google/wiki40b huggingface dataset:
מנזר נובודוויצ'י

היסטוריה

מנזר נובודוויצ'י נוסד סמוך לעיקול של נהר מוסקבה על ידי הנסיך הגדול של מוסקבה ואסילי השלישי בשנת 1524. הוא הוקם לרגל שילובה מחדש של העיר סמולנסק בנסיכות, עשר שנים קודם לכן, ומכאן שמו האחר של המנזר - "מנזר בוגורודיצה-סמולנסקי" (Богоро́дице-Смоле́нский монасты́рь). המנזר היה למעוז חשוב בהגנת העיר מדרום-מערב, והצטרף למספר מנזרים אחרים שהיוו חלק ממערך זה. עם הקמתו הוענקו למנזר מספר כפרים בסביבתו, ואיוואן הרביעי הוסיף והעניק לו מספר כפרים נוספים מאוחר יותר. 
למנזר נודע תפקיד חשוב במספר אירועים פוליטיים והיסטוריים בתולדות רוסיה - הוא היה למקום מושבה החלופי של משפחת הצאר, ולצד קתדרלות הקרמלין, הוא שימש כמקום קבורה לבני המשפחה במאה ה-16 ובמאה ה-17. בשנת 1598 הוכתר הצאר בוריס גודונוב בקתדרלה סמולנסקי במנזר, ובאותה תקופה הוקמה סביב המנזר חומת מגן עם מגדלים. בשנים 1611-1612 נכבש המנזר בידי הפולנים ולאחר שחרורו הוצב בו כוח מצב שכלל כמה מאות חיילים. לקראת סוף המאה ה-17 חלש המנזר על אדמות רבות וכ-15,000 איכרים, והצארינה סופיה אלכסייבנה העבירה אליו את מקום מושבה.   באותה תקופה עבר המנזר תנופת פיתוח וניבנו בו מספר מבנים נוספים. על נזירות המנזר נימנו רק נשים משכבת האצולה, כמו בנות ואחיות של הצארים, ובשנת 1689 לפי פקודת פטר הגדול, הצטרפה אחותו לנזירות המנזר. בשנת 1812 השתלטו כוחות נפוליאון על המנזר ואף ניסו לפוצץ אותו, אך הדבר נמנע על ידי הנזירות.
בתחילת המאה ה-20 היו במנזר 51 נזירות בלבד, ועם תחילת השלטון הסובייטי, בשנת 1922 הוא נסגר, ובמקום נפתח "מוזיאון לשחרור האישה". בשנת 1926 נפתח במנזר מוזיאון היסטורי ובו אוסף גדול של איקונות, תכשיטים, וספרים מהמאות ה-16 וה-17. בשנת 1943 הורה יוסיף סטלין על הנהגת לימודי דת במקום, אך אלה הועברו ממנו לאחר כשנה. בשנת 1945 הושבה קתדרלת העלייה השמיימה לכנסייה. בשנת 1994 נפתח המנזר מחדש, אך חלק מהכנסיות והבניינים עדיין שייכים למוזיאון. במרץ 2015 פרצה שריפה במגדל הפעמונים של המנזר בעת שהיה בשיפוצים. בשריפה נגרם נזק למגדל אך לא היו נפגעים ולא דווח על היקפה או על הסיבה לפריצתה.
פאסקואלה צ'יקוניה

פסקואלה צ'יקוניה (באיטלקית: Pasquale Cicogna; נפטר בשנת 1595) היה הדוכס ה-88 של ונציה. כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1585 ועד פטירתו.
בעת כהונתו כדוג'ה, תמך צ'יקוניה בטענתו של אנרי מנווארה לכס צרפת, ושכנע את האפיפיור סיקסטוס החמישי לתמוך אף הוא באנרי, בתמורה לשכנועו של אנרי להמיר את דתו מהוגנוטיות לקתוליות.
צ'יקוניה שינה את המנהג הוונציאני לפיו הדוג'ה מפזר דוקטים מזהב על הקהל במהלך תהלוכת ההכתרה שלו, וזרק לקהל דוקטים עשויים כסף. מאז כונו דוקטים אלה בשם "צ'יקוניני", על שמו.
צ'יקוניה היה דוג'ה פופולרי בשל הצלחותיו בתחום הדיפלומטיה, השלום והשפע הכלכלי ששררו בלה סרניסימה בתקופת כהונתו.
בתקופתו נבנה מחדש גשר ריאלטו מעל התעלה הגדולה. גשר זה, שהיה עשוי עץ, נבנה מחדש מאבן בין השנים 1588–1591. אמנים רבים הציעו תוכניות עבור הגשר, ובהם אף מיכלאנג'לו, אולם צ'יקוניה בחר בתוכניתו של האדריכל אנטוניו דה פונטה לתכנון הגשר.
צ'יקוניה נפטר בשנת 1595. לאחר מותו הוצבה על דופן הגשר מצבה לזכרו.
Melodic Intonation Therapy

MIT) Melodic Intonation Therapy) היא שיטה המשתמשת באלמנטים מוזיקליים, כולל מלודיה וקצב, על מנת לשפר את יכולות ההבעה של מטופל לאחר נזק נוירולוגי לאזורי השפה במוח, תוך הישענות על אזורי שירה השמורים בהמיספרה שלא נפגעה (ימין). שיטה זו משמשת קלינאי תקשורת ומטפלים באמצעות מוזיקה על מנת לשפר תפקודי שפה, שנפגעו אצל חולי אפאזיה בעיקר, ואצל אנשים בעלי נזק נוירולוגי באחד מאזורי השפה במוח.

תהליך הטיפול

הטיפול המסורתי בשיטה נחלק לארבעה שלבים, וככל שהמטופל מתקדם בשלבים, כך מעורבות המטפל (תרפיסט) הולכת ודועכת. בשלב הראשון, המטפל מזמזם ביטויים והמטופל מטופף את הקצב של כל תבנית עם ידיו או רגליו. בתחילתו של השלב השני, המטופל מצטרף למטפל בזמזום, בד בבד, עם טיפוף הקצב. בהמשך, התרפיסט מתחיל לשיר את הביטויים והמטופל חוזר אחריו. השלב השלישי, דומה לשלב השני אך כולל שינוי קל, המטופל צריך להמתין זמן מסוים בטרם חוזר על הביטוי בזמזום. בשלב הרביעי והאחרון, אורכם של הביטויים הולך ועולה והזמזום עובר התאמות על מנת לקרבו במידת האפשר לדיבור שוטף ו'נורמלי'. המטרה היא להסיר אלמנטים מוזיקליים לחלוטין ולהקנות למטופל דיבור תקין.

אזורי המוח המעורבים בתהליך השיקום

ההמיספרה השמאלית דומיננטית לרוב בפונקציות הקשורות לשפה, ובה מצויים אזור ברוקה, הקשור להפקת השפה, ואזור ורניקה הקשור להבנת השפה. אך שיטת MIT מראה כי דווקא גיוסם ועירובם של מבנים בהמיספרה הימנית (האונה הרקתית הסופריוריות, האזור הסנסורי-מוטורי הראשי, האזור הקדם-מוטורי והג'יירוס הפרונטלי התחתון) ושינויים בחיבורים בין האזורים הללו, הם אלה שאחראים על ההשפעה התרפוייטית אצל נפגעי השפה, ולא האזורים הדומיננטים המצויים בהמיספרה השמאלית.
מפל הקרח ברייר

מקור השם

המפל נקרא על שמו של פרנק ברייר (Frank Brier), ממשרד תוכניות הקוטב (Office of Polar Programs) בקרן הלאומית למדע של ארצות הברית.
ברייר שימש כמנהל מתקנים והיה אחראי על בנייה ושיפוץ מתקנים בתחנת מקמרדו ובתחנת הקוטב בין השנים 1995–2001, עת חודשו תחנות אלה.

לקריאה נוספת

• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., 20 Coastal-Change and Glaciological Map of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, U.S. Geological Survey Professional Paper
הגפרור השביעי

תקציר העלילה

הסרט עוסק בילדה בשם שרה, אשר הצליחה להימלט אל היער, ולמוצא לה שם מקום מסתור מהגרמנים. ביער שרה גילתה גשר גדול שדרכו עוברות רכבות מלאות בכלי נשק. בתמימותה, שרה מחליטה שהיא זו שתסיים את המלחמה בעזרת הפלת הגשר, כשהיא כל פעם מפילה ממנו לבנה. בסיום הסרט שרה מצליחה להפיל את הגשר. הסרט נקרא "הגפרור השביעי" כיוון שבמקום המסתור של שרה הייתה חבילת גפרורים שבעזרתה הצליחה להתחמם. ככל שהעלילה מתקדמת, שרה סופרת את שבעת הגפרורים האחרונים שנשארו לה, שישאירו אותה בחיים.
מעטפת (מחשבים)

במחשבים, מעטפת (באנגלית: Shell) היא רכיב תוכנה המספק ממשק למשתמשים. המונח מתייחס בדרך כלל למעטפת של מערכת הפעלה, המספקת גישה לשירותי הליבה. עם זאת, המונח משמש גם לציון יישומים ה"בנויים מסביב" לרכיב מסוים, לדוגמה דפדפנים ותוכניות לדואר אלקטרוני המשמשות כ"מעטפת" למנוע תצוגה מבוסס HTML.
למערכות הפעלה יש בדרך כלל שני סוגים של מעטפות: שורת פקודה וגרפית. מעטפת שורת הפקודה מספקת ממשק שורת פקודה (CLI) למערכת ההפעלה, ואילו המעטפת הגרפית מספקת ממשק משתמש גרפי (GUI). בשתי הקטגוריות, היעוד העיקרי של המעטפת הוא לשפעל או "לשגר" תוכניות אחרות, אך עם זאת, יש למעטפות לרוב גם יכולות נוספות כגון הצגת ספריות וקבצים.
מוזיאון בית השומר

היסטוריה

המוזיאון הוקם על ידי אנשי "השומר", ובראשם מאיר ספקטור, רחל ינאית בן-צבי ונחום הורביץ בשנת 1969 במטרה להציג את תולדותיהם של ארגון "השומר" והארגון ממנו צמח, "בר גיורא", ואת תפקידיהם בהתיישבות, בגיוס נשק ובהגנת היישוב. מבנה המוזיאון תוכנן כמעין מגדל שמירה על צלע ההר הצופה לעבר אצבע הגליל וחצר תל חי. 
אוצר המוזיאון ותצוגתו כוללים מסמכים היסטוריים, צילומים, דגמים ובהם ה"מדאפה" (בערבית: חדר האורחים) שבהם התקבלו תושבי האזור וחדרם של מניה וישראל שוחט, דיוראמה אור-קולית, חיזיון אור-קולי, מבחר כלי נשק, דגלים ופריטי לבוש של חברי "השומר". בחדר הנצחה מוצגים קורות חייהם של חברי "השומר", ובאגף אחר מוצגות עבודותיה של הפסלת בתיה לישנסקי בת דורם של אנשי "השומר". במוזיאון מוצג גם סיפורן של הנשים חברות "השומר", שיצאו למאבק על שוויון חובות וזכויות בארגון וביססו בכך תקדים ודגם לחיקוי.
בין המוצגים במוזיאון נמצאים דגלו המקורי של הארגון ועליו סיסמתו "בדם ואש יהודה נפלה בדם ואש יהודה תקום", הרובה של יוסף טרומפלדור, אותו קיבל מאנשי "השומר" עם הגיעו להגנה על תל חי, וספרים על תולדות "השומר" וחבריו, בהם "יזכור" שראה אור בשנת 1916.
משנת 2008 פועל המוזיאון במתכונת חדשה, לאחר שיפוצו במלאת מאה שנים לייסוד "בר גיורא". התצוגה החדשה נוצרה בעיצובו של האדריכל אורי אברמסון ובשיתוף עם עמותת מורשת "השומר". המבקרים עוברים בין תחנות שונות ומפעילים סרטוני מולטימדיה, בין השאר של הצלם יעקב בן דב, המראים את תקופת העלייה השנייה, וברקע מוקראים מכתבים שכתב איש "השומר" למשפחתו.
אוניברסיטת פרידריך שילר בינה

היסטוריה

יוהאן פרידריך מסקסוניה היה הראשון שהגה את הרעיון ותכנן להקים את האוניברסיטה בשנת 1547 בזמן שהותו בשבי על ידי הקיסר קרל החמישי. התוכנית הייתה שהמהלך יגיע לידי ביצוע על ידי בניו ורק לאחר מכן יקבל את אישור הקיסר. האוניברסיטה הוקמה ב-2 בפברואר 1558.
בשנת 1934 הציע הגאולייטר של תורינגיה, פריץ זאוקל, לקרוא לאוניברסיטה בשם "אוניברסיטת פרידריך שילר". כבר בתחילת אותה מאה עמד מספר התלמידים וצוות הלימוד על 1100, לא מעט בממדים של עיר קטנה באותן השנים. באותה תקופה גם החל שיתוף הפעולה בין האוניברסיטה לחברת "קארל-צייס", וכך הוגדלו מבני האוניברסיטה ברחבי העיר. גם היום תומכת באוניברסיטה חברת העדשות "קארל-צייס", המוכרת בכל העולם.
אלף ואחת אמריקות

מבנה הסדרה

כל הרפתקה חדשה בפרקי הסדרה מתחילה בדרך כלל בשאלה שכריס נשאל על ידי חבר, שבעקבותיה הוא מביא אותו בהתרגשות לעליית הגג בביתו, כדי לחפש את התשובה בספריו של סבו. הם מתחילים לקרוא ולדמיין את התקופה המדוברת, וקולו של המספר מלווה את התמונות מאזור ההתרחשות באמריקה בתקופה שלפני קולומבוס.
ההתמקדות היא בעיקר בתחומי טבע ותרבות הילידים באמריקה, כגון אינדיאנים, אסקימואים ועוד.
הרפתקאותיהם של כריס ולון בכפר האמריקני אליו הם מגיעים בדמיונם, מתחילות לרוב בסצנה קומית של טורף המנסה לתפוס טרף, ללא הצלחה. תחילה כריס ולון בדרך כלל נקלעים למצב בו הם צריכים להציל את חייו של מישהו. בהמשך מובעת פליאה מאנשי הכפר על הכלב לון, בעיקר אם הם שייכים לתרבות בה לא ראו כלב מימיהם. ההרפתקה נמשכת לרוב מספר פרקים, ואחריה מתחילה הרפתקה חדשה בתרבות אחרת.
ארמיית הפרשים הראשונה

פעילות קרבית

ב-6 במאי 1919 בהתאם להחלטת מפקד הארמייה ה-10 אלכסנדר יגורוב הוקם קורפוס פרשים ה-1 בפיקוד של סמיון בודיוני. הוא כלל דיוויזיית פרשים בפיקוד של יוסיף אפנאסנקו ומפקד הדיוויזיה השנייה היה אוקה גורודוביקוב. בודיוני היה מפקד הקורפוס. במהלך קיץ-סתיו 1919 היחידה הייתה במרכז הקרבות נגד הצבא הלבן והצליחה לנצח את פרשיה במספר קרבות.
בדצמבר 1919 על הארמייה הוטלה משימה במהלך מתקפה נגד הצבא הלבן לחצות את שורותיה ולחלק אותה ל-2 חלקים שלא יהיו קשורים אחד עם השני. במהלך דצמבר 1919 המטרה הושגה וארמיית הפרשים הראשונה ביחד עם יתר יחידות של הצבא האדום הגיעה בינואר 1920 אל רוסטוב על דון. בפברואר 1920 ארמייה עברה לאזור צפון קווקז. בסוף פברואר היא השתתפה בקרב פרשים הגדול במלחמת האזרחים ברוסיה בו נלחמו מעל ל-10 אלף פרשים מכול צד. לאחר ניצחון בקרב זה מצב של הצבא הלבן באזור היה קשה ביותר.
באפריל 1920 ארמיית הפרשים הראשונה עברה לחזית של המלחמה הפולנית-סובייטית. תחילת המלחמה הייתה מוצלחת מאוד. יחידות הצבא האדום שחררו את קייב והתקדמו לכיוון אוקראינה המערבית. אומנם במהלך אוגוסט 1920 הארמייה הפסידה לצבא הפולני באזור לבוב ובקרבות נוספות. תקופה מסוימת היא אף כותרה אך בסופו של דבר הצליחה לפרוץ את המצור. ב-8 בספטמבר ארמיית הפרשים הראשונה הצליחה לחצות את נהר בוג המערבי ולבסס את הקו ההגנה על הגדה המזרחית של הנהר. בישיבת מטה שנערכה לצורך הערכת מצב התברר שאבידות הם קשים ביותר, קצינים רבים נהרגו, קיים בלאי גדול בציוד, נדרשת מנוחה לחיילים וסוסים וקבלת תגבורות.
ב-26 בספטמבר 1920 ארמייה עברה לעתודה. בסוף ספטמבר 1920 באזור בו הייתה ממוקמת הדיוויזיה ה-6 החלו מעשי ביזה, עריקה ופוגרומים נגד אוכלוסייה יהודית באזור. ב-28 בספטמבר נהרג נציג המפלגה בדיוויזיה שניסה להשליט סדר. בסופו של דבר סוכם לפרק את היחידות שהיו מעורבות בפרשה תוך שלילת כל העיטורים ודגלים. חלק מהמעורבים בפרשה נשפטו והוצאו להורג. אומנם בהמשך לכבוד חגיגות לשנה השלישית למהפכה לחלק מהנשפטים להוצאות להורג ,העונש הוחלף לתקופת מאסר. קצינים שלא התערבו ,הורדו בדרגה. מפקד הדיוויזיה, יוסיף אפנאסנקו, הודח מתפקידו.
בסוף 1920 ארמיית הפרשים הראשונה השתתפה במבצע פרקופ והיה לה חלק חשוב בניצחון. במהלך חורף 1921 הפרשים לחמו נגד תומכי נסטור מכנו ולאחר סיום הקרבות עברו לצפון קווקז.
במאי 1921 החל פירוק הארמייה אך המטה שלה היה קיים עד לאוקטובר 1923.

תיאור היחידה באמנות סובייטית

תיאור הקרבות של הארמייה היה חלק חשוב בתעמולה סובייטית לאחר סיום מלחמת האזרחים ברוסיה ועד לתחילת מלחמת העולם השנייה. לארמייה הוקדשו יצירות של איסאק בבל, ניקולאי אוסטרובסקי ווסבולוד וישנבסקי שהיו בין לוחמיה. כמו כן הוסרטו מספר סרטים. לכבוד מפקדי ופרשי הארמייה נכתב מארש ("מאשר של בודיוני) שהיה להיט בברית המועצות בשנות ה-20 וה-30.
בשנת 1939 הוקם מוזיאון על הארמייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה התהילה של הארמייה ירדה, בין היתר לאור אי-יכולת של מפקדיה סמיון בודיוני וקלימנט וורושילוב לתת מענה הולם לורמאכט.
ליאופולד דה רוטשילד

ביוגרפיה

ליאופולד דה רוטשילד היה הבן השלישי מבין חמשת ילדיו של ליונל דה רוטשילד (1808–1879) ושרלוט פון רוטשילד (1819–1884). התחנך בבית הספר של "קינג'ס קולג' סקול" ולאחר מכן ב"טריניטי קולג'", קיימברידג'. 
נכנס לעסקי הבנקאות המשפחתית 'נ"מ רוטשילד ובניו' בלונדון. עם פטירתו של דודו הברון מאיר דה רוטשילד, בשנת 1874, הוא הפך לראש העסק הבנקאי של המשפחה בלונדון וקיבל לרשותו את רוב משרדיו הציבוריים של דודו. הוא גם ירש את בית אסקוט באסקוט, בקינגהאמשייר.
רוטשילד היה פעיל בקהילה היהודית בבריטניה, שימש כסגן נשיא האגודה האנגלו-יהודית, יו"ר אגודת העלייה היהודית וגזבר מועצת הנציגים היהודית בלונדון. היה נשיא מסדר הרחמים הבריטי (British Order of Mercy).
היה ספורטאי נלהב. גידל סוסים גזעיים מהטובים ביותר באירופה, אשר זכו בתחרויות רכיבה יוקרתיות, כולל דרבי וסנט ליגר סטייקס ( St. Leger Stakes). 
רוטשילד היה אספן אמנות, באוספו היו כמה ציורים של אמנים ידועים, ובהם הצייר ההולנדי בן המאה ה-17 יאן דוידזון דה הם. 
בשנת 1912 ניצל מהתנקשות בחייו. 
לאחר מותו ב-29 במאי 1917 הוא נקבר באחוזת הקבר המשפחתית בבית הקברות היהודי וילסדן שבפרבר וילסדן שבצפון לונדון.

חיים אישיים

בשנת 1881 נישא למארי פרוג'יה (1862–1937) (Marie Perugia), בתו של סוחר יהודי מטרייסטה. אחותה לואיז נישאה לבנקאי היהודי הבריטי ארתור ששון. 
שלושת ילדיו היו: ליונל נתן (1882–1942), אוולין אכיל (1886–1917), אנתוני גוסטב (1887–1961).
המשפחה התגוררה באחוזת "גנרסברי פארק" (Gunnersbury Park), שהייתה פעם ביתה של הנסיכה אמיליה, בתו של ג'ורג' השני. כיום משמשת האחוזה כמוזיאון.
דוכסות אנהלט

היסטוריה

בשנת 1123 ירש אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג שטחים ניכרים מצפון סקסוניה מאביו אוטו, רוזן באלנשטדט, לאחר מותו בשנת 1170 ירש אותו בנו ברנהרד, רוזן אנהלט, שהפך בשנת 1180 לדוכס סקסוניה. לאחר מותו של ברנהרד בשנת 1212 ירש אותו בנו היינריך הראשון, רוזן אנהלט, והוא זה שייסד למעשה את בית אנהלט, כאשר השטחים שירש הפכו לנסיכות אנהלט. לאחר מותו של היינריך בשנת 1252, פוצלה נחלתו בין שלושת בניו. במהלך השנים הבאות נשארו הנסיכויות מפוצלות, אך לפעמים אוחדו חלק מהנחלות בעקבות פטירתם של נסיכים ללא יורשים. בשנת 1547 לחם וולפגנג, נסיך אנהלט-קתן נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כחלק מהמלחמה השמלקלדית, אך הובס וחזר לנחלתו רק לאחר שלום פזאו בשנת 1552. במלחמת שלושים השנים נפגעו הנסיכויות, ובשנת 1635 נחתם הסכם בין הענפים השונים במשפחה, בשל הצורך באחדות כלפי האיומים השונים.
בשנת 1806 נתן נפוליאון מעמד של דוכסות לנסיכויות המשפחה, ובשנת 1815 אושר הדבר בקונגרס וינה. בשנת 1817 מת לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, ובמקומו עלה לשלטון נכדו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו. בשנת 1847 מת היינריך, דוכס אנהלט-קתן ללא יורשים, ולאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ירש את נחלתו, ובשנת 1853 איחד את הנחלות לדוכסות אנהלט-דסאו-קתן. במהלך מהפכות אביב העמים נאלץ לאופולד לתת חוקה חדשה לנתיניו, אולם לאחר מכן ביטל אותה, ובשנת 1859 נתן חוקה אחרת לדוכסות. בשנת 1863 מת אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך אוחדו כל נחלות בית אנהלט לדוכסות אנהלט המאוחדת.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות לאופולד הרביעי לפרוסיה במלחמת אוסטריה-פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת פרוסיה-צרפת, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1871 מת לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ובנו פרידריך הראשון, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1904 מת פרידריך הראשון, ובנו פרידריך השני, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1918 מת פרידריך השני, וזמן קצר לאחר מכן מת אף אחיו אדוארד, דוכס אנהלט, ובמקומו מונה יואכים ארנסט, דוכס אנהלט.
ב-12 בנובמבר 1918 התפטר יואכים ארנסט, דוכס אנהלט מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.

לאחר מכן

כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1945, שאז צורפו שטחיה לסקסוניה-אנהלט.
קאסיני

מסעה של קאסיני אל שבתאי

הגשושית שוגרה בכיוון הפוך ליעדה. במקום לשלוח אותה בכיוון הפוך מזה של השמש, כיוון בו נמצא מסלולו של שבתאי יחסית לכדור הארץ, היא שוגרה דווקא לכיוון השמש, לעבר כוכב הלכת נוגה, הקרוב לשמש יותר מאשר כדור הארץ. הגשושית התקרבה אל נוגה ועברה בסמוך אליו. זאת על מנת להאיץ את מהירות הגשושית, בטכניקה הקרויה מקלעת כבידתית.
בכבידה של נוגה נעשה שימוש פעמיים: ב-26 באפריל 1998 וב-24 ביוני 1999. לאחר מכן, ב-18 באוגוסט 1999, עברה קאסיני ליד כדור הארץ והסתייעה בכבידתו להאצת מהירותה. הבא בתור (והאחרון) להאיץ את הגשושית היה כוכב הלכת הענק צדק, הגדול והמאסיבי שבין כוכבי הלכת של מערכת השמש. הדבר התרחש ב-30 בדצמבר 2000.
בסיום מסעה, כאשר הגיעה לקרבת שבתאי ביולי 2004, הופעל מנועה העיקרי של קאסיני למשך תשעים ושבע דקות כדי להאט את תנועתה. פעולה זו גרמה לה להיכנס למסלול יציב סביב שבתאי, שבו הגשושית נשארה עד 15 ספטמבר 2017, המועד שבו הוכנסה הגשושית לאטמוספירת הכוכב ונשרפה.

מהלך המשימה

המשימה הראשית של קאסיני נמשכה 4 שנים והסתיימה בינואר 2008.
הארכת המשימה הראשונה, שנקראה Cassini Equinox Mission הייתה לשנתיים נוספות והסתיימה בספטמבר 2010. 
הארכת המשימה השנייה היא עד לספטמבר 2017. משימה זו נקראת Solstice Mission . הארכת משימה זו התחילה במהלך נקודת ההיפוך החורפית של החלק הצפוני (winter solstice) ועד לנקודת ההיפוך הקיצית (summer solstice)
שלב סיום המשימה (The Grand Finale) החל עם התקרבות קאסיני אל שבתאי וטבעותיו ב-23 באפריל 2017. קאסיני נכנסה למסלול הקרב והולך לשבתאי ומשימתה הסתיימה ב-15 בספטמבר 2017, כאשר קאסיני נשרפה עם חדירתה לחלק העליון של האטמוספירה.

ממצאים


הגשושית שלחה צילומים של התופעות להן גורם הירח פרומתאוס בטבעות שבתאי ובעיקר בטבעת האחרונה (F).
פרומתאוס הוא אחד הירחים הקטנים, בעל קוטר של 91 ק"מ. כל 14.7 שעות חוצה פרומתאוס את הטבעת F, מושך אחריו חלקיקי קרח ואבק ויוצר שובל בו אין חלקיקים. כל סיבוב נעשה במיקום מעט שונה מהקודם וכך נוצרים מספר שבלים.
הגשושית שלחה קריאות מגנטיות של שבתאי שתרמו להשערת טבעות ריאה.

הנחתת הויגנס

ב-24 בדצמבר 2004 הופרדה מקאסיני הנחתת הויגנס, וב-14 בינואר 2005 היא נחתה על טיטאן, ירח של שבתאי. מיד עם נחיתתה החלה הגשושית לשדר תמונות ממקום הנחיתה.
יצחק אשל (חזן)

ביוגרפיה

אשל נולד בשם יצחק פרידלנדר בשנת 1912 בעיר דברצן שבהונגריה, למשה וגיטל פרידלנדר. בצעירותו  למד בחיידר ובישיבת החתם - סופר בפרשבורג.עוד בנעוריו עבר לפני התיבה.בשנות ה-20 שלו עבר  להתגורר במינכן, שם השתלם במוזיקה בקונסרבטוריון במינכן, וכיהן כחזן בבית הכנסת של יוצאי פולין במינכן.בהמשך חזר לעיר הולדתו דברצן שבהונגריה ושימש כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול בעיר. 
בשנת 1949  עלה לארץ וכאן שינה שם משפחתו מפרידלנדר לאשל. זמן קצר לאחר עלייתו ארצה, מונה לכהן כחזן ראשי  בבית הכנסת הגדול ברמת גן . בשנת 1956 נסע לאנטוורפן לשמש שם  כחזן ראשי של קהילת "שומרי הדת", ומשם עבר לכהן כחזן בבית הכנסת "בית הצדק" בפיטסבורג שבארצות הברית. בשנת 1962  אחרי שש שנות שהות בחו"ל, שב ארצה ומונה לשמש חזן ראשי בבית הכנסת "היכל מאיר" בתל אביב, ושם הקים מקהלה בניצוח מרטין ווייט. 
אשל הופיע בקונצרטים ומופעי חזנות רבים והוציא מספר תקליטים ובהם הוא משמיע פרקי חזנות ושירה . בן תקליטיו - "תערב לפניך" הכולל - פרקי תפילה ושירים ביידיש בליווי מקהלה והתקליט "ונעימות יתנו" -ובו תפילות סליחות ראשונות כפי שהוקלטו בבית הכנסת "היכל מאיר בתל אביב. חלק מפרקי התפילה והשירה בתקליטיו של אשל הולחנו או עובדו על ידו.
לאחר יציאתו לגמלאות עיקר עיסוקו היה הכשרת דור צעיר של חזנים. בין תלמידיו: החזנים מרדכי סובול, יצחק מאיר הלפגוט, אריק וולהיים, יהודה רוטנר ועוד. 
בשנות ה-60 הצטרף אשל כחבר למושב חמד והתגורר בו עד מותו. נפטר ב-4 במרס 2006בגיל 94  והובא למנוחות בבית העלמין האזורי שליד מושב אחיעזר. על מצבתו  נכתב: "פ.נ החזן העולמי מנעים לבית ישראל בתפילותיו ר' יצחק אשל (פרידלנדר)".

משפחתו

היה נשוי ליעל (הילדה) לבית משפחת חיים ומלכה שתיל ולהם שני ילדים, יהודה ומלכה.
יאיר פרץ

ביוגרפיה

פרץ נולד בשנת 1954 במרוקו ועלה לישראל ב-1961. הוא שירת בצה"ל בנח"ל, ואחר כך למד לימודי הוראה לתואר שני ולימודי עבודה סוציאלית. פרץ כיהן בין היתר כפקיד סעד.
הוא היה חבר בית הנבחרים של ההסתדרות הכללית, וחבר דירקטוריון במספר חברות ("משען", מפעלי שיקום, קרן סביל, מועצת המוסד לביטוח לאומי ועוד). 
בין השנים 1993–1998 כיהן כחבר המועצה האזורית שפיר, ואף התמודד ללא הצלחה לראשות המועצה.
נבחר לראשונה לכנסת ב-1999. לאורך שנות כהונתו, שימש, בין היתר, כיו"ר סיעת ש"ס, כיו"ר ועדת העבודה והרווחה, כיו"ר הוועדה למאבק בנגע הסמים וכיו"ר הוועדה לפתרון בעיית העובדים הזרים. בכנסת ה-16 כיהן כיו"ר השדולה לקידום יחסים עם הקהילות הנוצריות בעולם וחבר בשדולה לאיכות הסביבה.
ב-23 במרץ 2006 הודה פרץ בקבלת דבר במרמה, במסגרת עסקת טיעון, עקב קבלת תואר אקדמי במרמה מטעם שלוחת אוניברסיטת ברלינגטון בישראל. הוא נידון ל-12 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 6,000 ש"ח. אחרי הרשעה זו התפטר מהכנסת, אולם היה שוב מועמד ברשימת ש"ס לכנסת ה-17 במקום ה-14 ולא נכנס לכנסת.
נשוי ואב ל-8, גר במושב אלומה ליד קריית גת.
ניהול הבנייה

ניהול הבנייה הוא תת-תחום של מקצוע ההנדסה אזרחית העוסק בהוצאה מן הכוח אל הפועל של פרויקטים בתחום בנייה ותשתיות.

תיאום תכנון

תיאום תכנון של פרויקט בנייה, עשוי להוות משימה מורכבת, כיוון שבפרויקטים בבנייה קיים שילוב של מערכות שונות שנדרש להתאימם זו לזו על מנת לבצע את הפרויקט. בדרך כלל היזם מחליט על סוג הפרויקט (מגורים, מסחר, חינוך, תחבורה) על פי תוכנית הבינוי העירונית או תוכנית המתאר הארצית. לאחר מכן ממנה היזם מהנדס המתמחה בניהול הבנייה בתור מתאם התכנון. על מתאם התכנון להחליט אלו מתכננים נדרשים לצורך תכנון הפרויקט. לפרויקט מגורים פשוט נדרשים בדרך כלל אדריכל, קונסטרוקטור, מהנדס אינסטלציה ומהנדס חשמל.

לימודי ניהול הבנייה

ניהול הבנייה ניתן ללמוד באוניברסיטת אריאל ובטכניון שבחיפה כחלק מן הפקולטה להנדסה אזרחית, ובנוסף גם באוניברסיטת בן-גוריון שבבאר שבע. הלימודים נמשכים כ-4 שנים ובסיומם מקבלים הבוגרים תואר B.Sc בהנדסה אזרחית- ניהול הבנייה Civil Engineering - Management and Construction.
Witness: The Tour

הפקה

פרי הודיעה לראשונה על סיבוב ההופעות ב-15 במאי 2017 כי לאחר שתוציא את אלבומה היא גם תצא לסיבוב הופעות אשר יקדם אותו ושעותקים מהאלבום יימכרו ביחד עם הכרטיסים. בנוסף פרי אמרה כי דולר אחד מכל כרטיס במופעים של צפון אמריקה ייתרם ל"מועדון הבנים והבנות של אמריקה" ואף למעריצים תהיה הזדמנות לזכות בכרטיסים למופע על ידי פעילויות התנדבויות.
בצפון אמריקה פרי הופיעה בתחילת סיבוב ההופעות ועד פברואר 2018. באוקטובר 2017 הודיעה פרי על 3 מופעים במקסיקו אשר התקיימו במאי 2018. אך לאור הביקוש נוספו עוד 2 יעדים נוספים למקסיקו. באירופה הופיעה הזמרת ב-20 מופעים ממאי עד יוני 2018 ומיולי עד אוגוסט באוקיאניה. ביולי 2017 נוספו 3 תאריכים נוספים באוסטרליה לאור הביקוש.
סיבוב ההופעות היה אמור להתחיל ב-7 בספטמבר 2017 באוהיו אך פרי חשפה באוגוסט 2017 כי בשל עיכובים בתכנון המופע סיבוב ההופעות יתחיל ב-19 בספטמבר והוא יתחיל במונטריאול. בנוסף היא גם אישרה כי נואה סיירוס, להקת Purity Ring וקרלי ריי ג'פסן ישמשו כמופעי חימום בתאריכים מתחילת סיבוב ההופעות ועד 1 בנובמבר 2017, מ-7 בנובמבר 2017 ועד 20 בדצמבר 2017 ומ-5 בינואר עד 5 בפברואר 2018 בהתאמה.
אלחנן דב מרוזוב

הרב אלחנן דב מרוזוב (כונה חוניע, או בכינויו המחתרתי אד"ם, ראשי-תיבות של שמו; כסלו ה'תרל"ח, 1877 - ח' בניסן ה'תרצ"ח, 9 באפריל 1938) היה מזכירו של האדמו"ר הריי"צ מליובאוויטש, וניהל את ישיבות תומכי תמימים המחתרתיות ברוסיה הסובייטית. הוצא להורג בשל פועלו המחתרתי למען שמירת היהדות.

ביוגרפיה

נולד בעיר צ'רקאסי שבאוקראינה, לצבי הירש אריה ליב ורחל לאה מרוזוב.
בגיל 13 התייתם מאביו, למד מספר שנים בישיבת מינסק. ב-1897, כשנוסדה ישיבת תומכי תמימים, עבר ללמוד בה, ושם למד בצוותא עם רבו לעתיד, רבי יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד, ביוזמת אביו של הריי"צ, רבי שלום דובער שניאורסון, הרבי באותה עת. ב-1908 מונה למשגיח בישיבה. באותה שנה נשא את אסתר, בתו של שוחט העיירה קלימוביץ', מנישואין אלו נולדו לו חמישה ילדים. לאחר פטירתה נשא בשנית את בת דודתה, ברכה לבית כ"ץ.
מספר שנים לאחר מכן מונה למזכירו של האדמו"ר הרש"ב עד לפטירתו. ב-1920 עבר לרוסטוב והמשיך בתפקידו כמזכירו של רבי יוסף יצחק. יחד עם הרב יחזקאל פייגין, ניהל את ענייני החצר ותנועת חב"ד ברוסיה].

פעילותו המחתרתית מאסרו וסוף ימיו


כשהוטל האיסור על הפצת יהדות ברוסיה הסובייטית עמד בראש העוסקים בפעילות המחתרתית של הקמת תלמודי תורה עבור ילדים יהודים. לא ידוע רבות על פעילותו החשאית, כמו על כל פעילות המחתרת בשנים אלו. הוא הוגדר אצל הבולשת הסובייטית כנציגו של רבי יוסף יצחק שניאורסון ברוסיה הסובייטית וכאחראי לקשר עם חסידי חב"ד בברית המועצות, לאחר שהאדמו"ר עצמו יצא משם בשנת תרפ"ח.

מאסרו הראשון

בשנת 1927, נאסר ביחד עם רבו, ונידון ל-3 שנות מאסר בעוון פעילות מחתרתית. לאחר צאתו של הרבי מרוסיה ב-1927 נשאר בלנינגרד וניהל את הישיבות המחתרתיות ברוסיה.] מאז לא נשאר ללון במקום אחד, כשהוא בורח מאימת השלטון הקומוניסטי מויטבסק למוסקבה, ובחזרה ללנינגרד, כשבכל משך הזמן הזה היה תחת שם בדוי, על מנת שלא יעלו על עקבותיו.]

מאסרו השני

ב-3 בפברואר 1938 נאסר הרב מרוזוב יחד עם בנו וכתריסר יהודים, רובם חסידי חב"ד, על ידי הנ.ק.וו.ד. בעיר לנינגרד. קבוצה זו עונתה במרתפים והוצאה להורג. במשך זמן ממושך לא נמסר למשפחות מה עלה בגורלם מלבד שנשלחו לגלות של עשר שנים. עד לשנת 2014 לא היה מידע נוסף אודותם.

איתור מידע על הנרצחים ומקום קבורתם

בשנת 2014 הותר העיון בחומר ארכיוני של הק.ג.ב. בהם תיקי מאסרם של קבוצה זו עם תמונותיהם וכתבי האישום. בכתב אישום של כמה מהחסידים שנעצרו נאמר: "הנאשמים: מורזוב אלחנן - פבזנר ב. ל. (ר' חונייע מרוזוב החזיק פספורט על שם פבזנר), רסקין יצחק, אלטהויז פנחס - נאשמים בתקנה 85 [בגידה]... קבוצת אנטי-מהפכנים לאומניים... פעולתם המיוחדת הייתה ארגון פעילות אנטי-מהפכנית לאומנית עם צעירים דתיים. לארגון קוראים 'תפארת בחורים'.. קיבלו סיוע מחוץ לארץ.".
הרב יפרח אפראימוב, משליחי חב"ד בפטרבורג שערך את החיפוש מספר: "במקום היתה כעין אנדרטה לזכר היהודים שקבורים במקום, אך ללא שמות הנרצחים. מנהל בית הקברות אמר לי שאסור לעשות מצבה חדשה, משום שהמקום סגור. אמרתי לו שעל-פי היהדות המצבה צריכה להיות במקום שבו האדם נקבר."] לאחר וידוא שבמקום האנדרטה קבורים הנרצחים האסירים ומאמצים מול השלטונות אושרה הנחת מצבה עם שמותיהם לזכרם, באותו בית קברות בלנינגרד המכונה כיום סנקט פטרבורג.
ככל הנראה הוצא להורג ב-9 באפריל 1938 (ח' בניסן, ה'תרצ"ח).