יעבד

היסטוריה

לפי ממצאים ארכאולוגים, על פי סקר הר מנשה, הכפר מיושב ברציפות החל מתקופת הברזל. במרכז הכפר נמצא מבנה מקמם שייח עווידת. המבנה כנראה נבנה על שרידי כנסייה ביזנטית. הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים: תל דותן, תל מחפר וח'ירבת אל-חמאם.

התקופה העותמאנית

ברשומות המס העות'מאני  משנת 1596, מופיע הכפר עם 62 בתים בסנג'ק שכם. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש. 
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב: "הכפר ממוקם על גבעה מוקפת מטעי זיתים, תושבי הכפר מעבדים את האדמות שבעמק (דותן)". בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר הבנוי על רכס, רוב תושבי הכפר הם משתי חמולות, וגרים גם נוצרים.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ביעבד הייתה אוכלוסייה של 1,733 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-2,383 נפש ונמנו 418 בתים. 
בתקופת  מאורעות 1936–1939 יעבד שימשה אחד המרכזים לארגון המרד הערבי הגדול. כאשר שלטונות המנדט החליטו לשים קץ למרד היה הכפר אחד הראשונים שבו הופעלו האמצעים הקשים נגד המורדים. אחד ממנהיגי המרד עז א-דין אל-קסאם נהרג ליד הכפר. ב-7 בנובמבר 1935 עקב סמל משטרת המנדט הבריטי, משה רוזנפלד, אחר אנשי "כנופיית עז א-דין אל-קסאם" (הידועה גם בשם "היד השחורה") שגנבו פירות ובקר מעין-חרוד ומיישובי הסביבה. הגנבים רצחו את הסמל ליד הר הגלבוע. בעקבות הרצח, פתחו הבריטים במצוד נרחב אחרי אל-קסאם ולוחמיו.
אל-קסאם ואנשיו ישבו בהרים וכפריי הסביבה סיפקו להם מזון. ב-19 בנובמבר הם אותרו וכותרו, ככל הנראה בעזרת מלשינים, במקמם "שיח' זיד" הסמוך ליעבד. ביום 20 בנובמבר 1935, כוח בריטי שכלל 150 אנשים החל בקרב כנגד הכנופיה. בכוח השתתף גם מטוס סיור. לכוח של קסאם היו רובים ופצצות שזרקו על השוטרים. הקרב נמשך כשעתיים. אל-קסאם נהרג יחד עם ארבעה מחבורתו. במבצע נתפסו 9 רובים, אקדח אוטומטי וכמות גדולה של כדורים. שמונה נוספים נלכדו ונדונו למאסר. בעקבות הצלחת המבצע, שבו הופעלו אמצעים קשים, הצבא הבריטי המשיך בה בשאר הכפרים הערבים עד לחיסול המרד, ערב מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 3,480 תושבים ושטח אדמותיו כ-37,000 דונם, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
במהלך הקרב על ג'נין, ב-1 ביוני 1948, הופצץ הכפר מן האוויר על ידי חיל האוויר הישראלי.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.

לאחר 1967

במלחמת ששת הימים, גדוד 25 מחטיבת ברק, בפיקוד סא"ל משה בר כוכבא, כבש את הכפר, בבוקר ה-6 ביוני, לאחר הפצצה אווירית, והוא עבר משליטה ירדנית לישראלית. 
בפברואר 1980, החלה הקמתה של ההתנחלות מבוא דותן מדרום לכפר. כ-120 דונם של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות, בעיקר לצורך סלילת כבישי גישה לגבעה שעליה הוקמה מבוא דותן. גבעת הטרשים שעליה הוקמה ההתנחלות הוכרזה אדמת מדינה על ידי פליאה אלבק, מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, מאחר שלא הייתה מעובדת.   
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך כמעט כל השטח החקלאי סווג כשטח C. בפברואר 2001 הוקם מאחז "מעוז צבי" על גבעה החולשת על הכפר מדרום. המאחז נקראה על שמו של צבי שלף תושב מבוא דותן שנהרג בפיגוע ירי. לאחר האינתיפדה השנייה הופקעו מאות דומים מאדמות הכפר לצורך סלילת כביש "עוקף יעבד" ובניית גדר הפרדה.

כלכלה

סביבת היישוב עשירה בסדנאות לייצור פחם עץ לשימוש ביתי, שנמכר בעיקר בישראל לשימוש במנגלים. תעשייה זו מהווה מקור פרנסה עיקרי לתושבי האזור, אך מהווה גם מפגע סביבתי משמעותי המזהם את האוויר. הגזם מובא בעיקר מישראל, ומוצב בערימות בצורת חרוט. הערימות מכוסות קש, ומוצתות למשך 21 יום, עד שנוצר פחם.