יהדות ארגנטינה

היסטוריה

היהודים הראשונים שהגיעו לארגנטינה, ברחו מפני האינקוויזיציה, אולם הם התבוללו באוכלוסייה המקומית. הקהילה היהודית החלה להתגבש  באמצע המאה ה-19 ולכך סיבות ספורות, והעיקריות שבהן היו התגברות המצוקה והרדיפות כלפי הקהילה היהודית ברוסיה, לצד כינון הרפובליקה הארגנטינאית והניסיון למשוך מהגרים באמצעות חוקה המבטיחה  שוויון אזרחי לכל וחופש דת. בשנת 1884 גם נחקקו חוקים המתירים חינוך אזרחי וקיום  דיני אישות במשרד רישום  אזרחי. אלו אף הביאו לניתוק  הקשרים הדיפלומטיים בין  ארגנטינה לוותיקן למשך 16 שנים. בראשית תקופה זו היו המהגרים בעיקר יהודים מצרפת, ובהמשך המאה גדלה הקהילה במהירות בעקבות הפוגרומים שהיו ברוסיה שהביאו להגירת רבים ממזרח אירופה, שכונו בארגנטינה "רוסוס" (rusos - רוסים), רובם יהודים. מדיניות "הדלת  הפתוחה" של ארגנטינה אפשרה למהגרים אליה כניסה ללא תשלום מכס.
הגידול העיקרי באוכלוסייה היהודית אירע בין 1880 ל–1890. בשנת 1891 ייסד הברון מוריס דה הירש את ארגון יק"א (אנגלית: Jewish  Colonization  Association "החברה היהודית להתיישבות") שפעל לרכישת קרקעות עבור מפעל התיישבות חקלאי. כעשרים שנים קודם לכן כבר נוצרו הארגונים היהודים הקהילתיים הראשונים, אך בעקבות הקמת יק"א ועד 1896 יושבו בארגנטינה כ–10,000 יהודים.  בין  השנים 1895 ל–1919 גדל מספר היהודים במדינה מ–6,000 ל–125,000 נפש. אך השינויים באופי ההגירה הביאו לכך שבסוף תקופה זו ישבו כ–80% מהיהודים ביישובים עירוניים. המסגרות החקלאיות התקיימו בשיתוף "כל ישראל חברים" וראשונת המושבות היהודיות הייתה מוזסוויל. ב-1896 הגיעה התוכנית לשיאה ובארגנטינה התקיימו 910 משפחות.
בין 1906 ו-1912 המשיכה הגירה יהודית לארגנטינה בקצב של כ-13,000 בשנה. מלבד יהודים מזרח אירופים הגיעו גם מהגרים מן האימפריה העות'מאנית ומצפון אפריקה. לאחר מלחמת העולם הראשונה זוהו המהגרים היהודים ממזרח אירופה עם המהפכה הקומוניסטית שאירעה בארצות מוצאם. תפיסה זו, לצד שביתה ממושכת שפגעה בכלכלה הארגנטינאית, גרמה בימים 7 - 13 בינואר 1919 לפוגרום ראשון בארגנטינה שכוון כלפי ה"רוסים". למרות זאת, המשבר הכלכלי בעולם המערבי וסגירת שעריה של ארצות  הברית בפני מהגרים היו בין הגורמים להמשך ההגירה לארגנטינה. ב-1920 היו בארגנטינה יותר מ-150,000 יהודים. הגירה זו הביאה עמה גם אבטלה רחבה והמצב הכלכלי הרעוע היה בין הגורמים להפיכה הצבאית שהתרחשה ב–1930 ועלייתם לשלטון של חוגים לאומניים שהטילו מגבלות על ההגירה. מגבלות אלו חלו גם בתקופת מלחמת העולם השנייה, אך הגירה בלתי חוקית נמשכה לאורך כל אותן שנים. היהודים השתלבו במהירות בחברה הארגנטינית אולם סבלו מפעם לפעם מאנטישמיות.
בתחילת שנות ה-30 התרחשה פרשת צבי מגדל שבמרכזה היו יהודים.

אחרי מלחמת העולם השנייה

ב-1946 ברחו פושעים נאצים  בזהות בדויה לארגנטינה ומצאו בה מקלט. לאחר הקמת מדינת ישראל כונן הנשיא פרון קשרים  דיפלומטים עם המדינה החדשה. לכידתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן וחטיפתו לישראל ללא תיאום עם הממשלה גרמו לגל מחאות נרחב בארגנטינה.
במהלך השלטון הצבאי בארגנטינה (1976-1983) הייתה מדיניות  של רדיפת אנשי שמאל שהתבטאה בלכידת עשרות אלפי  אנשים למעצר ללא כל האשמה חוקית. מעריכים שכאלף מתוך כ-30,000 האזרחים ש"נעלמו" בתקופה זו היו פעילי שמאל יהודים במסגרת מה שכונה "המלחמה המלוכלכת". רוב העצורים, נוצרים כיהודים, כנראה נרצחו. הרב מרשל מאייר פעל רבות בתחום זכויות האדם באותה תקופה. פעילות זו זכתה בהכרה משלטונות ארגנטינה לאחר סיום השלטון הצבאי.
בשנות ה-90 נערכו פיגועים נגד מרכזים יהודיים בבואנוס איירס. הפיגועים יוחסו לאיראן, ושלטונות המדינה פתחו בחקירה לגילוי האשמים. באפריל 1992 פוצצה שגרירות ישראל, ונהרגו 32 איש. ב-1994 פוצץ המרכז הקהילתי היהודי (AMIA), נהרגו 85 אנשים ונפצעו למעלה ממאתיים. ב-18 בפברואר 2015 נטליו אלברטו ניסמן שהיה התובע הפדרלי שעמד בראש החקירה על שורת הפיגועים במוסדות יהודים בשנות ה-90 נמצא ירוי בביתו שעות ספורות לפני שהיה אמור להעיד בבית המשפט ולהגיש צו מעצר נגד הנשיאה כריסטינה קירשנר. בראש התביעה מינו שופטת חדשה שתמשיך את עבודתו של ניסמן.

המצב כיום

במפקד אוכלוסין שנערך ב-1960 נספרו 176,000 יהודים. מלבדם נמנו 930,000 אנשים שהצהירו שהם אינם שייכים לשום דת, אך מעריכים שחלקם יהודים שהסתירו את דתם מפחד השלטונות.
נכון ל-2018 חיים בארגנטינה כ-220,000 יהודים, בעיקר בבואנוס איירס. הקהילה קשורה חברתית מאוד ואף מפעילה לצרכיה בתי ספר יהודים ושומרת על מאות בתי כנסת. ארגונים מקומיים מחזקים את התרבות העברית והיהודית ואת הקשר עם מדינת ישראל, גם אם יש שיעור מסוים של התבוללות. הארגון היהודי הגדול ביותר הוא AMIA, שנוסד ב-1894. בראשו עומד, נכון ל-2018 אגוסטין זבאר.
בעקבות המשבר הכלכלי במדינה התגברה גם העלייה לישראל. הקהילה היהודית בבואנוס איירס נחשבת לציונית ורבים מחבריה עלו לארץ. בעיר פעילים מספר בתי ספר יהודים, ביניהם בתי ספר חילונים, דתיים וחרדים, וכמו כן פעילים מספר תנועות נוער כמו בני עקיבא, עץ חיים, השומר, יונה, ועוד.
בארגנטינה קיימים יישובי פאר קטנים, מעין 'קאנטרי' סגורים פרטיים אליו משתייכים יהודים בני המעמד הגבוה יותר. היהודים המשתייכים למועדונים אלו מתגוררים בה בעיקר בסופי שבוע. מועדונים אלו מקיימים פעילויות חברתיות ואירועי ספורט ביניהם השייכים רק לחברי המועדון. בין מועדונים אלו: ״הכח״ (Hacoaj) ו״סיסאב״ (Cissab).
בבואנוס איירס רוב היהודים מרוכזים בשכונת אונסה (Once), אך יש גם לא מעט יהודים שחיים בשכונות ויז'ה קרספו (Villa Crespo), פלורס (Flores) ובלגרנו (Belgrano). בבואנוס איירס כיום יש בתי חב"ד רבים פעילים.
כיום רוב יהודי ארגנטינה הם אשכנזים (רובם ממזרח אירופה) ומיעוטם ספרדים ומזרחים (רובם מסוריה, לבנון, וטורקיה מיעוטם מתימן, דרום-מזרח אירופה ומצרים ומיעוט קטן ממרוקו ועיראק). כמו כן, ישנם יהודים רבים שמוצאם מעורב בין עדות שונות ואף בין יהודים ללא יהודים.