטק מוסקבה, אך שם שיחק רק בהרכב השני של הקבוצה (שיחק 14 משחקים ובהם הבקיע 2 שערים). בשאר עונת 2005 גצקאן שיחק במועדון הליגה הלאומית ספרטק צ'ליאבינסק.
בפברואר 2006 הצטרף לרובין קאזאן, שם שיחק במשך שנתיים. באוגוסט 2008, בשל רכישת שחקנים חדשים כמו סרגיי סמאק, נמכר גצקאן לרוסטוב. ב-18 במאי 2012 ערך את משחקו ה-100 במדי רוסטוב בניצחון 0-3 על שיניק ירוסלבל. ב-2 במאי 2015 המשחק מול טרק גרוזני הפך למשחק ה-200 שלו. בעונת 2015/16 גצקאן נבחר לקפטן של רוסטוב.

נבחרת לאומית

שיחק במדי הנבחרת 2 משחקים במוקדומות המונדיאל 2006, 8 משחקים במוקדמות היורו 2008 ו-2 משחקים במסגרת מוקדמות היורו 2012.
התור באיבן שדאד 2

עלילה

עשרות מתושבי מזרח ירושלים באים מדי לילה כדי לתפוס מקום טוב בתור למשרד הפנים. אלו לצד אלו נדחסים בצפיפות רבה וממתינים לפתיחת המשרד בבוקר.
אחת הדמויות המתועדות בסרט היא עיסאם קוטוב שהינו תושב ירושלים אשר חלה באי ספיקת כליות ונזקק לתרופות יקרות ולטיפולי דיאליזה. כאשר פונה למשרד הפנים ולביטוח לאומי נוכח קוטוב לגלות כי הוא אינו זכאי כלל לתושבות ישראלית, מדינת ישראל אינה צריכה לקחת עליו אחריות ועליו להסתדר בכוחות עצמו, למרות שמאז 1967 הוא משלם מיסים כנדרש.
דמות נוספת המתועדת בסרט היא רנא שלעבי, ילדה מחוננת שנולדה במזרח ירושלים לאם ירושלמית. מצבה הכלכלי הקשה הפגיש אותה עם ג'יזלה, תיירת יהודיה מאיטליה שהחליטה לעזור לה. היא פונה למשרד הפנים על מנת לטוס לאיטליה כדי להשיג תמיכה כלכלית אך מסתבר שרנא כלל אינה רשומה במרשם האוכלוסין ולכן אין באפשרותה לצאת מן הארץ.
הסרט מגלה תמונה המציגה את פרצופה האחר של ירושלים, עיר הקודש, במדינת ישראל של שנת 2000.
הסרט צולם במשך כשנה, ומשלב צילומים במצלמה נסתרת ממשרד הפנים.

תגובות לסרט

הסרט זכה בפרס: "הסרט הטוב ביותר" בפסטיבל לסרטים דוקומנטריים, פסטיבל דוקונגה ה-4, והוקרן בסינמטקים של תל אביב, חיפה וירושלים.
הסרט נבחר לשמש כמוצג משפטי בתביעה שהגישה האגודה לזכויות האזרח לבית המשפט העליון נגד משרד הפנים. 
מאיר מרגלית, חבר מועצת עיריית ירושלים (מרצ), אירגן הקרנה שלו לפני חברי המועצה ושר הפנים, אך ההקרנה בוטלה על ידי ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט. דינה זילבר ממחלקת הבג"צים של פרקליטות המדינה הזמינה את הסרט להקרנה לפני עמיתיה. בנוסף, הסרט הוקרן בכנסת.