google/wiki40b huggingface dataset:
בריגן

היסטוריה

ברגן נוסדה בשנת 1070 וב-1343 הקימה ברית ערי הנזה עמדת סחר בבריגן (Kontor - קונטור) ששימשה לאחסון סחורות, בעיקר דגים מצפון נורווגיה ודגנים מרחבי אירופה, אך גם למגורים וכבתי מלאכה. בשיא פעילותו פקדו את בריגן כשישים ספינות בשנה, ולרובע היה מונופול על הסחר בחופיה הצפוניים והמזרחיים של נורווגיה, והוא שלט גם על הסחר באיי צפון האוקיינוס האטלנטי ובהם: גרינלנד, איסלנד, איי אורקני, איי שטלנד ואיי פארו.
בבתי הרובע שנבנו מעץ לא הותקן חימום כדי למנוע אפשרות של פריצת שריפות. חימום הותקן רק בבתים האחוריים שהיו עשויים מאבן ושימשו כמשרדים וכמקום מפגש לסוחרים. למרות זאת פרצו במקום מספר שריפות ובשנת 1702 כילתה שריפה חלק גדול מהרובע. למרות זאת הבתים שופצו בכל פעם מחדש, וחלקם הגדול נצבע בצבעי אוכרה אופייניים המדמים את צבעם של בתי לבנים מאבן אדומה.
לאחר מלחמת העולם השנייה ועם סיום הכיבוש הגרמני, החלו התושבים לכנות את הרובע בשם "בריגן" או "המזח" בלבד והשמיטו את שם התואר "הגרמני" שהיה צמוד לו קודם לכן. שריפה נוספת פגעה בחלקו הצפון-מערבי של הרובע ב-1955 ובאזור זה הוקם מוזיאון בריגן (Bryggens Museum) המציג שרידי מבנים מהמאה הראשונה לקיומה של העיר וממצאים שונים מימי הביניים. סמוך למוזיאון ניצבת כנסיית מריה בברגן (Mariakirken i Bergen) שנבנתה לראשונה במאה ה-12. בקצהו השני של הרובע שוכן המוזיאון ההנזאטי (Hanseatisk museum) הממוקם באחד מהבתים שנבנו לאחר השריפה ב-1702 והמציג את החיים בתקופת חברותה של ברגן בברית.
אמיר ח'אן

חייו

ח'אן נולד בעיר מומביי שבהודו והחל לשחק בסרטים כבר מגיל קטן. הוא בן דודם של שא-רוק ח'אן וסלמאן ח'אן.
ההכרה הרשמית הראשונה של ח'אן כשחקן על ידי מבקרי הקולנוע הייתה בשנת 1988 עם הסרט "KSKT" שהיה מעין גרסה מודרנית של "רומיאו ויוליה". את התפקיד הנשי שיחקה ג'והי צ'אולה שהיה זה סרטה הראשון.
הפריצה הגדולה שלו הייתה בסרט הנעורים "אהבה, אהבה, אהבה", סרט אשר פרץ את גבולות הודו לאסיה ולרוסיה ובהודו עמד בראש שוברי הקופות של אותה שנה.
שיחק בכחמישים סרטים, בהם: "הלב", "משאלה", "שלושה אידיוטים", "כוכבים על פני האדמה" ו"בריוני הינדוסטאן".
זכה בפרסים על משחקו בשנים 1991 ו-1995 בטקס ה-Filmfare Award.
ח'אן נישא בשנת 1988 ויש לו שלושה ילדים.
מכונת פופקורן

מכונת פופקורן היא מכונה המשמשת לביקוע פופקורן. 
כבר בימי קדם שימש הפופקורן כחטיף שנוצר מביקוע הגרעינים של קלח תירס חם. מכונת הפופקורן המסחרית הראשונה יוצרה על ידי צ'ארלס קרטורס בתחילת המאה ה-19. היום ניתן למצוא גם מכונות פופקורן קטנות לשימוש ביתי. מכונות פופקורן מסחריות נמצאות בבתי קולנוע, תאטראות וקרנבלים בהם ייצור הפופקורן מתבצע במחבת עם שמן רותח. בגלל השימוש בשמן, כ-45% מהקלוריות הם שומן. בסוף שנות השבעים הופיעו מכונות ביקוע הפופקורן באוויר חם, בשיטה זו רק 5% מהקלוריות מגיע כשומן. היום רוב הפופקורן לשימוש ביתי נמכר בשקיות ייעודיות לשימוש במיקרוגל.

היסטוריה

השיטה המקורית לביקוע תירס הייתה על ידי רשת צפופה שעליה הונחו גרגירי התירס שהונחה מעל לאש גלויה. התוצאה הייתה פופקורן חם, יבש מבושל יותר מידי ולעיתים שרוף. מכונת הפופקורן של קרטורס יצרו את הפופקורן אוטומטית מתערובת של שמן, מלח וגרעיני התירס. התוצאה הייתה שכל גרגר התבקע בזמנו כך שהפופקורן נוצר בצורה אחידה. 
צ'ארלס קרטורס נולד באוהיו. הוא נדד ברחבי מערב ארצות הברית והתפרנס מציור, מעסקים, הוא פתח מאפייה ולאחר מכן חנות ממתקים, כאשר כל דבר הוביל למשנהו. במשך הזמן הוא חש תשוקה להבין איך דברים שונים עובדים. בחנות הממתקים הוא מכר גם בוטנים קלויים כאשר הוא קולה את הבוטנים בעצמו. מכיוון שהוא לא היה מרוצה ממכונת הקלייה, הוא תכנן מכונה שתעבוד טוב יותר. באותו הזמן הוא עבר לגור בשיקגו על מנת למכור את מכונתו החדשה. 
על מנת לבחון את מכונתו וכדי להתפרנס הוא רכש חנות בא התקין את המכונה וניסה לקלות בה כל מיני דברים. המכונה יכלה לקלות בוטנים, קפה, ערמונים ופופקורן. בגלל הביקוש לקליית פופקורן הוא יצר מכונה שקלתה פופקורן ובוטנים במקביל. בגלל שיטת הקלייה, המכונה שלו הייתה הראשונה שבה הפופקורן יצאו בצורה אחידה. הוא הגיש פטנט על המכונה ב-1891.
הוא יצר קרון ליצור פופקורן לתערוכה העולמית של שיקגו שם הוא הציג את הדגם הראשון של קרון זה. לאחר תקופת הרצה, הוא מכר מספר קרונות כאלו שמשכו אנשים לקנות ברחוב שקיות פופקורן חם.
ב-1978 ייצרו בחברת פרסטו (Presto) מכשיר ביתי לביקוע הפופקורן המבוסס על אוויר חם תחת השם "Popcorn Pumper". במכשיר זה, כל גרגר תירס שהתבקע, יוצא מהמכשיר כך שהגרגרים לא נשרפים כמו בשימוש ברשת המונחת על אש. בנוסף, בגלל שאין שימוש בשמן במהלך הביקוע, הערך הקלורי של הפופקורן נמוך מאשר בשימוש בשמן.
באמצע שנות השבעים חברת פילסברי יצרה מכשיר לשימוש לביקוע פופקורן במיקרוגל, מה שחוסך בקניית מכשיר חשמלי ייעודי לעשיית פופקורן.
היום אנשים רבים משתמשים בשקיות ייעודיות לשימוש במיקרוגל, בשקית הרכב של גרגרי תירס, חמאה (או חומר שומני אחר) ומלח שהחשיפה של הגרגרים לגלי המיקרו מחמם את הגרגר עד לביקועו.
ענת לוין (משוררת)

ענת לוין (נולדה ב-22 ביוני 1973) היא משוררת וסופרת, זוכת פרסי שר המדע, התרבות והספורט למשוררים בראשית דרכם ולספר ביכורים ופרס אקו"ם לעידוד פרסום יצירה ספרותית ע"ש שלמה טנאי. שיריה התפרסמו באנתולוגיות וכתבי עת בארץ וברחבי העולם ותורגמו לאנגלית, גרמנית, ספרדית, רומנית וערבית.

ביוגרפיה

ענת לוין נולדה וגדלה בראשון לציון. שירתה בצבא כמורה חיילת. לוין למדה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים והשלימה לימודיה בהאנטר קולג' בניו יורק. קובץ השירים הראשון שכתבה לוין, "אנה מסתובבת לאט", זיכה אותה בשנת 2002 בפרס שר התרבות למשוררים בראשית דרכם ובשנת 2006 במקום הראשון בתחרות "שירה על הדרך" של עיריית תל אביב-יפו. הספר יצא לאור בשנת 2007 וזכה בפרס שר המדע, התרבות והספורט לספר ביכורים לשנת תשס"ח.
ספר שיריה השני, "מפה לפה", אשר יצא לאור בשנת 2013, זיכה אותה בפרס אקו"ם לשנת 2011 ובמלגת קרן רבינוביץ לשנת 2010. הספר הוא מחזור של שירי אהבה של בת לאמה שמעניק קול לאם שתוקה , שגדלה בצילם של הורים נוקשים ומצייר בעדינות את הקשר המורכב בין אם ובתה.
בעשור השני של המאה ה-21 לוין עובדת כספרנית בעיריית תל אביב-יפו ומלמדת כתיבת שירה במכללת "מנשר לאמנות". נוסף על כך, היא עורכת ספרי שירה ופרוזה.
בשנת 2015 יצא ספר פרוזה ראשון פרי עטה, "האריכברית", בהוצאת אפיק. הרומן זכה טרם פרסומו בפרס אקו"ם על שם אהרון אשמן ליצירה המוגשת בעילום שם לשנת 2014., בפרס לסופרים בראשית דרכם, 2014 וכן במלגת תרגום לאנגלית של קרן עם הספר.
היא מתגוררת בגבעתיים, נשואה למשורר עדי עסיס ואם לבת.
סקורץ'

תיאור המשחק

במשחק יכול לשחק שחקן בודד (נגד המחשב) עד מספר שחקנים רב. המטרה היא להשמיד כמה שיותר טנקי אויב ולהישאר הטנק היחיד בסוף השלב. לכל טנק צבע אחר כך שניתן להבדיל בין הטנקים השונים בקלות. ישנם גם מספר דגמים של טנקים אך ההבדלים ביניהם אינם משמעותיים והשפעת ההבדל בין דגמי הטנקים על מהלך המשחק קטנה, זאת מלבד טנק אחד שהבחירה בו מותרת רק למחשב. שימוש בטנק זה גורם לשדרוג הנשק הנורה. בצורה זו, טיל בסיסי הנורה על ידי טנק זה הופך לטיל בעל ראש נפץ גרעיני.
סביבת המשחק היא הר של חול שגובהו אינו אחיד או מערה אשר בה יש גם תקרה מחול. בעת פגיעה בחול על ידי פגז או נשק אחר נוצר פיצוץ אדום והחול שהיה במקום הפיצוץ נעלם. כל חול שנשאר מעל נקודת הפיצוץ נופל מטה ולפעמים קובר תחתיו טנק אחד או יותר. לסביבת המשחק השפעות נוספות על מהלך המשחק. חלקו העליון של המסך המהווה את השמים יכול להציג מגוון התנהגויות, למשל ספיגת הפגז ופיצוצו המיידי, או החזרתו מטה כמו כדורסל על רצפה. לסביבה יש אלמנט נוסף של רוח. כיוון הרוח ועצמתה משפיעים על תעופת הפגזים ויש להתחשב בה בעת תכנון הירי.
בתחילת השלב הטנקים ממוקמים על הר החול במיקומים אקראיים. כל שחקן בתורו בוחר נשק מהארסנל שברשותו, קובע את זווית ירי ואת העצמה ויורה, מתוך מטרה לפגוע בכמה שיותר טנקים.
בסיום כל שלב כל אחד מהשחקנים מקבל סכום כסף לפי מידת הנזק שגרם לטנקים האחרים. את הכסף ניתן להשקיע בין השלבים במסך קנייה - רשימת נשק שהשחקן קונה ממנה כלי נשק שונים לפי הבנתו וככל שהנשק רב עצמה יותר מחירו גבוה יותר. הנשק החדש מצטרף לארסנל של השחקן והוא יכול להשתמש בו בסיבובים הבאים.
המנצח במשחק הוא השחקן שהשיג את מספר הניצחונות הגדול ביותר לאחר מספר סיבובים שנקבע מראש.
ישיבת ההסדר קריית שמונה

היסטוריה

הרבנים צפניה דרורי וחיים ענזי החלו בהקמת הישיבה בא' באלול ה'תשל"ז, 15 באוגוסט 1977, בעידודו של הרב צבי יהודה קוק. מטרת ההקמה הייתה חיזוק העיר שספגה באותה עת מטחי קטיושות וחדירות מחבלים. האישורים להקמת הישיבה התקבלו בסיועו של חבר הכנסת יוסי שריד, לימים יושב ראש מרצ, שגר באותה תקופה בקריית שמונה.
הרב אפרים שחור הצטרף לישיבה בשנת ה'תש"ם (1980). לאחר פטירתו של הרב שחור משמש כראש ישיבה עם הרב דרורי, הרב ישראל שאול קירשטיין.
בהיותה ישיבת הסדר, משרתים תלמידיה שירות מקוצר, בעיקר ביחידות קרביות. במהלך מלחמת לבנון הראשונה נפלו שישה מתלמידי הישיבה בקרבות שריון בלבנון. מפקדם משה קרביץ זכה לעיטור העוז על הדרך בה הנהיג את הקרב וביקש להזכיר בטקס הענקת האותות כי פיקד על חיילי ישיבות הסדר. 
במהלך מלחמת לבנון השנייה, המשיכו תלמידי הישיבה ללמוד בקריית שמונה, תוך כדי תפעול מערך הרווחה בעיר שכלל חלוקת מזון, מצרכים ופעילות לילדים.
רבים מבוגרי הישיבה נשארו לגור בקריית שמונה לאחר תום לימודיהם והקימו את "הקהילה הצעירה" בעיר.
בשנת תשע"ט הוכתר הרב אריאל ברקאי כראש הישיבה, והצטרף אל הרב צפניה דרורי והרב ישראל קירשטיין בהנהגת הישיבה.

מוסדות הישיבה

בישיבה פועל מכון להכשרת מורים בשיתוף עם משרד החינוך ומכללת שאנן, והוא מעניק לבוגריו תעודת הוראה ותואר אקדמי .B.Ed.
פייטם

היסטוריה

ב-2015, פייטם הפכה לחברה ההודית הראשונה שקיבלה מימון מחברת מסחר אלקטרוני סינית, קבוצת עליבאבא (זאת בין בין שאר מקורות המימון שלה). אחרי שגייסה 625 מיליון דולר הוערך שוויה בכ-1.5 מיליארד דולר. ועליבאבא החזיקה בנתח המניות הגדול ביותר בחברת האם One97 Communications.
במאי 2017 השקיעה סופטבנק 1.4 מיליארד דולר בחברה, השקעה אשר העמידה את שווי החברה על בין 4.8 ל 8 מיליארד דולר.
ביולי 2018 רכשה את Cube26.
במאי 2019 הוערך שוויה בכ-12 מיליארד דולר, לאחר השקעה של ברקשייר האת'וויי.
ולצ'אני

תולדות היישוב

התיעוד הראשון לכפר הוא משנת 1113. שמו המקורי של היישוב, ואגפרקשד, בא מהמילה ההונגרית לזאב ("פרקש") בצירוף נהר ואה ("ואג" בהונגרית), ובמשך השנים היה בשליטת משפחות אצולה הונגריות.
בסוף המאה ה-16 הוקמה ביישוב כנסייה פרוטסטנטית, ובהמשך הוקמו בו גם כנסיות קתוליות. במהלך המאה ה-17 סבל היישוב מפלישות הטורקים לאזור.
בשנת 1919 נכלל היישוב בתחומי צ'כוסלובקיה, ובשנת 1938 הועבר במסגרת בוררות וינה הראשונה לתחומי הונגריה, וזאת עד תום מלחמת העולם השנייה.
רוב האוכלוסייה בכפר היא הונגרית, ומיעוטה סלובקית. מקור הפרנסה המסורתי של היישוב הוא גידול תוצרת חקלאית.

יהודי היישוב

בכפר התקיימה עד השואה קהילה יהודית קטנה, בת מאות בודדות של אנשים, ובמקום פעלו בית כנסת ובית ספר יהודי.
במאי 1944, לאחר כניסת הגרמניה להונגריה, גורשו יהודי הכפר, ושולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
הריביירה הטורקית

הריביירה הטורקית (בטורקית: Türk Rivierası) או חוף הטורקיז, הוא השם שניתן לחלק מחופי הים התיכון והים האגאי בדרום-מערב אסיה הקטנה בטורקיה. הריביירה הטורקית מקבילה לקו חוף באורך של יותר מאלף ק"מ בנפות אנטליה ומולה, ממזרח לעיר אלניה ועד בודרום; וכוללת את האזורים ההיסטוריים של פמפיליה, ליקיה וקאריה. 
הריביירה הטורקית עשירה באוצרות טבע ובאוצרות היסטוריים, ובין היתר נמצאים בה גם אתרי המורשת העולמית בקסנתוס ובלטואון. כל אלה, בנוסף לאקלים ים תיכוני נוח, הפכו את הריביירה הטורקית ליעד תיירות פופולרי. העיר הגדולה והחשובה בריביירה היא אנטליה, ושדה התעופה הבינלאומי שבה מהווה שער כניסה עיקרי לחלק ניכר מ-20 מיליון התיירים שפוקדים את טורקיה מדי שנה. שדות תעופה נוספים נמצאים במילאס, סמוך לעיר התיירותית בודרום, ובדלמאן, לא הרחק מהערים מרמריס ופטהייה.
ארתור ניקיש

חייו

ניקיש נולד בלבניי סנטמיקלוש, הונגריה. הוא למד בקונסרבטוריון של וינה, שם זכה בפרסים על הלחנה ועל ביצוע בכינור ובפסנתר. ואולם, תהילתו העיקרית תבוא לו מן הניצוח. בשנת 1877 עבר אל לייפציג והיה למנצח ראשי של האופרה של לייפציג בשנת 1879. הוא ניצח על ביצוע הבכורה של הסימפוניה השביעית של ברוקנר בשנת 1884.
בהמשך התמנה למנצח התזמורת הסימפונית של בוסטון ואחר, בשנת 1895, החליף את קרל ריינקה כמנצח תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג. אותה שנה נעשה למנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין, והחזיק בשתי המשרות במקביל עד מותו.
הוא היה חלוץ בכמה מובנים. בשנת 1912 לקח את התזמורת הסימפונית של לונדון לארצות הברית, סיור ראשון לתזמורת אירופאית. בשנת 1913, הקליט הקלטה מסחרית ראשונה של סימפוניה מלאה, הסימפוניה החמישית של בטהובן, עם הפילהרמונית של ברלין. 
ניקיש מת בלייפציג בשנת 1922 ושם נקבר. מיד לאחר מותו, שונה שם הכיכר שבה התגורר ל"ניקישפלאץ", ובשנת 1971 קבעה עיריית לייפציג פרס ניקיש למנצחים צעירים.
מורשתו היא של אחד מאבות הניצוח המודרני, עם ניתוח מעמיק של הפרטיטורה, פעמה פשוטה וכאריזמה, שאיפשרה לו להבליט את מצלול התזמורת במלואו ולהגיע עד למעמקי המוזיקה. סגנון הניצוח של ניקיש זכה להערכתם העמוקה של ליאופולד סטוקובסקי, ארטורו טוסקניני, סר אדריאן בולט ופריץ ריינר, בין השאר. ריינר אמר, "[ניקיש] הוא זה שאמר לי, שאל לי לעולם לנפנף בזרועותי בשעת ניצוח, ושעלי להשתמש בעיני כדי לתת כניסות." (1) (בוויקיפדיה האנגלית)
אוטו ליליינטל

מורשתו

נמל התעופה ברלין טגל נקרא על שמו.
קרחון ליליינטל בארץ גראהאם שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
ראס גמב

ראס גמב (געז ራስ ግምብ - "טירת הראס") היא טירה השוכנת בעיר גונדר, כ-350 מטרים צפונית-צפונית-מזרחית לפאסיל גמב, המתחם המלכותי ההיסטורי של השושלת הגונדרית. הטירה שימשה, בין היתר, כמעונו של מיכאל סהול שהיה הראס של תיגראי בשנים 1748-1771 ו-1772-1779, ונחשב לדמות פוליטית חשובה החל בתקופת הקיסר ייאסו השני ועד מותו ב-1779. מסיבה זו מכונה המבנה גם בשם "טירת מיכאל סהול".

היסטוריה

מועד הקמתו של המבנה הצופה אל פאסיל גמב, אינו ידוע בוודאות, וייתכן אף שהוקם כבר בימיו של הקיסר פאסילידס, בערך באמצע המאה ה-17. לחלופין ייתכן כי הוקם על ידי הקיסר ייאסו הראשון, נכדו של פאסילידס, כאשר יצר את תפקיד הראס. עם זאת, מיכאל סהול שהיה האיש החזק בקיסרות בעשור השמיני של המאה ה-18 התגורר בו, ומאז הוא מזוהה בעיקר עמו. לפני שהטירה שוחזרה על ידי הכובש האיטלקי בשנות ה-30 של המאה ה-20, היא הייתה הרוסה כמעט לחלוטין. האיטלקים הפכו את המבנה למעון המושל, ומאוחר יותר שימש את הקיסר היילה סלאסי בעת ביקוריו בעיר. בעת שלטון החונטה הצבאית האתיופית שכן במבנה בית סוהר.

הטירה

המבנה הרבוע מתנשא לגובה של שתי קומות, ובצידו המזרחי צמודים לו שני מגדלים עגולים אופייניים לסגנון הגונדרי. אחד המגדלים נושא כיפה ואילו גגו של האחר עשוי בצורת אוכף. בפינתו הדרום-מזרחית של המבנה מתנשא מגדל רבוע נושא שינות, כמו גג המבנה העיקרי, ומרפסות עץ תולות ממנו. גרם מדרגות חיצוני הוביל אל הפינה הדרום-מערבית של הקומה הראשונה. בקומת הקרקע שלושה חדרים, אחד מהם קטן ורבוע וניצב בבסיסו של המגדל הרבוע. בקומה השנייה ארבעה חדרים וגרם מדרגות מוליך ממנה אל הגג. גרם מדרגות נוסף עשוי עץ מוקם במגדל הרבוע.
ג'ודי שיקגו

ג'ודי שיקגו (באנגלית: Judy Chicago; נולדה ב-20 ביולי 1939) היא אמנית אמריקאית-יהודייה. נודעת באמנות הפמיניסטית שלה שבוחנת את תפקידן של נשים בתרבות ובהיסטוריה.

ביוגרפיה

נולדה בשיקגו בשם יהודית כהן (Judith Cohen). היא שינתה את שמה לאחר מות אביה ובעלה הראשון מתוך בחירה להתנתק מהמוסכמות הגבריות של מתן שמות. את שם משפחתה "שיקגו" לקחה לעצמה על שם העיר שבה נולדה.
בשנות ה-70 טבעה את המונח "אמנות פמיניסטית". שיקגו הייתה בין המייסדות של התוכנית האקדמית הראשונה בארצות הברית ללימודי נשים.

יצירות אמנותיות

"ארוחת הערב" הוא פרויקט אמנות ומיצב שנוצר על ידי שיקגו בין השנים 1974 ל-1979, המתאר את דמויותיהן של 39 נשים אמיתיות ומיתולוגיות מן ההיסטוריה האנושית. בנוסף, ברצפת החדר שבו הוצג המיצב שולבו שמותיהן של 999 נשים נוספות, כמו אליה אודוקסיה. המיצב מציג דימויים יוניקים רבים.
פרויקט נוסף שיצרה ג׳ודי שיקגו הוא ״לידה״,  פרויקט שנמשך חמש שנים -  1985-1980,  ועוסק בנושא שכמעט לא זכה להתייחסות באמנות המערבית. מדובר ביצירה משותפת, הפעם רק עם נשים, וגם הפעם מדובר בעבודות של רקמה וטקסטיל.

תנועת האומנות הפמיניסטית בשנות השבעים

ב-1971, בשיתוף עם מרים שפירו, נוסדה תוכנית האמנות הפמיניסטית הראשונה, במכון קליפורניה לאמנויות, בוולנסיה. שנה שלאחר מכן, שפירו ושיקגו אצרו במשותף את המייצב בית נשים (Womanhouse), בבית מוזנח הוליווד. במיצב היו מעורבות עבודות של 28 אמניות.
סדרת המאה

סדרת המאה (באנגלית: Century Series) היא סדרת מטוסי קרב אמריקאיים סילוניים מהדור השני שנבנו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 שקיבלו את הסימונים 100 ומעלה.

רקע

לאחר מלחמת העולם השנייה וכחלק מלקחיה נוצר חיל האוויר של ארצות הברית ואיתו שונתה גם שיטת סימון מטוסי הקרב. בעבר מטוסי הקרב סומנו באות P כלומר רדיפה (pursuit) כמו ה-‏P-51 מוסטנג למשל, עם שינוי השיטה מטוסי הקרב סומנו באות F כלומר קרב ("fighter"). אך המספור המשיך מאותה הנקודה שבו הופסק לפני (כמו ה-F-86 סייבר לדוגמה).
בשנת 1963 נוצרה שיטת סימון חדשה שאיחדה את שיטת הסימון לשלושת הצבאות הגדולים (חיל האוויר, חיל הים, והצבא), לפי שיטה זו המספור אופס, ומטוסים חדשים אשר יוצרו תחת שיטת סימון זו זכו למספור נמוך, כגון ה-F-4 פנטום (ה-F-117 נייטהוק הוא היוצא מהכלל). המטוסים שיוצרו עד לשנת 1963 וזכו למספרים F-100 ומעלה נקראים מטוסי סדרת המאה.

מאפיינים

מטוסי הסדרה התאפיינו בטכנולוגיות פורצות דרך. ה-F-100 היה המטוס הראשון בשירות מבצעי ששבר את מהירות הקול בטיסה ישרה, F-101 היה הראשון שהגיע ל-1,600 קמ"ש, ה-F-102 היה המטוס הראשון שנבנה בהתחשבות בחוק השטחים. שלושה ממטוסי הסדרה (F-101,‏ F-102 ו-F-106) נשאו טילי אוויר-אוויר גרעיניים שנועדו להרוס מבנים גדולים של מפציצים אסטרטגיים, הטילים האלה היו היחידים בארסנל הגרעיני של ארצות הברית שהיו תחת אחריותו המלאה של הטייס (במהלך המשימה).

יוצאים מהכלל

פריצות דרך דומות לאלו של מטוסי סדרת המאה הושגו גם במטוסי הצי (ווט F-8 קרוסיידר ו-F4D סקייריי לדוגמה), אך שיטת המספור השונה של הצי מנעה מהם להיכנס לאותה קטגוריה. מטוסים אחרים כמו F-4 פנטום (שסומן בהתחלה כ-F-110 ספקטר), F-111 ארדוורק ו-F-117 לא נכללו בקבוצה.
גם מטוסי ניסוי שנכשלו ולא נכנסו לשירות פעיל כגון XF-103,‏ YF-107 ו-XF-108 Rapier לא נכללים בין מטוסי סדרת המאה.
סובייקטים פדרליים של רוסיה

סוגי סובייקטים

כל סובייקט של הפדרציה שייך לאחת מהקטגוריות הבאות: רפובליקות, אובלסטי, קראי, אובלסט אוטונומי, אוקרוג אוטונומי, או ערים פדרליות.
צבי רוטברג

ביוגרפיה

נולד בשכונת שערי חסד בירושלים לרב זלמן רוטברג ולשרה, בת הרב מאיר קרליץ. למד בתלמוד תורה יבנה ובישיבת חפץ חיים בכפר סבא. בגיל 13 החל ללמוד בישיבת פוניבז'. למד גם בישיבת בית מאיר. לאחר שנבחן אצל הרב חיים קנייבסקי קבעו השניים לימוד בצוותא כמשך כ-14 שנה.]
בשנות ה-60 נשא את חיה לייזרזון, בתו של הרב שמחה בונים לייזרזון ואחותו של אברהם יוסף לייזרזון.
במשך עשרות שנים כיהן כר"מ בישיבת בית מאיר, ולאחר פטירת אביו, בשנת תשס"ב, התמנה לראש הישיבה.
חתניו הם הרב ישראל אדלשטיין, בנו של הרב גרשון אדלשטיין, ראש ישיבה בישיבת בית מדרש עליון בישראל, הרב יצחק זאב זקס, ראש ישיבה בישיבת כנסת הגדולה, הרב זליג מינצר הרב רפאל פרוכטר מרבני ישיבת " הישיבה הגדולה קריית משה", והרב יצחק הורביץ.
לאחר פטירת רעייתו, נשא את שרה, בת הרב שמואל רוזובסקי.
הרב רוטברג נודע בבקיאותו בתלמוד ירושלמי, בפירושי הראשונים על התורה ובתורת המהר"ל.
בנוסף על שיחותיו ושיעוריו בישיבה (המסכתות הישיבתיות), נוהג למסור שיעורים מחוץ לישיבה בענייני קדשים, זרעים וטהרות.
מייק ביבי

קריירה

ביבי שיחק בצעירותו כדורסל במסגרת בית הספר שדו מונטיין מפיניקס שבאריזונה, ולאחר מכן הצטרף לקבוצתה של אוניברסיטת אריזונה. בשנה הראשונה שלו באוניברסיטה, ב-1997, הוא הוביל את קבוצתו לזכייה בטורניר אליפות המכללות, לאחר שקלע 20 נקודות במשחק הגמר של הטורניר מול אוניברסיטת קנטקי. בעונתו השנייה, 1998, הוא המשיך להצטיין במדי האוניברסיטה ונבחר לשחקן המצטיין של אזור ה"פאסיפיק-10".
לאחר שתי עונות במכללות החליט ביבי להצטרף לליגת ה-NBA, ונבחר במקום השני הכללי בדראפט הליגה על ידי קבוצת ונקובר גריזליס. בעונתו הראשונה במדי ונקובר, 1998/1999, שהייתה עונה מקוצרת בשל שביתת שחקני ה-NBA, השיג ביבי ממוצעים מכובדים של 13.2 נקודות, 6.5 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים, וזכה בבחירה לחמישיית הרוקיז של העונה. גם בשתי העונות הבאות המשיך ביבי להציג יכולת משחק טובה, אך ונקובר לא רשמה הצלחות משמעותיות בתקופתו בה.
לפני עונת 2001/2002 הועבר ביבי בטרייד לקבוצת סקרמנטו קינגס, כאשר סקרמנטו העבירה בתמורה לוונקובר את ג'ייסון ויליאמס וניק אנדרסון. בעונתו הראשונה בסקרמנטו הגיע ביבי לראשונה לפלייאוף והוביל את הקבוצה להעפלה לסדרת הגמר של האזור המערבי, שם הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס. הופעותיו של ביבי באותה סדרה בה קלע 20.3 נקודות למשחק, ובמיוחד סל הניצחון שקלע במשחק החמישי, נתנו לו תדמית של שחקן המתמחה ברגעים חשובים.
ביבי המשיך להיות מהשחקנים המצטיינים של סקרמנטו גם בעונות הבאות, והקבוצה העפילה בקביעות למשחקי הפלייאוף. עונת 2003/2004 הייתה טובה במיוחד עבורו, כאשר הוא קלע 18.4 נקודות בממוצע למשחק. הוא סייע לסקרמנטו לנצח את דאלאס מאבריקס בסיבוב הפלייאוף הראשון, ואף קלע שיא קריירה בפלייאוף של 36 נקודות במשחק החמישי בסדרה. בעונות 2004/2005 ו-2005/2006 הוא שיפר את ממוצעי הנקודות שלו ל-19.6 ו-21.1 בהתאמה. ב-2007, לראשונה בתקופתו של ביבי בקבוצה, סקרמנטו לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
בפברואר 2008 עבר ביבי בטרייד לאטלנטה הוקס תמורת לורנזן רייט, אנתוני ג'ונסון, שלדן ויליאמס וטיירון לו. ביבי סייע לאטלנטה להעפיל באותה עונה למשחקי הפלייאוף לראשונה מזה עשר שנים. הצטרפותו של ביבי לאטלנטה סייעה להפיכת הקבוצה לאחת מהחזקות במזרח הליגה, והקבוצה הגיעה עד לחצי גמר האזור המזרחי בפלייאוף בעונת 2008/2009.
ב-24 בפברואר 2011 עבר ביבי בטרייד לוושינגטון ויזארדס ביחד עם מוריס אוונס וג'ורדן קרופורד בתמורה לקירק היינריך והילטון ארמסטרונג. מייק ביבי קנה את חוזהו ב-6 מיליון דולר מוושינגטון ויזארדס, והצטרף למיאמי היט, עם ההיט, הגיע ביבי עד לגמר ה-NBA שם הפסידו המיאמי 4-2 לדאלאס מאבריקס. 
ב-11 בדצמבר 2011 חתם ביבי בניו יורק ניקס, איתם הודח בסיבוב הראשון של הפלייאוף. בסוף העונה, אמר ביבי כי אינו רוצה לחזור לניו יורק ולמעשה פרש.
אלכסנדרה בלו

ראשית חייה

אלכסנדרה בלו נולדה בבוקרשט, רומניה, ב-30 באוגוסט 1935. שני הוריה היו רופאים- אביה ייסד את מרפאת הנוירוכירורגיה הראשונה ברומניה, ואמה הייתה נוירופסיכיאטרית ילדים שכיהנה כשרת הבריאות בין 1946 ל-1948. אביה של בלו מת כשהייתה בת 10.
בלו למדה באוניברסיטת בוקרשט עד שנת 1957, כשקיבלה תואר שני במתמטיקה. במהלך הלימודים היא פגשה והתחתנה עם קסיוס יונסקו טולצ'ה, גם הוא מתמטיקאי. הם עברו לארצות הברית באותה שנה, ושם בלו החלה לימודי דוקטורט באוניברסיטת ייל. מנחה הדוקטורט שלה היה שיזואו קקוטני, שעסק גם הוא בתורה הארגודית אותה המשיכה חקרה בהמשך הקריירה האקדמית.

קריירה אקדמית

לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה, עבדה כעמיתת מחקר באוניברסיטת ייל שנתיים, עד 1961. לאחר מכן עבדה כפרופסורית עוזרת באוניברסיטת פנסילבניה, 1962-1964, וכפרופסורית חברה באוניברסיטת אילינוי, 1964-1967. בין השנים 1967 ו-1996, בלו עבדה כפרופסורית למתמטיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן. אחר כך פרשה ונהייתה לפרופסורית אמריטוס.

מחקר מתמטי

בתחילת הקריירה שלה כחוקרת, ב-1963, בלו עבדה עם המתמטיקאי קסיוס יונסקו טולצ'ה על ערכי מרטינגלים (סוג של תהליכים סטוכסטיים) במרחב בנך. לאחר מחקר זה נערכו מחקרים רבים על מרטינגלים בעלי ערכים וקטוריים . בהמשך הרחיבה בלו את הרעיונות לכדי תאוריית Uniform amarts, במחקר ב-1977–1978.
לאחר מכן ב-1968 בלו עסקה בתורת ההרמה (Lifting), ובהשלכות שלה על תהליכים סטוכסטים (תהליך אקראי שהתפתחותו תלויה בגורמים מקריים). כשבלו ויונסקו טולצ'ה השתמשו בהרמה על תהליך סטוכסטי במחקר ב-1968, הם קיבלו תהליך "שניתן להפרדה", מה שמוכיח את התאוריה של ג'. ל. דוב (Doob) שקיים תהליך כזה. 
בנוסף לכך בלו חקרה בנושא התורה הארגודית- ענף מתמטי החוקר מערכות דינמיות עם מידה בלתי משתנה, ובייחוד את ההתנהגות של מערכות אלה לאחר שהן עובדות זמן רב.
באחד ממחקריה, ב-1965, בלו הראתה שטרנספורמציות בלתי- סינגולריות במרחב הסתברותי רגיל, שהתגלו בעבר ונחשבו לנידחות, הן המקרה הנפוץ.
ריאן ניאמבה

קריירת מועדונים

ניאמבה התחיל את הקריירה שלו בבלקברן רוברס, אליה הצטרף בגיל 17. ב-11 באוגוסט 2015 ניאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 נגד שרוסבורי טאון במסגרת גביע הפוטבול ליג.
ב-19 בנובמבר 2016, ניאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ בניצחון 2–3 נגד ברנטפורד. ביולי 2017 ניאמבה חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה.
באפריל 2019 חתם על חוזה לשנתיים בקבוצה.

קריירה בינלאומית

במאי 2019 ניאמבה זומן לראשונה לסגל נבחרת נמיביה. ב-9 ביוני 2019 ניאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד גאנה.
ניאמבה נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019.
גיורגי גחוקידזה

קריירה

גחוקידזה החל את הקריירה שלו בקבוצה הגאורגית מטלורג רוסתווי מרוסתווי, ועבר לדינמו טביליסי. בדינמו טביליסי לא שיחק גחוקידזה כלל ועבר לקולחתי 1913 פותי, קבוצת הכדורגל של העיר פותי. לאחר מכן, בשנת 1998, עבר לשחק בקבוצה הרוסית, אלניה ולדיקווקז, ושיחק עימה בליגת העל הרוסית. נציגים מהקבוצה ההולנדית, פ.ס.וו. איינדהובן גילו עניין בשחקן והביאו אותו להולנד. בעונתו הראשונה בהולנד לא הצליח גחוקידזה למצוא את מקומו ושיחק בארבעה משחקים בלבד. הוא הועבר, בשנת 1999, בהשאלה למכבי חיפה.
בשנת 2000 חזר גחוקידזה לאיינדהובן, ועדיין נאלץ להאבק על מקומו בקבוצה. בשנים 2001–2002 השתנה המצב, ומספר ההופעות שלו גדל מ-5 משחקים בשנת 2000 ל-33 משחקים בשנתיים הבאות, כאשר מספר הועותיו הצטמצם בשנת 2003 בעקבות פציעה. לאחר שהחלים מפציעתו, עבר גחוקידזה לקבוצה ההולנדית טוונטה אנסחדה, שם הייתה לו עונה טובה שיחק ב-28 משחקים והבקיע שני שערים. לאחר מכן חזר למזרח אירופה ועבר לקבוצה האוקראינית מטלורג דונצק בהשאלה. בקבוצה זו שיחק גחוקידזה שני משחקים בלבד עקב פציעה, ובשנת 2005 חזר לאנסחדה. ב-29 בדצמבר 2006, בגיל 31, החליט גחוקידזה לפרוש ממשחק.
לזכותו של גחוקידזה 21 הופעות במדי נבחרת גאורגיה.
סמפור (רכבת)

סֶמָפוֹר (מיוונית: (σῆμα (sêma - סימן, ‏ (φορέω (phoreó- לשאת) הוא מתקן מכני המיועד לתת לנהגי רכבת הוראות נסיעה משתנות באופן חזותי. זהו אחד מהאמצעים הראשונים שפותחו לשליטה ובקרה על תנועת רכבות והוא נמצא בשימוש מאמצע המאה ה-18 ועד לימינו, למרות שבמערכות רכבות מודרניות הוא מוחלף במערכות איתות אלקטרוניות כגון סימנורים.

בישראל

רכבת ישראל ירשה את מערכת האיתות של הרכבת המנדטורית שכללה סמפורים מסוג רביע תחתון. המערכת הייתה בשימוש עד לשנות ה-90 ואז הוחלפה בהדרגה על ידי מערכת איתות אלקטרונית המשתמשת בסימנורים.