google/wiki40b huggingface dataset:
משה אליהו לוי

משה אליהו לוי (באנגלית: Moses Elias Levy;‏ 1782, אסואירה, מרוקו - 7 בספטמבר 1854, וירג'יניה) היה איש עסקים ורפורמיסט יהודי-מרוקאי-אמריקאי, תומך התנועה לביטול העבדות.

קורות חיים

לוי נולד בשנת 1782 באסואירה (מוגדור) שבמרוקו, בן למשפחת אבן יולי שהתיישבה במרוקו לאחר גירוש ספרד. אביו, אליהו הלוי אבן יולי, היה סגן שר האוצר ודיפלומט לשירותו של הסולטאן מוחמד השלישי, ואף היה מעורב במאמצים למען הסכם השלום בין ארצות הברית למרוקו בשנת 1786. דודו היה שמואל הלוי אבן יולי, שכיהן לתקופה כנגיד של יהדות מרוקו. 
משה אליהו לוי היה סוחר בינלאומי עשיר, שבמסעותיו הגיע לג'יברלטר, אנגליה, פוארטו ריקו, קובה ולבסוף התיישב ב-1820, בפלורידה, ארצות הברית. דיבר שפות רבות, והותיר את חותמו בכל ארץ שביקר בה.
לוי האמין בקולקטיביזם יהודי, חזרה לחקלאות ובחינוך אוניברסלי. ב-1821 היה ממייסדי העיר מיקאנופי (Micanopy) שבפלורידה, ורכש כ-100,000 אקרים של אדמה (כ-400 אלף דונם) בקרבתה. כוונתו הייתה להקים שם התיישבות יהודית חקלאית שתקלוט את יהודי מזרח אירופה שנמלטו לארצות הברית מפני רדיפות בארצותיהם. ההתיישבות שהקים ב-1822, נקראה פילגרימג' (Pilgrimage), או "ירושלים החדשה". היא אכן קלטה לתוכה משפחות יהודיות אחדות ואף החלה לצמוח. במהלך שנות קיומה הוא הספיק להשקיע בייצור סוכר ובפיתוח טכנולוגיות הדרושות לכך, וזכה להצלחה שעודדה התיישבויות אמריקאיות ברחבי פלורידה לעבור לייצור סוכר. אולם חייה של ההתיישבות היהודית הזו היו קצרים, 13 שנה בלבד עברו עד שנהרסה ב-1835, כחלק ממלחמה בין מתיישבים אמריקאים לאינדיאנים סמינולים. 
בהשקפתו של לוי, האמנציפציה והניסיונות לשלב את היהודים בקרב לאומים זרים לעולם לא יצליחו. "לאן שלא יפנה, לאומיותו של ישראל תעמוד מולו". לכן אין ליהודים ברירה אלא ליצור מסגרות לאומיות. באותה עת חזרה לארץ ישראל נראתה כבלתי אפשרית, ולכן בחר לוי בצפון אמריקה כבסיס לתוכניותיו. לוי שילב בהשקפת עולמו גישה דתית ומסורתית ביחד עם גישה לאומית-מודרנית. ההיסטוריונית האמריקאית כריס מונקו שכתבה את הביוגרפיה עליו, רואה בו כמי שמזכיר ומקדים ברעיונותיו את התנועה הציונית שצמחה מסוף המאה ה-19, והגדירה אותו כ"פרוטו-ציוני".
יוזמה נוספת של לוי הייתה הקמתו של בית ספר - פנימייה יהודי בשנת 1821. בית הספר היהודי היה מהמרכזים הקהילתיים והתרבותיים הראשונים מסוגו בקרב יהדות ארצות הברית והיה "בית הספר הציבורי-חינמי הראשון במדינת פלורידה". 
לוי ידוע גם בתור מי שחיבר, ערך והוציא לאור ב-1828, בלונדון ספרון שזכה לתפוצה רבה בתקופתו, בשם "תוכנית לביטול העבדות" (Plan for Abolition of Slavery). הספרון הוגדר כ"מסמך הראשון והחשוב ביותר נגד עבדות שנכתב בידי יהודי אמריקאי". לו עצמו אמנם היו עבדים. התוכנית שאבה השראה מרעיונות סיפור יציאת מצרים המקראי, והציעה ביטול הדרגתי של העבדות. העבדים לא ישוחררו מיידית, שכן תודעתם היא זו של עבדים ועל כן שחרורם יצור בעיות חברתיות רבות ("דור המדבר") אך ילדיהם יגדלו כבר כבני-חורין ולא יהיו עוד עבדים.
בנו הוא דייוויד לוי יולי, היהודי הראשון שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית והראשון שנבחר לסנאט האמריקאי. קרוב משפחה רחוק שלו היה יהודה פיליפ בנימין, היהודי השני שנבחר לסנאט האמריקאי ומי ששימש כשר החוץ של ממשלת קונפדרציית המדינות של אמריקה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית.
סומרסט מוהם

ביוגרפיה

מוהם נולד בפריז להורים אנגלים, ודיבר צרפתית בלבד עד שהתייתם בגיל 11 ועבר אל שארית משפחתו בוויטסטייבל באנגליה, שם היה לתלמיד בבית הספר קינגס בקנטרברי. לפני הצלחתו הספרותית, למד מוהם ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג בגרמניה, ולמד רפואה בבית החולים סנט תומאס בלונדון, שבו אף עבד כרופא בסיום התמחותו. עם הצלחת ספרו "ליזה מלאמבת'", שיצא לאור ב-1897, החליט מוהם לנטוש את העיסוק ברפואה. בזמן מלחמת העולם הראשונה שירת מוהם כמרגל עבור ה-MI6, במסגרתה נשלח לרוסיה במשימה למניעת המהפכה הרוסית על ידי שמירת כוח המנשביקים. עלילות אלה היוו רקע לספר הסיפורים שלו "אשנדן, או הסוכן הבריטי", שלדעת רבים הוא מספרי הריגול הטובים ביותר שנכתבו אי-פעם. לאחר מכן בזמן עבודתו הקצרה כנהג אמבולנס בצלב האדום הבריטי פגש את ג'רלד הקסטון, צעיר מסן פרנסיסקו אשר היה למאהבו ההומוסקסואלי של מוהם עד מותו של הקסטון ב-1944. לאחר מכן חי מוהם עם אלן סירל.
מוהם כתב קומדיות, רומנים פסיכולוגיים וסיפורי ריגול. הצלחתם המסחרית, הפקות מצליחות של מחזותיו ומספר עיבודים של כתביו לסרטים, אפשרה למוהם רווחה כלכלית וחיים נוחים. הוא נהנה מטיולים רבים, בייחוד למזרח אסיה, לאיי האוקיינוס השקט ולמקסיקו, לרוב מלווה בידי הקסטון (גם בזמן נישואיו). ב-1926 רכש וילה בריביירה הצרפתית אשר הייתה לדירתו במשך רוב חייו.
ב-1917, בניו ג'רזי, נשא מוהם לאישה את מאהבתו מוד גוונדולן ברנרדו, אשתו לשעבר של איל ההון הנרי וולקם. הם התגרשו ב-1928 לאחר נישואים סוערים שהסתבכו בשל יחסיו של מוהם לגברים ויחסיו עם הקסטון בפרט. לאחר מותו של הקסטון שקע מוהם בדיכאון, חלה ירידה ביצירתו ורק הופעתו של מזכירו-מאהבו (ולאחר מכן בנו המאומץ) אלאן סירל, הצילה אותו משקיעה כללית. למוהם הייתה בת אחת, אליזבת מארי מוהם (1915–1998), ובאחרית ימיו ניסה מוהם לנשלה מצוואתו וירושתו הענקית, בניסיון להעביר את רוב רכושו לאלן סירל -'מזכירו' - אותו אף אימץ כבן. אף שמוהם היה נערץ בשל סגנונו, אישיותו המבריקה והמרשימה, רבים מבני דורו הסתייגו ממנו, בשל מה שנתפס כ'חייו השערורייתיים'.
ב-1947 ייסד את פרס סומרסט מוהם, הניתן עד ימינו לסופר או הסופרים הבריטיים הטובים ביותר תחת גיל שלושים וחמש על עבודת סיפורת שפורסמה בשנה החולפת.
סומרסט מת בניס שבצרפת, ב-16 בדצמבר 1965.

יצירתו

הספר הראשון של מוהם היה "ליזה מלאמבת'" (Liza of Lambeth), שהופיע בשנת 1897 ונכתב כשעבד כרופא בבית החולים סנט תומאס בלאמבת', שכונת העוני ליד בית החולים. בהמשך פנה מוהם לכתיבת מחזות, והמחזה "ליידי פרדריק", שהוצג בשנת 1907, הביא לו הצלחה רבה ופתח את שערי עולם הספרות לפניו. למרות הצלחותיו, הערכתו העצמית לגבי עבודתו הייתה נמוכה, והוא תיאר את עצמו בשנותיו האחרונות כמצוי "בשורה הראשונה של המדורגים השניים".
לרוב מסכימים כי יצירת המופת של מוהם היא "בכבלי אנוש" (Of Human Bondage), רומן אוטוביוגרפי העוסק בחייו של פיליפ קארי, אשר כמו מוהם התייתם וגודל בידי דודו האדוק. גמגומו החריף של מוהם הוחלף ברגלו הקלוטה של פיליפ.
כמה מהבולטים שבסיפוריו הקצרים עוסקים בקולוניאליסטים מערביים במזרח הרחוק. הסיפורים עוסקים במטען הרגשי שנטבע בקולוניאליסטים בשל בידודם. הפרוזה המאופקת של מוהם אפשרה לו לבחון מתחים ותשוקות מבלי להידחק למלודרמטיות.
שמואל אברהם אבא הגר

ביוגרפיה

הרב שמואל אברהם אבא הגר נולד בשנת ה'תרכ"ה בעיירה ויז'ניץ שבבוקובינה שבאימפריה האוסטרית (כיום באוקראינה) לרב ברוך הגר שהיה האדמו"ר השני בשושלת חסידות ויז'ניץ והרביעי לקוסוב-ויז'ניץ, ולציפורה שפירא, בתו של הרב אריה לייב שפירא מז'יטומיר ונכדתו של הרב פנחס שפירא מקוריץ.
לאחר מות אביו, הרב ברוך הגר בכ' בכסלו ה'תרנ"ג, נתמנה הרב שמואל אברהם אבא לכהן כרב בעיר הורודונקה. בעת כהונתו ברבנות חיבר את הספר "שפתי צדיק" על השבתות והמועדים וראשי החודשים. כשנתיים בלבד לאחר מינויו לרב בעיר נפטר הרב שמואל אברהם אבא הגר בל' בשבט ה'תרנ"ה, ואת מקומו ברבנות מילא אחיו הרב יחיאל מיכל הגר.
מיס צרפת

מיס צרפת היא תחרות יופי הנערכת מדי שנה בצרפת. התחרות התקיימה לראשונה ב-1920 וחדלה להתקיים בין השנים 1941–1946 עקב מלחמת העולם השנייה.
ב-1947 חודשה התחרות, כל מחוז בצרפת שולח נציגה לתחרות הארצית, לאחר תחרות מקומית במחוז. הזוכה בתחרות מייצגת את מדינתה בתחרות מיס תבל, וסגניותיה נשלחות לייצג את מדינתן בתחרויות מיס עולם ומיס אינטרנשיונל.
התחרות משודרת מדי שנה בטלוויזיה בערוץ TF1. הבחירה נעשית באמצעות חבר שופטים המורכב בדרך כלל מאנשים ידועים מתחום התקשורת, הבידור והספורט, ומאחוז מסוים של הקולות שהתקבלו על ידי הצופים בית.
המשתתפות בתחרות נדרשות להיות רווקות וללא ילדים, ולהתנשא לגובה 1.70 מטר לפחות.
בשנת 2007 סילבי טלי, מיס צרפת 2002, החלה לשמש כבעלת הזיכיון עבור תחרות מיס צרפת.
תיירות בסלובניה

תיירות היא ענף בכלכלתה של סלובניה. בשנת 2017 ביקרו בסלובניה כ-3,000,000 תיירים שלנו כ-7,300,000 לינות לצד תיירות הפנים שרשמה כ-3,800,000 לילות.

רקע

סלובניה מציעה לתיירים מגוון של נופים, על אף קוטנה היחסי של המדינה. האלפים היוליאניים בצפון מערבה, נוף ים תיכוני בדרום מערב, המישור הפאנוני בצפון מזרח, והאלפים הדינריים בדרום מזרח. אזורים אלה חופפים בקירוב לאזורים ההיסטוריים של סלובניה המבוססים על שטחי ממלכת הבסבורג (קרניולה, קריתיניה, סטריאה ואזור החוף). לכל אחד מאזורים אלה ערכי טבע, גאוגרפיה, ארכיטקטוריה ומאפיינים תרבותיים משלו.
סלובניה מציעה לתיירים הרים מושלגים, כרי דשא,רצועה ימית, מערות ואגמים, ההופכים אותה ליעד אטרקטיבי באירופה.
בליובליאנה הבירה מבחר בניינים הבנויים בסגנון הבארוק והארט נובו, שחלקם פרי תכנונו של האדריכל הסלובני יוז'ה פלצ'ניק.
אטרקציות נוספות הן אגם בלד, נהר הסוצ'ה, והר טריגלב, שהנו הגבוה ביותר במדינה. חבל הקראס הנמצא באזור החוף הוא יעד תיירותי חשוב. מערת פוסטוינה ומערות שקוציאן הסמוכות הוכרזו שתיהן על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. מערות נוספות באזור פתוחות למבקרים, בהן מערת וילניצה.
לחוף הים האדריאטי שוכנת העיירה פיראן בעלת האדריכלות הגותית-ונציאנית. העיירה הסמוכה פורטורוז' היא יעד נופש פופולרי בו מתקיימת תיירות הימורים. איזולה וקופר הן עיירות תיירותיות נוספות באזור.
אזור סטיריה בצפון מזרח המדינה ידוע ביין הלבן ובשמן זרעי הדלעת המיוצרים בו. הרי פוחוריה (Pohorje) הם חלק מהאזור ובהם אתרי סקי. העיר מאריבור מציעה פסטיבלי תרבות.
אזור פרקמוריה ידוע במטבח הייחודי שבו. בין המאכלים המסורתיים שבו, הידועים ביותר הם בשר חזיר, לפת וקדרת תבשיל שנקרא בויטה רפה (bujta repa). עוגת הפרקמורסקה גיבניצה (Prekmurska gibanica), מקורה באזור.
התיירות הכפרית חשובה בכל רחבי המדינה, והיא מפותחת במיוחד באזור קראס, בחלקים הפנימיים של קרניולה, קרניולה התחתונה וצפון איסטריה, ובאזור שמסביב לפודצ'טרטק וקוז'יה במזרח סטיריה. באזורים אלה נפוצים טיולים רגליים, רכיבה על סוסים ורכיבה על אופניים.
הפארק הלאומי טריגלב הוא פארק לאומי הממוקם בסלובניה והיחיד במדינה. הוא נקרא על שמו של הר טריגלב, סמל לאומי של סלובניה, הממוקם כמעט באמצע הפארק הלאומי. ממנו התפשטו העמקים באופן רדיאלי, המספקים מים לשני נהרות גדולים שמקורותיהם בהרי האלפים היוליאנים: הסוצ'ה והסאבה, הנשפכים לים האדריאטי ולים השחור, בהתאמה.
רכס הרי קרבנקה בגבול סלובניה-אוסטריה והאלפים הקמניקיים מהווים אף הם יעדים תיירותיים חשובים, כמו הרי הפוחוריה. שלא כמו אזור האלפים היוליאניים, אזורים אלה מושכים בעיקר תיירות מקומית ומן האזורים הקרובים באוסטריה.
בסלובניה יש מספר ערים קטנות מימי הביניים, המשמשות כאטרקציות תיירותיות חשובות. מאלה, המפורסמות ביותר הן פטוי, שקופיה לוקה, ופיראן. כפרים מבוצרים, רובם ממוקמים במערב סלובניה (שטנייל, ויפבסקי קריז' ושמארטנו) הפכו ליעד תיירותי חשוב, במיוחד בשל אירועי התרבות המאורגנים בסביבתם.
מנת דגל

מְנת דגל (באנגלית: Signature dish, כלומר: מנה המהווה חתימה) היא מתכון המזוהה עם שף או מסעדה ספציפיים. באופן אידיאלי המנה צריכה להיות ייחודית לשף גם במבחן טעימה הנעשה בעיניים עצומות. מנת הדגל היא המקבילה הקולינרית של אמן המוצא את סגנונו, או סופר המוצא את שפת הכתיבה שלו.
מנת הדגל יכולה להשתנות עם הזמן, ולשף או מסעדה יכולה להיות יותר ממנת דגל אחת, היא גם יכולה להיות חלק מרשת מסעדות ארצית או כלל עולמית (כדוגמת ההמבורגר הספרדי ברשת המזון המהיר בורגראנץ').
במקרים מסוימים יכולות מנות דגל להיחשב למנות אזוריות. במצב זה, עשויה מנת הדגל להיות חלק מ"המנה המקומית" או המאכל הלאומי.
מנות דגל יכולות להיות משופעות מרכיבים, או בעלות מרכיבים בודדים, אך דרך הכנתן או שילוב המרכיבים מובילים לתוצאה ייחודית. מנות דגל יכולות להיות מתכונים מוכרים היסטוריים (הרבה לפני הולדת המסעדה או השף) אך נחשבים כעשויים היטב באופן בולט על ידי השף או המסעדה המסוימים. לדוגמה; מסעדת בופנז'ה הפריזאית אשר ידועה במתכון השוקרוט שלה ומסעדת רלה דה לה פוסט שמנת הדגל שלה היא כבד ברווז חם המוקפץ עם ענבי שאסלה.
טריאס עליון

טריאס עליון (Late Triassic) או ראשון, הוא תקופה בתור הטריאס שבעידן המזוזואיקון הקרובה יותר לזמננו מאשר טריאס תיכון. התקופה החלה לפני כ-235 מיליון שנים והסתיימה לפני כ-201.3 מיליון שנים. היא מחולקת לשלושה גילאים (תת יחידות זמן של תקופה): רטיין (Rhaetian), נוריאן (Norian) וקרניאן (Carnian).
הנרי וושבורן

הנרי דאנה וושבורן (באנגלית: Henry Dana Washburn;‏ 28 במרץ 1832 - 26 בינואר 1871) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אינדיאנה וגנרל בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית.
נולד בוינדזור, ורמונט, ועבר לאינדיאנה בשנת 1850. למד בניו יורק עריכת דין, והצטרף ללשכת עורכי הדין בשנת 1853, ועבד בכך בניופורט, אינדיאנה, ובמהרה הצטרף למערכת הפוליטית המקומית.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הצטרף לצבא האיחוד ומונה למפקד רגימנט ביולי 1865. הוא התקדם במהרה במסלול הדרגות, ועד אוגוסט מונה למייג'ור גנרל (מקביל לדרגת האלוף בצה"ל) באוגוסט באותה שנה.
לאחר סיום המלחמה נבחר לבית הנבחרים, בקונגרס ה-39 וה-40. לאחר מכן, בשנת 1869, מונה למשלחת סיור ברחבי מונטנה, במה שיהפוך מאוחר יותר לפארק הלאומי ילוסטון. הר וושבורן, הממוקם בפארק קרוי על שמו.
וושבורן מת בביתו בקלינטון, אינדיאנה ב-26 בינואר 1871.
ג'ון גילכריסט

קריירת המכללות

הוא שיחק במסגרת ליגת המכללות האמריקנית במדי אוניברסיטת מרילנד בין השנים 2003 עד 2005. ב-2004 זכה עם נבחרת המוסד שלו באליפות ה-ACC. באותו טורניר אף נבחר לשחקן המצטיין. בתום עונתו שבר את הברך וסירב להקשיב למאמניו לחכות עוד שנה עם יציאה לקריירה מקצוענית לה שאף בליגת ה-NBA.

קריירה מקצוענית

למרות הצטיינותו במכללות והשוואות לכוכב ה-NBA סטפון מרבורי בידי פרשנים, גילכריסט לא נבחר בדראפט של ליגת ה-NBA בשל ירידה ביכולתו הגופנית בתום השנה השלישית בשל פציעה בברכו שממנה לא החלים לחלוטין. למרות שקיבל זימון למחנה האימונים של קליבלנד קאבלירס בקיץ לא קיבל חוזה בשורות קבוצות מליגה זו.
לאחר מכן עבר גילכריסט לשחק במכבי ראשון לציון, בה שיחק במשך עונה אחת בהצטיינות ואז עבר לזמן קצר לקבוצת היורוליג פו אורטז הצרפתית, במהרה חזר לישראל למדי עירוני נהריה, ממנה שוחרר בינואר 2007 לאחר שהציג יכולת לא משכנעת ואיבד את מקומו לרכזים הישראלים רביב לימונד ועמית בן-דוד.
ב-2007 שיחק בליגת הפיתוח של ה-NBA בקבוצות לוס אנג'לס די-פנדרס ואיידהו סטמפיד. באוגוסט 2007 חתם על חוזה לעונה אחת בונטספיליס מצמרת הליגה בלטביה אך שוחרר ממנה בנובמבר וחזר לעירוני נהריה. בעונת 2009/2010 המשיך לאדלאייד 36' מהליגה האוסטרלית, בה הוביל את קבוצתו לסדרת חצי הגמר אך נפצע בברכו וסיים את העונה. בעונת 2011/2012 שיחק בסיגל פרישטינה מקוסובו ונבחר לנבחרת המצטיינים של הליגה באתר יורובאסקט. בעונת 2012/2013 שיחק בקבוצת SZTE מהעיר סגד שבהונגריה. בעונת 2013/2014 חזר לארצות הברית ושיחק במדי צפון דאלאס ואנדלס מליגת ה-ABA החצי מקצוענית.
בעונת 2014/2015 שיחק במדי דארקהן גאריד ממונגוליה.
ב-2016 פתח מחנה קיץ לאימוני כדורסל לשחקנים צעירים שפורסם באתר ESPN אולם לא הודיע על פרישה רשמית ממשחק פעיל.
מייקל הופמן

חיים מוקדמים וחינוך

הופמן נולד בהוואי, בנם של דורותי (הארפר) וגלן ר. הופמן אשר ממוצא גרמני, הוא גדל באיידהו. למד בקולג' בוייז סטייט, שם הוא נבחר לנשיא הסטודנטים באוניברסיטה. הוא היה ממייסדי פסטיבל שייקספיר איידהו (יחד עם דאג קוסאי וויקטוריה הולוואי). זכה במלגת רודז בשנת 1979, והיה לבוגר הראשון שהשיג את הכבוד הזה. בעוד שלמד את ספרות הרנסאנס באוניברסיטת אוקספורד, הוא הרחיב את התעניינותו גם לדרמה בכך שהקיים את קרן הקולנוע באוניברסיטת אוקספורד. זאת הוא עשה על ידי יצירת סרטי סטודנטים, בכיכובו של יו גרנט הצעיר.

קריירה

אחד הסרטים המפורסמים של מייקל הופמן Restless Natives שהינו סרט מצחיק עם מבט הומוריסטי על ילדים סקוטים צעירים המעכבים אוטובוסים של תיירים. סרטים נוספים: סרט בכיכובו של פטריק דמפסי הצעיר (דרק שפרד על האנטומיה של גריי), שיקום עם רוברט דאוני ג'וניור, יום בהיר אחד עם מישל פייפר וג'ורג 'קלוני, Soapdish עם סאלי פילד ואת קווין קליין, ליל קיץ החלום של הלילה, שעבורו הוא גם כתב את התסריט המבוסס על העבודה של שייקספיר, ומועדון הקיסר (בכיכובו של קווין קליין). מייקל, עשה שלושה סרטים עם קליין (עד כה), כולל  חלום של ליל קיץ.
הסרט "המובטחת" שלו (1987) היה מועמד לפרס הגדול של חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס. הסרט שיקום (1995) הוצג בפסטיבל ברלין הבינלאומי ה-46.
בנוסף, הוא כתב וביים את הסרט התחנה האחרונה (2009), המבוסס על השנים האחרונות של חייו של לב טולסטוי. אשר כיכבו בו כריסטופר פלאמר, הלן מירן, ג'יימס מקאבוי, ופול ג'יאמאטי.
הופמן גם ביים את הסרט גמביט (2012) ו-The Best of Me ‏(2014)
יום שני

יום שני הוא היום השני מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה ועל-פי תקן ISO-8601, זהו היום הראשון בשבוע. בכל מדינות אירופה ואמריקה זהו היום הראשון בשבוע העבודה.

יום שני בתרבות ישראל

שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך (ספר בראשית, פרק א', פסוקים ו'-ח') כיום שבו נבראו השמיים:
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים, יְהִי רָקִיעַ בְּתוֹךְ הַמָּיִם, וִיהִי מַבְדִּיל, בֵּין מַיִם לָמָיִם. וַיַּעַשׂ אֱלֹהִים, אֶת-הָרָקִיעַ, וַיַּבְדֵּל בֵּין הַמַּיִם אֲשֶׁר מִתַּחַת לָרָקִיעַ, וּבֵין הַמַּיִם אֲשֶׁר מֵעַל לָרָקִיעַ; וַיְהִי-כֵן. וַיִּקְרָא אֱלֹהִים לָרָקִיעַ, שָׁמָיִם; וַיְהִי-עֶרֶב וַיְהִי-בֹקֶר, יוֹם שֵׁנִי.
— ספר בראשית, פרק א', פסוקים ו'-ח'
 
בקרב היהודים יום זה הוא יום "לא מוצלח" כיוון שלא נאמר עליו "כי טוב" בספר בראשית, בסיפור בריאת העולם]. בשבוע העבודה של הכנסת, נהוג להצביע על הצעות אי אמון בממשלה ביום שני.
בתפילת שחרית של יום שני נהוג לקרוא בתורה בפרשת השבוע, ולומר תוספות לתפילת התחנון, כמו גם ביום חמישי.

יום שני ברחבי העולם

מקובל לקשר את יום שני עם הירח, ולכן הוא נקרא בשפות רבות "יום הירח". באמונות עממיות שונות, בעיקר באירופה, הירח הוא סמל הסכנה והמסתורין, ולפיכך יום שני הוא יום "חסר-מזל".
בבודהיזם נחשב הירח כמסמל את השחרור ממעגל גלגולי החיים, ולכן כחיובי בסופו של דבר.
נסיכות מונטנגרו

היסטוריה

בשנת 1851 הכריז דנילו השני, נסיך-בישוף מונטנגרו על הקמת נסיכות מונטנגרו, ועל הפיכתה למדינה חילונית, ובשנת 1858 הביס אחיו מירקו פטרוביץ'-נייגוש כוח עות'מאני חזק, ובכך הביא לגבולות רשמיים בין הנסיכות לאימפריה העות'מאנית. לאחר מותו בשנת 1860 עלה לשלטון אחיינו ניקולא, נסיך מונטנגרו.
בשנת 1876 הכריז ניקולא, נסיך מונטנגרו על מרד באימפריה העות'מאנית. המרד נחל הצלחה וכוחותיו הצליחו להגיע עד לחופי הים האדריאטי. העצמאות של מונטנגרו הוכרה בקונגרס ברלין בשנת 1878 ובעשורים הראשונים לעצמאותה נהנתה מונטנגרו משגשוג ויציבות. מערכת החינוך והעיתונות התרחבו במידה רבה. הצבא נהנה מתמיכה וסיוע של רוסיה הצארית. בשנת 1883 ביקר הנסיך ניקולא את הסולטאן הטורקי, שעמו שמר לאחר מכן על יחסים לבביים. בשנת 1896 הוא חגג מאתיים שנה של שושלת פטרוביץ', ובאותה השנה השתתף בהכתרתו של הצאר הרוסי ניקולאי השני. במאי 1898 ביקר הנסיך את המלכה ויקטוריה בטירתה בווינדזור.
ניקולא הראשון הסכים לכינון החוקה הראשונה של מונטנגרו בשנת 1905 בעקבות לחץ ציבורי מהאוכלוסייה שדרשה יותר זכויות וחופש. הוא הסכים לחופש עיתונות וכינון קודי משפט ברורים בתחום הפלילי. בשנת 1906 קיבלה מונטנגרו מטבע משלה. במרץ-אפריל 1909, בתמורה להכרה בסיפוח בוסניה והרצגובינה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, קיבלה מונטנגרו את הזכות לבנות אוניות מלחמה ושליטה מלאה בערי החוף בר ואולצין.

לאחר מכן

ב-28 באוגוסט 1910, במסגרת חגיגות היובל להיותו נסיך מונטנגרו, שינה ניקולא את תארו והכריז על עצמו כמלך. כאשר מלחמת הבלקן הראשונה פרצה בשנת 1912 החליט ניקולא כי מונטנגרו תעמוד לצד שכנותיה בולגריה, סרביה, ויוון במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה כבשה מונטנגרו שטחים נרחבים באזור מקדוניה ואת שקודרה באלבניה, אך בלחץ המעצמות נאלצה לסגת משקודרה.
במלחמת העולם הראשונה שהחלה בשנת 1914, הייתה מונטנגרו הראשונה שהחליטה לצאת לעזרתה של סרביה לאחר שאוסטרו-הונגריה פלשה אליה, לאחר ההתנקשות ביורש העצר פרנץ פרדיננד בעיר סרייבו. ואכן מונטנגרו הצטרפה למלחמה וספגה אבדות כבדות, ובתחילת 1916 נכבשה הממלכה על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי. בינואר 1916, לאחר התבוסה של סרביה, מונטנגרו נכבשה אף היא על ידי אוסטרו-הונגריה, והמלך נמלט לאיטליה ולאחר מכן לצרפת.
ב-20 ביולי 1917 נחתמה הצהרת קורפו, אשר החליטה על איחוד מונטנגרו עם סרביה. ב-26 בנובמבר 1918 החליטה האספה של פודגוריצה, גוף נבחר המייצג את מונטנגרו, בהחלטה פה אחד על איחוד מונטנגרו עם סרביה, ואכן ב-1 בדצמבר התאחדו השניים והוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
טודור ולדימירסקו

טודור ולדימירסקו (ברומנית: Tudor Vladimirescu; סביבות 1780 – 7 ביוני 1821, לפי הלוח הגרגוריאני) היה גיבור ומהפכן רומני,
במאה ה-19 הופעלו 2,000 פנדורים בנסיכות ולאכיה במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812), בעיקר בחבל אולטניה, כנגד האימפריה העות'מאנית - אלף מתוכם הונהגו על ידי טודור ולדימירסקו. שנים לאחר מכן, בהתבסס על נאמנות הפנדורים, הנהיג ולדימירסקו ניסיון הפיכה צבאי בשנת 1821. מטרתו הייתה השגת עצמאות מלאה לנסיכויות ולאכיה ומולדובה, אז כפופות לאימפריה העות'מאנית, והשגת שוויון זכויות למיעוט (אשר למעשה דמוגרפית היווה רוב) הרומני בטרנסילבניה, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
מנהיג הצבא היווני של פיליקי אטריה, אלכסנדר איפסילנטי, ששהה בבוקרשט, תבע מוולדימירסקו לפעול יחד איתו, תחת פיקודו. ולדימירסקו דחה את הצעת איפסילנטי ונימק זאת באינטרסים שונים של הרומנים ושל היוונים - לדברי ולדימירסקו הרומנים רצו להנהיג את עצמם, לא להיות מונהגים על ידי שליטים פנריוטים (ממוצא יווני). איפסילנטי עזב עם צבאו ועבר לטרגובישטה ומשם שלח שליחים, שחטפו את ולדימירסקו מקרב צבאו והביאו אותו לטרגובישטה, שם נרצח בידי אנשיו של איפסילנטי. צבאו של ולדימירסקו, שנשאר ללא מנהיג התפרק והתפזר.
נסיון ההפיכה של ולדימירסקו נכשל, אך היווה, במידה מסוימת, את הבסיס לדרישות לאומיות של הרומנים בעתיד, ועורר את רגשי הלאומיות הרומנית בתושבים הרומניים של האזור.

הנצחה

במהלך מלחמת העולם השנייה קומוניסטים רומנים ובראשם אנה פאוקר עסקו בגיוס שבויים רומנים לדיוויזיות מתנדבים, שילחמו לצד ברית המועצות נגד גרמניה הנאצית. הדיוויזיה הראשונה, שהוקמה, נקראה על שמו של טודור ולדימירסקו, דיוויזיית מתנדבים 1, טודור ולדימירסקו.
ניקולאה יורגה כתב מחזה היסטורי בשם "טודור ולדימירסקו".
במחוזות הרומניים טולצ'אה, טלאורמן, אולט, יאשי, גאלאץ, קונסטנצה, קלראש ובראילה יש בכל אחד מהם יישוב הנושא את השם "טודור ולדימירסקו" ובמחוז בוטושאן יש שני יישובים בשם זה, האחד במועצה האזורית אלבשט והשני במועצה המקומית אברמן. במחוז ארד יש מועצה אזורית וכפר בשם "ולדימירסקו".
הבתול האמריקאי האחרון

עלילה

העלילה דומה מאוד לסרט המקורי ועוקבת אחר גרי, נער טיפוסי הלומד בתיכון בלוס אנג'לס וחבריו ריק החלקלק ואליל הבנות ודייוויד. רוב העלילה עוסקת בניסיונם של השלושה לקיים יחסי מין, דבר שכמעט ולא מצליח לגרי. משולש רומנטי מתפתח בין גרי, ריק וקארן, נערה יפהפייה העוברת לבית ספרם.
אייר מקאו

תולדות החברה

אייר מקאו נוסדה ב-13 בספטמבר 1994, ב-9 בנובמבר 1995 טסה החברה את טיסתה הראשונה. עד לתחילת פעילותה לא היו טיסות סדירות למדינה.
מניות נמצאת בבעלות אייר צ'יינה (51%), טאפ פורטוגל (20%), STDM‏ (14%), אווה אייר (5%), ממשלת מקאו (5%), ומשקיעים פרטיים (5%). בשנת 2010 מכרה טאפ פורטוגל את מניותיה בחברה לאייר צ'יינה.
נכון למרץ 2007, מועסקים בחברה 1,023 עובדים.

מקאו אסיה אקספרס

מקאו אסיה אקספרס היה מיזם להקמת חברה לטיסות חסך שתתבסס במקאו, ותטוס בעיקר לסין. החברה נוסדה בינואר 2006, במימון ראשוני של 30 מיליון דולר. החברה הייתה בבעלות משותפת של אייר מקאו (51%) ו-CNAC‏ (49%).
בצי המטוסים של מקאו אסיה אקספרס היו שישה מטוסי איירבוס A320, והחברה תכננה להגדיל את צי המטוסים שלה ל-15-20 בשנים הראשונות לפעילותה.
בנובמבר 2007 דווח כי מקאו אסיה אקספרס סובלת מבעיות מימון, הגורמות לעיכובים באספקת המטוסים שהזמינה. בסופו של דבר פשטה החברה את הרגל בשנת 2008.
הבראנדנבורגים בבוהמיה

הברנדנבורגים בבוהמיה (בצ'כית: Braniboři v Čechách) היא אופרה בשלוש מערכות שנכתבה על ידי בדז'יך סמטנה במאה ה-19 לצורך תחרות, ונועדה לכבוש את לב העם הצ'כי שהיה בתהליכי הדגשת לאומיותו.

רקע להלחנה

המלחין הצ'כי בדז'יך סמטנה ניגש לתחרות מוזיקלית בשנת 1863. לתחרות הגיש אופרה בשלוש מערכות, הקרויה הברנדנבורגים בבוהמיה. 
העם הצ'כי היה בשלבי התעוררותו הלאומית מהשלטון הגרמני, תופעה שהייתה נפוצה בקרב עמים רבים במרכז אירופה במאה ה-19. סמטנה רצה להלחין יצירה שתיחשב ליצירה לאומית צ'כית, שיהיו בה אלמנטים אנטי-גרמניים.

העלילה

העלילה מתרחשת במאה ה-13, כאשר מלך בוהמיה נרצח על ידי רודולף לבית הבסבורג. אלמנת המלך מזמינה את שליט ברנדנבורג לבלום את כוחותיו הפולשים של רודולף, אבל במקום לסייע לה יוצאים הברנדבורגים למסע של רצח אונס וביזה בארצה. שלוש בנותיו של ראש העיר פראג נחטפות בידי גרמני, עד שמלך הקבצנים, דמות דמיונית שמשמשת כגיבור לאומי, מסייע לשחרורן. לאחר מכן בוזזים את בתיהם של הפולשים הגרמנים ומגרשים אותם.

התחרות

לאחר דיונים וויכוחים רבים, הפרס בתחרות הוענק לסמטנה באי רצון. חבר השופטים סבר שהמוזיקה גרמנית מדי, הנושא לא מספיק לאומי ואין שימוש בשירי עם.

החידוש ביצירה

לראשונה במוזיקה הצ'כית מוצג העם כגיבור בעל תפקיד דרמטי פעיל. ככל שהפגיעה בצ'כים מתגברת כך המוזיקה מתגברת עד הגיעה לשיא עוצמתה ואז נחלשת, לבסוף הצלילים הולכים ונעלמים כמו בהשלמה חסרת תקווה. אז יש קולות ללא ליווי, ואז מצטרפת התזמורת, משתלטת ומגיעה לשיא.
יחסי בליז–שווייץ

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה ההלווטית לבין בליז כוננו ב-1988. שווייץ הכירה בעצמאות בליז עוד ב-1981. שווייץ פתחה קונסוליה רשמית בבליז סיטי בשנת 1996. על פי משרד החוץ השווייצרי: "היחסים בין המדינות הם יחסים חמים וטובים, אך אינם נרחבים וקרובים".
בליז ושווייץ חתמו על מגוון הסכמים דיפלומטיים בהם: הסכם הסגרה הדדי, הסכם פטור מאשרה הדדי, אמנה למניעת כפל מס והגנה על השקעות.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 31 שווייצרים חיו בבליז. הסחר שבין המדינות הוא סחר יחסית קטן. הסחר הכולל בשנת 2018 בין שתי המדינות הוערך בשווי של 8.9 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 8.3 מיליון פרנקים ייצוא שווייצרי לבליז ו-600,000 פרנקים ייבוא שווייצרי מבליז.
LFP

תחרויות

42 המועדונים החברים ב-LFP מחולקים לשתי ליגות: הלה ליגה (20 מועדונים) והסגונדה (22 מועדונים). בכל עונה נתונה קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות האחרות באותה הליגה פעמיים, פעם באצטדיון הביתי שלה ופעם בזה של יריבתה. בסך הכל, כל קבוצה משחקת 38 משחקים כל העונה בלב ליגה ו-42 משחקים בסגונדה.
עבור ניצחון משיגים שלוש נקודות, אחת בתיקו, ואפס עבור הפסד. בסוף כל עונה, הקבוצה עם הכי הרבה נקודות בלה ליגה היא אלופת ספרד. אם יש שוויון נקודות, קובעים לפי הפרש השערים במפגשים בין שתי הקבוצות באותה העונה בליגה כדי לקבוע מי האלופה. אם עדיין יש שוויון, הפרש השערים ולאחר מכן מספר השערים שכבשה כל קבוצה מכריעים את השוויון. בסגונדה, שתי הקבוצות הראשונות עולות ללה ליגה, עולה נוספת נקבעת בפלייאוף בין הקבוצות שסיימו במקומות 3–6, בעוד שלוש הקבוצות האחרונות בלה ליגה יורדות לסגונדה. ארבע הקבוצות האחרונות בסגונדה יורדות לסגונדה ב', בעוד ארבע קבוצות מהליגה השלישית עולות לסגונדה במקומם.

אספה כללית

העצרת הכללית היא ההרכב המחוקק של ה-LFP. היא מורכבת מ-42 מועדוני הכדורגל שמרכיבים את הלה ליגה ואת הסגונדה, וחברות ספורט ציבוריות בע"מ (Sociedad Anonima Deportiva, S.A.D). כל מועדון או חברה בדרך כלל מיוצג על ידי הנשיא שלו.

חסויות

ביום 22 בנובמבר 2013, וואווי הפכה לשותפה העולמית של ה-LFP. יצרנית הכדור הרשמי של ה-LFP היא נייקי מאז עונת 1996/1997, כאשר לפני כן זאת הייתה אדידס.