google/wiki40b huggingface dataset:
חואן רמון חימנס

חייו

חימנס נולד בכפר מוגר שבאזור אנדלוסיה בדרום ספרד. כשהיה בן חמש-עשרה עבר לסביליה בה למד ציור ומשפטים, אך כעבור שנים מעטות נטש הן את תחום הציור והן את לימודי המשפטים והתמסר כולו לכתיבה. השירים הראשונים נכתבו בהשפעת גוסטבו אדולפו בקר. בעקבות פרסום שיריו הראשונים בכתב העת "וידה נואווה" ("חיים חדשים"), הזמינו אותו המשוררים פרנסיסקו ויליאספסה ורובן דריו בשנת 1900 למדריד. בבירת ספרד הצטרף חימנס לחוגים המודרניסטים של תקופתו ומאוחר יותר ייסד שני כתבי-עת ספרותיים.
מות אביו בשנת 1900 גרם לו לדיכאון עמוק, ובעקבות כך אשפזו אותו בני משפחתו בבית חולים לחולי נפש בבּוֹרְדוֹ. לאחר ששהה שם ארבעה חודשים הועבר לבית הבראה במדריד, שבו שהה עד שנת 1902. בשנת 1905 חזר המשורר לכפר הולדתו, אולם שש שנים לאחר מכן החליט להשתקע סופית במדריד. בשנת 1913 הכיר את סנוביה קמפרובי אימר, אמריקאית ממוצא ספרדי, אשתו לעתיד ומשענתו עד אחרית ימיו.
בני הזוג התחתנו בשנת 1916. שנים רבות לאחר מכן, בשנת 1935, דחה חימנס הצעה למשרה באקדמיה הספרדית, וכעבור שנה העניקה לו הממשלה הרפובליקנית דרכון דיפלומטי ומינתה אותו לנספח התרבות של ספרד בשגרירותה שבוושינגטון. בפרוץ מלחמת האזרחים ב-1936 עזבו בני הזוג את ספרד ולא חזרו עוד אליה עד יום מותם. הם עברו לארצות הברית, לאחר מכן לקובה ולבסוף לפוארטו ריקו. למרות הצלחותיו הספרותיות הרבות חזר היוצר לחוות התקפי דיכאון, שבשנת 1946 אף גרמו לאשפוזו למשך שמונה חודשים. האקדמיה השוודית העניקה לחואן רמון חימנס את פרס נובל לספרות ב-25 באוקטובר 1956. מות אשתו שלושה ימים לאחר מכן הנחית על היוצר הספרדי מהלומה שממנה לא התאושש עד יום מותו.
אודיטוריום

אודיטוריום (בלטינית Auditorium, רבים Auditoria) הוא אולם המשמש לעריכת כנסים, מופעי אומנות, הרצאות ואירועים אחרים. אודיטוריומים נמצאים בדרך כלל באוניברסיטאות, מכללות ובמוסדות חינוך אחרים; במוזיאונים, מרכזי כנסים ותערוכות ובמוסדות תרבות אחרים, ולמעשה הם עשויים להמצא בכל מקום בו נערכים אירועים פרונטליים רבי משתתפים. אולם האודיטוריום בנוי פעמים רבות בשיפוע כדי לאפשר תצפית טובה מכל חלקיו לעבר הבמה או המסך, והוא מצויד לעיתים בעזרי מולטימדיה.
מקורה של המילה בשורש הלטיני Audi שמשמעו "לשמוע" או "להאזין", ועל כן בחלק מהשפות התייחס המושג במקורו אך ורק לחלקו של האולם המיועד למושבי קהל המאזינים. שימוש זה נהג לתאר את החלק בתיאטרון היווני ובתיאטרון הרומי שהיה מיועד למושבי הקהל (להבדיל מהאורכסטרה, הסקנה והפרוסקניון).
באדריכלות הכנסייתית, לעיתים מכונה הספינה בכנסייה בכינוי אודיטוריום, שכן זהו החלק העיקרי בו מתכנס הקהל בעת טקסים דתיים, ובמנזרים, זהו האזור המיועד לקבלת פניהם של אורחים.
מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר

היסטוריה

לקראת הבחירות ב-2002 הוחלט במרצ לשריין מקום ברשימתה לנציג עולים על מנת לחזק את כוחה בקרב מגזר זה. לצורך כך הוחלט לרוץ ברשימה משותפת עם הבחירה הדמוקרטית (שהוקמה על ידי פורשי ישראל בעליה), וב-24 בנובמבר 2002 הוצע המקום החמישי ברשימה לנציגה רומן ברונפמן (חברו של ברונפמן לסיעה אלכסנדר צינקר לא הצטרף לאיחוד והקים את מפלגת אזרח ומדינה, שכשלה בבחירות). ב-12 בדצמבר 2002 צורפה לאיחוד תנועת שח"ר, שהקים יוסי ביילין מוקדם יותר באותה השנה בעודו חבר מפלגת העבודה, ולנציגיה ביילין ויעל דיין שפרשו מהעבודה לאחר כשלונם בפריימריס במפלגת העבודה, שוריינו המקומות ה-11 וה-12.
בבחירות עצמן כשלה הרשימה המשותפת וזכתה לשישה מנדטים בלבד, וזאת לעומת 10 מנדטים בהם זכתה מרצ לבדה בבחירות 1999. עקב הכישלון פרש יוסי שריד מראשות המפלגה. לאחר הבחירות הוחלט במרצ להקים גוש שמאל חדש בשם "יחד" שירכז את כל תנועות השמאל בארץ, וזאת על מנת לנסות לעורר את מחנה השמאל, שספג כולו מפלה בבחירות 2003. יחד עם זאת בפועל רק מרצ ושח"ר הצטרפו לאיחוד החדש (ברונפמן נציג הבחירה הדמוקרטית נשאר בסיעה המשותפת בכנסת אולם שמר על עצמאות מפלגתו). ביילין שלא נבחר לכנסת המשיך בפעילות פוליטית במסגרת המפלגה החדשה וב-17 במרץ 2004 אף נבחר לעמוד בראשה. ב-2005 שונה שם המפלגה ל"מרצ-יחד" לאחר שבמפלגה נוכחו לדעת שהשם "יחד" לא זכה להכרה מספקת בציבור.
בבחירות לכנסת ה-17 זכתה "מרצ-יחד" בחמישה מנדטים. הבחירה הדמוקרטית לא נבחרה לכנסת לאחר שברונפמן שהכריז תחילה על כוונתו להתמודד באופן עצמאי במסגרת הבחירה הדמוקרטית הסיר את מועמדות מפלגתו לקראת הבחירות.
סלפי (סרט)

תקציר עלילת הסרט

ולדימיר בוגדנוב הוא סופר פופולרי ומגיש טלוויזיה מצליח שלפתע מגלה שהוחלף על ידי כפיל מוחלט, שלוקח מבוגדנוב את עבודתו, תהילתו, האישה, והפילגש ונראה שהוא מתמודד עם התפקיד שלו הרבה יותר טוב מאשר המקור ורק הבת רוצה להחזיר את בוגדנוב האמיתי.
חיים לטה

חיים (הרברט) לטה (23 בינואר 1902 ברלין, גרמניה - 5 בפברואר 1988 פרדס חנה) היה מתכנן גנים ישראלי, מעולי העלייה השלישית. בנה מספר גנים ברחבי הארץ ושאף ליישם בתכנון הגנים עקרונות אקולוגים המשלבים גידולי מזון ונוי. כמורה לגננות במספר בתי ספר הנחיל את תורתו לדורות של תלמידים. זוכה פרס אברהם קרוון לאדריכלות גנים ונוף.

ביוגרפיה

חיים לטה נולד ב-1902 בברלין כהרברט לטה, ליוסף לטה ומלכה לבית יעקובוס. סיים את בית הספר היסודי הקהילתי ה-8 בברלין. מאחר שהיה ילד חולני נשלח ב-1918 לתיכון ללימודי גננות בבית הספר "האלם" ליד הנובר, שם, קיוו הוריו, גם יבריא וגם ירכוש מקצוע. 
הבית בו גדל לטה היה בית ציוני, ולטה השתתף בייסוד סניף תנועת החלוץ בברלין. ב-22 במרץ 1923 עלה ארצה עם עוד קבוצת גננים בוגרי בית הספר לגננות, במסגרת העלייה השלישית. לאחר תקופה קצרה ביפו החל לטה לעבוד בחדרה, אולם לאחר שחלה במחלת הקדחת נשלח לירושלים. באביב 1925 עבר לגור במגדל שלחוף הכנרת, שם ניסה לשכנע את אוטו ורבורג שיאפשר לו לגדל בננות על שטחים שבבעלותו. ב-1927 נוסדה חברת גידולים וב-1928 ביקר אלפרד מונד (אחד המשקיעים) בארץ והשתתף בנטיעות הראשונות של מטעי החברה. לאחר סיום עבודתו במגדל עבד תקופה מסוימת בתל אביב עם יצחק וולקני-אלעזרי ועם ורבורג על הכנסת פירות חדשים לארץ. 
ב-1930 עזב את עמק הירדן ועבר לגור בפרדס חנה, שם עיבד חלקת אדמה שבבעלותו, סייע לתושבי המקום בתכנון גינותיהם ולימד גננות בבית הספר החקלאי שביישוב וכן בבית הספר החקלאי בנהלל ובפקולטה לאדריכלות נוף בטכניון. ב-1942 חזר לטה לגור בטבריה ועבד בעיר ובישובי הסביבה. ב-1955 חזר לגור בפרדס חנה.

גישתו הירוקה

זיקתו של חיים לטה לגננות נבעה מהשקפתו על הצורך לאיזון בטבע. שנים רבות לפני פריחתן של תנועות איכות סביבה "ירוקות", ראה לטה את הגנים שהוא מתכנן כ"ריאות ירוקות" והתנגד לגידולים המנצלים את האדמה.
...התושב חייב להיות מחובר לארצו. ומי זה מוכן להתקשר לארץ מוזנחת, לארץ שחולבים ממנה לחם וכסף כאילו הייתה פרה. אנחנו חלק מהטבע. אם נקום להלחם בטבע יסתבר לנו מהר מאוד שהוא חזק מאיתנו. תחילה אנו מנצלים את האדמה לרעה. אחר כך אנחנו מנסים לפצותה בזבל כימי וריסוסים... פעם התנבאתי שנצטרך לרסס כל שבועיים וכיום יש המרססים כל יום...
— ראיון בעיתון הארץ, 1975

משפחתו

חיים לטה נישא ב-1928 לבתיה לבית ברומברג. לזוג נולדו 3 ילדים: דן ידין, מיכה ידין וציפורה כהן.
ראובן צור

קורות חייו

צור נולד באורדאה שבטרנסילבניה. כשנולד היתתה העיר בשליטת רומניה וב-1940, בעקבות תכתיב וינה, עברה לשלטון הונגריה. במרץ 1944 השתלטו הגרמנים על הונגריה ושואת יהודי הונגריה הואצה. הוא נלקח עם משפחתו לגטו שהוקם, וממנו ברחו לתחומי רומניה. במהלך הבריחה נותקו צור ואחותו מהוריהם. בהגיעם לרומניה נשלח לכלא צבאי שממנו שוחרר בהיותו קטין. 
בגיל 13 התוודע לשירת העולם, כאשר קיבל במתנה את ספרו של אנטל סרב "מאה שירים": שירים ממיטב הספרות העולמית שהציג את השיר המקורי מול התרגום ההונגרי. ספר זה חשף בפניו את אמנות השירה והתרגום הספרותי. צור החל לתרגם את יצירותיהם של ויליאם שייקספיר ובודלר להונגרית ובגיל 17 פרסם לראשונה את עבודתו.
בשנת 1949 עלה לישראל עם משפחתו. הוא נקלט במוסד עליית הנוער "אלוני יצחק" והחל בלמידת עברית באמצעות השוואת תרגומים של יצירות שאותן הכיר. בשירותו הצבאי שירת בחיל הרגלים ובמהלכו, בשנת 1951, פורסם לראשונה תרגומו לעברית של השיר "בלדה על האיש ששר בעינויים". בתום שירותו למד באוניברסיטה העברית לימודי ספרות עברית וספרות אנגלית. במקביל החל צור לעבוד כמורה במוסד עליית הנוער "חוות הנוער הציוני". בזמן זה התפרסמו ספריו הראשונים.
בשנים 1969–1971 למד צור לימודי דוקטורט באוניברסיטת סאסקס באנגליה. בשובו החל ללמד בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. צור ייחס חשיבות רבה להוראה, ושיעוריו התאפיינו בעידוד החשיבה העצמית אצל תלמידיו.
צור היה נשוי לאילנה, מורה לשיטת אלכסנדר, ממנה התאלמן בשנת 2014. בתם היחידה, ענבל, נפטרה בשנת 2004, לאחר שנות סבל רבות, ממחלת הטרשת הנפוצה.

תרומתו המדעית

בעבודת הדוקטור שלו פיתח צור גישה לספרות שאותה הגדיר כ"פואטיקה קוגניטיבית". גישה זו היא בין-תחומית, ומשלבת ספרות, לשון ופסיכולוגיה. היא שמה את הדגש על התהליכים המתרחשים במוחו של הקורא בזמן קליטת היצירה הספרותית, ומנסה לעמוד על הקשר שבין מבנה היצירה לבין האיכות האנושית הנתפסת בה. את הפואטיקה הקוגניטיבית יישם בחקר החרוז, המקצב, המטפורה, הסוגה הספרותית, הביקורת הספרותית, תורת התרגום ועוד. מחקריו עסקו בשירה בשפות רבות, מתקופת המקרא ועד ימינו אלה. 
בחקר מקצב השירה פיתח תאוריה המאפשרת לדון לא רק בכללי המשקל ובסטיות מהם, אלא גם במידע החושי התורם להתרשמות הקורא. תאוריה זו מכילה גם תאוריה של ביצוע ריתמי (מקצבי) של השירה, שאותה הוא בוחן בניתוח ממוחשב של קריאות מוקלטות. 
צור עסק גם בתורת התרגום, ובדק כיצד באו על פתרונם קשיים לשוניים, בתרגום השומר על מקצב השירה. הוא אף פרסם תרגומים משלו ליצירות ספרותיות רבות. 
מחקריו של צור זכו להכרה בינלאומית והתפרסמו בבמות רבות. הוא זכה על עבודתו בפרס ישראל לחקר הספרות הכללית לשנת 2009. בנימוקי ועדת הפרס נכתב כי "הוא מחשובי החוקרים של הספרות בארץ ובעל מוניטין בינלאומי והוא ידוע כחוקר ספרות וכתאורטיקן יוצא דופן במקוריותו."
זיגפריד הנריצי

קריירה מוקדמת

הנריצי נולד ב-10 במאי 1889 בזוֹסְט שבגרמניה. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן ה-1), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. בקיץ 1918 הועבר הנריצי למטה הכללי, וב-18 באוגוסט 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף הנריצי לרייכסווהר, ובשנת 1920 פרש מהצבא והתגייס למשטרת הביטחון. ב-1 בנובמבר 1933 הועלה הנריצי לדרגת אוברסט לוטננט, וב-15 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט והצטרף לורמאכט. ב-6 באוקטובר 1936 מונה להנריצי למפקד רגימנט הארטילריה ה-29, ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד אגד הארטליריה ה-16, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה מונה הנריצי למפקד אגד הארטילריה ה-30, ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה העשירית. ב-16 במרץ 1941 מונה הנריצי למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-16, וב-1 ביוני 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם הנריצי עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, וב-13 באוקטובר 1941 קיבל על פעולותיו בקרב אומן את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-13 בנובמבר 1942 מונה הנריצי למפקד קורפוס הפאנצר ה-40, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-1 באוקטובר 1943 הועבר הנריצי לעתודת המילואים, וב-9 בדצמבר 1943 קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בספטמבר 1944 חזר הנריצי לפקד על קורפוס הפאנצר ה-40, ופיקד עליו במהלך הקרבות בשלזיה עד סוף המלחמה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17, וב-9 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לכוחות הסובייטיים.

לאחר המלחמה

באוקטובר 1955 שוחרר הנריצי מהשבי. לאחר שחרורו התגורר הנריצי בעיר באד נאויים, עד למותו ב-8 בנובמבר 1964, והוא בן 76 שנים.
אלכסנדר אניוקוב

קריירת מועדונים

אניוקוב החל לשחק במסגרת בית ספר לכדורגל בסמרה כבר בגיל 6. בשנת 2000 הוא הצטרף למועדון הרוסי קריליה סובטוב סמרה, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הליגה הרוסית השנייה. אניוקוב הפגין כישרון כאשר שיחק בקבוצת המשנה, וזוהה על ידי אלכסנדר טרחנוב, מאמן הקבוצה הבוגרת.
עוד באותה שנה צורף אניוקוב על ידי טרחנוב לקבוצה הבוגרת של סמרה, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית באוקטובר אותה שנה, במשחק מול זניט סנקט פטרבורג. בשלוש עונותיו הראשונות בסמרה היה אניוקוב בעיקר שחקן ספסל וקיבל הופעות משחק מועטות, אך בעונת 2003 הוא הפך לשחקן חשוב בהגנת הקבוצה ופתח בקביעות בהרכב שלה. ב-2004 הוא הגיע עם סמרה להישגים הטובים ביותר עמה - מקום שלישי בליגה הרוסית והעפלה לגמר הגביע הרוסי.
ביולי 2005, באמצעה של העונה ברוסיה, עבר אניוקוב לזניט סנקט פטרבורג, וגם שם היה שחקן מפתח בהגנת הקבוצה. בעונת 2007 הוא פתח בהרכב כמעט בכל משחקיו, וסייע לזניט לזכות לראשונה בתולדותיה באליפות רוסיה. בעונת 2007/2008 הוא היה שותף מרכזי גם לזכיית זניט בגביע אופ"א, ובעונה שלאחר מכן השתתף עמה לראשונה בקריירה בליגת האלופות. אניוקוב נבחר שש פעמים רצופות לרשימת הכדורגלנים הטובים של העונה של התאחדות הכדורגל הרוסית, בין עונות 2005 ו-2010.
ב-2009 החל אניוקוב לכהן כקפטן של זניט סנקט פטרבורג, לאחר עזיבתו של אנטולי טימושיוק. הוא הוביל כקפטן את זניט לזכייה בדאבל של אליפות רוסיה והגביע הרוסי ב-2010. בינואר 2018 הועבר לקבוצת הבת זניט-2 סנקט פטרבורג, אך הוחזר להרכב הקבוצה העיקרית באוגוסט 2018 ומונה לקפטן הקבוצה יחד עם ברניסלב איבנוביץ'.
ביוני 2019 הודיע על פרישה ממשחק בזניט סנקט פטרבורג והוא צורף לצוות האימון של הקבוצה למשך זמן קצר. ביולי אותה שנה החליט לשחק עוד עונה אחת והושאל לקבוצת ילדותו קריליה סובייטוב סמרה, עמה חתם על חוזה לשנה. את הופעת הבכורה המחודשת במדי קריליה סובייטוב ערך במחזור הפתיחה של הליגה, במשחק נגד צסק"א מוסקבה, ב-14 ביולי 2019.

נבחרת לאומית

אניוקוב משחק בנבחרת הלאומית של רוסיה מאז שנת 2004, עוד כאשר היה שחקנה של קריליה סובטוב סמרה. הטורניר הגדול הראשון שבו נכלל בסגל הנבחרת היה יורו 2004, שבו הודחה רוסיה כבר בשלב הבתים. ב-8 ביוני 2005 הוא הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת גרמניה. אניוקוב לא הצליח להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2006.
במהלך מוקדמות יורו 2008 היה אניוקוב המגן הימני הפותח הקבוע של רוסיה, תחת המאמן חוס הידינק. הוא סייע לנבחרתו להעפיל לאליפות אירופה על חשבונה של אנגליה. גם בטורניר היורו עצמו פתח אניוקוב בהרכב בכל משחקיה של נבחרת רוסיה, והיה שותף להישג השיא בתולדותיה - העפלה לחצי הגמר, שם הפסידה 0–3 לנבחרת ספרד. אניוקוב המשיך לפתוח במדי נבחרת רוסיה בקביעות גם במשחקי המוקדמות למונדיאל 2010, אך לא הצליח להעפיל עם הנבחרת לטורניר.
דרדניה

דַּרְדָּנִיה (יוונית עתיקה: Δαρδανία) הוא שם היסטורי לאזור, ומאוחר יותר לפרובינקיה הרומית שבה חיו הדרדנים, עם אילרי, שיש הטוענים כי מוצאו מהעם התראקי. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס פלשו הדרדנים לפרובינקיית מקדוניה יחד עם הסקורדיסקים (עם קלטי) ועם העם התראקי המאדים. בשנת 6 לספירה, דרדניה נכבשה על ידי האימפריה הרומית והפכה לחלק מן הפרובינקיה של מואסיה. על פי סטראבון, הייתה חלוקה בתוך הדרדנים בין הגאלאברי ולבין התונאקי.
במונחים של ימינו, דרדניה השתרעה באזור קוסובו של ימינו והמשיכה מערבה עד פסגת הדרין. היא השתרעה לכיוון צפון עד ניש (נאיסוס בעת העתיקה, העיר החשובה באזור). בדרום עד סקופיה (סקופי בעת העתיקה) וגבלה בפלגיה ובפאוניה, ובדרומה היא נגעה גם בדזרטיה, שבירתה ליכנידוס.
הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב

היסטוריה

שורשיה של הפקולטה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה, בית הספר למשפטים שפעל בתל אביב החל משנת 1935. ממשלת המנדט הפעילה בירושלים את "שיעורי המשפט", אולם בית הספר בתל אביב היה המוסד העצמאי הראשון ללימודי משפט בארץ ישראל. בית הספר הוקם ב-1935 על ידי חברת המשפט העברי, תנועה ציונית שמטרתה הייתה החייאת המשפט העברי והתאמתו למדינה היהודית שבדרך. באותה עת עמדו בראשה המשפטן והפובליציסט ד"ר שמואל אייזנשטדט, הכלכלן ד"ר בנימין זיו, עורך הדין ד"ר פלטיאל דיקשטיין והמשפטן מתתיהו (מקס) לזרסון. ראש עיריית תל אביב, מאיר דיזנגוף, נתן את תמיכתו. בשנת 1959 הועבר ניהול בית הספר לידי האוניברסיטה העברית בירושלים, וכונה "השלוחה התל אביבית". בית הספר מוקם בבניין טרובוביץ', שהיה לבניין הראשון בקמפוס רמת אביב של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1965 השתלבה השלוחה באוניברסיטת תל אביב שהוקמה שנים אחדות לפני כן, והפכה לפקולטה למשפטים.

מבנים

בשנת 1959 הסתיימה בנייתו של בניין טרובוביץ', וב-1962 הוא הפך למשכן הקבע של הפקולטה למשפטים. בשנת 1996 נחנך בניין מינקוף, בו נמצאים מרבית משרדי חברי הסגל האקדמי ומרכז צבי מיתר ללימודי משפט מתקדמים. ספרית הפקולטה נמצאת בבניין דייוויד לייט. שלושת המבנים מחוברים זה לזה.

הערכה

הפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן זוכה להערכה בין-לאומית רבה. ועדת הערכה של המועצה להשכלה גבוהה, בה היו חברים דקאנים לשעבר של אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת פנסילבניה, מצאה כי "הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב היא בית ספר ברמה עולמית. יש לה אנשי סגל מעולים וסטודנטים מצוינים והיא מספקת השכלה משפטית משובחת שבמסגרתה היא חושפת את הסטודנטים הן לניתוח דוקטריני מסורתי והן לשלל גישות בין-דיסציפלינריות."
בוגרי הפקולטה זוכים באופן רצוף בהצלחה גבוהה בבחינות של לשכת עורכי הדין. במועד קיץ 2019 עמד שיעור המעבר על 97%, הגבוה מבין כל המוסדות בישראל.
בדירוג שנחאי, המדרג מוסדות מחקר ולימוד על פי חלוקה לנושאים, דורגה ב-2018 הפקולטה למשפטים בקבוצת הדירוג 51–75. בשנת 2019 דורגה בקבוצת הדירוג 101-150, יחד עם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ולאחר הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית שדורגה במקום ה-28.
שלמה נהרי

קריירה

נהרי החל את קריירת המשחק שלו בהפועל רעננה, ששיחקה אז בליגה השנייה, לאחר שחבר ששיחק בקבוצה לקח אותו לטורניר נוער שנערך במגרש הפועל פתח תקווה. הוא שיחק לסירוגין בקבוצת הנוער ובקבוצה הבוגרת, עד שהתגייס לצה"ל והתנתק מהאגודה. נהרי הצטרף לגרעין "בתלם" של הנח"ל ושירת בקיבוץ הספר דאז ניר אליהו. בזמן שירותו הצבאי שיחק במדי נבחרת הנח"ל, ולאחר השחרור זומן לאימון של הפועל פתח תקווה. הוא הציג יכולת טובה והרשים את המאמן משה וארון, ובעקבות זאת צורף לקבוצה.
בעונתו הראשונה במועדון, 1955/1956, כבש שמונה שערים בשבעה משחקים בהם שותף. במשחק הדרבי מול מכבי פתח תקווה, שהסתיים בתוצאה 4–4, כבש נהרי שער שוויון דרמטי למרות שהיה באותו שלב אחרי כמעט שלוש שעות רצופות של משחק - הוא שיחק במשחק מוקדם לקבוצה הראשונה במדי קבוצת המילואים, ואז נקרא לעלות גם במשחק של הקבוצה הראשונה לאחר שאשר זליקוביץ' לא הגיע למשחק בעקבות סכסוך עם ההנהלה.
נהרי פתח בצורה מוצלחת גם את עונת 1956/1957, עם צמד בהופעתו הראשונה. בעונה זו הפך לשחקן הרכב קבוע, לקח חלק בזכייה של הקבוצה בגביע המדינה, והיה הכובש המוביל של הקבוצה לצד נחום סטלמך, עם שמונה שערים לכל אחד. בעונה שלאחר מכן הוסיף 13 שערים ב-21 הופעות, ובעונת 1958/1959 זכה עם הקבוצה בתואר האליפות השני בתולדותיה. אליפות זו הייתה הראשונה ברצף של חמש אליפויות, שיא שטרם נשבר, ונהרי לקח חלק בכולן. בעונת 1962/1963 כבש שער ניצחון דרמטי לאחר שקבוצתו כבר פיגרה 0–3 מול הפועל תל אביב.
נהרי שיחק בהפועל פתח תקווה עד לסיום עונת 1964/1965, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל, כשלזכותו 68 שערי ליגה, והוא מדורג במקום השישי בטבלת מלך השערים של הפועל פתח תקווה בכל הזמנים.
בנבחרת ישראל רשם שלמה נהרי 12 הופעות בין השנים 1958 ל-1961, בהן כבש שני שערים. נהרי זכה להגיש לסגן נשיא ארצות הברית (לימים נשיא ארצות הברית) ריצ'רד ניקסון ספר תורה כנציגה של נבחרת הפועל.
כחבר קיבוץ בתקופה זו היה נדרש לעבודה בפרדס במהלך היום ונאלץ לנסוע כל יום אחרי העבודה לאימונים, דבר שהקשה עליו, ולכן הוא בחר לעזוב את הקיבוץ ולהתמסר לכדורגל. כפי שהיה מקובל באותם ימים טרם העידן המקצועי - המועדון סידר לו עבודה כנהג אוטובוס בחברת אל על, שם המשיך גם לאחר פרישתו. ב-1983 עזב ועבר לעבוד כמפקח גינון וכמנהל אגף בעיריית פתח תקווה, שם עבד עד שיצא לפנסיה.
לוקיוס אנטוניוס

תולדות חייו

אנטוניוס נולד ברומא. אביו, מרקוס אנטוניוס קרטיקוס, היה בנו של הנואם הגדול מרקוס אנטוניוס אוראטור, אשר הוצא להורג בידי אנשי גאיוס מריוס בשנת 86 לפנה"ס. דרך אמו היה קרוב רחוק של יוליוס קיסר. אביו מת בעודו בגיל רך, ואנטוניוס ואחיו גאיוס ומרקוס נותרו בהשגחת אמם יוליה. יוליה נישאה לפובליוס קורנליוס לנטולוס סורה, אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר קטילינה להפלת הרפובליקה הרומית בשנת 63 לפנה"ס.
נעוריו של אנטוניוס התאפיינו בהיעדרה של השגחה הורית. על פי היסטוריונים כפלוטארכוס הוא בילה את שנות נעוריו בהשתוללות ברומא עם אחיו, ועם ידידים כפובליוס קלודיוס פולכר (שנודע לשמצה בשל כך שחילל את טקס "האלה הטובה", אליו היו מוזמנות רק נשים, והוא הסתנן אליו בלבוש אישה). רעים אלו פיתחו אורח חיים פרוע, הימרו, שתו לשוכרה, וקיימו מערכות יחסים לא נאותות עם נשים.
אנטוניוס כמו אחיו מרקוס היה מתומכיו של יוליוס קיסר, הוא שימש כטריבון הפלבס בשנת 44 לפנה"ס במקביל לכהונתם של מרקוס וקיסר כקונסולים. במסגרת תפקידו הוא חוקק חוק המאשר לקיסר למנות שופטים בזמן העדרו מרומא, לאחר רציחתו של קיסר באותה שנה הוא הפך לתומך של אחיו מרקוס.
בעקבות הניצחון על רוצחיו של קיסר בקרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס החלו אנטוניוס ביחד עם אשת אחיו פולביה אנטוניה לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס.
אנטוניוס עשה ניסיון לכבוש את רומא שנכשל עם הגעתו של אוקטביוס עם צבאו דבר שגרם לאנטוניוס לסגת מהעיר מתוך כוונה להתאחד עם קציניו של אחיו בגאליה, אוקטביוס שלח את מרקוס ויפסניוס אגריפה לכבוש את סוטריום (כיום סוטרי שבאיטליה) ובכך משך את תשומת לבו של אנטוניוס, בינתיים השלים קווינטוס סלבידינוס רופוס את המצור, כבש את סנטינום ובא לעזרתו של אגריפה.
אנטוניוס, שמצא את עצמו לכוד בין שני צבאות של אוקטביוס, עשה ניסיון לחזור לתוכניתו המקורית ולהתחבר לסגניו של אחיו בגאליה. הניסיון נכשל ולכן הוא החליט להתבצר בפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה) שם אוקטביוס, רופוס ואגריפה הטילו עליו מצור.
קציניו של מרקוס אנטוניוס עשו מספר ניסיונות להציל את אנטוניוס אולם הם נכשלו וכך בשנת 40 לפנה"ס, כשאספקתו הולכת ואוזלת, נכנע אנטוניוס לאוקטביוס ונלקח בשבי. לאחר שאוקטביוס ומרקוס אנטוניוס הגיעו להסכם שלום וחידשו את הטריאומווירט נשלח אנטוניוס להיספניה (כיום ספרד) כמושל. מעבר לכך לא ידוע מה עלה בגורלו.
המפה הפולנית הגדולה של סקוטלנד

המפה הפולנית הגדולה של סקוטלנד (מוכרת גם כ-Mapa Scotland או כ-Barony Map) היא דגם תלת-ממדי מבטון של סקוטלנד, שנבנה בשטח פתוח בסמוך למלון טירת בארוני בכפר אדלסטון בקרבת העיר אדינבורו שבסקוטלנד. הדגם, בממדים של 50 X ‏40 מטר, נבנה בשנים 1974–1979 ביוזמתו של יאן טומשיק (Jan Tomasik), ותיק מלחמה פולני גולה שהיה בעליו של המלון. המפה נחשבת כאחת מדגמי התבליט הגאוגרפיים הגדולים בעולם. לדגם מעמד של בניין רשום מדרגה B.

בניית הדגם

טומשיק יזם את הקמת הדגם ליד המלון שבבעלותו כאטרקציה תיירותית, כמורשתו לסקוטלנד וכמחווה לתושבי סקוטלנד על הכנסת האורחים שלהם לחיילי פולין במהלך המלחמה. נראה שאת ההשראה להקמתו קיבל ממפה גדולה של סקוטלנד שציירו חיילים פולנים בבריטניה במהלך המלחמה ומדגם שראה בתערוכה העולמית בבריסל.
בעקבות ביקור של טומשיק במכון לגאוגרפיה של האוניברסיטה היגלונית בקרקוב הטיל מנהל המכון על הקרטוגרף ד"ר קז'ימייז' טרפאס (Kazimierz Trafas) לסייע לטומשיק להקים את הדגם. הקמתו נעשתה במהלך ששה קיצים החל ב-1974.
טרפאס ועמיתו רומן וולניק (Roman Wolnik) ביקרו תחילה באתר וסימנו את קווי המתאר של הדגם בקנה מידה של 1:10,000 על בסיס מפות סקוטלנד של ההוצאה לאור ברתולומאו (Bartholomew). הבסיס להפרשי הגובה האנכיים היה הנחת מספר מפלסי לבנים, שסימלו הגבהה אנכית של 300, 600 ו-900 מטר. בהמשך נוצק בטון על קווי המתאר, ולבסוף סותתו בו באופן ידני קווי המתאר המפורטים של פני השטח. הממדים האנכיים בדגם נבנו בקנה מידה גדול יותר מקנה המידה האופקי, על מנת להבליטם. לבסוף נצבעו על פני הדגם יערות, אגמים, שטחים עירוניים ודרכים. סביב הדגם נבנה קיר היקפי בגובה של 1.5 מטר שיצר אגן אובאלי. אגן זה מולא בחלקו במים מנחל סמוך כדי לדמות את הים המקיף את סקוטלנד ממרבית צדדיה. המים גם הוזרמו בצינורות מוסתרים כדי שיזרמו באפיקי הנהרות העיקריים שהופיעו בדגם. מן הדגם הושמטו איי הצפון (Northern Isles) המרוחקים יחסית מסקוטלנד מצפון-מזרח לה.
עבודת הקמת הדגם נעשתה כולה על ידי טומשיק, חתנו שהיה מנהל המלון, עובדים של המלון, אנשי האוניברסיטה היגלונית וכן סטודנטים פולנים שביקרו בבריטניה ונשכרו למשימה. הכוונה לבנות מעל הדגם גשר מתכת שישמש כפלטפורמת תצפית לא מומשה. שטח הקרקע המופיע בדגם משתרע על פני שטח של 780 מטר מרובע.
טומשיק מכר את המלון בשנת 1985, ומת בשנת 1991. ד"ר טרפאס מת בשנת 2004.
במהלך השנים הורע מצב הדגם וחלקים ממנו נחלשו ואף התפוררו. בשנת 2010 הוקמה קבוצת מתנדבים ששמה לה למטרה לשקם את הדגם, והיא הצליחה להביא להכרזתו כבנין רשום מדרגה B ב-2012. הקבוצה עוסקת בגיוס מימון לשיקום של הדגם ובעבודות הכנה לכך.
פעילות על-טבעית: המסומנים

עלילה

הסיפור מתחיל בחודש יוני 2012, במסיבה באוקסנרד, קליפורניה. לאחר שאישה מתה בדירה מתחת לזו שהתקיימה בה המסיבה, כמה מהחוגגים לקחו מצלמה כדי לראות ולחקור את מה שקרה. הם מגלים פריטים הקשורים לטקסי כישוף, וגם את הקלטות שהיו חסרות בפעילות על-טבעית 3. כאשר ג'סי (אנדרו ג'ייקובס), מגלה סימן של נשיכה בלתי-אנושית על הזרוע שלו, כוחות מוזרים מתחילים לרדוף אחריו בזמן שמקרוביו של ג'סי מנסים להציל אותו.

הפקה

הסרט הוכרז עוד באפריל 2012, ונמסר כי יהיה סרט המשך בזכויות היוצרים של הסרט פעילות על-טבעית 4, אולם את ההכרזה היה ניתן לראות רק בבתי הקולנוע. למרות שהסרט יהיה בעיקר לשוק הלטיני, הוא לא יהיה בשפה הספרדית. כריסטופר לאנדון, מי שכתב את התסריט של שלושת הסרטים הקודמים בסדרה: פעילות על-טבעית 2, פעילות על-טבעית 3 ופעילות על-טבעית 4, הוכרז כזה שיכתוב ויביים את הסרט, שמתואר כ"בן דוד" של הסדרה, בניגוד להמשך ישיר או פרי-קוול. הכוונה היא שעלילת הסרט דומה לעלילות הקודמות, אולם המאורעות והשחקנים ברובם הם שחקנים שונים. אם כן המאורעות החדשים מתרחשים בצמוד לעלילת הסרט הרביעי, השחקן הראשי ג'סי בסופו של הסרט נרצח בידי הישות אשר רודפת אותו ובמקביל בפעילות על טבעית 4 אותה ישות הורגת גם את השחקנים המשניים כך שהעלילות מתרחשות במקביל.

יציאת הסרט

פעילות על-טבעית: המסומנים יצא לאקרנים ב-3 בינואר 2014 בבתי הקולנוע בארצות הברית וקנדה. בישראל יצא לבתי הקולנוע ב-9 בינואר 2014. תאריך השחרור נדחה לינואר בשל כך שההפקה והעריכה של הסרט ארוכים יותר משל הסרטים הקודמים בסדרה.