מבצע אטלס

הרקע למבצע

בשנת 1935 קיבל המופתי של ירושלים, אמין אל-חוסייני, מימון בשווי מיליוני דולרים משר החוץ בממשלת מוסוליני, גליאצו צ'אנו, על מנת להרעיל את בארות המים של תל אביב. הפעולה לא יצאה לפועל כמתוכנן, והסתכמה בנזק מינורי לצינורות, שתוקן במהרה.
אל-חוסייני ברח בזמן המרד הערבי הגדול מארץ ישראל. ב-28 בנובמבר 1941 הוא נפגש עם אדולף היטלר וקיבל ממנו הבטחה כי גרמניה תחסל את הקהילה היהודית בארץ ישראל לאחר שהגרמנים ינצחו במלחמה. המופתי העלה בפני הפיהרר הצעה אופרטיבית קונקרטית אשר תשרת את האינטרס הערבי והנאצי כאחד: להצניח לוחמי קומנדו גרמנים בארץ ישראל במטרה לחבור לכוחות המיליציה הערביות המקומיות, להרעיל את בארות המים של תושבי תל אביב ולעסוק בפעילות הסתה כנגד היישוב היהודי בארץ ישראל.
קורט וילנד, בנו של רודולף וילנד, מהקהילה הטמפלרית בשרונה (תל אביב), שהיה מפקח על קטיף התפוזים, נסע ב-1936 לגרמניה והתגייס לצבא. הוא הוצב במודיעין הצבאי, לאור שליטתו במספר שפות זרות. במהרה התקדם וקיבל דרגת מאיור (רב-סרן), ושירת ביחידת הקומנדו המיוחדת של הוואפן אס אס תחת פיקודו של אוטו סקורצני. ביולי 1944 נפגש וילנד עם המופתי אל-חוסייני בגרמניה, וקיבל מידיו את פרטי תוכניתו. בתוכנית זו קיווה אמין אל-חוסייני להתסיס מחדש, בחסות הנאצים, את המרד הערבי הגדול, שנכשל ב-1939.
ב-24 באוקטובר 1944 הגיעו כוחות בעלות הברית לשערי גרמניה, ממערב לריין. כוחות הצבא האדום לחצו ממזרח והגיעו לפרוסיה. במסגרת תוכניתם של הנאצים להדוף את כוחות בעלות הברית, עלה הרעיון להשתמש בתוכנית הישנה של אמין אל-חוסייני, אותה יוציא אל הפועל קצין המודיעין קורט וילנד, תוך שימוש בניסיונו המבצעי, בהיכרותו עם הארץ, ובקשריו עם בני המקום. בנוסף להרעלת תושבי תל אביב, הוטל עליהם ליצור קשר עם סוכנים פרו-נאצים ולהקים בסיסים בארץ ישראל. כמו כן, תוכנן שיפגעו בתחנת הכוח ההידרואלקטרית בנהריים, ובצינור הנפט כירכוכ-חיפה.
כוונת הנאצים הייתה לגרום לבריטים להפנות חלק מכוחם לארץ ישראל, ובכך לשפר את יכולתם להדוף את כוחות בעלות הברית מאדמת גרמניה.
לצד וילנד צורפו לצוות המבצע שני גרמנים ילידי מושבות הטמפלרים בארץ ישראל. השניים הכירו את הארץ ואורחותיה, ונמנו על דיוויזיית "ברנדנבורג" הנאצית: ורנר פרנק, יליד ירושלים, ופרידריך דיינינגר שאפר מוולדהיים (כיום אלוני אבא). דיינינגר שאפר סייע לערבים גם במהלך המרד הערבי הגדול, נכלא בכלא בבת ים, והצליח מאוחר יותר לברוח חזרה לגרמניה. בגרמניה פעל כעוזרו האישי של המופתי אמין אל חוסייני. לבני הטמפלרים צורפו שני ערבים, מקורבי אמין אל חוסייני: חסן סלאמה, יליד הכפר קולה, סגנו של אל חוסייני, וממנהיגי המרד הערבי הגדול, ועבדול לטיף, יליד ירושלים, שהשתתף גם הוא במרד, והוגלה לעיראק.

המבצע

המבצע נכשל כבר בתחילתו, אם בשל מידע מודיעיני מוקדם על כוונת הנאצים או בשל כישלון ההצנחה של הכוח.
בליל 6 באוקטובר 1944 צנחו ממטוס "היינקל 3" מעל אזור יריחו שבוואדי קלט חמישה צנחנים: שלושה גרמנים ושני ערבים. ציודם כלל נשק קל, מפות, מכשירי קשר, מנות קרב, 5,000 לירות שטרלינג במטבעות שונים, חומרי נפץ, וכן כ-10 קופסאות קרטון שהכילו רעל מסיס במים וחזק במיוחד (כל קופסה הכילה רעל בכמות המספיקה להרעלת 25,000 איש). מטרת הרעל שנויה במחלוקת. הגרסה המקובלת היא שרעל זה נועד להרעיל את מעיינות ראש העין ששימשו את תושבי תל אביב. ההיסטוריון יוסי בן ארצי טוען שמטרת הרעל הייתה לעכב את כלבי הגישוש, שאמורים היו לרדוף אחריהם, וההיסטוריון יואב גלבר טוען כי "המבצע באוקטובר 1944 לא נועד להרעיל בארות וגם לא לעורר מחדש את המרד הערבי, אלא להקים רשת של סייענים שתסייע לשבויים גרמנים בורחים".
הכוח הוצנח במפוצל ליד יריחו, ורוב הציוד התפזר בשטח. חסן סלאמה שנפצע במהלך הצניחה נע לכיוון ירושלים. שאר הכוח, שני הגרמנים ועבדול לטיף, התחבאו במערה שבואדי קלט. נערים בדואים מצאו את אחד משקי הכסף וכן אקדח ותחמושת. השמועה על מטבעות חדשים ביריחו פשטה באזור והייתה הסימן הראשון לקיום המבצע. מפקד מרחב ירושלים במשטרת ארץ ישראל, פאיז ביי אידריסי, הורה על חיפושים נרחבים בוואדי קלט.
ב-11 באוקטובר פורסמה מטעם השלטונות ההודעה הבאה בעיתונות העברית:
ה ו ד ע ה

נראה כי אחד או יותר צנחנים, לא ידוע מבני איזו אומה, הורדו בימים האחרונים בעמק הירדן. הציבור נדרש למסור מיד לתחנת המשטרה הקרובה כל ידיעה העשויה להביא לידי תפיסת אנשים אלה. אחד מהם, כנראה, גבוה מ-6 רגל, מדבר ערבית, גרמנית ולשונות סקאנדינאויות. ייתכן כי הוא גם מדבר אנגלית במבטא אמריקאי.
— צנחנים אחדים ירדו בארץ, דבר, 11 באוקטובר 1944
בינתיים יצר עבדול לטיף קשר עם שני שוטרים ערביים מהכוחות הבריטים המחפשים, ואלה סיפקו לו מזון ומים, וכן עדכנו אותם לגבי המצב בחוץ.
ב-16 באוקטובר 1944 נתפסו שני הגרמנים ועבדול לטיף במערה בוואדי קלט, לאחר שאידריסי הורה לעקוב אחר שני שוטרים בריטים ערבים, שסיפקו מזון ומידע לשוכני המערה.

אברי אלעד

אברי אלעד היה משליחי המודיעין הישראלי במצרים, ונחשד כי הסגיר לידי המצרים את רשת הסוכנים שהופעלה במסגרת פרשת "העסק הביש".
בזמן שהותו במצרים, הציג עצמו (בסטייה מן הכיסוי שנתפר לו) כמהנדס מכונות, איש קהילת הטמפלרים מארץ ישראל שהיה לכאורה אחד מן הצנחנים הגרמניים שצנחו בבקעת הירדן במבצע אטלס.

בתרבות הפופולרית

העיתונאי והפרשן לענייני צבא גד שמרון פרסם בשנת 2009 רומן בדיוני בשם "אהובת הטמפלר מעמק רפאים", שבו שילב את סיפור המבצע תוך ביצוע שינויים המתבקשים מהעלילה, במועד הצניחה, שמות הצנחנים וגורלם. באחרית דבר לספרו שמרון פרט על האנשים והאירועים ששמם נזכר ברומן והביע דעתו כי הכוונה של הצנחנים להרעיל את מקורות המים של תל אביב הייתה שמועה בלבד שנפוצה בגלל האבקה לטשטוש כלבי גישוש שנתפסה ברשותם.
המבצע מוזכר גם בספרו של רם אורן "סילביה - חייה ומותה של לוחמת ה"מוסד"".