google/wiki40b huggingface dataset:
משולם רטס

ביוגרפיה

משולם רטס נולד ב-14 במאי 1935 בצ'רנוביץ, רומניה. בשנת 1949 עלה לארץ עם משפחתו אשר עברה להתגורר בחיפה, בעוד שהוא החל ללמוד בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים. לאחר מכן עבר ללמוד בבית ספר תיכון מקצועי "אורט", שם למד במגמת מסגרות מכנית.

מהגיוס ועד מלחמת יום הכיפורים

במרץ 1953 התגייס רטס לצה"ל ושירת בחיל השריון בימיו הראשונים ובכך היה נוכח להתהוות והתעצמות החיל במהלך השנים. בשנת 1956 שירת רטס בתור מפקד מחלקת טנקים במהלך מלחמת סיני, לאחר המלחמה השתלם בקורס קציני מודיעין ושירת כקצין מודיעין וקצין מבצעים בגדוד שריון. לאחר מכן השתלם גם בקורס מפקדי פלוגות שלאחריו הועלה לדרגת סרן וקיבל פיקוד על פלוגת טנקים. בשנת 1961 הועלה לדרגת רב-סרן, שנתיים לאחר מכן קודם לתפקיד סגן מפקד גדוד 46. בשנת 1965 סיים רטס את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, שנתיים לאחר מכן עם פרוץ מלחמת ששת הימים שירת רטס בתור סגן מפקד גדוד אשר נלחם בחצי האי סיני. בשנת 1968 עבר רטס לשרת בתור מדריך ראשי במתקן אימונים של חיל השריון, שנה לאחר מכן הועלה לדרגת סגן-אלוף ובנובמבר 1969 מונה למפקד גדוד 46 ושירת בתפקיד במהלך מלחמת ההתשה עד מרץ 1971. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת שריון בסיני. לאחר תקופת שירות ארוכה בסיני מונה רטס למפקד קורס מפקדי פלוגות ובשנת 1973 מונה למפקד קורס קציני שריון, שני הקורסים הבכירים בחיל השריון.

מלחמת יום הכיפורים

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים קיבל רטס פיקוד על גדוד 71 שנוצר ערב המלחמה מחיילים מבה"ד 1, מדריכים מבית ספר לשריון ומדריכים מצאלים. במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן, בקרב באזור הר חרמונית ב-9 באוקטובר נהרג משולם תוך כדי הלחימה. על פי הקלטה של הקרב, תוך כדי שרטס דיבר בקשר נפגע הטנק שלו והוא נהרג. על מעשיו בקרב זה, פיקודו והבלימה העיקשת של כוח השריון עליו פיקד הוענק לרטס עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.
ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור:
סא"ל משולם רטס  פיקד על גדוד טנקים בגזרה הצפונית של רמת הגולן. למרות התנאים הקשים הצליח לנהל קרב הגנה יעיל ועיקש, ומנע את נפילתם של מוצבי הקו ואת כיבוש משק אל-רום. ב-9 באוקטובר 1973 הוביל את כוחו המדולדל להתקפת נגד חזיתית בסורים, שהצליחו לחדור באזור הר חרמונית. תוך כדי יצירת מגע עם האויב נפגע ונהרג. סא"ל משולם רטס פיקד על כוח לא מגובש בתחילת הקרב, אולם תוך כדי לחימה הצליח לגבשו ולהפיק ממנו את מלוא היכולת הקרבית, כשהוא משמש דוגמה אישית באומץ לבו, בקור רוחו ובאופטימיות שלו. על מעשה זה הוענק לו עיטור העוז
— אתר 'יזכור'
גיד הנשה

מקור המצווה

בספר בראשית מתואר סיפור מאבקו של יעקב אבינו עם איש מסתורי לפני פגישתו הממשמשת ובאה עם עשיו אחיו, שממנה חשש יעקב מאוד.
כך נאמר (בראשית, ל"ב, כ"ה-ל"ג):
וַיִּוָּתֵר יַעֲקֹב לְבַדּוֹ; וַיֵּאָבֵק אִישׁ עִמּוֹ עַד עֲלוֹת הַשָּׁחַר. וַיַּרְא כִּי לֹא יָכֹל לוֹ, וַיִּגַּע בְּכַף-יְרֵכוֹ; וַתֵּקַע כַּף-יֶרֶךְ יַעֲקֹב בְּהֵאָבְקוֹ עִמּוֹ. [...] וַיֹּאמֶר, לֹא יַעֲקֹב יֵאָמֵר עוֹד שִׁמְךָ – כִּי אִם-יִשְׂרָאֵל: כִּי-שָׂרִיתָ עִם-אֱלֹהִים וְעִם-אֲנָשִׁים, וַתּוּכָל. [...] וַיִּזְרַח-לוֹ הַשֶּׁמֶשׁ כַּאֲשֶׁר עָבַר אֶת-פְּנוּאֵל; וְהוּא צֹלֵעַ עַל-יְרֵכוֹ. עַל-כֵּן לֹא-יֹאכְלוּ בְנֵי-יִשְׂרָאֵל אֶת-גִּיד הַנָּשֶׁה, אֲשֶׁר עַל-כַּף הַיָּרֵךְ, עַד הַיּוֹם הַזֶּה: כִּי נָגַע בְּכַף-יֶרֶךְ יַעֲקֹב, בְּגִיד הַנָּשֶׁה.
על פי פסוקים בהושע, י"ב, ד'-ה' ניתן להבין שמדובר במלאך: "... וּבְאוֹנוֹ שָׂרָה אֶת-אֱלֹהִים. וַיָּשַׂר אֶל-מַלְאָךְ וַיֻּכָל, בָּכָה וַיִּתְחַנֶּן-לוֹ" (הושע, י"ב, ד'-ה').
במגילת קומראן 4Q158 קטע 1 שורות 13-12 נמצא הלכה זו בהרחבה/בהחמרה: 'ויאמר אל תוא[כל     ] על שתי כפות הירך עד ה[יום הזה]'. דעה זו זהה לדעתו של ר' יוסי במדרש בראשית רבה עח' ו': 'ר' יהודה אומר, באחת מהן נגע ואחת מהן נאסרה. ר' יוסי אומר, באחת מהן נגע ושתים נאסרו'.

מדיני המצווה

האיסור נוהג בבהמה וחיה ולא בעוף. מן התורה אסור לאכול את הגיד הפנימי שעל כף הירך בלבד, הימנית והשמאלית, אך חז"ל הרחיבו את האיסור על כלל הגיד, ועל הגיד החיצון. על פי הרמב"ם והשולחן ערוך על הגיד אין איסור הנאה, דהיינו מותר למכור אותו וליהנות ממנו ממונית וכן להשתמש בו כל שימוש שאינו אכילה.
האוכל שיעור כזית מגיד הנשה במקום האסור מן התורה, חייב על פי ההלכה מלקות.
גיד הנשה שהתבשל עם תבשיל כשר אחר אינו אוסר אותו, וזאת משום שאינו נותן טעם בתבשיל, ויש להוציא את הגיד ושאר התבשיל מותר. חכמים גזרו איסור על שומן הגיד, ושומן זה אוסר את התבשיל שהתבשל בתוכו אלא אם כן יש בתבשיל שישים פעמים כנגד שומן הגיד.

ניקור הגיד

תפקיד הסרת הגיד דורש מומחיות מיוחדת הנקראת ניקור, וכוללת גם את הסרת החלבים האסורים (בבהמה בלבד) וחוטי דם שונים. תפקיד זה דורש מקצועיות, אחריות ונאמנות מרובה אף יותר מהשחיטה עצמה, משום שמלאכת הניקור מצריכה בקיאות, ויש בה טרחה ודקדוק. עדות יהודיות רבות נמנעות לפיכך לחלוטין מאכילת חלקה האחורי של הבהמה, אך יש שנהגו לאכול לאחר הסרת החלקים האסורים.
גיא אריאלי

תחילת הקריירה

אריאלי נולד בלוד, בן בכור לרונית ואבנר אריאלי. גדל בקיבוץ כברי כילד חוץ, בחנוכה 1998 השתתף אריאלי כרקדן ב"פסטיגל חלומות" היה חבר בלהקת הבנים פור יו ובנוסף הופיע בפסטיגל 1998 בתור סבא "מוצ'קין". בשנת 2003 השתתף והנחה ב"פסטיגל סובב עולם" לצד עפר שכטר, ובתוכנית הטלוויזיה "זאפ T.V", בערוץ הראשון. כמו כן, השתתף בסדרות "החבר'ה הטובים", "משחק החיים", "נשות הטייסים", "אינגלה", "פרנקו וספקטור" "אהבה בשלכת", "העולם על פי גיא ותם", "הפרקליטים" ובטלנובלה בהפקת סלקום בשם "הנסיכה", שיועדה לשיווק בטלפונים סלולריים, ב-2003 יצא יומן התלמיד שלו.

המשך הקריירה

בשנת 2006 השתתף בסדרה "ילדות רעות" בדמותו של אריק, שדרן רדיו מבוקש ובנה של מנהלת חברת התקליטים המדוברת. כמו כן, ניצח בעונה השנייה של "רוקדים עם כוכבים" לצד מאשה טרוינסקי.
אריאלי השתתף בהצגות "טרזן וג'יין", "הנסיכה והעדשה", "הקוסם"
הנחה בערב מחוה לאריק איינשטיין בהיכל דרום השרון ועוד.
השתתף בפרסומות לחברת פלאפון, לבנק אוצר החייל, למילקי יחד עם הדוגמנית בר רפאלי ולברק 013.
מחודש מרץ 2009 מנחה את שלוש העונות של התוכנית המוטורית "טסט ראשון" בערוץ הראשון.
ב-2009 השתתף במחזמר "ספר הג'ונגל" בבימויו של אמיר פיי גוטמן, הוא ראיין בערוץ הראשון את המתמודדות בתחרות "מלכת היופי של העלייה" בתוכנית ספיישל בו התמודדו בנות שעלו לארץ ממדינות שונות על התואר.
ב-2010 השתתף בטלנובלה היומית של ערוץ 10 "נשות הטייסים" והנחה את העונה הראשונה של תוכנית המציאות "הרווק".
בשנת 2011 השתתף אריאלי בתפקיד אורח בעונה השלישית של "החברים של נאור" בפרק "אהבה בדרום תל אביב".
בשנת 2012 שיחק בסדרת הדרמה, "אלנבי", המשודרת בערוץ 10.
החל מינואר 2015 מנחה פעמיים בשבוע את מגזין חדשות הילדים "המהדורה" בערוץ הראשון.
בנובמבר 2016 השתתף אריאלי בסדרה "פלאשבק" ששודרה בערוץ הילדים, בתפקיד מיקי -אבא של אביב.
החל מספטמבר 2016 משחק בסדרת הטלוויזיה "תאג"ד" בתפקיד אמנון.
ב-2017 הנחה את תוכנית הסדנא "diy" בערוץ 10.
ב-2018 הנחה את תוכנית "הערב" כמנחה מחליף עם יעל בר זוהר.
ב-26 בספטמבר 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" בהשתתפותו.

חיים פרטיים

בחודש יוני 2008 התחתן עם נעמה גבעתי, אחותה של הדוגמנית שרי גבעתי. לזוג שלושה ילדים, בת ושני בנים.
גורגוזאורוס

תיאור

אורכו של הגורגוזאווס הגיע ל-8-9 מ', משקלו ל-2.5-3 טונות וגובהו ל3 מ'. אורך הגולגולת שלו הגיע למטר אחד. הוא היה הולך על שתיים בעל לסתות גדולות המעוצבות לנשיכה חזקה ובעל זרועות קצרות בעלות 2 אצבעות.
יצור זה התגלה במחצבים של המדינה הקנדית אלברטה ובתצורות במונטנה. מראהו דמה למראה של טירנוזאורוס רקס אך הוא היה קטן יותר. ייתכן והוא היה מכוסה נוצות, בדומה לתרופודים נוספים.
הוא היה טורף-על שניזון מדינוזאורים אחרים באמריקה הצפונית של הקרטיקון העליון לפני 76-75 מיליון שנה.
לאטיס

לאטיס (Latis) הוא שמם של אל ושל אלה במיתולוגיה הקלטית אשר פולחנם היה קיים בבריטניה בתקופה הרומית.
בבריטניה התגלו שתי כתובות - האחת מוקדשת לאלה בשם זה ("Dea Latis" - דאה לאטיס) והשנייה לאל בשם זה ("Deus Latis" - דאוס לאטיס).
האלה לאטיס הייתה אלת נהר או אלת מים וכן אלת בירה.
לכבוד האל לאטיס נבנה מזבח במצודה הרומית אבאלאווה וכן בקמבריה. על המזבח נכתב:
DEO LATI LVCIVS VRSEI
תרגום: "מוקדש לאל לאטיס על ידי לוקיוס אורסיי"
מקור השם של האלים ככל הנראה במילה הפרוטו קלטית "לאטי" שמשמעה "משקה חריף" או מ"לאטו" משמעה "תשוקה".
מתוך קרירות ואיתנות

מתוך קרירות ואיתנות (המקור ביידיש: קאלט און פעסט) הוא מאמרו של זאב ז'בוטינסקי שנכתב כנגד האשמת אנשי התנועה הרוויזיוניסטית ו"ברית הבריונים" ברצח חיים ארלוזורוב. המאמר פורסם בעיתון "מאמענט", שראה אור בוורשה שבפולין, ב-25 ביוני 1933.

נסיבות ותוכן המאמר

לאחר רצח ארלוזורוב ב-16 ביוני 1933, נעצרו אנשי התנועה הרוויזיוניסטית ו"ברית הבריונים": ד"ר אבא אחימאיר, אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט כחשודים ברצח או במעורבות בו, על ידי המשטרה הבריטית. נערך להם משפט מתוקשר, ולבסוף שלושת נאשמי המשפט זוכו ושוחררו. ד"ר אב"א אחימאיר, "הנאשם השלישי" שוחרר טרם העמדתו לדין. צבי רוזנבלט, "הנאשם השני", זוכה על ידי בית המשפט המחוזי ביום 8 ביוני 1934; אברהם סטבסקי, "הנאשם הראשון", שהורשע על ידי בית המשפט המחוזי, זוכה על ידי בית המשפט העליון בצהרי יום שישי, 20 ביולי 1934.
עם פרוץ הפרשה העריך ז'בוטינסקי כי ההאשמה ברצח היא עלילה שטפלו על חברי התנועה הרוויזיוניסטית שבהנהגתו. הוא הבהיר בפומבי שהרצח הוא "פשע מתועב ... ואני מטביע, יחד עם חברי ותלמידי, את חותם הקללה המרה על הרצח ועל הרוצח. אם נכרי הוא הרוצח, איני דיין לו. אם יהודי הוא – ואני איני מאמין בזה – ארור יהיה עוד יותר". הוא טען כי הפשע נוצל למטרות של ניגוח פוליטי, כהמשך לפולמוס המתמשך בין חברי מפלגות הפועלים לבין חברי התנועה הרוויזיוניסטית בהנהגתו. הוא יצא כנגד "המשסים" – המאשימים מקרב היישוב, והודיע כי "איני רוצה להתחשב בהם; לא אני ולא התנועה, שאני שייך אליה. על הסתתם נעבור לסדר היום". 
ז'בוטינסקי ראה במשפטם של אחימאיר, סטבסקי ורוזנבלט עלילה שנרקחה בעקבות המאבק הרעיוני, החברתי והכלכלי בין השמאל הציוני לבין הימין הציוני שהוא היה מנהיגו; חלק מהשמאל הציוני (למשל חברי "פועלי ציון" ו"השומר הצעיר") תמך במלחמת מעמדות ונשא על דגלו את הסיסמה המרקסיסטית "'פרוליטארים של כל העמים התאחדו!' – התאחדו נגד הבורג'ואזיה [בצרפתית: הבורגנות] של כל העמים, לרבות הבורג'ואזיה היהודית בארץ –ישראל". בתעמולה זו יצאו אנשי השמאל כנגד אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, הגם שרובה הייתה "תנועה של סתם-יהודים אביונים ושל בניהם; היא גאה, גאה עד לאין שיעור, היא לימדה את האביון ואת הסתם יהודי להתגאות בסתם-יהדותו ואביונותו דוקא".

הפצת המאמר והשפעתו

המאמר תורגם לשפות רבות ופורסם בעיתונות התנועה הרוויזיוניסטית והכללית, וכך הגיע אל קהילות ישראל ברחבי העולם. ביישוב היהודי בארץ ישראל נאסר פרסומו בעיתון, והוא הודפס בתרגומו של יהושע ליכטר (בפסבדונימו: יהושע איש ברוריה) כעיתון חד-פעמי "בהוצאה מיוחדת" בשם דבר ז'בוטינסקי על רצח ארלוזורוב.
 הוא נחשב לאחד הניסיונות הבולטים להדוף את ההאשמה הכבדה ברצח חיים ארלוזורוב, שהוטלה על אנשי התנועה הרוויזיוניסטית בשל עוינותם החריפה לארלוזורוב ולפעולותיו ובשל ההסתה כנגדו בקרב חברי התנועה, האשמה אשר התפתחה ופשטה במהירות ביישוב היהודי בארץ ישראל, ובמיוחד בקרב אנשי מפלגות הפועלים ותנועת העבודה. ההאשמה הפכה לכלי ניגוח כנגד ז'בוטינסקי עצמו, כנגד התנועה הרוויזיוניסטית שעמד בראשה, כנגד תנועת הנוער בית"ר שעמד בראשה, וכנגד חבריו ב"ברית הבריונים". המאמר נתן תמיכה וגיבוי מוסרי ונפשי לנאשמים ולאוהדי התנועה הרוויזיוניסטית, והשפיע על דעת הקהל בציבוריות היהודית. ההיסטוריון חן מלך מרחביה טען, שהמאמר "'עשה תקופה' בתולדות הציונות", באשר הצליח להדוף את ההאשמה ולהוכיח את המאמינים בה.
הביטוי "קאלט און פעסט" המשיך והתגלגל אל השיח של חברי התנועה הרוויזיוניסטית, כך למשל בדיון בין אב"א אחימאיר לבין מנחם בגין בוועידת תנועת החרות ב-4 באוקטובר 1956.
חוק התמיכה באכיפת החוק וביטחון שכונותינו

חוק התמיכה באכיפת החוק וביטחון שכונותינו (באנגלית: Support Our Law Enforcement and Safe Neighborhoods Act או Arizona Senate Bill 1070) הוא חוק של מדינת אריזונה שבארצות הברית הנחשב כחוק המחמיר והרחב ביותר שנחקק בארצות הברית בעשורים האחרונים נגד ההגירה הבלתי החוקית למדינה. החוק זכה לתשומת לב לאומית בארצות הברית ועורר מחלוקת רבה.

תוכן

החוק מגדיר כעבריין אדם-שאינו-אזרח השוהה באריזונה מבלי לשאת את התעודות המתחייבות לפי החוק הפדרלי. כמו כן, החוק מסמיך את הארגונים המשטרתיים באריזונה, המדינתיים והמקומיים, לאכוף את חוקי ההגירה הפדרליים של ארצות הברית. בנוסף, החוק מסמיך את רשויות האכיפה לנקוט בצעדים מחמירים כלפי אזרחים אמריקנים המעניקים למהגרים-בלתי-חוקיים הסעה, דיור או תעסוקה.

השפעה

החקיקה באריזונה הייתה אחת מכמה סיבות שדחפו את הדמוקרטים בקונגרס להציג הצעת חקיקה להסדרת הטיפול בהגירה. הסנטור שומר, ממנהיגי הדמוקרטים, שלח מכתב למושלת אריזונה, ג'ן ברואר וביקש ממנה לעכב את החוק בעוד הקונגרס עובד על רפורמה מקיפה בנוגע להגירה, אך ברואר דחתה את ההצעה.
אישור החוק הוביל לכך שבמדינות אחרות כמו אינדיאנה, ג'ורג'יה, דרום קרוליינה ויוטה העביר הסנאט חוקים דומים יותר או פחות ומדינות נוספות בארצות הברית שוקלות כיום גם כן לאמץ חקיקה דומה .

ביקורת

מבקרי החוק טוענים כי החוק מעודד שיטור מפלה ואפיון גזעי (Racial profiling), ואילו תומכי החוק מציינים כי החוק אינו אלא החלת חוק פדרלי קיים. עד היום התקיימו מחאות שונות נגד החוק ביותר מ-70 ערים בארצות הברית, כאשר בחלקם אף קראו להחרים את אריזונה. אף על פי כן, מסתבר, לפי תוצאות סקרים שהתקיימו בארצות הברית, כי ישנה תמיכה נרחבת בחוק זה בקרב אזרחי ארצות הברית.

קשיים משפטיים

החוק נחתם על ידי המושלת ברואר, ב-23 באפריל 2010 והיה אמור להיכנס לתוקפו ב-29 ביולי 2010. יום לפני כניסת החוק לתוקף, הוציאה סוזאן בולטון, השופטת הפדרלית של מחוז אריזונה, צו מניעה זמני אשר ביטל את הסעיפים שהסמיכו את רשויות החוק במדינה לנקוט יד ברזל נגד מהגרים בלתי חוקיים. פרט לאותם הסעיפים שבוטלו נכנסו לתוקף יתר סעיפי החוק. מושלת אריזונה ציינה כי בכוונתה לערער על ההחלטה. ב-25 ביוני 2012 פסל בית המשפט העליון של ארצות הברית את רוב התקנות של החוק, אך הכשיר את התקנה השנויה ביותר במחלוקת בחוק, המאפשרת לשוטרים לעצור כל אדם הנראה בעיניהם כמהגר בלתי חוקי ולדרוש ממנו להציג מסמכים.
רובה צלפים

רובה צלפים או רובה צליפה (מוכר גם בראשי תיבות: רוב"צ) הוא רובה מחורק-קנה (rifle) שייעודו הוא קליעה מדויקת במטרות מרוחקות וקרובות כאחת. רובה הצלפים הוא נשקו הייעודי של הצלף - חייל או שוטר המאומן בקליעה מדויקת. רובה הצלפים הוא המרכיב העיקרי במערכת נשק צלפים (Sniper Weapon System) הכוללת גם כוונת טלסקופית, אמצעי ייצוב (כגון חצובה או דורגל) ותחמושת תואמת (כגון תחמושת Match Grade).
עקב הדגש על דיוק רב בקליעה, מיוצרים רובי הצלפים באופן מיוחד ומורכבים באופן ידני. כתוצאה מהדרישה לדיוק ויציבות, רובה הצלפים בדרך כלל כבד ויקר יותר מרובים אחרים. לרוב, רובה הצלפים כולל קנה ארוך וכבד על מנת להגביר את היציבות והדיוק של הרובה. פעמים רבות נעשה שימוש גם ב"קנה צף" - קנה המחובר לרובה רק בנקודה אחת וזאת על מנת להמעיט ככל האפשר את תנודות הקנה בעת הירי כתוצאה מרעידות ידי הצלף או מהרתע המופעל על הרובה. מנגנון הפעולה (המכלול) ברובי צלפים הוא בדרך כלל בריחי או חצי-אוטומטי. באופן עקרוני, כל רובה יכול לשמש כרובה צלפים (כאשר הוא מיוצב ומותקנת עליו כוונת טלסקופית), אך הרובים הייעודיים מדויקים הרבה יותר מאשר רובי סער או רובים פשוטים שהוסבו באופן מאולתר.
היסטורית, רובי הצלפים מקורם בשני סוגי רובים: רובי שירות צבאיים שמהם נבחרו המדויקים ביותר ועליהם הותקנה כוונת טלסקופית, ורובי ציד (רובים חרוקי קנה ששימשו לציד ולא רובי shotgun חלקי-קדח) שהיו מדויקים מאוד בשל ייעודם אך היו פחות מתאימים לתנאי שדה תובעניים שדורש השירות הצבאי. החל משנות ה-70 של המאה ה-20 החל פיתוח של רובי צלפים צבאיים ייעודיים שהיו מדויקים באופן ניכר מרובי השירות המדויקים ועמידים ומותאמים יותר לתנאי שדה מאשר רובי הציד המדויקים. בתחילת המאה ה-21 הגיעו הרובים לדיוק רב ביותר. בתקופה זו גם החל פיתוח רובי צלפים מודולריים שבהם ניתן להחליף את המכלול והקנה בתנאי שדה ובכך מאפשר להם לתמוך במספר קליברים וסוגי תחמושת בהתאם למשימה הנדרשת.
כיום חברות רבות, בעיקר בארצות הברית ואירופה, מייצרות ומוכרות רובי צלפים. בארצות הברית רובי צלפים רבים הם נגזרות או הסבות של רובי צליפה לציד, שכן הציד בארצות הברית נחשב לספורט מפותח מאוד. מנגנון הפעולה של הרמינגטון מודל 700 נחשב לאמין ומדויק ביותר, עד כדי כך שהוא משמש בסיס לרובי צלפים רבים בהם ה-M24 SWS (רובה צלפים צבאי) והטנגו 51 (רובה ליחידות מיוחדות בעל דיוק של רבע דקת קשת, הרובה המדויק ביותר בעולם). עוד בולטים הרובים של האחים מקמילן (בהם המקמילן TAC-338 והמקמילן TAC-50 הידועים בביצועים שלהם: טווח ירי גדול ודיוק של 0.5 דקת קשת) והרובים הכבדים של חברת הנשק בארט (הדגם הידוע והנפוץ ביותר שלה הוא הבארט M82A1 בקליבר 0.5 אינץ'). באירופה בולטת במיוחד משפחת רובי ארקטיק וורפר של אקורסי אינטרנשיונל (Accuracy International Arctic Warfare) הבריטית שרוביה נחשבים למבין הטובים בעולם מבחינת ביצועים (פועלים גם בקור גדול, מגיעים לטווחים גדולים (תלוי בקליבר ובתחמושת) ובעלי דיוק של 0.5 דקת קשת). עוד בולטים משפחת רובי ה-PGM Précision מצרפת (שכולל את ה-PGM Ultima Ratio ואת PGM 338 בעלי דיוק של 0.5 דקת קשת ומטה ) והרובים של מאוזר, הקלר וקוך ושטייר.
ג'וני ארנסט

ביוגרפיה

ארנסט, בתם של ריצ'רד ומרלין קולבר, נולדה וגדלה בחווה חקלאית במחוז מונטגומרי שבאיווה. ב-1993 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת המדינה של איווה. ב-1995 סיימה תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת המדינה קולומבוס.
במהלך לימודי התואר הראשון הצטרפה לתוכנית קצונת המילואים של צבא ארצות הברית והיא משרתת מ-1992 בכוחות המילואים של הצבא. תחילה שובצה כקצינה בחיל ההנדסה של הצבא וב-2001 הצטרפה למשמר הלאומי. במלחמת עיראק גויסה ושירתה בכווית ובעיראק מפברואר 2003 ועד אפריל 2004, תקופה בה פיקדה על פלוגת המשמר הלאומי מאיווה שעסקה במשימות הובלה ותמיכה לכוחות הלוחמים. היא המשיכה להתקדם בשירות הצבאי וב-2011 הוענקה לה דרגת לוטננט קולונל. היא פיקדה על גדוד 185 במשמר הלאומי של הצבא, בתקופת קמפיין הבחירות שלה לסנאט הוצבה כקצינת לוגיסטיקה במטה המשמר הלאומי של הצבא באיווה ולאחר היבחרה שובצה כסגנית ראש המטה.
לאחר לימודי התואר השני עבדה כאחראית משאבי אנוש בחברת ביטוח בריאות ובמוסד השכלה גבוהה. ב-2001 מונתה למתאמת שירותי החירום במחוז מונטגומרי. ב-2005 נבחרה למבקרת מחוז מונטגומרי ונבחרה שוב לתפקיד ב-2009. ב-2011 נבחרה לסנאט של איווה בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות מינויה של קודמתה לסגנית המושל. ב-2012 נבחרה לכהונה נוספת.
ב-2014 התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית. במהלך קמפיין הבחירות זכתה לתשומת לב לאומית כשבסרטון תעמולה ציינה כי לאור ניסיונה במשק חי כמסרסת חזירים, היא תדע לקצץ בשומנים בממשל. ההשוואה עוררה גל של לעג מצד תומכי המפלגה הדמוקרטית, אנשי תקשורת וקומיקאים. היא ניצחה בבחירות לסנאט ברוב של 52.2%. בכך הייתה לאישה הראשונה לכהן בקונגרס מטעם מדינת איווה. לאחר השבעתה נבחרה על ידי המפלגה הרפובליקנית לשאת את נאום התגובה לנאום מצב האומה של הנשיא ברק אובמה.
היא חברה בסנאט בוועדת הביטחון, בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות, בוועדת העסקים קטנים ובינוניים ויזמות עסקית, בוועדת הסביבה, ובוועדת המשפט.  היא חברה במועצת המבקרים של וסט פוינט.
עמדותיה של ארנסט הם שמרניות, היא מתנגדת להפלות מלאכותיות ומהמובילות בקונגרס להסרת המימון הפדרלי לפדרציה האמריקאית להורות מתוכננת. תומכת בתיקון השני לחוקת ארצות הברית ומתנגדת לפיקוח נוסף על החזקת כלי נשק מצד הממשל הפדרלי. היא תומכת בקיצוץ בתקציבי הממשלה, מתנגדת להתערבות הממשל הפדרלי בנושאים כמו שכר מינימום, נישואים חד-מיניים וחינוך ותומכת בביטול מחלקת החינוך בממשל. בהתייחסה לנושא הטרדות מיניות בצבא ציינה שהיא עצמה סבלה מכך ושהיא מאמינה כי גורם חיצוני ועצמאי צריך לבחון את תלונות בתחום, על אף התנגדות צפויה לחקיקה כזו מצד חברי מפלגתה.
ארנסט נשואה ואם לילדה. היא אוונגליסטית באמונתה.
הקונגרס של פרו

הקונגרס של פרו (בספרדית: Congreso de la República del Perú) הוא הפרלמנט והרשות המחוקקת של פרו, המונה כ-130 נציגים הנבחרים מדי חמש שנים. הוא בנוי מבית אחד. הדרישות להיבחר לפרלמנט הן גיל מינימלי של 25 ואזרחות פרואנית. בפרלמנט פועלות כ-24 ועדות. הבחירות האחרונות התקיימו באפריל 2011. בניין הפרלמנט יושב בעיר הבירה של פרו, לימה.
הקונגרס הראשון התכנס בשנת 1822. בשנת 1829 הוא נחלק לשני בתים. הפרלמנט במתכונתו הנוכחית החל לפעול בשנת 1995.
מאז ספטמבר 2019 נמצא במרכזו של משבר חוקתי מתמשך, בעקבות התנגדות חבריו לצעדי המאבק בשחיתות של הנשיא מרטין ויסקרה.
מלחמת בבל–יהודה

רקע

מצרים הייתה כוח אזורי עד קרב כרכמיש ב-606 לפנה"ס. מאוחר יותר, בבל באה וסיימה את השלטון המצרי, החלה את השלטון שלה באזור, והפכה את יהודה לווסאלית שלה.

המרד היהודי

במשך שלוש שנים שילמה יהודה מיסים לבבל, עד שהחליט יהויכין להפסיק לשלמם ובתגובה יצאה בבל למלחמה נגדו. למסע המלחמה לצד בבל הצטרפו מואב, עמון והכשדים.

המצור הראשון על ירושלים


נבוכדנצר צר על ירושלים ב-597 לפנה"ס, והצליח ללכוד את העיר ואת יהויכין, ביחד עם כל האצולה של ירושלים. הוא גם בזז את האוצרות של המקדש, כולל את כלי הזהב. נבוכדנצר הגלה את יהויכין והאצולה, יחד עם 10,000 סריסים, ואת עבדיו, ו-7,000 חיילים. תחתיו המליך נבוכדנצר את מתניה, דודו של יהויכין, כמלך יהודה. מאוחר יותר, הוא שינה את שמו לצדקיהו.
עומר סולימאן

ביוגרפיה

סולימאן נולד ב-1936 במחוז קינא שבדרום מצרים. ב-1954 עבר לקהיר, שם התחנך באקדמיה הצבאית, ולאחר מכן השתלם בנושאים צבאיים בברית המועצות. שירת בתפקידים שונים בצבא מצרים במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, והגיע לדרגת לִוָאא'.
לסולימאן תארים אקדמאיים במדע המדינה מאוניברסיטת קהיר ומאוניברסיטת עין שמס.
בשנת 1991 מונה לעמוד בראש המודיעין הצבאי של מצרים, ובשנת 1993 - לראש המודיעין הכללי.
מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה שימש סולימאן כשליחו המיוחד של נשיא מצרים חוסני מובארכ, במיוחד לעניינים הקשורים לפלסטינים. הוא היה אדריכל ההסכם בין פת"ח לחמאס, וכן שימש כמתווך בסוגיות שונות בין ישראל לפלסטינים. בין היתר תיווך בניסיונות לשחרור גלעד שליט.
במהלך השנים הוזכר סולימאן כמועמד לסגן נשיא מצרים (תפקיד שלא אויש מאז רצח סאדאת ועליית חוסני מובארכ לשלטון), אך הדבר לא זכה לאישור רשמי מצדו או מצד מפלגת השלטון במצרים. ב-29 בינואר 2011, בעקבות ההפגנות במצרים, מונה סולימאן לסגן הנשיא, אירוע שהוביל מיד לאחריו לניסיון התנקשות, בו נהרגו שניים ממאבטחיו.
ב-10 בפברואר 2011 הודיע מובראכ כי יעביר את סמכויותיו לסגנו סולימאן. יום לאחר מכן הודיע סולימאן כי מובארכ העביר את כל סמכויותיו לידי הצבא.
בעקבות כך איבד סולימאן עצמו את כל סמכויותיו כסגן הנשיא. באפריל 2012 הגיש סולימאן מועמדותו לנשיאות מצרים, לקראת הבחירות שנערכו בחודש מאי, אך ועדת הבחירות המרכזית פסלה את מועמדותו.
נפטר ב-19 ביולי 2012 בארצות הברית במהלך ניתוח בלבו.
טייפון (נשק)

טייפון (Typhoon) היא מערכת נשק מיוצבת לספינות מלחמה שפותחה ומיוצרת על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות בע"מ. את הטייפון ניתן לחמש במגוון מקלעים, ותותחים אוטומטיים עד קליבר 30 מ"מ. עמדת הטייפון נשלטת בידי לוחם המפעיל את המערכת מעמדת שליטה מרוחקת, כאשר מנועי ייצוב (מכווני ג'יירוסקופ) מסייעים בייצוב התותח, על מנת להבטיח ירי מדויק בכל מצב ים.
עמדת הטייפון הראשונה, שציונה הוא Mk-23, הושקה ב-1997, ולמן אותה שנה ועד לשנת 2006 מכרה רפאל יותר מ-120 מערכות טייפון מסוג זה ומן הגרסאות המתקדמות שפותחו אחריה. הטייפון נמצא בשירות חיל הים הישראלי על ספינות דבורה, סופר דבורה ושלדג, כאשר הוא חמוש בתותח M242 Bushmaster אוטומטי 25 מ"מ, מתוצרתה של חברת מקדונל דאגלס.
מחשבי עמדת הטייפון מאפשרים למפעיל הנשק לשמור על המטרה בין כוונות הנשק ללא תלות בתנודות הגלים והשינויים בכיוון הפלגתה של הספינה. כדי להשיג יכולת זו, מוזנים אל מחשבי העמדה כל העת נתונים בדבר כיוון ההפלגה ותנועת הספינה הנגרמת על ידי הגלים שתחתיה, ומחשבים אלו מזינים אל מנועי העמדה השולטים בתנועת התותח את התיקונים הדרושים לשם שמירת קנה התותח בכיוון המטרה כל העת. הדיוק של מערכת הייצוב רב, ומגיע עד כדי 0.25 מילי-רדיאן, כלומר: הקנה נשאר מכוון עד לסטיות של 25 ס"מ ממטרה בטווח 1000 מטר (1 ק"מ).
לעמדה יתרון על פני מערכות נשק מייצבות אחרות כיוון שאינה מערכת "חודרת סיפון", קרי מערכת שהתקנתה על גבי סיפון הספינה לא דורשת יצירת חור בסיפון ופינוי השטח שתחתיו.
מפעיל הטייפון יכול לכוון את הנשק באופן ידני באמצעות שימוש במשענות כתף ("מכתופים") ומתגי הפעלה ייעודיים, אולם כדי להפעיל את יכולות הייצוב של המערכת עליו להפעיל את התותח מעמדת הנשק הממוקמת בתוך הספינה. במקרה זה, יכול המפעיל לכוון את הנשק אל המטרה באחת מן החלופות הבאות: לקבל קלט ממצלמה אלקטרו-אופטית המובנה במוצב הנשק, לקבל קלט ממצלמה אלקטרו-אופטית חיצונית (כגון כזו הממוקמת על תורן הספינה), או לכוון את התותח על ידי קבלת נתוני כיוון ומרחק של מטרה ממכ"ם הספינה.
התותחים אותם ניתן להתקין על המערכת הם ATK בושמאסטר, אורליקון, מאוזר או Giat בקליברים של 20–30 מ"מ. התחמושת הנישאת על העמדה נעה בין 160 ל-200 פגזים, תלוי בקליבר התותח המותקן. טווח הצידוד של הטייפון הוא כ-120 מעלות לכל כיוון, וטווח העלרוד שלו נעה בין 12.5° כלפי מטה ל-40.5° כלפי מעלה. משקל טייפון עם תותח אך ללא תחמושת נע בין 690 ל-750 ק"ג, תלוי בתותח ובחיישנים המותקנים לו.
שיתוף עובדים בקבלת החלטות

שיתוף העובדים בתהליך קבלת ההחלטות צמח מהאסכולות החברתיות שהתפתחו במאה ה-19, אך החל להתפתח רק בשלהי מלחמת העולם הראשונה עם כינונן של ועדות עובדים ומועצות ייצור במספר ארצות. כך למשל, דו"ח וויטליי שהוגש בבריטניה בשנת 1916 המליץ על מועצות ייצור משותפות לעובדים ולהנהלה, חקיקה בדבר מועצות משותפות פורסמה בשנת 1919 באוסטריה ובשנת 1920 בצ'כוסלובקיה וגרמניה. רעיון שיתוף העובדים סימן התנתקות מתפישות עבר בתחום של יחסי עבודה, לפיהם שכירת שירותי עובד מבוססת אך ורק על תמורה כספית.
שיתוף העובדים בתהליך קבלת ההחלטות יכול להיות רשמי ובלתי רשמי, ומידת השיתוף של העובדים בתהליך קבלת ההחלטות עשוי להשתנות מארגון לארגון.

השפעה על האיגודים המקצועיים

תהליך שיתוף זה, שינה מהותית את תפקידו של האיגוד המקצועי. היות שהאינטרסים של העובדים ממילא מיוצגים ישירות במועצת המנהלים, תפקידם העיקרי של האיגודים המקצועיים הוא ייעוץ למועצות העובדים בנושאים הקשורים לקידום המפעל. בתוך האיגודים, מועצות העובדים משמשות כנציגות האיגוד ולוקחות חלק בישיבות של האיגודים, במשא ומתן על הסכמים קיבוציים ומשמשות כבסיס לגיוס אנשים לאיגוד.

רכיבים לא פורמליים בשיתוף העובדים בקבלת החלטות בגרמניה

בזכות יישומו של רעיון שיתוף העובדים בגרמניה, הפנייה לעובדים לקבלת הצעות אינה רק פורמלית, כמתחייב מהחוק, אלא נובעת גם מהכרה שראשי העובדים והעובדים עצמם מרכזים בידיהם מידע חשוב, ולכן הם גם מצפים מהעובדים להציע הצעות בנושאים עקרוניים למפעל, כמו השגת תשואה גדולה יותר להון, צמצום עלויות ייצור והגדלת הפריון. כמו כן, למרות הקושי לגשר על כל הפערים, לאורך השנים התפתחה בגרמניה שיטה פרגמאטית השואפת להגיע להחלטות מתוך קונצנזוס גם מצד ההנהלה וגם מצד העובדים. ביסוד גישה זו עומד עיקרון שקיפות המידע אשר מתבטא בין היתר בהעברת נתונים כלכליים שונים. מצד העובדים, נציגי העובדים אינם מתנגדים אוטומטית לכל הצעה לשינויים מבניים או הגברת היעילות ואף לא לפיטורים, אלא בוחנים כל הצעה מתוך ראייה כוללת של טובת המפעל לטווח הארוך. התיאום בין העובדים להנהלות נעשה בכל רמות התאגיד התעשייתי, החל מהמפעל המקומי ועד למטה החברה.