google/wiki40b huggingface dataset:
אוניקס קאזאן

היסטוריה

אוניקס קאזאן נוסדה בשנת 1991. בשנת 1994 העפילה הקבוצה לליגת העל הרוסית ומ-1999 עד פירוק הליגה ואיחודה לתוך ליגת ה-VTB סיימה בקביעות בין שש הקבוצות הראשונות בעונה הסדירה של הליגה. בעונת 1997/98 ערכה את הבכורה האירופית שלה, כשהשתתפה בשלב הבתים בגביע קוראץ'.
בשנת 2000 סיימה קאזאן במקום השלישי בליגה הרוסית. בשנת 2001 סיימה קאזאן במקום השני בליגה, והגיעה לחצי גמר גביע ספורטה, בו הפסידה למארוסי. בשנת 2002 סיימה קאזאן במקום השני בליגה בפעם השנייה ברציפות. בשנת 2003 זכתה קאזאן בתואר הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון בהארכה בתוצאה 81-82 בגמר הגביע הרוסי על צסק"א מוסקבה. שנה לאחר מכן אירחה קאזאן את טורניר הפיינל פור של היורופליג וזכתה בו לאחר ניצחון 63-87 על מארוסי. מרטין מוירסאפ נבחר למצטיין במשחק הגמר עם 22 נקודות. שחקנים בולטים נוספים באותה עונה היו סאוליוס שטומברגראס, יורליג'וס ז'וקאוסקאס וכריס אנסטי. גם בעונה זו סיימה קאזאן במקום השני בליגה הרוסית.
בשנת 2006 ערכה קאזאן את הופעת הבכורה שלה בגביע יול"ב אך הודחה במפתיע כבר בשמינית הגמר על ידי רומא, למרות הופעה מצוינת בשלב הבתים. שנה לאחר מכן העפילה קאזאן לחצי גמר גביע יול"ב והודחה על ידי ריאל מדריד. באותה שנה סיימה קאזאן בפעם החמישית במקום השני בליגה וכן הגיעה לגמר הגביע הרוסי.
בשנת 2009 זכתה קאזאן בפעם השנייה בגביע הרוסי לאחר ניצחון על דינמו מוסקבה במשחק הגמר. לאחר עונת 2009/2010 מונה יבגני פשוטין למאמן הקבוצה בפעם הראשונה.
בשנת 2011 זכתה הקבוצה בגביע היורוקאפ, ובעונת 2011/2012 שיחקה במפעל הבכיר ביבשת, היורוליג, בו הגיעה עד שלב ההצלבה. במאי 2011 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה והפכה לאלופת הליגה הסדירה של ליגת הכדורסל המקצוענית, והחלה את השתתפותה בפלייאוף הליגה להכרעת אלופת העונה, אך סיימה במקום השלישי. באותה עונה סיימה הקבוצה במקום השני בליגת ה-VTB.
בעונה הבאה חזרה הקבוצה לשחק ביורוקאפ, והגיעה עד שלב רבע הגמר בליגה ובמפעל האירופי. מעונת 2013/2014 בוטלה הליגה הרוסית המקומית ואוחדה לתוך ליגת ה-VTB, שבה עברה לשחק גם אוניקס. בעונתה הראשונה בליגה המתחדשת הגיעה הקבוצה עד חצי הגמר, וסיימה במקום השני ביורוקאפ.
בעונת 2016/2017 נמנתה הקבוצה עם 16 הקבוצות המשחקות ביורוליג במתכונת החדשה של המפעל.
ג'יימס הקמן

ג'יימס ג'וזף הקמן (נולד ב-19 באפריל 1944) הוא כלכלן אמריקאי מכהן באוניברסיטת שיקגו אשר משמש פרופסור בכיר בכלכלה ע"ש הנרי שולץ, פרופסור למשפטים בבית ספר למשפטים, ומנהל את המרכז לכלכלה של הפיתוח האנושי באוניברסיטה. בשנת 2000 זכה הקמן יחד עם דניאל מקפאדן בפרס נובל לכלכלה על תרומתו לפיתוח של תאוריה ושיטות לניתוח מדגמים סלקטיביים. הקמן נחשב לאחד מהכלכלנים המשפיעים והמצוטטים ביותר.

ביוגרפיה

הקמן נולד בשיקגו. הוא קיבל תואר ראשון במתמטיקה בקולורדו קולג' (1965), ותואר שלישי בכלכלה באוניברסיטת פרינסטון (1971) בהדרכת אלברט ריס.

מחקריו

הקמן התפרסם במחקריו על ניתוח מדגמים סלקטיביים וניתוח קשרים סיבתיים, ובמיוחד על פיתוח תיקון הקמן, אשר על כך הוא זכה בפרס נובל לכלכלה. הוא נודע גם במחקריו בתחום כלכלת עבודה ובתחום כלכלת חינוך בייחוד בנוגע ליעילותן של תוכניות לפיתוח כישורים בגיל הרך. מחקריו האחרונים מתמקדים באי שוויון, בפיתוח אנושי ורכישת מיומנויות לאורך החיים ובדגש על הגיל הרך. במחקרים אלו הקמן משתף פעולה עם דיסציפלינות אחרות מלבד כלכלה כמו פסיכולוגיה, גנטיקה, אפידמיולוגיה ומדעי המוח כדי לבחון את אופן התפתחות האדם, הדרכים שקובעים את הניידות החברתית והקשרים ביניהם לאורך מחזור החיים.
הקמן פרסם מעל 300 מאמרים ו-9 ספרים.

פרסים

הקמן זכה במספר פרסים על עבודתו. בין פרסיו, פרס נובל לכלכלה 2000, מדליית ג'ון בייטס קלארק לשנת 1983, פרס דן דוד לשנת 2016, פרס ג'ייקוב מינסר על מפעל חיים ב-2005, פרס דניס אייגנר לשנים 2005 ו-2007, מדליית יוליסס מאוניברסיטה הלאומית של אירלנד בדבלין ב-2006, פרס תאודור ו' שולץ ב-2007, מדליית זהב של נשיא הרפובליקה של איטליה ב-2008, פרס לתרומה ייחודית במדיניות ציבורית עבור ילדים בשנת 2009 וכן מדליית פריש בשנת 2014.
סוניה בלקינד

סוניה (אלכסנדרה) בֶּלְקִינְד (1870, להויסק, פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – 1943 ראשון לציון), הייתה רופאת הנשים הראשונה בארץ ישראל. אחותם הצעירה של ישראל בלקינד, אולגה חנקין, שמשון בלקינד ופניה בלקינד מתנועת הביל"יים (אשתו של ישראל פיינברג).

ביוגרפיה

בלקינד עלתה לארץ ישראל ב-1888 עם הוריה, שפרה ומאיר בלקינד, לראשון לציון, שממנהּ גורשו לגדרה עקב מרידת המשפחה בפקידות הברון רוטשילד. היא הייתה מורה לצרפתית בבית הספר העברי הראשון ביפו שהקימו אחיה ישראל ואביה מאיר ב-1889
בשנת 1898 נסעה לז'נבה על מנת ללמוד רפואה, צעד נדיר עבור אשה יהודייה באותם ימים. עם סיום למודיה שבה לארץ ישראל כרופאה, ועבדה בבית החולים שער ציון ביפו. בשנת 1905 נסעה לפריז על מנת להתמחות כרופאת נשים והייתה לרופאת הנשים הראשונה בארץ ישראל. 
עם חזרתה לארץ ב-1907 שימשה כרופאת הגימנסיה הרצליה במקביל לעבודתה בבית החולים. כמו כן הייתה מבין מייסדי ההסתדרות הרפואית בישראל. ב-11.1.1912 השתתפה בישיבת הייסוד שנערכה בגימנסיה הרצליה לבחירת הוועד הראשון להסתדרות הרופאים, ונבחרה לחברת הוועד הראשון של הסתדרות הרופאים. היושב ראש היה הד"ר יהודה לייב פוחובסקי. בזמן מלחמת העולם הראשונה טיפלה במגורשי תל אביב במקומות נדודיהם השונים, כאשר רוב הרופאים גורשו או גויסו. ב-1917 נעצרה ונשלחה להשפט בדמשק בשל גילוי מחתרת ניל"י (שבן אחיה, נעמן בלקינד היה בין פעיליה) היא זוכתה מאשמה וחזרה לתל אביב. 
בלקינד הייתה בת זוגו של מנדל חנקין, אחיו של יהושע חנקין (בן זוגהּ של אולגה, אחותה של סוניה). האחים חנקין ומשפחותיהם גרו שניהם בבית ב"ים החולות" רחוב אלנבי 105 אשר נבנה על ידי סוניה שהתגוררה בקומה העליונה בעוד בקומה הראשונה גרו יהושע ואולגה, ולידם בדירה קטנה יותר דובה וביתה אכסה בלקינד. בבית הייתה חצר גדולה ובה גן בו גודל הדשא הראשון בארץ ישראל.

בלקינד הייתה פעילה בתחום הרפואה הציבורית והמונעת, וקידמה את רפואת הנשים. היא פתחה בתל אביב מרפאה פרטית ובה טיפלה ביהודים וערבים, נוצרים ומוסלמים ונבחרה לחברת כבוד של ההסתדרות הרפואית בישראל.
לפני מותה ציוותה סכום כסף לשתי מטרות, הקמת בית מרגוע עבור רופאים שהזדקנו בראשון לציון והשלמת בניינו של "בית הרופא" בתל אביב. 
לאחר פטירתהּ נקברה בבית העלמין הישן בראשון לציון.
"בית הרופא ע"ש ד"ר אלכסנדרה בלקינד" בראשון לציון נחנך עשרים שנה לאחר מותה, ב-1963.
זקרי גורדון

חיים וקריירה

גורדון נולד באואק פארק שבקליפורניה, ללינדה וקן גורדון. יש לו שני אחים, גוש וקייל, והוא למד בתיכון העירוני של אואק פארק.
במהלך הקריירה שלו שיחק במספר סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע, בין השאר הופיע ב"איך פגשתי את אמא" ובקומדיית המצבים "כולנו".
בין הסרטים בהם שיחק: "הנוכלים בלום" (2008) בתפקיד בלום הקטן, "השכלה נמוכה" (2008), "אוצר לאומי: ספר הסודות" (2007), ו"החוק על פי ג'ורג'יה" (2007) עבורו קיבל את "פרס השחקן הצעיר" (Young Artist Award) לאותה שנה.
בשנת 2010 גילם את דמותו של גרג הפלי בסרט הקומדיה "יומנו של חנון", ב-2011 ב"יומנו של חנון 2: רודריק שולט" וב-2012 ב"יומנו של חנון 3: קיץ קטלני".
ארמנדו גבוזה

קריירה

גבוזה היה חבר בפוליטביורו של מפלגת השלטון והיה אחד מעשרת החברים ששימשו יחד ראש מדינה לאחר מותו הבלתי צפוי של ראש המדינה הקודם סמורה מקל ב-1986.
גבוזה נולד בצפון מוזמביק. הוא הצטרף למפלגת השלטון פרלימו ("FRELIMO") בגיל 20, זמן קצר לאחר שהיא החלה את מלחמת העצמאות נגד פורטוגל. עד עצמאותה ב-1975 הפך גבוזה לגנרל ומנהיג חשוב במפלגתו. הוא מונה לשר הפנים בממשלתו של מקל ובמסגרת תפקיד זה הורה לגרש מספר תושבים פורטוגליים בתוך 24 שעות. הוראה זו זכורה בכינוי "24 20" מכיוון שלמגורשים אוּשר לקחת עד 20 קילוגרמים של מטען בלבד. בשנות ה-80 פיתח גבוזה תוכנית לא פופולרית בשם "מבצע ייצור" שבמסגרת תושבים מובטלים מאזורים עירוניים הועברו לאזורים כפריים בצפון המדינה.
לאחר מותו של מקל בהתרסקות מטוס בדרום אפריקה, הוא מונה לחבר בוועדה שייעודה היה לבדוק את נסיבות ההתרסקות שלא הצליחה להגיע למסקנות ודאיות. גבוזה ייצג את מפלגתו בדיוני משא ומתן לשלום עם ארגון הגרילה רינאמו ("RENAMO") שבסופו של דבר הוביל להסכם שלום כללי שנחתם ברומא ב-4 באוקטובר 1992. לקראת הבחירות הכלליות הראשונות בשנת 1994 הוא ייצג את ממשלת מוזמביק בוועדת הפיקוח ליישום הסכם השלום הכללי.
לאחר שנשיא המדינה ז'ואקים שיסאנו נטש את המדיניות הסוציאליסטית-כלכלי, אשר בעקבות זאת הופרטו החברות השייכות לממשלה, הפך גבוזה לאיש עסקים מצליח ועשיר, במיוחד בענף הבנייה, הייצוא והדייג.
הוא נבחר להיות מועמדה של מפלגתו בשנת 2002 לאחר מאבק קשה בתוך המפלגה. באותה שנה מונה למזכיר הכללי של המפלגה.

נשיאות

גבוזה היה מועמד לנשיאות המדינה מטעם מפלגתו, פרלימו ("FRELIMO"), בבחירות שהתקיימו בשנת 2004. בבחירות אלו זכה ב-63.7% מקולות הבוחרים. הוא היה לנשיא המדינה ב-2 בפברואר 2005.
משקיפים בינלאומיים ביקרו את העובדה שהוועדה לבחירות לאומיות (CNE) לא קיימה בחירות הוגנות וכנות. הם ציינו מספר רב של ליקויים ופגמים במערכת הבחירות שהועילו למפלגת השלטון פרלימו.
יאיר אסולין

ביוגרפיה

אסולין נולד בחיפה, גדל בקריית מוצקין וכיום מתגורר ברחובות. 
שיריו וסיפוריו התפרסמו ברוב כתבי העת הספרותיים בישראל ובעיתונות היומית. 
ספריו: ״נסיעה״ (חרגול, רומן), ״הדברים עצמם״ (חרגול, רומן), ״מינכן: אם תרצי קראי לזה זיכרון״ (הליקון, שירה), ״התשמע קולי: תהילים ישן-חדש״ (עורך, דביר, אונתולוגיה).
החל מספטמבר 2011 כותב אסולין את הטור ההגותי "קטע לסיום" בעמודי הדעות של עיתון "הארץ" מדי יום שישי, וכן מדור פוליטי-תרבותי בכתב העת "ליברל".  
במאי 2017 החל לשדר יחד עם עמיחי חסון תוכנית תרבות שבועית ברשת כאן תרבות (רשת א') של תאגיד השידור הישראלי.
בצד הפובליציסטיקה והספרות, עוסק אסולין בעריכת תסריט וייעוץ אומנותי. בשנים 2016 - 2017 כיהן כלקטור ראשי בקרן גשר לקולנוע וכיועץ אומנותי עבור המיזם המשותף עם קרן אביחי בנוסף מייעץ לקרנות הקולנוע ולגופי שידור הן בתחום הדוקו והן בתחום הדרמה.
אסולין לימד ומלמד כתיבה ומחשבה במוסדות שונים, בהם קמרה אובסקורה, בית הספר לאומנות המילה ומוסדות נוספים.
בשנת 2017 כיהן כשופט ועדת הפרס של פרס ספיר, אשר בחרה את ספרה של אסתר פלד - ״פתח גדול מלמטה״ (הוצאת בבל).

על יצירתו

מתוך נימוקי השופטים לפרס ספיר:

"זוהי נובלה דחוסה, אינטנסיבית ורבת עוצמה שמתרחשת בזמן נסיעה של חייל דתי עם אביו למשרד הקב"ן. יומן ישיר ושלדי הנושא מימד של דחיפות ושל תנופה פואטית חפה מגינונים. ספר נועז של נסיעה אל גוף ראשון".
מתוך נימוקי השופטים לפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים:

"כתיבתו הספרותית והפובליציסטית של יאיר אסולין באה חשבון עם החברה הישראלית בכלל, ובפרט עם העולם הציוני דתי שבו גדל. לאסולין תודעה פוליטית שניכר כי נולדה מתוך התבוננות עמוקה בתהליכים ובתופעות שמתרחשים בחברה הישראלית. הוא אינו נמנע מביקורת עצמית, ומצליח לחדד שאלות של מוסר ואמונה. כישרון הכתיבה של אסולין משמש אותו לא רק כדי להעמיד יצירה ספרותית מקורית ונועזת, אלא גם ככלי לשינוי המציאות, והוא מצליח לתת ביטוי לקונפליקטים הגדולים שעמם מתמודדים אלו שחיים בארץ הזאת".
מתוך נימוקי השופטים לפרס שרת התרבות:
״בקול חד ומדויק, באוניסון משכנע וחשוב דובר אלינו גיבורו של יאיר אסולין...נסיעה הופכת למסע פנימה אל תוך הנפש הצעירה הזאת, הרוויה אהבה אל אישה עירה מחד גיסא וקריעה דתית אמונית מאידך גיסא, פחד מפני המוות מכאן ואהבה אל הטבע ואל הנוף החי והסובב עד כאב היופי - מכאן. במונולוג חד ומרתק מצליח אסולין להכניס את הקורא בבת אחת אל לב ליבו אל הקרע המתחולל בנפש גיבורו...על אומץ הלב שגילה המחבר בכתיבת ספר זה ועל חשיבותו הרבה של הספר הן מבחינה סיפרותית והן מבחינת הערכים המשתקפים בו - ראוי יאיר אסולין לפרס...יתרה מזו - הוא ראוי לקבלו דווקא מטעמו של הממסד.״
דוד שטורל

ביוגרפיה

שטורל נולד ברוכליץ, סקסוניה, צפונית מערבית לקמניץ.

אלוף העולם לנוער

באליפות העולם באתלטיקה לנערים שנערכה באוסטרבה, צ'כיה בשנת 2007 זכה שטורל במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל (5 ק"ג) בתוצאה של 21.40 מטר. באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בבידגושץ', פולין בשנת 2008 הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל (6 ק"ג) בתוצאה של 21.08 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים שטורל במקום 28 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.19 מטר, באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר במרץ 2010 הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 20.40 מטר ובאליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי אותה שנה הוא סיים במקום חמישי בתוצאה של 20.57 מטר.

אלוף העולם

באליפות אירופה באתלטיקה, עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה ב-14 ביולי 2011 זכה שטורל במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא תחרות חדש של 20.45 מטר ובאליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית, ב-2 בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בשיא אישי חדש של 21.78 מטר, לפני דילן ארמסטרונג מקנדה (21.64 מטר) ואנדריי מיחנביץ' מבלארוס (21.40 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכה שטורל במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 21.88 מטר, אחרי ריאן וייטינג מארצות הברית (22.00 מטר) ולפני תומאש מאייבסקי מפולין (21.72 מטר).

אלוף אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביוני אותה שנה זכה שטורל במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.58 מטר, לפני רוטגר סמית מהולנד (20.55 מטר) ואסמיר קולשינאק סרביה (20.36 מטר).

מדליית כסף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (2012) זכה שטורל במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 21.86 מטר, אחרי תומאש מייבסקי (21.89 מטר) ולפני ריס הופה מארצות הברית (21.23 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה שטרול במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.73 מטר, לפני ראיין וייטינג מארצות הברית (21.57 מטר) ודילן ארמסטרונג מקנדה (21.34 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכה שטרול בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.41 מטר, לפני בורחה ויואס מספרד (20.86 מטר) ותומאש מייבסקי (20.83 מטר). באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג במרץ 2015 זכה במדליית נוספת בתוצאה של 21.23 מטר.
אברהם הלפרין

הרב אברהם הלפרין (ט"ו בטבת ה'תרצ"ז, דצמבר 1936 - ו' באב ה'תשע"ז, 29 ביולי 2017) היה איש עסקים, פילנתרופ יהודי-אמריקאי ויו"ר קרן השביעית.

קורות חיים

נולד בתל אביב, בנם הבכור של הדס ושל הרב נחום יואל הלפרין. אביו היה בנו של הרב יעקב הלפרין, ממשפחה חסידית מחסידות צ'ורטקוב. הוא מצאצאי הרב יחיאל היילפרין, בעל סדר הדורות.
למד בתלמוד תורה 'יסודי התורה', בישיבת פוניבז' לצעירים ובישיבת חפץ חיים בפתח תקווה, והמשיך בישיבתו של הרב משה סולובייצ'יק בשווייץ.
לאחר חתונתו עם בתו של הרב שלום פרידמן, חסידי בעלז. התגורר באנטוורפן והיה סוחר יהלומים. לאחר שנתיים עבר להתגורר במנהטן.
אחרי פטירת אביו התמנה ליו"ר קרן השביעית. בנוסף לכך היה מראשי הקרן לפיתוח העיר בני ברק.
הלפרין היה אספן יודאיקה. אוספו כלל פרטים נדירים מגדולי תנועת החסידות.
נפטר בעיר ניו יורק בשבת ו' באב ה'תשע"ז, כשהוא בן שמונים. לו שני בנים ושלוש בנות. נקבר בבני ברק, בבית הקברות שומרי שבת שבשכונת זיכרון מאיר, ליד אביו. גיסו הוא הרב מאיר פרוש
נילס לידהולם

קריירה

לידהולם הצטרף למועדונו הראשון, אי-קו סלייפנר, בשנת 1942. ב-1946, הוא הצטרף לנורשפינג, מועדון שוודי גדול יחסית, שעימו זכה לידהולם בשתי אליפויות שוודיה. במהלך התקופה שלו בנורשפינג, צבר לידהולם 23 הופעות במדי הנבחרת השוודית, וזכה במדליית הזהב באולימפיאדה. ההצלחה שלו בנבחרת הובילה את מילאן האיטלקית לרכוש אותו בשנת 1949. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-11 בספטמבר 1949, בניצחון 3-1 על סמפדוריה. בעונתו הראשונה עם מילאן, הקשר המרכזי שיחק 37 פעמים וכבש 18 שערים. ב-1951, לידהולם זכה בתואר האליפות בסרייה א', הראשון שלו מתוך ארבעה סך הכל. הוא זכה בשניים הבאים ב-1955 וב-1957. לידהולם שיחק במילאן בתקופה שבה המועדון פרח וחייו האישיים השתנו בהתאם, הוא זכה בגביע הלטיני ב-1951 וב-1956. עובדה מפורסמת אודות לידהולם היא שהוא שיחק במילאן במשך שנתיים עד שטעה במסירה הראשונה שלו במדי הקבוצה. התדירות של המסירות של לידהולם שלא הגיעו ליעדן הייתה כל כך נדירה, שכאשר החמיץ מסירה בפעם הראשונה אחרי שנתיים הקהל המקומי מחא כפיים במשך 5 דקות, כהשתאות.
לידהולם נמנה עם השחקנים הראשונים שהבינו את חשיבותו של כושר גופני ליכולת המשחק. עקב כך, הוא הוסיף לעצמו שעות אימון רבות כתוספת אישית, שבהן ביצע פעמיים בשבוע ריצת 100 מטר, 3000 מטר, הטלת כידון, קפיצה לגובה וקליעה.
ב-1958, לידהולם, אז כמעט בן 36, סייע לשוודיה להגיע לגמר הגביע העולמי, בו היא הפסידה לנבחרת ברזיל שהובלה בידי הכישרון הצעיר פלה. הוא הצליח לכבוש שער בגמר, שהפך אותו לשחקן המבוגר ביותר שכובש בגמר של מונדיאל. הקריירה שלו במועדונים נמשכה עד שהיה בן 40.
אחרי שפרש ממשחק, נהנה לידהולם מתפקידו כמאמן במילאן, ואף העלה ליגה את ורונה ו-וארזה. הצלחתו כמאמן לכדה את עין של מנהלי פיורנטינה ואז מילאן, שלבסוף לידהולם לקח שליטה על הקבוצה הבכירה שלה. הוא הוביל את מילאן לתואר אליפות עשירי בשנת 1979 לפני שנהפך להיות מאמנה של רומא. אותה הוביל לתואר האליפות השני שלה ב-1983 באמצעות שימוש בשיטת ההגנה אזורית, שהייתה לא נפוצה בסגנון הכדורגל האיטלקי של אותה התקופה. שנה מאוחר יותר, קבוצתו, רומא, הפסידה בדו-קרב פנדלים לליברפול בגמר גביע אירופה לאלופות 1984. הוא זכה גם בגביע האיטלקי שלוש פעמים עם רומא, ב-1980, 1981 וב-1984.
לידהולם טען כי הכדורגל המודרני תזזיתי הרבה יותר ומשוחק בקצב מהיר יותר מאשר בימים עברו, כמו כן הוא טוען כי "הם (השחקנים) לא עושים הרבה כדי להימנע מלהכשיל שחקנים יריבים... זה קל מדי לעצור שחקן באמצעות הכשלתו; אימון מתאים יותר ילמד אותך כיצד לזכות בכדור מבלי לבצע עבירה, וזה כבר קשה הרבה יותר."
אחרי שפרש מן הכדורגל (אבל נשאר בכל זאת לחיות באיטליה), ניהל לידהולם כרם לזמן מה. את המיזם מנהל כיום בנו. דעותיו, למרות זאת, עדיין נושאות משקל רב בכדורגל האיטלקי.
שעתוק (סוציולוגיה)

שִׁעְתּוּק (או "שיצור"; באנגלית - reproduction) בסוציולוגיה הוא מונח שמבטא העתקה של מבנה חברתי מסוים מדור אחד לבא אחריו. מבנה ריבודי, קבוצות חברתיות, מבנה של יחסים חברתיים - כל אלה יכולים להיות משועתקים.
באידאולוגיה הקפיטליסטית מושם דגש רב מאוד על מוביליות - האפשרות של כל אדם, ללא קשר לרקע ממנו הגיע, להגיע לגדולה על ידי הצלחה כלכלית. בפועל, על אף כי קיומו של שיעתוק נוגד את התאוריה של הקפיטליזם, הוא מתקיים בחברה הקפיטליסטית - שעתוק גורם להצלחתו של האדם להיות תלויה במצבם הכלכלי של הוריו.
לפי גישות קונפליקט, שעתוק הוא אינטרס של קבוצות הנמצאות במעלה ההיררכיה, על-מנת לשמור על זכויות היתר שלהן.
הכחשת היריון

הכחשת היריון היא הפרעה פסיכיאטרית המתרחשת כאשר אשה הרה, אך מכחישה ומסרבת להאמין בכך. מדובר במצב פסיכיאטרי רגיש המעלה שאלות רבות בנוגע ליכולת של האם לשאת היריון, ולטפל בילד אחר כך.

שכיחות

מחקרים הראו כי עד השבוע ה-20 השכיחות להכחשה היא 1 מתוך 475. בשבוע ה-40 השכיחות יורדת ל-1 מתוך 25,000. לא זוהו גורמי סיכון המעלים את האפשרות למצב זה. כל אשה בגיל הפוריות עלולה ללקות בה.

תסמינים

היריון הוא תהליך המאתגר נשים במובנים פיזיים ונפשיים כאחד. הכחשת היריון נובעת כאשר לאשה אין את היכולת להתמודד עם אתגר זה. הכחשת היריון יכולה להתאפיין בטווח של התנהגויות, הנעות מהכחשה מוחלטת של קיומו של ההיריון, עד למצב שבו יש מודעות לקיומו של ההיריון, אבל ישנו צורך בהסתרתו. נשים הסובלות מהתופעה מוגדרות כלוקות בסוג של מחשבת שווא. הן מתעלמות מן השינויים הגופניים שעוברים בגופן, או מייחסות אותן למשהו אחר. לדוגמה ייחוס תנועות עובר, לתנועות מעיים. דוגמה אחרת היא מחשבות על מחלות ממאירות, במקום היריון. הכחשת היריון מסכנת באופן מאוד רציני את העובר, אם זה בגלל שימוש של חומרים אסורים בזמן ההיריון, חוסר מעקב היריון תקין, לבין הקצנת המצב עד כדי רצח העובר או התינוק עם היוולדו. במצבים חריפים הכחשת היריון יכולה להמשך גם מעבר להיריון עצמו, ולהוביל להדחקה מוחלטת של תהליך הלידה (לדוגמה אשה שחושבת שהתינוק שבוכה, שייך לאשה אחרת).
קזיס בינקיס

קורות חייו

בינקיס למד בבית הספר היסודי בפפיליס , ובבית הספר Saulė (השמש), ולמד הוראה. בשנת 1910 החל ללמוד חקלאות ליד שווינציאן, אבל עקב מחסור כלכלי עבר לווילנה בשנת 1913 והחל להתכונן לבחינות הבגרות. בשנת 1909 החל לפרסם פרוזה ובשנת 1915 סיים קורס מורים והיה למורה בבית הספר בו למד בצעירותו. ב-1918 נבחר לתפקיד יו"ר מחוז מגוריו. בשנת 1919 מונה לתפקיד מזכיר מערכת כתב העת Liepsna (הלהבה) בווילנה. באותה שנה עבר לקובנה, שם עבד בבית הדפוס, התנדב בגדוד צבאי והשתתף בקונצרטים. ב-1920-1923 למד, בהפסקות, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין, השתתף בתנועה ספרותית והיה ממנהיגי התנועה הפוטוריסטית הליטאית (1922-1928).
בינקיס התפרנס מיצירתו הספרותית. בשנת 1922 פרסם וערך עם חברים אחרים מספר יצירות ספרותיות ואנתולוגיות של יצירות שירה וספרות ליטאיות עממיות. בינקיס עבד באגודת הסופרים הליטאים; במשך מספר שנים היה חבר בחבר המנהלים שלה. הוא כתב בכתב עת ספרותי והיה עיתונאי.
בינקיס נקבר בבית הקברות פטרישיונאי , בית הקברות הלאומי הבלתי רשמי של ליטא.

יצירות ספרותיות

מורשתו של בינקיס אינה רבה אך משמעותית. הוא כתב בסוגות (ז'אנרים) ההומור, הסאטירה והשירה, ופרסם ספרי שירה לילדים.
אוסף שיריו הראשון של בינקיס התפרסם ב-1920 והושפע מהזרם המודרניסטי בשירה, השפעה שנחל במהלך לימודיו בברלין. כך השפיע בינקיס רבות על השירה הליטאית. בשנת 1923 (מהדורה שנייה ב-1926) פרסם את ספרו השני, קובץ שירים בגוון עתידני בשם מאה אביבים. מ-1927 עד 1931 פרסם שירים הומוריסטים במגוון כתבי-עת; חלקם פורסמו בספרים, גם לאחר מותו.
מחזהו הראשון של בינקיס יצא לאור ב-1938. הצלחת המחזה, Atžalynas (הצמחייה), עודדה אותו לכתוב מחזה חדש, Generalinė repeticija (חזרה גנרלית), אשר לא הושלם. מחזה זה הוצג בהנאו ב-1948, פורסם כספר ב-1958 והוצג לראשונה בליטא בשנת 1959.

חסיד אומות העולם

במהלך הכיבוש הנאצי סייעו בני משפחת בינקיס להסתיר יהודים רבים מגטו קובנה בביתם.  יד ושם הכיר בו, בסופיה אשתו, ובבני משפחה נוספים כחסידי אומות העולם.
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה

המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י 500) - מחנה שומרון (שמו הקודם: באלי"ש - בסיס אימון ליחידות שדה), ונודע גם בכינויו הלא-רשמי בסיס צאלים, הוא בסיס צבאי ישראלי הממוקם ליד קיבוץ צאלים בנגב, ומשמש כבסיס האימונים הראשי והגדול ביותר של יחידות זרוע היבשה בצה"ל. הבסיס נקרא על שם רא"ל דן שומרון. הבסיס ושטחי האש שלו מכסים שטחים נרחבים בנגב המאפשרים עריכת אימונים בסדרי גודל רחב, מאימוני גדוד ועד אוגדה. האימונים מתבצעים בו לאורך כל השנה, הן על ידי כוחות סדירים והן על ידי כוחות מילואים.
לאורך השנים הבסיס היה בכפיפות פיקודית של מפקד עוצבת סיני ששימש בשני התפקידים. בשנת 2016 הוחלט על פיצול הפיקוד, לאור הרצון למקד את עשייתו של מפקד מל"י באימונים, מוכנות והתעצמות היבשה.

היסטוריה

במהלך השנים התרחשו מספר תאונות אימונים בשטחי האימונים של הבסיס, ביניהן מוכרות אסון צאלים א' בשנת 1990 ואסון צאלים ב' ב־1992.
עקב הקרבה לפזורה הבדואית, גודל שטחי האש, כמות פסולת המתכת הפזורה בהם, חלקה כמטרות אימון וחלקה כתרמילי תחמושת משומשת, כולל נפלים, קיימת בבסיס בעיה חמורה של גניבת מתכות וציוד משטחי האש והבסיס.

מתקן האימונים ללוחמה אורבנית

בשנת 2006, נחנך בפאתי הבסיס מתקן האימונים ללוחמה בשטח בנוי (המאל"א) הגדול בעולם. מתקן זה מכיל למעלה מ־600 מבנים, בהם מסגדים בעלי צריחים, מבנים בני 1–8 קומות, סמטאות, קסבות, מחנה פליטים, מרתפים ומעברים תת-קרקעיים וכן מערכות תקשורת מתקדמות. הפרויקט תוכנן במשרד פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים כשבראש צוות התכנון עמד האדריכל שמואל שילה. האתר מופעל על ידי הענף ללחימה אורבנית. במתקן מתאמנים כוחות רבים מכלל צה"ל ואף יחידות מצבאות זרים, דוגמת צבא ארצות הברית.
ראשי ענף ללוחמה אורבנית: איתמר קוהלי (11-10), איציק כהן (12-11), אלרן מוראש (13-12), עידן כץ (14-13), שי בן ישי (15-14), איציק גץ (16-15). איתי זיגדון (19-18).
הזרם הפטריוטי החופשי

חזרת עאון מגלות

עאון סיים 15 שנות גלות בחזרתו ללבנון ב-7 במאי 2005, 11 ימים לאחר נסיגת הצבא הסורי מאדמת לבנון. הוא ערך מסיבת עיתונאים קצרה בשדה התעופה הבינלאומי של ביירות לפני שהמשיך עם פמלייתו לבקר בקבר החייל האלמוני של קורבנות מלחמת האזרחים. לאחר תפילה והכרת תודה לאזרחי לבנון, סר עאון לקברו של ראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק חרירי, לחלוק לו כבוד. לאחר מכן, נסע לבקר את סמיר ג'עג'ע שהיה עדיין כלוא באותו זמן. ביקורו המשיך בכיכר השהידים, שם התקבל בברכה על ידי לבנונים רבים שהגיעו לראותו מכל רחבי המדינה.
מאז הגעתו מתגורר עאון בדירה חדשה במחוז ריבייה, ושם ביקרה אותו משלחת גדולה של חברי הכוחות הלבנוניים שהיו אויביו בעבר. עאון וסיתרידה ג'עג'ע, רעייתו של סמיר ג'עג'ע הכלוא, התפייסו בפומבי ועאון קרא לשחררו מהכלא. מבקרים נוספים בימים הבאים היו דורי שמעון מנהיג המפלגה הליברלית הלאומית (לבנון), סולאנג' ג'ומאייל, נאילה מעווד (רעייתו של הנשיא המנוח רנה מעווד), וחבר הפרלמנט מהאופוזיציה בוטרוס חרב. הפטריארך נסראללה בוטרוס ספיר מהכנסייה המארונית שלח גם כן משלחת לקבל את פניו, ואפילו המפלגה השיעית חזבאללה שלחה נציגים לקבל את פניו.

הבחירות ועליית הזרם הפטריוטי החופשי

בבחירות בשנת 2005 עלה הזרם הפטריוטי עם מצע סדור שכלל רפורמות כלכליות ופוליטיות, מה שגרף את תמיכתם של נוצרים לבנונים רבים.

מזכר ההבנות בין הזרם לחזבאללה

בשנת 2006 חתמה המפלגה על מזכר הבנות עם חזבאללה, המסדיר את יחסיהם ודן בתנאים לפירוקו של חזבאללה מנשקו. התנאי השני והשלישי לפירוקם היה חזרתם של אסירים לבנונים מבתי הכלא בישראל ועריכת תוכנית הגנתית להגנת המדינה מפני האיום הישראלי. ההסכם גם דן בחשיבות הגדולה של קיום יחסים תקינים עם סוריה ובקשה למידע בנושא האסירים הפוליטיים הלבנונים הכלואים בסוריה.

באופוזיציה - 2006

תומכי המפלגה השתתפו בהפגנות המוניות במרכז ביירות, יחד עם תומכי אמל וחזבאללה ודרשו מראש הממשלה פואד סניורה להתפטר.

בממשלה - 2008

ב-11 ביולי 2008 נבחרו לממשלה חברי הזרם, סגן ראש הממשלה עיסאם אבו ג'מרה, ג'בראן באסיל שר התקשורת ומאריו עאון השר לעניינים חברתיים. הייתה זו הפעם הראשונה בה חברי הזרם נכנסו לממשלה לבנונית כלשהי.

אורנג' טי-וי

הזרם הפטריוטי החופשי השיק את תחנת הטלוויזיה שלו, Orange TV, ב-20 ביולי 2007, וכן השיק ב-1 ביוני 2009. תחנת רדיו שנקראת "סות אל-מדה"(קול המרחב)