google/wiki40b huggingface dataset:
ולטר קאופמן

קורות חייו

קאופמן נולד בפרייבורג שבגרמניה לאם יהודייה ואב מומר. הוא גדל כנוצרי פרוטסטנטי, אולם החל לפקפק בשילוש הקדוש בגיל אחת-עשרה, החליט לקבל את היהדות ועזב בגיל שתים עשרה את הכנסייה באופן פורמלי. הוא קרא אודות הדת ולמד בשנים 1937–1938 בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין במטרה להפוך לרב. אולם בינואר 1939 היגר קאופמן לארצות הברית, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. תוך לימודיו בוויליאמס קולג' הוא איבד את אמונתו באלוהים, אבל לא הפסיק להתעניין בדת, לצד הפילוסופיה. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר האמריקני ובשירות המודיעין הצבאי. לאחריה, השלים עבודת דוקטורט תוך שנתיים באוניברסיטת הארוורד. מ-1947 עד מותו לימד קאופמן פילוסופיה באוניברסיטת פרינסטון, וערך ביקורים באוניברסיטאות בהיידלברג, קנברה, והעברית.

יצירתו

עבודת הדוקטורט של קאופמן עסקה במשנתו של ניטשה בנוגע לערכים. דיסרטציה זו שימשה גרעין לספרו (1950) על ניטשה.
מאוחר יותר נתפרסמה יצירה רחבה ומקיפה יותר שלו: Discovering the Mind, ובה שלושה כרכים: (א) גתה, קאנט, והגל (ב) ניטשה, היידגר, ובובר (ג) פרויד לעומת אלפרד אדלר ויונג.
קאופמן תרגם מגרמנית לאנגלית כתבים מאת ניטשה, הגל, ליאו בק ומרטין בובר, וכן חלק מהמחזה פאוסט של גתה. הוא טען שהשפעתו של גתה על הפילוסופים הגרמנים במאה התשע-עשרה, דומה לזו של סוקרטס על הפילוסופיה היוונית. את ליאו בק, שהכיר מנעוריו והתכתב עמו, החשיב קאופמן לאחד הרבנים הגדולים של זמנו, ועם זאת שלל את היהדות הרפורמית כפשרנית וקונפורמיסטית. 
את משנתו האישית, בתחומי המוסר והדת (או הכפירה בדת), תיאר קאופמן בשני ספרים: 'אמונתו של כופר' (1961) וכן 'ללא אשם וצדק: מחרדת החלטה לאוטונומיה' (1973). ארבעת הערכים להם הטיף כערכי החיים הנכונים: אמביציה תוך ענווה, אהבה, אומץ, וכנות.

על משנתו של הגל

על הגל הגן מטענותיו של קרל פופר, לפיהן שיטתו הפילוסופית אחראית במידה רבה להתפתחות אידאולוגיות טוטליטריות במאה ה-20, ולנאציזם בפרט. קאופמן הצביע על בעיות מתודולוגיות ופרשנויות בעייתיות בספרו של פופר החברה הפתוחה ואויביה, כגון שימוש בתרגומים חופשיים ומקטועים, חוסר עדויות נסיבתיות לכך שהגל השפיע על אנשים מסוימים, התעלמות מכתבים נאציים מקובלים (למשל של אלפרד רוזנברג) והפילוסופים שנידונים בהם (למשל ארתור שופנהאואר), כמו גם ממחקרים קודמים על הגל, התייחסות יתרה למניעיו של הגל וביטול כמה מדעותיו כמס שפתיים.
קאופמן התנגד לפרשנות כתבי הגל כהגנה על המלוכה הפרוסית. הוא ציין, כי הגל משתמש במושג "המדינה" לציון אוטופיה שתתגשם עם ההתפתחות ההיסטורית, ואילו מדינות נוכחיות הן בהכרח פחות צודקות. "המדינה" גם לא תהיה טוטליטרית כפי שפופר טוען, אלא תממש את החירות כמטרה עליונה ותשמור על שלטון החוק והזכויות המהותיות של כל בני האדם. הגל לא מעריך את "המדינה" והעמים השונים שבלטו במהלך ההיסטוריה על פי הצלחתם או עוצמתם, אלא מבקרם, בהשפעת הנצרות, באופן תוכני-מוסרי, וטוען שהצליחו בהתאם למידה בה איפשרו חירות אישית. מלבד זאת, הוא התנגד נחרצות ל"נאציונל-ליברליסטים", קבוצה לאומנית קיצונית בזמנו ולפילוסוף האנטישמי יאקוב פרידריך פריס (Fries), ותמך בשוויון זכויות ליהודים.
קאופמן מצא בהגל אישוש לאתאיזם שלו עצמו: אין לחפש ישות אלוהית הקיימת כביכול בעולמות אחרים מעבר לרוח הקיימת בעולמנו.
מירה אברך

ביוגרפיה

מירה אברך נולדה בעיר קיל שבגרמניה. בשנת 1933 עלתה לישראל במסגרת העלייה החמישית. במלחמת העולם השנייה שירתה בצבא הבריטי ולאחר המלחמה הצטרפה לאצ"ל והשתתפה בהתקפת האצ"ל על יפו. 
בשנת 1950 החלה לעסוק בעיתונות, תחילה כציירת אופנה בעיתון "חרות". ביוזמתו של דב יודקובסקי החלה, בתחילת שנות ה-50, לכתוב טור בנושאי חברה בעיתון "ידיעות אחרונות". כך, הייתה לכתבת-החברה הראשונה של העיתון, בימים בהם טורי הרכילות בעיתונות הישראלית היו מועטים מאוד. אברך הקפידה לטעון שהכתוב בטורים שלה אינו בגדר רכילות ושהיא כותבת רק על הצדדים החיוביים באנשים אותם היא מסקרת. בתפקידה זה התמידה עד אמצע שנות ה-90, ובמהלך השנים כתבה בעיקר על מדינאים, בישראל ובחו"ל. 
פרסמה מספר ספרים, בהם "פולה" על אשת ראש הממשלה דוד בן-גוריון, "עולמם הקטן של גדולי עולם" והרומן "שש שעות-שנה". מחזה שכתבה בשם "תקרית גבול" הועלה בלונדון. בביוגרפיה של המחזאי סמואל בקט (חתן פרס נובל לספרות) מוזכר רומן קצרצר שהיה לו עם אברך.
אברך נישאה בשנת 1996 לד"ר מקס רייס. 
היא נפטרה ב-17 בספטמבר 2013 ונקברה בבית העלמין בקיבוץ עינת.
הגביע המונטנגרי

היסטוריה

טורניר הגביע המונטנגרי נוסד בשנת 2006, במקביל להקמת ליגת העל של מונטנגרו, ובעקבות עצמאותה של המדינה והיפרדותה מסרביה. טרם הקמת המפעל, השתתפו הקבוצות המונטנגריות במפעלי הגביע היוגוסלבי (1947 - 2002) והגביע של סרביה ומונטנגרו (2002 - 2006).
הזוכה הראשונה בגביע הייתה רודאר פלייבליה, שגברה בגמר הגביע לעונת 2006/2007 בתוצאה 2-1 על סוטייסקה ניקשיץ'.

השיטה

במפעל הגביע המונטנגרי משתתפות שלושים קבוצות - 12 קבוצות ליגת העל של מונטנגרו, 12 קבוצות ליגת המשנה, ושתי הקבוצות שסיימו ראשונות בכל אחד משלושת המחוזות של הליגה השלישית (סך הכול שש קבוצות).
כל הקבוצות, למעט שתי המעפילות לגמר בעונה החולפת, נכנסות להגרלת הסיבוב הראשון. סיבוב זה מוכרע במשחק אחד, ואל 14 העולות לשמינית הגמר מצטרפות צמד הסגניות מהעונה החולפת.
סיבובי שמינית, רבע וחצי הגמר משוחקים במתכונת בית-חוץ. הגמר, בדומה לסיבוב הראשון, מוכרע במשחק אחד, המתקיים באופן מסורתי באצטדיון פודגוריצה סיטי בפודגוריצה.
הזוכה בגביע המונטנגרית מעפילה לשלב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית. במידה והקבוצה כבר הבטיחה את מקומה במוקדמות ליגת האלופות דרך הליגה, עובר הכרטיס ליריבתה במשחק הגמר.
היידן כריסטנסן

ביוגרפיה

כריסטנסן נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה, אביו  מהנדס תוכנה קנדי ואימו כותבת נאומים אמריקאית. לו אח ואחות בוגרים ואחות צעירה. הוא גדל צפונית לטורונטו והיה ספורטאי בתיכון ושיחק הוקי קרח וטניס. בנוסף הוא היה בתוכנית ללימודי דרמה בתיכון. הוא בילה את חופשות הקיץ אצל סבתו בלונג איילנד, ולמד באולפן השחקנים בניו יורק. הוא התגלה כאשר אחותו הגדולה חיפשה סוכן לאחר שהשתתפה בפרסומת לפרינגלס.

קריירה

תפקידו הראשון כשחקן היה באופרת סבון קנדית בשם "תשוקות משפחתיות" (1993), כשהיה בן 12. שנתיים אחר כך הופיע בתפקיד קטן בסרטו של ג'ון קרפנטר "מרדף שקוף" ובהמשך במספר סרטי וסדרות טלוויזיה, ובהן "צמרמורת". בשנת 1999, הוא הופיע בפרק בסדרה "מי מפחד מהחושך?" ובסרט "חמש ילדות יפות".
בשנת 2000, התפרסם בסדרת המשפחה של רשת פוקס, "Higher Ground", בה גילם נער שעבר ניצול מיני על ידי אמו החורגת. לאחר מכן כיכב בתפקיד משני גדול בדרמה המשפחתית החיים כבית (2001), בו גילם נער מרדני וקיבל על כך מועמדות לגלובוס הזהב ולאיגוד השחקנים האמריקני. הסרט לא קיבל התייחסות משמעותית, באותו שנה קיבל את התפקיד של אנקין סקייווקר הצעיר בפרק השני בסדרת "מלחמת הכוכבים".
תפקיד זה הפך אותו לכוכב בן לילה, כשהמגזין "פיפל" דירג אותו כאחד מה- 50 האנשים היפים ביותר.
לאחר מכן קיבל ביקורות טובות על תפקידו בדרמה "חשיפה" (2003), בה גילם את עיתונאי ה"ניו רפובליק", סטיבן גלאס, שפוטר מעבודתו לאחר שהתגלה כי פיברק סיפורים שהופיעו בכתבותיו. בסרטו הבא "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'" חזר לתפקידו כאנקין סקייווקר, בו עובר בהדרגה לצד האפל והופך לדארת' ויידר.
ב-2006, הופיע כריסטנסן בסרט "פקטורי גירל" ושיחק דמות המבוססת על בוב דילן. ב-2007, הוא שיחק בסרט "סכין בלב" וב"שטח הבתולין". ב-2008 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "ג'אמפר". בשנת 2009, השתתף בסרט "אוהב אותך, ניו יורק". בשנת 2010, הופיע בסרט "היעלמות ברחוב 7". ב-2014 שיחק בסרט "שוד אמריקאי". ב-2018 הופיע בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "איטליה הקטנה", לצד אמה רוברטס.

חיים אישיים

מאז 2007, הוא בזוגיות עם השחקנית האמריקאית רייצ'ל בילסון, הם התארסו ב-25 בדצמבר 2008. באמצע 2010 הם נפרדו וחזרו לאחר מספר חודשים. ב-29 באוקטובר 2014, נולדה בתם הבכורה, בריאר רוז.
הוא אוהד של קבוצת ההוקי קרח טורונטו מייפל ליפס.
בשנת 2010, כריסטנסן השתתף בקמפיין למען העלאת המודעות לאיידס באפריקה שמדרום לסהרה.
מפת דרך אמת

מפת דרך אמת היא הדפס אבן צבעוני שיצר אביגדור בר' מרדכי מלקוב בשנת 1894, בוורשה שבפולין. המפה נמצאת כיום באוסף הכרטוגרפיה על שם ערן לאור, בספרייה הלאומית בירושלים.

תיאור המפה

המפה מתארת את מסלול נדודיהם ותחנותיהם של בני ישראל במדבר לאחר יציאת מצרים, וחלוקת הארץ בין השבטים. היא ממחישה חשיבותו של סיפור יציאת מצרים כמוטיב מרכזי בתודעתו הלאומית של עם ישראל, בזמן יצירת המפה. 
בחלקה הימני העליון, מתאר המחבר את המפה: 
"ראו זה דבר חדש מפת ארצנו הקדושה... ודרך אמת לעלית בני ישראל מארץ מצרים מסעיהם וחניותיהם: המדבריות, הארצות והימים, אשר עברו עד בואם לארץ ישראל... ותמצאו דבר דבר לאשורו, מזוקק שבעתיים על פי חז"ל וגאוני עולם... וגם קרבתי דעותיהם לחוכמת מדידת הארץ. שנת "ודבר באמת"."
במפה מופיעים גם סממנים של אהבת ציון, המופיעים בפסוקים במסגרת המפה: "והיית עטרת תפארת ביד ה' וצניף מלוכה בכף אלוהיך. לא יאמר לך עוד עזובה ולארצך לא יאמר עוד שממה כי לך יקר חפצי- בה... וארצך תבעל."; "אהבת ציון חבת ירושלים אל תשכח לנצח".

ייחודה של המפה

כותרת המפה כתובה בעברית וברוסית. 
במפה יש מיזוג ייחודי של ישן וחדש: הן בשיטות הסימול הכרטוגרפי, והן בנתונים ההיסטוריים והגאוגרפיים המתוארים. שבטי בני ישראל מסומנים במספרים המפנים למקרא למטה משמאל. 
כמו כן המפה מציינת מקומות ישוב מקראיים רבים, חלקם פרי פרשנות, שיבושי שמות או דמיון. עם זאת, היא מביאה כמה חידושים גדולים, כמו סימון תעלת סואץ, מסילת הרכבת יפו–ירושלים, ומיקום המושבות העבריות החדשות. סימנן של המושבות מיוחד- בית עם גג משופע וארובה. גם אם מיקומן אינו מדויק, זוהי אחת המפות הראשונות המציינת ערים כמו פתח תקווה, מקווה ישראל וזכרון יעקב. המחבר אימץ שיטת קווקוו מיוחדת לסימון הערים, כמעגלים או כצורות אליפטיות סגורות.
יקותיאל גרין

הרב יקותיאל גרין (נולד בי"ד בכסלו ה'תש"ד, דצמבר 1943) הוא משפיע, מרצה לחסידות ומחבר ספרים חב"די.

ביוגרפיה

נולד ברמת גן לדוד ולשרה, בתו של המשפיע ר' חיים משה אלפרוביץ. למד בתלמוד תורה בכפר חב"ד, בישיבת הדרום ברחובות ובישיבת תומכי תמימים בלוד. בסוף שנת תשכ"ג זכה בכרטיס הגרלה לנסיעה לרבי מליובאוויטש, לקראת תשכ"ד נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770, לאחר חודש כסלו חזר לישראל. בקיץ התחתן עם רחל בתו של הבעל מנגן בנימין לוין.
לאחרי שלוש שנים בכולל, התחיל ללמד בישיבת תומכי תמימים בלוד, בתש"ל התחיל ללמד בבית ספר למלאכה בכפר חב"ד. במשך הזמן התחיל לערוך סיכומים על החומר הנלמד, שלח אותם לרבי, וקיבל את ברכתו. בשנת תשמ"ב התחיל להוציא סיכומים על ספר התניא בשם 'משכיל לאיתן'. במשך השנים המשיך להוציא ביאורים על ספר התניא ועל נושאים בתורת החסידות בכלל וחסידות חב"ד בפרט.
הרב גרין מתגורר בכפר חב"ד בהוראת רבו, לו בן ושלוש בנות, בנו בנימין הוא עסקן חב"די הפועל לקליטת יהודי אירופה, חתנו הרב מנדי ליברוב, קראון הייטס
Mieux vaut mal vivre que mourir

תקציר 

הסרט עוקב אחר חיי היומיום של נער צעיר אשר חי במזבלה, בבוטרה (Butere), בוג'ומבורה, שבבורונדי, כחלק מקהילה של אנשים המתקיימים באותו האופן. זה המקום שבו גדל, המקום אשר הזין אותו, שם הוא מוצא את החפצים אותם הוא מוכר כדי לשרוד. הסרט מגולל בעדינות את החיים הקשים והצנועים של תושבי המזבלה, ובמיוחד את החברות שבין אריק לניאדווי, אשר מאחדים כוחות אל מול המציאות האלימה שלהם.
טולן

גאוגרפיה

התחום המוניציפלי של טולן מתפרש על כ-72 קילומטרים רבועים, כשנהר הדנובה זורם בשטחו לאורך כ-5 קילומטרים. במערב נמצא החלק החדש והגדול של העיר, ובמזרח החלק הקטן והוותיק. העיר נמצאת במיקום של 179 מטרים מעל גובה פני הים, ומוקפת בטולנרפלד ושטחים מישוריים שמשנים את טבעם לגבעות קטנות רק בקרבתם לדנובה.

היסטוריה

טולן היא אחת מהערים העתיקות ביותר באוסטריה. ההשערה הרווחת היא שהשם "טולן" מגיע מהשפה הקלטית אך אין הוכחות לכך בנמצא. כעיר שנוסדה בתקופה שקדמה לתקופה הרומית, הפכה טולן עם הכיבוש הרומי במחצית הראשונה של המאה ה-1 למצודת פרשים של האימפריה הרומית, וגם שימשה כבסיס לצי הרומאי על נהר הדנובה. במהלך השנים האחרונות של השלטון הרומאי, עם הצלתה הניסית מכיבוש הברברים, הפכה העיר לקדושה על ידי סברינוס מנוריקום.
בסוף המאה ה-8 הייתה טולן עיירה קטנה. בתקופת שלטונו של קרל הגדול הייתה לעיר השפעה רבה על שוקי המסחר של בית באבנברג עקב מיקומה על נהר הדנובה - וקיבלה אף את תואר בירת המדינה. תואר זה אבד לטולן עקב המרוצה בהתפתחותה של וינה ושורה של אירועים נוספים כדוגמת שריפות עזות חוזרות ונשנות, חוסר ההיערכות של דרכי המסחר, פלישת הצרפתים ועלייתה לגדולה של העיר אדרינגן שעל נהר הדנובה.
בשנת 1683 נערך בעיר הכינוס של צבאות האזור לצורך שחרור וינה מעול הטורקים.
בשנת 1986 התמודדה העיר בבחירות לבחירת עיר הבירה של אוסטריה תחתית אך הפסידה לסנקט פלטן.
פרשת שי דרומי

פרשת שי דרומי הייתה שרשרת אירועים, שהתרחשה ב-13 בינואר 2007, ובמהלכם ירה שי דרומי, חקלאי מחוות בודדים בנגב, בח'אלד אל-אטרש ובאיוב אל-הוואשלה, לאחר שפרצו לחוותו יחד עם שניים נוספים. אל-אטרש נהרג ואל-הוואשלה נפצע כתוצאה מהירי. מעצרו של דרומי עורר דיון ציבורי בשאלה האם רשאי אדם לירות בביתו שלו בפורץ או מסיג גבול, ובסופו של דבר הוביל לחקיקת שינוי בחוק העונשין, המכונה "חוק דרומי", שקבע הגנה מפני הרשעה פלילית בגין מעשים כמו אלה שביצע דרומי, בנסיבות דומות. דרומי זוכה על ידי בית המשפט מהאישום בהריגה.

הריגת הפורץ

שי דרומי הוא חקלאי בעל חוות בודדים הסמוכה ליישוב מיתר. לפי כתב האישום שהוגש נגדו, ב-13 בינואר 2007 בשעה 3 לפנות בוקר, הבחין דרומי בשניים מבין ארבעה פורצים שחדרו לחוותו. דרומי ירה בפורצים ופצע שניים מהם, אל-אטרש ואל-הוואשלה, והאחרים נמלטו. את הרובה, שהיה שייך לאביו המנוח, החזיק דרומי ללא רישיון. לפי דיווחים בכלי התקשורת, כשהגיעו השוטרים למקום הם מצאו את דרומי מנסה לבצע החייאה באל-אטרש, אך זה מת מפצעיו. גם נגד אל-הוואשלה הוגש כתב אישום על קשירת קשר לפרוץ לחווה, ובהמשך השנה אף נמצא אשם, ונגזרו עליו 20 חודשי מאסר בפועל ושנתיים מאסר על תנאי. ב-2009, לאחר שריצה את תקופת מאסרו, נעצר אל-הוואשלה שנית לאחר שביצע שורת פריצות בצפון הארץ.
בעקבות האירוע נעצר דרומי והוגש נגדו כתב אישום לבית המשפט המחוזי בבאר שבע. ב-15 ביולי 2009 זוכה דרומי על ידי בית המשפט מעבירות ההריגה והחבלה בכוונה מחמירה, אך הורשע בעבירה של נשיאת כלי נשק ללא רישיון. בסיום פסק דינה ציינה השופטת רחל ברקאי: "הספק הסביר, אותו עורר הנאשם, באשר להצדקת מעשה ההתגוננות שנקט, נותר מכרסם בליבי עד כי לא נותר לי אלא לקבוע כי לא הוכח מעל לכל ספק סביר כי המשכו של הירי הפוגע בלתי סביר בעליל הוא".

הדיון הציבורי בעקבות האירוע

מעצרו של דרומי עורר מחאה ציבורית, בעיקר בקרב חקלאי הנגב ופעילי ימין, שראו בפעולתו הגנה עצמית מוצדקת מפני פשיעה חקלאית. הבלוגר אורי קציר השווה בין דרומי לברנרד גץ, אזרח אמריקני שבשנת 1984 ירה בצעירים שניסו לשדוד את כספו ברכבת התחתית של ניו יורק, וקבע כי "המשותף לשני המקרים הוא העובדה שהמותקפים הבינו כי לא יוכלו לסמוך על שום הגנה חיצונית כדי לשמור על שלומם ורכושם ונאלצו לפעול לשם כך בכוחות עצמם".
מנגד, ניסו אישי ציבור ערביים לקשור את ניסיון הפריצה לכך שחוותו של דרומי היא חלק מחוות הבודדים שנועדו, לדבריהם, לדחוק את הבדואים מאדמתם. אישי ציבור אחרים העלו טענה הפוכה, על כך שהרקע הוא השתלטותם של הבדואים על אדמות בנגב והתנכלויות חוזרות ונשנות, כולל גניבות חקלאיות מסיביות, לחקלאים בדרום.

פסק הדין במשפטו של דרומי


ב-15 ביולי 2009 פרסם בית המשפט המחוזי בבאר שבע את הכרעת הדין בעניינו של דרומי. דרומי זוכה מאשמת ביצוע עבירה של הריגה ועבירה של חבלה בכוונה מחמירה, אך הורשע בביצוע עבירות בנשק (החזקה ונשיאה). בהסדר טיעון שהוגש לבית המשפט הוצע כי דרומי ירצה שישה חודשי עבודות שירות בניכוי החודש של תקופת מעצרו.
התיקון הנ"ל לחוק העונשין שנעשה טרם מתן פסק הדין, עמד לזכותו של דרומי, זאת לאור האמור בסעיף 5 לחוק:
"(א) נעברה עבירה ובטרם ניתן פסק-דין חלוט לגביה, חל שינוי בנוגע להגדרתה או לאחריות לה, או בנוגע לעונש שנקבע לה, יחול על העניין החיקוק המקל עם העושה; "אחריות לה" - לרבות תחולת סייגים לאחריות הפלילית למעשה. .."
לאחר סיום עבודות השירות חזר דרומי למגורים בחוותו, כאשר כעזרה לדרומי ועקב חשש מנקמת דם, הוקם במקום מצפה שמירה של ארגון השומר החדש.
אסה-פקה סאלונן

ביוגרפיה

סאלונן למד נגינה בקרן יער, ניצוח וקומפוזיציה באקדמיית סיביליוס בהלסינקי. חברו לכיתה היה המלחין מגנוס לינדברג. הוא ייסד את האגודה להערכת מוזיקה חדשה, "קורבאט אאוקי" ואת ההרכב הנסיוני "טוימיי" ("אוניים פתוחות" ו"זה עובד", בפינית). בהמשך למד סאלונן אצל המלחינים פרנקו דונאטוני, ניקולו קסטיליוני ואיוניוהאני ראוטאואארה.
התנסותו הראשונה בניצוח הייתה בשנת 1979 עם תזמורת רדיו פינלנד, אם כי הוא המשיך לראות את עצמו בעיקר כמלחין. אבל בשנת 1983 קיבל על עצמו לבצע את הסימפוניה השלישית של מאהלר עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בהתראה קצרה, וקונצרט זה העלה אותו על דרך המלך כמנצח. בהמשך היה מנצח אורח ראשי של הפילהרמונית משנת 1985 עד 1994.
סאלונן, שכיהן כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה משנת 1984 עד שנת 1995 ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס משנת 1991 עד שנת 2009, נודע במחויבותו לביצוע והקלטה של מוזיקה בת זמננו. הקלטת הבכורה העולמית שלו לסימפוניה השלישית של ויטולד לוטוסלבסקי זיכתה אותו בפרס גראמופון לשנת 1985 על ההקלטה הטובה ביותר למוזיקה בת זמננו.
בין יצירותיו של סאלונן: ...ממבט ראשון ובלי לדעת... (...auf den ersten blick und ohne zu wissen... )
משנת 1980, קונצ'רטו לסקסופון, ששמו לקוח מן "המשפט", של פרנץ קפקא), "פלוף" לסופרן והרכב כלי (1982, לפי טקסטים של סטניסלב לם) ווריאציות ל.א. לתזמורת (1996). כדי להקדיש יותר מזמנו להלחנה, לקח לו סאלונן שנת שבתון מניצוח ב-2000, זמן שבמהלכו כתב יצירה לקרן סולו (קונצרט אטיוד, היצירה המתחרה לשבוע כלי הנשיפה ממתכת של לייקסה), "דיכוטומיה" לפסנתר, "מניה" לצ'לן אנסי קארטונן, סינפונייטה ו"גאמביט", יצירה תזמורתית שכתב כמתנת יום הולדת לחברו, המלחין מגנוס לינדברג.
בשנת 2001 חיבר סאלונן את "גופים זרים", יצירתו הגדולה ביותר במונחי תזמור, שבתוכה שילב מוזיקה מן הפרק הראשון של "דיכוטומיה". יצירה תזמורתית אחרת, "אינסומניה", נכתבה בשנת 2002 ועוד אחת, "כנף על כנף", בשנת 2004. "כנף על כנף" כוללת תפקידים לשני קולות סופרן ודגימות מעוותות מקולו של האדריכל פרנק או גרי.
משנת 1991 עד שנת 2009 הוא שימש כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת שעליה ניצח בהופעת הבכורה שלו בארצות הברית בשנת 1984. הוא משמש כמנצח ראשי של תזמורת פילהרמוניה שבלונדון ובמקביל הוא משמש כמלחין הבית של הפילהרמונית של ניו יורק.
בדצמבר 2018 פורסם כי סאלונן נבחר להיות המנהל המוזיקלי הבא של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, והוא צפוי להתחיל בתפקיד בספטמבר 2020.
Msn

msn ישראל

עד יולי 2008 msn ישראל הייתה בבעלות 50% של אינטרנט זהב ו-50% הנותרים בבעלות מיקרוסופט ישראל. בין 2005 לבין 2007, רוב שירותי msn מותגו תחת השם החדש Windows Live.
מנובמבר 2009 עד מאי 2012 היה ל-MSN ישראל ולאתר נענע10 הסכם שיתוף פעולה, בו כל התכנים באתר MSN היו לקוחים מאתר נענע10. כמו כן, כל המשתמשים באתר נענע10 יקבלו חשבון מיקרוסופט, אשר יוכל לשמש אותם גם לשירותי Windows Live, Xbox, msn, Office Online, Microsoft Live, Outlook.com ומסנג'ר. 
באפריל 2010 בהמשך שיתוף הפעולה בין נענע10 לבין msn ישראל הוקם גוף הפרסום MASA.
מינואר 2011 עד היום, השיק ערוץ Eonline, במסגרת שיתוף פעולה עם MSN ישראל, את האתר הרשמי שלו בישראל תחת פורטל msn.
ממאי 2012 עד היום, ל-MSN ישראל שיתוף פעולה עם פורטל וואלה בו כל המאמרים והחדשות באתר לקוחים מאתר וואלה.
אמא (ספר)

הרקע לכתיבת הספר

ריקה שלו, אמו של המספר, נפטרה ב-31 במאי 2010, בהיותה בת 86. כתיבת הספר החלה בחודש לאחר מכן, ונמשכה כחצי שנה, עד ינואר 2011. הספר הוא קינה על מות האם, שבה משולבים קטעי זכרונות ומחשבות של המספר על חייו, על הוריו ועל הוריהם.
חמצן דו-חנקני

גז צחוק בשימוש רפואי

משמש בחדרי ניתוח להרדמה כללית וכן ברפואת שיניים ורפואת ילדים הוא משמש כסם הרגעה (הגורם להרגשת אופוריה).
חמצן דו חנקני מוכר כחומר הרדמה בעולם הרפואה מאז 1868 ונעשה בו שימוש ברפואת שיניים, חדרי ניתוח, חדרי לידה ועוד. "גז הצחוק" הוא תערובת של חמצן נקי וחמצן דו חנקני נשאף מתוך מסכה המונחת על אפו של המטופל והוא בטוח לחלוטין לשימוש. השפעתו של N₂O מרגיעה את הכאב באופן מיידי והגז מתנדף במהירות מהגוף וממחזור הדם, ועל כן הוא נחשב לפתרון מיטבי, לעומת האופציות החלופיות, כאמצעי הרגעה בעת הטיפול, במיוחד עבור ילדים.
גז צחוק הוא חומר מסוכן, שאמור להיצרך בפיקוח רופא בלבד. בכמויות גדולות, הסם גורם לנזק מוחי ואף למוות. בחול המועד סוכות 2010, מתו בישראל שני בני נוער משאיפת גז צחוק בכמויות גדולות. מינואר 2006 קובעות תקנות הרוקחים בישראל כי אין לייצר, לייבא או לשווק את החומר ללא היתר מראש ממשרד הבריאות; עונשו המקסימלי של העובר על תקנות אלה הוא קנס ומאסר של עד 6 חודשים. למרות זאת, הסם מופץ לעיתים לצריכה, במסיבות, בתוך בלונים.

שימושים אחרים

חמצן דו־חנקני משמש גם כחומר משפר בעירה במנועי מכוניות מרוץ ואופנועים, שם היא מכונה NOS - Nitro Oxygen System (מערכת חנקן וחמצן) או "נייטרוס". הוספתה לחלל השריפה משחררת כמות חמצן גדולה המשפרת את הבעירה במנועי בעירה פנימית ומעלה את תפוקתם באופן רגעי. שימוש זה בחמצן דו־חנקני מופיע באופן תדיר בסדרת סרטי מהיר ועצבני. כמו כן הוא משמש כחומר עזר להקצפה במאפיות ובתרסיסי קצפת מוכנה. מספר E של החומר כתוסף מזון הוא E942.

השפעה סביבתית

חמצן דו־חנקני הוא גז חממה וכל יחידה שלו שוות ערך לכ־310 יחידות של פחמן דו־חמצני בחישוב למאה שנה, לכן הוא תורם משמעותי להתחממות העולמית.
תגובה של החומר עם אטומי חמצן יוצרת חנקן חמצני NO המגיב עם אוזון, לכן חמצן דו חנקני הוא המווסת הטבעי העיקרי של אוזון בסטרטוספירה
אלגוריתם שור

אלגוריתם שוֹר (Shor - על שם פיטר שור, ממציאו), הוא אלגוריתם קוונטי המשמש לפירוק לגורמים של מספר גדול, כלומר מציאת הגורמים הראשוניים של המספר. האלגוריתם פורסם לראשונה על ידי פיטר שור בשנת 1994, ויחד עם אלגוריתם גרובר נחשב לאחד משני האלגוריתמים החשובים ביותר בתחום החישוב הקוונטי. פיתוח האלגוריתם זיכה את ממציאו בפרס גדל (1999).
אלגוריתם שור מבוסס על הרעיונות הקוונטיים שהודגמו באלגוריתם סימון למציאת מחזור של פונקציה. האלגוריתם משתמש בהתמרת פורייה קוונטית (QFT), על מנת לקבל מחזור שהוא כפולה של אחד מהגורמים הראשוניים של המספר אותו רוצים לפרק.
האלגוריתמים הטובים ביותר הידועים, מפרקים מספר גדול ,לגורמיו בסיבוכיות זמן של , שאינה פולינומית ב-. לעומת זאת, אלגוריתם שור פועל בסיבוכיות זמן של . אלגוריתם זה מהווה דוגמה ליתרון אקספוננציאלי בסיבוכיות הזמן של אלגוריתמים קוונטיים לעומת אלגוריתם קלאסי.

השלכות ומשמעויות

שימוש באלגוריתם זה על מנת לפרק מספרים גדולים מהווה איום על אלגוריתמים מתחום ההצפנה האסימטרית, אשר מושתתים על פעולות מתמטיות עם מספרים גדולים, כגון RSA‏ ו-DSA. שיטות אלו מסתמכות על מספר גדול  בן 512–8192 סיביות (מספר בעל מאות ספרות), אשר ידוע לכלל. הגורמים הראשוניים של מספר זה מהווים את המפתח הסודי. שימוש באלגוריתם שור מאפשר מציאת המפתח באופן יעיל, כלומר, במספר "קטן" יחסית של פעולות. מסיבה זו נעשים מאמצים למצוא חלופות פוסט קוונטיות לאלגוריתמים הקיימים, כדי לתת מענה הולם כאשר המחשבים הקוונטיים יהיו מעשיים בקנה מידה המהווה איום מוחשי.
עם זאת, היישום הפיזיקלי של האלגוריתם קשה. ככל הידוע, הניסיון המוצלח ביותר באלגוריתם שור בוצע על המספר 21. בנית מחשב קוונטי בעל מספר גדול יותר של קיוביטים, נחשבת אתגר קשה מאד בטכנולוגיה בת ימינו.

תיאור האלגוריתם לפירוק המספר 
  
    
      
         
        N
      
    
    {\displaystyle \ N}

ניתן לחלק את פעולת האלגוריתם לשני שלבים, הראשון הוא השלב קלאסי, הניתן לביצוע על כל מחשב שהוא, והשני שלב קוונטי, אשר מבוצע על מחשב קוונטי.
דוקורה

תולדות היישוב

דוקורה נזכר מהמאה ה-16 כיישוב בבעלות משפחות אצולה. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1793 נכלל הכפר בשטח האימפריה הרוסית. בשנת 1880 הוענק ליישוב מעמד עירוני, ובשנת 1924 הוחזר למעמד של כפר.

יהודי דוקורה

בין מלחמות העולם חיו בכפר כ-500 יהודים, ופעל בו בית ספר יידי.
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, שדדו הגרמנים את רכוש יהודיו. באוקטובר 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, ובנובמבר 1941 רצחה יחידת ס"ס את כ-300 עד 400 היהודים שנותרו בו. לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שהסתתרו ביישוב.
בת הים הקטנה (סדרת טלוויזיה של דיסני)

עלילה

גיבורת הסדרה היא בת ים בשם אריאל שחיה במעמקי האוקיינוס האטלנטי. אריאל, אשר מאסה בחיים התת-ימיים ונעשתה סקרנית לגביי העולם האנושי מתעלמת מהאזהרות של אביה המלך טריטון על כך שההתקרבות לשפת הים אסורה. ערב אחד היא מחליטה לעלות על פני המים כדי לצפות בחגיגות יום ההולדת של הנסיך אריק כשלפתע היא מבחינה בספינה טובעת. היא מצילה את הנסיך מטביעה, שרה לו ומתאהבת בו. אריאל מחליטה לפנות לאורסולה מכשפת הים בבקשה להצטרף לעולם האנושי ולהפוך בעצמה לבת אדם כדי שתוכל להיות עם הנסיך. אורסולה עושה עסקה עם אריאל, שתהפוך אותה לבת אדם למשך שלושה ימים בתמורה לקולה, שבהם היא צריכה לקבל "נשיקת אהבה אמיתית" מאריק, אחרת היא תהפוך בחזרה לבת ים.
גרהרד דומק

קורות חיים

גרהרד דומק נולד בשנת 1885 בעיר לגוב שבגרמניה. אביו היה איש חינוך ואמו הייתה עקרת בית ועסקה בחקלאות. עד גיל 14 למד דומק בבית הספר שאביו ניהל בעיר זומרפלד. כאשר היה בן 14, עבר לבית ספר אחר בשלזיה. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1914, החל ללמוד רפואה באוניברסיטת קייל, אולם לימודיו נקטעו באמצע בשל התגייסותו לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. בדצמבר של אותה השנה, נפצע דומק בשדה הקרב. לאחר שטופל והבריא, המשיך להתנדב כחובש עד לסיום המלחמה. בשנת 1918 חזר לאוניברסיטה והשלים את לימודי הרפואה לאחר שלוש שנים.
בשנת 1923 החל לעבוד במעבדות המחקר במכון הפתולוגי של אוניברסיטת גרייפסוואלד. בהמשך שימש גם למרצה בתחום הפתולוגיה באוניברסיטה זו. ב-1925 עבר ללמד סטודנטים באוניברסיטת מינסטר. נוסף על כך, באותה השנה הוא נישא לגרטרוד סטריבה. לשניים נולדו שלושה בנים ובת אחת. על אף שדומק אהב ללמד ונהנה מכך, בין השנים 1927–1929 הוא החליט לקחת הפסקה לצורך מחקר במעבדות של חברת באייר (Bayer), אשר מימנה מכון מחקר חדש לפתולוגיה ובקטריולוגיה ומינתה את דומק למנהלו.

מחקר

במעבדות בייר עסק דומק בחקר זיהומים הנגרמים על ידי חיידקים. הוא בדק את השפעתם של חומרים העשויים צבעים מסונתזים על חיידקים במבחנה. בשנת 1932 גילה שקיים חומר כימי אדום היכול לרפא זיהומים חיידקיים. תחילה הוא ניסה את החומר על עכברים, ומצא כי החומר, שלו ניתן השם
סולפונאמיד פרונטוסיל, מצליח לטפל בעכברים הנגועים בחיידק הסטרפטוקוק, גם אם מצבם קשה. גרהרד לא חשב שהפרונטוסיל יעבוד גם על גוף האדם, אך כאשר בתו חלתה בסטרפטוקוק והייתה במצב אנוש, הוא נאלץ לטפל בה עם החומר. כעבור מספר ימים, בתו נרפאה לגמרי מהמחלה.
בזכות הגילוי, מדענים רבים החלו לעסוק בתחום התרופות האנטי-בקטריאליות. אמנם כעבור כמה שנים הוחלף השימוש בפרונטוסיל בתרופה אחרת, הפניצילין, אך דומק היה הראשון שגילה תרופה יעילה לטיפול בזיהומים חיידקיים. מלבד מחקרו בתחום הבקטריולוגיה עסק דומק בפיתוח טיפולים כימותרפיים נגד מחלת הסרטן. דומק עסק במחקר במשך שנים רבות, עד שנפטר בשנת 1964 כתוצאה מניוון בליבו.

פרסים והישגים

גילוי האנטיביוטיקה פרונטוסיל זיכה את גרהרד דומק בפרס נובל לרפואה ופיזיולוגיה בשנת 1939, אך הוא לא הוענק לו באותה השנה עקב התנגדות המשטר הנאצי בגרמניה לקבלת פרסי נובל בקרב מדענים גרמניים. רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה קיבל את הפרס, אך לא את המענק הכספי שהיה אמור לקבל, עקב הזמן שחלף. כמו כן, דומק קיבל גם אותות כבוד מאוניברסיטאות שונות כמו בולוניה, מינסטר, קורדובה, לימה, בואנוס איירס, פרנקפורט וגיסן. בשנת 1941, זכה לאות כבוד מצד החברה המלכותית האנגלית למדע.