google/wiki40b huggingface dataset:
עשתר

עִשְתָּר או אִשְתָר היא המקבילה האכדית לאִינַנַ השומרית ועשתורת השמית-מערבית. אלת הפריון, האהבה והמין. אַנֻנִתְ, אַסְטַרְטֵ, אַטַרְסַמַיִןְ ונִנַ, כולם שמות נרדפים. 
שורשיה אינם ברורים, אך כנראה היא גלגול מאוחר של איננ. המיתולוגיה המסופוטמית מיחסת לה גנאלוגיה סבוכה וסותרת: אחת מוצגת כבת סין (אל הירח) ואחות שַמַש, ופעמים אחרות כבת (או אשת) אַנוּ, ולפעמים אף כבת אנליל.
שמה המקורי שומרי, אך השתנה לאורך השנים, בעיקר תחת השפעת השפה האכדית.
התיעוד הקדום ביותר לסגידת איננ הוא בעיר המדינה השומרית ארך, שם קיבלה לראשונה את קשרה לתמרים, בשרים, צמר ותבואה.
קישרה לתבואה גם הביא לקישורה לגשמים, סערה וברקים, בדומה לאנו. ומכאן כנראה גם הקונוטציה הצבאית, עניין שהביא לעילויה בקרב התרבות האשורית המיליטנטית.
המנונים ומזמורים רבים נכתבו בשמה, וניכרת פרדוקסליות רבה באופיה. אופי שמחד גיסא רגוע וטבעי ומאידך גיסא, צבאי ואלים.
חזות אחרת של האלה קשורה לגרמי השמיים, במיוחד הכוכב ונוס, ואף שם אחת היבשות שעל הכוכב הוא "טֵרַה עישתר".
המרכזים החשובים לסגידתה הם אֵאַנַ (בית אנ) בארך; אֵמַכְ (הבית הכביר) בבבל ואֵמַשְמַשְ (בית המנחות) בנינוה. כמו כן, הייתה האלה לאלת הזנות, וכנראה שבטקסים מסוימים לסגידתה התקיימו יחסי מין דמויי "הנישואים הקדושים". 
על חותמות ומונומנטים מופיעה האלה פעמים רבות עם קשת וחצים, וכתר על ראשה. סמלה הוא כוכב בן שמונה חרוטים, ונמצאו פסלים רבים המציגים את האלה במערומיה, בעוד ידיה מחובקות מנגד לחזהּ, או אוחזות בתינוק.

עשתר במיתולוגיה

מספר נכבד של מיתוסים עוסקים בעישתר ומציירים את אופיה.
האחד, אגדת גילגמש, מספר על טבעה הקנאי, והדמות המינית של עישתר. לפי המסופר במיתוס, לאחר שכוהנת עישתר בארך (עירו של גילגמש) הופכת את אנכידו לישות מתורבתת, יוצאים הוא וגילגמש למסע. לאורכו מסרב גילגמש לחיזוריה של עישתר, הנודעת באהוביה שנטשה והביאה למותם, ובכך מביא לחרון אפה. האלה שולחת אחריהם את "פר השמים", אך הצמד קוטל אותו. לבסוף נגזר דינו של אנקידו למיתה בגלל עזרתו בקטילת הפר והשד חֻמְבַּבָּ.
במיתוס אחר יורדת עישתר לעולם התחתון, כנראה בניסיון לגזול מאחותה, אֶרֶשְקִגַל, את השליטה בשאול. לפני יציאתה פקדה על אחד מעבדיה שבמקרה ולא תחזור במהרה, עליו לפנות למספר אלים.
בדרכה לחדר המלכות של אחותה, עברה עישתר שבעה שערים, ובכל אחד הופשטה מפריטי לבושה (שמהווים את מקור כוחה). לבסוף כשבאה לכדי עימות עם אחותה היא נהרגה, וגופתה נתלתה על קיר.
עבדה, נִנְשֻבֻּר, הבין כי ניסיונה העלה חרס, ופנה לאל אֶנְקִ. האל יצר מהסיאוב שתחת ציפורניו שני שליחים שהצילו את האלה. אך נגזר עליה למצוא מחליף למקומה בשאול. והיא מטילה זאת על בעלה דֻמֻזִ, הוא האל הבבלי תמוז.

השם עשתר

השם "עשתר" הוא מקור שמו של מטבע האס הרומי.
גם השם העברי אסתר התגלגל אולי מהשם עשתר; כמו שהשם מרדכי התגלגל משמו של האל המסופוטמי מורדוך.
קטש

במיתולוגיה המצרית ובמיתולוגיה הכנענית, קֵטֵש (וכן קָטֵש, קָדֵש, קָדֶשֶת, קֻדְשׁוּ או קוֹדֶשׁ) היא אלת האהבה והיופי (אך לא הפריון).
היא אלת האהבה והתשוקה, ומתייחסים אליה בתארים: "גבירת השמים" "המאהבת של האל הבורא". שמה נובע מהשורש השמי ק-ד-ש ופירוש שמה הוא "הקדושה" או "המבורכת". האיזכור המוקדם ביותר של קדשו בכתבים מצריים מופיע במאה ה-14 לפנה"ס וחוקרים מצינים כי האלה במקורה איננה מצרית והיא קשורה לאלות עתיקות מהמזרח הקרוב.  
סבורים כי במקור הייתה קטש אלוהות שמית שהשתייכה לדת הכנענית, ואומצה מאוחר יותר אל הפנתאון המצרי. בעלה עשוי להיות האל רשף, המזוהה עם נרגל מן המיתולוגיה המסופוטמית, אשר היה מוכר בממלכה התיכונה. בעקבות אימוצה אל תוך האמונה המצרית, הוחלט כי קטש, כאלת המין, תהיה אימו של מין, אל הפריון והכושר המיני. על אף שקטש הייתה אלה פופולרית, היא החלה להיחשב בסופו של דבר לאחד מהיבטיה של האלה חתחור, שהפכה בינתיים לאלת העונג.
היא מזוהה פעמים רבות עם האלה הכנענית-סורית אשרה,. ייתכן שהשם קטש היה גם תואר שניתן לאלה אשרה.
קטש תוארה כאישה עירומה הניצבת על גבי אריה, עם סהר ירח (המסמל את הלילה) לראשה. היא הוצגה כאוחזת נחשים (המייצגים את הפין) בידה הימנית, ופרחי לוטוס (המייצגים את הפות) בידה השמאלית.
יחסי סרביה–פקיסטן

סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-1948. מאז 2001, פקיסטן מחזיקה שגרירות בבלגרד. עם זאת, באותה השנה, סרביה סגרה את שגרירותה באסלאמאבאד, בשל סיבות כלכליות. השגרירות הסרבית בבייג'ינג מואמנת גם על פקיסטן.
שיאי סרביה ופקיסטן קיימו מפגשים דו-צדדיים בשולי פסגת ה-NAM במצרים בשנת 2009 שר החוץ הסרבי לשעבר, ווק ירמיץ', ביקר בפקיסטן במרץ 2010 ובדצמבר 2011.ב-24 בדצמבר 2012, פקיסטן הכירה ברפובליקה של קוסובו, אשר סרביה טוענת ריבונות על שטחה. ממשלת סרביה לא הגיבה על ההכרה.
ב-18 במאי 2018, שתי המדינות ציינו 70 שנה של יחסים דיפלומטיים. על פי משרד החוץ הסרבי, סדרה של אירועים תוכננו על ידי השגרירות הפקיסטנית בבלגרד על מנת לציין ציון דרך זה.

יחסים כלכליים

בשנת 2016, ייצאה סרביה לפקיסטן סחורה בשווי 3.73 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם גרוטאות של כלי שיט, אוכל לחיות, חומרים כימיים, מקררים, מכונות כביסה ומוצרי ברזל. לעומתה, פקיסטן ייצאה לסבריה סחורה בשווי 12.7 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם בגדים ומוצרי כותנה, נעלי עור, מוצרי ספורט, סיבי נייר, כלים רפואיים, משאבות נוזליות ואורז.
גי דה מופאסאן

ביוגרפיה

גי דה מופאסאן נולד וגדל בעיירה אטרטה בנורמנדי. אמו הכירה מילדותה את גוסטב פלובר שעתיד היה להיות בעל השפעה על חיי בנה. הוא נשלח לבית ספר ברואן שם היה תלמיד טוב, ושקע באהבתו לשירה ותיאטרון.
עם סיום לימודיו בקולג', ב-1870, פרצה מלחמת צרפת-פרוסיה, מופאסאן הפסיק את לימודיו והתגייס לצבא. אחרי שחרורו נסע לפריז, שם עבד במיניסטריון הצי.
פלובר לקח אותו תחת חסותו. הוא עודד את מופאסאן לכתוב, והכניס אותו לחוגי הספרות. בביתו של פלובר הכיר מופאסאן את הסופר הרוסי איוון טורגנייב, את אמיל זולא, אלפונס דודה ואחרים.
ב-1878 הועבר למיניסטריון החינוך, והיה לעורך של כמה עיתונים. בזמנו הפנוי כתב רומנים וסיפורים קצרים.
ב-1880 פרסם את יצירת המופת שלו "כדור של שומן", אשר זכתה להצלחה מיידית. בעשור שבין 1880 ל-1891, כתב רומנים וסיפורים למאות. סגנונם המאופק והבהיר העמידו אותו בשורה הראשונה של הסופרים בני המאה ה-19.
מופאסאן, שהיה מבין המתנגדים הרבים להקמת מגדל אייפל, נהג לשתות כוס קפה בכל בוקר במסעדה שעל המגדל. כששאלוהו מדוע הוא עושה זאת ענה ש"זהו המקום היחיד בפריז שלא רואים ממנו את המגדל".
בעקבות הצלחתו נפתחו לפניו גם חוגי החברה הגבוהה. הוא הרבה בנסיעות, וחזר מכל נסיעה עם ספר חדש לפרסום. בשנותיו האחרונות העדיף להתבודד, פחד מפני המוות ומרדיפה, ולאחר ניסיון לשים קץ לחייו בינואר 1892, ככל הנראה כתוצאה ממחלת העגבת שהתפשטה למערכת העצבים שלו (עגבת שלישונית), הוכרז כלא שפוי.
הוא נפטר בפריז, ב-6 ביולי 1893, ממחלת העגבת, כחודש לפני יום הולדתו ה-43.
גארי אולדמן

ביוגרפיה

אולדמן נולד בניו קרוס, לונדון שבממלכה המאוחדת. גדל בשכונת ניו קרוס שברובע לואישהאם, הנמצא בדרום מזרח לונדון, לאב רתך ולאם עקרת בית. כבר מגיל צעיר גילה כשרונות אמנותיים, בעיקר בתחום המוזיקה, אותו זנח מאוחר יותר לטובת המשחק. בגיל 16 נשר מספסל הלימודים והחל לעבוד בחנות למוצרי ספורט. את ההשראה להפוך לשחקן קיבל, לטענתו, מהופעתו של מלקולם מקדואל בסרט "The Raging Moon" משנת 1971, שתיאר מערכת יחסים בין שני נכים. הוא קיבל מלגה והחל ללמוד בקולג' רוס ברופורד לדרמה.

קריירה

ב-1979 אולדמן בן ה-21 התקבל לתיאטרון רויאל קורט כשחקן, ושש שנים לאחר מכן אף זכה בפרס על תפקידו במחזה "החתונה המלכותית".
הוא ידוע בעיקר בשל גילום תפקידים של אנשי שוליים, תפקידים אקסצנטריים ומוגזמים לעיתים, ובהם גילום סיד וישס בסרט "סיד וננסי" מ-1986. המגזין "פרמייר" טען כי האחרון הוא "אחת ההופעות הטובות בכל הזמנים".
בתחילת שנות ה-90 עבר להתגורר בארצות הברית. הוא התפרסתם בזכות תפקידו הראשי ב-1992 בסרט "דרקולה" של פרנסיס פורד קופולה. אחת מהופעותיו הראשונות הבולטות ביותר בקולנוע הייתה בשנת 1993 בסרטו של פיטר מדאק "רומיאו בן זונה" (Romeo is Bleeding), ובו גילם אולדמן בלש מושחת בעל יצר הרס עצמי.
אולדמן שיחק גם בסרטים "JFK תיק פתוח", "רומן על אמת", "לאון", "האלמנט החמישי", אייר פורס 1" ו"המועמדת". הוא ידוע גם בשל תרומתו הרבה לקולנוע העצמאי הבריטי. רבות מהדמויות שהוא בוחר לגלם הן דמויות האנטגוניסט. בשנת 1997 ביים והפיק את סרט הבכורה שלו, "Nil by Mouth", המבוסס בחלקו על ילדותו בצלו של אב אלכוהוליסט אלים בשכונות העוני של לונדון.
בשנות ה-2000 גילם גם תפקידים של דמויות טובות כגון אלו של סיריוס בלק בסדרת סרטי "הארי פוטר", ושל ג'יימס גורדון בטרילוגיית "האביר האפל".
בשנת 2008 דיבב אולדמן במשחק הווידאו "Call of Duty: World at War" של חברת Activision.
בשנת 2011 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד איש הביון ג'ורג' סמיילי בעיבוד הקולנועי למותחן הריגול "החפרפרת".
ב-2017 שיחק בסרט ההרפתקאות "המקום בינינו". באותה שנה גילם את דמותו של וינסטון צ'רצ'יל בסרט "שעה אפלה", תפקיד שעבורו זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ובפרס גילדת שחקני המסך.

חיים אישיים

בשנת 1987 התחתן עם השחקנית האנגלייה לזלי מנוויל, אך עזב אותה בשנת 1989, שלושה חודשים לאחר שנולד בנו הבכור. בשנת 1990 נישא לשחקנית האמריקאית אומה תורמן, אך הם התגרשו כעבור שנתיים. ביולי 1994 התארס לשחקנית האיטלקית איזבלה רוסליני, אולם הם נפרדו גם כן לאחר כשנתיים. בשנים 1997 - 2001 היה נשוי לדוניה פיורנטינו, ממנה יש לו עוד שני בנים. ב-2008 התחתן עם הזמרת האנגלייה אלכסנדרה אדינבורו. הם התגרשו ב-2015.
ב-2014 היה מעורב בפרשייה אנטישמית כשצידד במל גיבסון ובטענתו ש"היהודים שולטים בהוליווד". לאחר מכן הואשם על ידי הליגה נגד השמצה באמירותיו המעודדות גזענות, ונאלץ להתנצל על דבריו מספר פעמים.
שמעון פדרבוש

הרב ד"ר שמעון פדרבוש (י"ז בשבט תרנ"ב, 15 בפברואר 1892, נארול - ז' באלול תשכ"ט, 21 באוגוסט 1969, ניו יורק) היה רב, ראש ישיבה עורך תורני ומחבר ספרים פורה. פעיל ציוני בולט במזרח אירופה ובארצות הברית, חבר הוועד הפועל הציוני, ומראשי הפועל המזרחי.

ביוגרפיה

נולד בנארול שבגליציה (במאה ה-21 בפולין) בשנת 1892, לטשארנה צציליה לבית הירש, ולצבי הירש פדרבוש שהיה אדם אמיד, בנו של אברהם פדרבוש שכיהן כראש האזרחים בנארול. בילדותו למד בעיירת הולדתו, והיותו בן עשר הזמין אביו את הרב שמעון פליוור כדי ללמדו.
בגיל 12 פרסם את מאמרו הראשון בכתב העת התורני "השחר" שיצא לאור בדמביץ. בגיל 17, ב-1909 נסמך לרבנות על ידי רבו הרב יעקב טפיך, ועל ידי גדולי גליציה, רבי שלום מרדכי שבדרון ורבי מאיר אריק. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלטה משפחתו לווינה בירת אוסטריה, שם השלים את לימודיו הכלליים בשנה וחצי ועמד בבחינות הבגרות. ב-1917 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בווינה ובאוניברסיטה המקומית והצטרף לארגון צעירי המזרחי "צעיר ישראל".
עם שוב משפחתו לגליציה, המשיך את לימודיו באוניברסיטת קרקוב ואוניברסיטת לבוב והמשיך בפעילותו הפוליטית בתנועת המזרחי. הוא היה שותף בעריכת שלל בטאוניה של התנועה בגליציה.  כן היה שותף להקמת הסתדרות תרבות להפצת הלשון העברית. ב-1922 חזר לווינה להשלמת לימודיו, הגן על התזה שלו שעסקה בהתפתחות מידת האמת לאור המוסר הסוציולוגי, וזכה בתואר דוקטור.
ב-1928 נישא למרים, בתם של ישעיה הורוביץ וחנה בתו של תעשיין הבירה זליג מילשטיין. גיסו, אח אשתו, הוא הסופר והעורך יעקב הורוביץ. לבני הזוג נולדו שני ילדים: אוריאל פנחס ועמנואל.
בשנת 1930 הוזמן לכהן כרבה של הלסינקי בירת פינלנד, משרה בה החזיק עד 1940. הוא ארגן ועידה של נציגי שלוש הקהילות בפינלנד: הלסינגפורס, אובו וויבורג, בה נבחר לרבה הראשי של פינלנד. הרב פדרבוש ניהל מסע הסברה נגד נישואי תערובת ותיקן שלא להעלות לתורה אדם שנשוי לנכרית. הרב פדרבוש גם קבע שהקהילה אינה רושמת ילדים יהודים שלא ניתן להם שם עברי בפנקס הילודים, ואסר להקים מצבות שהכתובת העברית בהן אינה גדולה מזו הלועזית. בשנת 1933 היה ניסיון לאסור את השחיטה בפינלנד, אך הודות לתעמולה של הרב פדרבוש ההצעה נדחתה. הוא פרסם ספר בשוודית ובפינית: "פרוטוקולי זקני ציון לאור האמת". במקביל שימש כמרצה באוניברסיטת הלסינקי. במסגרת המאבק על השחיטה הכשרה, היה הרב פדרבוש סבור שיש מקום להתיר הימום הבהמה לפני שחיטתה באמצעות חנקן.
ב-1940 היגר לארצות הברית בשל החשש מפלישה סובייטית או נאצית לפינלנד. ב-1941 התמנה כנשיא הפועל המזרחי בארצות הברית.
בז' באלול תשכ"ט, 21 באוגוסט 1969, נפטר, והועלה לקבורה בירושלים.
ג'וש האולי

ביוגרפיה

האולי נולד וגדל בלקסינגטון שבמיזורי. את לימודיו התיכוניים סיים בתיכון רוקהארטס שבקנזס סיטי. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת סטנפורד וסיים ב-2002 בהצטיינות הגבוהה ביותר את לימודיו לתואר ראשון בהיסטוריה. אחר כך האולי עבר ללונדון ולימד בבית הספר סנט פול שבעיר במשך שנה. כששב לארצות הברית, החל ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, וב-2006 קיבל תואר במשפטים (Juris Doctor). בגיל 28 כתב האולי ביוגרפיה אודות תאודור רוזוולט, נשיאה ה-26 של ארצות הברית, "בשם תאודור רוזוולט: מטיף הצדק". לאחר לימודי המשפטים, שימש האולי כעוזר משפטי עבור השופט מייקל וו. מקונל מבית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב העשירי. לאחר מכן הוסיף לשמש כעוזר משפטי בבית המשפט העליון של ארצות הברית אצל נשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס. במהלך שנת התמחות זו, פגש האולי את רעייתו לעתיד, ארין מורו, שהייתה אז פקידה בבית המשפט העליון.
לאחר תום לימודיו הגבוהים של האולי, החל האולי ב-2008 לעבוד כליטיגטור לענייני ערעורים במשרד עורכי הדין הוגאן לובלס שבוושינגטון הבירה (אז נקרא המשרד הוגאן והארטסון). בשנים 2011–2015 עבד ב"קרן בקט לחירות דתית"; הוא עבד עבורם במשרה מלאה במשרדיהם שבוושינגטון לפני ששב למדינת הולדתו מיזורי. בשנת 2011 עבר האולי חזרה למיזורי והיה לפרופסור למשפטים באוניברסיטת מיזורי; שם לימד משפטים חוקתיים, תאוריה חוקתית, חקיקה ודיני נזיקין. בחודש יוני 2013, שימש האולי כחבר בסגל הפקולטה למשפטים של אחוות בלאקסטון המשפטית. בחודש מאי 2015, נהפך האולי למשפטן הכשיר לדון בתיקים משפטיים בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-2016 התמודד לתפקיד התובע הכללי של מדינת מיזורי. ב-8 בנובמבר אותה השנה ניצח את מועמדת המפלגה הדמוקרטית תרזה הנסלי כשהוא זוכה ל-58.5% מקולות הבוחרים. בחודש יוני 2017, האולי הודיע כי מדינת מיזורי הגישה תביעה בבית משפט ארצי נגד שלוש חברות תרופות גדולות: "פרדו פארמה", "אנדו פתרונות בריאות", "ינסן תרופות", על הסתרת הסכנות הכרוכות בנטילת משככי כאבים במרשם רופא ותרומה למגפת האופיואידים בארצות הברית. התביעה, בהנהגתו של האולי, טענה כי חברות אלה הפרו את חוקי הגנת הצרכן של מיזורי ואת תקנות המדיקייד.
באוקטובר 2017, האולי הכריז באורח רשמי על התמודדותו בבחירות המקדימות הרפובליקניות לסנאט של ארצות הברית מטעם מיזורי במסגרת הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018. חודש אחר כך זכה לתמיכתו של הנשיא דונלד טראמפ. בבחירות הכלליות ניצב בפני הסנאטורית המכהנת מטעם המפלגה הדמוקרטית קלייר מקסקיל. במהלך מסע הבחירות ניסה האולי, לצייר אותה כאשה עשירה המנותקת מהעם. מטוסה הפרטי של מקסקיל ונישואיה לג'וזף שפרד, יזם נדל"ן אמיד מסנט לואיס, סיבכו אותה בדעת הקהל במיזורי לאחר שהתברר שהיא השתמשה בכספי משלמי המיסים כדי לממן טיסות במטוסה. היא השיבה לרשויות את הסכום שהוצא, אם כי הנזק הציבורי שהוסב לה היה ניכר. סיבה נוספת שתרמה לירידה במעמדה של מקסקיל היא העובדה שהיא סנאטורית ליברלית-דמוקרטית במדינה שמרנית-רפובליקנית. ב-6 בנובמבר 2018, ניצח את האולי את מקסקיל, והוא נכנס לתפקידו ב-3 בינואר 2019, עם כינוס הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
דוידי פרל

ביוגרפיה

דוידי נולד לרב גדעון פרל, המכהן כרב היישוב אלון שבות, שהיה בגרעין המשפחות הראשוני שעלה לאלון-שבות בשנת 1971 ומאז הוא מתגורר ביישוב.
דוידי בוגר תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים מטעם בית הספר הגבוה לטכנולוגיה – מכון לב בירושלים. בשנת 1998 שימש למשך שנה כעוזרו האישי של ח"כ חנן פורת. בהמשך מילא שורה של תפקידים ניהוליים בהם: סמנכ"ל מוסדות ישיבת "מקור חיים" בכפר עציון, מנכ"ל ישיבת ההסדר בתקוע, סמזכ"ל וגזבר של תנועת "בני עקיבא העולמית" וכמנכ"ל ישיבת "נתיב מאיר". במקביל כיהן בהתנדבות במספר מוסדות וגופים בגוש עציון. בשנת 1998 נבחר לכהן כיו"ר ועד היישוב אלון-שבות, וכחבר במליאת המועצה האזורית, תפקידים אותם מילא במשך כחמש שנים. 
בין השנים 2004 ל-2007 יצאו דוידי ומשפחתו לשליחות במלבורן, אוסטרליה מטעם הסוכנות היהודית ובני עקיבא.
בראשית שנת 2012 נבחר לראש המועצה האזורית גוש עציון והחזיק גם בתיקי החינוך והרווחה במועצה. נוסף על תפקידו שימש גם כיו"ר הדירקטוריון של החברה לפיתוח גוש עציון (בע"מ) וכיו"ר מתנ"ס גוש עציון. פרל כיהן כחבר הנהלת מועצת יש"ע וחבר מרכז ליכוד ומתוקף תפקידו כראש רשות שימש כחבר במרכז המועצות האזוריות.
ב-14 בספטמבר 2016 פורסם בחדשות 10 שצעירה התלוננה נגדו בפני פורום תקנה על תקיפה מינית. לאחר איומים של עורך דינה של הצעירה כי יפרסם את תלונתה שילם לה פרל בהסכם פשרה מאות אלפי ש"ח, והתחייב שלא להתמודד לראשות המועצה בבחירות הבאות. פרל הכחיש את ההאשמות ואמר ששילם על מנת למנוע פרסום השמצות. ב-28 באוקטובר 2016 הודיע פרל על החלטתו לפרוש מתפקידו כראש המועצה לאחר אישור התקציב, החלטה שהוציא לפועל ב-19 בדצמבר.
הפיגוע בנמל התעופה לה גוארדיה

הפיגוע

הפיגוע התרחש בעיצומו של שבוע חג המולד. מטען חבלה הוטמן בארון אחסון ציבורי באגף הנוסעים הנכנסים של טרמינל B, הטרמינל המרכזי בנמל. קבוצת הארונות שבה הוטמן המטען ניצבה ליד מתקני איסוף המזוודות של חברת TWA. כוח המטען המשוער היה שקול ל-25 עד 30 מקלות דינמיט. הוא התפוצץ בשעה 18:33. כוח ההתפוצצות שילח רסיסי מתכת מארונות האחסון לרוחב האולם, שנזרע גם ברסיסי זכוכית של חלונות שהתנפצו מעוצמת ההתפוצצות. הפיצוץ קרע חור בממדים של 4.6 מטר על 3 מטר בתקרת האולם. פרצה בו אש, שנדרשה יותר משעה כדי לכבותה.
ההתפוצצות והרסס גרמו למותם של 11 איש. 74 אנשים נפצעו. מספר הנפגעים בפיגוע עלול היה להיות גדול בהרבה: שתי טיסות הגיעו לנמל בשעה 18:00 ונוסעיהן נכנסו לטרמינל B, אך בעת שהמטען התפוצץ הספיקו רובם לעזוב את אולם הנוסעים הנכנסים. רוב הנפגעים בפיגוע היו עובדי הנמל, אנשים שהמתינו לתחבורה ממנו ונהגי מוניות.
נמל התעופה נסגר לפעילות ונפתח שוב ב-31 בדצמבר.
משטרת ניו יורק פתחה בחקירה נרחבת של הפיגוע. נמצא שהמטען הופעל באמצעות שעון וסוללה פשוטים. החוקרים הגיעו למסקנה כי ככל הנראה המטען לא היה אמור להתפוצץ בזמן או במקום שבהם התפוצץ. השערות שונות ביחס לזהות האחראים לו הועלו ונבדקו וביניהם הארגון לשחרור פלסטין, הליגה להגנה יהודית וקבוצות לאומניות פוארטוריקניות וקרואטיות. בסופו של דבר לא נמצאו כנגד מי מאלו ראיות הקושרות אותן למעשה.
לדניצה-ואלטיצה

היסטוריה

בני האדם החלו להתיישב באזור לדניצה-ואלטיצה בתקופה הפלאוליתית, ובמאות השנים שלאחר מכן הניחו את היסודות לנתיב הסחר שחיבר בין הים הבלטי לבין הים התיכון. במאה ה-8 לספירה הוקמה באזור מדינת מורביה הגדולה, שלימים הפכה לחלק מבוהמיה. באמצע המאה ה-13 עברה לדניצה לשליטתו של בית ליכטנשטיין (על שמו קרויה נסיכות ליכטנשטיין המודרנית), ובמאה הבאה עברה גם ואלטיצה לשליטת משפחת המלוכה. היה זה תחילת התהליך שבמסגרתו צברה השושלת את הונה הרב וזכתה למעמד בכיר. בתחילת המאה ה-17 הוכרז קרל הראשון כדוכס ליכטנשטיין. הוא הקים את בית מגוריו הראשי בעיר ואלטיצה, ואת בית הנופש שלו לעונת הקיץ הקים בלדניצה. שתי האחוזות של קרל אוחדו עם אחוזת ברז'צלב, והפכו לאחוזת מגורים אחת ששירתה את שושלת ליכטנשטיין והדגישה את עוצמתה ואת עושרה.
תחילת החיבור בין האחוזות החלה במאה ה-17 כאשר שדרות רחבות ידיים חיברו את אחוזת ואלטיצה עם חלקים מהאחוזה, ובמאה ה-18 נמשך פיתוח רשת הרחובות והשדרות. בתחילת המאה ה-19 יישם הנסיך יוהאן יוזף הראשון את סגנון הגן האנגלי באחוזותיו, והושפע בעיקר מעבודותיו של האדריכל לנסלוט בראון. האלמנטים העיקריים שהוספו לנוף בתקופה זו היו הגבהתו של פארק לדניצה, הקמת גנים אנגליים נוספים, וכן חפירת תעלה.
וטרינר

וטרינר הוא רופא המרפא בעלי חיים שאינם בני אדם, כלומר הוא בעל מקצוע שעוסק ברפואה וטרינרית.

מקור השם

המילה "וטרינר" מגיעה מהמונח הלטיני "veterina" שמשמעותה עבודת חיות "working animals".
השימוש הראשון שנעשה בדפוס במילה וטרינריה, היה בשנת 1646 על ידי הסופר תומאס בראון.

היסטוריה


בית הספר הראשון ללימודי מקצוע הווטרינריה הוקם בשנת 1762 בעיר ליון שבצרפת, על ידי קלוד בורז'לה (Claude Bourgelat).

לימוד הרפואה הווטרינרית

אוניברסיטאות רבות ברחבי העולם מאפשרות לימוד רפואה וטרינרית לתואר ראשון ושני ובחלקן אף לתואר שלישי. ברוב הארצות הווטרינרים מפוקחים על ידי גוף מיוחד, בדומה לרופאים העוסקים ברפואה הומאנית (המטפלים בבני אדם). ברוב הארצות זמן הלימוד הנדרש נע בין 4 ל-7 שנים, אשר מחולקים לשנים הפרה-קליניות והקליניות. השנים הפרה קליניות לרוב מבוססות על רכישת הידע התאורטי, והשנים הקליניות הן השנים המיועדות לרכישת ניסיון וידע מעשי, הנדרשים לרופא על מנת לעסוק במקצוע.
בארצות רבות, ביניהן ישראל, רפואה וטרינרית היא תחום נפרד אשר נלמד בבית ספר לרפואה וטרינרית. בישראל אין אפשרות ללמוד רפואה וטרינרית לתואר ראשון, והחפצים לעסוק במקצוע זה נדרשים ראשית להשלים תואר ראשון באחד ממקצועות מדעי החיים כמו ביולוגיה, מדעי בעלי חיים, מדעי הרוקחות ואפילו רפואה. לימודי הרפואה הווטרינרית בישראל מתקיימים בבית הספר לרפואה וטרינרית ע"ש קורט ברחובות, שהוא בית הספר היחיד למקצוע זה בישראל ושייך לפקולטה למדעי החקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים.

וטרינריה בספרות

וטרינר מפורסם בספרות הוא "דוקטור דוליטל", גיבורו הבדיוני של יו לופטינג. וטרינר מפורסם אחר הוא אלף וייט, המוכר יותר בכינויו הספרותי "ג'יימס הריוט".
מועצת המים

מועצת המים היא רשות במדינת ישראל הממונה על ידי הממשלה, שריד לתקופה בה האחריות על רשויות המים בישראל הייתה בידי שר החקלאות, ולא בידי שר התשתיות הלאומיות האנרגיה והמים, כמצב דהיום. המועצה מונה 39-27 חברים המורכבים מנציגי הציבור, נציגי הממשלה ונציגי ההסתדרות הציונית העולמית. נציגי הציבור המונים לפחות שני שלישים מחברי הוועדה, מתמנים תוך שימת לב להיקף הצריכה של המגזר אותו הם מייצגים. חלוקה זו מעניקה משקל גדול לחקלאים. יו"ר המועצה הוא שר התשתיות הלאומיות, וסגנו הוא יושב ראש הרשות הממשלתית למים ולביוב. 
מועצת המים איננה פעילה בשנים האחרונות וקביעת מדיניות משק המים מופקדת בידי מועצת הרשות הממשלתית למים ולביוב.
ג'נין

היסטוריה

לפי המקרא, בתקופת ההתנחלות בארץ, הוקמה במקום עיר הלויים עין גנים בנחלת שבט יששכר. במהלך השנים הוסב שם העיר ל"גינת". חוקרי ארץ ישראל: הנוסע אשתורי הפרחי והחוקר ישעיהו פרס זיהו את עין גנים עם ג'נין של ימינו.
בספר יהודית מוזכרת "גיני" כיישוב יהודי אשר סמוך אליו חנה מחנה הוליפרנס. יוסף בן מתתיהו מזכיר בספרו "מלחמת היהודים" את גנים כיישוב הממוקם בצפון השומרון.
הצלבנים קראו לג'נין "גרין הגדולה" לעומת זרעין שנקראה "גרין הקטנה" (לה פטיט גרין). סמיכות השמות הייתה ככל הנראה משום שההולך משומרון צפונה עובר בג'נין ואחר כך בזרעין שבעמק יזרעאל. ידוע כי יהודים התגוררו בעיר בתקופת ימי הביניים ועסקו במסחר וברפואה.
במחצית הראשונה של המאה ה-17 ביקר בארץ ישראל הכומר אבגניוס רוג'ה, ודיווח כי הנוצרים והיהודים העוברים במקום, נאלצים לשלם כופר כשברצונם להגיע מהגליל לירושלים.

המאה ה-21

במהלך האינתיפאדה השנייה הייתה העיר מעוז של תנועת הג'יהאד האיסלאמי, ונודעה במספר הרב של מחבלים מתאבדים אשר יצאו ממנה לשטח ישראל. בשל כך היא אף זכתה לכינוי "בירת המתאבדים". באפריל 2002 יצא צה"ל למבצע חומת מגן, על מנת לבלום את סדרת הפיגועים, ובפרט פיגועי ההתאבדות, שיצאו מיהודה ושומרון. אחת הפעולות המרכזיות במבצע הייתה הקרב במחנה הפליטים ג'נין. גם לאחר תום מבצע חומת מגן המשיכו מחבלים לפעול בעיר, אשר נקלעה לתוהו ובוהו מנהלי, ופעילי הג'יהאד האיסלאמי וגדודי חללי אל אקצא (בראשות זכריה זביידי) המשיכו בניסיונות להוציא פיגועים לשטח ישראל, ובעיקר לערים חדרה, עפולה ונתניה.
השלמת בניית גדר ההפרדה בצפון השומרון, הפעילות הנרחבת של צה"ל והשב"כ בעיר ובכפרים הסמוכים לה והתחזקות מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית בעיר בסיוע ארצות הברית, הובילו לירידה דרסטית בכמות הפיגועים היוצאים מג'נין, אף שחוליות טרור המשיכו לנסות להוציא לפועל פיגועים בשומרון ובשטח מדינת ישראל. במקביל לכך חל שיפור במצבה הכלכלי והמנהלי של העיר ובחופש התנועה שמאפשר צה"ל באזור.

מחנה הפליטים ג'נין

מחנה הפליטים ג'נין הוקם בשטח העיר ג'נין בשנת 1953, למגוריהם של פליטים פלסטינים שנמלטו במהלך מלחמת העצמאות, בעיקר מהכרמל ומאזור חיפה. שטחו הנוכחי של המחנה הוא 0.42 קמ"ר, ורשומים בו יותר מ-16,000 פליטים.
במהלך מבצע חומת מגן, בשנת 2002, נערך במחנה קרב קשה בין כוחות צה"ל ובין מחבלים. המאמץ להכריע את המחבלים שהתרכזו במרכז מחנה הפליטים הביא לאבדות רבות בקרב הפלסטינים, ולהרס רב במחנה הפליטים ג'נין, לאחרי שהוחלט להרוס כל בית שבו יש חשש להסתתרות מחבלים וכן עקב ריבוי מטעני החבלה שהוטמנו ברחבי המחנה ואף בעיר ג'נין עצמה. נוהל הריסת הבית כלל כריזת אזהרה לפינוי הבניין ומתן הזדמנות למבוקשים להסגיר את עצמם לפני שהדחפור החל לטלטל את הבית עם ה"סכין" שלו. בישראל העריכו כי נהרסו כ־80 בתים בשטח שגודלו כעשרה דונם. אך ארגוני זכויות אדם טענו שישראל הרסה 140–170 בתים לחלוטין וגרמה נזק חלקי למספר רב יותר של מבנים, ושתוך כדי הריסת הבתים פגעו גם באזרחים לא חמושים רבים. שיא ההרס נגרם בשכונת חאוואשין, שנהרסה ושוטחה כליל באמצעות הדחפורים המשוריינים, בעקבות הערכות ששם מצויים רוב המחבלים ורוב מלכודות הנפץ שהכינו הפלסטינים. הקרב הסתיים עם 23 חיילים ישראלים הרוגים ו-52 פלסטינים הרוגים, רובם מחבלים. הקרב זכה לתהודה בינלאומית עקב ההרס הרב וההאשמות שהעלו הפלסטינים על טבח שביצע צה"ל במחנה, שהופרכו בסופו של דבר.