google/wiki40b huggingface dataset:
ריצ'רד מרסינקו

חיים מוקדמים ולימודים

מרסינקו נולד וגדל בפנסילבניה, ארצות הברית.

קריירה

בשנת 1958 התגייס לצי ארצות הברית והוסמך כמפעיל מערכות קשר. בהמשך השלים קורס קצינים ולימודי תואר ראשון באוניברסיטת אובורן. בהמשך
התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), השלים את מסלול ההכשרה ושימש כלוחם ומפקד. מרסינקו שירת במספר תפקידי פיקוד בצוותי הקומנדו הימי ולחם במלחמת וייטנאם. לאחר מכן פיקד על צוות 2 של היחידה. לאחר כישלון מבצע ציפורן הנשר הקים את צוות שש של היחידה שייעודו לוחמה בטרור. בשנת 1989 פרש לגמלאות.
הסכם זאדר

הסכם זאדר (באיטלקית: Pace di Zara, בקרואטית: Zadarski mir - בשתי השפות "שלום זאדר") היה הסכם שלום שנחתם ב-18 בפברואר 1358 בעיר זאדר, כיום בקרואטיה, ומכוחו איבדה ונציה את שליטתה בחופו המזרחי של הים האדריאטי. ההסכם שנחתם בכנסיית פרנציסקוס הקדוש בעיר, בין רפובליקת ונציה לבין הונגריה בשליטת המלך לאיוש הראשון, שם קץ ליריבות בין הצדדים ואיפשר את פריחתה של הרפובליקה של רגוזה.
פסטיבל הסרטים ג'ובה

פסטיבל הסרטים ג'ובה הוא פסטיבל הסרטים הראשון אשר הוקם בדרום סודאן.
הפסטיבל נוסד בשנת 2016, חמש שנים לאחר ייסוד המדינה, אשר השיגה את עצמאותה מסודאן ב-2011. מטרת הפסטיבל הייתה לתת במה לעבודתם של יוצרים מקומיים, ולשנות את תפישת הציבור העולמי לגבי המדינה, ולהראות שהיא לא רק מוקד לזוועות המלחמה.

רקע

יוזם הפסטיבל הוא סימון בינגו, יוצר קולנוע אשר מבקש לעזור לדרום סודאן "למצוא זהות משלנו", ולהשיל את התיוג כשוחרי מלחמה. ההיסטוריה האישית שלו הייתה המקבילה של ההיסטוריה של ארצו: הוא נמלט כילד יחד עם משפחתו כשפרצה מלחמת האזרחים הסודאנית, ושהה עשר שנים במחנה הפליטים קקומה בצפון-מזרח קניה, עם עוד כ-57,000 פליטים, רבים מהם מדרום סודאן. הוא שב לארצו רק ב-2009. אך לאחר הסכם העצמאות של 2011, פרצה מלחמה חדשה בין תומכיו נשיא דרום סודאן הראשון, סלבה קיר, ותומכי סגן הנשיא, ריק מצ'אר, שהייתה בעצם מלחמה בין השבטים העיקריים של המדינה, הדינקה והנואר. בין 2013 ל-2015 נהרגו אלפים, וכ-2 מיליון דרום סודאנים נעקרו ממקומם.
אחרי הסכם השלום של 2015, החל תהליך של בנייה מחדש, ובינגו הוא בין המחזיקים בדעה שייסוד ובניית התרבות והאמנויות הוא חלק בלתי נפרד מבניית המדינה.

הפסטיבל

הפסטיבל הראשון התקיים במרכז התרבות ניאקורון בעיר ג'ובה. הוא כלל רצועות סרטים קצרים וסרטים באורך מלא, סרטים עלילתיים וסרטים תיעודיים, למשך שלושה ימים. בערב הסגירה, נערך טקס פרסים במגוון קטגוריות, ביניהם בימוי, עריכה, ומשחק.
רבים מהסרטים עסקו בנושאים בעלי משמעות חברתית ופוליטית בדרום סודאן, ביניהם נישואי ילדות ונישואים בכפייה, שכן יותר ממחצית הנשים הדרום סודאניות נאלצות לתוך מסגרת נישואים לפני הגיען לגיל 18; וכן בפרקטיקה הנקרא דוחאן, בה נשים כורעות בפיסוק רגליים מעל גחלים בוערים, מתוך האמונה שבכך יספקו עונג מיני מוגבר לבעליהן.
בשנתו השנייה של הפסטיבל, התקבלו 75 סרטים על ידי מארגני הפסטיבל, לעומת 40 בשנה הראשונה.
הסרט הזוכה של הפסטיבל היה "ואג'ה טה ג'אנה", שפירושו "הכאב של הילד". הסרט מספר את סיפורה של נערה אשר נאלצת להפסיק לימודיה בשל מלחמת האזרחים, אך הוריה נאבקים שתוכל להמשיך ללמוד, ובתם משגשגת. נושא החינוך לבנות הוא מרכזי בשיח החברתי-פוליטי בדרום סודאן, מכיוון שכמו מדינות רבות באזור, פחות מושקע בחינוך בנות מלכתחילה, ורבות נאלצו לנשור מהלימודים בעתות המלחמה.
המהדורה השלישית של הפסטיבל נקבעה להיערך בין 10–15 בדצמבר 2018. גם בשנה זו, גדל מספר הסרטים הדרום סודאניים שהתקבלו על ידי ועד הפסטיבל, וכן התקבלו גם סרטים מלפחות 14 מדינות נוספות. הפסטיבל כולל פאנלים וסדנאות בנוסף להקרנות וטקס הפרסים.
אליס סלומון

אליס סלומון (Alice Salomon; ‏ 19 באפריל 1872, ברלין, גרמניה - 30 באוגוסט 1948, ניו יורק, ארצות הברית) הייתה חלוצה גרמניה בתחום העבודה סוציאלית כמקצוע אקדמי. בשל תפקידה המרכזי זכתה לבול הנצחה לזכרה, פרס, בתי ספר ואוניברסיטה על שמה, אותה גם הקימה, ופארק וכיכר בברלין הנושאים את שמה גם כן.

ביוגרפיה

סלומון הייתה השלישית מתוך שמונה ילדים, בתם השנייה של אלברט ואנה סלומון. כמו נערות רבות ממשפחות יהודיות אמידות בתקופה זו, לא אפשרו לה השכלה גבוהה, על אף שאיפתה להיות מורה. בעיה שהסתיימה בשנת 1893 כשהייתה בת 21, אליה התייחסה באוטוביוגרפיה שלה כאל התקופה בה חייה החלו.
בשנת 1900 היא הצטרפה לאגודת הנשים הגרמניות (Bund Deutscher Frauenvereine) ועם הזמן נבחרה לסגנית יו"ר, תפקיד בו כיהנה עד לשנת 1920. הארגון תמך בנזקקים, ובאמהות חד הוריות ומניעת הזנחת ילדיהם.
מ-1902-1906 היא למדה כלכלה באוניברסיטת פרידריך ווילהלמס בברלין. למרות שהייתה חסרה לה ההסמכה הרלוונטית, פרסומיה הספיקו כתנאי קבלה לאוניברסיטה. היא קיבלה את הדוקטורט בשנת 1908 עם עבודתה "Die Ursachen der ungleichen Entlohnung von Männer- und Frauenarbeit" (הסיבות לפערי השכר בין גברים לנשים). באותה השנה הקימה את "Soziale Frauenschule" בית ספר חברתי לנשים בברלין בשם "בית הספר של אליס סלומון" ועם הזמן שונה שמו ל"מכללת אליס סלומון לעבודה סוציאלית ומדעי החברה של ברלין" (Alice-Salomon-Fachhochschule für Sozialarbeit und Sozialpädagogik Berlin).
בשנת 1909 סלומון הפכה למזכירת הפדרציה הבינלאומית לנשים (Internationalen Frauenbund). ובשנת 1914 המירה את דתה מיהדות לנצרות לותרנית. בשנת 1917 הפכה ליו"ר ועידת בתי ספר חברתיים לנשים, שהיא עצמה יסדה. ובשנת 1919 16 בתי ספר נוהלו בהתאם לוועידה.
בשנת 1920 סלומון התפטרה מאגודת הנשים הגרמניות בשלל חשש מהתעמולה האנטישמית. חמש שנים מאוחר יותר היא ייסדה את "האקדמיה הגרמנית לעבודות בחברה ובחינוך לנשים" (Deutsche Akademie für soziale und pädagogische Frauenarbeit). עם נואמי האקדמיה נמנו אלברט איינשטיין, קרל גוסטב יונג והלן וובר. בשלהי שנות ה-20 וראשית שנות ה-30 הארגון פרסם שלוש עשרה מונוגרפיות על התנאים החברתיים והכלכליים העומדים בפני העניים בגרמניה. 
לכבוד יום הולדתה ה-60 של סלומון, היא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברלין ומדליית כסף ממלכתית מהמשרד המדיני הפרוסי.
בשנת 1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, נלקחו ממנה משרדיה, ושש שנים מאוחר יותר, כשהייתה בת 65 היא עברה חקירה על ידי הגסטפו. הנאצים התנגדו למוצאה היהודי של סלומון, לרעיונותיה ההומניסטים הנוצרים, ולפציפיזם והמוניטין הבינלאומי לו זכתה. כתוצאה מכך סלומון גורשה מגרמניה, שם פעלה, בין היתר, לרווחתם של המהגרים היהודים.
לאחר גירושה סלומון נסעה לניו יורק, שם קיבלה הודעה כי אזרחותה הגרמנית ותוארי הדוקטור שלה נלקחו ממנה. בשנת 1944 הפכה לאזרחית אמריקאית וכעבור שנה הפכה לנשיאה של כבוד בפדרציה הבינלאומית לנשים ובאיגוד הבינלאומי של בתי הספר לעבודה סוציאלית.
מכללת אליס סלומון בהנובר שבגרמניה מקיימת מדי שנה, החל מסוף שנות ה-80, חילופי משלחות תלמידים בין תלמידיה לתלמידי מכללת אוהלו בקצרין במטרה להפגיש נוער גרמני עם נוער ישראלי יהודי ולפתח דו-שיח בנושא השואה.
צאר

צאר (רוסית: царь, להאזנה (מידע · עזרה); בולגרית: цар) זהו תואר בו השתמשו שליטים של בולגריה (החל משנת 913), סרביה (במאה ה-14) ורוסיה הצארית והקיסרות הרוסית (בשנים 1547–1917). השם נגזר מהמילה "קיסר" (caesar), צאר בהגייה בשפות סלאביות. כאשר עמדה בראש הקיסרות הרוסית אישה, היא כונתה צארינה.
ברוסיה שלאחר פלישת המונגולים שימש, כנראה, התואר לתיאור שליט עצמאי. בתואר הזה נקראו קיסר ביזנטיון ושליטי אורדת הזהב. שליטי רוסיה החלו להשתמש בתואר זה במאה ה-15, בעיקר לצורך האדרת שם ממלכתם ביחסי חוץ לאחר פריקת העול המונגולי על ידי איוון השלישי. 
את התואר החלו לשאת שליטי רוסיה באופן קבוע הן לצורכי פנים והן לצורכי חוץ החל משנת 1547, עת איוון האיום הוכתר כצאר רוסיה. הצאר האחרון משושלת רומנוב נרצח בעת מלחמת האזרחים הרוסית.
גרשון ריבלין

תולדות חייו

ריבלין נולד בדווינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בלטביה), ועלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1921, בהיותו בן 7. המשפחה התיישבה ברמת גן וניהלה משק חקלאי. אביו, זלמן ריבלין, היה חבר המועצה הראשונה של העיר רמת גן (על שמו רחוב בעיר – רחוב ז"ר). 
בתקופת המאבק נגד הבריטים היה ריבלין לחבר ב"הגנה", עסק בהוצאת עיתון מחתרתי ובהפעלת תחנת שידור מחתרתית. משנת 1940 היה סגן העורך הראשי של הוצאת "מערכות", ובשנים 1967–1973 היה העורך הראשי של הוצאת "מערכות". ב-1972 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה. 
בשנת 1976 היה למנהלו הראשון של המכון למורשת בן-גוריון בשדה בוקר (עד 1981). כמו כן היה עורך בהוצאה לאור עם עובד, מרצה בכיר בחוג לתולדות ארץ-ישראל באוניברסיטת בן-גוריון, חוקר במכון לחקר המחתרות באוניברסיטת בר-אילן, מפעילי הקמת מוזיאון היכל העצמאות, היסטוריון בית אברהם קריניצי (המוזיאון לתולדות רמת גן), חבר מועצת המנהלים של מוזיאון ארץ ישראל, חבר מערכת המהדורה העברית של אנציקלופדיית בריטניקה לנוער ומייסדו של כתב העת "עלי זית וחרב" במרכז גלילי לחקר כוח המגן. 
בשנת 1986 זכה לתואר יקיר העיר רמת גן.
יונה ראם

הרב רפאל יונה ראם (מבוטא: רוֹם; ה'תרל"א/ ה'תרל"ב, 1871 - כ"ד באלול ה'תרפ"ב, 17 בספטמבר 1922) היה רב ירושלמי, חבר בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים, חבר מועצת הרבנות הראשית הראשונה, דיין בבית הדין לערעורים ורב שכונות בעיר.

קורות חיים

נולד בבירז' שבליטא לרב שלמה רום וחווה רבקה לבית מגיד, נינת הרב אליהו, בנו של רבי אברהם אחי הגר"א. אחיו הצעיר היה הרב אליהו ראם. בשנת ה'תרמ"ג או ה'תרמ"ד, כשהיה כבן 13, עלה עם משפחתו לירושלים. למד בישיבת עץ חיים בחורבת רבי יהודה החסיד אצל הרב שמואל סלנט, ועם הקמת ישיבת תורת חיים עבר ללמוד בה. בין השאר, למד בחברותא עם הרב יעקב משה חרל"פ והרב צבי פסח פרנק, ובין השניים נותרו קשרי חברות אמיצים עד לפטירת הרב ראם. כמו כן, הצטרף ל"ישיבת אור חדש", בית מוסר מיסודם של תלמידי רבי שמחה זיסל זיו מקלם. בשנת ה'תרנ"ב התחתן עם גולדה בתו של הסוחר והלמדן ר' אברהם קרצ'מר שעלה מביאליסטוק ליפו, והיה ממקימי הקהילה האשכנזית ביפו ומייסדי השכונות נווה שלום ונווה צדק (נכדת ר' אשר משרשוב בעל "ברכת ראש"). גיסיו היו הרבנים נפתלי הירץ קרצ'מר (בעל "נעם המצוות") ויוסף גרשון הורביץ (לימים רב שכונת מאה שערים וראש ישיבת מאה שערים וחבר בית הדין של הפרושים בירושלים). לתקופה מסוימת שימש כר"מ בישיבת אור חדש. לצד לימודו בתורת הנגלה, התקרב למקובלי ירושלים, ובפרט לרבני ישיבת המקובלים בית אל ולרב שמעון צבי הורוביץ, עד שהחל להתפלל בסידור עם כוונות הרש"ש. עם זאת, נהג להסתיר את עיסוקו בקבלה.
בי' בתמוז ה'תרס"ו התמנה (בברכת ר' שמואל סלנט) לרב השכונות כרם, בתי הורודנא, בית יעקב ומחנה יהודה. הוא עבר להתגורר בשכונת שערי צדק, מול בית החולים שערי צדק. בשנת ה'תרע"ז, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, נפטר הדיין הרב אריה לייב הרשלר (ר' לייב דיין), והרב ראם נבחר על ידי הרב פרנק למלא את מקומו כחבר בית הדין הפרושי, על אף התנגדותם של חלק מעסקני העדה. כשהוקמה הרבנות הראשית לישראל בשנת ה'תרפ"א, התמנה לחבר המועצה הראשונה מטעם העדה האשכנזית. באותה התקופה, חברי מועצת הרבנות הראשית היו גם דייני בית הדין לערעורים. מסופר, שכאשר באו לבית הדין בעלי דין שאינם אשכנזים והוא לא הבין את לשונם, היה לומד בזמן שאמרו את טענותיהם למתורגמן, וכך הספיק לגמור ספרי שו"ת רבים. בשנת ה'תרפ"ב חלה במחלת כליות, ולאחר מספר חודשים, בכ"ד באלול, נפטר, בגיל 52. נקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
בתו חיה גיטל נישאה לרב ישראל מאיר טיקוצ'ינסקי. בנם הוא הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי.
קריסטן סטיוארט

ביוגרפיה

סטיוארט נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. אביה, ג'ון סטיוארט, הוא מנהל במה ועורך תוכניות טלוויזיה לערוץ פוקס. אמה, ג'ולס מאן סטיוארט, היא תסריטאית. קריסטן סטיוארט למדה בבית ספר עד כיתה ז', ולאחר מכן למדה במסגרת חינוך ביתי. לסטיוארט אח גדול בשם קמרון, גיטריסט, ושני אחים מאומצים, דנה וטיילור.
סטיוארט התחילה את הקריירה שלה כבר בגיל שמונה. סרטה הראשון, שיצא ב-2001, היה "The Safety of Objects ". התפקיד הגדול הראשון שלה היה בסרט המתח "החדר", לצד ג'ודי פוסטר, בשנת 2002; הסרט זכה להצלחה רבה.
בשנת 2004 זכתה סטיוארט לשבחים על משחקה בסרט "רק לדבר". באותה שנה שיחקה גם בסרט "תפוס את הילד". ב-2005 שיחקה בסרט "זאתורה",ב-2007 בסרט "לך תבין נשים" ובאותה שנה שיחקה גם בסרט "עד קצה העולם" בבימויו של שון פן. כן שיחקה בסרט "ג'אמפר" והופיעה בסרט "מה בדיוק קרה", שיצא ב-2008.
בשנת 2008 שיחקה לראשונה בסרט "דמדומים", סרט רומנטי המבוסס על ספר באותו שם, אודות בלה סוואן בת ה-17, שעוברת לגור בפורקס שבוושינגטון, ומגלה שחייה בסכנה כשהיא מתאהבת בערפד, אדוארד קאלן (רוברט פטינסון). סטיוארט שיחקה גם בארבעת סרטי ההמשך של הסדרה - "דמדומים 2: ירח חדש", "דמדומים 3: ליקוי חמה" "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2". על תפקידה בסרטי "דמדומים" זכתה סטיוארט במספר פרסי MTV,‏ פרסי בחירת הנוער,‏ "Scream Awards" ועוד; על תפקידה ב"דמדומים 2: ירח חדש" זכתה גם בפרס באפט"א לכוכב העולה, בשנת 2010.
וכן בפרס שחקנית הקולנוע האהובה ביותר בטקס ה-Kids' Choice Awards לשנת 2013.
החל מ-2013 מככבת סטיוארט כפרזנטורית הראשית של מותג האופנה העילית "שאנל" והשתתפה בכמה וכמה תצוגות של קארל לגפרלד.
בשנת 2015 זכתה על הופעתה ב"עננים של סילס מריה" בפרס סזאר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2017 עשתה סטיוארט את צעדיה הראשונים כבמאית, עם סרט קצר (17 דקות) בשם "Come Swim" שאותו כתבה וביימה. הקרנת הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל סאנדנס בינואר 2017, וכן הוקרן הסרט במסגרת אירועי 70 שנה לפסטיבל קאן במאי באותה שנה.

חייה האישיים

סטיוארט ורוברט פטינסון, ששיחק לצידה ב"דמדומים", היו בקשר זוגי החל מהיכרותם ב-2008. ביולי 2012 התפרסמו תמונות פפראצי אינטימיות של סטיוארט עם במאי סרטה "שלגייה והצייד", רופרט סנדרס, וסטיוארט פרסמה באותו יום הודעת התנצלות פומבית על כך בפני פטינסון. לאחר מכן חזרו השניים לקשר זוגי לכמה חודשים, עד לפרידתם ב-2013. סטיוארט ניהלה מאז מערכת יחסים לסבית עם חברתה הטובה אליסיה קרגייל, עד פרידתן. קריסטין סטיוארט יצאה תקופה עם הזמרת הצרפתית סוקו ונפרדו ביוני 2016 .
מסוף 2016 ועד עכשיו מנהלת סטיוארט קשר זוגי עם דוגמנית ויקטוריה סיקרט, סטלה מקסוול.
טאבארד

טאבארד הוא מעיל קצר, מעוטר מלפנים ומאחור בשלט האצולה של שליט או ריבון, הנחשב ללבוש טיפוסי של כרוזים. לטאבארד מספר גזרות - ללא שרוולים, עם ריפוד לכתפיים או עם שרוולים קצרים. לבוש דומה שימש את האבירים בימי הביניים לכיסוי שריונם - עם ובלי הדפסי שלט אצולה. בימי קדם השם "טאבארד" שימש, כמו כן, לתיאור אריג צמר גס ומחוספס אותו לבשו בעיקר צמיתים.
ללא עקבות (סרט)

עלילה

סוכנת מיוחדת  ג'ניפר מארש היא אלמנה, מכיוון שבעלה ניק הסקינס, שהיה אף הוא סוכן, נהרג בעת מילוי תפקידו. ג'ניפר מתגוררת בפרוור בפורטלנד, אורגון, עם בתה אנני הסקינס ואמא שלה, סטלה מארש. בלילות היא עובדת במחלקת פשע מקוון ב-FBI, עבודה שמרחיקה אותה יותר ויותר ממשפחתה. לילה אחד, ג'ניפר והשותף שלה, גריפין דאוד, מקבלים מידע אנונימי המוביל אותם לאתר בשם "הרוגאיתי" ("KillWithMe.com"). באתר מוקרן בהזרמת מדיה צילום של גור חתולים מורעב למוות. אי אפשר לסגור את האתר מכיוון שבונה האתר הביא בחשבון שמישהו ינסה לסגור אותו, והתקין בו מנגנון אל-כשל, ובכל פעם שהשרת נסגר, שרת מראה נכנס לפעולה במקומו.
לאחר מותו של הגור, הוובמאסטר של אתר "הרוגאיתי" עובר להרוג בני אדם שאותם הוא חוטף למרתף ביתו, מכניס לתוך מלכודות מוות שקצב פעולתן מתקדם לפי מספר הכניסות לאתר, וההוצאה להורג משודרת באתר. הקורבן הראשון הוא טייס מסוק של ערוץ  טלוויזיה שמדמם למוות מחתכים בחזהו לאחר שהוזרק לו נוגד קרישה, וכל כניסה לאתר מגדילה את מינון הזריקות. השני הוא כתב טלוויזיה שנשרף למוות על ידי נורות להט בעודו מודבק לרצפה בעזרת מלט, ונורות נוספות נדלקות עם כל כניסה. במסיבת עיתונאים, הציבור מתבקש להימנע מהאתר, אבל כפי שג'ניפר חששה, ההודעה דווקא הגבירה הפופולריות שלו.
גריפין נחטף אחרי שחקר קצה חוט על סמך ניחוש שלו באשר לזהות הרוצח, כאשר הרוצח התקשר אליו תוך שהוא מסווה את קולו ומתחזה לאחת הבחורות שגריפין פגש בבליינד דייט. במרתף של הרוצח, גריפין הוטבע עד צוואר במכל מים כשפיו חסום, למים מוזרמת באיטיות חומצה גופרתית, וגסיסתו משודרת באתר. אחרי שהרוצח עזב את המקום, ברגעיו האחרונים, גריפין מצמץ בעיניו הודעה בקוד מורס, ובה מידע לגבי קצה החוט שהוא חקר.
בעקבות הודעת המורס של גריפין, ג'ניפר מבינה שהוא זיהה את הרוצח. היא חוקרת ומגלה שהקורבנות לא נבחרו באופן אקראי, אלא כולם היו מעורבים בהפצת סרטון התאבדות של מורה בבית ספר, בקפיצה מגשר. אוון ריילי, בנו של המורה, גאון טכנולוגיה בלתי יציב, התמוטט ואושפז בבית חולים פסיכיאטרי. אחרי ששוחרר, אוון החליט להוכיח שתאוות הציבור לסבלם של אחרים אינה יודעת שובע, גם אם הסבל יביא למוות, ורצה להעניש את אלה שלדעתו ניצלו את מות אביו: הטייס נרצח מכיוון שצילם ממסוקו את קפיצת ההתאבדות, והכתב - משום שריאיין את נהג המכונית שעליה נפל אביו של אוון מהגשר. גריפין נרצח בגלל שעמד להפליל את אוון. המשטרה פושטת על ביתו של אוון ולא מוצאת אותו, משום שהוא הפך אובססיבי לגבי ג'ניפר, ובזמן הפשיטה הוא עקב אחריה. אוון לוכד את ג'ניפר במרתף ביתה שלה ומאשים אותה על שלא מנעה את שידור ההתאבדות, תולה אותה במהופך מעל קלטרת חקלאית ומוריד אותה בהדרגה למות בין להבי הקלטרת. כל אותה עת, הוא משדר את ההתרחשות לצופים באתר, בהם אנשי ה-FBI. ג'ניפר מטלטלת את עצמה בעודה תלויה מהתקרה, מצליחה להתחמק, משתחררת מכבליה, יורה באוון למוות ומציגה את תג ה-FBI שלה למצלמת הרשת.
הסרט מסתיים במבט לחדר הצ'אט של אתר האינטרנט, שהולך ודועך בעוד גולשים מעלים תגובות שחלקן מתארות את אוון ריילי "גאון", אחרות משבחות את ג'ניפר, וגולשים מבקשים לאפשר הורדה של סרטון העימות בין השניים.
קונם

בהלכה, קונם הוא כינוי לקבוצת נדרים הנקראים "נדרי איסור", שבהם אדם אוסר על נפשו דבר מסוים, כאמור בתורה "איש כי ידור נדר לה', לאסור איסר על נפשו".

שם האיסור

בנדרי האיסור עצמם ישנם שני חלקים: נדרים רגילים, בהם אדם אוסר על עצמו דבר כלשהו, ו"התפסה" - האדם אוסר על עצמו דבר מסוים באותו איסור שחלות כבר חל על דבר אחר, שגם הוא נאסר על ידי נדר, ובמעשה זה האדם מתפיס ומעביר את האיסור מחפץ לחפץ, ותולה אותם זה בזה.
אחת מצורות ההתפסה הרגילות היא "הרי זה עלי כקרבן". חכמים חששו שמא אדם ירצה להוציא מפיו 'קרבן' ולא יאמר אותו בבירור, וכדי למנוע שאלות כאלו שיתעוררו בתכיפות גבוהה קבעו שגם "קונם", מילה הדומה ל'קרבן' בצלילה, נחשבת לנדר.
במשך הזמן הביטוי "קונם" השתרש בקרב נודרי איסור, ונהגו להשתמש בו רבות כדי לנדור נדרי איסור. כאשר ראו זאת חז"ל הם קבעו שגם מילים הדומות ל"קונם", כמו "קונח" או "קונס", אף הן לנדרי איסור.

ההתפסה

על ההתפסה להיעשות בדבר הנידור דווקא, לכן דווקא נדר כדוגמת "כקרבן", שהאדם אוסר על עצמו חפץ מסוים כמו הקרבן שגם הוא נאסר על ידי אנוש, הנדר חל. אבל אדם המתפיס בשר שיהיה כבשר חזיר, אין הנדר חל, שכן בשר חזיר לא נאסר על ידי אדם.
לפי כללים אלו, אם אדם אוסר את אשתו עליו ואומר לה "הרי את כאימי", אין היא אמורה להיות אסורה עליו, שכן אמו אסורה עליו מהתורה מדין איסור עריות ולא על ידי שהוא קיבל על עצמו את איסורה. למרות זאת, תיקנו חז"ל שיתירו לו את הנדר ולא יאמרו לו שהוא מותר בה ללא התרה, כדי שלא יקל את ראשו בנדרים, ויחשוב שאין מותרים? ויזלזל בחומר איסורם.

שותפות בקרקע באיסורי קונם

במשנה מסכת נדרים נחלקו חכמים ורבי אליעזר בן יעקב אודות חצר המשותפת לשני אנשים, והאחד אסר את הנאתו על השותף השני, חכמים אוסרים לאותו שותף ליהנות מהחצר, שכן החפץ הוא גם של חברו, ונמצא שנהנה מחפציו או קרקעותיו של חברו, ולפי רבי אליעזר בן יעקב הדבר מותר. לפי הסבר הגמרא במסכת בבא קמא, המחלוקת היא באופן חלוקת השותפות; והתלויה במחלוקת אחרת, בענייני ברירה. לפי שיטת רבי אליעזר בן יעקב, יש ברירה, כאשר שני אנשים קונים חצר בשותפות, הם קונים זאת על דעת שכל אחד יוכל להשתמש בחצר לפי ההסכם ובזמן הקצוב לו, ואף על פי שלא ידוע מראש מה יהיה החלק והזמן שבו כל אחד מהם השתמש, כאשר אחד מהם משתמש בקרקע לפי ההסכם, הוברר הדבר למפרע שחלק זו הוא החלק שנקנה מכספו. לעומת זאת, חכמים אינן מסכימים לדין זה, שכן לשיטתם "אין ברירה", ולכן השותפות בקרקע היא מעורבבת וכל אחד מהם משתמש בחלקם של שניהם.

שוויא אנפשיה חתיכה דאיסורא

דין נוסף, המסתעף מדיני קונם, לפי דעות רבות, הוא בסוגיה האומרת כי כאשר אדם אומר שדבר מסוים אסור לו, גם אם אין לו נאמנות על פי חוקי התורה, שכן התורה מאמינה רק לעדים וכדומה, הרי שהוא נאמן לאסור על עצמו את הדבר.
כך למשל, מסביר השיטה מקובצת את פסקיו של רבי אלעזר במסכת כתובות, כי חתן האומר לאחר נישואיו "פתח פתוח מצאתי", הוא טוען שכלתו איננה בתולה, ואם כן ייתכן שהיא אסורה עליו, שכן אם זינתה בין האירוסין (קידושין בימים ההם) לנישואין, בתקופה בה היא כבר נחשבת לאשת איש, היא אסורה עליו, למרות שהוא לא נאמן כדי להפסידה כתובתה, וזאת מכיוון ש"שוויה אנפשיה חתיכה דאיסורא", כאשר אדם אומר על חפץ מסוים שהוא אסור לו, הוא נאסר עליו גם אם לא היה אסור לו הדבר לפני כן, מכוח איסור "קונם".
ריספרידון

פרמקולוגיה

זמן מחצית החיים של ריספרידון הוא בממוצע 20 שעות, ולכן הוא יעיל במתן כדור אחד ביום. התרופה מתפרקת בכבד.
ריספרידון הוא אנטגוניסט של הרצפטורים סרוטונין 5-HT2A, דופמין D2, רצפטורים אדרנרגיים והרצפטורים של היסטמין H1. יש לו זיקה נמוכה לרצפטורים אלפא-אדרנרגיים ומוסקריניים כולינרגיים. למרות שהוא פוטנטי מבחינת הפעילות כאנטגוניסט על הרצפטור D2 כמו הלופרידול (הלידול), ריספרידון גורם להרבה פחות (חוץ מבמינונים גבוהים) תופעות לוואי אקסטרה-פירמידליות בבני אדם לעומת הלופרידול.
התרופה בטבליות מכילה בנוסף לחומר הפעיל גם:
Lactose; microcrystalline ceiiuiose; pregelatinized starch; sodium starch glycollate; magnesium stearate; sodium lauryl sulphate; opadry.
בתמיסה מכילה התרופה גם:
Tartaric acid; benzoic acid; sodium hydroxide; purified water.

תופעות לוואי

התופעות האקסטרה-פירמידליות של ריספרידון הם תלויות מינון, והנטייה כיום היא להשתמש במינונים נמוכים מאלו שהומלצו בתחילה. עלייה במשקל, חרדה, בחילות והקאות, דלקות אף (rhinitis), בעיות בזקפה, בעיות להגיע לאורגזמה ועלייה בפיגמנטציה קשורים לשימוש בריספרידון. הסיבה הכי שכיחה הקשורה להפסקת השימוש בריספרידון היא תופעות אקסטרה—פירמידליות, סחרחורות, היפר-קינזיה, ישנוניות ובחילות. תיתכן עלייה בולטת בפרולקטין. עלייה במשקל מתרחשת באופן שכיח יותר בשימוש בריספרידון בילדים לעומת במבוגרים. תופעה נוספת המדווחת היא קהות חושים וצמצום המנעד הרגשי של החולה. לעיתים, תופעה זו אינה חולפת גם לאחר הפסקת הנטילה.]
אינטראקציות בין תרופתיות: שילוב של ריספרידון עם תרופות נוגדות דיכאון ממשפחת ה-SSRI (כגון פרוזאק) יכול לגרום לעלייה משמעותית בפרולקטין.

תופעות לוואי הדורשות טיפול רפואי מיידי

עיוות לא רצוני של הפנים; ירידה ברמת ההכרה; קישיון שרירים; רמת סוכר גבוהה; קוצר נשימה; נפיחות בפנים; קרישי דם בוורידים או ברגליים; זקפה ממושכת או כואבת; דמנציה פתאומית וסימני שבץ.

מינון ותדירות

התרופה ניתנת בצורת טבליות או תמיסה.
מינון- התרופה קיימת בכדורים של 1,2,3,4 מ"ג ובתמיסה של - 1mg/ml. המינון ההתחלתי הוא בדרך כלל 1–2 מ"ג בלילה, שיכול לעלות עד 4 מ"ג במהלך היום. מחקרים שהשתמשו ב-PET הראו שמינון של 1–4 מ"ג ביום מספק את החסימה של הרצפטור לדופמין- D2 שהכרחית לצורך אפקט טיפולי. בהתחלה סברו שבגלל זמן האלימינציה הקצר של התרופה בדם, יש לתת ריספרידון פעמיים ביום, אבל מחקרים הראו כי יש יעילות דומה במתן כדור אחד ביום. מינון מעל 6 מ"ג ביום קשור לשכיחות גבוהה של תופעות לוואי, במיוחד תופעות אקסטרה-פירמידליות.
ריספרידון (Risperidal Consta) היא התרופה הא-טיפית היחידה כיום שזמינה בפורמולה של depot, כלומר יכולה להינתן אחת לשבועיים. מתן זה נעשה בזריקה לשריר אחת לשבועיים. המינון הוא 25, 50 או 75 מ"ג. יש לתת ריספרידון בכדורים (פומי) במקביל לזריקה במשך שלושת השבועות הראשונים לטיפול זה.
תמונה אכילה

בתחום המגדנאות, תמונה אכילה היא תמונה שניתן לאכול אותה. היא עשויה מחומר הדומה בהרכבו לבצק הסוכר (RFM) ומיועדות להדבקה על עוגות ראווה המכוסות בבצק סוכר או בקרם. על הדף האכיל ניתן להדפיס כל תמונה שרוצים.
לדף גמישות מסוימת, ולכן ניתן לגזור אותו ולהתאים אותו לצורת העוגה או המאפה.
התמונות מודפסות על ידי מדפסות רגילות לחלוטין, אשר בהם מתקינים מחסניות המכילות צבעי מאכל. גודל הדף הסטנדרטי הוא כגודל דף נייר A4 לערך (כ-20/30 ס"מ) אך ניתן להדפיס גם בגדלים גדולים מכך (עד A3). את הדף מקלפים מן הדף האחורי (שקף או נייר מיוחד) עליו הוא מגיע ומניחים על העוגה. עיטור עוגות בטכניקה זו הפך להיות נפוץ במסיבות ימי הולדת ואירועים אחרים.
דוריס רוברטס

ביוגרפיה

נולדה בשם דוריס מיי גרין בסנט לואיס, מיזורי, למשפחה יהודית שהיגרה מרוסיה. לאחר עזיבת אביה, לארי גרין, גידלה אותה אמה אן מלצר, עם סבה וסבתה, בברונקס, ניו יורק. אמה נישאה בשנית לצ'סטר רוברטס, ודוריס אימצה את שם משפחתו. אמה ואביה החורג ניהלו סוכנות שסיפקה שירותים לתסריטאים ושחקנים.
רוברטס השתתפה לראשונה בסדרת טלוויזיה ב-1952, בסדרה "Westinghouse Studio One". בשנות ה-60 וה-70 הופיעה בתפקידי משנה בסרטים כגון "No Way to Treat a Lady" ‏(1968), "The Honeymoon Killers" ‏(1969), "אשת החלומות" (1972), "חטיפת הרכבת התחתית 1 2 3" ‏(1974) ו"רחוב הסטר" (1975). כן הופיעה בתפקידי משנה בסדרות "אנג'י" (1979-1980), "אליס" (1981-1982) ו"רמינגטון סטיל" (1983-1987). במקביל הופיעה לאורך השנים בתפקידי אורח במגוון סדרות, בהן "צער גידול בנות", "אבא חורג, אמא חורגת", "חוק וסדר: כוונה פלילית", "מקום טוב באמצע", "האנטומיה של גריי" ו"עקרות בית נואשות". ב-1990 שיחקה במיני-סדרה של NBC "אמונה עיוורת" בתפקיד טסי מקברייד, אשר מבוסס על ספר באותו שם. 
ב-1996 החלה לשחק בסיטקום "כולם אוהבים את ריימונד", בתפקיד מארי בארון, אמו של כוכב הסדרה, ריימונד בארון (בגילומו של ריי רומנו). על משחקה בסדרה הייתה מועמדת 7 פעמים לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרה קומית, מתוכן זכתה 4 פעמים. לפני כן זכתה פעם אחת בפרס אמי בשנת 1983 על הופעת אורח בסדרת בית החולים "מקום אחר", כשגילמה הומלסית.
ב-2001 שיחקה בקומדיה "כשאילי פגש את טום" לצד ליסה קודרו. ב-2006 כיכבה בסרט "ילד של סבתא", בקומדיה "ראש בראש עם משפחת שטיין", ובסרט הטלוויזיה "Our House". בשנת 2009 שיחקה בסרט "חייזרים בעליית הגג". בשנת 2012 שיחקה בדרמת הפשע "מדיאה בהגנת עדים" לצד טיילר פרי, ושיחקה בדרמת הטלוויזיה "תרבות נגדית" לצד מרגו מרטינדייל. בהמשך המשיכה להופיע בתפקידי משנה במספר סרטים, גם ב-2016, שנת מותה.
משנות ה-50 ועד העשור הראשון של המאה ה-21, הופיעה רוברטס במקביל גם במספר הצגות תיאטרון בברודוויי.
ב-2003 זכתה רוברטס להוקרה כשקיבלה כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
רוברטס נפטרה בשנתה בגיל 90 בביתה בלוס אנג'לס, בשנת 2016, כתוצאה משבץ.

עיסוקים נוספים

ב-2005 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת דרום קרוליינה.
ב-2003 פרסמה רוברטס את ספר זכרונותיה "Are You Hungry, Dear? Life, Laughs, and Lasagna" ("אתה רעב, יקירי? חיים, צחוקים ולזניה"), שנכתב בשיתוף עם דנאל מורטון.
רוברטס הייתה חברת המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית, ופעילה למען זכויות בעלי חיים. כן שימשה יושבת ראש "הקרן לילדים עם איידס".

חיים אישיים

רוברטס הייתה נשואה למייקל קנאטה בשנים 1956–1962. בנם היחיד, מייקל, נולד ב-1957. שנה לאחר גירושיה, ב-1963, נישאה רוברטס לסופר והתסריטאי ויליאם גויאן; הוא מת מלוקמיה ב-1983.