google/wiki40b huggingface dataset:
סרט לגו נינג'גו

עלילה

ילד קטן מגיע לחנות עתיקות. בעל החנות המסתורי, מר ליו, מספר לו על אגדת הנינג'גו.
נינג'גו היא עיר ביקום הלגו אשר הותקפה על ידי לורד גארמאדון הרשע, אביו של לויד ובעלה של קוקו(קיצור של מיסאקו). כל העיר בזה ללויד בשל היותו בנו של הלורד, מה שהביא את לויד למצב של מתח נפשי. הם לא ידעו שלויד הוא חלק מחבורת נינג'ה סודית הכוללת את ניה, שיין, ג'יי, קול, קאי והמאסטר שלהם מאסטר וו אשר מנסים לעצור את גארמאדון מלהרוס את העיר. ביום הולדתו של לויד, גארמאדון תוקף את העיר שוב כדי להיות מובס. הוא מתחמק באמצעות צבא כרישים. לאחר מכן הוא מתכנן מתקפה גדולה על מנת לכבוש את נינג'גו, והחליט לבנות מכונה ענקית על מנת להיות חסין מכלי הנשק שלו.
יום למחרת גארמאדון תוקף את העיר עם המכונה הענקית ומביס את לויד. כאשר גארמאדון מביע שהוא שולט בנינג'גו, לויד חוזר עם הנשק האולטימטיבי שלו. הוא יורה את הנשק, הנשק הוא לייזר אשר מביא חתולה אמיתית בשם מיאות'רה. מיאות'רה משמידה את העיר כאשר מנסה לקבל את הלייזר. גארמאדון מכוון את הלייזר לחתולה על מנת להשמיד את כל המכונות, לפני שלויד שובר אותה. כאשר גארמאדון חוגג את ניצחונו, לויד קולט שהוא הנינג'ה הירוק, ומספר לגארמאדון שהלוואי והוא לא היה אביו, דבר שהשאיר את גארמאדון מבולבל.
לויד פוגש את חבריו ואת מר וו, אשר כעסו עליו על האופן שבו השתמש בנשק. וו סיפר להם שהם חייבים להשתמש בנשק האולטימטיבי לגמרי כדי לעצור את מיאות'רה מלהרוס את העיר, אשר הם נאלצים לעבור את יער הסכנות, קניון המוות ומקדש השברים. גארמאדון שמע את הדיבורים של וו על כלי הנשק ועוקב אחריהם. הוא פוגש את וו ונלחם בו, על מנת להיכלא, אולם וו הפסיד בקרב וסיפר ללויד שהוא חייב למצוא את החלק השקט שבו לפני שימחק.
הנינג'ות החליטו להמשיך הלאה, כאשר גארמאדון מנהיג אותם למרות אכזבתו של לויד. הם נתפסים על ידי צבא כרישים אשר מחפשים נקמה. הנינג'ות ניסו להלחם בהם אך ללא הצלחה. הם עזבו והשאירו את לויד וגארמאדון מאחור להיתפס. הכרישים העיפו את לויד וגארמאדון אל הר הגעש. אולם שאר הנינג'ות הצילו את המצב כאשר השתמשו בהתנגבות. כולם עבדו ביחד עם גארמאדון כדי להתחמק מצבא הכרישים כאשר הם בנו מסוק, ולויד וגארמאדון עבדו ביחד גם כן.
לפתע הם התנגשו ונפלו למטה במקדש השברים. גארמאדון סיפר שזה היה ביתו, וגם קוקו הייתה פעם לוחמת נינג'ה בעצמה. נודע גם שמשאלתו של לויד הייתה להישאר יחד אתו ועם אמו אחרי שאביו החליט לכבוש את הנינג'גו, אולם הוא לא יכול היה לשנות את העבר אז הוא נשאר מאחור. הנינג'ות מצאו את הנשק האולטימטיבי לגמרי אשר מתוארים כתכשיטים זולים שנגנבו על ידי גארמאדון אשר עדיין רוצה לשלוט בעיר. הוא רוצה שלויד יהיה המנהיג אולם לויד התנגד להצעה. מתוך זעם, כלא גארמאדון את כולם בתוך המקדש והחל בתוכנית שלו. לויד הבין שהחלק השקט אומר להוציא את הכוח שלהם והם הצליחו לעשות זאת, ויצאו מהמקדש. כאשר הם נפלו מהצוק, וו הציל אותם עם הספינה שלו, ויחד הם הולכים להציל את נינג'גו.
גארמאדון מגיע ומנסה לשלוט במיאות'רה עם כלי הנשק שלו, אולם מיאות'רה טרפה את גארמאדון במקום. לויד והחבורה הגיעו ונלחמו בצבא של גארמאדון. כאשר לויד התקרב למיאות'רה, הוא סיפר לכולם שהוא הנינג'ה הירוק, וסיפר גם שירוק משמעותו חיים, אשר הביא את כולם יחד. הוא ניחם את מיאות'רה ואמר לגארמאדון שהוא סולח לו והוא מצטער. גארמאדון בכה בדמעות אש, דבר אשר גרם למיאות'רה לפלוט אותו. אחרי שהשלימו גארמאדון עבר לגור אצל לויד וקוקו, מיאות'רה הפכה לסמל של הנינג'גו ולויד הוכתר לגיבור.
כאשר הסיפור מסתיים, מר ליו סיפר לילד שהוא יתחיל לאמן אותו כנינג'ה.
כלב רועים

כלב רועים מתאר תפקיד מסורתי שניתן למספר גזעי כלבים במשק הבית האנושי. המטלות הכללות בתפקיד זה מורכבות ומרובות: בנוסף לתפקיד הבסיסי שלהם לדאגה ושמירה על העדר מלוכד, עליהם אף להגן על העדר מפני שודדים וטורפים למיניהם כגון זאבים, וכן להיות בני לוויה במסעותיו הרבים והארוכים מחוץ לבית של הרועה.

עבודת הרעייה

כלבי הרועים אשר נחשבים קלים לאילוף, מסוגלים אף להגיב לפקודה שניתנה מבעליהם ממרחק של חצי קילומטר. פקודות האילוף כוללות שריקות מיוחדות, תנועות ידיים ואף תנועות עיניים. 
תפקידי כלבי הרועים הם בעיקר כינוס העדר ושמירה עליו, שני תפקידים הדורשים תכונות שונות, ולכן נבחרים עבורם גזעי כלבים שונים.

שמירה על העדר

כלבי הרועים שתפקידם להגן על העדר הם כלבים גדולים ומסיביים אך עם זאת עדינים ביחסם אל העדר.
כלבי הרועים בדרך כלל דומים חיצונית לכבשים כדי לבלבל את הזאבים וגם כדי להשתלב בעדר. 
מלבד מהשתלבות הכלב מהבחינה החיצונית, דואג הרועה להשאיר את הכלבים מגיל צעיר מאוד עם עדר הכבשים, כך שהכלבים רואים את העדר כמשפחה, ואת עצמם כחלק ממנו. יתרה מכך, לעיתים קרובות משאירים המגדלים את העדר בלי השגחתם ועם שלושה כלבי רועים במרעה הפתוח, בידיעה שהכלבים יעשו כל שביכולתם כדי להגן על העדר.
ימין כלפון

ביוגרפיה

נולד בתטואן שבמרוקו בשנת 1845 (ה'תר"ה) לאסתר ולרב אברהם רפאל כלפון, שכיהן בהמשך כרב בטבריה ובחיפה.
בשנת 1860 (ה'תר"ך) עלו עמו הוריו לארץ ישראל והשתכנו בטבריה, שם החל ללמוד בישיבתו של הרב דוד עבו. בסיום לימודיו הוסמך לרבנות על ידי הרב חיים שמואל הכהן קונורטי. לאחר תקופת מגורים בטבריה עבר להתגורר בחיפה, שם עסק במסחר, ובשנת 1885 (ה'תרמ"ה) נישא לזהרה בת הרב נפתלי לרידו.
במסגרת פעילותו הציבורית נסע בשליחות כשד"ר מטעם מספר מוסדות ציבוריים בארץ ישראל לטורקיה, אפגניסטן, בולגריה ויוון. כן היה מקושר לקונסולים שונים ולמופתי שייח' מוחמד מראד. 
לאחר פטירת הרב מסעוד התשואל בשנת 1909 (ה'תרס"ט), סייע לרב יהודה הלוי בענייני הרבנות בחיפה. כשנוסדה הסתדרות הספרדים בעיר, נמנה עם פעיליה וסייע בהשגת כספים לקניית האדמה שעליה נבנתה שכונת ארד אל יהוד.
כדי לא להתפרנס מכספי החלוקה, סירב לכהן כרב בטבריה, ובמקום זאת עסק לפרנסתו במסחר חומרי בניין.
הלך לעולמו בחיפה ב-1 בינואר 1929 (י"ט בטבת ה'תרפ"ט).
נכדו היה מרדכי כלפון, ואחיינו היה אברהם כלפון.
מאצ'יי ריבוס

קריירת מועדונים

ריבוס החל את הקריירה שלו בקבוצה של העיר בה נולד, פליקן לוביץ' ונמכר בקיץ 2006 לקבוצת MSP שאמוטולי, שבה שיחק עונה אחת עד שהוחתם בקבוצת לגיה ורשה. את הופעת הבכורה שלו במדי לגיה ערך ב-15 בנובמבר 2007 במשחק גביע כאשר נכנס כמחליף. כעבור תשעה ימים ערך את הבכורה שלו בליגה הפולנית. את שערו הראשון בקבוצה כבש בדצמבר נגד גורניק זאבז'ה. בשנת 2012 הוחתם בשורות טרק גרוזני הרוסית, שבה רשם מעל מאה הופעות. בעונת 2016/17 שיחק בליון הצרפתית וכעבור שנה אחת בלבד נמכר ללוקומוטיב מוסקבה הרוסית בחוזה לשלוש שנים.

נבחרת פולין

את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך בנובמבר 2009 נגד נבחרת רומניה. במשחקו הבא נגד נבחרת קנדה כבש את שערו הראשון.
כף (כוכב)

תכונות

כף הוא ענק לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F2 III, מסתו היא מעט פחות מ-2 מסות שמש, רדיוסו כ-3 רדיוסי שמש בקטבים וכ-3.8 רדיוסי שמש בקו המשווה, זאת בשל המהירות הגבוהה שבה הוא סובב על צירו, בין 70 ל-80 קילומטרים בשנייה, ששקולים לסיבוב שלם בפחות מ-24 שעות. בשל צורתו הפחוסה, גם הטמפרטורה שלו אינה אחידה ומשתנה מ-6,167 קלווין בקו המשווה ועד ל-7,208 קלווין בקטבים. הוא מאיר בעוצמה של פי 30 מעוצמת ההארה של השמש, אך בהירותו משתנה מעט בין דרגות בהירות 2.25 ו-2.29 במחזוריות של 2 שעות ו-25.5 דקות והוא מסווג כמשתנה קפאידי ננסי מהסוג של δ במגן. זהו הכוכב המשתנה הבהיר ביותר מסוג זה.
לכף תנועה עצמית גדולה יחסית של למעלה מחצי שניית קשת בשנה ובשל כך הוא הוכנס לקטלוג לויטן.
טבח מרזבוטו

טבח מרזבוטו (איטלקית Strage di Marzabotto) היה אירוע רצח המוני שבוצע ב-1944 על ידי חיילים גרמנים מיחידות הואפן אס אס, בכפר איטלקי קטן בשם מרזבוטו וכפרים נוספים סמוכים לו השוכנים במורדות מונטה סולה בהרי האפנינים - ליגוריים  בנפת בולוניה, 30 ק"מ דרומית מבולוניה. היה זה אחד ממעשה הטבח הגדולים שבוצעו על ידי האס.אס. בזירה האיטלקית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הטבח בוצע בין 29 בספטמבר ל-5 באוקטובר 1944, כתוצאה מההערכה הגרמנית כי אנשי הכפר תמכו בפרטיזנים ובתנועת ההתנגדות האיטלקית (Resistenza italiana). חיילים מדיביזיית הואפן אס.אס. :"16. SS-Panzergrenadier-Division „Reichsführer SS“" בפיקודו של ולטר רדר (Walter Reder), רצחו באופן שיטתי מאות אזרחים תושבי הכפר מרזבוטו וכפרים שכנים: גריזאנה מורנדי (Grizzana Morandi) ומונזונו (Monzuno).
במשך השנים הועלו השערות לגבי מספר הקרבנות: מקורות אחדים דיווחו על 1,830 נרצחים, אחרים טענו על 955 קרבנות. הדיווח של המוסד העוסק בזיכרון הקרבנות: "Fondazione Scuola di Pace di Montesole" מוסר על 770 קרבנות, מספר התואם את הדיווח הגרמני, אשר מפקדו דיווח על "הוצאה להורג של 728 שודדים (בנדיטים)". בין הקרבנות: 45 - תינוקות מתחת לגיל שנתיים, 110 - ילדים בני פחות מ-10, 95 - נערים בני פחות מ-16 ו-142 קשישים בני יותר מ-60, בין הנרצחים היו 316 נשים וכן 5 כמרים.
דיווח אחר מוסר על 262 פגיעות בנשים שנעשו על ידי חיילים ממוצא מונגולי אשר צורפו לחיילי האס.אס. באותו אזור.
בשנת 2007 נידונו, בהיעדרם, 10 מתוך 17 קציני האס.אס על רצח האזרחים. בית משפט צבאי איטלקי בלה ספציה מצא אותם אשמים בדין ודן אותם למאסר עולם. כן הם נדרשו לשלם פיצוי כספי לניצולים ולקרובי הקרבנות בסך 100 מיליון אירו.
משפט האיינזצגרופן

משפט האיינזצגרופן, או בשמו הרשמי: ארצות הברית נגד אוטו אולנדורף ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Otto Ohlendorf, et al.) היה התשיעי מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים, אשר נידונו בפני בית דין צבאי של צבא ארצות הברית, ונערכו בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. במשפט זה עמדו לדין באשמת ביצוע רצח המוני,  24 קצינים באיינזצגרופן.

פרטי המקרה

האַיְינְזַצְגְרוּפֶּן (מגרמנית: Einsatzgruppen - "קבוצות משימה") הוא השם הכולל לעוצבות המבצע של האס דה והסיפ"ו, אשר שימשו גורם מרכזי בהשמדת יהודי אירופה בתקופת השואה. הן הורכבו ממספר רב של יחידות חיסול ממונעות שהתקדמו אחרי הצבא הפולש בחזית המזרחית, וביצעו מעשי רצח של למעלה ממיליון יהודים, וכן פולנים, צוענים קומוניסטים רוסים. 24 הנאשמים במשפט זה היו כולם קצינים באיינזצגרופן אשר הואשמו בביצוע רצח המוני. בהכרעתו ציין בית הדין הצבאי:
במקרה זה הנאשמים לא רק הואשמו בתכנון או בהנחיה של מעשי רצח סיטונאים בצינורות תקשורת. הם לא הואשמו בכך שישבו במשרד מאות ואלפי מילין מן השחיטה. כאן נטען בפרוטרוט כי אנשים אלה היו בשטח כשהם מפקחים באופן פעיל, שולטים, מכוונים, ולוקחים חלק פעיל בקציר הדמים.
— 
אב בית-הדין במשפט האיינזצגרופן היה השופט מיכאל א. מוסמאנו מפנסילבניה. ראש צוות התביעה היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור והתובע הראשי במשפט היה בנג'מין פרנץ. כתב האישום הוגש ביום 3 ביולי ותוקן ב-29 ביולי 1947, כאשר הוספו שישה נאשמים נוספים. המשפט התנהל מ-3 ביולי 1947 עד 10 באפריל 1948.
מתוך 24 נאשמים, 14 נדונו למוות, אולם גזר הדין בוצע רק בארבעה מקרים: אוטו אולנדורף שהודה באחריות לרצח 90,000 בני אדם, פאול בלובל, אריך נאומן וורנר בראון הוצאו להורג בתלייה; כל הנאשמים האחרים נדונו לתקופות מאסר שונות. כולם שוחררו מהכלא ב-1958 כולל ארנסט ביברשטיין שתחילה נדון לעונש מוות.

מתוך פסק הדין

[העובדות] הן כל כך מעבר לניסיון של האדם הרגיל וקשת התופעות יצירות-אדם עד שרק החקירה המשפטית השלמה ביותר, והליך משפטי ממצה, יכול לאמת את התרחשותן. אף שהאישום העיקרי הוא רצח, ...האישום של רצח בכוונה תחילה במקרה זה עולה לממדים כה דמיוניים ועובר כל גבול בר-אמון, עד שהיכולת לתת אמון חייבת להיות מחוזקת בביטחונות החוזרות על עצמן מאות פעמים.
...פשע בברוטליות חסרת תקדים שכזו ובאכזריות בלתי נתפסת עד כי המוח מתמרד כנגד התמונות העולות במחשבה והדמיון כושל בהגותו בהתדרדרות האנוש מעבר לכוחה של השפה לתאר באופן נאות.
מספר מקרי המוות שאירעו כתוצאה מפעילויות בהן נקשרו נאשמים אלה ואשר התביעה טוענת שהם מגיעים למיליון, הוא רק מספר מספר מופשט. האדם אינו יכול לתפוס את הטרור המצטבר של רצח החוזר על עצמו מיליון פעמים.
רק כאשר אותו מספר מסכם גרוטסקי מפורק לחלקים שהתפיסה יכולה לקלוט, יכול אדם להבין את המפלצתיות שבדברים שעליהם אנו חושבים במשפט הזה. צריך ליצור תמונה, לא של מיליון, אלא של עשרה בני אדם - גברים, נשים וילדים, אולי כולם ממשפחה אחת - הנופלים לפני רובי המוציא להורג. אם מחלקים מיליון בעשר, התמונה הזו חייבת לחזור על עצמה מאה אלף פעם, וכאשר אדם יוצר תמונה חוזרת של הזוועה, האדם מתחיל להבין את המשמעות של מילות התביעה, "בעצב ובתקווה אנו חושפים כאן את הטבח המכוון של יותר ממיליון גברים, נשים וילדים חפים מפשע וחסרי ישע.
—
אולגה צ'כובה

קורות חיים

היא נולדה כאולגה קניפר בעיר אלכסנדרופול ברוסיה (היום גיומרי בארמניה) להורים ממוצא גרמני. אביה - קונסטנטין קניפר היה אחיה של אנה קניפר צ'כוב, אשתו של אנטון צ'כוב. אחיה היה המלחין הרוסי לב קניפר (1898–1974).
היא הכירה את בעלה לעתיד השחקן הרוסי-יהודי, מיחאיל "מייקל" צ'כוב (אחיינו של אנטון). הזוג נישא, נולדה להם בת שהוטבלה כנוצרייה אך הנישואים התפוררו תוך זמן קצר בגלל בגידותיו של מיכאל.
במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת האזרחים ברוסיה, התדרדר מצבה של השכבה הבורגנית ורבים ברחו או הוצאו להורג. אולגה סבלה מקור ומרעב ורבים מחברותיה השחקניות התדרדרו לזנות. למזלה הצליחה לקבל אשרת יציאה לגרמניה לשישה שבועות תמורת הסכמתה לשמש כסוכנת סמויה. האשרה הוארכה לאחר מכן והיא הורשתה להביא את בתה ואמה.

בגרמניה

אולגה הגיעה לגרמניה בחוסר כל אך עד מהרה למדה גרמנית והצליחה להשתלב בחברת ההפקות הגרמנית UFA. עד מהרה התפרסמה וזכתה להצלחה בינלאומית. הופיעה בסרטים ובהצגות תיאטרון. הקומדיה "השלושה מתחנת הדלק" שהיה סרטה המדבר הראשון ב-1930 זכתה להצלחה בינלאומית. באותה שנה הפליגה לארצות הברית, נפגשה עם גרטה גרבו, דאגלס פיירבנקס, הרולד לויד וצ'רלי צ'פלין. היא חתמה על חוזה עם יוניברסל והופיעה בקומדיה "אהבה לפי הזמנה" אבל מבטאה הרוסי-גרמני הכבד לא היה לטעם הקהל האמריקאי.

הקשר לצמרת הנאצית

אדולף היטלר ויוזף גבלס היו מכורים לקולנוע. גבלס שהיה שר התעמולה שלט בחברת UFA והקיף את עצמו בשחקניות קולנוע. צ'כובה הוזמנה לאירועים רשמיים עם הצמרת הנאצית ובתמונה מפורסמת נראתה לצד היטלר במסיבה שארגנה אשתו של יואכים פון ריבנטרופ ב-מאי 1939. צ'כובה הופיעה במלחמה בסרטים המשבחים את מדיניותה של גרמניה. בעת הקרב על בריטניה היא ביקרה את טייסי הלופטוואפה שיצאו להפציץ את בריטניה והתאהבה באחד מהם אך הוא נהרג כשמטוסו הופל.

הקשר עם הנ.ק.וו.ד.

צ'כובה הייתה סוכנת סמויה של הסובייטים כבר מעת הגעתה לברלין. היא הופעלה על ידי אחיה לב קניפר והעבירה ידיעות על רוסים לבנים בברלין, על גרמנים המתנגדים למלחמה, על היחסים בצמרת הנאצית ועוד. הפירוט המדויק של הפרטים שסיפקה נמצא בארכיונים ברוסיה וספק אם יפורסם אי פעם. ברור שהסובייטים העריכו את פעילותה ועובדה, היא זכתה מהם ליחס מיוחד. גם ההיסטוריון אנטוני ביוור שחקר זאת לא הצליח למצוא מסמכים נוספים וסיכם זאת כ"תעלומה".

לאחר המלחמה

עם כיבוש ברלין נעצרה צ'כובה בידי הרוסי והוטסה למוסקבה לחקירות בידי ויקטור אבאקומוב ראש סמרש. זאת בניגוד לרוסים לבנים רבים שנמצאו בברלין והוצאו להורג או נשלחו לגולאגים. לאחר מספר שבועות בתנאים נוחים הוטסה בחזרה לברלין בהוראתו של לברנטי בריה.
היא התיישבה בחלק המזרחי של ברלין שהייתה בשליטת הסובייטים והמשיכה בהופעה בסרטים שלא זכו להצלחה. ב-1950 עברה למינכן ופתחה שם מפעל קוסמטיקה. היא מתה ב-1980 מלוקמיה וביקשה להיקבר בטקס רוסי - פרבוסלבי.
מקהלת הנערים של קופנהגן

מקהלת הנערים של קופנהגן ('The Copenhagen Royal Chapel Choir בדנית: Københavns Drengekor) היא אחת המקהלות הוותיקות ביותר בסקנדינביה, החדורה במסורת עשירה.
אמות המידה האמנותיות הגבוהות המאפיינות את המקהלה זה 90 שנה מושגות באמצעות ההכשרה הווקאלית היחידה במינה, שהזמרים מקבלים בבית הספר על שם אנה הקדושה (Sankt Annæ Gymnasium), בית הספר העירוני לשירה של קופנהגן, וחובותיה של המקהלה בקתדרלה של קופנהגן.
המקהלה השיגה מוניטין בינלאומיים הודות לפרשנות שנתנה ליצירותיהם של גדולי המלחינים מתקופת הרנסאנס והבארוק, בעיקר, ולמוזיקה מקהלתית לקולות נערים וגברים במאה ה-20. מקהלת הנערים של קופנהגן, או בשמה המלא "מקהלת הקאפלה המלכותית של קופנהגן", מופיעה בקונצרטים רבים בדנמרק וברחבי העולם.

היסטוריה

מקהלת הנערים של קופנהגן נוסדה בשנת 1924 על ידי מוגנס ולדייק, בעקבות ביקור של מקהלת הנערים סנט תומאס המפורסמת מכנסיית תומאס (לייפציג), המקהלה של יוהאן סבסטיאן באך עצמו. כבר מתחילה הייתה מטרת המקהלה לבצע מוזיקה מקהלתית שנכתבה לקולות נערים וגברים, מימי הביניים עד המאה ה-20. בהמלצתו הנלהבת של קרל נילסן, ייסדה מועצת העיר קופנהגן בשנת 1929 בית ספר לשירת מקהלה לנערים, הוא "בית ספר סנקט אנה" של ימינו אלה. בדרך זו הובטחה לחברי המקהלה הכשרה מקיפה ויסודית בפיתוח קול ובלימודי מוזיקה, כחלק בלתי נפרד מתוכנית הלימודים הכללית שלהם.
בכל שנה מקבל בית הספר סנקט אנה תלמידים חדשים, בעלי כישרון קולי ומוזיקלי, מבין בני השמונה בקופנהגן ובסביבתה.
כיום מאכלס בית הספר למקהלה גם את מקהלת הבנות של סנקט אנה (Sankt Annæ Pigekor) ואת מקהלת בית הספר סנקט אנה (Sankt Annæ Gymnasiekor).
עד 1959 הייתה מקהלת הנערים של קופנהגן מסופחת בקביעות לקאפלה של טירת כריסטיאנבורג ( Christiansborg Slotskirke), אבל מאז היא מופיעה מדי יום שישי בערב בקתדרלה של קופנהגן במשך כל העונה העיקרית, והנערים שרים גם במיסה ובתפילות הערבית (Vespers) בקתדרלה. הודות לקשריה הן עם בית הספר סנקט אנה והן עם הקתדרלה של קופנהגן, המקהלה היא הנציגה הוותיקה ביותר בסקנדינביה של מסורת בית הספר הכנסייתי, הבסיסית כל כך למוזיקה המקהלתית באירופה. 
נערי כנסיית סנקט אנה שגשגו בייחוד במאות ה-16 וה-17, כשהיוו גם חלק ממקהלת הקאפלה המלכותית של קופנהגן. עושר חיי המוזיקה בתקופה ההיא משתקף גם ברפרטואר של מקהלת הנערים בימינו.

בהווה

מאז 1998 נושאת המקהלה, באישור המלכה, בתואר "מקהלת הקאפלה המלכותית של קופנהגן" שסיפחה לשמה, ובהתאם למסורות המקהלה, תואר זה הוא כיום שמה באנגלית (Copenhagen Royal Chapel Choir).
במרוצת השנים יצא למקהלה שם של אחת המעולות בסוגה. היא מופיעה בקונצרטים בכל רחבי תבל ובפסטיבלי מוזיקה בינלאומיים רבים מספור. הרפרטואר שלה מקיף, מיצירות מוזמנות פרי עטם של מלחינים חשובים בימינו (פול רודרס, ברנרד לבקוביץ', פר נרגאר, ואגן הולמבו ופאלה מיקלבורג) וחזור אל ראשית הפוליפוניה.
המקהלה משתתפת גם בהפקות רדיו וטלוויזיה, הן בדנמרק והן בארצות אחרות, והתקליטורים הרבים שהקליטה בחברות כמו EMI, דקה, ונגארד, צ'אנדוס, קונטרפונקט ודניקה רקורדס (OH) תורמים כולם למוניטין הבינלאומי הנכבד שלה.
מאז 1991 אבה מונק הוא המנהל האמנותי והארגוני של המקהלה.
פדרו אלונסו

ביוגרפיה

אלונסו למד משחק בבית הספר המלכותי לאמנויות דרמטיות (RESAD) ולמד גם בתיאטרון דה לה דנזה.
אלונסו השתתף בכמה מחזות בתיאטרונים כמו לה פורה דלס באוס וקלאסיקו נסיונל, בנוסף הוא גם הקים תיאטרון משלו וקרא לו גרופו דום.
הוא הפך לשחקן פופולרי בספרד בזכות כמה מופעים מעיר הולדתו גליסיה שעבורם מילא תפקידים שונים. עם זאת, הוא הופיע גם בסדרות טלוויזיה שהופקו מחוץ לגליסיה.
בשנת 2017 הוא הופיע גם בעונה הראשונה והיחידה של טרייסיון, בה גילם את תפקיד רוברטו פואנטס, אך עם זאת, ההצלחה העולמית הגיעה בזכות סדרת הטלוויזיה של נטפליקס "בית הנייר", בה גילם את תפקידו של ברלין.
בית סטוקלט

תיאור

בשנת 1904 מינו אדולף סטוקלט ואשתו סוזאן את האדריכל האוסטרי יוזף הופמן ואת חברת "ויינר", כדי לתכנן, לבנות ולרהט את הבית והגן, הנחשבים כיחידה אחת. בית סטוקלט הוקם בשדרות דה-טרוורן בבריסל. המבנה א-סימטרי ומדגים בתוכניתו את סגנון הבניה המודרנית, דבר הבא לידי ביטוי בקירות החיצוניים הצבועים לבן ופינות הבית הצבועות בגוון ארד. המגדל שמעל גרם המדרגות הראשי נושא פנס ארד מעוטר, שפוסל על ידי פרנץ מצנר. פנים הבית עוצב בלוחות שיש ועבודות אמנות, הכוללות עיטורי פסיפס שנעשו בידי גוסטב קלימט. שילוב האדריכלות והאומנות הוא דוגמה לגזאמטקונסטוורק ולאר נובו. הסקיצה של המבנה שהוכנה על ידי קלימט, שמורה במוזאון האומנות בווינה.

מחלוקת משפטית


במשך מספר שנים היה הנכס מושא למחלוקת משפטית בין יורשי הבית לבין הרשויות בבריסל, ושוויו של הבית על תכולתו ההיסטורית, הוערך ביותר משלושים מיליון אירו. למרות התנגדות היורשים, קטלגו הרשויות בבריסל את כל הרהיטים בבית כדי לאפשר את הכנת תיק המועמדות במטרה להופכו לאתר מורשת עולמית. הקטלוג, שהיה הראשון מסוגו בבלגיה, הושלם בנובמבר 2006, וכלל מידע אודות 277 פריטים שונים. ב-27 ביוני 2009 הוכרז הבית כאתר מורשת עולמית.
ג'ורג' קובאל

קורות חיים

ג'ורג' קובאל נולד ב-25 בדצמבר 1913 לאברהם ואתל קובאל בסו סיטי, איווה ארצות הברית, שבה יש קהילה יהודית גדולה. ב-1932, במהלך השפל הגדול, היגרה משפחתו לבירוביג'אן, עיר בסיביר שאותה פיתח סטלין כמולדת חילונית ליהודים. ב-1934 שהה קובאל במוסקבה והצטיין בלימודים במכון מנדלייב ללימודי טכנולוגיה כימית. לאחר שסיים את לימודיו, גויס והוכשר על ידי סוכנות המודיעין הצבאי הרוסית - הגר"ו, ונשלח לשוב לארצות הברית - לכמעט עשור של ריגול מדעי, בין השנים 1940 - 1948.
כבעל ידע בטכנולוגיה כימית קובאל פעל בשם הקוד "דלמר" (Delmar), ואסף מידע על רעלנים שיכולים לשמש כנשק ביולוגי. לאחר מכן מפעיליו הרוסים הורו לו להתגייס לצבא בשמו האמיתי וכך מצא את דרכו, במקרה, אל פרויקט בניית הפצצה האטומית.
הוא נשלח מטעם הצבא האמריקני ללמוד בסיטי קולג' במנהטן. בשנת 1944 הוא ועמיתו קראמיש נשלחו לאוק רידג' במדינת טנסי, שם התמקדו בייצור דלק גרעיני. ביוני 1945 הורחב תפקידו של קובאל וכלל גם את המפעלים הסודיים ליד דייטון. במפעלים אלה ייצרו פולוניום 210, החומר הרדיואקטיבי ששימש להצתת תגובת השרשרת של הפצצה.
לאחר המלחמה נמלט קובאל לברית המועצות, וב-1949 הפעילה ברית המועצות את פצצת האטום הראשונה שלה, והפתיעה את ארצות הברית במהירות שבה הדביקה אותה. ברוסיה שב קובאל למכון מנדלייב, סיים את הדוקטורט ולימד שנים רבות. הוא מת במוסקבה ב-31 בינואר 2006.
ב-3 בנובמבר 2007, לאחר מותו, הוענק לו אות "גיבור הפדרציה הרוסית" מהנשיא ולדימיר פוטין. בהודעה צוין קובאל בתור "סוכן המודיעין הסובייטי היחיד" שהסתנן אל המפעלים הסודיים של הפרויקט, ונאמר שפעילותו "סייעה משמעותית לקצר את הזמן שנדרש לברית המועצות לפתח פצצת אטום".
המרכז לניתוח דיווחים ועסקאות פיננסיות

ביקורת

בשנת 2009, נציב הפרטיות של קנדה דיווח כי FINTRAC מקבלת ושומרת על מידע אישי מעבר למותר, תוך הפרה של חוק הפרטיות וכי זה "מראה על סיכון מוטל בספק לפרטיות תוך הנגשת מיגע לשימוש או גילוי מידע אישי אשר מעולם לא הושג."
קפטן קראנץ'

קפטן קראנץ' (אנגלית: Cap'n Crunch) הם דגני בוקר המורכבים מגרעיני תירס ושיבולת שועל ממותקים אשר הוצגו לראשונה בשנת 1963.
הדמותג של החברה הוא דמות של רב חובל בשם קפטן קראנץ' (שמו המלא: הוריציו מגלן קראנץ').
יש גם קפטן קראנץ׳ עם חמאת בוטנים ושוקולד.
שבי ישראל

שבי ישראל למען אחינו האובדים הוא ארגון שהוקם בשנת 2002 על ידי מיכאל פרוינד במטרה לחזק את הקשרים בין מדינת ישראל ויהדות התפוצות לבין קבוצות ממוצא יהודי וקבוצות לא-יהודיות המבקשות להיות חלק מהעם היהודי. הארגון זוכה לתמיכה כספית של תורמים מישראל ומהתפוצות. בין השאר, הארגון מימן לימודי היהדות, הכנה לעלייה ונסיעה לישראל לעדת בני מנשה מהודו, וממשיך בישראל בטיפול בהם. 
הארגון פועל בקרב אוכלוסיות שהסוכנות היהודית אינה מטפלת בהן. יהודים לפי תחושתם אך אינם מוגדרים כאלה לפי חוק השבות, כמו: צאצאי האנוסים בספרד, פורטוגל ודרום אמריקה, יהודים שהסתירו את דתם בפולין, יהודי קייפנג בסין שהתבוללו עם אנשי המקום, הסובוטניקים שברוסיה ועוד.
הארגון סבור כי יש חשיבות מוסרית והיסטורית לעזור לאלה המבקשים לחזור או להתקרב אל העם היהודי. כן שוררת הסברה בדבר התועלת הרבה שעשויה לצמוח מכך לעם היהודי ולמדינת ישראל.
אליזבת אלברטינה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן

ביוגרפיה

אליזבת נולדה ב-4 באוגוסט 1713 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, וסופיה אלברטינה, רוזנת ארבאך-ארבאך, בתו של גאורג לודוויג, רוזן ארבאך-ארבאך.
ב-5 בפברואר 1735 התחתנה אליזבת עם הדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב, בנו הצעיר של אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1752 מת בעלה הדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב, וחצי שנה מאוחר יותר מת אחיו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ. מכיוון שגיסה מת ללא ילדים, עלה בנה אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ לשלטון במקומו, ומכיוון שהיה קטין שימשה אליזבת כעוצרת בשמו עד שבגר.
ב-29 ביולי 1761 מתה אליזבת בנוישטרליץ, וחודשיים לאחר מכן מתה בתה שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ מלכת בריטניה.
האלמסטד

היסטוריה

שורשיה של העיר עוד מתקופת ימי הביניים, בשנים 1000 עד 1100. שמה של "האלמסטד" נלקח מיומן הקרקעות של המלך הדני ולדמאר השני ב-1231. העיר שמוזכרת הייתה ממוקמת באזור שידוע היום כאבארבי (Övraby). בעשור השני של המאה ה-14 העיר הועברה ממקומה אל האתר הניצב על גדות נהר, בשל היותו נכס אסטרטגי ימי. המיקום החדש איפשר גישה לנתיבים האוקיינים סביב לסקנדינביה.
בעת איחוד קאלמאר, איחודן של שוודיה, נורווגיה ודנמרק למונרכיה אחת, שלטון שהתקיים בשנים 1400-1520, נבחר מלך בהאלמסטד.
מנהיג מרי בשם אנגלברקט (Engelbrekt Engelbrektsson) וחייליו שרפו את העיר במהלך שנות ה-30 של המאה ה-15. באותה תקופה החל מצור על העיר, שאירע עם תחילת מלחמת שבע השנים הנורדית ב-1563. העיר נשרפה כליל דווקא ב-1619. המבנים היחידים ששרדו היו בניין אבן, והכנסייה המקומית.
ג'ון פיליפ סוזה

ביוגרפיה

סוזה נולד בעיר וושינגטון להורים ממוצא פורטוגלי, ספרדי ובווארי. הוא החל את החינוך המוזיקלי שלו בלימוד הכינור בגיל שש. כשסוזה היה בן 13, אביו, נגן טרומבון בתזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית, גייס אותו לחיל הנחתים האמריקני כחניך. הוא שרת כחניך שבע שנים עד 1875 וכנראה למד לנגן בכל כלי הנשיפה בתקופה זו.
ב-30 בדצמבר 1879 הוא נישא לג'יין ואן מידלסוורט' בליס. נולדו להם שלושה ילדים: ג'ון פיליפ סוזה הבן, ג'יין פריסיליה והלן.
בשנת 1880 הוא חזר לתזמורת חיל הנחתים כמנהלה, ונותר מנצחה עד שנת 1892. לאחר שעזב את תזמורת חיל הנחתים, אירגן סוזה תזמורת צועדת משלו. התזמורת יצאה לסיבובי הופעות בשנים 1892–1931 שבמהלכן נערכו 15,625 קונצרטים. בשנת 1900, התזמורת שלו יצגה את ארצות הברית בתערוכה העולמית של פריז (1900). בביקור זה צעדה התזמורת ברחובות פריז ועברה בין היתר בשדרות השאנז אליזה עד לשער הניצחון, ומצעד זה היה אחד משמונת המצעדים היחידים שבהם צעדה התזמורת.
סוזה סירב בתוקף לנצח ברדיו מפני שפחד מחוסר הקשר האישי עם הקהל, אך בשנת 1929 שוכנע ונחל הצלחה רבה ברדיו.
ב-6 במרץ 1932 נפטר סוזה בחדרו בבית המלון אברהם לינקולן ברדינג, פנסילבניה.

קריירה צבאית

סוזה שירת בחיל הנחתים מ-1868 עד 1875 כנגן חניך ושוב מ-1880 עד 1892 כראש תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית בדרגת סרג'נט מייג'ור (מקביל לרב-נגד).
קרחון טאקר

היסטוריה

הקרחון נחקר על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1957- 1958), וזו קראה לקרחון על שם מפרצון טאקר (מפרצון במוצא הקרחון ששמו ניתן לו על ידי קפטן ג'יימס קלארק רוס בשנת 1841.

לקריאה נוספת

• Isaac Moening-Swanson, A Glacial Geologic History of Tucker Glacier, Antarctica,  Pacific Lutheran University
אמנון ברנזון

ביוגרפיה

אמנון ברנזון היה בנם של מלכה ואברהם ברנזון, פעיל תנועת "הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים" (איתור ילדים יהודים באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה).
נולד בקיבוץ דפנה וגדל בקיבוץ כפר גלעדי. לברנזון שתי אחיות ואח - אהרון ברנזון, לימים ראש מועצת ראש פינה.
התגייס בתחילת שנות השישים ללהקת הנח"ל. לאחר השחרור הצטרף ל"בימת הקיבוץ" בין המופעים: "זוג אופניים" ומחזהו של נתן שחם, "הם יגיעו מחר".
לקראת סוף שנות השישים נטל לידיו את הפקת המופע בו השתתף הלוך הלכה החבריא כאשר זה נקלע לקשיים.
המופע בהפקתו זכה להצלחה מרובה (כ- 500 מופעים).
מכאן והלאה הוכר כמפיק.
בשנות השבעים היה נשוי לנירה, אם שלושת ילדיו. בשנות השמונים נישא לזמרת רונית אופיר למשך מספר שנים, ולהם בת בשם נוגה.
נפטר ב-18 בנובמבר 2018.