google/wiki40b huggingface dataset:
מוניר רדפא

העריקה

בשנת 1965 ביקש מפקד חיל האוויר, עזר ויצמן מראש "המוסד", מאיר עמית, להשיג מטוס מיג 21. לאחר פעילות מאומצת של "המוסד" אותר מוניר רדפא, טייס מתוסכל שקידומו נבלם על אף היותו טייס מוערך וזאת עקב היותו נוצרי, ששאף להגר למדינה מערבית. רדפא היה מוכן לערוק לישראל תמורת 50 אלף דולר ובתמורה לסיוע בהברחת משפחתו מעיראק לישראל.
ההכנות לעריקה נעשו תחת מעטה כבד של סודיות. לפני העריקה נפגשו נציגי "המוסד" עם רדפא באירופה לצורך תיאום העריקה והגיעו עמו לישראל לשלושה ימים שבהם גם סיירו באזור הנחיתה המיועד. ב-9 באוגוסט 1966 הודיע רדפא במסר מוצפן לסוכני "המוסד" כי הוא מוכן לעריקה.
ב-16 באוגוסט קיבל רדפא אישור מישראל בהודעה מוצפנת באמצעות שידורי קול ישראל בערבית]. הוא המריא מבסיסו, ובתוך כשעה הגיע למרחב האווירי הישראלי. עם חדירתו של רדפא למרחב האווירי הוזנקו לעברו מפקד טייסת המיראז'ים, רן פקר וסגן מפקד בסיס תל נוף, שמואל שפר, שהמריאו משדה התעופה תל נוף ולא היו שותפים לסוד ההכנות לעריקה. המיראז'ים הבחינו ברדפא בגובה 20 אלף רגל כשהוא טס לכיוון אשדוד-אשקלון. הטייסים, שידעו רק שהם מעורבים במבצע סודי, קיבלו הוראה שלא לפתוח באש על מטוס האויב וליוו אותו במבנה מכונס עד לנחיתה בבסיס חיל האוויר חצור.

לאחר העריקה

לאחר עריקתו הופץ סיפור כיסוי כאילו מאס רדפא בחיים בעיראק וערק לישראל באופן עצמאי. רדפא פגש את משפחתו בישראל והיה נכון לשתף פעולה והצהיר כי מאס במשימות ההפצצה האכזריות של האזרחים הכורדים, שבהן השתתף. הוא אף הציג מכתב שנכתב בעבורו על ידי "המוסד", ודבק בעמדתו זו גם במסיבת עיתונאים.
רדפא סייע לחיל האוויר בלימוד המטוס ומאפייניו וכן סייע בתחזוקתו שהייתה מורכבת מאחר שלא היה בנמצא ציוד תומך או ציוד מתכלה לתחזוקתו.
רדפא עבד זמן מה בישראל כטייס מטוס קל בקו לאבו רודס, אך הוא ומשפחתו לא הצליחו להשתלב בישראל, ובסיוע המוסד השתקעו במדינה אירופית. רדפא למד שם הנדסה ועבד כמהנדס.
רדפא נפטר באוגוסט 1998 מדום לב.
קגואס

היסטוריה

העיר נוסדה ב-1 בינואר 1775 בשם סן סבסטיאן דל פיניאל דה קגואס, שקוצר בהמשך לשם הנהוג בימינו. העיר נקראת על שמו של קגואס, שהיה הקאסיקה (השם המקומי של מנהיג קהילת הטאינו) של האזור והמיר את דתו לנצרות. קגואס קיבלה מעמד של עיר ב-1894.

כלכלה

העיר היא אחת הערים החזקות ביותר כלכלית מבין ערי פוארטו ריקו מאז שנות ה-80 של המאה ה-20.

תחבורה

עיקר התחבורה הציבורית בעיר, כמו בערים אחרות בפוארטו ריקו, מתבססת על מוניות שירות. שירות זה, המקשר את קגואס לערים אחרות באי, נחשב לזול יחסית, אך אטי. בתוך העיר עצמה פועלים גם מספר אוטובוסים ומוניות רגילות.
יש תכנון להקמת מסילת רכבת מקגואס לסן חואן, שתזין את הרכבת העירונית של מטרופולין סן חואן.
אמל בנט

חייה

בנט נולדה וגדלה בפריז, בירת צרפת. הוריה מהגרים מצפון אפריקה, אביה אלג'יראי ואמה מרוקאית. בנט החלה לשיר עוד בילדותה, כשבגרה החלה ללמוד מוזיקה ובגיל 16 נבחרה לשיר את המנון צרפת באירוע מקומי בהשתתפות כ-3,000 איש. בנט התקבלה ללימודי פסיכולוגיה באוניברסיטה אך ויתרה על כך למען קריירה מוזיקלית.
בנט התפרסמה בצרפת בשנת 2004 כאשר הגיעה לשלב הגמר של העונה השנייה בתוכנית המציאות "Nouvelle Star", המקבילה הצרפתית של כוכב נולד. שנה לאחר מכן, בשנת 2005 הוציאה את אלבומה הראשון "Un Jour d'été". האלבום זכה להצלחה רבה, נמכר בלמעלה מ-700,000 עותקים בצרפת בלבד ודורג במקום השלישי בצרפת. הסינגל "Ma Philosophie" נמכר בלמעלה מ-1,000,000 עותקים ובמשך כשישה שבועות זכה במקום הראשון במצעד הפזמונים הצרפתי. כמו כן, זכתה להצלחה רבה גרסת הכיסוי שביצעה לשיר Eye of the Tiger, שבוצע במקור על ידי להקת Survivor בסרט רוקי עם סילבסטר סטאלון.
בשנת 2007 יצא אלבומה השני, "À 20 ans" שהצליח גם ואף דורג במקום הרביעי בצרפת. הוא הניב מספר להיטים, ביניהם: "Nouveau Français" ושיר הנושא "À 20 ans". שיר זה הוא דואט עם הראפרית הצרפתיה Diam`s, שהיה לפופולרי מאוד בצרפת, הושמע רבות בתחנות הטלוויזיה והרדיו ונכנס לרשימת השירים הפופולריים של ערוץ המוזיקה הצרפתי MCM. כמו כן, יצאה בנט לסיבוב הופעות כלל עולמי אשר כלל גם את מדינות צפון אפריקה בהן היא זוכה לפופולריות רבה.
אמל בנט השתתפה בשנת 2012 בתוכנית הריקודים: Danse avec les stars (הגרסה הצרפתית של רוקדים עם כוכבים) עם כריסטוף ליקאטה כפרטנר הריקוד שלה. היא הגיעה עד לגמר שהתקיים בתאריך 3/12, בו הגיעה למקום ה-2.
ב15 יוני 2015 היא נישאת לבן זוגה פטריק אנטונלי מנהל בית ספר לנהיגה בניי סיר-סן צרפת.
ב30 ספטמבר 2015 ,היא מודיעה ברשת החברתית טוויטר שהיא מצפה לילד ראשון.ב4 פברואר 2016 ,אמל נהיית לאמא בפעם הראשונה לבת בשם סופיה.
ב17 אוקטובר 2017,נולדה לה בת שנייה בשם אנה.
אדם ומלואו

אדם ומלואו היא תוכנית טלוויזיה בת 20 פרקים ששודרה בערוץ 33 בשנים 2004-2003, במסגרתה הסתובב המנחה בארץ, פגש אנשים מעניינים והביא את סיפוריהם. את התוכנית הגיש בהתחלה עוזי חיטמן, שהספיק להגיש 11 פרקים. לאחר מותו הפתאומי של חיטמן החליף אותו חנן גולדבלט.
במאי התוכנית: נתן מנספלד
יאנוס

דמותו

יאנוס מתואר כאל בעל שני פנים, אחד מביט לעבר והשני לעתיד. בתיאורים מוקדמים, אחד מפרצופיו של יאנוס היה מזוקן והשני מגולח למשעי, דבר שככל הנראה ייצג את השמש והירח, או את הנעורים והזקנה; בתיאורים מאוחרים יותר הוא מזוקן בשני הפרצופים. בפסלים מתקופות מוקדמות יותר הוא מתואר כבעל ארבע פנים.
שני הפנים מייצגים הרהורים על אירועי השנה החולפת בצד ציפייה לשנה הבאה. תפיסה זו נובעת מהמחשבה שדלתות ושערים פונים לשני כיוונים בו זמנית. יאנוס נחשב גם לאחראי על התחלות חדשות, מכיוון שהכניסה למקום חדש כרוכה במעבר דרך דלת או שער. ברומא העתיקה, היה יאנוס פטולקיוס שם האל הממונה על פתיחת דלתות בבטחה, ויאנוס קלוסיביוס שם האל הממונה על סגירת הדלת.
בתקופה המוקדמת הרומאים האמינו שיוכלו להבטיח לעצמם סופים טובים אם יתחילו תקופות משמעותיות בתפילה לאל יאנוס. תחילת כל יום לוותה בתפילה ליאנוס, ציינו את שמו בתחילת כל חודש, בראשית עונות הנטיעה והקציר ובאירועים חשובים בחיי האדם המסמנים התחלות חדשות, כמו לידה ונישואים. מקובל לחשוב כי הרומאים קראו לחודש הראשון בשנה על שמו - ינואר, כציון להתבוננות בשנה שחולפת ובשנה החדשה - אך על פי לוחות שנה רומיים קדומים הוכח כי מקור שמו של החודש הוא באלה יונו (מקבילתה של הרה היוונית).
אחת האגדות המתארות את מוצאו של יאנוס מספרת שהוא היה בן תמותה, שליטה של לאטיום, ושהעניק מקלט לסאטורן כאשר זה ברח מיופיטר. מסופר שיאנוס דאג לתקופת שפע גדולה לנתיניו, הידועה בכינוי "תור הזהב", בה השתמשו לראשונה בכסף ועיבדו לראשונה אדמה.
מקדשים רבים ברומא הוקדשו ליאנוס, החשוב שבהם הוא "יאנוס גמינוס" (Ianus Geminus) - מבנה בעל שני שערים, אחד מהם פונה לכיוון מזרח והשני לכיוון מערב, כלומר לתחילתו וסופו של כל יום. המבנה עמד במקום ממנו יצאו הלגיונרים הרומאים לקרב. לשערי המקדש היה תפקיד סמלי - בעיתות שלום הם היו סגורים ובעיתות מלחמה היו נפתחים. 
יאנוס נחשב לשולט בכל הדברים שיש להם שני קצוות בחיים, ואף מייצג את המעבר בין פרימיטיביות לציוויליזציה. 
דמותו של יאנוס כאל זכתה לכבוד רב מהרומאים הקדומים, ודמותו בעלת שתי הפנים חקוקה בשערי הכניסה לרוב הערים וכן על גבי המטבע הרומי.
הביטוי "פני יאנוס" פירושו דו פרצופיות. במחזה "אותלו" של שייקספיר, נשבע יגו, הנבל הרמאי, בשמו של יאנוס.
שמואל בן-טובים

פעילות כלכלית ועסקית

בשנת 1976, לאחר שסיים קורס נספחים מסחריים, הצטרף בן-טובים למשרד המסחר והתעשייה כעוזר ראש המינהל לסחר חוץ. ב-1977 מונה ליועץ הכלכלי לשר במשרד שאוחד עם משרד התיירות, ושירת בתקופת השרים יגאל הורביץ וגדעון פת. באותה תקופה כיהן גם כחבר מועצות המנהלים של כימיקלים לישראל בע"מ והחברה הכלכלית לירושלים בע"מ. פרסם מאמרים בעתונות הכלכלית ובשבועון "במחנה".
בשנים 1979 - 1983 כיהן בתפקיד קונסול כלכלי בניו יורק והנציב המסחרי של ישראל בארצות הברית. במסגרת תפקידו סייע ליצואנים ישראליים לחדור לשוק האמריקני והשתתף בייזום הסכם אזור הסחר החופשי בין ישראל לארצות הברית. בסיום שירותו פרסם בן-טובים את הספר "היעד: אמריקה" שנועד לסייע ליצואנים לארצות הברית. ב-1983 הצטרף לקבוצת בנק לאומי כעוזר מנכ"ל וכמנכ"ל מייסד של חברת הבת ברטרייד בע"מ. ב-1987 פרש והקים עם שותפים חברה פרטית לייעוץ ויחסי הציבור, שהעניקה שירותים לתעשיות ההיי-טק ולמוסדות ציבור.
בן-טובים היה דירקטור בחברת בזק ויו"ר ועדת ההשקעות של הקונצרן. היה גם דירקטור וחבר הוועדה האקזקוטיבית של בנק לאומי ושות' בע"מ, חבר הוועד הפועל של מכון היצוא הישראלי, חבר נשיאות איגוד לשכות המסחר בישראל ודירקטור בחברה לפיתוח תל אביב בע"מ.
לאחר שובו משליחות בלונדון ב-2010 (להלן) בן-טובים הקים מחדש את חברת הייעוץ הפרטית שלו והוא מוציא לאור את The Ben-Tovim Report, ידיעון כלכלי בינלאומי.
Fame (שיר)

רקע

איירין קארה גילמה את התפקיד של קוקו הרננדז בסרט תהילה וביצעה את שיר הנושא של הסרט. מילות השיר נכתבו על ידי דין פיצ'פורד והלחן על ידי מייקל גור. בשנת 1981 השיר זכה בפרס האוסקר על הופעתו כשיר הנושא בסרט תהילה. השיר היה גם לשיר הנושא של הסדרה תהילה ששודרה בין השנים 1982 ל-1987.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום הראשון בבריטניה. בבריטניה נמכרו מן הסינגל מעל מיליון עותקים.
Fame הגיע למקום הראשון גם במצעדים באירלנד, ניו זילנד והולנד ולמקום השלישי בשוודיה ואוסטרליה.
סלוודור סאנצ'ס סרן

סלוודור סאנצ'ס סרן (בספרדית: Salvador Sánchez Cerén; נולד ב-18 ביוני 1944) הוא פוליטיקאי סלוודורי שכיהן בשנים 2019-2014 כ נשיא אל סלוודור. סנצ'ס נבחר מטעם החזית לשחרור לאומי פרבונדו מרטי אחרי ששימש קודם כסגן נשיא בשנים 2014-2009. בימי מלחמת האזרחים האחרונה היה מפקד של כוחות גרילה והוא הוא הראשון מבין חברי הגרילה המהפכנית לשעבר שכיהן כנשיא.

ביוגרפיה

סאנצ'ס סרן נולד בקצאלטפקה, והיה הבן התשיעי במשפחה בת 12 ילדים. אביו היה נגר ואמו מוכרת בשוק. הוא החל לעבוד בגיל צעיר עם הוריו, כדי לסייע בפרנסת המשפחה. לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד הוראה בסן סלוודור, ומשהוסמך כמורה, עסק בכך במשך כעשור.
במהלך לימודיו בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 החל לגלות עניין בפוליטיקה. הוא הצטרף לתנועת סטודנטים שהתנגדה להתערבות האמריקנית בענייניהן של מדינות אחרות, בהן אל סלוודור עצמה. בהמשך, הצטרף לתנועות נוספות, בהן תנועת החזית המאוחדת לפעולה מהפכנית (FUAR), המפלגה המהפכנית של אפריל ומאי (PRAM), האיחוד הדמוקרטי הלאומי (UDN) ומפלגת הפעולה החדשנית (PAR). כמורה, היה חבר גם בארגון המורים הסלוודורי ANDES 21 de Junio, שהושפע מהאידאולוגיה של המחנך הברזילאי פאולו פריירה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הצטרף לתנועה המרקסיסטית חזית השחרור לאומי פרבונדו מרטי (FMLN).
עם פרוץ מלחמת האזרחים ב-1980, הפך ה-FMLN לארגון גרילה, וסאנצ'ס סרן החל למלא בו תפקידים צבאיים, בכינוי המחתרתי "המפקד לאונל גונסאלס". ב-1984 התמנה למפקד ה-FMLN, תפקיד בו החזיק עד לחתימת הסכמי צ'פולטפק ששמו קץ למלחמת האזרחים, ב-1992. כחלק מההסכם, הניח הארגון את נשקו, והפך למפלגה פוליטית. סאנצ'ס סרן המשיך להיות חבר במפלגה, אך לא הנהיג אותה.
בשנת 2000 נבחר לראשונה סאנצ'ס סרן כחבר באספה המחוקקת של אל סלוודור. הוא נבחר לכהונות נוספות ב-2003 וב-2006, אז גם הפך למנהיג הסיעה באספה המחוקקת, בעקבות מותו של שאפיק הנדל. בשנת 2009 נבחר מועמד המפלגה מאוריסיו פונס לנשיא אל סלוודור, וסאנצ'ס סרן היה לסגנו. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של המדינה שבה היא הונהגה בידי השמאל.
בבחירות לנשיאות המדינה שנערכו בשנת 2014, היה סאנצ'ס סרן למועמד ה-FMLN לנשיאות. בסיבוב הבחירות הראשון זכה בכ-48.9% מהקולות, לעומת 38.9% למועמד הימין נורמן קיחאנו. לקראת הסיבוב השני הצליח קיחאנו לצמצם את מרבית הפער, ובסופו של דבר ניצח סאנצ'ס סרן ברוב של 50.11% בלבד, על חודם של 6,364 קולות.
סאנצ'ס סרן הושבע לנשיא ב-1 ביוני 2014.

כהונתו

אחל מאוקטובר 2016 ניסה ממשלו של סנצ'ז סרן לקדם חוק להתרה חלקית של ההפלות בהמקרים מיוחדים כמו אונס או סכנה לחיי האם אך נתקל בהתנגדות עזה מצד האופוזיציה הימנית בפרלמנט. 
באפריל 2017 תחת הנהגתו הייתה אל סלוודור המדינה הראשונה בעולם שאסר על כריית מתכות בשטחה, מסיבות הגנה על הסביבה ועל בריאות הציבור.  
באוגוסט 2018 החליט ממשלו להקים יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין ולנתק את היחסים הדיפלומטיים עם טייוואן. 
בשנת 2017 ממשלתו אסרה רשמית את נישואי  הקטינים.
המשיך במדיניות העלאת שכר המינימום שהתחילה בימי הנשיא הקודם.
סנצ'ס סרן העדיף לא להשתמש במגורים הנשיאותיים הרשמיים  ועת כהונתו כנשיא התגורר בבית פרטי. את הגלריה האמנותית שבארמון הנשיאותי פתח בפני הציבור לביקורים פעם בשבועיים.
ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה

ביוגרפיה

ידוויגה נולדה ב-21 בספטמבר 1457 בקרקוב, לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, בתם של אלברכט השני, מלך גרמניה ואליזבת מלוקסמבורג.
בשנת 1468 הועלתה הצעה לחתן את ידוויגה עם מתיאש הראשון, מלך הונגריה, אולם אביה סירב להצעה משום שהיה בעל בריתו של ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה - אויבו של מתיאש. בשנת 1470 הועלתה הצעה לחתנה עם מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל. בשנים 1471 ו-1473 ניסה שוב מתיאש הוניאדי לבקש את ידה, אולם הוריה סירבו לכך בכל תוקף. בשנת 1474 ביקש אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן את ידה, אולם אביה כבר היה במשא ומתן עם לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה-לנדסהוט להשיאה לבנו גאורג.
ב-26 במאי 1475 נתן האפיפיור סיקסטוס הרביעי את הסכמתו לנישואים, וב-14 בנובמבר אותה שנה התקיים טקס נישואיה לגאורג מבוואריה בלנדסהוט. בחתונה השתתפו הרבה אורחים חשובים, ובכלל זה פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובנו מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה, אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, זיגיסמונד, ארכידוכס אוסטריה, פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אלברכט, מרקיז באדן-האכברג, אולריך החמישי, רוזן וירטמברג-שטוטגרט, אברהרד החמישי, רוזן וירטמברג-אוראך, לודוויג הראשון, רוזן לוכטנברג ואוטו, רוזן הנברג-אשאך.
בשנת 1479 מת חמיה לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, ובעלה גאורג עלה לשלטון במקומו. נישואי הזוג לא היו מוצלחים, בין השאר עקב כך שבעלה היה אלכוהוליסט וזקן, ובשנת 1485 גירש אותה בעלה מלנדסהוט לבורגהאוזן, שם התגוררה עם חצר ומשרתים משלה.
ב-1 בפברואר 1502 מתה ידוויגה בטירתה, והיא בת 44 שנים.
שי בן עטר

קורות חיים

בן עטר נולד ברמת גן. למד בבית הספר התיכון לאומניות על שם תלמה ילין בגבעתיים.
בן עטר שירת בתיאטרון צה"ל כשחקן, ולאחר מכן כמחזאי ובמאי. במסגרת השירות הצבאי כתב יחד עם רועי אסף וביים את הצגת הבידור לחיילים: "איפה זה צה"ל". כתב יחד עם יוסי ואסה וביים את הצגת היחיד "עולה לבמה".
בשנת 2000  כתב וביים את המחזה הקצר "פרידה" בפסטיבל לתיאטרון קצר בתיאטרון צוותא.
בשנת 2001 עלתה הצגת היחיד בבימוי "באמהרית זה נשמע יותר טוב", אותה כתב יחד עם יוסי ואסה. ההצגה הועלתה מעל ל-1500 פעמים בישראל וכ-150 פעם ברחבי העולם.
בשנת 2003 ביים את הצגת הבידור "יותר חנה מלסלאו", אותה כתב יחד עם חנה לסלאו. עבור בן עטר לסלאו הייתה מעין "מורה" לתחום הכתיבה והבימוי הקומי, והעבודה איתה היוותה עבורו שער לעולם הבידור.
בשנת 2005 ביים את המחזה לילדים "יחיד במינו – אנד ארגי", אותו כתב יחד עם יוסי ואסה. בשנת 2008 תורגם המחזה לאנגלית והוצג ברחבי העולם, בין היתר בארצות הברית, קנדה ורוסיה, וההצגה זכתה לשבחי הביקורות, כולל בניו יורק טיימס.
בשנת 2007 כתב בן עטר יחד עם רן דברת וליטל שוורץ את "מופע הסטנד אפ של ליטל שוורץ".
לובלין (פרובינציה)

מקור השם

ווייוודת לובלין נושאת את שמה של העיר הדומיננטית שבה, העיר לובלין. העיר לובלין נקראת בפולנית Lublin. לובלין מוזכרת לראשונה בשמה בשנת 1198. שורר ערפל רב באשר למקור שמה של העיר, אם כי קיימת סברה שהעיר נקראת על שם משפחתו של אחד מאלו שהקימו אותה, אולי משפחת אצולה כלשהי, כאלו אשר שמם היה "Lubla".

גאוגרפיה

בדרומה של ווייוודת לובלין משרעת רמת לובלין - רמה גאוגרפית אחידה יחסית ורצופת גבעות בגובה של עד כ-500 מטרים מעל גובה פני הים. רמת לובלין תחומה מדרום על ידי נהר הסן, ממערב על ידי נהר הוויסלה וממזרח על ידי נהר הבוג המערבי, אשר באזור זה גם מסמן גם את גבולה של פולין עם אוקראינה. במרכז הרמה שוכן מקורו של נהר הווייפש (Wieprz) אשר זורם לכיוון צפון וחוצה את הרמה ויוצר עמק מתון במרכזה. לאחר כמאתיים קילומטרים של זרימה בכיוון צפון, פונה הנהר מערבה, בכך תוחם את רמת לובלין מצפון, ונשפך אל נהר הוויסלה. בחלקו התחתון של הווייפש, מוזן הנהר בנהרות נוספים ויוצר שפלה רחבה המכסה את חציה הצפוני של ווייוודת לובלין. בשפלה זו מתגוררת אוכלוסייה גדולה יחסית, והיא מהווה במידה רבה חלק מהמישורים של אזור מזוביה. בכל האזורים בלובלין תופסת החקלאות שטח נרחב, וכך גם ברמת לובלין, שעל אף גובהה תנאי השטח שלה מאוזנים יחסית ומאפשרים חקלאות ענפה. יערות יש בעיקר בדרום הווייוודה, ברמת לובלין.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בלובלין, בירת הוויווידה, היא 7.7 מעלות צלזיוס. החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -2.9 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 18.2 מעלות צלזיוס). הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 573.9 מ"מ.
בלובלין יש שני פארקים לאומיים (Park Narodowy), שבעה עשר פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-87 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק

להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק היא להקת מחול ישראלית שהוקמה על ידי הרקדנית והכוריאוגרפית ענבל פינטו  והשחקן אבשלום פולק ופועלת בתל אביב החל משנת 1992 ונקראת על שמם. פינטו ופולק משמשים גם המנהלים האמנותיים של הלהקה ואחראים לכל הבחירות האמנותיות המובילות את פעילותה.

על הלהקה

משנת 1992 העלתה להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק יצירות מחול המיועדות לכל פלחי האוכלוסייה כאשר ייחודם של היוצרים בא לידי ביטוי בכל פרטי ההופעה כולל כוריאוגרפיה, בימוי, בחירת המוזיקה, עיצוב תלבושות ועיצוב תפאורה. הלהקה מונה צוות של 12 רקדנים ושחקנים קבועים, מופיעה באופן קבוע במרכז סוזן דלל ובאולמות תרבות שונים בישראל ומוזמנת תדיר לייצג את ישראל בפסטיבלים חשובים ובמרכזי תרבות מובילים ברחבי העולם.
בנובמבר 2016 העבירה הלהקה את פעילותה לסטודיו בשכונת מוטיפיורי בתל אביב.
ההפקה הראשונה שעלתה הייתה היצירה "סיכוי למאה", אותה יצרו עם השחקן (ואביו של אבשלום) יוסי פולק.
מלבד מופעי מחול מעלה הלהקה הפקות שונות כגון אופרות ומחזות זמר:
בשנת 2006 העלו את האופרה "ארמיד" מאת כריסטוף ויליבלד גלוק, בעיר ויסבאדן שבגרמניה, שהופיעה לאחר מכן באופרה הישראלית.
בשנת 2013 יצרו יחד את המחזמר "החתול שחי מיליון פעמים" על פי ספר מאת יוקו סאנו, בטוקיו, יפן וכן את האופרה "השועלה הערמומית הקטנה" מאת לאוש יאנאצ'ק בבית האופרה של העיר ברגן בנורווגיה. בספטמבר 2017 העלו פינטו ופולק בטוקיו מחזה מוזיקלי על פי הסיפור ראשומון אשר הופיע ברחבי יפן.
לאורך השנים פינטו ופולק משתפים פעולה עם אמנים שונים, ביניהם הכוריאוגרף רובי ברנט, איתו יצרו ב-2007 את המופע "ראשס" בעבור להקת המחול האמריקאית פילובולוס; הלהקה הנורווגית "Kitchen Orchestra", אשר יצרה וביצעה את המוזיקה למופע "טראוט", שעלה לראשונה בעיר סטוונגר בנורווגיה ב-2008, וכן שיתופי פעולה עם הרקדנית והכוריאוגרפית טליה בק, אשר יצרה את העבודות "סודאד" (2009) ו"מעצמה" (2010).
ב-2013 יצרו המאיירות רוני פחימה ושמרית אלקנתי איורים ואנימציה להפקות "השועלה הערמומית הקטנה" ו"אבק". בנוסף, חברו ב-2014 למוזיקאים היפנים אומיטרו אבה, הירופומי נקמורה ומאיו גנטו, אשר יצרו את המוזיקה למופע "פרחקיר", אותם הכירו פינטו ופולק במהלך עבודתם ביפן על המחזמר "החתול שחי מיליון פעמים".
בהפקה "פוגה" שעלתה באפריל 2018, שיתפה פינטו פעולה עם המוזיקאית והצ'לנית מאיה בלזיצמן, אשר ערכה, בחרה ובנוסף גם יצרה מוזיקה מקורית למופע.
פינטו ופולק משתפים פעולה באופן קבוע עם מעצב התאורה הצרפתי יואן טיבולי.
אי החזיר

גאוגרפיה

האי הוא הר געש לא פעיל בעל לועות לא פעילות רבות. קו החוף של האי מורכב ברובו מצוקים נמוכים. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא לוע הר הגעש המרכזי שגובהו 770 מטר.

בעלי חיים

לאי הגיעו מספר רב של מינים פולשים דוגמת ארנבים, חתולים, עכברים וחזירים שהעניקו לאי את שמו. 
האי נחשב מקום חשוב ביותר כאתר לקינון עופות (IBA-Important Bird Area). באי ישנן מושבות מהגדולות בעולם של פינגווין מלכותי. נוסף על כך, ישנן מושבות של פינגווין לבן-אוזן, פינגווין הסלעים, פינגווין מצויץ צפוני, יסעור ענק, אלבטרוס אפור, אלבטרוס נודד, אלבטרוס עשון, אלבטרוס אפור-ראש ועוד מינים רבים.
באוגוסט 2018 פורסם כי מושבת הפינגווין המלכותי הגדולה בעולם באי, הצטמצמה ב-90% בתוך שלושה עשורים, משני מיליון פרטים ל-200,000 פרטים בלבד. הסיבות להתמעטות מהירה זו אינן ברורות. משלחת מחקר מתוכננת להגיע לאזור לקראת סוף חורף 2019.
הוצאת שפרינגר

הוצאת שפרינגר (שמה המלא: Springer Science+Business Media) היא חברת הוצאה לאור חובקת עולם שמקום מושבה בגרמניה ומשרדיה העיקריים ממוקמים בברלין, בהיידלברג, בדירדכט (הולנד) ובניו יורק. ההוצאה מתמקדת בכתבי עת אקדמיים בתחומי המדע, הטכנולוגיה והרפואה. שפרינגר הוא בית ההוצאה לאור של ספרים הגדול בעולם והשני בגודלו בעולם כתבי העת (הגדול ביותר הוא אלסביר), עם למעלה משישים בתי הוצאה, 1,900 כתבי עת, 5,500 ספרים חדשים הרואים אור בכל שנה, מחזור מכירות של 924 מיליון אירו (ב-2006) ו-5,000 עובדים.
קבוצות ההשקעות הבריטית Cinven ו-Candover רכשו את חברות ההוצאה האקדמיות Springer-Verlag ואת בית ההוצאה ההולנדי Kluwer Academic Publishers מידי וולטרס קלוּור בשנת 2003
ומיזגו אותן בשנה שלאחר מכן ויצרו את Springer Science+Business Media. שפרינגר מפרסמת ספרי לימוד, ספרי יעץ אקדמיים, ומספר גדול של כתבי עת אקדמיים במגוון רחב של תחומים.
בספטמבר 2007 עברה החברה ארגון מחדש וחולקה לשתי חטיבות, לפי חדשות שפרינגר. חטיבה אחת, STM Local Publishing, אחראית על הוצאה לאור בצרפת, בשווייץ, באוסטריה ובאמריקה, וגם על פרסומים בשטחי הרפואה והתרופות שאינם בשפה הגרמנית. הם כוללים את Apress, Key Curriculum Press, Springer Asia, Springer India and Springer Japan, כמו גם את Springer Healthcare Communications, Current Medicine Group, FMC, Springer Italy ו-Infochem. החטיבה השנייה, STM Global Publishing, כוללת את יתר מוצרי החברה.
הירוקי אבה

קריירה

אבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקאשימה אנטלרס ב-1 באפריל 2017, וב-21 ביוני 2017 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. באותה עונה זכה עם הקבוצה בגביע הסופר קאפ היפני. ב-2018 זכה עם הקבוצה בליגת האלופות האסיאתית.
ב-12 ביולי 2019 חתם לארבע עונות בברצלונה ב' תמורת 1.1 מיליון אירו, עם סעיף יציאה של 40 מיליון אירו, והסכום יגדל ל-100 מיליון אירו אם השחקן יעבור לקבוצה הראשונה של ברצלונה.

קריירת נבחרות

אבה שיחק בכל נבחרות יפן הצעירות. ב-24 במאי 2019 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחקי קופה אמריקה 2019. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 ביוני כשעלה כמחליף בדקה ה-66 בהפסד נבחרתו 0–4 לצ'ילה.
רכב לפינוי אשפה

רכב לפינוי אשפה המכונה בשפת יום-יום כמשאית אשפה (עממי: אוטו זבל, בסקטור התעשייתי: דחס או משאית דחס) הוא כלי רכב, בדרך כלל משאית, המשמש לאיסוף כמויות קטנות של פסולת ולפנותן למטמנות (מזבלות), אתרי מיחזור או מקומות אחרים לאיסוף ולריכוז פסולת, בין כתחנה האחרונה ובין לצורך המשך שינועה לאתר אחר. כלי רכב אלה בנויים באופן המאפשר להם לאסוף את הפסולת במהירות, בדרך כלל אגב דחיסתה או טחינתה במטרה לחסוך במקום ולהגדיל את קיבולת כלי הרכב, ולפרוק אותה ביעילות ובמהירות לאחר מכן. בנוסף לנהג, הרכב לרוב מתופעל על ידי צוות עובדים.

היסטוריה

כלי הרכב הראשונים לפינוי אשפה הופיעו זמן קצר לאחר המצאת המכונית והתפתחות המשאיות הראשונות. בתחילה נעשה שימוש במשאיות ללא כיסוי לתאי המטען שלהן, אולם עד מהרה הופיעו משאיות סגורות שנבנו בצורת מכל, ואשר מנעו את התפשטות ריח האשפה ואת זליגתה או העפתה מהרכב בזמן נסיעה. 
בסוף שנות ה-20 הופיעו המתקנים הממוכנים הראשונים אשר אפשרו להרים את פחי האשפה לגובה מכל האשפה של כלי הרכב, מבלי שצוות העובדים יאלצו להניפם בכוח שריריהם בלבד. בשנת 1938 הומצא מתקן הידראולי לדחיסת  האשפה, הראשון שהותקן בכלי הרכב והגדיל את קיבולת מטענן. ב-1955 יוצר כלי הרכב הראשון אשר אסף את האשפה מלפנים, שיטה שאיננה רווחת בישראל. מאז שופרו שיטות הרמת מכלי האשפה אל מכל האשפה בכלי הרכב ודחיסת הפסולת בתוכו, וכלי הרכב יוצרו בגדלים שונים כדי להעניק מענה מתאים לנפח האשפה ולתנאים העירוניים. 
בסוף המאה ה-20 יוצרו כלי הרכב הראשונים אשר הופעלו על ידי נהג בלבד, וחסכו בכך את הצורך בהעסקת עובדי התברואה. כלי רכב אלה, הפועלים בברצלונה לדוגמה, אוספים את הפסולת מצידם הפונה אל המדרכה, והנהג מפעיל את מנגנון איסוף הפסולת באמצעות מצלמה ומסך המאפשרים לו לראות את הנעשה בצידו של הרכב. הבעיה העיקרית בשיטה זו היא שהיא מסוגלת לטפל באשפה רק בהתקיים התנאים להפעלתה, דהיינו שמכלי האשפה ממוקמים במקום נגיש זה לצד זה, מבלי שכלי רכב או עצמים אחרים מונעים את הצמדות המשאית אליהם. שיטה זו גם אינה מסוגלת להעניק מענה לפסולת שהצטברה מחוץ למכלי האשפה.
זלמן רונקיל

רבי שלמה זלמן רונקיל (או רונקֶל; נפטר בח' בחשוון, בין השנים ה'קע"א-ה'קפ"ז 1410–1426) היה רב ראש ישיבה ומקובל מגדולי רבני יהדות אשכנז במפנה המאה ה-15, רבן של מגנצא וורמיזא ורבו של מהר"י וייל.
רבי יעקב הלוי בן משה מולין (מהרי"ל) חי בזמנו במגנצא והתמנה בה כרב עוד בחייו, בדרשת שבת הגדול שלו, נהג ליטול רשות בתחילת הדרשה מרבי זלמן רונקיל מפני כבודו.
פסקי הלכה ודיונים הלכתיים שלו, הובאו בכתבי בני דורו והדור שלאחריו, כמו תלמידו מהר"י וייל, מהרי"ל, מהר"י ברונא ומהר"ם מינץ. ספרו "חתן דמים" (פראג שס"ה) כולל פירושים קבליים לתורה בדרך גימטריה, דרשות ומנהגים לברית מילה וטקסי חתונה. הספר הושלם בידי רבי יצחק בן שמשון כ"ץ, אב"ד ניקלשבורג וערים נוספות, וחתנו של מהר"ל מפראג.

משפחתו

מבין בניו ידוע הרב גוטליב המוזכר בשו"ת מהרי"ל. בין צאצאיו, רבני משפחת ליפשיץ: רבי ישראל ליפשיץ מחבר "תפארת ישראל", זקנו רבי ישראל ליפשיץ מקליווא ואבותיהם שכיהנו כרבנים בקהילות אשכנז ופולין.
דודה ליזה

דודה ליזה: מלודרמה ישראלית הוא מחזה ישראלי פרי עטו של נסים אלוני, משנת 1968. המחזה הועלה ב"תיאטרון הבימה" בינואר 1969, בבימויו של אלוני, וזיכה אותו בפרס נשיא המדינה לספרות בשנת 1971 (אז הוענק פרס זה לראשונה).

תקציר העלילה

עלילת המחזה מתרחשת בסתיו של שנת 1966 בגן ובטרקלין של אחוזתה של ליזה בלנק, כאשר בני משפחתה עלו לארץ ישראל בעלייה השנייה והקימו מושבה. האחוזה ממוקמת במושבה השוכנת בקרבת מועצה מקומית ישראלית.
ברקע המחזה ז'אק בלנק קינא באהבתו של בנו יוסף לאביגיל, לה עמד להינשא, ונתן את אביגיל לאחיו אלכסנדר במקום. בתגובה לכך יוסף בלנק רצח את אביו במרתף היין הביתי לעיניה של הדודה ליזה, אחותו של ז'אק.
לאחר מכן יוסף גורש לארצות הברית, שם הפך לג'ו, וישב בכלא במשך חמש עשרה שנה. מתא כלאו שלח יוסף שליחים במטרה לרצוח את הדודה ליזה. אך ליזה הפיקחית נישאה לשליחים, ובעזרתו של האגרונום ד"ר אטלס, השתלטה עליהם, סרסה אותם והפכה את השלישייה לגננים חסרי בינה. ובתמורה לעזרתו דודה ליזה הפכה את אטלס לארוסה הנצחי.
כעת, עם תחילת המחזה, יוסף שב לישראל מתוך כוונה להשיב לעצמו את רכוש אביו שנתון בידיה של ליזה. ליזה מעמידה פני נכה על כיסא גלגלים, ונעזרת באטלס האגרונום וביאשה, משרתה הזקן, כדי שיוסף (ג'ו) ישחק לידיה. אך היא חוששת גם ממרים, בתה של אביגיל, השבה מלימודיה בז'נבה ודומה לאמה כשתי טיפות מים, שכן גם היא רוקמת ברית עם יוסף לרצוח את ליזה. ויוסף (ג'ו) מתאהב במרים, בתה של אהובתו לשעבר. ליזה נעזרת בויקטור קדוש, אמן שנשכר על ידה בעבר כדי ליצור דמויות שעווה של בני משפחתה המתים, ובשלב מסוים אף מבקשת ממנו ליצור את דמותה שלה, כך שהגננים חסרי הבינה שבאים לרצוח אותה, טועים ו'רוצחים' בסופו של דבר את דמות השעווה, במקום את ליזה עצמה. לבסוף ד"ר אטלס רוצח את יוסף ואת דודה ליזה, שבעבר הייתה מאוהבת באחיינה, מצטערת על כך בדיעבד.