google/wiki40b huggingface dataset:
מישה סגל

ביוגרפיה

סגל נולד בשנת 1943 בחיפה. אביו היה שופט איגרוף וחובב ג'אז, ידיד של לואי ארמסטרונג, וכך שמע סגל לעיתים קרובות מוזיקת ג'אז בילדותו. מגיל 17 ניגן בסקסופון. לאחר שירותו בצה"ל בתזמורת חיל האוויר, קיבל את הפסנתר הראשון שלו. למד לימודי מוזיקה אצל פאול בן-חיים, נועם שריף ויצחק סדאי, ולימודי קולנוע ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. השתלם אצל המלחין דיטר שינבך בגרמניה, למד הלחנה וניצוח בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון ולאחר מכן למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
בתחילה היה סגל מושפע מאוד מג'אז, ומאמנים כגון אלטון ג'ון והחיפושיות. בחמש השנים הראשונות לפעילותו (1968-1973) ניסה להעביר השפעות אלו ולעצב באמצעותן את המוזיקה שכתב באותה תקופה לסרטים ומחזות בישראל. ב-1972 כתב את המוזיקה לסרט ז'אקו והיצאניות. בתקופה זו יצר להיטים רבים שהשפיעו על התרבות הישראלית של אותה תקופה, בהם "עד סוף הקיץ" ו"יליד הארץ" למילים של אהוד מנור. יצירותיו הכמו-קלאסיות בוצעו גם על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית והאנסמבל הקאמרי הישראלי. חלק מפעילותו פעל במסגרת "שלישיית מישה סגל", לצד יוסי מנחם ואיתן גדרון. ב-1969 היה המעבד המוזיקלי של אלבומה היחיד של להקת "השלושרים", שזכה להצלחה; בנוסף ניגן באלבום זה בקלידים. סגל הלחין את המילים של רחל שפירא בשיר "קולות" והשיר "מנסה לשמור על קשר" שכתב אהוד מנור, שאת שניהם ביצעה חוה אלברשטיין. סגל הלחין גם את שירו של נתן זך ציפור שנייה שהתפרסם בביצוען של סוזן ופרן וזכה לביצועים נוספים. 
סגל עבר לניו יורק ועסק בהלחנה, עיבוד והפקה מוזיקליים לאמנים לותר ונדרוס, מיינרד פרגוסון, ננסי וילסון, פיליס היימן, דייב גרוסין ואחרים.
בהמשך עבר ללוס אנג'לס, בה יצר, הלחין וניצח בסגנונות שונים עבור סרטים רבים, בהם "פנטום האופרה" (1989) ו"ההרפתקאות החדשות של בילבי" (1988), וכמו כן עבור תוכניות טלוויזיה. עבור פועלו זכה בפרס אמי. ב-2008 היה מועמד לפרס אופיר הישראלי בקטגוריית המלחין הטוב ביותר על כתיבת המוזיקה לסרט הישראלי "סוף שבוע בתל אביב". באותה שנה חיבר את המוזיקה לסרטו של אורי ברבש, "אביב 41".
סגל הוציא מספר תקליטים בסגנון ג'אז-רוק אינסטרומנטלי. בתקליט הראשון שלו, "זמבוקה" (1991), קיבל הכרה של קווינסי ג'ונס ובוב ג'יימס, ובו ניגנו גם צ'יק קוריאה ופרדי האבארד. ב-1996 יצא אלבומו "מחובר ללא צפוי".
יצחק ברטלר

ביוגרפיה

הרב ברטלר נולד בכ"ח בתמוז תרצ"ח לרב מנחם אשר ברטלר, למד בצעירותו בישיבת סלובודקה. בגיל 60 התמנה לתפקיד ראש ישיבת איתרי על ידי ראש הישיבה דאז הרב מרדכי אליפנט ולצד הרב שלמה פישר ששימש גם הוא כראש הישיבה, בתחילה הוא היה ראש הישיבה העיקרי ולכן הוא קבע את המסכת הנלמדת בישיבה, בזמן זה לא נלמדה מסכת יבמות בישיבה. לאחר פטירת הרב אליפנט בשנת תש"ע התמנה הרב אריאב עוזר, ששימש כמגיד שיעור בבקיאות, לראשות הישיבה ומנהיגה העיקרי.
הרב ברטלר מוסר שיעור כללי מדי יום רביעי בישיבתו למשך כשעה.

ספרו בית יצחק

הוא חיבר סדרת ספרים בת 12 כרכים על מסכתות הש"ס, בספר נמצאים שיעוריו שמסר בישיבה עם שיעורים נוספים שלא מסר.
יצאו עד כה על מסכתות: שבת, פסחים, סוכה, יבמות, כתובות, נדרים, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, מכות.
אינגליש אלקטריק קנברה

מרטין B-57 קנברה

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ותחילת מלחמת קוריאה חיל האוויר של ארצות הברית היה זקוק למפציץ טקטי למטרות אמנעה אווירית, כמחליף לדאגלס A-26 אינווידר המיושן. מספר חלופות נבחנו והקנברה נבחר ב-1951 לאחר שבוצעו תצוגות תכלית מבין חמשת המטוסים שהוצעו. חיל האוויר העדיף ייצור מקומי של מטוס וחברת גלן ל. מרטין זכתה במכרז היצור עם הזמנה ראשונית של 250 מטוסים, לאחר מכן באוגוסט 1951 הגיע מטוס הקנברה השני שנשלח מבריטניה כבסיס ליצור והפיתוח האמריקאי. משום הדחיפות לשלוח את המטוסים הראשונים ללחימה בקוריאה, המטוסים הראשונים שפותחו B-57A היו כמעט זהים לחלוטין לדגם B.2 הבריטי עליו היו מבוססים, בהמשך דגמי ה-B-57B והלאה הותאמו לדרישות חיל האוויר האמריקאי וכללו שינויים נרחבים יותר.
ה-B-57 קנברה היה המפציץ הראשון בשירות ארצות הברית שביצע גיחות הפצצה קרביות, הוא זכה להערכה רבה לאורך השנים ונחשב למטוס אמין ובעל ביצועים טובים. הקנברה שירתה בחיל האוויר של ארצות הברית בין 1954 ועד שיצא משירות צבאי ב-1983, כיום מספר מטוסים ממשיכים לשרת בנאס"א לביצוע מחקר בגובה רב כמו גם כסיוע לבחינת מערכות תקשורת. חברת מרטין פיתחה מספר דגמים עיקריים לאורך השנים, בהם מטוסי הפצצה טקטיים לאמנעה אווירית ומטוסי סיור וצילום, מטוסי קנברה שירתו באופן נרחב בעיקר במלחמת וייטנאם ולאחר מכן בהדרגה הוחלפו במטוסים מתקדמים יותר כגון הדאגלס A-3 סקייווריר והנורת' אמריקן A-5 ויג'ילנטה.
ה-B-57 של חברת מרטין נמכר בעיקר לפקיסטן וטאיוואן. בשירות פקיסטני מטוסי קנברה לקחו חלק במספר מערכות ומלחמות בהן מלחמת הודו-פקיסטן של 1965 ומלחמת הודו-פקיסטן של 1971, עד שיצא משירות מבצעי בשנת 1985.
ריצ'רד אטנבורו

קורות חיים

ריצ'רד אטנבורו נולד בקיימברידג', אנגליה. אחיו הצעיר הוא סר דייוויד אטנבורו, אחד משדרני הטלוויזיה המפורסמים ביותר, חוקר טבע, וחלוץ בתחום סרטי הטבע.
ריצ'רד אטנבורו החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1942, ולאחר מכן שיחק בעשרות סרטים. בסוף שנות החמישים החל להפיק סרטים ובסוף שנות השישים החל גם לביים. 
קיבל תואר CBE ב-1967, תואר סר ב-1976 ותואר לורד ב-1993.
שימש כנשיא האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה (British Academy of Film and Television Arts; בראשי תיבות: BAFTA) וכנשיא האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
אטנבורו נפטר בגיל 90, ב-24 באוגוסט 2014.
סופווית קאמל

תכנון וייצור

טיסת המבחן הראשונה של אבטיפוס הקאמל הייתה ב-22 בדצמבר 1916. הקאמל היה מיועד להחליף את הסופווית פאפ ולכן הכינוי שלו בשלב הפיתוח היה "ביג פאפ". המנוע היה מכוסה באלומיניום, תא הטייס כוסה בעץ לבוד וגוף המטוס, הכנפיים והזנב כוסו בבד. שני מקלעי ויקרס מתואמים בקוטר 7.7 מ"מ היו מותקנים בקדמת תא הטייס. מעטפת אווירודינמית שהורכבה על המקלעים, יצרה כמין בליטה או דבשת שהובילה לשמו של המטוס, "קאמל", דהיינו גמל. בניגוד לקודמו הסופווית פאפ או לסופווית טריפליין, הקאמל לא נבנה במחשבה על נוחות הטייס. יכולת התמרון הגבוהה של הקאמל והקושי בשליטה בו נגרמו בשל ריכוז 90 אחוז ממשקל המטוס (הטייס, המנוע, הדלק והחימוש) בשני המטרים הקדמיים שלו. במהרה צבר הקאמל מוניטין גרועים אצל פרחי הטייס. בנוסף, מנוע הקאמל היה רגיש לתערובת הדלק בה הוזן וטעות בתערובת עלולה הייתה לגרום לו להשתנק ולכבות בשעת המראה. כמו כן, מכל דלק מלא מדי עלול היה לשנות את מרכז הכובד של המטוס ולהביא גם הוא להתרסקויות בשעת המראה.
ואדי אל-ג'וז

וַאדִי אֶל-ג'וֹז (מערבית: وادي الجوز, "נחל האגוז") או ואדי ג'וז היא שכונה במזרח ירושלים מסביבו של ערוץ נחל קדרון עילי, מפינת החומה הצפון־מזרחית וצפונה עד למרגלות הר הצופים במזרח העיר. מרבית השכונה שוכנת ברום של כ-750 מ' מעל פני הים.
גבול השכונה בצפון אזור מערת שמעון הצדיק ושכונת נחלת שמעון, בדרום חומת העיר העתיקה ומוזיאון רוקפלר. השכונה מתפרשת משני עברי ערוץ הנחל: ממזרחו - על המורדות המערביים של הר הזיתים והר הצופים וממערבו על המורדות המזרחיים של הרכס המוגבה שבמרכזו עוברת דרך שכם וגבעת שייח' ג'ראח. שוכנת בוואדי ג'וז (נחל קדרון עילי) ומכאן שמה.

שמות השכונה

שמו של ואדי ג'וז הוא שיבוש של תעתיק השם יהושפט (מלך יהודה) לאותיות לטיניות - Josaphat. עמק יהושפט מוזכר בספר יואל, פרק ד'.
השכונה נקראת גם "אל-קעה" – הבקעה. לפי סברה אחרת פירוש השם -נחל האגוז. בשל  עצי אגוז הבודדים הנמצאים  בשכונה .בעבר גדלו הרבה עצי אגוז  באזור ירושלים

תולדות השכונה

בתחום השכונה היו כמה מבני "קסר" (ברבים: קוּסוּר), כינוי לבתי קיץ שהקימו עשירי ירושלים בתקופה העות'מאנית בין הכרמים שמחוץ לעיר. בתי אבן אלה נראו ממרחק כמו מבצרים קטנים ולכן כונו "קַסר" (ארמון, טירה). לפי עדותו של שייח' מוחמד אל-ח'לילי (המאה ה-18), היו בימיו בירושלים כמאה קוּסוּר. בירושלים נותרו מעטים מבתי הקיץ האלה. הבולט שבהם הוא קסר א-שייח', שהוקם ב־1711 בידי שייח' מוחמד אל-ח'לילי מחוץ לפינה הצפונית-מזרחית של חומת ירושלים (בתחום מוזיאון רוקפלר של היום). לידו ניצב קסר אבו אל-ח'יר, שהוקם לפי עדות יושביו באמצע המאה ה-18. בוואדי ג'וז נמצא קסר סולטאן א-נאט'יר (קסר אל-חטיב), שהוקם כנראה במאה ה-17, ובמורדות הר הצופים ממערב לוואדי ג'וז נראים שרידים של מספר בתי קיץ נוספים. ראשיתה בשנות ה-1890 בבתים ספורים שהקימו בני משפחות מוסלמיות אמידות מירושלים. עד 1918 הגיע מספר הבתים בשכונה ל-16.
בשל השטח הפתוח בשולי העיר עברו לאזור בתי מלאכה המבקשים שטחים גדולים יותר מאשר היו להם בסימטאות העיר הצפופות, ונפתחו בה מגרשים לחומרי בניין, לאביזרים שפורקו מבניינים (דלתות, חלונות, סורגים, מדרגות) ועוד. אחרי מלחמת ששת הימים עבר האזור פיתוח מואץ (ופראי), ובמשך הזמן עברו לשכונה מרבית המוסכים ממזרח ירושלים, חנויות של חלקי חילוף וחנויות המתמחות ברכב וחלקיו.

השכונה כיום

כיום מהווה השכונה את המרכז של מוסכים ובתי מלאכה לתיקון מכוניות במזרח העיר, עד שבני ירושלים נוהגים לקרוא לשכונה בשם: 'ואדי אגזוז'. רבים מבני מערב העיר המבקשים תיקון זול למכוניתם שמים פעמיהם למוסכי השכונה, וכן מרבית בעלי הרכב מן המגזר הערבי.
הבנייה למגורים במקום זניחה וקיימת רק בשוליים הגבוהים של השכונה. על פי נתוני עיריית ירושלים יש בשכונה כ-15,400 תושבים, נכון לשנת 2014. יש תוכניות בנייה מאושרות לבנייה באזור, ונראה כי בקרוב תהיה בשכונה בניית רווחה למיגזר הערבי. בפאתי השכונה עוברת מנהרת הר הצופים, המקשרת בין מעלה אדומים למרכז ירושלים.
זקליצ'ין

תולדות היישוב

היישוב באתרה של זקליצ'ין מתועד מהמאה ה-11. באמצע המאה ה-16 עבר היישוב לבעלות משפחות אצולה, ובשנת 1558 שונה שם היישוב לזקליצ'ין, והוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נשרפה העיירה בפלישת האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין בשנת 1772 סופחה העיירה לגליציה האוסטרית, ובשנת 1918 נכללה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי זקליצ'ין

יהודים ישבו בזקליצ'ין מהמאה ה-17, אך הקהילה במקום נותרה קטנה ולא עצמאית, כאשר חלק מאנשיה נמנו על החסידות. מראשית המאה ה-20 פעלו בעיירה חוגים ציוניים. בתחילת המאה ה-20, וביתר שאת בשנות מלחמת העולם הראשונה, סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, שהגיעו במספר מקרים לפרעות של ממש, וכן לחרם על עסקיהם.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-300 יהודים, כרבע מכלל תושביה. עם כיבוש העיירה בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה ועבודות כפייה. בשנת 1941 הועברו לעיירה יהודים שגורשו מיישובי הסביבה.
ביולי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו יהודים נוספים מערי הסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-1,500 איש. באמצע ספטמבר 1942 גורשו רוב יושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ, תוך רצח 75 יהודים בשעת האקציה. כמה עשרות יהודים שהושארו בעיירה עבור עבודות כפייה נרצחו עד אפריל 1943.
יוסף יוזל הורוביץ

ביוגרפיה

רבי יוסף יוזל נולד בעיר פלונגיאן, הסמוכה לשאוול בליטא לרבה של העיירה ר' שלמה זלמן הורוביץ. בנערותו גילה כישרונות מיוחדים. התחתן בגיל 18 עם בת עיירת שווקשנה , אך בין אירוסיו לנישואיו נפטר חותנו, ור' יוסף יוזל נאלץ לקחת את פרנסת כל משפחתו על שכמו.
הוא התחיל להתעסק במסחר והיה נוסע לרגל עיסוקיו לעיר קליפדה (ממל). שם פגש את ר' ישראל מסלנט שהיה לרבו. רבי יוסף יוזל עזב את כל עיסוקיו והתמסר כולו ללימוד המוסר בהדרכת רבו החדש. הוא הצטרף לכולל שהקים בעיר קובנה, ולמד שם כל זמנו ללא הפסקה.
לאחר מכן הסתגר בבית בעיירה סלובודקה הסמוכה לקובנה, שנה ו-9 חודשים. ולא הניח לאיש להיכנס אליו. לקראת סוף התקופה הזאת החל להפגש עם רבי שמחה זיסל זיו, "הסבא מקלם", ולדון איתו בענייני מוסר ולימוד, אך בשיטות עבודה עצמית ודרך חיים הם נחלקו מהיסוד. רבי שמחה זיסל בסוף שיכנע את רבי יוסף יוזל שאין להסתגר לבד ולהתפתח, אלא חייבים להשפיע על העולם. בעקבות שינוי דעתו ערך מסע בקהילות היהודיות הגדולות בתחומי המושב והקים בתי מדרש ללימוד הגמרא עם מוסר לפי שיטתו מקרן הנדיב עובדיה לחמן מברלין.
כמו כן היה תלמידו של רבי אברהם שינקר והביא תורות רבות בשמו.
בשנת 1896 החליט שכדי להשפיע באמת על בני דורו יש לפתוח ישיבה, שתהיה מרכז רוחני לכל פעילותו להפצת המוסר והשכלה יהודית לבני העם. מיקום הישיבה נבחר בעיר נובהרדוק, ועל שמה הישיבה נקראה ישיבת נובהרדוק, כמו כן שיטתו החינוכית של ר' יוסף יוזל נשאה שם זה. בנוסף פעל לייסד ישיבות ובתי מדרש דומים בערים עם אוכלוסייה יהודית גדולה במטרה להוות מרכז רוחני ליהודי כל ערי האזור. כך נוסדו בתי מדרש בערים: ברדיצ'ב, באלטה, אודסה, מיקולאייב, חרסון ומוהיליב-פודילסקי.
בשיאה מנתה רשת הישיבות של ישיבת נובהרדוק כ-4,000 תלמידים.
בשנת 1915 עבר יחד עם ישיבתו לעיר הומל, שהייתה רחוקה יותר משדות הקרב של מלחמת העולם הראשונה. ב-1919 עבר עם חלק מתלמידיו לקייב לחזק את הפליטים שנמצאו שם. בקייב התנאים הסניטריים היו קשים ורבים נספו במגפה. רבי יוסף ניסה לעזור כפי יכולתו, אך נדבק בעצמו במחלה ונפטר בקייב בי"ז בכסלו ה'תר"ף (9 בדצמבר 1919). לימים הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
על דמותו כתב הסופר דוד זריצקי את ספרו גשר צר.

ספריו

מדרגת האדם, חלק א, פולטבה 1918, הספר כלל 6 פרקים: א) בתקופת העולם, ב) בתיקון המידות, ג) בבירור המידות, ד) בדרכי התשובה, ה) ובחרת בחיים, ו) בדרכי הביטחון. 
מדרגת האדם, חלק ב, פיוטרקוב 1921, 6 פרקים נוספים: ז) ביראה ואהבה, ח) בבקשת השלמות, ט) בנקודת האמת, י) בדרכי החיים, י"א) בחשבון הצדק, י"ב) במזכה הרבים.
פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה

ביוגרפיה

פרדיננד נולד בווינה ב-19 באפריל 1793, לפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה. בשל היות הוריו בני דודים כפולים, היה פרדיננד רפה שכל ובעל פגמים נוירולוגים, אפילפסיה ופגמים בדיבור, למרות כל זאת הוא ישב בבגרותו בישיבות מועצת המדינה כדי להכינו לתפקידו העתידי כקיסר. בשנת 1830 התחתן פרדיננד עם מריה אנה מסבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, אולם רופא החצר טען כי אין זה סביר שפרדיינד יוכל לממש את הנישואים, עקב בעיותיו הרבות.
בשנת 1835 מת אביו פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, ופרדיננד עלה במקומו לשלטון. למרות שפרדיננד לא הוכרז כנכה או כשוטה במהלך כהונתו המדינה נשלטה בעיקר על ידי ראש ממשלת אוסטריה דאז, הנסיך מטרניך.
בשנת 1848 ויתר פרדיננד על תאריו המלכותיים במהלך אביב העמים, ואחיינו פרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו, ושלט במהלך 68 השנים הבאות. ב-29 ביוני 1875 מת פרדיננד בפראג, ונקבר בקריפטה המלכותית בווינה.
אברהם מחרז

אברהם מחרז (22 בדצמבר 1947 - 5 בפברואר 2001) היה פרופסור להנדסת תעשייה וניהול. כיהן בתפקידים אחדים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בהם סגן הרקטור, דיקן בית הספר לניהול וראש המחלקה להנדסת תעשייה וניהול. בנוסף, היה חבר המועצה להשכלה גבוהה, שימש יועץ אקדמי במכללה האקדמית ע"ש פנחס ספיר ובאוניברסיטה הפתוחה.

ביוגרפיה

אברהם מחרז נולד בחיפה בסוף 1947. מקור שם משפחתו בעיר חרז שבספרד, שם התגוררה משפחת אביו. את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. למד סטטיסטיקה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית (תואר ראשון) וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית (תואר שני). את תואר הדוקטור קיבל באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבארצות הברית, על עבודה בהנחיית ג'ארד קוהון. עם סיום הדוקטורט הצטרף למחלקת הנדסת תעשייה וניהול של אוניברסיטת בן-גוריון. בגיל 38 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון.
מחרז נחשב לחוקר מוערך אשר פרסם מאות מאמרים, חלקם בכתבי עת יוקרתיים ונחשבים בתחומו. מאמריו עסקו במגוון רחב של תחומים ונושאים, בהם קבלת החלטות וכלכלה. בשנים האחרונות לחייו הרחיב את תחומי המחקר בהם עסק והחל לחקור גם בתחומים שונים כגון תיירות, מלונאות וכדורגל (בעיקר בכל הנוגע לקשר שבין כדורגל ותקשורת).
תחביבו של מחרז היה כדורגל - במשך השנים עסק בפרשנות כדורגל בערוצים שונים, בהם הערוץ הראשון, "רדיו דרום" ותוכנית "שירים ושערים". כיהן כחבר הנהלת הפועל באר שבע בשתי קדנציות, תחת צורי דבש ואליהו ז'ינו.
בשנת 1996 נמנה עם מייסדיו של בית הספר לניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (כיום הפקולטה לניהול), והיה לדיקן הראשון עד פטירתו בשנת 2001. במהלך כהונתו נוסדו תוכנית ה-MBA לבכירים וחמש מחלקות לימוד לתארים בתחומי הניהול: ניהול מלונאות ותיירות (תואר ראשון), מנהל עסקים (תואר שני), ניהול (תואר ראשון),  מנהל ומדיניות ציבורית (תואר שני), וניהול מערכות בריאות (תואר שני).  כמו כן הוקם מרכז בנג'יס ליזמות ולניהול היי-טק.
מחרז נפטר ב-5 בפברואר 2001 ממחלת הסרטן, בהיותו בן 53. הוא הותיר אחריו אשה ושלושה ילדים ונקבר בעיר הולדתו. 
מאז פטירתו נערך לזכרו, מדי שנה, יום עיון באוניברסיטת בן-גוריון, שבמהלכו מחולקות על שמו מלגות לדוקטורנטים מצטיינים. במסגרת ימי העיון שנערכו עד כה, הוקדש אחד מהם לכדורגל. יום עיון אחר הוקדש לנורא "פנסייה לכל אזרח בישראל". כמו כן, מחולקות על שמו, מדי שנה, מלגות לסטודנטים מצטיינים במכללה האקדמית ספיר ובמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון. בבאר שבע נקרא רחוב על שמו.
Secreto

רקע וכתיבה

השיר הופק על ידי אזקיאל ריברה ביחד עם הנרי דה לה פרידה. כמו כן, השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב גם את סגנון הרגאטון המאפיין שירים נוספים של קרול ג'י כמו "Mi Cama", "Mi Mala" וכדומה.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של אנואל AA ב-14 בינואר 2019. במשך כמה חודשים, היה הקליפ של השיר לקליפ הנצפה ביותר בשנת 2019. השיא נשבר על ידי "Con Calma", של דדי יאנקי.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-595 מיליון צפיות.
אדולף לודס

אדולף לודס (בצרפתית: Adolphe Lods; ‏17 באוגוסט 1867 – 10 במרץ 1948) היה חוקר מקרא והיסטוריון צרפתי פרוטסטנטי. פרופסור מן המנין באוניברסיטת סורבון בפריז ללשון וספרות עברית.
ערער

הערער בתנ"ך

הערער בתנ"ך מוזכר כעץ הגדל במקומות צחיחים ויבשים, שאף עץ אחר אינו יכול לגדול שם, לכן אין שורשיו מרובים ובנקל ייעקר כליל, בזאת הוא מסמל את הרשעים: "והיה כערער בערבה ולא יראה כי יבוא טוב" (ירמיה, יז, ו וע"ע מסכת אבות, ג, כב) היינו שלא יקבל שכר מצוותיו אף אם עשה. מאידך, מצינו גם שערער הוא לשון זעקה, שזועק עם ישראל בתפילה בהיותו בגלות. מכל מקום, נראה שהכוונה בתנ"ך היא לעץ הגדל במקומות צחיחים שלא יוכל לשרוד. יש המזהים כל מקום בתנ"ך שבו כתוב "ארז" כביטוי לעצים מחטניים, הגדלים במקומות הרריים ומשמשים כחומר גלם לעץ, וממילא כוללים כנראה גם את הערער.

לקריאה נוספת

האנציקלופדיה של החי והצומח בארץ ישראל, מאמר על הצומח בחרמון.
דייל אוויר

דייל במטוס נוסעים, הוא איש צוות אוויר בחברת תעופה, הממונה על בטיחותם ורווחתם של הנוסעים, ועל מתן מידע ושירותים שונים להם.

היסטוריה

תפקידו של דייל נגזר ממשרות דומות באוניות נוסעים או ברכבות נוסעים, אך יש לו מעורבות ישירה יותר עם הנוסעים. בנוסף, לדייל אחריות רבה יותר על בטיחות הנוסעים, בהשוואה למקצועות מקבילים בכל צורת תחבורה אחרת. הדיילים במטוס מהווים את צוות תא הנוסעים, אשר נבדל מהטייסים ומהנדסי הטיסה אשר נמצאים בתא הטייס.
היינריך קוביס, צעיר ממוצא גרמני, היה הדייל הראשון בעולם כשהחל לשרת  ב-1912  בצפלין של חברת התעופה הגרמנית דלג (DELAG) LZ10 Schwaben שיועד למטרות אזרחיות. הוא שירת אלפי נוסעים והיה גם היה על סיפונה של ספינת האוויר הינדנבורג LZ 129 המפורסמת, כאשר זו נשרפה לחלוטין בעת ניסיון נחיתה בניו ג'רזי שבארצות הברית, ב-6 במאי 1937. הוא שרד לאחר שקפץ מהחלון כשספינה התקרבה לקרקע. ב-1930 עלתה לסיפון הדיילת הראשונה, אלן צ'רץ', אחות בת 25. שמונה אחיות כמוה נשכרו לתפקידי דיילות לתקופת ניסיון. הן נדרשו להיות רווקות מתחת לגיל 25, במשקל הנמוך מ-57 ק"ג ומתחת לגובה של 1.65 מטר. 
עד נובמבר 1968 לא הורשו נשים נשואות לשמש כדיילות בחברות התעופה האמריקאיות. התקנה בוטלה בעקבות תביעתה של הסוכנות לשוויון הזדמנויות בתעסוקה בארצות הברית ופסיקות של בתי משפט. עד אז דיילות שנישאו בחשאי פוטרו לאחר שנתגלה דבר נישואיהן.

יעדי בטיחות

תפקידו של הדייל הוא נרחב ובאחריותו להעביר תדריכי בטיחות לפני הטיסה, במהלכה ובסיומה. הדגמות ציוד הבטיחות במטוס, פתחי היציאה ונהלים, וכלה בתפקוד במצבי חירום – רפואיים וטכניים, כגון עזרה ראשונה בטיחות בטיסה ושירותי חירום. במקרי אסון אחראי צוות הדיילים על הבטיחות בתא הנוסעים (הנקרא קבינה, cabin) וכדומה, ובעת הצורך על פינוי מהיר של הנוסעים מן המטוס.

יעדי שירות

שירות הנוסעים בדגש על הגשת מזון ועל הגשת שתייה, מענה לשאלות, לבעיות ולצורכי הנוסעים, מתן מענה לבעיות לוגיסטיות ולבעיות אנושיות במטוס, שמירה על הסדר במטוס (דוגמת טיפול בנוסעים שמפרים את הסדר הציבורי וכדומה), טיפול באוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים (חולים, ילדים ללא השגחת מבוגרים, אסירים וכדומה), נתינת יחס ללקוחות חברת התעופה, חיזוק ושימור היחס החיובי של הלקוחות כלפי החברה ושירותיה, מתן אוזן קשבת לבעיות ולשאלות מגוונות של הלקוחות, פתרונות לבעיות לוגיסטיות ומתן מידע ועדכון שוטף על הטיסה, זמן הגעה משוער, סיפוק אמצעי תקשורת (בחלק מהמטוסים ישנם מקלטי לווין אשר מסוגלים לאפשר שיחות טלפון או שירותי אינטרנט לנוסעים).

יעדי מכירות

בחברות תעופה רבות מקובל שהדייל מוכר במהלך הטיסה מוצרים שונים לנוסעים, ביניהם - מזון ומשקאות שאינם נכללים במחיר הכרטיס, מזכרות, אביזרי נוחות שונים, מוצרים פטורים ממכס ועוד. מכירות אלה מהוות מקור הכנסה נוסף לחברות התעופה, ורבות מהן נוהגות לתגמל את הדיילים בעמלות על מכירותיהם.

יעדים כלליים

הדייל הוא איש הקשר שבין הטייסים לבין הנוסעים, מתפקידו להרגיע ולדאוג לאנשים הסובלים מפחד טיסה או מתסמינים רפואיים כתוצאה מהטיסה (הקאות, בחילות, כאבי ראש, בעיות נשימה), או בעיות רפואיות חמורות (התקפי לב, אירועים מוחיים) שדורשות נחיתה מיידית בשדה תעופה קרוב וחיפוש רופא במטוס עד לנחיתת החירום לצורך טיפול בחולה.

אופן תפקוד הדיילים

בין צוות הדיילים קיימת היררכיה, כאשר בדרך כלל ישנו מנהל שירות בטיסה ("כלכל" או "Purser") המנהל ומפקח על עבודת שאר הדיילים, אחראי על ביצוע פרופיל השירות, על שמירת כללי בטיחות טיסה ועל ביצוע הנחיות הטייסים (חגירת נוסעים, העברת מצב דלתות המטוס, הודעה על כיסי אוויר וכו').
יעקב סמושקביץ'

קורות חיים

נולד ב-14 באפריל 1902 בעיירה רקישקי (אז בתחומי פלך קובנה באימפריה הרוסית, כיום העיר רוקישקיס במחוז פוניבז' בליטא) למשפחה יהודית ענייה. אביו היה חייט נודד. קיבל השכלה יסודית בחדר, וכבר מגיל צעיר נאלץ להתחיל לעבוד כדי לעזור בפרנסת המשפחה. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשה משפחת סמושקביץ', יחד עם שאר היהודים, מן העיירה על ידי השלטונות לרוסיה, והתיישבה בעיירה בפלך וולוגדה. סמושקביץ יצא לעבוד לזמן מה אצל אופה. בשנת 1916 עזב את בית הוריו ועבר לוולוגדה בה עבד כסבל ונחשף לתעמולה קומוניסטית.
בשנת 1918 התנדב סמושקביץ' לצבא האדום, והשתתף בקרבות מלחמת האזרחים, תחילה כלוחם מן המניין ולאחר מכן כקצין פוליטי של גדוד חי"ר. לאחר סיום המלחמה נשאר לשרת בצבא קבע. בשנת 1922 עבר לחיל האוויר, שימש קצין פוליטי של טייסת ולאחר מכן היה קצין פוליטי של כנף. בשנת 1929 החליט לעבור למסלול פיקודי ולכן נשלח לקורס טיס, אותו סיים בשנת 1931. לאחר סיום הקורס מונה למפקד כנף של מטוסי יירוט.
בשנת 1936 נשלח לספרד כיועץ בכיר לענייני חיל האוויר בצבא הרפובליקני במלחמת האזרחים. במקביל לתפקיד זה היה סמושקביץ מפקד להק שהורכב מטייסים סובייטים, אשר נשלחו על ידי סטלין לעזרת הרפובליקנים. כדי להסוות את זהותו האמיתית הופיע בספרד תחת שם בדוי – "גנרל דוּגְלַאס". במסגרת תפקידו הקים סמושקביץ' את מערך ההגנה האווירית של מדריד. הוא אף לקח חלק פעיל בלחימה, השתתף בכמה קרבות אוויר והפיל 2 מטוסי אויב בקרבות אלו. פעילותו של הלהק הסובייטי בפיקודו של סמושקביץ' בקרב גואדלחרה הייתה אחד הגורמים הראשיים לניצחון של הרפובליקנים הספרדים על חיל המשלוח האיטלקי. על פעילותו בספרד הוענק לסמושקביץ' ביוני 1937 תואר גיבור ברית המועצות. בסוף אותה שנה חזר סמושקביץ' לברית המועצות ומונה לסגן ראש מטה חיל האוויר. בתפקידו זה היה מעורב בפיתוח מטוסי קרב חדשים ואף התעקש אישית להשתתף בטיסות ניסוי. באחת מטיסות אלו, באפריל 1938, נפצע ולקח לו מספר חודשים להתאושש ולחזור לשירות.
באוגוסט 1939 מונה סמושקביץ למפקד הכוחות האוויריים של הצבא האדום המוצבים במונגוליה. במסגרת תפקיד זה השתתף בקרבות עם היפנים באזור הנהר חלקין גול. על פועלו בקרב זה הוענק לו בשנית תואר גיבור ברית המועצות. סמושקביץ' הוא האדם השלישי בהיסטוריית בברית המועצות שזכה בשני תוארי גיבור ברית המועצות. לאחר חזרתו ממונגוליה מונה סמושקביץ' למפקד חיל האוויר הסובייטי ושימש בתפקיד זה עד אפריל 1940, במהלך מלחמת החורף. חיל האוויר כשל במלחמה, למרות יתרונו המספרי על זה של הצבא הפיני וסמושקביץ' תואר כמי שלא התאים לתפקיד של גנרל. סמושקביץ' מונה לעוזר ראש המטה הכללי לענייני חיל האוויר.
ב-15 במאי 1941 חדר מטוס תובלה גרמני מדגם יונקרס Ju 52 משטחה של פולין (הכבושה בידי הנאצים) לשמי ברית המועצות. המטוס הצליח לתעתע במערך ההגנה האווירית של הצבא האדום ולטוס עד מוסקבה, שם הוא נחת בשדה תעופה טושינו שבקרבת העיר. סטלין, שזעם על כישלון שכזה של חיל האוויר הסובייטי, הורה לראש הנ.ק.ו.ד. לברנטי בריה לעצור את צמרת הפיקוד של חיל האוויר הסובייטי. אחד מהעצורים בפרשה היה יעקב סמושקביץ', שנעצר ב-8 ביוני 1941. סמושקביץ' הוחזק בבית כלא בעיר קויבישב, מבלי שהוגש נגדו כתב אישום כלשהו. דבר מעצרו נשמר בסוד ובעיתונות סופר על גבורת חיל האוויר בפיקודו במלחמה בנאצים.
ב-28 באוקטובר 1941, לפי הוראתו האישית של לברנטי בריה, הוצא סמושקביץ' להורג בסתר. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, כשהעלו היהודים על נס את תרומתם של היהודים למלחמה, נמנה סמושקביץ' בין הגנרלים היהודים.
שמו טוהר בשנת 1954. לכבוד יום הולדתו ה-60 נערכה אזכרה לזכרו בוילנה. בתחילת 1963 הוענקה לאלמנתו קצבה, צעד שנתפרש כהשלמת טיהור שמו.