הפארק הלאומי סקוויה

גאוגרפיה

הפארק הלאומי סקוויה שוכן על שטח של 1,635 קילומטרים רבועים, כ-320 קילומטרים צפונית ללוס אנג'לס וכ-320 קילומטרים דרומית-מערבית לסן פרנסיסקו. אל הפארק אפשר להגיע משתי הערים בנסיעה בת ארבע שעות. מבקרים רבים נכנסים לפארק הלאומי סקויה דרך הכניסה הדרומית הנמצאת כ-55 קילומטרים מזרחית לוייסייליה ובסמוך לעיירה תרי ריוורס (Three Rivers) המכונה כניסת הר אש (Ash Mountain Entrance) בגובה 518 מטרים. מצפון גובל הפארק בפארק הלאומי קינגס קניון ובמונומנט הלאומי הסקוויה הענקית (Giant Sequoia National Monument), מדרום הוא גובל ביער הלאומי סקוויה, וממזרח הוא גובל ביער הלאומי איניו. אזור הטבע הבראשיתי דינקי לייקס (Dinkey Lakes Wilderness) שוכן מצפון ואזור הטבע הבראשיתי גולדן טראוט (Golden Trout Wilderness) שוכן מדרום.
גובה פני הפארק נע מ-418 ל-4,421 מטרים מעל גובה פני הים. רכס ההרים של הסיירה נבדה מהווה את הגבול המזרחי של הפארק. בין מספר הפסגות מעל גובה של 4,000 מטרים נמצא ההר הגבוה ביותר בארצות הברית מחוץ לאלסקה, הר ויטני בגובה 4,421 מטרים.
רוב שטחי פארק זה ופארק קינגס קניון (84%) מוגדרים כאזור טבע בראשיתי ללא דרכים, ובשטחי הפארק אין דרכים החוצות את הסיירה נבדה. אל האזורים הללו ניתן להגיע רק באמצעות הליכה רגלית או רכיבה.
בחלקים הפנימיים של הפארק יש אזור אלפיני גבוה נרחב. הפארק משתרע על האזורים הגבוהים ביותר בסיירה נבדה, כולל הר ויטני, ההר הגבוה ביותר ב-48 המדינות הרצופות, סמוך לגבול המזרחי של הפארק. אל ההר ניתן להגיע דרך יער הענקים באמצעות שביל סיירה הגבוה (High Sierra Trail), שאורכו 56 קילומטרים. שביל זה חוצה קטע של יער הררי באורך 16 קילומטרים לפני שהוא מגיע לאתר המחנאות בכר העשב ברפואו (Bearpaw Meadow), השוכן במרחק קצר מרכס קו פרשת המים המערבית הגדולה (Great Western Divide), הרכס השני בגובהו של הרי הסיירה.
תוך כדי הליכה לאורך שביל סיירה הגבוה וחציית רכס קו פרשת המים במעבר קאווייה (Kaweah Gap) עוברים מאגן הניקוז של הנהר קאווייה המאופיין על ידי עמקי V, אל אגן הניקוז של נהר קרן (Kern River) שבו סייע העתק קדום לקרחונים ביצירת הקניון בצורת עמק U במהלך עידן הקרח האחרון. הקניון ישר כמעט לגמרי לאורך של כ-30 קילומטרים. בקרקעית הקניון נמצא מעיין חם (Kern Canyon hot spring) שעל מנת להגיע אליו דרושים כיומיים של הליכה, והוא נחשב לאתר תיירות פופולרי. מקרקעית הקניון מטפס שביל הסיירה הגבוה עד לפסגת הר ויטני. בהר ויטני נפגש שביל הסיירה הגבוה עם שביל ג'ון מיור ועם שביל הרכס הפסיפי, הממשיך צפונה לאורך קו הרכס של הסיירה ולתוך האזור הבראשיתי של הפארק הלאומי קינגס קניון.

גאולוגיה

הפארק הלאומי סקוויה מכיל חלק משמעותי מרכס סיירה נבדה, הרכס הארוך ביותר בארצות הברית הכולל את ההר הגבוה ביותר בארצות הברית מחוץ לאלסקה. רכס קו פרשת המים המערבית הגדולה מקביל לקו הרכס המזרחי (Sierran crest) וההרים בו מתרוממים מעל לגובה של 3,600 מטרים. מרבית ההרים והקניונים בסיירה נבדה בנויים מסלעי גרניט דיוריט ומונזוניט שנוצרו כאשר סלע מותך התקרר עמוק מתחת לפני הקרקע בקרטיקון, לפני כ-100 מיליון שנים. ההתכה הייתה תוצאה תהליכי הפחתה טקטוניים. הלוח הפסיפי נחת מתחת לצפון-מערב הלוח הצפון-אמריקאי ועובר התכה. לסלעי הגרניט יש מראה מנומר דמוי מלח ופלפל הנובע ממגוון המינרלים בסלע, כולל קוורץ, פצלת השדה ונציצים.
לפני 17 מיליון שנים גרמו תנועות טקטוניות הקשורות לפרובינציית אגן ורכס להתרוממות ולמתיחה של החלק המערבי של יבשת אמריקה הצפונית. לפני 10 מיליון שנים החל להתרומם רכס סיירה נבדה כאשר התחיל בלוק מקרום כדור הארץ בין רכס החוף לפרובינציית אגן ורכס לנטות כלפי מערב כיוון שהחום מההתמתחות של אגן ורכס גרם לחלק המזרחי של הבלוק להיות דק יותר ולכן בעל כושר ציפה גדול יותר מהצד המערבי. קו ההעתקים המזרחי, שכיום מהווה את רכס ההרים הגבוה לאורך הגבול המזרחי, התרומם בכמה אלפי מטרים. הקצה החשוף עבר סחיפה מהירה והבתוליתים והסדנים שבעומק נחשפו בחלקם. נהרות התחתרו לעומק שכבות הסלעים המתרוממות ויצרו עמקי נהרות צרים ועמוקים.
במהלך 10 השנים האחרונות התחוללו לפחות 4 עידני קרח וההרים התכסו בשכבת קרח עבה. קרחונים נוצרים ומתפתחים בתקופות ארוכות של מזג אוויר קר ולח. קרחונים נעים לאט מאוד דרך ההרים, כשהם הופכים את עמקי הנהרות הקיימים הצרים לעמקי U, חוצבים עמקים עמוקים ופסגות טרשים. ההיסטוריה הנרחבת של הקרחונים בתוך הרכס והאופי העמיד בפני סחיפה של הסלעים הגרניטיים המרכיבים את רוב סיירה נבאדה יצרו יחד נוף של עמקים תלויים, מפלים, פסגות טרשים, אגמים אלפיניים וקניונים קרחוניים.
בחלקים קטנים יש אזורים של סלעים מותמרים. סלעים אלו הם שרידים של איים געשיים שצורפו ליבשת אמריקה הצפונית לפני התרוממות הסיירה נבדה. הם כוללים סלעים געשיים מותמרים, שיסט, קוורציט, פיליט ושיש.

ספלאולוגיה

בשטח המאוחד של הפארק הלאומי סקוויה והפארק הלאומי קינגס קניון נתגלו לפחות 275 מערות, והמספר הולך וגדל כיוון שמערות חדשות מתגלות מפעם לפעם. כך למשל בספטמבר 2006 התגלתה מערה שזכתה לכינוי הדובה הקטנה (Ursa Minor). המערות נמצאות בעיקר בשליש המערבי של הפארקים ברצועה צרה של שיש. מערת לילברן (Lilburn Cave) שאורך סך כל המעברים שנחקרו בה הוא 27 קילומטרים, היא המערה הארוכה ביותר בקליפורניה. בנוסף התגלו מערות שרק קבוצת מומחים קטנה רשאית לגשת אליהן על מנת לחקור את הגאולוגיה והביולוגיה שלהן. המערה היחידה שנותרה פתוחה לציבור היא מערת קריסטל (Crystal Cave), השנייה באורכה בפארק (5.5 קילומטרים), שהתגלתה ב-28 באפריל 1918. המערה, המצויה במצב שימור טוב ביחס למספר התיירים המבקרים בה בכל שנה, נגישה לסיורים מודרכים בלבד ושוררת בה טמפרטורה קבועה של 9°C.
המערות בפארק, כמו מרבית המערות בסיירה נבדה של קליפורניה, הן בעיקר מערות המסה. כאשר מים הזורמים על פני השטח חודרים לעומק הם ממיסים את השיש בהיותם מעט חומציים. סלע השיש הוא בעיקרון אבן גיר שעברה התמרה כתוצאה מהחום והלחץ של יצירת והתרוממות הבתולית של הסיירה נבדה. ההתרוממות המהירה של הבתולית ב-10 מיליון השנים האחרונות גרמה לסחיפה מהירה של הסלעים המותמרים באזורים הגבוהים, וחשפה את הגרניט שמתחתם; לכן, רוב המערות בסיירה נבדה נמצאות באזורים הבינוניים והנמוכים (סביב 2,100 מטרים), אם כי ישנן מערות הנמצאות בגובה 500 מטרים ומערות בגובה של 3,000 מטרים, כדוגמת "מערת הצ'יף הלבן" (White Chief cave) ו"מערת הקרקס" (Cirque Cave) בעמק מינרל קינג בדרום הפארק. כתוצאה מכך הטמפרטורות במערות משתנים על פי הגובה ממעל ל-15°C ועד נקודת הקיפאון. פתחי המערות במקומות הנמוכים ביותר מצויים בינות לאלונים ושיחים והמעברים יבשים, חמימים ומאובקים, ובניגוד לכך במערות באזור האלפיני יש קרקעית או קירות של קרח. המערות הללו נחצבו בסלע על ידי הנחלים העונתיים השופעים הזורמים בפארק. ברוב המערות הגדולות שבפארק יש (או היו) נחלים הזורמים דרכן.
במערות יש מגוון של ספלאותמים כולל מסכים, זקיפים ארוכים, בריכות עם אבני שוליים, נטיפים שלהם יש תעלה מרכזית שממנה מתפצלים ענפים או ספירלות שנראה כאילו הם קוראים תיגר על כוח המשיכה הקרויים הלקטיטים. כמו כן יש במערות מקבצים מגוונים של מינרלים היוצרים משקעים לאורך הקירות, התקרות והקרקעית בשלל גוונים: כחול, ירוק, שחור, לבן, כתום ואדום. במערות שוכנים בעלי חיים שחלקם אנדמיים לפארק.

אקולוגיה

הפרש הגובה בין האזור הנמוך ביותר לאזור הגבוה ביותר שמגיע לכ-4,000 מטרים ממורדות הסיירה נבדה ועד לפסגות הגבוהות מקיים מגוון בתי גידול של צמחים ובעלי חיים ואורגניזמים אחרים. הפארק מוכר כשמורת ביוספרה בינלאומית בשל התפקיד החשוב שהוא ממלא בשימור המגוון הביולוגי.
מערכת אקולוגית ייחודית קיימת במערות הרבות בפארק. מאז 1965 התגלו לפחות 40 מינים חדשים של חסרי חוליות, רבים מהם אנדמיים לשטח הפארק. בחלק מהמקרים הם קיימים רק באגן ניקוז בלבד או אפילו במערה אחת. בסך הכל תועדו 58 מינים כולל עכבישים, עקרבים, דמויי-עקרב, נדלים, רבי-הרגליים, זבובים, אקרית וסוגים רבים נוספים של חסרי חוליות. במערת קלוף (Clough Cave) התגלו שלושה מינים של חסרי חוליות אנדמיים, ארבעה מיני עטלפים, דביבון, מכרסם ונחש.

היסטוריה של האדם

התושבים הראשונים באזור שבו שוכן הפארק כיום היו ילידים בני שבט המונאצ'י (Monachee), שהתגוררו בעיקר באזור אגן הניקוז של נהר קאווייה באזור מרגלות ההרים שבפארק, אם כי על סמך עדויות שנמצאו ייתכן והם התגוררו גם באזורים גבוהים יותר כגון יער הענקים. בעונת הקיץ חצו האינדיאנים את הרכס דרך המעברים ההרריים הגבוהים, על מנת לסחור עם שבטים שהתגוררו מזרחית אליהם. במספר אתרים ברחבי הפארק ניתן למצוא פיקטוגרפים ששרדו מאותה תקופה, בייחוד בסלע הוסיפטל (Hospital Rock) ובפוטווישה (Potwisha), כמו גם מכתשים שנחצבו בסלע ששימוש לעבד בלוטים, מזון בסיסי לילידי המונאצ'י.
עם הגעתם של המתיישבים האירופים הראשונים הגיעו לאזור החלה התפשטות של מחלת האבעבועות השחורות, שהשמידה חלק גדול מאוכלוסיית האינדיאנים. האירופי הראשון שהתיישב באזור באופן קבוע היה הייל ת'ארפ (Hale Tharp), שהתפרסם בשל כך שהצליח לבנות את ביתו מגזע חלול של עץ סקוויה ענקית שנפל ביער הענקים סמוך לאחו המכונה לוג מדואו (Log Meadow). ת'ארפ נהג לרעות את הבקר שלו באחו, אך במקביל הביע את הערכתו ליופיו של היער וניהל את המאבקים הראשונים באזור כנגד כריתת העצים. ת'ארפ היה מיודד עם ג'ון מיור שביקר בביתו מספר פעמים. מקומה של הבקתה לא השתנה מאז שת'ארפ בנה אותה ביער הענקים, וניתן לבקר בה גם כיום.
אולם, ניסיונותיו של ת'ארפ לשמר את עצי הסקוויה ענקית לא נחלו הצלחה רבה. בשנות ה-80 של המאה ה-19 הקימו מתיישבים לבנים את מושבת קאווייה (Kaweah Colony), מתוך שאיפה ליצור אוטופיה סוציאליסטית, וביססו את כלכלתם על סחר בעצי סקוויה. עם זאת, מאוחר יותר התברר כי עצי הסקוויה ענקית מתבקעים בקלות (בניגוד לעצי סקוויה נאה), ולפיכך הם אינם ראויים לשמש כחומרי גלם, אך עד שהגיעו למסקנה זו נכרתו אלפי עצים.
שירות הפארקים הלאומיים סיפח את יער הענקים לפארק ב-1890, השנה שבה הוקם הפארק, ובכך נפסקה באופן סופי כל פעילות הכריתה ביער הענקים. במשך השנים הפארק התרחב מספר פעמים עד שהגיע לגודלו הנוכחי; אחת ההרחבות האחרונות התרחשה ב-1978, כאשר פעילות נמרצת של תנועות שורשיות בהובלת מועדון סיירה הכשילה את ניסיונה של חברת וולט דיסני לרכוש אתר כרייה לשעבר בגובה רב בדרום הפארק כדי להפוך אותו לאתר נופש וסקי. אתר זה סופח לפארק ונקרא בשם מינרל קינג (Mineral King). מקור שמו ("מלך המינרלים" בעברית) מ-1873 כאשר כורים באזור הקימו את "נפת הכרייה מינרל קינג" (Mineral King Mining District). זהו האתר הגבוה ביותר בפארק שעבר תהליכי פיתוח במשך השנים, ונחשב ליעד פופולרי למטיילים הנוהגים ללון בשטח.