google/wiki40b huggingface dataset:
גלידה באר שבע

גלידה באר שבע היא רשת גלידריות ישראלית שראשיתה בגלידריה בבאר שבע.
הגלידריה "גלידה באר שבע" הוקמה ב-1950 בעיר העתיקה בבאר שבע, ברחוב הדסה, על ידי יוליה רוטנברג. רוטנברג, ילידת פולין, היגרה לווינה והחלה לעסוק שם במסעדנות, אך עברה לאחר מכן לעסוק בייצור גלידה. עם קום המדינה עלתה לישראל והשתקעה בבאר שבע. את "גלידה באר שבע" הקימה כשברשותה שתי מכונות לייצור גלידה. העסק הוקם בבית ישן שהוסב למפעל קטן לגלידה ולחנות. הגלידה הוכנה משמנת אמיתית, ונמכרה בחמישה טעמים בסיסיים. הגלידריה הייתה פופולרית, והייתה תחנת עצירה ידועה בדרך דרומה לאילת.
בשנות ה-90 החליטה רוטנברג להפוך אותה לרשת סניפים. בשנת 2005 נפטרה רוטנברג, שנהגה לפקוד את הגלידריה עד פטירתה בגיל 93. את העסק ירשו נכדיה של רוטנברג, עודד ואליענה בר. כיום משמש עודד בר המנכ"ל והבעלים של הרשת, שמונה את הסניפים הבאים: שישה סניפים בבאר שבע וסניפים בחיפה, ברמת אביב, בפתח תקווה, בחולון, בירושלים, בפצאל, באשדוד ובאשקלון.
הגלידות שנמכרות בגלידריות הרשת מיוצרות בשני מפעלים, בבאר שבע ובקריית גת. הגלידות המיוצרות נטולות חומרים משמרים, חומרים מייצבים או צבעי מאכל.
ב-2012 חנכה הרשת קונספט חדש בחנויותיה: סניפים שנבנים כמודל מוקטן של הסניף הראשון בבאר שבע, שבהם מיוצרת הגלידה במטבח פתוח למול הלקוחות. החנויות הן בגדלים של 20–70 מ"ר.
משה נתיב

ביוגרפיה

נתיב נולד כמשה וֵג (Moise Vegh), בכפר פטרובה שבמרכז טרנסילבניה, רומניה. הוריו, יצחק וצילה וֵג, היו יהודים אדוקים. בגיל 3 עברה משפחתו לבוטושאן, שבצפון חבל מולדובה הרומנית. בגיל 14, בהשראת הרעיונות הציוניים, ברח מהבית כדי לעלות לארץ ישראל. הוא הגשים את תוכניתו במסגרת עליית הנוער בשנת 1946. בשנת 1951 הצטרפו אליו לארץ גם הוריו ואחיו.

חיים אישיים

הותיר אחריו אשה ושלושה ילדים.
דמיטרי שאקולין

קריירה

שאקולין עסק בכדורסל מגיל צעיר, בזכות אביו שהיה כדורסלן ושיחק באליפות מחוז קירוב בכדורסל. בגיל 14 שאקולין עבר למוסקבה שם שיחק במספר קבוצות נוער.
במהלך הקריירה שיחק בשורותיהן של מספר קבוצות ידועות, בהן דינמו מוסקבה (1985-1992, 1993-1996, 2001-2002) וקבוצת אוברלכינגן בגרמניה (1994-1995, 1998-1999). במשך עונה (1997-1998) שיחק שאקולין בצסק"א מוסקבה ובמשך שנתיים שיחק בליגה הישראלית כשחקן במכבי ראשון לציון (1999-2000). לפני שהחליט לפרוש ממשחק פעיל שיחק בשנים 2001-2002 בספרטק סנקט פטרבורג.

מאמן

כמאמן מקצועי, שאקולין אימן את חימקי מוסקבה (2003-2007), את דינמו מחוז מוסקבה (2008) ומיולי 2008 החל לשמש כעוזר מאמן של אטורה מסינה בצסק"א. שאקולין היה גם עוזרו של יבגני פאשוטין באליפות אירופה לנוער ב-2005 כאשר רוסיה זכתה בטורניר. בנבחרת רוסיה עבד כעוזר מאמן לדייוויד בלאט שאף הציע אותו כמועמד להחליפו לכשיעזוב את אימון הנבחרת הרוסית.
היה ממלא מקום מאמן קבוצת הכדורסל של צסק"א מוסקבה מה-25 בנובמבר 2010, לאחר פיטוריו של דושקו וויישביץ' בעקבות סדרת כשלונות ביורוליג. הוא המשיך בתפקידו עד ל-28 בפברואר 2011, כשהתפטר בשל סדרת כישלונות נוספים.
פנחס קארטין

פנחס קארטין (בפולנית: Pinkus Kartin) (ידוע יותר בשמות המחתרת שלו: אנדז'יי שמידט ואליהו מוזס) (1914–1942), ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הפולנית במחתרת, המייסד והמפקד הראשון של ההתארגנות הצבאית היהודית בגטו ורשה, במסגרת הגוש האנטי-פאשיסטי, שלימים הפך לארגון היהודי הלוחם.
פנחס קארטין נולד ב-1914 בעיירה לוק שבפולין למשפחה יהודית. בגיל צעיר הצטרף לנוער הקומוניסטי הפולני ולאחר מכן למפלגה הקומוניסטית הפולנית, תנועות שבאותה העת נרדפו על ידי המשטר הלאומני הפולני. בינואר 1938 הצטרף לשורות הבריגדות הבינלאומיות שלחמו לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד במסגרת הבריגדה הבינלאומית הפולנית על שם דומברובסקי, נפצע באחד הקרבות, אך סירב לעזוב את הלחימה. בסוף 1938 הוצאו הבריגדות הבינלאומיות מספרד, והוא נכלא במחנה מעצר בצרפת. קארטין ברח מהמחנה לפריז, שם יצר קשר עם המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. קארטין מונה לעורך הראשי של העיתון בפולנית של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית (Dziennik ludowy). 
בספטמבר 1939 הוצאה המפלגה הקומוניסטית הצרפתית אל מחוץ לחוק והעיתון נאסר, הוא הפך לפעיל מחתרת מרכזי, אך באותו הזמן אזור הולדתו עבר לידי ברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב והוא הפך לאזרח סובייטי. קארטין הגיע לברית המועצות ועבר קורס להכשרה צבאית וצניחה על ידי הצבא האדום. ב-1941 צנח קארטין בפולין ומטרתו הייתה להסתנן לגטו ורשה. הוא הצליח להסתנן לגטו ושם פעל לגיבוש התנגדות של יהודי הגטו נגד הנאצים. היה פעיל מרכזי בהקמת הגוש האנטי פאשיסטי והפך להיות (תחת השם אנדז'יי שמידט) למפקד הארגון הצבאי של הגוש. ביוני 1942, זמן קצר לפני התחלת האקציות ההמוניות מהגטו, הוסגר קארטין על ידי מסתנן לארגון שהיה סוכן גסטפו, נאסר והוצא להורג.    
אחרי מותו התמנה מרדכי אנילביץ', שהיה סגנו לפני כן, למפקד ההתארגנות הצבאית שהפכה לארגון היהודי הלוחם (אי"ל).
מקצועה

מַקְצוּעָה היא כלי עבודה המשמש לשיוף שכבות עץ דקות, אם כי יש המשתמשים בה גם בתעשיית הפלסטיק.
המקצועה היא מהכלים העתיקים ביותר שהיו בשימוש האדם. יש חוקרים המעריכים שהשימוש במקצועה החל תקופה קצרה לאחר שהחל האדם להשתמש בכלים. המקצועות העתיקות היו עשויות מאבני צור ובתקופה מאוחרת יותר ממתכות. המקצועה מוזכרת במקרא: "חָרַשׁ עֵצִים נָטָה קָו, יְתָאֲרֵהוּ בַשֶּׂרֶד, יַעֲשֵׂהוּ בַּמַּקְצֻעוֹת, וּבַמְּחוּגָה יְתָאֳרֵהוּ" (ישעיהו, מ"ד, י"ג).

מקצועה בעידן המודרני

בעידן המודרני מרבית השימושים הנעשים הם דווקא במקצועה החשמלית או התעשייתית, דבר המזרז את העבודה באופן משמעותי, גורם לדיוק רב ברמה של מיקרונים וכן מפחית מן המאמצים הפיזיים הנדרשים מהנגר.
דיבורית

דיבורית במכונית

דיבורית במכונית מורכבת ממיקרופון הנמצא לא רחוק מראשו של הנהג, מרמקול שדרכו נשמעת שיחת הטלפון, מעריסה שבה מונח הטלפון ומחיווט ומנגנון אלקטרוני המחברים בין הטלפון ובין המיקרופון והרמקול. בדור הראשון של הדיבוריות היה החיבור בין הטלפון לדיבורית חיבור פיזי, באמצעות שקע מתאים בטלפון. כיוון שכל יצרן עיצב שקע זה בדרכו (ולעיתים בדרכים אחדות), ללא תקן מחייב, התאימה כל דיבורית רק לדגם מסוים של טלפון. בדור השני של הדיבוריות, שהתפתח בעשור הראשון של המאה ה-21 הוחלף הקשר הפיזי בקשר אלחוטי בטכנולוגיית בלוטות'. שינוי זה מאפשר לכל טלפון התומך בטכנולוגיה זו להתחבר לכל דיבורית מסוג זה.
במכשיר טלפון המצויד ביכולת של חיוג קולי, נעשה גם החיוג, ליעדים המוכרים לטלפון, ללא שימוש בידיו של הנהג. בחלק מהדיבוריות משמש מקלט הרדיו שבמכונית כתחליף לרמקול של הדיבורית, כולל מעבר אוטומטי משידור רדיו להשמעת הטלפון, כאשר נכנסת שיחה או יוצאת.
במדינות רבות, וישראל בתוכן, אוסרת החקיקה דיבור בטלפון סלולרי תוך כדי נהיגה, אלא אם הדיבור נעשה באמצעות דיבורית.

דיבורית קסדה

בדומה לדיבורית במכונית, דיבורית קסדה נועדה לשימושו של רוכב אופנוע או קטנוע, כך שיוכל לדבר בטלפון סלולרי בלי להסיר את ידיו מכלי הרכב. הדיבורית מחוברת לקסדה שלראשו של הרוכב.

דיבורית אישית

שימוש שגרתי בטלפון סלולרי מצריך את החזקתו ביד והצמדתו לפניו של הדובר. כאשר הדובר מעוניין בשתי ידיים חופשיות גם בעת שיחה בטלפון, וכן כאשר הוא מעוניין להרחיק את הטלפון מפניו כדי לצמצם את סכנת הקרינה, עומדת לרשותו דיבורית אישית, שאותה הוא מצמיד לאזנו. הדיבורית הסטנדרטית מחוברת באמצעות חוט חשמל אל מכשיר הטלפון, ומאפשרת להרחיקו כ-50 ס"מ מהראש. ככל שמקור השידור רחוק יותר מהגוף, עוצמת השידור המגיעה אל הגוף קטנה ביחס ריבועי למרחק, כלומר - החזקת המכשיר במרחק 50 ס"מ מהראש במקום 5 ס"מ, מגדילה את המרחק פי 10 ומקטינה את עוצמת הקרינה (כלומר, שטף האנרגיה) פי 100.
בדיבורית בטכנולוגיית בלוטות' (Bluetooth) מוחלף החוט המחבר את הטלפון לדיבורית בקשר אלחוטי. דיבורית זו מאפשרת להרחיק את המכשיר הסלולרי מהראש, אולם מצמידה אליו משדר אחר. מבחינת עוצמות השידור, השידור הסלולרי חזק עשרות מונים מהשידור של הדיבורית (שידור לקילומטר חזק פי 10,000 משידור ל-10 מטרים), לכן דיבורית זו יעילה בהפחתת הקרינה כמו הדיבורית הרגילה.
ויקטוריה סילבסטד

ביוגרפיה

סילבסטד נולדה בשוודיה כאחת מחמישה ילדים, היא הוזמנה להשתתף בתחרות "מיס שוודיה" לאחר שאמהּ ואחותה שלחו תמונה שלה למערכת התחרות ושם נבחרה לסגנית ראשונה ולנציגת שוודיה בתחרות מיס עולם ושם עלתה לעשר המועמדות הסופיות.
היא חתמה חוזה בסוכנות דוגמנות בפריז ועבדה עם בתי אופנה יוקרתיים רבים וביניהם שאנל וכריסטיאן דיור.
היא לקחה את תשומת לבו של יו הפנר שהזמין אותה לבוא להצטלם לפלייבוי שם נבחרה בדצמבר 1996 לנערת החודש של פלייבוי וב-1997 לנערת השנה של המגזין, היא הופיעה במהלך הקריירה שלה על יותר מ-500 שערי מגזינים ובהם מקסים ווניטי פר.
היא שיחקה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "מלרוז פלייס" והנחתה מספר תוכניות בטלוויזיה. ב-2001 שיחקה בקומדיה "קר בחוץ" לצד זאק גאליפנאקיס. 
ב-2008 החלה לככב בתוכנית מציאות משלה.
מריה-ליס אילוס

ביוגרפיה

אילוס נולדה בטאלין ולמדה בבית ספר למוזיקה בעיר, עוד בילדותה התפרסמה כזמרת, הוציאה מספר סינגלים והופיעה בטלוויזיה הציבורית של אסטוניה, היא למדה משפטים באוניברסיטת טרטו ובנוסף היא גם למדה תקופה במכללת ברקלי למוזיקה.
היא ייצגה פעמיים את מדינתה בתחרות הזמר של האירוויזיון, ב-1996 עשתה זאת כצמד ביחד עם הזמר אייבו לנה ושם הגיעה למקום ה-5, שנה לאחר מכן ב-1997 הופיעה בתחרות השנייה כזמרת סולו וסיימה במקום ה-8, ב-2003 השתתפה בתחרות המלודיפסטיבלן בניסיון לייצג את שוודיה באירוויזיון, ב-2004 השתתפה פעם נוספת ב-Eurolaul, האירוע הבוחר את נציג אסטוניה לאירוויזיון אך בפעם זו הגיעה רק למקום ה-4, ב-2004 ו-2005 שימשה כמגישת תוצאות הניקוד האסטוני בתחרות.
היא שיחקה במספר מחזות זמר, ובהם "צלילי המוזיקה", "מיס סייגון", ו"חתולים".
ערן זינגר

ביוגרפיה

למד ערבית באוניברסיטת חיפה. את עבודתו בקול ישראל החל בשנות ה-90, ככתב רשת ב' בחיפה. היה ממונה על סיקור אירועים מיוחדים, בהם הנסיגה מדרום לבנון בשנת 2000, אירועי הטרור באינתיפאדה השנייה וכן סיקור שוטף מהשטח במהלך מלחמת לבנון השנייה.
באמצע שנות האלפיים שידר מוזיקה ב-88FM, ובמשך כמה שנים ערך לפרקים את חדשות קול ישראל מירושלים.
משמש ככתב לענייני ערבים בתאגיד השידור הישראלי ומגיש תוכנית "מרחאבית" ברדיו כאן ב'. ומסקר את העולם הערבי ואת ערביי ישראל בסיועם של קשבי קול ישראל בערבית.
ריאד מרוקאי

ריאד מרוקאי (בערבית מרוקאית رياض - "ריאץ'" בתעתיק מדויק - פירושו: "גן". נקרא גם: "ראודה" روض) הוא סוג של חצר פנימית (לעיתים גם ללא גג לצורך כניסת אור ואיוורור) עם גינה הכוללת מזרקה, מעיין, או מפל מים, לעיתים יכלול גם בריכת שחיה. זהו פרט באדריכלות המרוקאית המצוי בבתים פרטיים או בארמונות ברחבי מרוקו.
הריאד מוקפת בדרך כלל קשתות, כאשר מעליה מצוי לעיתים קרובות פתח איוורור ובמרכזה מצויים לעיתים מזרקה שלעיתים גם כוללת "עלי פרחים" בתוכה או בריכה המשמשת בתור בריכת שחייה או בריכה להשקיית גינות הכוללת לעיתים גם עששיות מרוקאיות בתור תאורה. חצר טיפוסית מרוקאית כוללת גם גינה או צמחייה סביב לבריכה או למזרקה. לעיתים קרובות המזרקה משמשת גם בתור מפל עבור הבריכה.
במרוקו ריאד משמש בתור תחליף לסלון או פינת אוכל והוא משמש את האורחים הבאים להתארח. ישנם גם בניינים עם קומות שלהם יש חצר טיפוסית של ריאד המשמשת עבור כל הבניין.
עבור המטיילים או התיירים המבקרים במרוקו גם בתי מלון או בתי הארחה מכונים לפעמים בשם: "ריאד".

היסטוריה

כאשר המוסלמים כבשו את העיר הרומית העתיקה של ווליביליס והשתמשו בחלק מחורבותיה לבנייה כגון: "שער מנסור" במקנס היא נתנה את הרעיון של הריאד בתקופת השושלת האידריסית.
לאחר מכן בתקופה מאוחרת בתקופת שושלת המורביטון כאשר המוסלמים כבשו את ספרד במאה ה-11 נשלחו אמנים מוסלמים, נוצרים ויהודים מספרד למרוקו כדי להתחיל לשפץ ערים הרוסות, האדריכלות האנדלוסית הספרדית (כגון: העיצוב של "ארמון אלהמברה") שהיא כללה חצר פנימית עם גינה ועם מזרקות סיפקה את הרעיון להקמת רעיון מקביל במרוקו של חצרות ריאד.
הדיוויזיה ההררית אס אס השישית

היסטוריית שירות

הדיוויזיה החלה את דרכה כ-'קבוצה צבאית אס אס נורד' (SS-Kampfgruppe Nord) אשר הוקמה ב-28 בפברואר 1941. לאחר כיבוש נורווגיה, הפיקוד הגרמני לא רצה שחיילי הורמאכט יגנו על הגבול עם ברית המועצות באזור במיוחד נוכח כיבוש חלקים של פינלנד על ידה, לכן הוחלט להקים יחידת אס אס לשירות באזור הגבול המתוח.
היחידה הורכבה תחילה על ידי חיילי אס אס מיחידות גולגולת המת, הם קיבלו ציוד חורף מתאים אך לא היו מאומנים באופן מספק. היא הוצבה תחילה בעיירה הנורווגית קירקנס, בחלקה הצפוני של נורווגיה סמוך לגבול עם ברית המועצות ופינלנד. עם תחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות במבצע ברברוסה, הדיוויזיה יועדה לתקוף לאורך קו הגבול בלפלנד לצד הכוחות הפינים כחלק ממבצע 'שועל כסוף' (Silberfuchs) שהחל ב-29 ביוני 1941. התקיפה עצמה שנמשכה מספר חודשים לא הצליחה לשבור את ההגנה הסובייטית, 'נורד' נלחמה בעיקר בקרב סָלַה שהיה כישלון עם כ-300 הרוגים ו-400 פצועים ביומים הראשונים של הלחימה.
בספטמבר 1941 הוגדרה היחידה כדיוויזיה והחלה לקבל תגבורות בכוח אדם ממגויסי האס אס לצד רגימנט ארטילריה הררי (השישי), הרכב החיילים בדיוויזיה הפך לצעיר יותר ומעט איכותי יותר. לאחר החורף הקשה של 1941-1942, הדיוויזיה המחוזקת השתתפה בבלימת התקפת האביב הסובייטית באזור והפעם הצליחה להחזיק את הקו. במשך חודשי 1942 הוצבה הדיוויזיה לאורך הגבול שהיה אחד מאזורי הלחימה הרגועים יותר של החזית המזרחית, באביב 1943 בלמה פעם נוספת מתקפה סובייטית בלחימה קשה.
בחודשים האחרונים של 1944 הדיוויזיה יצאה מאזור זה והחלה לסגת דרומה דרך נורווגיה חזרה לכיוון גרמניה, זאת משום הסכם הפסקת אש בין פינלנד וברית המועצות בספטמבר 1944. בחודשי המלחמה האחרונים במהלך 1945, הוצבה הדיוויזיה בחזית המערבית בדרום מערב גרמניה וצרפת. היא הייתה אמורה להשתתף בקרב הבליטה, אך הגיע דרומה באיחור של מספר ימים, במקום היא נשלחה להשתתף במבצע 'רוח צפונית' (Nordwind); התקפה גרמנית על הקו של בעלות הברית באזור אלזס-לורן. לאחר הלחימה בגבול הצרפתי, נשלחה הדיוויזיה אחורה באפריל 1945 שם היא נותרה בעתודה עם שאריות בלבד מהכוח הלוחם המקורי שלה, היא נכנעה לכוחות צבא ארצות הברית באוסטריה חודש לאחר מכן עם סיום המלחמה.
יעקב טולידאנו (מהרי"ט)

רבי יעקב טולידאנו (מכונה מהרי"ט; ה'ת"ן, 1690 – י' באייר ה'תקל"א, אפריל 1772) היה ראש חכמי מקנס, אב בית הדין וראש הישיבה במקום במאה ה-18.

ביוגרפיה

נולד בשנת ה'ת"ן (1690) במקנס. אביו, רבי משה טולידאנו, היה בן למשפחת טולידאנו שמקורה בטולדו שבספרד. לאחר גירוש ספרד, התיישבו אבות המשפחה בפאס, ומשם היגרו למקנס והיו לראשוני הרבנים שהתיישבו בעיר וייסדו את הישיבה שם. אמו הייתה אחותו של הרב משה טולידאנו, רב העיר. למד בצעירותו אצל רב העיר משה בירדוגו (המכונה המשבי"ר), אשר מצטטו מספר פעמים בספרו "ראש משביר". תוך זמן קצר התפרסם שמו כגדול בתורה, ותלמידים רבים החלו משחרים לפתחו. בשנת ה'ת"ץ (1730), בעקבות עזיבתו של הדיין הרב יעקב אבן צור את מקנס, מינה אותו הרב בירדוגו לדיין בבית דינו. מספר שנים לאחר מכן, התמנה למספר תפקידים ציבוריים, בהם אחראי החברה קדישא, אחראי על מינוי השוחטים ועוד. לאחר פטירת רבי משה בירדוגו, התמנה אחיו רבי חיים טולידנו (המכונה "מהרח"ט") לתפקיד רב העיר. לאחר פטירתו בשנת ה'תק"י, התמנה רבי יעקב לתפקיד. בהיותו רב העיר, היה לאחד מפוסקי ההלכה החשובים ביותר בכל מרוקו, וזכה לתיאור "נושא דגל ההוראה בכל ערי המערב", ומכל ערי מרוקו, ואף גדולי הרבנים, שלחו אליו שאלות.
נפטר בי' באייר ה'תקל"א, ונקבר במקנס. הלוויתו הגדולה, עוררה את קנאתו של מושל העיר, אשר הטיל בגינה קנס על היהודים. במהלך ההלוויה נערכה מגבית לתשלום הקנס. המשורר רבי דוד חסין חיבר קינה על פטירתו.
קוקו בלוף והיתושים

פעילות הלהקה

הלהקה הוקמה בגני תקווה בסוף 1991 וכללה את אבידן נמדר בשירה, רגב שיטרית בבאס וקלידים, קוקי סלינס בגיטרה וזיו יחיאל בתופים. ב-1992 קיימה הלהקה את הופעתה הראשונה במועדון הג'ונגל רוק.
בשנת 1993 הוציאה הלהקה ב-400 עותקים בלבד את הקלטת "לונה פאנק", שנמכרה רק דרך חברים. השירים היו פרובוקטיבים ומחאתיים, והתאפיינו בסאונד "מלוכלך" ומלא זעם. בין להיטי הקלטת נכללו "קריית הדמים", "חינם חובה", "ערס Not Dead" (שכלל את פזמון השיר "עת דודים כלה" של זהר ארגוב ומשפט ששם ללעג את זהבה בן), "זיינתי את בת שבע", "אקמול", "תחילת המלחמה" וגרסה היתולית לשיר הפתיחה של תוכנית הטלוויזיה "הבית של פיסטוק". לשיר "זיינתי את בת שבע" צולם קליפ ששודר בערוץ 2 המסחרי וכלל צילומים של הלהקה מתוכניתו של מיכה לימור "חשיפה", מתוך הפרק שעסק בלהקות שוליים בישראל. כמו כן, שיר זה נכלל בשני אוספי פאנק שונים: הקלטת "Parverotti" שיצאה ב-1994 והתקליטון "הרס ישראל השלמה" שיצא ב-1996.
לאחר מכן פרשו מהלהקה הסולן נמדר (שחזר בתשובה) והמתופף יחיאל. את מקומו של נמדר תפס שיטרית ואת מקומו של יחיאל תפס אבי ניסים. אל הלהקה הצטרפו נחי ניניו בגיטרה וזמרת האופרה שלי פלינר בקולות. כמו כן, עקב הצטרפותה של פלינר שולבו בחלק מהשירים קטעי נגינה של מוזיקה קלאסית.
בשנת 1997 הוציאה הלהקה, בהפקתו של ערן נקש ותחת ניהולו של יוני רוכמן, בלייבל MCI, את אלבומה היחיד "ביצים". האלבום, כקודמו, כלל שירים פרובוקטיביים ומחאתיים נגד המשטרה, הצבא ובעלי ההון במדינת ישראל. באלבום נכללו אף גרסאות חדשות לחלק מהשירים שהופיעו בקלטת "לונה פאנק". בין להיטי האלבום נכללו "זיינתי את בת שבע", "הבית של פיסטוק", "שאול החקלאי", "זעם ושנאה", "אמא" (שעסק בהתעללות בילדים) ו"שינקין - ללא מוצא", שמתח ביקורת על אורח החיים הנהנתני והמזויף של התושבים והמבקרים ברחוב שינקין.
האלבום זכה להצלחה רבה בקרב חובבי פאנק, אך לאחר צאתו כל חברי הלהקה פרט לסלינס ופלינר החלו בתהליך חזרה בתשובה והתפרקו.
ב-2003 חזרה הלהקה לכמה הופעות איחוד בתל אביב וחיפה, בצירוף המתופף נועם דהן וללא פלינר. כמו כן הודיעו חברי הלהקה שהם עובדים על חומר חדש שישלב את סגנונה המוזיקלי יחד עם המילים החדשות שעוסקות בענייני היהדות, אך עד כה לא פורסם משהו חדש בנושא.
ב-19 ביוני 2019 שבה הלהקה והופיעה בהופעת איחוד במועדון הבארבי בתל אביב. בהרכב: רגב שיטרית (שירה, בס), קוקי סלינס (גיטרות), נחי ניניו (גיטרות) ונועם דהן (תופים).
פרונוס

שימושים

עצים ושיחים ממשפחת פרונוס תורבתו פעמים רבות באירופה ובאסיה, ונוצרו מבין זני הבר מספר רב של זנים מתורבתים, חלקם כבר לפני אלפי שנים. עקב כך, הסוג נפוץ ביבשות ואזורים רבים כגידול חקלאי, על אף שאינו גדל בהם בר.
עלי העצים מסוג זה משמשים כמזון בלעדי למספר רב של פרפראים, חלקם אוכלים אך ורק עלי סוג זה, כגון משפחות העשים Coleophoridae ו-Bucculatricidae.

על השם

פרונוס נקרא בשמו כבר במאמרו המפורסם של קארולוס ליניאוס "Hortus Cliffortianus" מ-1737, והופיע לאחר מכן ב-1753 בספר "Species Plantarum", כאשר מקור השם נשאב מהכינוי הלטיני לפרי השזיף. המילה פרונוס עצמה הגיעה ללטינית מהכינוי היווני של הפרי.
בעברית נקבע לעת עתה השם הלועזי Prunus כרשמי (תחת הניקוד פְּרוּנוּס), אף על פי שבאנגלית פרונוס הוא כינוי לשזיף (ומכאן המילים Prune ו-Plum), והמין שזיף הוא פרונוס מתת-סוג פרונוס מסוג פרונוס. האקדמיה ללשון העברית קבעה כך במאמרה "בוטניקה: צמחי א"י (תש"ו), 1946".
הכנסייה הכרמליטית של ורשה

כנסיית הלקיחה של הבתולה מריה ושל יוסף הקדוש (בפולנית: Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny i św. Józefa Oblubieńca), הידועה בכינוי "כנסיית הכרמליטים", היא כנסייה קתולית בוורשה שבפולין.
הכנסייה הנוכחית היא הכנסייה השנייה במקום. הכנסייה הראשונה נבנתה מעץ על ידי מסדר הכרמליטים בשנת 1634 ונהרסה על ידי השוודים בשנת 1650. הכנסייה החדשה, שנוסדה ביוזמתו של הפרימאט של פולין מיכל סטפן רדז'יובסקי (; אשר ייסד גם את כנסיית הצלב הקדוש בוורשה), נבנתה בין השנים 1692-1701 בסגנון בארוק פולני בתכנון האדריכל יוזף באלוטי (ניתן עדיין לראות את הכנסייה המקורית מאחורי החזית). במהלך מלחמת העולם השנייה הכנסייה שרדה בפצצות העיר ורשה ולא נהרסה.
החזית של הכנסייה היא בסגנון נאו קלאסי והיא אחת החזיתות הבולטות והמפורסמות ביותר בוורשה. חזית מרשימה זו נבנתה בסגנון אופייני לשלטונו של סטניסלאב פוניאטובסקי.
החזית מורכבת משתי קומות. שמונה עמודים בסגנון דורי תומכים בקומה הראשונה ושישה עמודים בסגנון קורינתי תומכים בקומה השנייה. על גג הכנסייה ממוקם כדור נחושת שהתחמצן עם הזמן והפך לירוק. על החזית יש הרבה עיטורים פיסוליים ומקובעות בה שלוש דלתות כניסה. על האפריז מקובע תבליט של מוטות הגמון וכתר אפיפיורי במרכז.
מגדלי הפעמון הייחודיים של הכנסייה בצורת גליל, מיוחדים מאוד ונמצאים בצדדי המבנה. בראש המגדלים יש קישוט דקורטיבי שמזכיר אבוקה.
חומר בקיע

בפיזיקה גרעינית חומר בקיע (באנגלית: Fissile material) הוא רדיואיזוטופ שיכול לעבור ביקוע גרעיני ויש לו אפשרות ליצור תגובת שרשרת גרעינית כאשר קיימת מסה קריטית שלו. 
קיימים איזוטופים רבים שיכולים לעבור ביקוע גרעיני בעקבות פגיעה של נייטרון. חומר בקיע יכול לעבור ביקוע גרעיני גם כתוצאה מפגיעת נייטרון בעל אנרגיה קינטית אפסית, ועל כן לא כל חומר שיכול לעבור ביקוע גרעיני (fissionable) הוא חומר בקיע (fissile). כך, למשל, אורניום-238 אינו חומר בקיע; הוא יעבור ביקוע רק כאשר יפגע בו נייטרון מהיר, ורוב הנייטרונים שמשתחררים בביקוע לא יגרמו לביקוע של אטומים נוספים.
בחומרים בקיעים קיימת אפשרות של היווצרות תגובת שרשרת, משום שעבור חומרים אלו הסיכוי ליצירת ביקוע נוסף כתוצאה מפגיעת נייטרון, בין אם הוא נייטרון מהיר ובין אם הוא נייטרון איטי, גבוה למדי. הפקת אנרגיה גרעינית נעשית בדרך כלל באמצעות תגובת שרשרת, ולכן חומרים בקיעים חיוניים לצורך פעולתם של כורים גרעיניים ולצורך הכנת נשק גרעיני.
החומר הבקיע היחיד שנמצא בטבע בכמויות משמעותיות הוא אורניום-235. חומר בקיע נפוץ נוסף הוא פלוטוניום-239 שמיוצר באופן מלאכותי מאורניום-238. גם אורניום-233, פלוטוניום-241 ונפטוניום-237 הם חומרים בקיעים. כל האיזוטופים הבקיעים המוכרים שייכים לסדרת האקטינידים.
ראלף נורתם

ראלף שירר נורתם (באנגלית: Ralph Shearer Northam; נולד ב-13 בספטמבר 1959) הוא פוליטיקאי אמריקאי מטעם המפלגה הדמוקרטית המכהן כמושל וירג'יניה מאז ינואר 2018. רופא במקצועו. כיהן כסגן מושל המדינה מ-2014 ועד היבחרו למושל.

ביוגרפיה

בשנים 1984–1992 שירת בצבא האמריקאי כרופא, התמחה ברפואת ילדים בבית ספר הצבאי לרפואה "ברוק", והגיע לדרגת מייג'ור. במהלך מלחמת המפרץ טיפל נורתם בנפגעים בבית חולים בגרמניה.
לפני כהונתו כסגן מושל שירת בסנאט של וירג'יניה בשנים 2008–2014.
ביוני 2017 זכה במועמדות המפלגה למושל וירג'יניה לקראת הבחירות בנובמבר באותה שנה. בנובמבר 2017 ניצח את המועמד הרפובליקני, אד גילספי, בשיעור של 54% מול 45%, לצד סגנו שניצח גם כן, ג'סטין פיירפקס.
הוא נולד באזור החוף המזרחי של וירג'יניה לאם אחות ואב משפטן.
ירוחם גורליק

הרב ירוחם גורליק (תרע"א, 1911 - ג' בתשרי תשמ"ג, 20 בספטמבר 1982) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. כיהן כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן שליד ישיבה יוניברסיטי.

ביוגרפיה

נולד בסלוצק לרבי אברהם משה, רבן של מספר עיירות בפולין. אמו רבקה מרים הייתה בתו של רבי ירוחם, רבה של דוברוב שכונה "ר' ירוחם חריף", ומקורבו של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי".
בשנת תרפ"ז משפחתו היגרה לארצות הברית אך הוא נשאר בליטא ולמד בישיבת לומז'ה, ולאחר מכן למד 10 שנים בישיבת ראדין. לאחר מכן למד שנים בבריסק אצל רבי יצחק זאב סולובייצ'יק. בשנת תרצ"ח נישא לבתו של ר' שמואל יהודה בלקיס, מראשי הקהילה בבריסק. 
בפרוץ המלחמה, נמלט לווילנה, שם המשיך ללמוד אצל הרב מבריסק. נמלט מווילנה ליפן והגיע לארצות הברית בחורף תש"ב.
בבואו לאמריקה מונה לר"מ במתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק, ועסק בפעולות ההצלה של יהודי מזרח אירופה. כשנה לאחר מכן, מונה לראש ישיבה בישיבה יוניברסיטי, וכיהן בתפקיד זה כארבעים שנה.
כמו כן הקים את ישיבת זיכרון משה בברונקס (ובהמשך בסאוט פלסבורג), בית ספר בית יעקב, "בית מרים" בהברונקס ו"ישיבה למצוינים" בסאוט פלסבורג.

משפחה

בין בניו: בנו הרב צבי אבא, כיהן כראש ישיבה ומשגיח בזיכרון משה עד לפטירתו. הרב חיים עוזר, כיהן אף הוא בישיבה בסאוט פלסבורג, וכיום מכהן כר"מ בבית מדרש עליון. ר' איסר גורליק, הוא גם חתנו של הרב אליהו שווי ומשמש כר"מ בישיבת זיכרון משה בסאות' פולסברג. הרב לייב, כיהן כראש ישיבת אלכסנדר בבורו פארק.
גיסו היה הרב יהודה אלטוסקי רב בקווינס ואביו של הרב חיים דוב אלטוסקי.
רדיוס עקמומיות

בגאומטריה, רדיוס העקמומיות, R, של עקום בנקודה הוא הרדיוס של המעגל המקרב בצורה הטובה ביותר את העקום בנקודה זו. רדיוס זה הוא ההופכי של העקמומיות בנקודה זו.
במקרה של עקום במרחב, רדיוס העקמומיות הוא האורך של וקטור העקמומיות. 
במקרה של עקום במישור, R הוא הערך המוחלט של: 
כאשר s הוא אורך הקשת מנקודה מסומנת, φ הוא הזווית שיוצר המשיק לעקום ו- היא העקמומיות.
אם העקום נתון בקואורדינטות קרטזיות, אזי רדיוס העקמומיות הוא (בהנחה שהעקום גזיר לפחות פעמיים):
. 
אם העקום נתון באופן פרמטרי על ידי פונקציות (x(t ו-(y(t, אז רדיוס העקמומיות הוא:
מבחינה היוריסטית, תוצאה זאת ניתנת לפרשנות כך:

דוגמה

עבור חצי מעגל ברדיוס a בחצי המישור העליון:
עבור חצי מעגל ברדיוס a בחצי המישור התחתון:
למעגל ברדיוס a יש רדיוס עקמומיות ששווה ל-a.
STS-99

המשימה

מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה מיפוי טופוגרפי במסגרת מיזם Shuttle Radar Topography Mission (או בקיצור SRTM), מיזם בינלאומי בראשותן של הסוכנות הלאומית לדימות ולמיפוי (National Imagery and Mapping Agency) ונאס"א ובהשתתפות מרכז החלל הגרמני (Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt).
מטרת המיזם הייתה בניית מאגר מידע טופוגרפי ברזולוציה גבוהה של רוב פני השטח של כדור הארץ. המיזם מתבסס על מערכת רדאר מיוחדת שהועלתה על מעבורת אנדוור ופעלה במשך כל 11 ימי המשימה. הרדאר אסף במשך כל המשימה 8 טרה-בייט של מידע, כדי ליצור מאגר תמונות תלת ממדיות של פני כדור הארץ שאין שני לו.
בנוסף לתרומתו לבניית מפות טובות יותר, סייע המיפוי גם לבנות מודלים של ניקוז שפכים ומים, ליצור סימולטורי טיסה מציאותיים, למקם אנטנות סלולריות ולשפר את שיטות הניווט ובטיחותן.
המיפוי החל 12 שעות לאחר השיגור המוצלח של המעבורת ובדיקת מערכת הרדאר. צוות המשימה התחלק לשני צוותים וכך יכלו לעבוד ברצף כל שעות היממה.
המיפוי נעשה ללא תקלות וקשיים מיוחדים. במשך 222 שעות ו-23 דקות של מיפוי התקבלו 99.98% מקו רוחב 60 מעלות צפון עד קו רחוב 56 מעלות דרום.
פרידריך השני, מרקיז מייסן

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-30 בנובמבר 1310 בגותה, לפרידריך הראשון, מרקיז מייסן ולאליזבת מלובדבורג-ארנשאוגק, בתם של הרטמן האחד עשר, רוזן לובדבורג-ארנשאוגק ואליזבת, רוזנת ויימאר-אורלאמינדה. בשנת 1323 מת אביו, ופרידריך ירש את מרקיזות מייסן ואת תורינגיה, תוך שאמו משמשת כעוצרת בשמו עד לבגרותו בשנת 1329. לאחר תפיסתו את השלטון היה עליו לעבור קרבות ארוכים עם הווסאלים והשכנים שלו, אשר פרצו בעיקר בשל הכרזת השלום של פרידריך בשנת 1338, אשר הפחיתה באופן דרסטי את הזכויות וההשפעה של בעלי הקרקעות הקטנים והשליטים המקומיים, ושמטרתה הייתה שעבוד שתי הקבוצות האחרונות. בשנת 1342, אצילים לא מרוצים, שחששו על זכויותיהם ועצמאותם, התאספו יחד בארנשטאדט (דרומית מערבית לארפורט) נגד פרידריך השני, במה שהיה ידוע בתור מלחמת הרוזנים התורינגית, אשר נמשך עד 1346. לאחר מותו של הקיסר לודוויג הרביעי, המפלגה הבווארית ניסתה לשכנע אותו לקבל את הכתר הגרמני, אך הוא לא סמך על ההתנגדות של הבוחרים שלו ודחה את הבקשה לטובת קרל מלוקסמבורג. פרידריך השני הגביל את עצמו כדי לבסס את שלטונו ולהגן מפני הסכנה שיצאה מקרל הרביעי. בפגישה שנערכה בין השניים בשנת 1348 בבאוצן, שניהם הכירו בחזקת השטחים המוחזקים בידיהם.ב-18 בנובמבר 1349 מת פרידריך בווארטבורג, ובניו פרידריך, וילהלם, בלתזר ולודוויג (בישוף במברג) ירשו במשותף את רוזנות תורינגיה ומרקיזות מייסן.