google/wiki40b huggingface dataset:
תעלת רידו

היסטוריה

לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, אלפי אנשים היגרו צפונה מתחומי ארצות הברית לאזור המהווה כיום את קנדה. אחד מאזורי ההתיישבות העיקריים של מהגרים אלה, אשר כונו "הנאמנים" ("the loyalists"), היה לאורך הנהרות רידו וצ'טראקי מצפון לנהר סנט לורנס, אך נתיבי השיט הלקויים באזור האטו את פיתוחו. עם זאת, המניע העיקרי בפיתוח דרכי השיט לאורך נהרות אלה היה פוליטי ואסטרטגי, ונועד להבטיח עורק תעבורה מוגן. מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה הבהירה את פגיעותו של נתיב השיט העיקרי של הקולוניה לאורך נהר סנט לורנס שהיה חשוף להתקפות אמריקאיות בחלקים נרחבים מהנתיב בין מונטריאול לימת אונטריו. לאחר תום המלחמה, המשיכה ארצות הברית ונתפסה בעיני השלטונות הבריטיים כגורם מאיים, ואלה החלו לבדוק חלופות אפשריות לנתיב השיט העיקרי בקולוניה. 
המיזם תפס תאוצה של ממש עם עריכת שני מחקרים בשנים 1824 ו-1825, וב-1826 הופקד ג'ון ביי (John By) מחיל ההנדסה המלכותי על מימושו. לפי מחקרים אלה אורכו הכולל של נתיב השיט נועד להשתרע על פני 202 ק"מ, ועל מנת לעקוף מפלים וביצות בנהרות הקיימים, נדרשה חפירת תעלה באורך של 40 ק"מ. ביי נקט בגישה לפיה יש לממש את המיזם בדרך של הקמת סכרים ותאים גבוהים אשר יגשרו על הבדלי הגבהים הטופוגרפיים באזור ויתגברו על המכשולים הטבעיים. ביי אף ניסח את ממדי התאים כך שיתאימו לספינות הקיטור שהופיעו אותה עת בצפון אמריקה. בניית התעלה החלה ב-1828 ו-6,000 איש במספר אתרים לאורך הציר השלימו את העבודות בשנת 1832. 
כאלף איש מצאו את מותם במחלות ובתאונות במהלך עבודות ההקמה של התעלה, ולאורכה מספר מצבות לזכרם. עלות חפירת התעלה בסך 822,000 לירות שטרלינג הייתה עצומה וחרגה בהרבה מהתקציב. ביי הוזמן ללונדון ונחקר אודות התנהלותו בטרם נקבע כי פעל כשורה. בנוסף, תעלת רידו לא נדרשה מעולם למבחן הצבאי שהיה הסיבה העיקרית לחפירתה.
מאידך, התעלה הייתה למאיץ חשוב בהתפתחות האזור והעיר אוטווה שנקראה אז בייטאון (Bytown) על שמו של ביי, והפכה לעורק מסחרי חשוב. היא כמעט ולא התפתחה ונותרה במצבה המקורי בשל שיפור היחסים לאורך הגבול הבינלאומי ופיתוח נתיב השיט הרחב בהרבה של נהר הסנט לורנס. במחצית השנייה של המאה ה-19 הלכה התעלה ותפסה גם חשיבות תיירותית. חשיבות זו גברה במהלך המאה ה-20 וכיום שימושה העיקרי של תעלת רידו הוא תיירותי. השיט על הנתיב אפשרי מאמצע מאי עד סוף אוקטובר בכל שנה, ונמשך בן שלושה ימים בסירת מנוע ועד 10 ימים בסירת פדלים. בחורף, הופך קטע מהתעלה בעיר אוטווה לזירת ההחלקה על הקרח הגדולה בעולם. אורכו של הקטע הוא 7.8 ק"מ ושטחו שווה ערך לשטחן של 90 זירות אולימפיות.

התעלה ואתריה

לאורך התעלה 74 סכרים ו-23 מהם השתמרו במצבם המקורי. 47 התאים ערוכים ב-24 קבוצות, אורכו של כל תא מגיע עד 37.8 מטר ורוחבו המקסימלי הוא 9.1 מטר. הפרש גובהי המים בתאים מגיע עד ל-4.6 מטר. מספר אגמים משמשים כמאגרי מים בעת הקיץ ומבטיחים אספקת מים יציבה לפעילותם של תאי התעלה. 
במקומות רגישים לאורך עורק התנועה הוקמו שישה קסרקטינים שארבעה מהם שרדו וכן מספר עמדות הגנה. בהמשך ובעקבות מקרי התמרדות בקולוניה הוקמו לצד מספר תאים מבנים שנועדו להגן עליהם. 
מצודת הנרי (Fort Henry) נבנתה בצידו המזרחי של נמל העיר קינגסטון ב-1830, היא נבנתה לפי מודל פרוסי והייתה אמורה להיות עמידה בפני הארטילריה המתקדמת ביותר באותה תקופה. בין 1846 ל-1848 הוקמו בנמל קינגסטון ארבעת מגדלי מרטלו (Martello) שנועדו לחזק את הגנתו. שניים מהם הוקמו ממזרח לתעלה ושניים ממערב לה. המגדלים עגולים ובני שתי קומות ויש בהם מפלס לתותחים. הם הוקפו בחפיר יבש ונבנו בהתאם לתפיסה שפותחה בבריטניה בעת המלחמות הנפוליאוניות.
מדע פתוח

מדע פתוח היא תנועה שמטרתה להפוך את המחקר, הנתונים וההפצה המדעיים לזמינים לכל רמות החקירה המדעית, חובבנית או מקצועית. מדע פתוח הוא ידע שקוף ונגיש המשותף ומפותח באמצעות רשתות שיתופיות. הוא כולל פרקטיקות כגון פרסום מחקר פתוח, קמפיינים למען גישה פתוחה, עידוד מדענים ליישם מדע של "מחברות פתוחות" והקלה על תהליך הפרסום והפצת הידע המדעי באופן כללי.
ניתן לראות מדע פתוח כהמשך (במקום מהפכה) של פרקטיקות שהחלו במאה ה-17 עם לידתו של כתב העת האקדמי, כאשר הביקוש החברתי לגישה לידע מדעי הגיע לנקודה בה שיתוף משאבים זה עם זה על ידי קבוצה של מדענים הפך להכרחי על מנת שיוכלו לבצע את עבודתם.
כיום הדיון נסוב סביב היקף שיתוף המידע המדעי. הקונפליקט שהוביל לתנועת המדע הפתוח נערך בין רצונם של מדענים להחזיק בגישה לידע משותף מול רצונם של גופים פרטיים להרוויח כאשר גופים אחרים משתמשים במשאבים שלהם. בנוסף, הסטטוס של גישה ומשאבים פתוחים משתנה בין תחום מחקר אקדמי אחד לאחר.

ארגונים ופרויקטים

פרויקטים מדעיים גדולים הם בעלי סבירות גבוהה יותר ליישם מדע פתוח מאשר פרויקטים קטנים. פרויקטים שונים עורכים, תומכים, מפתחים כלים או מממנים מדע פתוח, וארגונים רבים מנהלים מספר פרויקטים, למשל, מוסד אלן למדעי המוח עורך מספר פרויקטים מדעיים ואילו המרכז למדע פתוח מכיל פרויקטים למחקר, תומך ויוצר כלים עבור מדע פתוח.

עריכת מחקרים

פרויקטים רבים למדע פתוח מתמקדים באיסוף ותיאום אוספים אנציקלופדיים של כמויות גדולות של נתונים מאורגנים. גן החיות הגלקטי ממיין גלקסיות; פרויקט ה-HapMap הבינלאומי ממפה את ההפלוטיפ של הגנום האנושי וסקירת השמים הדיגיטלית של סלואן מפרסמת מידע מכל מקור.

פרסום

החלפת מודל הפרסום הנוכחי היא אחת המטרות של מדע פתוח. המחירים הגבוהים של גישה לספרות הובילו למחאות כגון "מחיר הידע" ולאתר שיתוף מאמרים כגון Sci-Hub ול-"ICanHazPDF".
ציפורה פרנק

ציפורה פרנק (נולדה ב-23 במאי 1935) היא הבעלים של חלק משטח אושוויץ בירקנאו.

קורות חיים

ציפורה נולדה בפולין. סבה, יוסף היה בעל בית חרושת קטן באזור אושוויינצ'ים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין על ידי הנאצים, הולאם השטח. הסב הוצא להורג. שאר בני המשפחה נמלטו לטג'יקיסטן בה שהו עד לסיום המלחמה. 
לאחר תום המלחמה הגיעו למרסיי שבצרפת וב-2 ביולי 1947 הגיעו לישראל.
בישראל, היא הוכשרה כמורה והתחתנה עם יצחק פרנק, איש עסקים. 
לאחר מות בעלה בשנת 1995, בחנה את המסמכים של הוריה ואז נחשפה לרכוש אשר הוריש לה סבה.

מאבק הבעלות על אתר אושוויץ

סבה, יוסף היה הבעלים של השטח שעליו בנו את מחנה הריכוז אושוויץ וחלק ממחנה ההשמדה בירקנאו והיה בעל בית חרושת קטן במרכזו. עם הכיבוש הגרמני וההחלטה על בניית המחנות הוחרם בית החרושת והוסב לבית חרושת לנשק השייך לקונצרן קרופ, ובו עבדו יהודים בעבודת כפיה. סבה יוסף היה בין הראשונים שנשלחו להשמדה בתאי הגזים במחנה. 
ממשלת פולין הלאימה את הרכוש בשנות ה-60 של המאה ה-20 כשהיא מסרבת לשלם פיצוי כלשהו על הרכוש המולאם. אמה של ציפורה המשיכה לשלם מאז עלייתה לארץ את הארנונה עבור אתר המפעל לשלטונות המקומיים בפולין. ציפורה פרנק מקיימת כיום מאבק תקשורתי ומשפטי להחזיר לה את הבעלות באתר, מתוך כוונה שהאתר יהיה בבעלות יהודית. בשנת 1998 פרסמה פרנק ספר הנושא את השם "Owning Auschwitz" (תורגם לעברית כ"בעלות על אושוויץ") המתעד את סיפורה ואת מאבקה. סרט של גרנדה (Granada Television) תיעד את סיפורה של פרנק ואת מאבקה.
בראיינט דאנסטון

ראשית הקריירה

דאנסטון נולד בקנטקי אך גדל ברובע קווינס בעיר ניו יורק. במכללות שיחק דאנסטון בנבחרת אוניברסיטת פורדהם שבניו יורק, כשהוא משחק בכל 120 משחקי הקבוצה בתקופתו שם ומסיים, לאחר ארבע שנים, כמוביל טבלאות הריבאונדים והחסימות של האוניברסיטה בכל הזמנים.

קריירה מקצוענית

הקבוצה המקצוענית הראשונה בה שיחק דאנסטון הייתה מוביס פבוס מליגת העל הדרום קוריאנית, שבה שיחק למשך שתי עונות. לאחר מכן עבר לשחק במועדון אריס סלוניקי מליגת העל היוונית. באריס שיחק למשך עונה אחת תחת המאמן הישראלי שרון דרוקר. באמצע עונה זו עבר לשחק בקבוצת בני השרון מליגת העל בכדורסל, עקב אי יכולתה של אריס לעמוד בסכומי חוזהו של דאנסטון והחתמתו של שחקן אחר בעמדת הסנטר.
לקראת העונה הבאה חתם דאנסטון בקבוצת הפועל חולון מהליגה הישראלית, בה שיחק עונה אחת. אחרי עונה מוצלחת במדים הצהובים-סגולים, בה נבחר לחמישיית העונה, היה על סף חתימה בברוקלין נטס מה-NBA, אך לבסוף עבר לפלקנסטרו וארזה. בוארזה שיחק עונה נוספת, עד שבעונת 2013 חתם באולימפיאקוס פיראוס מליגת העל היוונית, שבמדיה שיחק לראשונה ביורוליג. בעונתו הראשונה ביוון העמיד ממוצעים גבוהים של 10.3 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 1.1 חטיפות ו-1.3 חסימות למשחק על פני 29 משחקים - הוביל את היורוליג בחסימות לאותה עונה. העונה הסתיימה בהפסד של היוונים לריאל מדריד בשלב ההצלבה (רבע הגמר). בסיום העונה זכה דאנסטון בפרס שחקן ההגנה של היורוליג לעונת 2013/2014.
בעונת 2014/2015 המשיך דאנסטון את היכולת ההגנתית הגבוהה שלו, ואף זכה פעם נוספת בפרס שחקן ההגנה של העונה. בזירה המקומית זכתה אולימפיאקוס בעונה זו באליפות הליגה היוונית. בסיום עונה זו הסתיים חוזהו של דאנסטון בפיראוס, והוא עבר לשחק בקבוצת אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה בגביע הנשיאים, והעמיד ממוצעים של 7.9 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-1.1 חסימות למשחק על פני 24 משחקים ביורוליג.
בעונת 2016/2017 זכה דאנסטון להצלחה אישית ביורוליג, כשנכלל בחמישיית העונה השנייה, ובליגה הטורקית, כשנבחר למשחק האולסטאר של הליגה.

קריירה בינלאומית

דאנסטון היה במגעים לקבלת דרכון סלובני, שלא הבשילו לבסוף לכדי אזרחות - על מנת לשחק בנבחרת סלובניה בכדורסל. ב-2016 קיבל דאנסטון אזרחות ארמנית, ושיחק עם נבחרת ארמניה באליפות אירופה בכדורסל לנבחרות קטנות במולדובה באותה שנה, כשהוא עוזר לה לזכות במדליית הזהב.
הנרי הודג'סון

נעוריו

הנרי הודג'סון נולד ב-1868 בפרבר הלונדוני קלאפהאם כבן שני לברנרד בקט ומייבל גרטרוד הודג'סון (לאחיו הבכור קראו ברנרד ת'ורנטון הודג'סון).

השנים טרום המלחמה

ב-1889, עם סיום לימודיו, התגייס הודג'סון לצבא הבריטי והוצב לרגימנט פרשי המלך ה-15 (15th (The King's) Hussars). ב-17 בדצמבר 1893 מונה להשליש של הרגימנט. ב-1898 קודם לדרגת קפטן וב-29 בנובמבר 1899 קודם לדרגת מייג'ור. ב-5 בנובמבר 1910 מונה למפקד רגימנט פרשי המלך ה-15. ב-10 באוקטובר 1911 הוענקה להודג'סון דרגת קולונל (זמנית)

מלחמת העולם הראשונה - המערכה בגליפולי

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה הודג'סון למפקד בריגדת הרגלים הרכובה המזרחית (Eastern Mounted Brigade) שהועברה תחילה לאזור סאופולק (Suffolk) שבמזרח בריטניה. בספטמבר 1915 נשלחה הבריגדה, בפיקוד הודג'סון, כבריגדת רגלים למערכת גליפולי. הבריגדה נחתה בטורקיה ב-8 באוקטובר והוצבה תחת הפיקוד של דיביזיית הרגלים ה-54 (מזרח אנגליה). לאחר שסבלה מנפגעים רבים בקרבות בגליפולי, מוזגה עם בריגדת הרגלים ה-3 (3rd Dismounted Brigade) וב-22 בפברואר 1916 מוזגו שתי היחידות עם שארית הכח של בריגדת הרגלים הרכובה הדרום מזרחית (South Eastern Mounted Brigade). הודג'סון מונה לפקד על היחידה המאוחדת.

לאחר המלחמה

ב-1 בינואר 1919 קודם הודג'סון לדרגת מייג'ור גנרל קבועה. בהמשך מונה למפקד הכח המאוחד של בריגדות הפרשים המלכותיות ה-20 וה-14. תפקידו הצבאי האחרון היה מפקד דיביזיית הרגלים ה-44. הודג'סון פרש מהצבא ב-1927 ונפטר ב-1930 בביתו בעיירה בולנאי (Bolney) שבססקס אנגליה.
בית תנורא

בית תנורא (הנקרא גם באר תנורא) היא כפר יהודי לשעבר ואשורי בהווה הממוקם במחוז ברווארי באזור מנהלי דוהוק בכורדיסטן העיראקית.

שם היישוב

השם "בית תנורא" מקושר לתנורים החפורים באדמה שאפיינו את הכפר. יש מקורות בהם השם נכתב "בי תנורא". מרדכי סיידוף בן הכפר טוען כי השם צריך להיות "ביתא נורא", שמשמעו "בית האש".

היסטוריה

היישוב היה מיושב ביהודים שטענו שאבותיהם ייסדו אותו לאחר שיבתם מבבל, ולפי טענה אחרת מהקווקז, אם כי מסמכים רבים מראים שהכפר התקיים בתקופה הקדם-יהודית ככפר אשורי פאגאני. היהדות כנראה הפכה לדתו של הכפר במאות הראשונות לפני הספירה או לאחריה.
על פי אגדה שהייתה מוכרת בכפר, כאשר הגיעו ראשוני הכפר למקום נגלה אליהם אליהו הנביא ובדרכי נס הקים את בית הכנסת של הכפר. לאחר מכן עלה במרכבת אש השמימה.
מבחינה כלכלית, הכפריים פירנסו את עצמם בעבודת כפיים ובחקלאות. ב-1893 נבזזה הקהילה בידי כורדים מן ההרים, אשר הרגו שני יהודים ופצעו אחרים. הנותרים ברחו לכפרים שכנים ולא העזו לחזור לבתיהם עד שהובטחה להם הגנתו של הואלי של מוסול, אותה שיריינו בעזרת מכתב ממשה הלוי, הרב הראשי של טורקיה.
האוכלוסייה של בית תנורא הידלדלה ואפילו במאה העשרים עדיין הייתה קטנה מזו שהייתה שם במאות קודמות, בשל מקרי טבח שהובילו הכורדים כנגד האוכלוסייה. אולם לאחר רצח העם האשורי גדלה אוכלוסיית הכפר, כאשר טיארי-אשורים מהרי הקארי צפונית לטורקיה התיישבו בכפר. האוכלוסייה האשורית הייתה כמעט שווה במספרה לאוכלוסייה היהודית, אולם האוכלוסייה היהודית נותרה הרוב, ורוב האדמות החקלאיות נותרו תחת בעלות יהודית עד 1953, כאשר 17 המשפחות היהודיות שנותרו עזבו בעזיבה המונית לישראל. לאחר "יציאת מצריים" של יהודי עיראק בית תנורא הפך לכפר נוצרי עד מסע התעמולה של סדאם נגד הכורדים שהוביל להגירה של אשורים רבים החוצה משם. הצבא העיראקי הרס את הכפר ב-1971, והרס גם את הבתים העתיקים שנבנו ברובם על ידי האוכלוסייה היהודית המקורית.

בני הכפר בישראל

לאחר שעלו לארץ קיבץ אותם מרדכי סיידוף, וביחד הקימו את המושב נס הרים, בו המשיכו לדבר בארמית של בית תנורא, שנקראת בפיהם "לישאנא דני".

שפה

הניב המקומי, שידוע בשם "הניב הנאו-ארמי היהודי של בית תנורא", הוא בין הגרסאות הנדירות ביותר והנמצאות סכנת הכחדה חמורה ביותר של נאו ארמית מדוברת של ימינו.
טראפיק

עלילה

במקסיקו, השוטרים חוויאר רודריגז (בניסיו דל טורו) ומנולו סאנצ'ס (ג'אקוב וורגז) עוצרים בלדרי סמים. אך מבצעם מופסק על ידי הגנרל סלזר (תומאס מיליאן) ששוכר אותם למצוא את הרוצח השכיר פרנסיסקו פלורס (קליפטון קולינס) שעובד עבור האחים אוברגון. לאחר עינויים רבים, פלורס חושף את שמותיהם של חברי כנופיית האחים אוברגון. ומאוחר יותר, חוויאר ומנולו מגלים שהגנרל סלזר מחסל את כנופיית האחים אוברגון כדי להקים ארגון סמים משל עצמו. לאחר שמנולו נרצח מפני ניסיונו לחשוף את הגנרל סלזר, חוויאר מחליט לחשוף אותו וכך הוא גורם למעצרו. 
בינתיים, רוברט ווייקפילד (מייקל דאגלס) מתמנה להיות עוזרו הרשמי של נשיא ארצות הברית לענייני מיגור סמים. בעוד שהוא מוזהר על ידי קודמיו בתפקיד שזהו תפקיד שאי אפשר לישמו. ביתו של רוברט, קרולין (אריקה כריסטיאנסן), היא צורכת סמים. יום אחד היא נעצרת ורוברט מגלה על הדבר. ובנוסף הוא מגלה שאשתו, ברברה (איימי אירווינג), ידעה לגבי התמכרותה של קרולין במשך חצי שנה. לאחר שרוברט שב מביקור במקסיקו, ביתו בורחת לעיר סינסינטי ששם היא עוסקת בזנות במטרה להרוויח כסף כדי לקנות סמים. לבסוף, רוברט מוצא את קרולין באמצעות חברה, סת אברהמס (טופר גרייס).
בסן דייגו, שוטרי "DEA" מונטל גורדון (דון צ'ידל) וריי קסטרו (לואיס גוזמן) עוצרים את הדייג אדוארדו רואיז (מיגל פרר) שעוסק במסחר בסמים. אדוארדו חושף את מנהלו, קרלוס איילה (סטיבן באואר), תמורת חסינות. אשתו של קרלוס, הלנה (קתרין זיטה-ג'ונס), מחליטה לשכור את פלורס שיתנקש באדוארדו כדי יסתיים משפטו של בעלה. פלורס שותל פצצה במכוניתם של שוטרי ה-"DEA", אך לבסוף הוא מצליח להרוג רק את השוטר ריי. לבסוף, הלנה עושה עסקה עם חואן אוברגון שיתנקש בחייו של אדוארדו.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 91%. הסרט זכה להיות ברשימת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2000 של מגזינים רבים כמו: ניו יורק טיימס, ניו יורק דיילי ניוז ורולינג סטון. הופעתו של בניסיו דל טורו זכתה לביקורות מהללות. בנוסף, הסרט קיבל מספר רב של מועמדויות וזכיות לפרסים יוקרתיים.
הסרט יצא בארצות הברית בדצמבר 2000 עד ינואר 2001. בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-15.5 מיליון דולר. נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-124 מיליון דולר בארצות הברית וכ-83.4 מיליון דולר בשאר מדינות העולם.
מארי, דוכסית בורגונדיה

ביוגרפיה

מארי הייתה בתם היחידה של שארל הראשון, דוכס בורגונדיה ושל איזבל מבורבון. היא נולדה בבריסל שהייתה אחת מערי הבירה של אביה בארצות השפלה. הסנדק שלה היה לואי יורש העצר הצרפתי (לואי האחד עשר מלך צרפת לעתיד), שהסתכסך עם אביו ונמלט לנחלות דוכס בורגונדיה בארצות השפלה. לואי העניק לה את שם אמו (מארי מאנז'ו). ב-1465, בהיותה בת שמונה שנים בלבד התייתמה מאימה, וכעבור שלוש שנים אביה נישא למרגרט מיורק.
לואי, שבינתיים עלה על כס המלוכה כלואי האחד עשר, מלך צרפת, הפך לאויבו המושבע של אביה של מארי, שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, שביקש להרחיב את נחלותיו כדי ליצור ממלכה עצמאית שתשתרע בין צרפת לבין גרמניה. כבתו היחידה של דוכס בורגונדיה, מארי הייתה היורשת של כל נחלות הדוכסות כולל אלה שבארצות השפלה, ולכן נסיכים רבים ביקשו את ידה. לואי האחד עשר ביקש להשיאה לבנו שארל (שארל השמיני, מלך צרפת לעתיד) אך ללא הצלחה.
בינואר 1477, אחרי ששארל הראשון, דוכס בורגונדיה נהרג במצור על העיר נאנסי, לואי האחד עשר השתלט על דוכסות בורגונדיה (כיום חבל בורגון, חבל פראנש-קונטה וחבל פיקרדי בצרפת). היות שמארי לא נענתה לבקשתו להינשא לבנו, הוא איים עליה גם בפלישה לארצות השפלה. על מנת לגייס משאבים למלחמה פנתה מארי לנתיניה בבקשת עזרה, אולם אלה ניאותו לעזור לה רק במחיר של וויתורים קשים מצידה. ב-11 בפברואר של אותה שנה היא נאלצה לחתום על מגילת זכויות שלפיה ערי פלנדריה, בראבאנט, אנו והולנד זכו בעצמאות, אחרי שבוטלו החוקים שאביה הטיל עליהן.
ב-18 באוגוסט 1477 בעיר גנט (כיום בבלגיה) מארי נישאה למקסימיליאן (אשר ב-1487 הפך למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה). בעקבות נישואים אלה עברו נחלותיה של בורגונדיה בארצות השפלה לידי בית הבסבורג, מה שגרם מאוחר יותר למלחמות בין צרפת לבין ספרד ואוסטריה שהגיעו לשיאן במלחמת הירושה הספרדית (1701–1714).
כשהייתה בת 25, במרץ 1482, בעת שיצאה לצייד ביחד עם בעלה, מארי נפלה מעל סוסה ונפצעה באופן אנוש. היא נפטרה ימים מספר אחרי כן, לאחר שהכתיבה צוואה מפורטת, ונקברה ב"כנסיית גבירתנו" (הולנדית: Onze-Lieve-Vrouwekerk; צרפתית: Notre-Dame) בעיר ברוז' (כיום בבלגיה) שהייתה העיר האהובה עליה.
מארי נחשבה לאחת הנשים היפות בתקופתה, ונטען כי מקסימיליאן לא התאושש כליל ממותה. מסע החיזורים שלו ונישואיו אליה מתוארים בחיבור הלירי "Theuerdank" ("האביר בעל המחשבה ההרפתקנית") מ-1517, שמקסימיליאן עצמו ככל הנראה חיבר עם ידידו מלכיאור פינצינג.
איבארה

היסטוריה

איבארה נוסדה ב-1606 על ידי מושלהּ הספרדי של קיטו, מיגל דה איבארה. בעיר נבנו מספר מבני ציבור וכנסיות, אך היא נחרבה ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-16 באוגוסט 1868. ב-1872 הוחל בהקמת העיר מחדש.

איבארה כיום

השוק של איבארה, רחובות האבן שלה ובתיה הקולוניאליים מהווים מוקד משיכה לתיירים. מדי שנה נערך בעיר פסטיבל בשבוע האחרון של ספטמבר, וכן נערכות בעיר תהלוכות מדי 16 באוגוסט לציון רעידת אדמה שהחריבה את העיר.
Yayo

רקע וכתיבה

השיר במקור נכתב על ידי לנה דל ריי והופק על ידי דייוויד קאנה. הגרסה המחודשת של השיר, אשר יצאה כמה שנים לאחר צאתו המקורית, הופקה מחדש על ידי אמיל הייני ודן הית'. כמו כן, הגרסה המקורית ארוכה מזו שיצאה לאחר מכן.
האודיו של השיר אשר הועלה ליוטיוב הצליח לצבור למעלה מ-5.6 מיליון צפיות.
טרגו פרומוס

היסטוריה

במהלך מלחמת העולם השנייה, בחודשים מרץ ומאי 1944, התרחשו באזור זה שני קרבות בין הגרמנים לסובייטים, כחלק מהחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
על פי מפקד אוכלוסין משנת 1930, 1,608 יהודים חיו בטרגו פרומוס. בסתיו 1940, כל הגברים היהודים, בין הגילאים 18 עד 50 היו נתונים לעבודות כפייה. רבים נשלחו למחנה עבודה במחוז בוטושאן, בעוד אחרים גורשו לטרנסניסטריה. טרגו פרומוס הייתה גם תחנת עצירה למשך 24 שעות ברכבת המוות למחנה קלאראש. ב-1 ביולי 1941, כאשר הרכבת הגיעה לטרגו פרומוס, 654 גופות הוצאו מהרכבת והובלו לבית הקברות היהודי במקום, שם הם נקברו.

דמוגרפיה

נכון לשנת 2011, 9,386 אנשים גרים בעיר, 81.6% רומנים, 9.14% ליפובנים ו-9.08% צוענים.
שדה יעקב

היסטוריה

המושב נוסד בשנת 1927 והוא היישוב הראשון של הפועל המזרחי. הוא קרוי על שם הרב יעקב ריינס, ממייסדי התנועה וממנהיגיה.
המושב נוסד בידי חלוצים ועובדי אדמה, עולים ממזרח אירופה. בתחילה הם עלו לקרקע באדמת שייח אבריק הסמוכה ולאחר מכן עברו להתיישבות קבע במקום מושבם הנוכחי. לאחר מותו של הרב שמואל חיים לנדוי (שח”ל) נטעו חברי המושב את היער לזכרו כביטוי להערכתם אליו כמחולל תנועת ההתיישבות הדתית בארץ ישראל.
במושב קיימים ענפי חקלאות רבים: מטעים (בפרט זיתים), מחלבות ודשא מוכן. בפאתי המושב הוקם מבוך צמחים ענק לאוהבי המבוכים והבילוי למשפחה.
בשנת 2008 החלה במושב בנייתה של שכונת הרחבה קהילתית, אשר תושביה הם חלק מן הקהילה.

מבני ציבור

במושב בית-ספר יסודי דתי-ממלכתי אחד, וכן שני בתי-ספר על-יסודיים: הישיבה התיכונית בני עקיבא 'תקוות-יעקב' וכפר הנוער הדתי מרחבים נוה עמיאל. כן שוכנת המועצה הדתית של עמק יזרעאל במושב.
במושב בית כנסת מרכזי (בתכנון האדריכל ישראל קומט), אשר בנייתו החלה בשנות הארבעים ונסתיימה בשנות החמישים במאה הקודמת. בית הכנסת היווה את המרכז הרוחני של המושב עד שנת 2010, בה הוכרז כמבנה מסוכן והכניסה אליו נאסרה. במאי 2019, לאחר הרחבה ושיפוץ, וכן קבלת תואר מבנה לשימור, נחנך מחדש בית הכנסת, ומתקיימים בו שני מניינים במקביל בשני אולמות שונים, נוסח עדות המזרח ונוסח ספרד
אנתוני אנדרסון

ביוגרפיה

אנדרסון נולד וגדל בעיר קומפטון שבמערב לונג ביץ'.
אמו דוריס הייתה מפעילת טלפון ושחקנית ואביו החורג סטרלינג באומן עבד בתעשיית פלדה לפני שפתח בלוס אנג'לס שלוש חנויות בגדים.
אנדרסון לא צלח את תחילת דרכו בתור קומיקאי ואף הודה שהופעתו הראשונה בפני קהל נחלה כישלון.
אנדרסון שהיה על סף ייאוש ופרישה מהתחום פגש את הקומיקאי גיא טורי אשר האמין ביכולותיו של אנדרסון ותמך בו להמשיך ולהעלות על הבמה.
אנדרסון הוא בוגר "תיכון הוליווד" שבלוס אנג'לס ואוניברסיטת הווארד.

קריירת משחק

אנדרסון השתתף לראשונה בסרט קולנוע ב-1999 כשהופיע בדרמה הקומית "מאסר עולם".
בשנת 2000 הופיע בתפקידים קומיים בתור ג'מאל בנו של השוטר צ'ארלי בעל פיצול האישיות (ג'ים קארי) בסרט "אני, עצמי ואיירין", בתור המאבטח הלא יוצלח נולאן בסרט "ביג מאמא" ובתור מוריס חייל בכיר בכנופיה של איזאק אודי והשומר האישי של בתו טריש (אליה) בסרט הפעולה "רומיאו חייב למות". וכן גילם תפקיד משני בסרט האימה "אגדה עירונית 2".
במאי סרטי הפעולה אנז'יי בארטוייאק שליהק אותו לסרטו "רומיאו חייב למות", בחר בו גם בשני סרטי הפעולה שלו "בשם החוק" בדמותו של טי. קיי עוזרו של סוחר הסמים לאטרל ווקר (DMX) ו-"2 צעדים למוות" בדמותו של טומי.
ב-2002 שיחק בדרמה הקומית "המספרה" וגילם את הגנב ג'יי די אשר מחפש בכל מהלך הסרט דרך לפתוח את הכספומט אותו גנב.
הופעותיו הקומיות ב-2003 כללו את מארגן קרבות הראפ מאהליק בפרודיה "מת לצעוק 3" על דמותו של "פוטור" מהדרמה המוזיקלית "8 מייל", פי ג'יי שחקן המתחפש בתשלום לגאנגסטר בקומדייה "המבוקשים של מאליבו" ולואיס בוקר בקומדיית הפשע "קנגורו ג'ק".
הופיע בתפקיד דרמטי בדרמת הפשע "מלחמות הראפ" בו גילם את דמותו של קי טכנאי קול מצליח שעוזר לחברו העבריין די ג'יי (טרנס הווארד) לפרוץ בתחילת דרכו כראפר.
ב-2006 הופיע במותחן הפשע של מרטין סקורסזה "השתולים" בדמותו של בראון בלש ביחידת החקירות המיוחדת של משטרת בוסטון וחברו להכשרה המשטרתית של בילי קוסטיגן (לאונרדו דיקפריו).
ב-2007 שיחק בתפקיד קטן בעיבוד של מייקל ביי לסדרת האנימציה היפנית "רובוטריקים" בתור גלן וויטמן האקר מחשבים שמפצח את שפת הרובוטים.
חזר לאחר שלוש שנות היעדרות קולנועית ב-2010 לתפקיד משני בקומדיה "תוכנית גיבוי".
אנדרסון השתתף גם בסדרות הטלוויזיה "המגן" בה הופיע ב-15 פרקים בתור אנטון מיטצ'ל ו"חוק וסדר" אליה הצטרף בעונה ה-19 של הסדרה בדמותו של הבלש קווין ברנארד.
ב-2003 יצר אנדרסון את הסיטקום "הכל על האנדרסונים" אודות חייו הפרטיים.

חיים אישיים

אנדרסון התחתן ב-1995 עם חברתו לספסל הלימודים אלבינה סטיוארט, לזוג בת ובן ביחד.
ב-28 ביולי 2004 הואשם אנדרסון באונס בנסיבות מחמירות כאשר משטרת מדינת שלבי טענה כי פיתה אישה להיכנס בקרוואן ההפקות בו שהה בעת צילומי הסרט "מלחמות הראפ" בממפיס.
לטענת משרד השריף של המדינה אנדרסון ואדם נוסף בשם ויין ווית'רספון תקפו ניצבת על סט הצילומים.
בהצהרה שמסרה למשטרה אמרה האשה כי ווית'רספון הוריד את בגדיה בברוטליות בתוך הקרוואן ואנדרסון ששהה באותו העת ברכב היה שותף מלא למעשה הזימה.
האשה המשיכה לטעון בתלונה שהגישה שהשניים נגעו בה וצילמו אותה בעירום, עד שהעיד לטובת הבחורה אמר לשוטרים ששמע את האשה זועקת וראה אותה פורצת בכוח את דלת הקרוואן.
בסופו של הדבר התביעה נגד אנדרסון נפלה בשל טיעוניה המוזרים והלא עיקביים של התביעה, כך לטענת שופט הפרשה אנטוני ג'ונסון.
ב-16 בספטמבר 2004 הוגשה תביעה על סך 900 אלף דולרים כנגד אנדרסון וחברת "האחים וורנר" על ידי אשה נוספת אשר טענה כי אנדרסון אחז באיבר מינה והטריד אותה מינית בחדר ההלבשה של תוכניתו "הכל על האנדרסונים".
פדריקו, מלך נאפולי

ביוגרפיה

פדריקו נולד בנאפולי בירת ממלכת נאפולי, ב-19 באפריל 1452, והיה בנם של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי ואיזבל מקלרמון, בתם של טריסטאן דה קלרמון וקתרינה מטרנטו, רוזנת קופרטינו. פדריקו הוטבל כשבתור סנדקו שימש פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אשר היה בשליחות מדינית לאלפונסו החמישי, מלך אראגון. בשנת 1458 מת סבו אלפונסו החמישי, מלך אראגון, ואביו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי עלה לשלטון במקומו.
ב-18 במרץ 1465 נשלח פדריקו למילאנו, על מנת ללוות את איפוליטה מריה ספורצה, שנבחרה ככלה לאחיו אלפונסו, דוכס קלבריה. בדרכו עבר פדריקו ברומא, שם התקבל בכבוד רב על ידי האפיפיור פאולוס השני, ולאחר מכן ביקר בפירנצה שם התקבל על ידי לורנצו דה מדיצ'י, וב-14 בספטמבר חזר פדריקו לנאפולי.
בין השנים 1464–1473 שימש פדריקו כמשנה למלך נאפולי בדרום הממלכה, והיה ממונה על גביית המיסים ואכיפת הסכמי הסחר עם הרפובליקה של ונציה. בנוסף השתתף בפעילות הדיפלומטית שהוביל אביו, ועסק בגיבוש הבריתות השונות לטובת הממלכה.
באפריל 1470 הציעו לפדריקו להתחתן עם מארי, דוכסית בורגונדיה, בתו של שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, ובנובמבר 1471 נחתמה ברית בין ממלכת נאפולי לדוכסות בורגונדיה. אולם במאי 1472 התארסה מארי לניקולא הראשון, דוכס לורן, וכתוצאה מכך התפרקה הברית בין נאפולי לבורגונדיה. בנובמבר 1473 בוטלו האירוסין בין השניים, אולם מארי התחתנה לבסוף בשנת 1477 עם מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה, ופדריקו נאלץ לחפש לו אשה אחרת.
ב-11 בספטמבר 1478 התחתן פדריקו עם אנה מסבויה, בתו של אמדאו התשיעי, דוכס סבויה ויולנד מצרפת, וחי עמה בחצר דודה לואי האחד עשר, מלך צרפת. לאחר מות אשתו בשנת 1480, חזר פדריקו לנאפולי, ובשנת 1485 קיבל את התואר נסיך סקואילצה, ונשלח על ידי אביו לכמה שליחויות דיפלומטיות. בשנת 1486 התחתן פדריקו עם איזבלה דל באלצו, בתם של פייטרו דל באלצו ומריה דונאטה אורסיני, ממנה נולדו לו 5 ילדים.
בשנת 1494 מת אביו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי, ואחיו אלפונסו השני, מלך נאפולי עלה לשלטון במקומו. לאחר מות אביו הכריז שארל השמיני, מלך צרפת על עצמו כמלך נאפולי וירושלים, ופלש לאיטליה בעידוד לודוביקו ספורצה, דוכס מילאנו שחשש מאלפונסו. עד מהרה הובסו כוחותיו של אלפונסו, ושארל השמיני כבש את נאפולי ב-22 בפברואר 1495. אלפונסו פרש למנזר בסיציליה, ובנו פרדיננדו השני, מלך נאפולי עלה לשלטון במקומו. לאחר מאבק עז וסיוע מצד מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, האפיפיור אלכסנדר השישי, הרפובליקה של ונציה, דוכסות מילאנו וספרד, הצליח פרדיננדו להשתלט מחדש על הממלכה, אולם מת במפתיע ממחלה ב-7 בספטמבר 1496, ופדריקו עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1499 פלש לואי השנים עשר, מלך צרפת לממלכה והחל בכיבושה. על מנת להדוף את הכוחות הצרפתיים, קרא פדריקו לסיוע מדודו פרננדו השני, מלך אראגון, ואכן פרננדו שלח את כוחותיו להילחם נגד ממלכת צרפת, אולם לאחר ניצחונו סיפח את ממלכת נאפולי לכתר אראגון. לאחר הדחתו קיבל פדריקו קיצבה שנתית של 30,000 ליברות כדוכס אנז'ו, וב-9 בנובמבר 1504 מת בשאטו דה פלסיס-לה-טור שבצרפת.