google/wiki40b huggingface dataset:
Du Hirte Israel, höre, רי"ב 104

Du Hirte Israel, höre (בעברית: רֹעֵה יִשְׂרָאֵל הַאֲזִינָה), רי"ב 104, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון השני שלאחר חג הפסחא, שחל ב-23 באפריל 1724.

היסטוריה

קנטטה זו הייתה השלוש עשרה שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 67.
ב-1869 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 17 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 27 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1978), הלמוט רילינג (ב-1979), טון קופמן (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
הכוחות המזוינים של איראן

כוח אדם

הצבא הסדיר האיראני כולל כ-520,000 חיילים, מהם כשני שלישים מגויסים. כל אזרח איראני מחויב לשרת בצבא לתקופה של בין 3 ל-5 שנים. בנוסף לצבא הקבע יש לאיראן עוד כ-100,000 חיילים המשרתים במשמרות המהפכה האסלאמית. תפקידם המיועד של משמרות המהפכה היה שמירה על הממשל האיראני ולא הגנה צבאית מפני מדינות אחרות, אך יחידותיו נחשבות לכוחות עילית ואיראן עושה בהן שימוש מגוון.
רמטכ"ל הצבא האיראני הנוכחי הוא הגנרל סייד חסן פירוזאבאדי, ומפקד הצבא הנוכחי הוא הגנרל עטאללה סלחי.

תעשייה צבאית

איראן שמה דגש רב על פיתוח תעשייה צבאית מקומית כדי להפחית את תלותה במקורות חוץ וכדי להתחרות במעצמות הנשק בעולם ולהגדיל את הייצוא שלה. תוכנית זו מבוססת על הלקחים שהופקו ממלחמת איראן-עיראק.
עיקר עיסוקה של התעשייה הצבאית האיראנית היא בייצור טילים בליסטיים, כדוגמת השיהאב 3 (במקורו הטיל הוא צפון קוראני, איראן מייצרת אותו באופן עצמאי), ופאתח 110 שידע ליצורו הועבר לסוריה. לאחרונה התפשטה התעשייה גם לתחום המטוסים עם ההכרזה ב-2007 על כניסתו לשירות של סאעקה, מטוס קרב סילוני חד מושבי מתוצרת איראן. המטוס מבוסס, ככל הנראה, על ה-F-5 האמריקני, אך חלק ממאפייניו החיצוניים דומים דווקא לאלה של ה-F-18. 
בתחום טילי הקרקע-אוויר - בתאריך ה-2 במרץ 2017, איראן פרסמה סרטון אודות ניסוי מוצלח בטיל באוור-373 הדומה ל S-300.
התעשייה הצבאית האיראנית כוללת גם ייצור של מערכות נגד טנקים, כדוגמת RPG-7 (העתק איראני), נשק זה מופעל כנגד הכוחות האמריקאים בעיראק, והופעל גם כנגד השריון הישראלי במלחמת לבנון השנייה.

טילים בליסטיים

לאיראן מספר סוגים של טילים בליסטיים שפותחו בייצור עצמי או בייצור משותף עם קוריאה הצפונית. על יחידת הטילים אחראי חיל האוויר של משמרות המהפכה. 
הטווח המרבי שידוע של הטילים הוא 2,100 קילומטרים ואיראן מפתחת את הטיל הרביעי בסדרת טילי השיהאב, שיוכל להגיע לטווחים ארוכים יותר כשהוא נושא כמות רבה יותר של חומר נפץ. טיל חדש שפיתחה איראן, הידוע בשם "עשוראא'", פורסם ב-27 בנובמבר 2007 ומכונה גם סג'יל. חשיבות מערך הטילים של איראן הוא בעקבות מאמציה להשיג פצצת ביקוע גרעיני ויכולת הטילים הללו לשאת ראש קרב גרעיני עד למדינות אירופה וישראל.
צילום ישיר

צילום ישיר (או: צילום טהור) הוא מושג המתייחס לצילום המנסה לתאר סצנה בצורה המציאותית והאובייקטיבית ביותר שמדיום הצילום מאפשר, תוך ויתור על שימוש במניפולציית תמונה.
בשנת 1932 נוסדה קבוצת F/64, אשר דגלה בצילום טהור, והגדירה אותו כך:
"צילום טהור מוגדר כצילום שאינו שואב השראה משום איכות, טכניקה או רעיון אשר נגזרים מאמנות ומזרם אחר."
המונח נטבע כבר ב-1880 ומשמעותו הייתה פשוט להדפיס תמונה ללא שום עיבוד במהלך ההדפסה, בניגוד להדפסים מורכבים כמו של הנרי פיץ' רובינסון או הדפסה ב-soft-focus כפי שנהוג בזרם הפיקטוריאליזם.
חטיבת המבצעים

היסטוריה

החטיבה הייתה מחלקה בראשית דרכה. ראש המחלקה הראשון היה אלוף־משנה יצחק רבין, שהקים אותה ב-1950, בעקבות מלחמת העצמאות. רבין בנה מתכונת שמרביתה שרירה וקיימת גם כיום.
הבור נחפר מתחת למחנה מטכ"ל בקריה באמצע שנות ה-50 ועבר שדרוג אחרי מלחמת ששת הימים. העברתן לקריה של מפקדות חיל האוויר (בסוף שנות ה-50) וחיל הים (בתחילת שנות ה-70) שיפרה את שליטת המטכ"ל בזרועות ובפיקודים, והבור נהפך למקום שאליו מגיעים ראשי ממשלה ושרי ביטחון בעת משבר ביטחוני.
אסתר גמליאלית

ביוגרפיה

גמליאלית נולדה ב-1919 במצרים במהלך מסעם של הוריה מתימן לארץ ישראל, ועלתה עם משפחתה בגיל שנה לכרם התימנים. ב-1936, בגיל 16, הצטרפה ללהקת הבלט התימני של רינה ניקובה כזמרת, ולאחר מכן הצטרפה לתיאטרון הסאטירי המטאטא ושרה את "שיר המטאטא".
מלהיטיה: "גדליה רבע איש", "הטנדר נוסע", "אלימלך", "הודי חמודי" ואחרים.
בקיץ 1939 נישאה לשומר אביגדור יוסיפון, הזוג עבר למושב בית עובד וגמליאלית פרשה בהדרגה מהבמה. ב-1960 הוזמנה על ידי דן בן אמוץ להשתתף במופע הנוסטלגיה "היה היו זמנים: מצעד פזמוני היישוב" ושרה את "הטנדר נוסע" (אורלנד/וילנסקי).
ב-1994 התאלמנה מיוסיפון. חלק מלהיטיה בוצעו מאוחר יותר על ידי שושנה דמארי. אחייניתה היא הזמרת עדנה גורן (על גמליאלית נכתב השיר "אל נא תגידי לי שלום" על ידי עודד אבישר ונחום נרדי בביצועה של גורן). גמליאלית גרה ברמת ישי עד יומה האחרון.
בשנת 2000 הוציאה אלבום לא מסחרי בהפקה עצמית ובו שבע עשרה הקלטות מקוריות של שיריה, בהם "גדליה רבע איש", "בכרם תימן", "הודי חמודי" ועוד.
נפטרה בסתיו 2012, בגיל 93.
נקברה בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון.
אמריקה הצפונית

תושבי אמריקה הצפונית

משערים שתושביה הראשונים של היבשת, האינדיאנים והאסקימואים, באו מאסיה דרך מצר ברינג, לאזור אלסקה, ומשם החלו להתיישב ביבשת. בנדודיהם הגיעו שבטי האינדיאנים עד מקסיקו ואמריקה התיכונה, והקימו בה תרבויות מפוארות כגון התרבות האולמקית, המאיה והאצטקים, זמן רב לפני שהופיעו שם האירופים. המתיישבים האירופים הראשונים באמריקה הצפונית היו מתשייבים נורדיים מאיסלנד, שהקימו במאה ה-11 את התיישבות וינלנד קצרת היומין בדרום-מזרח קנדה של ימינו. חמש-מאות שנה אחר כך, במאה ה-16, הספרדים התיישבו על חופי מפרץ מקסיקו ובכך הובילו גל התיישבות אירופאי נוסף בצפון אמריקה. אחריהם באו הצרפתים, שהתיישבו על גדות נהר המיסיסיפי ונהר סנט לורנס, והבריטים, שהתיישבו בחוף המזרחי. לאחר זמן הובאו עבדים שחורים מאפריקה לעבוד במטעי הכותנה בדרומה של ארצות הברית. מן המאה ה-18 באו אל ארצות הברית וקנדה בזרם בלתי-פוסק מהגרים לבנים מכל חלקי אירופה. במאה ה-19 באו גם מהגרים רבים מן המזרח, מסין ומיפן. הלשון השולטת באמריקה הצפונית היא האנגלית, חוץ מאזורים אחדים בקנדה ובהאיטי, שבהם דוברים צרפתית, וממקסיקו ששפתה ספרדית.
מ.ש.ק. ז'ילינה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1909 תחת השם ההונגרי "ז'ולנאי טשטג'יוקורלוק קרה" (בהונגרית:"Zsolnai testgyakorlók köre"). בין שתי מלחמות העולם הקבוצה זכתה פעמיים באליפות הליגה הצ'כוסלובקית בעונות 1928 ו-1929. הקבוצה שיחקה בליגה הצ'כוסלובקית הבכירה 31 שנה ומאז עצמאות סלובקיה בשנת 1993 הקבוצה זכתה בשש אליפויות הליגה הסלובקית בעונות 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2006/2007, 2009/2010 ו-2011/2012 וזכתה בגביע הסלובקי בעונת 2012.
באמצע שנת 2003 הוגרלה ז'ילינה לשחק מול מכבי תל אביב בשלב השני של מוקדמות ליגת האלופות. ז'ילינה ניצחה את מכבי תל אביב בסיכום שני המשחקים ביניהן בתוצאה 2-1 ועלתה לשחק בשלב הבא מול צ'לסי, לה הפסידה 3-0 ו-2-0. 
בעונת 2012/2013 ז'ילינה שיחקה מול עירוני קריית שמונה במוקדמות ליגת האלופות, ניצחה בביתה 1-0 אך הפסידה לקריית שמונה 2-0 באצטדיונה של עירוני קריית שמונה 2-1 בסיכום שני המשחקים, והודחה מהטורניר.
גיום אוארו

קריירת מועדונים

אוארו החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של סן פיירואז מראוניון. בינואר 2004 הצטרף ללה הבר. ב-12 במאי 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה הבר בהפסד 1–2 נגד שאטורו. בעונת 2005/2006 קיבל יותר הזדמנויות בהרכב והוא הבקיע 5 שערים ב-28 משחקים. בתחילת עונת 2006/2007 הוא הושאל לגוניון, לפני כן הוא הספיק לרשום עוד 5 הופעות. בעונת 2007/2008 חזר ללה הבר ובעונה זו הפך למלך השערים של הליגה ועלה עם קבוצתו לליגת העל.
בקיץ 2008 חתם בפריז סן ז'רמן כמחליפו של פאולטה. ב-9 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בפריז בהפסד 0–1 נגד מונקו. שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד בורדו. ב-18 בפברואר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית נגד וולפסבורג במסגרת גביע אופ"א. את עונתו הראשונה במועדון סיים אוארו עם 20 שערים ב-45 הופעות בכל המסגרות והיה שותף לאחת מעונות השיא של המועדון שכללה מקום שני בליגה והגעה לרבע גמר גביע אופ"א. לאחר הגעתו של קווין גאמיירו בקיץ 2011, התערער מעמדו של אוארו גם עקב פציעות חוזרות.
ב-9 בינואר 2013 חתם בדאליין אארבין הסינית. ב-30 במרץ 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הסינית בתיקו 3-3 נגד שאנגחאי SIPG.
לאחר שלא הצליח להטביע את חותמו בסין שוחרר בתום עונת 2013 וחתם בז'ירונדן דה בורדו. בקיץ 2014 חתם ביאנג בויז ברן השווייצרית.

קריירה בינלאומית

ב-11 באוגוסט 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת בהפסד 1–2 לנורווגיה. לזכותו של אוארו 5 הופעות ללא שער במדי נבחרת צרפת. בנוסף אוארו משחק בנבחרת ראוניון.
פלדצוגמייסטר

פלדצוגמייסטר הייתה דרגה צבאית היסטורית בחלק מהצבאות הגרמניים ובצבא האוסטרו-הונגרי, במיוחד בשימוש ביחידות הארטילריה. הדרגה הייתה נפוצה במהלך המאות ה-16 או ה-17, אבל היא נותרה בשימוש גם בתחילת המאה ה-20 בחלק ממדינות אירופה. בצבא האימפריה ההבסבורגית, דרגת פלדצוגמייסטר הייתה שוות ערך ללוטננט גנרל.

אטימולוגיה

המונח הוא גרמני, ומשמעו המילולי מתורגם ל"מפקד החימוש' או 'מפקד התותחים'. פלד פירושו לקרבי, כפי שהוא משמש גם בתואר הגרמני עבור גנרל-פלדמרשל, וצוג מתייחס לתותחים בשימוש יחידות הארטילריה. בצרפתית הדרגה השווה לפלדצוגמייסטר הייתה Grand maitre d'artillerie, שהייתה בשימוש מתקופת פיליפ השישי, מלך צרפת.

דרגה צבאית

במקור, הדרגות מעל פלדצוגמייסטר היו פלדהאופטמן וגנרל-פלדמרשל, והיא הייתה הדרגה השלישית החשובה ביותר בצבא. למרות שהביטוי היה נפוץ ביחידות הארטילריה הגרמנית, שימש התואר גם במיליציות האוסטרית, ההונגרית, והצרפתית. הדירוג של פלדצוגמייסטר היה שונה במדינות הגרמניות. באוסטריה-הונגריה, פלדצוגמייסטר הייתה אחת משלוש הדרגות של גנרל חיל.
בשנת 1898, משרד המלחמה של מלכות פרוסיה יצר את התפקיד של פלדצוגמייסטר אשר היה שווה למפקד דיוויזיה. הפלדצוגמייסטר היה אחראי על אספקת נשק, תחמושת וכוח אדם.
בבוואריה משנת 1906, הפיקוח על כלי הנשק הופקד בידי מחלקת הפלדצוגמייסטר.
דוד קארו

דוד קארו (1782? – 25 בדצמבר 1839) היה הוגה ומחנך יהודי יליד פרוסיה, מאחרוני תנועת ההשכלה בגרמניה.

ביוגרפיה

נולד בפורדון, כיום חלק מבידגושץ' , בפרוסיה המערבית דאז. הנחלה סופחה לממלכה עשר שנים לפני היוולדו, בחלוקת פולין הראשונה. קארו התגורר ופעל בפוזן. הוא היה הוגה פעיל ובולט בתנועת ההשכלה היהודית בדורו, דור המאספים, ותמך במבשרי היהדות הרפורמית בצעדיה הראשונים בגרמניה.
שלום הכהן פרסם משיריו ב"המאסף" החדש שבעריכתו. לפי משה סמט, ניכרת בספרו זווית ראייה תמימה ומצומצמת של "מלמד" והוא מאופיין בדידקטיות משעממת. הוא נתפס לרעיונות תנועת ההשכלה ונאבק ליישום חלק מהם בתוך ה"חדרים" בפוזן, עובדה שקוממה עליו את רבה של העיר, הרב עקיבא איגר שכינה אותו - בלי להזכיר את שמו - "שטן אחד מעמנו". סמט תולה באמירה זו את מעברו של קארו מתנועת ההשכלה ל"מחנה המחדשים", אנשים כישראל יעקבסון, שלא הסתפקו בביקורת על ארחות הקהילה ובהתנהלות מתונה, אלא דחפו לפעולה. שמעון ברנפלד שיער שיעקבסון מימן את הדפסת ספרו של קארו ובכך קירב אותו למחנהו.
נחמן ברלין כתב נגדו פמפלט בשם "ראש לשועלים" וקארו הגיב לדבריו בהערות שרשם בשולי עותק של ספרו "תכונת הרבנים".
פאקו איבנז

ביוגרפיה

נולד בוולנסיה שבספרד. כאשר מלאו לו 18 עזב את ספרד, עקב שלטונו הדיקטטורי של פרנקו ועבר להתגורר בפריז. במאי 1968 הופיע בקרב הסטודנטים המורדים בסורבון.
איבנז הלחין שירים מאת משוררים כפדריקו גארסיה לורקה, רפאל אלברטי, פבלו נרודה ומיגל ארננדס. הוא שר לרוב את שיריו בליווי גיטרה, אך הופיע גם עם שירים מאת ז'ורז' ברסנס.
באלבומו של דויד ברוזה "האשה שאיתי" נכללו השירים "כמו שאת" ו"בנהר של סביליה" שתרגם יהונתן גפן על פי לחנים של איבנז. כמו כן הקליט ברוזה גרסה עברית לשירו "La más bella niña", שתרגם גפן כ"הילדה הכי יפה בכפר".
בשנת 2005 דווח בעיתון הארץ כי נעמי שמר התוודתה שבעת שהלחינה את השיר ירושלים של זהב הושפעה מהלחן של שיר עם באסקי בשם "פיו חושפה", ששמעה בביצועו של איבנז. איבנז גילה זאת שנים רבות לפני כן, אולם הוא לא התרעם על כך, אלא קיבל זאת באהבה.
אגברט, מלך וסקס

הוריו

אי בהירות קיימת בדבר זהות הוריו של אגברט. הכרוניקון האנגלו-סקסי מציין, תחת השנה 825, כי בכיבושיו במזרח השיב אגברט את השטח שלגיטימית שייך לו ולקרוביו. נמסר כי שם אבי אגברט היה אֶאָלְמוּנְד. לחוקרים מוכר אאלמונד אשר מלך בקנט ומוזכר בכתב המתוארך לשנת 784, בו הוא מזוהה עם אביו של אגברט. אף על פי כן, מתקבל על הדעת כי הכרוניקון האנגלו-סקסי מתייחס לתביעת בעלות דרך אין מלך וסקס אשר אגברט היה צאצא לאחיו אִינְגֶלְד.

גלותו

אחר רצח קינוולף מלך וסקס בשנת 768, אגברט היה ככל הנראה טוען לכתר שעבר לבַּאוַרְטרִיק, בן בריתו של אוֹפַה מלך מרשיה. בשנת 789 לערך יצא אגברט לגלות בחצרו של קארל הגדול, מלך הפרנקים. אף על פי שנאמר כי הגלות של אגברט נמשכה שלוש שנים בלבד, יש הטוענים כי היא נמשכה למעשה 13 שנים (789 - 802), הואיל ותארוך זה יסביר את מקום שהותו בשנים שקדמו למות באורטריק.

מלכותו

באורטריק משל בכפוף למלכי מרשיה (אופה וקוַאֶנְווּלְף), אולם אגברט כנראה חפץ בעצמאות רבה יותר עבור וסקס. אגברט הוכר כמלך הסקסונים המערביים אחר מות באורטריק בשנת 802. ביום המלכתו הנהיג אֶתֵלְמוּנְד, רוזן הוייס, פשיטה לתוך וסקס. וֵאוֹקסטַן, רוזן וילטשייר, הדף את הפשיטה והרג הפולש, אולם שילם בחייו עבור ניצחונו.
בשנת 815 בזז אגברט את שטחי הוולשים המערביים מקורנוול. כנראה משלטונו ניתן לשייך את קורנוול כחלק מווסקס. האירוע המשמעותי הבא בשלטונו התרחש בשנת 825. הולשים המוכנעים התמרדו, אך אגברט השקיט את המרד ומיהר לצאת להגנת ממלכתו מפני באורוולף מלך מרשיה באלדון. לאחר ניצחונו נכנעו קנט, סארי, ססקס ואסקס לוסקס. ממלכת מזרח אנגליה, שהתמרדה נגד השלטון המרשי ושמה קץ לחיי באורוולף, קיבלה את אגברט כשליט עליון.
בשנת 829 כבש אגברט את מרשיה, מה שגרר את כניעתה של נורתמבריה למלך כדי להימנע מקרב עם כוחותיו. שנה לאחר מכן הנהיג אגברט משלחת צבאית לוויילס בהצלחה. באותה השנה מרשיה קיבלה חזרה את עצמאותה תחת ויגלף, אולם אין לדעת אם כתוצאה ממרד או כתוצאה ממחווה של אגברט לויגלף. בשנת 836 נחל אגברט תבוסה לפולשים דנים, אולם כעבור שנתיים הביס אגברט אותם ואת בני בריתם, הברטונים, בהינגסטון דון שבקורנוול.
אגברט נשא את רדבורגה, נסיכה פרנקית (ואולי גיסת קרל הגדול), שילדה לו שני בנים. אגברט איחד את רוב הממלכות האנגלו-סקסוניות, אולם הוא לא כינה את עצמו - וגם לא היה - מלך אנגליה הראשון (כפי שאחדים קוראים לו). תחתיו מלכו מלכים מקומיים דוגמת ויגלף על מרשיה ואתלוולף על קנט, והוא זוהה כבּרֶטְוַלְדַה העשירי במספר. בין יתר פעולותיו היו החלוקה למחוזות של וסקס, ארגון ה"פְרִיד" (צבאו) ומתן סמכות וכוח לכנסייה הנוצרית.

מותו

אגברט מת בשנת 839 ונקבר בוינצ'סטר. ירש אותו בנו אתלוולף.
אווירובטיקה

אווירובטיקה היא ענף ספורטיבי בתחום התעופה, הכולל ביצוע תרגילי טיסה ו"להטוטים" מורכבים באוויר באמצעות כלי טיס.
מטוסים אווירובטיים נדרשים להיות בעלי מבנה המאפשר עמידה בתאוצת כובד גבוהה (G-Force), עקב הלחץ הגבוה שפועל על גוף המטוס, כנפיו ורכיביו בהטיות ובתמרונים. קיימים מטוסים שנבנו במיוחד למטרה זו, ואחרים הם מטוסי קרב שעברו הסבה לאווירובטיקה.
חברי הצוות האווירובטי של צ'ילה, ה"האלקונס" (הניצים), נחשבים לאחד הצוותים האווירובטיים עם ההופעה המרשימה ביותר בעולם. הם טסים במטוס מדגם Extra 300, המצטיין בכושר תמרון מעולה, ונמצא גם בישראל.
לחיל הים האמריקני ישנו צוות אווירובטי ששמו "המלאכים הכחולים" (Blue angels). הצוות טס במטוסים מסוג F-18 ומבצע מספר מופעים לקהל הרחב כל שנה, כשהמרכזי שבהם הוא המפגן האווירי  בסן פרנסיסקו. לצוות האווירובטי "החתולים השחורים" של הצי הבריטי התמחות ייחודית באווירובטיקת מסוקים. 
הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי מתכנס מפעם לפעם באופן זמני ומטיס מטוסי עפרוני (בעבר גם מטוסי צוקית), בעיקר במופעים של יום העצמאות ובסיום קורס טיס.
בישראל ישנם מטוסים וטייסים אווירובטיים בודדים. טייס אחד, מיקי גולן, מייצג את ישראל באליפויות אווירובטיקה בעולם ומבצע מפעם לפעם מופעים אווירובטיים בישראל, במיוחד באירוע האווירועיט הנערך בשדה תימן במהלך חג הסוכות.
פינגווין לבן-פנים

רבייה

הקן הוא מעין חור בחול או בדשא, ובתוכו הפינגווינים שמים אבנים וצמחים. הוא ממוקם בדרך כלל כמה מאות מטרים מהים, על מנת לאפשר להורים גישה נוחה לאזור האכילה שלהם. שיטת הרבייה היא מונוגמיה. עונת הרבייה נמשכת בין ספטמבר למרץ, והטלת הביצים מתרחשת בדרך כלל באוקטובר.
בתחילת עונת הרבייה הזכרים יוצאים מהים בהמוניהם ובונים את הקן, והנקבות באות שבועות ספורים לאחר מכן. הפינגווינים ממין זה מתקבצים ללהקות, שעשויות לכלול עד כ-500,000 פרטים. לפני ההזדווגות, הזכר מבצע תנועה בראשו ומשמיע קריאה מיוחדת. הנקבה מטילה 2 ביצים, אך רק אחת מהן נדגרת על ידי ההורים, והיא היחידה שתשרוד בדרך כלל. שני ההורים דוגרים על הביצה לסירוגין במשך כ-35 ימים, ב"משמרות" של כ-12 ימים. לאחר הבקיעה, הזכר שומר על הגוזל במשך כשלושה שבועות בעוד הנקבה מביאה מזון לשניהם. לאחר מכן, הזכר והנקבה מביאים לגוזל את המזון, והוא מצטרף לקבוצה של גוזלים ממין זה. בגיל כ-70 יום, הגוזל עוזב את הקן.
פרטים ממין זה מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה.
מילי (אטול)

היסטוריה

מעט מאוד ידוע על הפרה-היסטוריה של איי מרשל. ב-1529 הגיע לאיים מגלה הארצות הספרדי אלונסו דה סלסאר, וב-1799 חקר את האיים האיים מגלה הארצות האנגלי ג'ון מרשל, על שמו הם נקראים.
אוניית הלווייתנים "גלוב" בה התחולל בה מרד, הושטה על ידי המורדים למילי, לשם הגיעו ב-14 בפברואר 1824. תושבי האי רצחו את רוב המורדים ורק שניים שרדו. הם חולצו כעבור כ-18 חודשים על ידי סקונר של הצי האמריקני.
ב-1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל, וב-1884 העבירה אותם לידי האימפריה הגרמנית, שהחזיקה בהם במסגרת גינאה החדשה הגרמנית. הגרמנים הקימו על האטול תחנת סחר וכנסייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האטול תחת המנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן. היפנים הקימו באטול תחנה מטאורולוגית ומשואת רדיו ששימשה כעזר ניווט. 
בתחילת מלחמת העולם השנייה ביצרו היפנים את האטול והקימו בו בסיס למטוסי ים ובהמשך גם תחנת מכ"ם ושדה תעופה בעל שלושה מסלולים באורכים של מעל קילומטר. משנת 1943 החל הצי האמריקאי להפציץ ולהפגיז את מילי, אולם חיל המצב היפני החזיק מעמד, תוך אבידות כבדות, עד לכניעתו ב-22 באוגוסט 1945, לאחר הודעת הקיסר הירוהיטו על כניעת יפן.
לאחר המלחמה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן עצמאות לאיי מרשל בשנת 1986.
השריר העגול הקטן

תיאור

תחילתו של השריר העגול הקטן בחלק העליון של הגבול הצידי (הבית שחי) של עצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלקה התחתון של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע.
לעיתים משולבים סיבי השריר העגול הקטן בסיבי השריר המך קוצי.

עצבוב

השריר העגול הקטן מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב השחי (Nervus axillaris).
אייריס מרדוק

ביוגרפיה

נולדה בדבלין, בירת אירלנד. למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד, ופילוסופיה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1948 החלה לעבוד באוניברסיטת אוקספורד ובשנת 1956 נישאה לג'ון ביילי, מרצה לספרות אנגלית וסופר.
בשנת 1954 כתבה את ספרה הראשון, רומן בשם תחת הרשת (Under the Net). במהלך השנים כתבה 25 רומנים, שישה ספרי פילוסופיה, ארבעה מחזות ושני ספרי שירה. בשנת 1978 זכתה בפרס הבוקר על ספרה הים, הים, רומן שעוסק בשחקן שיוצא לגמלאות.
סגנון הכתיבה של מרדוק ריאליסטי לרוב, והיא הושפעה בעיקר מאפלטון, זיגמונד פרויד וז'אן פול סארטר.
בשנת 2001 הופק בארצות הברית סרט בשם "אייריס וג'ון" (Iris), המבוסס על זכרונותיו של בעלה, בכיכובן של קייט וינסלט וג'ודי דנץ' בתפקידי מרדוק הצעירה והמבוגרת. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, בהם פרס השחקנית הראשית לדנץ' ופרס שחקנית המשנה לווינסלט וזכה בפרס אחד, לשחקן המשנה ג'ים ברודבנט. בספר שלפיו נעשה הסרט מספר ביילי על מחלת אלצהיימר שפגעה במרדוק. ביילי, שהיה צעיר ממרדוק בשנים אחדות, מתאר את שנותיו עמה בצל המחלה שגזלה בהדרגה את כישוריה, את זכרונה ואת שכלה החד והשנון, עד לאבדנה האינטלקטואלי המוחלט.
פעם הייתי בתימן

פַּעַם הָיִיתִי

פַּעַם הָיִיתִי בְּתֵימָן

שָׁם רָאִיתִי

שָׁם רָאִיתִי כּוּשִׁי קָטָן

וְהוּא יִהְיֶה לְרוּתִי חָתָן

וְהוּא יִהְיֶה לְרוּתִי חָתָן!
פעם הייתי בתימן הוא שיר ילדים עברי. השיר משמש גם לריקוד במעגל.
השיר תועד לראשונה בשנת תש"ז, בבית ספר עממי בתל אביב.
את השם המופיע בשתי השורות האחרונות ("רותי" בדוגמה שמשמאל), נהוג להחליף בשמה של אחת המשתתפות (ולעיתים אף בשמו של אחד המשתתפים).
בעקבות הפיכתה של המילה "כושי" לבלתי תקינה פוליטית, יש שהחליפו אותה במילה "ילד".
מחבר השיר ומחבר הלחן אינם ידועים, ונהוג להציג את מקורו כ"עממי".
נאות סיני

היישוב

נאות סיני הוקמה כהיאחזות נח"ל בשם "נח"ל סיני" בדצמבר 1967, בתחנת ניסיונות חקלאיים מצרית, כ-6 קילומטר דרומית מאל עריש. ההיאחזות אוזרחה כמושב על ידי חברי תנועת חרות-בית"ר ביוני 1972 בטקס בהשתתפות מנחם בגין ואריאל שרון. חברי המושב התפרנסו מחקלאות, ומהפעלת מכבסה גדולה ליד צומת אל-עריש ששירתה את חיילי צה"ל בסיני ואף גופים מוסדיים רבים במרכז הארץ. 
בשנת 1975 הכשירה הקרן הקיימת שטח של 600 דונם צפונית מזרחית לאל עריש עבור יישוב הקבע של נחל סיני. בספטמבר 1977 נחנך המושב במקומו החדש, בנוכחות ראש הממשלה, מנחם בגין. האתר הזמני של המושב נותר בידי המושב כ"גן ירק". בתחילת 1978 הצטרף מנחם בגין באופן סמלי כחבר למושב. לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל ומצרים, נקבעה שישראל תיסוג מאל עריש כבר בשנת 1979. המצרים בקשו את פינוי נאות סיני, בעוד ישראל בקשה להשאיר בידיה את המכבסה וגן הירק. נשיא ארצות הברית, ג'ימי קארטר, קבע שהמושב לא יפונה, אך המכבסה וגן הירק יועברו למצרים. גובשו הסדרים להמשך פעילות המכבסה על ידי אנשי נאות סיני, תחת אחריות מצרית, תוך הקלות בגישה למכבסה למספר מצומצם של עובדים, אולם ברגע האחרון הוסכם שהמכבסה תשאר בידי ישראל. פועלים מאל עריש המשיכו לעבוד במכבסה גם לאחר הפינוי.

פרשת פינוי גן הירק

"גן הירק" של נאות סיני היה שטח חקלאי של כ-2000 דונם שלא היה בתחום נאות סיני אך תושביו עיבדו אותו. שטח זה היה במרחק ניכר מן היישוב וממוקם דרומית מערבית למושב, כך שהשטח היה בצד המצרי בקו הנסיגה הראשון, קו אל עריש - ראס מוחמד וצריך היה למוסרו למצרים. גן הירק היה השטח הראשון השייך לחבל ימית שפונה והוא הפך לאבן בוחן ביחסי הכוחות בין ממשלת ישראל לבין מתנגדי הנסיגה מסיני. ב-20 במאי 1979 התבצרו בגן הירק תושבי היישוב ומתנגדים מאורגנים נגד הפינוי. בין המשתתפים במחאה נגד פינוי נאות סיני הייתה מזל כהן, צעירה מבת-ים, אשר זכתה לכינוי "מזל היורקת" לאחר שירקה בפניו של שר הביטחון דאז, עזר ויצמן. 
ב-24 במאי 1979 הגיעו חיילי צה"ל לפנות את המתבצרים. במקום התפתח עימות בין המתבצרים לצה"ל, ומספר חיילים נפגעו. לאחר משא ומתן ולאחר שיגאל ידין הבטיח שבגין יעלה את נושא היישובים בדיונים עם סאדאת המתבצרים התפנו.
באפריל 1980 נפתח בבית משפט צבאי משפטם של 18 נאשמים שהואשמו בהשתתפות בעימות בגן הירק. את התביעה הגיש אמנון סטרשנוב, התובע הצבאי הראשי. תשעה מהנאשמים הודו מיד ונדונו לעונשים שונים של עד מאסר בפועל של שלושה חודשים. תשעה אחרים כפרו בהאשמות אך לבסוף הודו, לאחר שנתבקשו למנוע את המבוכה של העדת החיילים שנפגעו. באוגוסט 1980 הם נדונו לעונשים שונים של מאסר על תנאי וקנסות. לאחר מכן הומרו עונשי המאסר בעבודות לתועלת הציבור, על ידי מפקד רצועת עזה.
פינוי גן הירק מסמל את תחילת פינוי ההתנחלויות בסיני. בניגוד למדיניות ביישובים אחרים בפתחת רפיח, המבנים בנאות סיני לא נהרסו אלא הועברו בשלמותם למצרים.

פינוי המושב

במקום גן הירק, קיבל המושב 17 דונם של חממות. בעקבות הפינוי, קיבלה כל אחת מ-19 המשפחות במושב פיצוי של כ-445,000 דולר. באוגוסט 1985 קיבל אגודת המושב השיתופי פיצוי נוסף עבור גן הירק בהתאם לבוררות. כן נקבעו פיצויים עבור המכבסה, אולם דרישת המתיישבים לפיצויים על המוניטין של המכבסה לא נענתה. בג"ץ קבע שהמתיישבים אינם חייבים לשלם למפרקים תשלום כלשהו עבור פירוק האגודה, שכן לא בגללם בוצע הפירוק. 
היישוב חד נס ברמת הגולן היה אמור לקלוט חלק מתושבי נאות סיני, ברם לבסוף הוא הוקם ללא אף משפחה ממפוני סיני.
מפרץ אגו

מפרץ אָגוֹ (ביפנית: 英虞湾) הוא מפרץ השוכן בקצהו הדרומי של חצי האי שימה שבאי הונשו ביפן, בשטח העיר שימה שבמחוז מיאה. המפרץ נודע ביופיו, ובשל כך מהווה אתר תיירות פופולרי. במפרץ החל לראשונה הגידול והייצור של פנינים מלאכותיות בצורה מסחרית, בשנת 1893 ביוזמת קוקיצ'י מיקימוטו. כיום פועלות במפרץ למעלה מ-100 חוות גידול פנינים.
גשר החוקה

היסטוריה

ביוני 1999 החליטה עיריית ונציה להקים גשר רביעי מעל התעלה הגדולה. בעקבות הליך ציבורי נבחר האדריכל סנטיאגו קלטרווה בנובמבר 1999 לתכנן את הגשר. הוא תכנן גשר שנבנה באתר אחר, והועבר בשלמותו לאתר הבנייה.
הגשר ניצב בנקודת מפתח מבחינת חשיבות תחבורתית בוונציה - במקום המקשר בין פיאצלה רומא (שבה נמצאים תחנת האוטובוסים המרכזית של ונציה ומגרשי החנייה של העיר) לבין תחנת ונציה סנטה לוצ'יה (תחנת הרכבת של ונציה). מרבית המבקרים בעיר עוברים דרך צומת דרכים זה בהגיעם אל העיר.
הגשר בנוי פלדת אל-חלד, וניצב על בסיס בטון. דפנות הגשר עשויות זכוכית.
אורכו של הגשר 79.62 מטרים ורוחבו משתנה בין 17.6 מטרים ל-9.38 מטרים. גובה הגשר 7.04 מטרים מעל התעלה.