google/wiki40b huggingface dataset:
אופס

אוֹפּס (לטינית: Ops) היא אלה רומית ואשתו של סטורנוס. לכן יש המזהים אותה עם האלה היוונית ריה (אשתו של קרונוס, מקבילו של סטורנוס במיתולוגיה היוונית). ולפי מסורת מאוחרת היא אימה של יונו.
באומנות משורטטת אוֹפּס לרוב כשהיא כורעת, ובידה שרביט או שיבולת.
הפירושים הלטיניים למילה אוֹפּס הם אושר, טוּב, שפע והדר. המילה גם מקורבת למילה אפוּס שפירושה בלטינית הוא עבודה, במובן של עבודת אדמה. מסיבה זו יש המזהים אותה כמקבילה הרומית לאלה היוונית "מָיה" - אלת ההרים והשדות.
בן-עמי פינקלשטיין

חייו

בן-עמי נולד בליאפייה, אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בלטביה. בשנת 1935 הוא סיים דוקטורט באוניברסיטת ציריך. במהלך מלחמת העולם השנייה בהיותו בשווייץ הוא נשלח למחנת עבודה. לאחר שחרור וסיום הלחימה הוא עבד בבית חולים פסיכיאטרי. שם הוא טיפל בניצול השואה ופרסם מספר עבודות על מחקריו בתחום זה. בהיותו בשווייץ הוא פסרם מחקרים משותפים עם מיצ'יסלב מינקובסקי.
בשנת 1952 הוא פרסם בכתב-עת "הפרואה" תוצאות מחקריו על השפעת העלייה על ניצולי השואה.
בהמשך הוא עבד במספר בתי חולים פסיכיאטריים בארצות הברית, פרו ובשווייץ.
בן-עמי פינקלשטיין חקר נסיבות של התאבדות של וינסנט ואן-גוך מהיבט המקצועי.
החזית לשחרור קוויבק

היסטוריה

הקבוצה התארגנה בפברואר 1963 כפלג קיצוני של התנועה הבדלנית בקוויבק שדרשה להתנתק מקנדה ולהקים מדינה עצמאית. הפלג שנודע כ"החזית לשחרור קוויבק"  אף נקט בשורת פעולות טרור שונות להשגת המטרה (בין השאר הייתה אחראית לפיגוע בבורסה של מונטריאול, ב-1969).

משבר אוקטובר 1970

במשבר אוקטובר 1970 הגיבה ממשלת קנדה באופן תקיף לאחר שנחטפו ג'יימס קרוס , ופייר לאפורט , שר העבודה בממשלת קוויבק.
בעקבות אירועי החטיפות, דרשה ממשלת קוויבק מראש הממשלה פייר טרודו להכריז על מצב חירום באמצעות החלת חוקים לזמן מלחמה וכך הוא עשה. הוזעקו חיילים לפרובינציה למשימות אבטחה ושיטור, במהלך הפעילות נעצרו מאות אנשים שנחשדו בקשר עם ארגון "החזית לשחרור קוויבק". ב-17 באוקטובר 1970,  נמצאה גופתו של פייר לאפרוט בתא מכונית ליד שדה התעופה במונטריאול. הרצח הכה בתדהמה את קנדה ואת תושבי קוויבק, והביא הלכה למעשה לסיום השימוש באלימות כאמצעי למימוש מטרות התנועה הלאומית של קוויבק. לאחר מספר שבועות שחררו החוטפים את ג'יימס קרוס בתמורה להבטחת מעברם לקובה. אף שהפעלת אמצעי החירום בזמן המשבר על ידי ממשלת קנדה עוררה ביקורת בקרב חברי אופוזיציה שונים, היא זכתה להסכמה בקרב מרבית מהציבור.
ב-1968 הוקמה מפלגת הקוויבקים (Parti Québécois), כזרוע פוליטית של החזית לשחרור קוויבק - אף שהחזית חדלה מלהתקיים ממשיכה המפלגה בפעילותה ובבחירות 2007 הפכה למפלגה השנייה בגודלה באספה הלאומית של קוויבק. מצעה הפוליטי מגדיר כמטרה: השגת אוטונומיה והיפרדות לקוויבק מקנדה.
על פי עדויות של עריקים סובייטיים מהקג"ב, לחזית לשחרור קוויבק היו קשרים סמויים עם הקג"ב - זאת בהתבסס על ספרם של כריסטופר אנדרו וואסילי מיטרוחין.

ארגון ההתנגדות הבינלאומית

כיום פועל בקוויבק ארגון טרור אחר, בהשראת החזית לשחרור קוויבק, הארגון הוקם ב-2004 בתור ארגון ההתנגדות הבינלאומית (Initiative de résistance internationaliste) השואף להשגת עצמאות לקוויבק ונחשב לארגון אנרכיסטי התומך בטרור אקולוגי.
הארגון מתנגד לגלובליזציה ומוביל אידאולוגיה אנטי-אמריקאית.
שלטונות קנדה ושירות הביטחון של קוויבק (Sûreté du Québec) מאשימים את הארגון בשני פיגועי טרור שבוצעו: האחד ב-4 באוגוסט 2006, כאשר פוצץ רכב תופת בסנט תרזה סמוך למונטריאול, במכון להפקת נפט; השני ב-2 ביולי 2010, כאשר פצצה התפוצצה בלשכת הגיוס של צבא קנדה. בשני המקרים לא היו נפגעים.
כנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה

סן ג'ורג'ו מג'ורה (באיטלקית: San Giorgio Maggiore) היא בזיליקה הממוקמת באי סן ג'ורג'ו מג'ורה, בלגונת ונציה שבאיטליה. חזית הכנסייה צופה אל כיכר סן מרקו.

היסטוריה

הכנסייה הראשונה באתר הוקמה בשלהי המאה השמינית או ראשית המאה התשיעית. בשנת 982 נתרם האי למסדר הבנדיקטיני, אשר ייסד במקום את מנזר סן ג'ורג'ו. 
בניית מבנה הכנסייה הנוכחי החלה בשנת 1566 בתכנונו של אנדראה פאלאדיו. המבנה לא הושלם בעת מותו של פלדיו בשנת 1580. על סיום עבודות הבנייה ובייחוד חזית המבנה פיקח האדריכל וינצ'נזו סקאמודזי אשר התבסס על תוכניותיו של פלדיו. העבודות הסתיימו בשנת 1610. 
מגדל הפעמונים של הכנסייה נבנה בשנת 1467 אולם התמוטט בשנת 1774. מגדל חדש הוקם בשנת 1791.

חזית הכנסייה

לכנסייה חזית שיש לבנה בסגנון קלאסי האופייני לפלדיו. החזית תואמת את המבנה כאשר גמלון נמצא בחזית הספינה הראשית. משני צידי הכניסה הראשית לכנסייה נמצאים פסלי גאורגיוס הקדוש וסטפנוס הקדוש להם מוקדשת הכנסייה.

פנים הכנסייה

הכנסייה רחבה ומוארת היטב בחלונותיה הרבים. תוכנית הכנסייה שילבה את צורת הצלב עם צורת הבזיליקה המסורתית, כאשר הכיפה נמצאת במפגש הזרועות. 
בין יצירות האמנות העיקריות שבכנסייה ניתן למנות את "המדונה על כס המלכות עם הקדושים" מעשה ידי סבסטיאנו ריצ'י, "הסעודה האחרונה" ו"נפילת המן" מעשה ידי ז'אקופו טינטורטו, וכן יצירות מעשה ידי פאלמה איל ג'ובאנה, דומניקו טינטורטו וז'אקופו באזאנו.
אביטל שטיין

אביטל שטיין (נולדה בשנת 1961) היא מנהלת ודירקטורית ישראלית. ד"ר להוראת מדעים, ממייסדי המכללה האקדמית להנדסה ירושלים, לשעבר מנכ"לית הטכניון ומנכ"לית המועצה להשכלה גבוהה. הייתה שחקנית נבחרת ישראל בכדורסל נשים.

ביוגרפיה

אביטל שטיין נולדה בחיפה. ניגנה 12 שנה בפסנתר. מגיל 9 עד 24 שיחקה כדורסל בקבוצות הנשים של מכבי תל אביב, הפועל חיפה ומכבי חיפה. הייתה שותפה לזכייה בגביע המדינה בכדורסל לנשים. בין השנים 1976–1979 הייתה חברת נבחרת ישראל בכדורסל נשים. 
 לאחר מכן התגייסה לצה"ל ושירתה כמדריכת ספורט בחיל הים. עבדה בתחומי בחקר ביצועים וניתוח מערכות.
הייתה ממייסדי המכללה האקדמית להנדסה ירושלים, ובין השנים 2009-1999 כיהנה כמנכ"לית וסגנית נשיא שלה. בשנים 2009–2012 כיהנה כמנכ"לית וסגנית נשיא הטכניון והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. הייתה נציגת הטכניון במכרז שהוציא ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג, לקראת הקמת מכללה טכנולוגית חדשה באי רוזוולט. במכרז זכו הטכניון יחד עם אוניברסיטת קורנל ובכך עקפו למעלה מעשר הצעות של מוסדות אקדמיים מובילים בארצות הברית. 

בין השנים 2012–2013 כיהנה כמנכ"לית המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב. התפטרה אחרי 8 חודשים בתפקיד.
בשנת 2013 בחר בה המגזין פורבס כאחת מ-50 הנשים החזקות בישראל בכלל וכאישה החזקה ביותר בתחום החינוך בפרט.
בשנים 2016-2015 משמשת כמנטורית ב"תוכנית מנטורים" של ארגון בוגרי מנהל עסקים באוניברסיטה העברית. 
מתגוררת בכפר בן נון נשואה לעו"ד שוקי שטיין. משנת 2011 מעניקים השניים מדי שנה חמש מלגות לנשים המעוניינות ללמוד בטכניון, אך אינן יכולות בשל קשיים כלכליים. שטיין אם לארבעה.
היום העולמי נגד צנזורה באינטרנט

היום העולמי נגד צנזורה באינטרנט (World Day Against Cyber Censorship) הוא יום ציון הנערך כל שנה ב-12 במרץ כדי לגייס תמיכה ברעיון של אינטרנט לא מוגבל, נגיש לכל, ולהגביר את המודעות לדרכים בהן ממשלות וחברות מסחריות פוגעות בחופש הביטוי באינטרנט. היום צויין לראשונה ב-12 במרץ 2008 ביוזמתם של "עיתונאים ללא גבולות" ו"אמנסטי אינטרנשיונל".
בירגאנג'

היסטוריה

בירגאנג' נוסדה ב-1897 על ידי הראנה ה-3, ראש הממשלה ביר שאמסר ג'אנג בהאדור ראנה. שמה הקדום של העיר היה גהאווה (Gahawa).
ב-18 במאי 2006, הצהיר הפרלמנט הנפאלי כי נפאל תהפוך למדינה חילונית. צעד זה הוביל לתסיסה בקרב קבוצות הינדו פונדמנטליסטיות ברחבי נפאל, מה שאילץ את סגירתה של העיר למשך שנתיים.

דמוגרפיה

על פי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2011, עלה כי אוכלוסיית העיר מונה 133,238 איש. היא העיר השנייה בגודלה באזור טראי שבדרום נפאל והעיר החמישית בגודלה בנפאל, לאחר קטמנדו, פוקהרה, לליטפור ובירטנגר. על אף שנפאלית היא השפה הרשמית, השפה העיקרית המדוברת היא בהוג'פורי. בנוסף, מספר שפות נוספות מדוברות, ביניהן מאיטהילית, הינדית ואנגלית.

כלכלה

בירגאנג' היא עיר מסחר מרכזית בנפאל, במיוחד עבור סחר עם הודו, שכן כמעט כל ייבוא הסחר לנפאל מהודו, עוברים דרך העיר. תעשיות כמו חקלאות, כימיקלים, טקסטיל, נפט ועץ, הן מיוצגות. כמעט 56% מכלל הייצור של בירגאנג', מיוצא להודו.

תחבורה

כשנבנתה, הייתה בירגאנג' העיר הנפאלית הקרובה ביותר לקטמנדו אשר חיברה בינה לבין הודו. מסילות הרכבת שנבנו בידי הבריטים, נמשכו עד בירגאנג', אשר לימים, התחברו לתחנת הרכבת ברקסאול, הודו. המסילה נבנתה ב-1927, בידי הבריטים, אך עבודות הבניית הופסקו ב-1965.
נמל התעופה סימארה אשר שוכן 14 ק"מ צפונה, משרת את העיר. טיסות רגילות מופעלות בין קטמנדו לסימארה.
עגלות רתומות לסוסים הקרויות בשמן המקומי טנגה, משמשות ככלי תחבורה פופולרי בקרב אנשי מאדהשי.
יוסף להרס

ד"ר יוסף להרס (1882 - ט"ו באדר ה'תרצ"ז, 26 בפברואר 1937) היה רופא בעיירה בית שאן, שנרצח בה בעת מילוי תפקידו, במהלך מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט.

ביוגרפיה

להרס נולד בעיר וורמס בגרמניה. ב-1914 התגייס לצבא הגרמני ושירת כקצין רפואה במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן עבד כרופא במשטרת ברלין. עם עלות הנאצים לשלטון פוטר מיד. בשנת 1933 הגיע ארצה כפליט עם אשתו, גיורת גרמניה. תחילה התיישב בחיפה, בה עבד כרופא פרטי וסיגל לעצמו את השפה הערבית. אחר-כך עבר עם אשתו לבית שאן. בעיירה זו הייתה קהילה יהודית קטנה של 90 איש, רובם יוצאי כורדיסטן, שעסקו במסחר ובמלאכה וחיו בשלום עם האוכלוסייה הערבית.
ד"ר להרס טיפל ביהודים ובערבים והיה מקובל על כל האוכלוסייה. הוא ערך ביקורים באהלי הבדואים בסביבת בית שאן וממעוטי היכולת לא גבה תשלום. בתקופה זו הצטרף לארגון "ההגנה".
המאורעות פרצו ב-19 באפריל 1936. הערבים בבית שאן איימו בפרעות על הקהילה היהודית בבית שאן ולכן יומיים לאחר מכן פונו כל היהודים מבית שאן בחסות המשטרה הבריטית ובתיהם נבזזו. ד"ר להרס ואשתו מיאנו להתפנות מהעיר כי היו בטוחים שלא יאונה להם כל רע. ד"ר להרס אף פנה בתלונה לנציב העליון על הלחץ שמפעילה עליו המשטרה לעזוב את העיירה, אך ללא הועיל. הזוג נאלץ לעזוב את בית שאן.
ב-12 באוקטובר 1936 נסתיימה השביתה הערבית הגדולה. חלה רגיעה יחסית בטרור ומצב הביטחון השתפר. משלחת של ערביי בית שאן פנתה לד"ר להרס וביקשה ממנו לחזור לעיירה תוך הבטחה שלא יאונה לו כל רע.
ד"ר להרס חזר לבית שאן ושכר לו דירת חדר במרכז העיירה. את אשתו שהייתה בהריון השאיר בחיפה. היה מגיע לבית שאן ביום שני וחוזר ביום שישי, יהודי יחיד בעיירה ערבית.
בליל יום שישי 26 בפברואר 1937 בשעה 02:45 אחר חצות, נשמעו דפיקות בדלת הבית. ד"ר להרס היה בטוח כי באים לבקש את סיועו הרפואי. הוא התלבש וארז את כלי הרפואה שלו. הוא פתח את הדלת. בחוץ עמדו שלושה אנשים. אחד פתח עליו ביריות מאקדח. ירייה אחת פגעה בבטנו והשנייה בחזהו, והוא נהרג במקום. משמר שוטרים שעבר במקום ראה שלושה אנשים בורחים. נורו עליהם יריות אולם הם הצליחו להימלט.
ד"ר להרס נקבר בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.
11 שנים לאחר מכן נרצח אחיינו - ד"ר הוגו להרס בנסיבות דומות.
גינון יובשני

המונח גינון יובשני (אנגלית: Xeriscaping), הנקרא גם 'גינון חסכוני' או 'גינון קְסֶרי', מתייחס לגינון ועיצוב נוף המקטין או מבטל את הצורך בהשקיה מלאכותית. סוג גינון כזה מקודם במקומות עם זמינות מעטה של מים מתוקים וצובר פופולריות עם שינוי האקלים ברחבי העולם.
המונח האנגלי הגיע לידי שימוש לאחר העלאת המודעות לחיסכון במים בעיר דנבר בארצות הברית. בגן הבוטני של אותה העיר הוקמה גם תצוגת גינון יובשני בשנת 1988.
טבעות נפטון

בדומה לשבתאי, אורנוס וצדק, גם לכוכב הלכת נפטון יש מערכת טבעות, המקיפה אותו. כמו אצל האחרים, גם היא מצויה מעל למישור קו המשווה של כוכב הלכת. טבעות נפטון מיוחדות בכך, שיש בהן הבדלי ריכוז החומרים בהן, כך שבהתחלה היה נדמה כאילו הן חלקיות.

מאפיינים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מערכת הטבעות מורכבת מחמש טבעות עיקריות, הנקראות גאלה, לה ורייה, לאסל, ארגו ואדאמס.
הטבעת הפנימית ביותר, הנקראת טבעת גאלה, נמצאת במרחק של 40,000 ק"מ ממרכז הליבה שלו. היא רחבה וחיוורת. היא נקראת על שם ג'ון גודפריד גאלה, הראשון לראות את נפטון באמצעות טלסקופ בשנת 1846.
הטבעת השנייה, אשר נקראת טבעת לה ורייה, מתחילה ממרחק 53,000 ק"מ ממרכז הליבה. טבעת זו נקראה על שם אורבן לה-ורייה, אשר חזה את מיקום נפטון ומסלולו בשנת 1846. הירח דספינה הנמצא במרחק 52,526 ק"מ, מהווה ירח רועה לטבעת.
הטבעת השלישית, טבעת לאסל, היא הטבעת הרחבה ביותר. היא נקראת על שם ויליאם לאסל, מגלה הירח טריטון. החלקיקים בטבעת זו פרוסים בין טבעות לה ורייה וטבעת ארגו.
הטבעת הרביעית היא טבעת ארגו, אשר נמצאת במרחק של 57,000 ק"מ ממרכז הליבה. יש המקשרים אותה כחלק מטבעת לאסל. רוחבה כ-100 ק"מ. היא נקראת על שם האסטרונום והמתמיקאי הצרפתי פרנסואה ארגו.
הטבעת החיצונית ביותר, נקראת טבעת אדמס והיא רחוקה כ-63,000 ק"מ ממרכז הליבה של נפטון. טבעת זו היא הידועה ביותר והנחקרת ביותר. היא נקראת על שם ג'ון אדמס, אסטרונום בריטי שחזה בנפרד את קיומו של נפטון. הירח גלתיאה הנמצא באזור טבעת זו, מהווה ירח רועה לטבעת. הטבעת מורכבת מחמישה קשתות עיקריות: Liberté, Égalité 1, Égalité 2, Fraternité ו-courage.

תצפיות ומחקרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
חלקים מטבעת אדמס התגלו בשנת 1984 (כקשתות) על ידי תצפיות של צוות חוקרים מטלסקופ החלל לה סילה  בצ'ילה. תחת הנחייתו של אנדרה בראיק וברונו סיקרדי ממצפה החלל בפריז וגם על ידי צוות בהנחייתו של האסטרונום האמריקאי ויליאם האברד.  
בראיק העניק לשלוש מהקשתות את השמות Liberté, Égalité, and Fraternité (חירות, שוויון, אחווה ) לפי המוטו של צרפת.
עם ביקורה של גששית החלל וויאג'ר 2, התברר שהן מושלמות.
לוק ג'ייקובז

חייו

ג'ייקובז נולד וגדל בסידני. הוא החל לעסוק במשחק בגיל צעיר, וב-1999 לוהק לעונה השביעית והאחרונה של דרמת הנוער "תיכון הלבבות השבורים". בין 2001 ל-2005 היה בין מנחי תוכנית הטלוויזיה "The Big Arvo", וב-2004 הנחה את תוכנית הכישרונות "Popstars Live". ב-2005 חידש את קריירת המשחק, כשהצטרף לצוות סדרת הטלוויזיה "בנות מקלאוד", בה גילם את דמותו של החוואי ההרפתקן פטריק ברואר במשך שלוש עונות.
ב-2008 הצטרף לאופרת הסבון הוותיקה "קרוב רחוק", וגילם את דמותו של השוטר אנג'לו רוזטה עד 2011. תפקידו בסדרה הקנה לו מועמדות לפרס לוגי בקטגוריית השחקן הפופולרי ביותר בשנת 2010. בסמוך לאחר תחילת השתתפותו בסדרה, השתתף גם בגרסה האוסטרלית לרוקדים עם כוכבים, וזכה במקום הראשון. מאז 2010 מנחה ג'ייקובז את הגרסה האוסטרלית לתוכנית הכישרונות אקס פקטור.
לייזה דונלי

ביוגרפיה

דונלי למדה לימודי אמנות במכללת ארלהם בריצ'מונד שבאינדיאנה. היא מלמדת במכללת וסאר, בתחום קריקטורות בתרבות האמריקאית ובתחום המגדר הנשי.
כשהחלה בשיתוף הפעולה שלה עם "ניו יורקר" הייתה אחת משלוש הנשים הקריקטוריסטיות במגזין זה והצעירה שביניהן. החל משנת 1982 קריקטורות פרי עטה מתפרסמות ב"ניו יורקר" באופן סדיר. היא פרסמה ציורים הומוריסטיים גם ב"ניו יורק טיימס", "הרווארד ביזסנס רוויו", "ניישן","אודובון", "גלמור", "גוד האוסקיפינג", "קוסמופוליטן", "ניישנל למפון", "אמריקן פוטוגרפר", "סקולסטיק ניוס", "קובלסטון", "הביטאט" .
קריקטורות שלה מתפרסמות גם ברשת - "וואווואוו"", "דיילי ביסט", "אופן סלון", "ניו יורקר" און ליין, "CNN" און ליין, וומנ'ס אי-ניוז.
נשואה לקריקטוריסט מייקל מאסלין, העובד גם הוא ב"ניו יורקר".
Heroes of the East

העלילה

אה טו (אותו מגלם גורדון לו) הוא תלמיד לקונג פו. אביו העשיר ארגן עבורו נישואים עם בתו של עמיתו, איש עסקים יפני. אה טו מתנגד בתחילה ומעמיד פני חולה, אולם מסכים לנישואים אחרי שהוא מגלה שכלתו לעתיד, יומיקו קודה ("קונג זי" במנדרינית), היא מושכת. אחרי החתונה, הוא נוכח לדעת שהיא גם מתאמנת באמנויות לחימה. אה טו סבור שסגנון הקראטה שלה אלים, לא יעיל והוא מנסה לשכנע אותה ללמוד סגנונות קונג סיניים נשיים ויעילים. בשלב מאוחר יותר היא נפגעת במהלך ויכוח לגבי לאיזו אומה יש סגנונות אמנויות לחימה נעלים יותר ולבסוף היא עוזבת ליפן. כשהוא נוסע ליפן להפציר בזי להתפייס עם בעלה, אביו של אה טו רואה את קונג זי מתאמנת עם חבר ילדותה ומאמנה באמנויות הלחימה טקנו, שמתקרב אליה יתר על המידה.
כתחבולה להשיבה לסין, אה טו שולח לה מכתב הקורא תיגר על אמנויות הלחימה היפניות ונחיתותן לעומת אלו הסיניות שמהן יצאו. אה טו מקווה שהמכתב יכעיס את קונג זי מספיק כדי שהיא תחזור כדי להוכיח שהסגנונות היפניים הם טובים כמו הסיניים. כשהיא שבה לסין, אה טוב מקווה להשלים אתה. אולם התוכנית עולה על שרטון כשטקנו קורא את המכתב במקום קונג זי. טקנו מבין את הכתוב בו כעלבון וכקריאת תיגר על אמנויות הלחימה היפניות ומספר על תוכנו למאסטרים אחרים לאמנויות לחימה יפניות שנוסעים אתו לסין כדי להיענות לאתגר של אה טו.
בדו-קרב הראשון אה טו מפרש לא נכון מחווה של רחשי כבוד מהלוחמים היפניים ולכן מגביר את התרעומת. בגלל אי ההבנה התרבותית הזו, הלוחמים היפניים אינם מתייחסים עוד לקרבות הבאים כתצוגה של סגנונותיהם אלא כקרבות טוטליים. קונג זי, שמבינה את חומרת המצב, עוזרת לאה טו ומזהירה אותו ממומחיותו של טקנו באמנות הנינג'יטסו.
חנה גוסלר

חנה גוסלר ("Hannah 'Hanneli' Elizabeth Goslar") נולדה ב-12 בנובמבר 1928, ידועה בשל היותה חברתה הטובה של אנה פרנק. שתיהן למדו יחד בבית הספר מונטסורי באמסטרדם (קרוי היום על שמה של אנה פרנק).

ילדותה

גוסלר נולדה בברלין בשנת 1928 כבתם הבכורה של הנס גוסלר ורות ג'ודית קליי, משפחה של יהודים דתיים. אביה היה ראש לשכת העיתונות הפרוסית עד 1933 ואמהּ עבדה כמורה. אמה, רות גוסלר-קליי, הייתה בתו של אלפרד קליי, שהיה יושב ראש קהילת יהודי ברלין עד לליל הבדולח. 
בשנת 1933 עם עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון אולץ אביה להתפטר מעבודתו. לאחר מעבר המשפחה לאנגליה, שבה לא הצליח הנס גוסלר לשמור את השבת בעבודתו, עברה המשפחה לאמסטרדם. גוסלר למדה בבית הספר המונטסורי ובתיכון היהודי באמסטרדם יחד עם חברתה הטובה ובת כיתתה אנה פרנק.

המעצר

בשנת 1943, גוסלר, אביה וסביה יחד עם אחותה הצעירה רחל גבריאלה (רלי-גבי) ואירמה ביפוס (נערה יתומה שהתגוררה עם משפחת גוסלר) נעצרו ונשלחו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וסטרבורק שבהולנד. משם הועברו למחנה נפרד בברגן-בלזן ששימש כמתקן להחלפת אסירים. גוסלר שהתה בברגן-בלזן באזור מיוחד הודות לדרכונים של פארגוואי והונדורס שהיו ברשות משפחתה.
בין ינואר לפברואר שמעה גוסלר כי חברתה אנה נמצאת במחנה לידה (רבים סברו שמשפחת פרנק נמלטה לשווייץ) והצליחה לזרוק אליה חבילה עם מעט אוכל ובגדים זמן קצר לפני שאנה פרנק מצאה את מותה במחנה ממחלת טיפוס הבהרות.
גוסלר יחד עם אחותה גבי היו היחידות מבני משפחתה ששרדו את המלחמה וב-1947 הן עלו לארץ ישראל. אביה, אמהּ וקרובים נוספים נפטרו במהלך מלחמת העולם השנייה. 
גוסלר מוזכרת ביומנה של אנה פרנק מספר פעמים בכינוי "הנלי" (Hanneli) יחד עם אירוע מיוחד בו ראתה אנה פרנק את גוסלר קוראת לה בחלומה ממחנה הריכוז, בתקופה שאנה פרנק שהתה עדיין בבית המסתור באמסטרדם.

כיום

גוסלר נישאה לד"ר וולטר פנחס פיק ונולדו להם שלושה ילדים, ביניהם חוקר המוח הפרופ' חיים (חגי) פיק, ועשרה נכדים. היא גרה כיום בירושלים. הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה וסרטים אודות אנה פרנק, ביניהם "שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק" (1988), ו"זוכרים את אנה פרנק" (1995).
בת-חמה

בת-חמה הוא שמה הספרותי של מלכה שכטמן (בת יוסף) (ברוסית: Малка Иосифовна Шехтман;‏ 1898 – 25 במרץ 1979, כ"ו באדר תשל"ט) הייתה משוררת עברייה ידועה ועסקנית תיאטרון בברית המועצות. כתבה בעיקר בעברית. ילידת הכפר ליפניקי במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, חייתה בערים קייב ובצ'רנוביץ.

אחותו של הצייר מנואיל שכטמן.

ביוגרפיה

מלכה שכטמן נולדה בשנת 1898 בכפר ליפניקי במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה. לאורך ילדותה נהגה לדבר עברית עם אביה ויידיש עם אמה.
בהשפעתו של אחיינה פסח גינזבורג (1894–1947), שהפך בהמשך למשורר עברי, מחזאי, מתרגם ומו"ל, החלה עוד בצעירותה לחבר שירים.
בשנת 1927 התיישבה בקייב והתקבלה לסטודיו למשחק "אמנות" עם הוראה בעברית, ולאחר שנסגר עברה לסטודיו למשחק עם הוראה ביידיש. עסקה במתן שיעורי עברית פרטיים עד לעליית מדרגה ברדיפת הציונים.
בקייב מלכה שכטמן חברה לקבוצה מחתרתית של אומנים שכתבו בעברית והדפיסו באמצעות הקטוגראף את יצירותיהם אשר בהמשך הוברחו לארץ ישראל ויצאו לאור בעיתונות ובכתבי עת. שירה של בת-חמה "חווה" פורסם בכתב העת "השילוח" (1918), אחר כך פורסמו שיריה בכתב העת "הדים" (מס' 3, 1924), במוסף ספרותי לעיתון "דבר" (1925) ועוד. בת-חמה הייתה חברה בחבורת הסופרים מלנינגרד "אוקטובראים עבריים" ולקחה חלק בילקוטה הפיוטי "בראשית" (1926) – אחת משתי הוצאות לאור האחרונות בעברית בברית המועצות. כמעט כל יצירותיה של בת-חמה מהתקופה ההיא פורסמו בספר "גחלים לוחשות", (תל אביב, 1954) בעריכת יהושע א. גלבוע – קובץ שירים וסיפורים שנכתבו בברית המועצות בעברית ויידיש.
הגיבורה הלירית של בת-חמה היא אישה מרדנית, פעם תובענית, פעם קרתנית, שכר חירותה נפרע על חשבון בדידותה (השיר "בת-הפקר", 1924). בשיריה, הכתובים בעברית ספרדית של ארץ-ישראל שוכנים זה ליד זה ניב הרחוב, שפה רהוטה ודמויות סלוניים. בשיר "מחאה" (1926) מטילה בת-חמה חמת-זעם על משתתפי הפוגרומים האנטישמיים.
את השכלתה רכשה במכללה למשחק, לאחר מכן במכון תיאטרוני בקייב בפקולטה היהודית במחלקה לבמאות אצל דוד הופשטיין. זמן-מה היא הייתה מזכירתו, אחר-כך עבדה בוועדת-רדיו בקייב בתור קריינית שידורים ביידיש.
הבמאי הראשי של התיאטרון הממלכתי היהודי על שם שלום עליכם ("גוסט") בקייב, בוריס וורושילוב (1957-1893), הזמין את מלכה שכטמן לעבוד אצלו בתור משנה לבמאי ובהמשך מינה אותה גם למנהלת מקהלת התיאטרון.
בעת מלחמת העולם השנייה פונתה שכטמן יחד עם התיאטרון למרכז אסיה, ומשם אחרי המלחמה עברה להקת השחקנים לצ'רנוביץ. בשנת 1950 נסגר התיאטרון.
בשנת 1937, אחרי שהחלה רדיפת היהודים והציונים בברית המועצות, שרפה שכטמן מחברת עבה עם שיריה שלא פורסמו, ובשנת 1948, אחרי מעצרו של דוד הופשטיין שעימו התכתבה במשך שנים רבות ואשתו הייתה חברתה, השמידה את כל הניירת והספרים הקשורים בתרבות היהודית וניתקה מגעים אישיים איתו. רק באמצע 1970 איתרה פייגה הופשטיין שהתגוררה אז בתל אביב את המשוררת וחידשה הקשר איתה. בת-חמה העבירה את שיריה המאוחרים לישראל, ובדרך זאת הם הגיעו לארכיון של חוקר הספרות יהושע א. גלבוע ומחבר "לקסיקון הספרות העברית" גצל קרסל.
בשיריה המאוחרים (אחרי 1970) גוברים מוטיבים אוטוביוגרפיים, עם זאת, ישנם גם שירים על אהבת עם ישראל וארץ ישראל, על באבי יאר והשואה.
שכטמן נפטרה בשנת 1979 בצ'רנוביץ שבאוקראינה. "נדם הקול האחרון של השירה בעברית בברית המועצות", כתב על כך גצל קרסל ב"ידיעות אחרונות" (י"ג בסיוון תשל"ט).
מיכאי טודוסה

ביוגרפיה

טודוסה נולד ב-1967 כבן לאב מהנדס שעבד במנהלה כלכלית מקומית ולאם מורה.
הוא למד בשנים 1985-1981 בתיכון ע"ש "פנאיט צ'רנה" בעיר הולדתו. בנעוריו שיחק כדורעף.
בשנים 1995-1991 למד בפקולטה למשפטים ולמנהל של האוניברסיטה הפרטית הנוצרית ע"ש דימיטריה קנטמיר בבוקרשט. בשנים הבאות למד בקורסים למנהל עסקים באוניברסיטת דנובה התחתונה בגאלאץ, לסוגיות הביטחון הלאומי - במכללה הגבוהה לביטחון הלאומי, שירות המודיעין של רומניה, במרכז האירופי מארשל בגארמיש-פארטנקירכן בגרמניה, במכללה הלאומית לביטחון בבוקרשט. 
ב-2008 סיים תואר שני ב"מדיניות כללית אירופאית" ועוד תואר שני בהתכתבות באוניברסיטה ללימודים אגרונומיים ווטרינריים בבוקרשט עם עבודה על פיתוח התיירות. טודוסה עשה השתלמות נוספת בבית הספר הלאומי ללימודי מדינה ומנהל בבוקרשט (2007-2006) ולימודי המשך בתחום "ניהול התקשורת ויחסי הציבור" בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת דנובה התחתונה.
בשנת 2007 נשלח מטעם המכללה הלאומית לביטחון להשתלמות ב"ניתוח ופתרון סכסוכים צבאיים" באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
השתלם גם כן ביחסים בינלאומיים ואינטגרציה אירופית" במכון הדיפלומטי הרומני.   
בשנת 2010 סיים דוקטורט ב"מדעי הצבא והמודיעין", בנושא הגנת התשתיות החיוניות, באקדמיה הלאומית למודיעין "מיכאי האמיץ" בבוקרשט, תחת הדרכתו של גבריאל אופריה, שר לשעבר.
בשנת 2015, לפי ידיעות בתקשורת, הועלו נגדו חשדות לפלגיאט בעבודת הדוקטורט. תואר הדוקטור בוטל. טודוסה הודיע בזמנו שביקש לוותר על התואר.
לפי קורות החיים הרשמיים שלו, מילא תפקידי הוראה באקדמיה הלאומית למודיעין (מרצה) אך הדבר הוכחש על ידי דוברי האקדמיה.
משנת 1992 טודוסה הוא חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. החל משנת 2000 נבחר לבית הנבחרים הרומני מטעמה. בין 17 בדצמבר 2014 ל-4 בנובמבר 2015 כיהן טודוסה כשר הכלכלה, המסחר והתיירות בממשלת ויקטור פונטה הרביעית ושוב באותו תפקיד בין פברואר ליוני 2017 בממשלת סורין גרינדיאנו. בין 2004-2014 ובין דצמבר 2015 ליוני 2017 היה יושב ראש הוועדה לכלכלה, רפורמה והפרטה של הפרלמנט הרומני. בשנים 2012-2008 כיהן כיושב ראש הקבוצה הפרלמנטרית לידידות בין רומניה ליוון ובשנים 2017-2012 יושב ראש הקבוצה הפרלמנטרית לידידות בין רומניה לגרמניה. 
ביוני נבחר ליורשו של סורין גרינדיאנו.
בממשלה החדשה שר החוץ הוא תאודור מלשקאנו, שר הביטחון - אדריאן צוצויאנו. מכהנים בה גם שר ממוצא ישראלי, אילן לאופר, שר לעסקים קטנים ובינוניים ולסביבת העסקים, ושרה מוסלמית, ממוצא טורקי-טטרי, סוויל שהיידה, שרה לפיתוח אזורי וסגן ראש הממשלה.
ראש הממשלה לשעבר ויקטור פונטה, חבר לאותה מפלגה, הודיע שלא יצביע בעד ממשלתו של טודוסה. 
טודוסה כיהן כראש ממשלה שבעה חדשים עד ינואר 2018, כשהודח על ידי הנהגת מפלגתו אחרי שהחליט לפטר את שר הפנים בגלל "שקרים בפומבי".
מיכאי טודוסה נשוי לקורינה ויש להם בת.
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם

התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם (Kungliga Filharmoniska Orkestern) היא תזמורת שנוסדה בשנת 1902 כ"אגודה הקונצרטנטית של סטוקהולם". בשמה זה פעלה התזמורת עד לשנת 1957, ומאז ועד 1992 בשם "התזמורת הפילהרמונית של סטוקהולם". מאז 1992 היא נושאת את שמה הנוכחי. התזמורת הייתה להרכב קבוע בשנת 1914. מאז 1926 מקום מושבה הקבוע הוא באולם הקונצרטים של סטוקהולם.
גבעות בר

המנזר הביזנטי

במקום התגלה מכלול מנזר המשויך לתקופה הביזאנטית. המכלול כולל מבנה מרכזי ששיטחו כ- 20X20 מ' שהתנשא לגובה שתי קומות וכן מאגף שירותים ששיטחו כ-35X35 מ' ובו נמצאו מחסנים, בור המים וייתכן שגם גת, דיר לעיזים ומתקני שרות נוספים. 
המבנה הראשי מורכב מחצר מרכזית אליה נכנסו ממזרח דרך פתח שמעליו נבנה גרם מדרגות. מדרום לחצר נבנה לפחות חדר אחד, אולם נראה שהיו חדרים נוספים. בחדר שנחפר נמצא פתח כניסה בעל משקוף מקושת וארון קיר בקיר המזרחי שלו. 
מצפון לחצר נמצאו שלושה חדרים בטור מערב-מזרח כאשר הכניסה מהחצר הובילה לחדר האמצעי, המרוצף פסיפס ששימש כקפלה של המנזר. ממערב לקפלה נמצא חדר שכנראה שימש כמחסן או כחדר תשמישי קודש (סקריסטריה). 
מהקפלה נפתח למזרח פתח, במרכז הקיר, אשר הוביל לחדר המרוצף בלוחות אבן ובו שני מתארים מלבניים 0.7X1.7 מ' המסמנים, ככל הנראה, קברים מתחת לרצפה. בצידו המזרחי של החדר נמצא האפסיס שרוצף פסיפס לבן. בין רצפת הפסיפס של האפסיס לרצפת לוחות האבן ניתן להבחין בשתי מגרעות ברצפה בהן ניצבו עמודי הסורג. 
ברצפת הפסיפס של הקפלה נמצאה כתובת יוונית למביט ממערב למזרח, מעליה צלב מול הפתח המזרחי ומתחתיה, לכוון מערב, שטיח מעוטר. 
העיטור כולל שני טווסים הפונים זה אל זה וביניהם אמפורה. מהאמפורה יוצאת גפן היוצרת חמישה מדליונים בשתי שורות. בשורה התחתונה נראה חמור (או ארנבת) במדליון הימני ושני סלים עם ענבים (או ככרות לחם) במדליון השמאלי. בשורה העליונה ניתן להבחין בציפור שראשה מורד [מעל החמור] ובדג מעל הסלים ובין שניהם באמצע נראית דמות אדם בתנוחת תפילה (אורנס).