google/wiki40b huggingface dataset:
סלוה בכר

סלוה בכר (בערבית: سلوى بكر, נולדה בשנת 1949 בקהיר) היא מבקרת ספרות וסופרת מצרייה.

חיים

בכר איבדה את אביה בגיל צעיר, אמה גידלה את ארבעת ילדיה לבד. "עוד לא הייתי בת עשר, וכבר הכרתי את הסוגיות פלסטין, קובה ואלג'יר. השירים האהובים עלי היו שירים פטריוטיים. הערצתי את נאסר ושמעתי את כל הנאומים שלו ברדיו. כאשר התקיפו האנגלים והצרפתים בשנת 1956, בכיתי ימים שלמים. [...] אחרי התבוסה של 1967 הייתי אבודה לגמרי. במשך חודשים לא ידעתי מה לעשות. לא העזתי לשמוע רדיו או לקרוא עיתונים." 

בכר סיימה לימודי כלכלה באוניברסיטת עין-שמס בשנת 1972 וביקורת תיאטרון בשנת 1976. בשנת 1977 היא חוותה בפעם הראשונה מקרוב את צורכי העניין בהתקוממות הלחם. היא עזבה את מצרים לביירות במטרה להצטרף למאבק הפלסטיני. היא עבדה בעיתון לבנוני והתחתנה עם גבר סורי. "הכתיבה הייתה ההצלה שלי. עם הזמן הבנתי שהכתיבה היא לא רק שסתום, אלא היא המהות שלי".
בכר עבדה בתיאטרון ובקולנוע כמבקרת בקפריסין ובלבנון. מאז שנת 1985 היא מתרכזת בכתיבה ספרותית.
היא מתגוררת שוב בקהיר מאז שנת 1987 ונחשבת לאחת הסופרות החשובות. היא תומכת בדיאלוג בין העולם הערבי לעולם המערבי. עיקר המוקד של כתיבתה הוא מעמד האישה בחברה המצרית. היא כתבה עד כה 7 קובצי סיפורים, 7 רומנים ומחזה בשנת 2002 בשם"حلم السنين".
בשנת 2001 היא הוזמנה להרצות באוניברסיטאות שונות בארצות הברית. אחרי ניצחונו של מוחמד מורסי בבחירות בשנת 2012 היא הביעה חשש מהעתיד לבוא. אבל היא גם אומרת, שעכשיו נשים מדברות על הטרדה מינית ועל אונס, ושהאינטלקטואלים הליברלים לא הרבה יותר טובים ביחס אל האישה מאשר המוסלמים.

יצירה

בכר אומרת, שכתיבתה מושפעת מאנטון צ'כוב, סרוונטס ומאיסבל איינדה. ספריה מתורגמים לאנגלית, גרמנית, ספרדית, צרפתית וסרבית. לעברית תורגם סיפור אחד בתוך הקובץ "נעליים ללא עקבים".
גיבורת הסיפור, המכונה לכל אורכו סיידה (בעברית: אשה, גברת), היא עקרת בית כנועה ועלובה המגלה יום אחד שקול שמימי מבליח מתוכה. היא מסתחררת מיכולת שירתה ומבקשת להשמיע לבעלה את קולה. בעלה מסרב לשמוע אותה שרה, פורץ בצחוק ואומר ברחמים: "תשמעי סיידה. את כבר בת ארבעים, ויש לך ארבעה ילדים. את מתכוונת לשיר, למשל?! להיות זמרת?!"  

במרכז הרומן הראשון שלה  العربة الذهبية لا تصعد إلى السماء עומדת עזיזה, שנחשבת למשוגעת. אישה כבת ארבעים מאלכסנדריה היושבת בכלא, כי הרבה את אביה החורג. היא הייתה המאהבת שלו במשך שנים רבות, מבלי שאמה העיוורת ידעה על כך. עזיזה חולמת לעלות השמיימה בכרכרה זהובה, מפוארת יותר מזו של המלך פארוק. 

ברומן مقام عطية נדרשת עיתונאית לכתוב כתבה על עטיה ועל הקמת האנדרטה לזכרה. מי הייתה עטיה? האם הייתה "קדושה"? קולות שונים מדברים ברבדים שונים של השפה הערבית על עטיה. 

בקובץ הסיפורים زهرة المستنقع الوحيدة מתארת סלוא בכר את חיי האנשים בקהיר. 

הרומן " البشموري" עוסק בהתקוממות של קופטים נגד בית עבאס במאה ה-9 . הרומן הזה קיבל את הציון "אחד מ-100 הרומנים הערבים הטובים ביותר". בכר טוענת שהמאבק הזה, לפני יותר מאלף שנים, היה מכריע עבור ההיסטוריה המצרית והערבית.
יווניטיקה

מקור השם

מקור המילה "יוואנית" (כך נקראת השפה ביוונית) משתרש מהמונח התנ"כי "יוון", המקורב ל-Yavana (בסנסקריט), שנעשה בו שימוש על ידי תרבויות המזרח הקרוב. מונחים אלו התכוונו ליוונים וליוון.
בית דיק

בית דיק (Dück) הוא בניין במושבה גרמנית בחיפה הממוקם בשדרות בן-גוריון 8 (בעבר שדרות הכרמל). שימש בעבר את משפחת דיק בתקופה העות'מאנית. כיום מוגדר כ"מבנה בשימור" ואתר מורשת בישראל. במקום פועל בית קפה.

משפחת דיק

אברהם דיק (1848-1917), אב המשפחה הגיע לישראל מקווקז. החברה שבבעלותו נוסדה בחיפה בשנת 1878. החברה עסקה במכלול של תחומים ובעיקר בייבוא ציוד חקלאי והייתה לתקופתה מהגדולות בארץ.
לימים החברה עברה לבעלות המשפחה:
טימותיאוס לנגה (1869-1947) וגוטליב שומאכר (1857-1925).
טימותיאוס הוא בנה של אנה לנגה (1843-1930) אחותו של דיק.
גוטליב שומכר הוא בעלה של מריה לבית לנגה, אחותו של טימותיאוס.

תיאור המבנה

המבנה נבנה בשלהי המאה ה-19 וכולל 4 קומות - מעל הקרקע 2 קומות מרכזיות (כ-170 מ"ר), עליית גג ומתחת לקרקע קומת מרתף (כ-100 מ"ר).
בכניסה מדרגות בצורת קשתות וחלונות גדולים ששימשו בעבר לתצוגת ציוד חקלאי וסחורות.
בראש המבנה גמלון המאפיין את האדריכלות הטמפלרית.
כמו בבתים רבים אחרים במושבה, מעל דלת הכניסה חקוקה כתובת קיר: "EBEN EZRA 1893". ככה"נ משמעות הכתובת היא "אבן העזר" - ציטוט מתוך ספר שמואל א', פרק ז', פסוק י"ב: "ויקח שמואל אבן אחת וישם בין המצפה ובין השן ויקרא את שמה אבן העזר ויאמר עד הנה עזרנו ה'". כיום הביטוי מסמל את עזרת ה' (בדומה לביטוי "בעזרת השם").
מול הבית שכן בעבר מלון "כרמל" של משפחת קרפט.
אבן אלכסנדר

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הספר: Proof of Heaven: A Neurosurgeon's Journey into the Afterlife

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נכון ל 21 בספטמבר 2014, היה הספר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס 97 שבועות ברציפות. הצלחתו לא שמורה רק לארצות הברית; הוא תורגם לכ-40 שפות שונות על אף היותו חדש.

הספר: Map of Heaven

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ההצלחה של ספרו הראשון הייתה גדולה עד כדי כך שספרו השני, "המפה של גן עדן" אשר יצא לאור באוקטובר 2014 היה לרב מכר כבר באותו חודש.
אלכסנדר מסביר בספרו כי ההבנה הנוכחית שלנו את המוח האנושי "מוטלת שבורה לרגלינו" מפני ש"מה שקרה לי הרס אותה, ואני מתכוון להשקיע את שארית חיי במחקר אודות טבעה האמיתי של המודעות האנושית וכן להבהיר את העובדה כי אנו יותר, הרבה יותר, מאשר מוחנו הפיזי, בצורה הטובה ביותר, הן לעמיתי המדענים והן לציבור הרחב."

ספריו בעברית

הוכחה לגן עדן, ידיעות ספרים 2013
פרנץ שטנגל

פרנץ פאול שטנגל (גרמנית: Franz Paul Stangl;‏ 26 במרץ 1908 - 28 ביוני 1971), היה קצין באס אס בדרגת האופטשטורמפיהרר, מפקד מחנות ההשמדה סוביבור וטרבלינקה שבפולין. הורשע בגרמניה כפושע מלחמה.

ביוגרפיה

שטנגל נולד באלטמינסטר שבאוסטריה.
בשנת 1923 סיים את הכשרתו המקצועית כאורג.
בתחילת 1931 התקבל למשטרה האוסטרית והחל בהכשרה בת שנתיים כשוטר.
בעקבות גילוי מחסן נשק של הנאצים זכה לעיטור וקודם באוקטובר 1935 לתפקיד מפקח במדור הפוליטי בעיר ולס.
במרץ 1938 הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אס. המדור הפוליטי שבו שירת הפך לחלק מן הגסטפו והועבר ללינץ, והוא קיבל שם תפקיד במחלקה לענייני יהודים.
בנובמבר 1940 מונה למפקח הכללי של המשטרה של מכון האותנסיה במצודת הרטהיים, במסגרת תוכנית T4 - אותנסיה שבמסגרתה הוציאו הנאצים להורג אנשים מוגבלים, חולים במחלות קשות וחולי נפש. ממרץ 1942 היה מפקד מחנה המוות סוביבור בפולין, ומספטמבר 1942 עד אוגוסט 1943 היה מפקד מחנה ההשמדה טרבלינקה.
בספטמבר 1943, לאחר מרד האסירים בטרבלינקה, הועבר שטנגל כמו רוב אנשי מבצע ריינהרד לאזור המבצעי החוף האדריאטי. הוא עמד תחת פיקודו של כריסטיאן וירט ופיקד על יחידות באודינה וברייקה שפעלו נגד פרטיזנים ויהודים. לקראת סוף המלחמה שב עם יחידתו לגרמניה.

לאחר מלחמת העולם השנייה

בשל השתייכותו לאס אס הוא הוחזק על ידי הצבא האמריקני במחנה שבויים, מבלי שאלו ידעו דבר על פעילותו בתוכנית ההשמדה. לאחר כשנתיים וחצי שוחרר ונשלח בשנת 1947 לאוסטריה. שם הוחזק בלינץ במעצר על מעורבותו בתוכנית האותנסיה. בשנת 1948 החל המשפט נגד מבצעי התוכנית, ובעקבות הפצרותיה של אשתו נמלט שטנגל ב-30 במאי עם סגנו לשעבר, גוסטב וגנר, דרך פירנצה לרומא. לאחר מכן, בסיוע הגמון מהוותיקן בשם אלויס הודאל, שארגן לו דרכון של הצלב האדום, ברח לסוריה. שם השתקע בדמשק ועבד כאורג. במאי 1949 הצטרפה אליו משפחתו.
בשנת 1951 היגר עם משפחתו לברזיל והשתקע בסאו פאולו. תחילה עבד כאורג ומאוחר יותר כמהנדס. בפברואר 1967 נתגלה עם בני משפחתו בברזיל הודות למאמציו של צייד הנאצים שמעון ויזנטל. נאצי אחר הסגיר אותו לידי ויזנטל תמורת כסף. הוא נאסר והוסגר לגרמניה. 
בדצמבר 1970 נידון למאסר עולם באשמת שותפות באחריות לרצח 900,000 יהודים, בעת שהיה בטרבלינקה. כעבור חצי שנה, ב-28 ביוני 1971, מת בכלא מהתקף לב. בעקבות הרשעתו וראיון שהעניק, נחשף בברזיל גם סגנו, גוסטב וגנר.
ההיסטוריונית הבריטית גיטה סרני (Gitta Sereny) כתבה את ספרה "אל תוך האפילה" (Into That Darkness) בעקבות ראיון שערכה עם שטנגל בכלא. בראיון נשאל שטנגל בין היתר איך התייחס אל היהודים שהגיעו למחנה. שטנגל השיב שלא התייחס לקורבנות שהגיעו להשמדה כאל בני אדם יחידים אלא כאל מסה, שאותה נדרש לחסל.
משולש הקיץ

משולש הקיץ הוא מערך דמיוני של שלושה כוכבים בהירים המופיעים בעונת הקיץ של חצי הכדור הצפוני. משולש זה מורכב מהכוכבים וגה שבקבוצת הכוכבים נבל, אלטאיר שבקבוצת הכוכבים נשר והכוכב דנב שבקבוצת הכוכבים ברבור.
הביטוי נעשה לעממי על ידי האסטרונום הבריטי סר פטריק מור בשנות ה-50, אך הוא לא המציא את המונח. האסטרונום האוסטרלי אוסוולד תומאס תיאר את הכוכבים "המשולש העצום" בשנות ה-20.
משולש הקיץ נמצא מעל קווי הרוחב המרכז-צפוניים במהלך הקיץ, אך ניתן לראותו גם בסתיו (עד חודש נובמבר) בערב ובאביב ניתן להבחין בו בשעות הבוקר המוקדמות. בחצי הכדור הדרומי ניתן לראותו נמוך בצפון בחורף.
המכון ההיסטורי היהודי

היסטוריה

המכון ההיסטורי היהודי הוקם בשנת 1947 כממשיך דרכה של הוועדה ההיסטורית היהודית המרכזית, שנוסדה ב-1944. המכון מצוי בתחום השיפוט של משרד התרבות והמורשת הלאומית בפולין. ב-2009 נקרא המכון על שמו של עמנואל רינגלבלום. במכון מאגר חומרים תיעודיים הנוגעים בהיסטורית הקיום היהודי בפולין. זהו גם מרכז מחקר אקדמי, למחקר ולהפצת ידע על ההיסטוריה והתרבות של יהדות פולין.
המכון יושב בבניין שלפני המלחמה שימיש את הספרייה המרכזית למדעי היהדות והמכון ללימודי יהדות בוורשה, שעמדה בסמוך לבית הכנסת הגדול של וורשה ברחוב טלומצקיה.
בזמן המלחמה שימש הבניין ארגונים יהודיים שפעלו בגטו ורשה, ביניהם הג׳וינט, מרכז קליטה לפליטים שהגיעו לוורשה ועוד.
בין חלקי האוסף היקרים מצוי ארכיון גטו ורשה המכונה ארכיון רינגלבלום (שנאסף על ידי "ארכיון עונג שבת"). הוא מכיל כ-6000 מסמכים (על 30000 פיסות נייר).
אוספים חשובים אחרים הנוגעים למלחמת העולם השנייה כוללים עדויות (בעיקר של יהודים ניצולי שואה), זכרונות ויומנים, תיעוד של הג'וינט, עזרה עצמית יהודית (ארגוני רווחה פעילים בפולין תחת הכיבוש), ומסמכים ממועצות היהודים (Judenräte). תיעוד אתרים יהודיים היסטוריים במכון כולל כ-40 אלף תמונות הנוגעות לחיים היהודיים והתרבות בפולין.
בנובמבר 2017 נפתחה במכון תערוכה גדולה ומקיפה על אוספי ארכיון עונג שבת ועל השותפים בכתיבת ואיסוף המסמכים. בתערוכה מוצגים גם כדי החלב וקופסאות הפח בהם נמצא האוסף אחרי המלחמה.
המכון פרסם לאורך השנים קטלוג של מסמכים מתוך ארכיון רינגלבלום, כמו גם מספר רב של זכרונות מלחמה ויומנים. למעלה מ-60 שנה מפרסם המכון כתב עת אקדמי - רבעון להיסטוריה יהודית.
במכון פועל ארכיון הפתוח לקהל, ספריה וחדר קריאה בספרי העיון, חנות ספרים ומחלקה גנאלוגית, המסייעת בחיפוש מידע על משפחות מיהדות פולין בארכיון המכון וממקורות רבים אחרים.
מ-1995 עד 2006 היה פרופסור פליקס טיך מנהל המכון ההיסטורי היהודי.
ב-2011, פאבל שפיבאק (Paweł Śpiewak) , פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת ורשה ופוליטיקאי לשעבר, היה מועמד לתפקיד מנהל המכון היהודי ההיסטורי על ידי בוגדן זדרוייבסקי , שר התרבות והמורשת הלאומית. שפיבאק זכה בתפקיד והוא מנהל את המכון עד היום (2018).
יעקב מזרחי (חייל)

קורות חייו

יעקב מזרחי נולד בירושלים ב-16 ביולי 1937. בגיל צעיר הפסיק את לימודיו וסייע בפרנסת המשפחה. במסגרת תנועת הפועל, היה שחקן כדורגל מצטיין ושיחק בקבוצת הפועל ירושלים בעמדת החלוץ. באחד ממשחקי הקבוצה, איבד ארבע משיניו בהתנגשות עם שחקן קבוצה יריבה במרדף אחר הכדור.
באוקטובר 1954 התגייס לשירות צבאי והיה לוחם בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. למרות דלקת ריאות קשה בתקופת האימונים בחר להמשיך ולשרת בחטיבה. באוקטובר 1955 השתתף במבצע אגד בכונתילה. בסיום המבצע בהצלחה ונטרול האויב, הבחין בקבוצת לוחמים והסתער עליה בגפו. מזרחי נפצע אנושות וחולץ על ידי מפקד הגדוד, אריאל שרון. לאחר מכן מת מפצעיו. אומץ הלב שהפגין זיכה אותו, לראשונה מאז מלחמת העצמאות, בעיטור הגבוה ביותר המוענק לחיילים: 
ביום ה-28 באוקטובר 1955, בפשיטת כונתילה, נמנה טור' יעקב מזרחי ז"ל עם כוח משנה, שהסתער על המיבנים במגמה ללכוד שבויים. תוך כדי ההסתערות, המשיכה קבוצת חיילי אויב לגלות התנגדות. טור' יעקב מזרחי ז"ל רדף בעצמו, תוך גילוי אומץ לב, אחרי לוחמי האויב. בעת הסתערותו נפצע אנושות, ובעת ששב הכוח לבסיסו מת מפצעיו.
— עיטור הגבורה ליעקב מזרחי
מזרחי נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
עוזי בק

ביוגרפיה

בק התאמן בקבוצת מכבי חיפה. במהלך השרות הצבאי שרת בחיל הים.
בתחרות שנערכה בחולון בספטמבר 1954 קבע בק במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.9 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר הוא זכה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.4 דקות, לפני נחום בוך (1:04.6 דקות) וגיורא אשכנזי מהפועל תל עמל (1:06.7 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1955, זכה בק במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.1 דקות, אחרי יורם מנדלבאום מהפועל גבעת חיים (1:00.6 דקות) ולפני תורן מהפועל אפיקים (1:03.2 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1956, זכה בק במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בהשוואת השיא הישראלי (1:00.6 דקות), לפני יורם מנדלבאום (1:01.7 דקות). 
בתחרות שנערכה באוקטובר 1956 קבע בק במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.0 שניות שיפור לשיא הישראלי הוותיק בן 20 שנים של ארצי (27.2 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:00.2 דקות, שיא זה נשבר על ידי יורם מנדלבאום באוגוסט 1959 (1:00.1 דקות).
בק קבע במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 26.9 שניות. שיא זה נשבר על ידי עמית לובן בספטמבר 1962 (26.6 שניות). 
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה בספטמבר 1959 קבע בק במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 26.7 שניות. שיא זה נשבר בנובמבר 1965 על ידי יורם פן מברית מכבים עתיד (26.7 שניות).
קן ליונג

ביוגרפיה

ליונג נולד בניו יורק, ובמהלך חייו גר בברוקלין ובמנהטן. הוא למד משחק באוניברסיטת ניו יורק.

קריירה

ליונג שיחק במספר סדרות: "אוז", "מבוקש לחקירה", "הסופרנוס", "חוק וסדר", "דדלין" ו-"אבודים" בתור מיילס סטרום.
ליונג שיחק גם בסרטים "X-מן 3: המפלט האחרון", "שעת שיא", "ברוכים הבאים לבית הבובות", "להתאהב בגרייס", "המסור" ובסרט של HBO "חיפוש מופשט". 
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת הדרמה הרפואית "משמרת לילה" ב-NBC, את דמותו של ד"ר כריסטופר "טופר" זיה, רופא צבאי לשעבר. שיחק גם בעונה השנייה והשלישית של הסדרה עד ל-2016.
לורנס פרוסאק

לורנס (לארי) פרוסאק (Laurence Prusak), הוא מומחה לניהול ידע, מחלוצי ניהול הידע בעולם.
לורנס פרוסאק חוקר, מרצה, כותב ספרים ומאמרים ויועץ בניהול ידע בארצות הברית ומחוצה לה. זכה בפרסים בתחום הידע וניהול ארגוניים. הקים ומנהל את המכון לניהול ידע. מנהל בתוכנית המחקר לידע במכללת בבסון. היה מנהל בכיר ביבמ ולפני כן מנהל במרכז ההמצאות העסקיות של ארנסט ויונג.

לימוד על ידי סיפור סיפורים

לארי פרוסאק מאמין בלימוד על ידי מגע ישיר ואישי ועל ידי סיפור סיפורים אמיתיים מחיי הארגון. טוען שלא ניתן למצות את הידע במילה הכתובה ולא בהסבר מילולי. ה Guidelines הם רק חלק מהידע. מנהיגות למשל, לא ניתן להעביר רק במילים. כך גם אומנויות שונות אחרות. לימוד שחיה ורכיבה על אופניים דורשים התנסות ולא ניתן להסתפק בהסבר מילולי. העברת הידע נעשית כאשר האנשים שעושים את העבודה נפגשים פנים אל פנים וחולקים בידע. בפגישות אלה נוצר אמון בין האנשים והידע עובר על ידי שיחה ועל ידי סיפור סיפורים אמיתיים מהחיים. אחרי שהאנשים נפגשים ונוצרו ביניהם קשרים אישיים ויחסי אמון, ניתן להמשיך בקשר גם בדרכים אחרות ולנצל לשם כך את הטכנולוגיה.
העברת הידע דורשת זמן ומקום. כדי שיתבצע לימוד ומעבר ידע צריך לתת לאנשים מקום וזמן כדי שידברו זה עם זה, למשל פינת קפה, חדר מדרגות רחב, חדר אוכל משותף, פגישות מתוכננות הן חלק מן הדרכים לכך. רב הידע הנלמד מתבצע על ידי התנסות ועל ידי עשיית העבודה. רוב האנשים נכונים לשתף ולספר איך הם עושים את עבודתם. כדי שהעברת הידע תתבצע בהצלחה דרוש אמון. הדרך הבסיסית להעברת ידע היא בפגישות פנים אל פנים או בעבודה משותפת לצד בעל הידע. החניכות היא דרך יעילה להעברת ידע גם בימינו. החניכות היא הסיבה שכלכלות של יפן ושל גרמניה הן מהכלכלות המשגשגות של עולמנו.
אנשים מיטיבים ללמוד על ידי התבוננות וסיגול. לא ניתן להסתפק בקריאה בלבד. לימוד על ידי סיפור סיפורים. הדרך האנושית ללמידה לא השתנתה שנים רבות ולא עם ההתקדמות הטכנולוגית. אנשים לומדים על ידי שאלת שאלות, על ידי התנסות, על ידי ניסוי וטעייה, על ידי התבוננות קרובה באנשים אחרים שעושים את העבודה. אי אפשר למדוד ידע או ניהול ידע כמו שאי אפשר למדוד אהבה. אפשר על ידי התבוננות לראות ולהבחין במעבר ידע. הידע של הארגון מובע על ידי המוצרים שלו.אפשר למדוד Outputs אבל לא עד כמה המוצר טוב. מדידה עקיפה כמו מספר פטנטים, מספר מוצרים חדשים, מספר תקלות במוצר הם חלק ממדדים עקיפים.
מליסה מקארתי

ביוגרפיה

מקארתי נולדה בכפר פיינפילד, אילינוי שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית. הוריה הם סנדי ומייקל מקארתי. למדה ב"אקדמיית ג'ולייט הקתולית".
החלה את דרכה כסטנדאפיסטית והייתה לחלק מהרכב התיאטרון הקומי "The Groundlings".
מקארתי היא בת-דודתה של השחקנית והדוגמנית ג'ני מקארתי.

קולנוע

מקארתי החלה את דרכה בקולנוע עם הופעות קטנות למדי בסרטים "החיים של דייוויד גייל", "פאמקין" ו"המלאכיות של צ'רלי".
התפרסמה לראשונה כשחקנית קולנוע ראשית בשנת 2007 במותחן הפסיכולוגי "תשיעיות", בו שיחקה שלוש דמויות שונות לצידו של ראיין ריינולדס.
ב-2010 התפרסמה מקארת'י בקומדיות "חיים כמו שמכירים" בתור דידי שכנתם של זוג ההורים הנבחרים הולי ברנסון ואריק מסר (קתרין הייגל וג'וש דוהאמל) ו"תוכנית גיבוי" לצידה של ג'ניפר לופז.
ב-2011 שיחקה מקארתי בקומדיה המצליחה "מסיבת רווקות", על הופעתה זכתה בפרסי מבקרים נחשבים והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-2013 שיחקה בסרט "עצבניות אש" בתור שאנון מולינס ובסרט ״חשבון משותף״ בתור סנדי פאטרסון/דיאנה.
ב-2014 שיחקה בסרט ״וינסנט הקדוש״
ב-2015 כיכבה לצד ג'וד לאו וג'ייסון סטיית'האם בסרט הקומי ״מרגלת״ בתפקיד: סוזן קופר. ב-2016 כיכבה בקומדיה "הבוס" לצד קריסטן בל.
בשנת 2016 שיחקה בקומדיה "מכסחות השדים" המבוסס על הסרט מ-1984. בסרט היא מככבת לצד קריסטן ויג, לזלי ג'ונס וכריס המסוורת'.
היא צפויה לשחק את המכשפה אורסולה בסרט לייב אקשן של חברת דיסני לבת הים הקטנה.

טלוויזיה

מקארתי פרצה לתודעה בזכות סדרת הדרמה "בנות גילמור" בה שיחקה במשך שבע עונות בתפקיד השפית סוקי סיינט ג'יימס, חברתה הטובה של גיבורת הסדרה לורליי גילמור (לורן גרהאם).
ב-2007 הופיעה בסיטקום "סמנתה מי?" בתור דנה חברתה של הגיבורה סמנתה ניולי (כריסטינה אפלגייט).
ב-2011 זכתה מקארתי בפרס אמי לשחקנית הקומית הטובה ביותר בתפקיד ראשי על הופעתה בקומדיית המצבים "מייק ומולי" בתור המורה המלאה והחיננית מולי פלין.

עיצוב

ב-2016 הקימה קו אופנה בעיצוב אישי לנשים במידות גדולות.

חיים אישיים

ב-2005 נישאה מקארתי לשחקן בן פלקון, אותו הכירה כאשר הייתה חלק מהרכב התיאטרון הקומי "The Groundlings".
מנישואיה נולדו למקארת'י שתי בנות.
חיי פיי

תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית בידי עופר שור בשנת 2003, ויצא לאור בהוצאת כנרת.
וסילי גרוסמן

ביוגרפיה

נולד בשם יוסף שלומוביץ' גרוסמן בעיר ברדיצ'ב בעת שהייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית (כיום העיר היא חלק מאוקראינה) למשפחה יהודית מתבוללת. לאחר סיום בית ספר תיכון בעירו התקבל לפקולטה לכימיה באוניברסיטת מוסקבה, אותה סיים בשנת 1929. לאחר מכן עבד כמהנדס במכרות פחם באזור דונייצק שבאוקראינה. בשנת 1934 כתב ספר אודות חייהם של עובדי מכרות הפחם. הספר מצא חן בעיני הסופר מקסים גורקי, שעזר לגרוסמן לעבור למוסקבה וקידם את הקריירה הספרותית שלו. בשנים 1935–1937 כתב מספר נובלות קצרות. בשנים 1937–1941 כתב ספר אודות חייהם של המהפכנים ברוסיה בתחילת המאה ה-20.
עם פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות בשנת 1941 התגייס לצבא האדום והיה כתב צבאי של העיתון "הכוכב האדום" בחזית. ליווה את הכוחות בקרבות מוסקבה וסטלינגרד, בשחרור אוקראינה, בלארוס, פולין ובכיבוש ברלין. במהלך המלחמה, בנוסף למאמרים בעיתון, כתב נובלה "העם הבלתי מנוצח" ואוסף סיפורים קצרים תחת השם "רישומי סטלינגרד". בשטחים המשוחררים של ברית המועצות ופולין התגלו לעיניו הזוועות של השואה שעברה על העם היהודי. במיוחד השפיע עליו ביקור במחנות ההשמדה מיידנק וטרבלינקה. את מה שראה תיאר במאמרו "הגיהנום הטרבלינקאי". מאמר זה שימש כמסמך תביעה במשפטי נירנברג. בשנים 1944–1946 החל גם לאסוף עדויות של ניצולי שואה, שעל בסיסן כתב ספר (ביחד עם העיתונאי איליה אהרנבורג) שנקרא "הספר השחור". זהו תיעוד דוקומנטרי ראשון לשואת יהדות אירופה. הספר לא פורסם בברית המועצות אלא בארצות הברית, ברומניה ובשנת 1980 - בישראל.
בשנים שלאחר המלחמה היה גרוסמן קורבן לרדיפות המשטר בשל יהדותו (בייחוד בתקופת 1948–1953). ספריו לא פורסמו, והוא נאלץ לעבוד בעבודות מזדמנות. למרות זאת המשיך לכתוב ספרים. בשנת 1959 כתב את ספרו "החיים והגורל" (Жизнь и судьба), העוסק בקרב סטלינגרד ומציג יריעת חיים רחבה בחלקים שונים של רוסיה אצל מגזרי אוכלוסייה שונים, תוך התמקדות ביהודים (הספר היה אסור לפרסום במשך כ-20 שנה). בשנת 1961 כתב את הספר "הכל זורם" (Всё течёт), שהיה תיעוד של פשעי הדיקטטורה הסטליניסטית, בהם הרדיפות נגד מדענים, הרדיפות נגד יהודים, משפט הרופאים, מחנות המאסר (גולאג) וכן הקולקטיביזציה וההולודומור. ספרים אלו פורסמו בברית המועצות רק בתקופת הגלאסנוסט בסוף שנות ה-80, כעשרים שנה לאחר מותו.
בוב גרוס

קריירת משחק

בשנת 1971 החל גרוס ללמוד באוניברסיטת סיאטל, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ' ("לונג ביץ' סטייט"). בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של לונג ביץ' קלע 11.5 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן לוט אולסון.
בדראפט ה-NBA‏ 1975 נלקח גרוס בבחירה ה-25, על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס. בעונתו השנייה בפורטלנד שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצד ביל וולטון, מוריס לוקאס, ליונל הולינס ודייב טוורדזיק, וקלע 10.3 נקודות בממוצע למשחק. בפלייאוף של אותה עונה גברה פורטלנד על שיקגו בולס (2–1), דנוור נאגטס (4–2), לוס אנג'לס לייקרס (4–0) ופילדלפיה 76' (4–2) בדרך לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA. לאורך סדרת הגמר הצטיין גרוס עם ממוצעים של 17.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים, 3.5 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק. בעונת 1977/1978 נבחר גרוס לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, לצד וולטון, לוקאס והולינס אשר נבחרו לחמישייה הראשונה.
בפברואר 1983, לאחר 7 עונות בפורטלנד, חתם על חוזה בסן דייגו קליפרס. בעונתו היחידה עם הקליפרס קלע 3.1 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 29.
בדצמבר 2008 הפריש מועדון הטרייל בלייזרס את גופייתו של גרוס, עם המספר "30", ובכך הפך לשחקן השביעי מקבוצת האליפות של עונת 1977 שזוכה לכבוד זה. הפרשת גופייתו של גרוס, כמו גם אלו של חבריו לקבוצה טוורדזיק, לויד ניל ולארי סטיל, נחשבת בעיני רבים כ"לא מוצדקת".
סודות אל איי

תקציר העלילה

הסרט נפתח בתיאור כליאתו של הגנגסטר המוביל בלוס אנג'לס בראשית שנות ה-50, ובשאלה מי ימלא את מקומו. במשטרת לוס אנג'לס הצופים מתוודעים לשלושה שוטרים: באד ווייט (ראסל קרואו), בריון קשוח התופס גברים המכים את נשותיהם ומעניש אותם; אד אקסלי (גאי פירס), שוטר מסוף צעיר ואידיאליסט הרוצה להתקדם בסולם הדרגות; וג'ק וינסנס (קווין ספייסי) ממחלק הסמים, שוטר סלבריטי העומד בקשר עם תוכנית טלוויזיה מפורסמת ומקיים קשרים עסקיים עם עורך צהובון בשם סיד האדג'נס (דני דה ויטו).
לאחר תקרית אלימה בתחנת המשטרה שבה מעורבים וינסנס ווייט בעת שאקסלי היה מפקד המשמרת, אקסלי מלשין על ווייט ועל שותפו דיק סטנסלנד על מעורבותם באירוע ובכך מביא להשעייתם ומקודם לדרגת בלש. קפטן המשטרה דאדלי סמית (ג'יימס קרומוול) מחזיר את ווייט לשירות בשל הערכתו כלפיו והוא ואקסלי הופכים לאויבים בנפש. מאוחר יותר מתגלה מקרה רצח המוני במסעדה, שבו אחד הקורבנות הוא דיק סטנסלנד. המפקד סמית לוקח על עצמו את החקירה, וממנה את אקסלי לסגנו. במקביל חוקר ווייט את רצח חברו לבד, ופוגש את לין בראקן (קים בייסינגר), זונה הנראית ככפילה של השחקנית ורוניקה לייק. הוא מתאהב בה ומגיע דרכה למיליונר האקסצמטרי פירס פאצ'ט (דייוויד סטראתיירן), המפעיל רשת של זונות ושחקניות פורנו הנראות ככוכבות קולנוע מהעבר. חקירת הרצח הרשמית נמשכת, ואקסלי תופס שלושה שחורים המתאימים לתיאור הרוצחים, והמרדף אחריהם מסתיים במותם. הוא זוכה לכבוד רב והתיק נסגר, אך הוא מרגיש שהתיק נתפר להם, והרוצח האמיתי עדיין חופשי.
בינתיים יוזמים וינסנס והאדג'נס מפגשים שבהם עלולים להתרחש מקרי פשע, האדג'נס מצלם אותם ווינסנס זוכה במעצר ובתהילה. הם רוקחים פגישה של פוליטיקאי מקומי אליס לואו (רון ריפקין) ושחקן קולנוע צעיר מאט רנולדס (סיימון בייקר), אך וינסנס מגלה שהשחקן נרצח, ומחליט לחקור את המקרה לבדו. ווייט ממשיך לחקור גם הוא באופן עצמאי, ומגלה ששותפו שנרצח היה חברה של זונה מהרשת של פאצ'ט, שנרצחה אף היא במסעדה. בבית אימה של הזונה הוא מוצא את גופתו של באז מיקס, שוטר לשעבר שהפך למאפיונר. בינתיים אקסלי ווינסנס מאחדים כוחות ומבטיחים אחד לשני לסייע בפתירת התיקים שלהם. כאשר וינסנס הולך לביתו של המפקד סמית כדי להתייעץ עמו לגבי המצב החדש ולקבל מידע לגבי מיקס, סמית הורג אותו. לאחר מכן הוא דואג לפיתויו של אקסלי על ידי לין בראקן ובשיתוף פעולה עם האדג'נס מצלם את המפגש ודואג לכך שווייט יראה את התמונות ובזעמו יבקש להרוג את אקסלי. ומאוחר יותר, סמית רוצח את האדג'נס ואת פאצ'ט.
אקסלי מגלה שמפקד המשטרה סמית היה חברם של סטנסלנד ומיקס כאשר ווייט פורץ לתחנה ומתחיל להכות את אקסלי, אבל אקסלי מצליח לשכנע אותו להקשיב לו. השניים מבינים שלמרות חילוקי הדעות ביניהם הם יאלצו לעבוד ביחד לפתרון המקרה. הם מגלים שסמית עמד מאחורי הרציחות, בניסיון להשתלט על עולם הפשע של לוס אנג'לס. סמית שולח אותם למוטל ישן ושם מנסה לחסל אותם, אך בקרב היריות שמתנהל בינם לבין אנשיו הוא מוצא את מותו. מפקדי אכיפת החוק בלוס אנג'לס בוחרים להציג את מותו של סמית כמות גיבורים כדי לא להכתים את תדמית המשטרה, ואקסלי זוכה לעיטור כבוד שני בתמורה לשתיקתו. ווייט זוכה להתאחד מחדש עם לין בראקן, והשניים עוזבים יחד את לוס אנג'לס ונוסעים לאריזונה.