ניצה גונן

ניצה גונן היא יוצרת, תסריטאית, במאית ומפיקה של דרמות טלוויזיה וקולנוע, סרטים תיעודיים ותוכניות טלוויזיה.

ראשית חייה והשכלה

ניצה היא בתם של בצלאל ורבקה לוינסון ולה אח ואחות. מצד אמה התיישבו ראשוני המשפחה בארץ ב-1810 בצפת ולאחר מכן בטבריה. אביה, ממוצא רוסי עלה עם משפחתו מפולין ב-1933.
גונן נולדה וגדלה בתל אביב. בחמש השנים הראשונות ללימודיה למדה בבית הספר הדתי דיזנגוף לבנות, אחר-כך עברה לבית ספר אהבת ציון. למדה בתיכון עירוני י', אליאנס. בצה"ל שירתה כמקפלת מצנחים ובמקביל כתבה בעיתון למרחב בנושאים חברתיים וכלליים.
בתום שירותה הצבאי נסעה לפריז ולמדה עם מלגה מהממשלה הצרפתית בשני בתי ספר: בית הספר לטלוויזיה וקולנוע בפריז STUDIO – ECOLE DE L'O.R.T.F והשני בית הספר הגבוה לעיתונאות בפריז C.F.J.
עם שובה לישראל החלה לעבוד כבמאית בטלוויזיה החינוכית ובמקביל סיימה תואר ראשון בספרות כללית ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. עברה השתלמות ב-BBC בנושא סדרות דרמה לטלוויזיה; קורס לבימוי מוזיקה במרכז למוזיקה – משכנות שאננים; סמינרים בארגון "מדאה" ארגון על אירופאי ליוצרים מאירופה והים התיכון בנושא הפצה ופיתוח פרויקטים.

קריירה

סרטיה, בעיקר בתחום הדרמה והדוקומנטרי עוסקים במצבים אנושיים וחברתיים. חלק מסרטיה, כמו "דור שני", "צייד הנאצים האחרון", "אבאל'ה בוא ללונה פארק" ו"הגן שבו היה המרד" עוסקים בנושאים הקשורים בדור השני לשואה. הסרט "הבונקר", למשל, מלווה אמן ישראלי שעוסק בכפייתיות באמנותו ברייך השלישי.
גונן עוסקת בחלק מסרטיה בתרבות ואמנות ישראלית. למשל, "הילד כבר לא חולם" עוקב אחר הפקת האופרה הילד חולם לפי מחזה של חנוך לוין ומוזיקה של גיל שוחט. יצירות נוספות העוסקות בתרבות ואמנות הן "החצר האחורית של אביגדור סטימצקי", שדן במופשט בציור הישראלי, הסדרה "המחדשים" שעוסקת במחדשי המוזיקה ותרבות העדות, "מנדלסון חוזר לליפציג" ו"חלומות בכתונת משוגעים".
חלק מיצירתה הקולנועית של גונן עוסק בבעיות קיום מקומיות. כך למשל, הסדרה "דימונאים" עוסקת בחיים של צעירים בפריפריה, וסרטים שהפיקה, "חמוצים" (בבימוי דלית קימור) ו"שלוש פעמים מגורשת" (בבימוי אבתיסאם מראענה), עוסקים בחיים של נשים ערביות בישראל. עיסוק בהתמודדות עם מוגבלויות בא לידי ביטוי ב"ארבעה ילדים שלי", על התמודדות עם תסמונת דאון, "יונתן ילד אחר", שעוסק בהתמודדות עם אוטיזם, ו"בעולם אחר אין מילים" שהפיקה (בימוי איתי לב ויעל רייך), העוסק בפגיעת ראש.
חלק מהדרמות שביימה הן עיבוד של יצירות ספרות. כך למשל, הסרט העלילתי "סודות משפחה" הוא עיבוד קולנועי ל"שלפשטונדה" מאת יהודית קציר ו"כבשים" היא דרמת טלוויזיה לפי "ענבלים" מאת אמנון שמוש. גונן ביימה את דרמות הטלוויזיה "כידונים ואורכידיאות" מאת סביון ליברכט ואת "שם נרדף" מאת ליברכט ועליזה אולמרט.
גונן שימשה כבמאית ראשית של הטלוויזיה החינוכית וחלק מסגל הניהול של התחנה בין השנים 1982–1987. היא הקימה ומנהלת את חברת ההפקות גון הפקות בע"מ מ-1996, בה היא מביימת את סרטיה בשיתוף פעולה עם חברות הפקה אחרות. היא שימשה כבמאית-מעצבת של סדרות טלוויזיה וביימה שידורים חיים מקונצרטים ואופרות ועד למופעי תרבות, משפטים ציבוריים ותוכניות אקטואליה.
גונן לימדה בימוי והפקת קולנוע דוקומנטארי בחוג לקולנוע - מכללת ויצו ב-2012/13, בימוי דרמה בחוג לתקשורת במכללת ספיר ב-2004, בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב ב-1990–2000 ובמגמה לקולנוע ב"בית צבי" ב-1982–1984. היא מוזמנת להרצות על סרטיה ועל נושאי קולנוע שונים בפקולטות לאמנויות, מכללות וחוגים לתקשורת וקולנוע ברחבי הארץ, בסל תרבות, אמנות לעם ובסינמטקים. היא מרצה לעיתים על השואה בקולנוע בבית התפוצות ובסמינרים של יד ושם.
שימשה ומשמשת כחברה בצוותי שופטים ולקטורים כמעט מדי שנה בפסטיבלים בארץ, בוועדות ציבוריות שונות בנושאי קולנוע ותיאטרון, כלקטורית ובוועדות קבלה באוניברסיטה.
ניצה גונן מתגוררת בתל אביב, גרושה ולה שני ילדים.

בימוי מוזיקה

במאית של עשרות רבות של קונצרטים ואופרות בהרכבים גדולים ומגוונים, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ואחרות, עם המנצחים - זובין מהטה, קורט מזור, ג'יימס לוין, פנחס צוקרמן, הוזוואה, יצחק פרלמן, ג'וזפה סינופולי, יונאיצ'י הירוקמי, דניאל ברנבוים, אשר פיש, דן אטינגר, לורנס פוסטר ועוד רבים.
במאית סרטים, תוכניות וסדרות בנושאי מוזיקה קלה, ג'אז וקלאסית וכן קליפים והופעות של זמרים ישראלים ביניהם אריק איינשטיין, יזהר כהן, יהודית רביץ, אהוד בנאי, ירדנה ארזי, יהודה פוליקר ועוד.
במאית של כתבות רבות בנושאי מוזיקה קלה וקלאסית לתוכניות תרבות ואקטואליה.