google/wiki40b huggingface dataset:
פעמון

פעמון הוא כלי הקשה אידיופוני. צורתו בדרך כלל היא דומה לתוף חלול כשקצהו האחד פתוח, תיבת תהודה זו מכונה זוֹג. כשמקישים עליו הוא רוטט, וכך נוצר הקול. אמצעי ההקשה הוא בדרך כלל מוט או דיסקית מתכת שנמצאת בתוך הפעמון, ונקראת בשם ענבל. יש פעמונים נטולי ענבלים, שמקישים עליהם באמצעות פטיש עץ.
פעמונים עשויים בדרך כלל ממתכת אך יש פעמונים קטנים שעשויים מזכוכית או מקרמיקה. פעמונים באים במגוון גדלים, מפעמונים קטנים שניתן להחזיק ביד אחת (פעמוני יד) ועד פעמונים גדולים השוקלים מספר טונות.
כיום ישנם פעמונים חשמליים שבהם המנגנון גורם להקשות מהירות על הפעמון, וגורם לצילצול. פעמונים כאלו הותקנו למשל במכשירי טלפון ובדלתות כניסה.

שימושים לפעמון

ישנם מגוון שימושים לפעמונים - החל מנגינה, דרך קריאה למתפללים, הכרזת השעה, השמעת אזהרות ואזעקות וכלה באותות לחגיגה או לניצחון.

טקסים דתיים

ביהדות, בבגדי הכהן הגדול היו תפורים פעמונים. הפעמונים נועדו בין היתר לסמן את עובדת הישארות הכהן חי בעת כניסתו ויציאתו מקדש הקדשים ביום הכיפורים.
במערב צלצול איטי של פעמוני כנסייה מציין הלוויה. בחלק מהמסורות הפעמון מצלצל שנה אחת עבור כל שנה בחייו של המנוח.

הכרזת השעה

בכנסיות רבות משמשים פעמונים להודעת השעה בתחילתה על ידי השמעת מספר צלצולים בהתאם לשעה. יש המודיעים גם את מחציות השעה על ידי צלצול בודד.

בבתי ספר משתמשים בפעמונים כדי לקרוא לתלמידים לבתי הספר, להודיע על זמני תחילת וסוף השיעור. ולעיתים אף לזמן אנשים לארוחה. למרות המודרניזציה, בפנימיות בריטיות רבות משתמשים עד היום בפעמונים כדי לאותת לתלמידים על מועדי הלימודים וזמני הארוחות.

בתעשייה שימשו שעונים לסימון סופי משמרות ומועדי ארוחות.

התראה

בעבר השתמשו בפעמונים כאזעקה המתריעה בפני שריפה או פלישה של כוחות עוינים. שימוש בפעמונים נעשה גם במרכבות סוסים ובספינות נהר על מנת להתריע בפני התנגשות, בעיקר בזמן חשיכה או ערפל.

פעמונים הורכו גם על צוואריהן של חיות מרעה. פעמון אופניים מותקן על הגה האופניים ומשמש את הרוכב להתריע רוכבים אחרים והולכי רגל.

נגינה

נגינה בפעמונים הייתה פופולרית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בעיקר במופעי וודביל בארצות הברית, אירופה ואוסטרליה. סוגי הפעמונים לנגינה הם פעמוני פרות, פעמוני יד אנגלים ופעמוני ארבע-ביד. בישראל נגנית הפעמונים נטלי פרוז מנגנת בכל סוגי הפעמונים הללו.
כיום ישנו שימוש נרחב בפעמוני מזחלת, בעיקר בתקופה של חג המולד.

פעמוני כנסייה ופעמוני מקדש

במערב השימוש הקלאסי לפעמון הוא בראש מגדל כנסייה שמופעל באמצעות חבלים המנענעים את הפעמון כולו בעוד הענבל נותר קבוע במקומו. פעמון זה נקרא 'פעמון המתנדנד בחופשיות'.
במזרח השימוש הקלאסי לפעמון הוא כפעמוני מקדש או ארמון. ישנם פעמונים קטנים שאותם מפעילים באמצעות נקישה באמצעות מקל וישנם פעמונים גדולים במיוחד שמופעלים באמצעות קורת עץ גדולה המוטחת בגוף הפעמון. טכניקה זו, של הקשה בגוף הפעמון, משמשת בעולם את מגדלי הפעמונים הגדולים כיוון שאם מציבים פעמון גדול מדי שמתנדנד בצורה חופשית בראש מגדל, תנודותיו עלולות להזיק למגדל.

פעמונים בתרבות

אגדה סינית מספרת על בתו של חרש פעמונים, אשר הצטווה להכין פעמון למגדל הפעמון בעיר פקינג, אך הפעמון שיצק נסדק פעם אחר פעם, והקיסר איים לערוף את ראשו אם לא יצלח במלאכתו. בתו, שחששה לגורל אביה, ביקשה את עזרתו של חוזה עתידות, שניבא כי הפעמון יצלח רק אם בהתכתו ימסך דמה של נערה בתולה. הבת המסורה קפצה אל מכל היציקה, והפעמון שנוצק אכן צלח, אך בצליליו נמהל קול בכיה של הנערה.
משפט הרבע של קוב

באנליזה מרוכבת, משפט הרבע של קוב (Koebe quarter theorem) קובע כי התמונה של מעגל היחידה תחת פונקציה אוניוולנטית f מכילה כדור ברדיוס \frac{|f'(0)|}{4}. פונקציית קוב היא דוגמה לפונקציה שממקסמת את הטענה, ולכן לא ניתן לשפרה. המשפט נקרא על שם המתמטיקאי פאול קוב (Paul Koebe).

ניסוח

תהי f:D \to \mathbb{C} פונקציה אוניוולנטית, כלומר פונקציה הולומורפית וחד חד ערכית, כאשר D= \{ z : |z|<1 \} הוא מעגל היחידה. משפט הרבע של קוב טוען כי התמונה f(D) מכילה כדור ברדיוס \frac{|f'(0)|}{4} סביב f(0).

הוכחה

על ידי תהליך נרמול ניתן להניח כי a_0=0, a_1=1, כלומר f(z)= z + \sum_{n=2}^{\infty}{a_n z^n}. לכל w \not \in f(D), נגדיר h(z) = \frac{f(z)}{1-f(z)/w}=z+(a_2 + \frac{1}{w})z^2+\ldots; היא גם אוניוולנטית ב-D. לפי משפט דה ברנז' על  f,h עבור n=2, נקבל |\frac{1}{w}| \le |a_2| + |a_2+ \frac{1}{w}| \le 4, לכן dist(w,0)=|w| \ge \frac{1}{4}, כדרוש.

הגדרה ותכונות

פונקציית קוב היא הפונקציה ההולומורפית k:D \to \mathbb{C}-(-\infty,-\frac{1}{4}) הנתונה על ידי k(z)= \sum_{n=1}^{\infty}{n z^n} = \frac{z}{(1-z)^2}. זוהי פונקציה חשובה במיוחד, שכן היא מהווה דוגמה לטענות רבות. ראשית, היא ממקסמת את משפט הרבע של קוב - מתקיים k(0)=0 ו--\frac{1}{4} \not\in k(D).
פונקציית קוב ממקסמת גם את משפט דה ברנז', הטוען כי המקדמים b_n בפיתוח טיילור של פונקציה אוניוולנטית מקיימים |b_n| \le n.

בנייה גאומטרית

את פונקציית קוב ניתן לבנות כהרכבת פונקציות באופן הבא.
נביט בפונקציה u:D \to J=\{z : Rez>0 \}, u(z)=\frac{1+z}{1-z}. זוהי העתקה קונפורמית. הפונקציה u^2(z) מעבירה את D לכל המישור המרוכב בלי הקרן \{ z: Rez<0 \}. כעת, נבצע את תהליך הנרמול על u^2(z) ונקבל את פונקציית קוב - k(z)= \frac{1}{4} (u^2(z)-1)=\frac{1}{4} ((\frac{1+z}{1-z})^2-1)= \frac{z}{(1-z)^2}.
במילים אחרות, פונקציית קוב נבנית מפונקציה קונפורמית בין מעגל היחידה למישור בלי הקרן השמאלית, עליה מפעילים את תהליך הנירמול.
כינורות ינגנו

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי אופיר כהן, והופק על ידי תמיר צור. השיר בדומה לשאר שירי האלבום, הוא שיר בסגנון הפופ המשלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה הים-תיכונית. השיר בוצע על ידי עדן ענקי בתוכנית "אייל גולן קורא לך".
בנוסף לכך, עלה השיר לרשתות הסטרימינג בסמוך לצאת האלבום.

וידאו קליפ

טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל ומילותיו. האודיו זכה להצלחה רבה והפך לנצפה ביותר מתוך האלבום שרית חדד.
נכון ל-22 באוגוסט 2018, מונה הצפיות שלו עומד על קרוב ל-5 מיליון צפיות.
מירה מגן

ביוגרפיה

נולדה בכפר סבא להורים יוצאי הקיבוץ הדתי. שירתה בנח"ל בקיבוץ טירת צבי, שם הכירה את שייקה מגן, שאיתו התחתנה בגיל 20.
את ספריה החלה לכתוב כאשר עבדה כאחות סיעודית בבית החולים הדסה הר הצופים בירושלים. את ספרה הראשון שהתפרסם ב-1994 "כפתורים רכוסים היטב" ערך יגאל שוורץ, והספר קיבל ביקורות חיוביות.
כתיבתה מתאפיינת בפיוטיות נוגה ומרבה לתאר את המצוקה שבחיים מצדדים שונים. הידע המקצועי שלה משתקף בספריה השונים כמו "בשוכבי ובקומי אישה" ו"פרפרים בגשם". הרקע הדתי שלה בא לידי ביטוי בספריה: "כפתורים רכוסים היטב", שעליו זכתה בשנת 1998 בפרס קרן אולשוונג, ו"אל תכה בקיר".
אחדים מספריה תורגמו לגרמנית.
מגן בוגרת מדעי ההתנהגות מאוניברסיטת בן-גוריון ולמדה סיעוד באוניברסיטה העברית בעין כרם, ועסקה בהוראה וסיעוד.
מגן מתגוררת בירושלים ואם לשלושה.
בית הדר

בידי הבריטים

שלטונות המנדט הבריטי השתמשו בבית הדר כמפקדה בתקופות שבהן הטילו עוצר על תל אביב. בתחילת 1946 הוקף הבניין בגדר תיל.
ב-26 בפברואר 1947 תקפו את בית הדר ביריות אנשי לח"י. במרץ 1947 הותקף הבניין שוב ביריות.
באותה שנה תכנן גם האצ"ל לתקוף מפקדה זו, לאחר העלתם לגרדום של אחדים מחברי האצ"ל. לאור לקחי פיצוץ מלון המלך דוד, כשנה קודם לכן, תכננו חברי האצ"ל לחפור מנהרה ולהגיע אל הבניין מתחתיו. לצורך כך שכר מארק קהאן, אחד מפעילי האצ"ל, מחסן בבניין סמוך, במסווה של סוחר תפוחי אדמה הזקוק למחסן. תוך כדי חפירת המנהרה פשטו ב-18 ביוני 1947 אנשי "ההגנה" על המקום והרסו אותו, כחלק מאירועי הסזון הקטן, במהלך המבצע נהרג חבר "הגנה" זאב וורבר ממוקש ממולכד שהניח האצ"ל. לאחר מכן פרסמו כרוז שאמר כי גילוי והריסת המנהרה באו "להגן על חירותו הפנימית של היישוב היהודי מפני תעלולי חבורות של פורשים". אנשי "ההגנה" הדגישו שהדבר נעשה ללא שיתוף פעולה עם שלטונות המנדט.
בעקבות המבצע, והקריאות שיצאו כנגדו, פרסם נתן אלתרמן שיר בשם "לא אלחם באחי" (בספר הטור השביעי קיבל השיר את השם "הנימוק הפסול") ובו הוא יוצא נגד הקריאה "לא אלחם באחי":
אם אחיך הם, זו חובתך שבעתיים! במשחק האדום בו ניגר גם דמם.

הבושה היא לשמור על ניקיון הכפיים, החובה היא: לקום! עמהם או נגדם.

כי ישנה מלחמה ורחוקה היא מכתם! והנער זאב שכרע לבדו

מול מרתף בית הדר, על מנהרת הקטל, לא הכתים את העם כי הגן על כבודו.
בנובמבר 1947 החזירו שלטונות המנדט את הבניין לבעליו.

לאחר הקמת המדינה

הבניין היה מזוהה עם משרדי "פקיד השומה תל אביב 5" ששכנו בו עד לשנת 2006. כן פעל בו המכון לפריון העבודה והייצור.
בסוף שנת 1963 נפתחה בקומת הקרקע סוכנות קפריש, לשיווק מכונית הנוסעים היפנית שהורכבה בארץ קונטסה 900.
בית הדר ממשיך לשמש כיום כמבנה משרדים, אך חזיתו מוזנחת ומפויחת מאוד. המבנה, שהיה בעבר לבן ונקי מפגיעות בחזית כגון מזגנים וצינורות, הוכרז כמבנה לשימור אך אין כיום עדיין תוכנית לשימורו.
עיריית תל אביב הציבה שתי לוחיות זיכרון בקשר לפרשת בית הדר. ליד הבניין יש לוחית זיכרון של ההגנה המעלה את זכרו של לוחם ההגנה זאב ורבר שנהרג בניסיון להיכנס למנהרה.
מנגד - נמצאת לוחית זיכרון של אצ"ל ברחוב השפלה מס'1 שממרתפו נחפרה המנהרה לעבר בית הדר.
פיבי בארץ הפלאות

עלילת הסרט

במרכז העלילה נמצאת ילדה בת 9, פיבי, שככל הנראה מתפתחת אצלה טורדנות כפייתית. (שמאוחר יותר מסתבר שזו תסמונת טורט עם טורדנות כפייתית נלווית).
בזמן שהיא מתמודדת עם היותה שונה ולא בטוחה, הוריה, שמתמודדים עם המצב שלה כל אחד בדרכו, מתמודדים גם עם מערכת היחסים המסובכת שלהם.
בעקבות כל זאת ובמהלך התפתחות הבעיה, אחותה הקטנה, אוליביה, מרגישה זנוחה - פיבי עסוקה בטקסים שהיא מרגישה שהיא חייבת לעשות בדיוק מושלם, בגלל ההפרעה שמתפתחת אצלה, והוריה, שמנסים להתמודד איתה, נותנים לה את מירב תשומת הלב.
פיבי רוצה להתקבל לתפקיד הראשי, אליס, במחזה בית הספר "אליס בארץ הפלאות", שמונחה על ידי המורה המוזרה לדרמה, גברת דודג'ר.
לפיבי חשוב להתקבל למחזה כי אמא שלה כותבת ספר העוסק במחקר על ארץ הפלאות וכי פיבי עצמה מאוד אוהבת את ארץ הפלאות וכחלק מההפרעה שלה נוטה לדמיין שהיא ממש שם ובנוסף בגלל דבר מה שאמר לה חברה לכיתה, היא חושבת שאם היא לא תעשה משהו שאותו היא לא רוצה לעשות - לא משנה מה, היא לא תקבל את התפקיד של "אליס". בעיניה עשיית דבר שהיא לא רוצה לעשות מהווה תמורה עבור משאלותיה, וזה יגרום להגשמתם.
אמא של פיבי מודאגת ממצבה ומבקשת מפסיכולוג שיבדוק אותה, אך לא מסכימה איתו שיש לה בעיה ועומדת על שלה שפיבי נורמלית לחלוטין.
פיבי מתקבלת למחזה בתפקיד "אליס", דבר שגורם לה לחשוב שהטקסים הלא הגיוניים שהיא עושה בתמורה לקבלת דברים שהיא רוצה באמת עובדים, ושבלעדיהם היא לא תצליח במחזה. כל זאת על אף שהיא היחידה שהמורה לדרמה מחמיאה לה על משחקה. בעקבות זאת הטקסים של פיבי מתעצמים ואמה מתחילה לדאוג עוד יותר בקשר למצבה.
פיבי מורחקת מהמחזה לאחר שירקה על ילדי כיתתה שהאשימו אותה במות הגרביל, בעקבות כך עצבנותה וטקסיה הכפייתיים גוברים. אמה של פיבי לוחצת על המנהל להחזיר אותה למחזה, ונוחלת הצלחה, אבל פיבי קופצת ממתלה תאורה בעקבות דחף פנימי ובגלל מעשה זה המורה לדרמה פוטרה כיוון שלא אסרה עליה לעלות למעלה, ופיבי וכיתתה נאלצים לארגן את המחזה בעצמם ולדאוג לחזרות וההצגה.
אמה של פיבי מקבלת לבסוף את העובדה שלבתה אכן יש הפרעה נפשית, ומספרת לבעלה על האבחון הפסיכולוגי של בתם שהסתירה עד עתה. פיבי מחליטה להסביר לכיתתה על הפרעתה, ובסוף הסרט המחזה עולה למרות כל הקשיים בדרך.

מועמדויות ופרסים

ב-14 בינואר הסרט היה מועמד לפרס מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
קבוצת מפרש

קבוצת מפרש היא קבוצה שיתופית עצמאית בחיפה. חברי הקבוצה המנהלים אורח חיים שיתופי-סוציאליסטי, חברים במעגל הקבוצות והקהילות השיתופיות. הקבוצה נוסדה בשכונת קריית שלום שבדרום תל אביב ביולי 2006, וחבריה עוברים בהדרגה לשכונת קריית שפרינצק בחיפה. בקבוצה חברות שמונה משפחות.

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-11 ביולי 2006 לאחר שחברים מגרעיני הנח"ל נינוח של תנועת הצופים והבונים של ארגון בינ"ה החליטו לאחד כוחות בקבוצה שיתופית אחת. בהמשך הצטרפו עוד מספר חברים, בוגרי גרעיני נח"ל נוספים, ואחרים. עם הקמת הקבוצה החליטו חבריה להתיישב בשכונת קריית שלום שבתל אביב, שבקרבתה הם שירתו במהלך פרק המשימה הצבאי, ובמהלך השנה הראשונה לקיום הקבוצה, הם התקבצו בשכונה והפכו לקבוצה השיתופית העצמאית היחידה בתל אביב. ב-1 בספטמבר 2007 חברי קבוצת מפרש הנהיגו את הקופה המשותפת. 
ב-2014 החליטו חברי הקבוצה על מעבר עתידי משותף לחיפה ומיסוד הקבוצה כקיבוץ עירוני. לשם כך, הם רכשו בדצמבר 2016 מגרש עליו הם מתעתדים לבנות מגורי הקבע שלהם.

אורח חיים

עד לבניית הבניין הקיבוצי, חברי הקבוצה מתגוררים בדירות שכורות בשכונת קריית שפרינצק בחיפה, חלק מהחברים מתגוררים בשכונת קריית שלום בתל אביב. חברי הקבוצה מנהלים אורח חיים שיתופי-סוציאליסטי במסגרת קבוצה אינטימית, שבא לידי ביטוי, בין היתר, במפגש שבועי המכונה "יום קבוצה" ומוקדש ללימוד משותף, התמודדות על יחסים וקבלת החלטות, בארוחות משותפות, בקבלות שבת ובסמינרים של סופי שבוע המכונים "מפרשית". בנוסף, חלק מחברי הקבוצה מתנהלים בשיתוף כלכלי מלא – כל אחד נותן על פי יכולתו ומקבל על פי צרכיו – וזאת מתוך תפיסת עולם שיוויונית. 
חברי מפרש עובדים במגוון תחומים: חינוך, מחקר, היי-טק, ניהול, מוזיקה ועוד. 
ההתנהלות היומיומית מבוססת על רעיון הקבוצה האינטימית במסגרתו חברי הקבוצה מתמודדים על היחסים הבין-אישיים במטרה לכלכל את צעדיהם מתוך שיחה, סולידריות ואהבה ולא באמצעות עמידה בסעיפי תקנון.

פעילות חברתית

חברי הקבוצה רואים חשיבות בפעילות חברתית משמעותית במרחבים שונים בחברה הישראלית ופעילים בארגון העובדים כוח לעובדים, בחוג הפוליטי-רעיוני יסו"ד, במפלגות מרצ ומפלגת העבודה ובמעגל הקבוצות. בנוסף, חברי הקבוצה מובילים פעילות חברתית במסגרת מקומות העבודה שלהם: בתנועת בני המושבים, בבינ"ה, בתנועת המורים, בעמותת קהילה ועוד.
מפרש היא אחת הקבוצות החברות במעגל הקבוצות.
הדיוויזיה העשירית (ורמאכט)

הדיוויזיה הממונעת העשירית

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 ברגנסבורג, והועמדה תחת פיקוד אלפרד וגר. הדיוויזיה השתתפה באנשלוס של אוסטריה ובכבוש צ'כוסלובקיה, ובמהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13, במסגרת הארמייה השמינית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובהמשך לחמה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-12. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה כחיל כיבוש בצרפת, ובספטמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה הממונעת העשירית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה עמו בקרב סמולנסק, קרב קייב ובקרב על מוסקבה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגזרה המרכזית, כחלק מארמיית הפאנצר השנייה והארמייה הרביעית לסירוגין.

דיוויזיית הפאנצרגרנדיר העשירית

ב-16 ביוני 1943 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר העשירית. היא לחמה בקרבות השונים בגזרה המרכזית של החזית הסובייטית, וביולי 1943 לחמה בקרב קורסק כחלק מהארמייה התשיעית. באוגוסט 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרבות הקשים באוקראינה, ובאוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מבצע יאשי-קישינב.
באוקטובר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ובינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע ויסלה-אודר כחלק מהארמייה ה-17 וספגה אבדות כבדות. בפברואר 1945 הוקמה שוב הדיוויזיה בשלזיה, והועמדה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, עמה לחמה בקרבות במורביה ובבוהמיה עד סוף המלחמה.
קררו

מאפיינים

הקררו היא יונה גדולה יחסית — משקלה נע בין 550 ל-850 גרם ואורכה עשוי להגיע ל-50 סנטימטרים. תזונתה מבוססת בעיקר על פירות, והיא שוכנת עצים ומצויה ביערות החל מנורת'לנד בצפון ניו זילנד, ועד האי סטיוארט בדרומה. היא הסתגלה לחיים בבתי-גידול שונים, החל מאזורים חופיים ועד אזורים הרריים. מבחינה מורפולוגית דומה יונה זו לשאר היוניים, והיא בעלת ראש קטן יחסית ומקור ישר. נוצות הראש, הצוואר והכנפיים הן בצבע סגול-ירוק בוהק, עם גוני ברונזה וגוונים מתכתיים אחרים. החזה לבן, המקור כתום, ואילו הרגליים והעיניים הן אדומות. צבע המקור, העיניים והרגליים של הפרטים הצעירים בדרך כלל דהוי יותר משל הבוגרים, וגם זנבם קצר יותר.
יונת הקררו משמיעה מדי פעם צליל "קוּוּ", וזהו המקור האונומטופאי של שמה. תזונתה של יונת הקררו מבוססת על פירות, והיא אוכלת בעיקר מעצי-פרי המצויים באופן טבעי בניו זילנד, ולא מכאלה שהובאו אליה על ידי האדם. היא בעלת תפקיד אקולוגי חשוב, משום שהיא העוף היחיד המסוגל לאכול את הפירות והזרעים הגדולים של העצים המצויים באופן טבעי בניו זילנד כגון זרעיו של העץ Beilschmiedia tarairi. היונה מעכלת את הפרי ומוציאה את הזרעים שלמים וללא פגע, ובכך מפיצה אותם באזורים שונים. אף על פי שתזונתה מבוססת בעיקר על פירות, היא מגוונת אותה לעיתים עם עלים, נבטים ועלווה רכה. במיוחד היא מחבבת את עליו של השזיף, שדווקא לא היה מצוי באופן טבעי בניו זילנד אלא הובא אליה בידי האדם. מרכיביה המדויקים של התזונה משתנים בהתאם לעונת השנה ולבית הגידול, ובתקופות מחסור עלים יכולים להוות אף את עיקר התזונה. לפני שהביא האדם בעלי חיים אחרים לניו זילנד, היו הקררו והקאקאפו (תוכי גדול ומחוסר יכולת תעופה) מן העופות הצמחוניים הלא-רבים שבאי.
עיתויה של עונת הרבייה תלויה באספקת הפירות המצויה. יונת הקררו מקננת על עץ. הקן איננו מושקע ובנוי מחוטרים וענפים קטנים, והתטולה כוללת ביצה יחידה, בעלת תקופת דגירה של 28 ימים. לאחר הבקיעה, היונה הצעירה מצמיחה נוצות המתאימות לתעופה לאחר כ-36 ימים. בעונת רבייה בה הפירות מצויים בשפע, יכולים בני הזוג לקנן מעל לארבע פעמים. גודלה של אוכלוסיית הקררו הצטמצם באופן משמעותי מאז הגעת האירופאים לניו זילנד. מגמת הצטמצמות זו נמשכת גם כיום, ובייחוד באי הצפוני של ניו זילנד, אולם היא עדיין נפוצה יחסית במערב האי הדרומי, וכן בחלקים מאוטגו שבדרום-מזרח האי הדרומי. ניתן למצוא אותה ביערות (בייחוד באזורי שפלה), בבתה, באזורים חקלאיים ובאזורים פתוחים בתוך ערים (כגון פארקים). מינים פולשים שונים — דוגמת הפוסום האוסטרלי הכסוף-אפור וכן מינים שונים של חולדות, כגון החולדה המצויה, חולדת החוף והחולדה הפולינזית, צמצמו במידה ניכרת את כמות הפירות הזמינה לקררו, וגם מהווים איום על ביצי היונה וגוזליה.
איומים נוספים על אוכלוסיית הקררו הם ציד, הריסת שטחי מחיה ובתי גידול טבעיים, ושיעורים נמוכים של התרבות מוצלחת. ההגבלה הראשונה על ציד יונת הקררו נכנס לתוקף בשנת 1864, והן מוגנות לחלוטין בחוק מאז 1921, אך איסור הציד לא נאכף כיאות לאורך כל השנים. היו מאורים שאף טענו כי איסור פוגע במסורת שלהם שכללה ציד של יונת הקררו. המדענים מבחינים בין שני תת-מינים של יונת הקררו, אך רק אחד מהם, H. n. novaseelandiae, שחי בניו זילנד עצמה, עדיין מצוי כיום. תת-המין השני, H. n. spadicea שחי באי נורפוק, נכחד; שני תת-המינים נבדלו זה מזה בצבע הנוצות ובהבדלים מורפולוגיים מסוימים.
ברוס רוברטסון

ביוגרפיה

רוברטסון נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית.

מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה רוברטסון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.56 שניות, אחרי כוכב האולימפיאדה מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 54.27 שניות ולפני ג'רי היידנרייך (55.74 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.26 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:48.16 דקות ומזרח גרמניה (3:52.26 דקות). הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 54.48 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 32 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.76 שניות, במקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.02 דקות, במקום 26 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:20.31 דקות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.20 דקות, ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.61 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:57.55 דקות.

אלוף עולם

באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, אז יוגוסלביה בשנת 1973 זכה רוברטסון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.69 שניות, לפני ג'ו בוטם (56.37 שניות) ורובין בקהאוז (56.42 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:49.49 דקות) ומזרח גרמניה (3:53.24 דקות). 
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1974 זכה רוברטסון ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב, מדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x1200 מטר חופשי. 
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה רוברטסון במדליית כסף לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 55.83 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.37 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.72 שניות.
יחסי אתיופיה–מלזיה

סקירה כללית

הקונסוליה הכללית האתיופית בקואלה לומפור נפתחה בשנת 2003, מטרתה העיקרית של הקונסוליה הייתה להגביר את היחסים הכלכליים בין המדינות.
קרן נאמנות

קרן נאמנות (באנגלית: Mutual Fund) היא מכשיר פיננסי שמטרתו השקעה משותפת בניירות ערך והפקת רווחים משותפת מהחזקתם ומכל עסקה בהם. קרן הנאמנות מנוהלת על ידי מנהל הקרן. היא פועלת על פי הסכם נאמנות שפרטיו פורסמו באמצעות תשקיף.
קרן הנאמנות משקיעה לפי מדיניות השקעה הנקבעת מראש וניתנת לשינוי מעת לעת, לאחר שמתריעים על כך בפני החברים המשקיעים בקרן. ישנם סוגים רבים של קרנות נאמנות, מהן מנייתיות אשר מדיניות ההשקעה שלהן קובעת כי על מנהליהן להשקיע שיעור מסוים מסך הנכסים שלהן במניות. ההשקעות לפי סוגי המדיניות של הקרן יכולות להשתייך לסקטורים שונים בתחומי המסחר והכלכלה (כללי, ענפים, מדדים, אופציות, אג"ח להמרה וכו') ומהן המתמקדות באפיקי השקעה אחרים, כגון מק"מ, אג"ח צמודות מדד, אג"ח במט"ח, סחורות ועוד. בשנת 1974 ג'ון בוגל הקים קרנות נאמנות שבמקום להעסיק מומחים מבססים תוכנית השקעות על שינויים במדד ניירות ערך.
קרן נאמנות מורכבת מיחידות, שכל אחת מהן מקנה זכות שווה בקרן. קרנות המשקיעות בני"ע של חברות מענפים שונים נוטות להשיג תשואות הקרובות לאלו של השוק, בעוד קרנות המתמחות בני"ע של חברות הפועלות בענף מסוים נוטות להיות חשופות לסיכון הענף ולתשואה בו.
בישראל קרנות נאמנות נסחרות ונסלקות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ומשווקות ללקוחות דרך יועצי השקעות בבנקים המקומיים. יש מעל לאלף קרנות נאמנות ישראליות, ולאחרונה נפתח השוק המקומי גם להצעה של קרנות נאמנות זרות.

סוגי קרנות נאמנות

ניתן לסווג את קרנות הנאמנות במגוון דרכים.

איך קונים ומוכרים קרנות נאמנות?

פעולת הרכישה והפדיון של קרנות נאמנות מתבצעת על ידי מתן הוראה לחבר הבורסה אשר בו מתנהל חשבון ההשקעות. ניתן לתת הוראות לרכישה או לפדיון בשלבים שונים של שעות המסחר בבורסה עד המועד הקובע (בדרך כלל עד לשעה 15:00, ואולם יש קרנות שבהן השעה מוקדמת יותר). ההוראות מבוצעות באותו היום, למעט קרנות המוגדרות כקרנות חו"ל, שבהן ההוראה מתבצעת למחרת. הכסף מועבר לחשבון אם ההוראה ניתנה עד למועד הקובע באותו היום. במידה והיא ניתנה אחרי שעה זאת, ההוראה תתבצע רק למחרת וגם התמורה תועבר ביום שלמחרת.

מחיר קניה

לכל קרן נאמנות יש מחיר קניה או מחיר יסודי. המחיר היסודי הוא שווי נכסי הקרן מחולק במספר יחידות הקרן. חלק מהקרנות גובות שיעור הוספה בעת רכישת יחידה.

מחיר פדיון

מחיר הפדיון של יחידה יהיה שווה למחיר המכירה של נכסי הקרן לחלק למספר יחידותיה. מהמחיר היסודי גוזרים את מחיר הפדיון שהוא המחיר היסודי בניכוי עמלות הפעולה בקרן. מחיר הפדיון מתקבל בעת שהמשקיע מוכר את הקרן.

שיעור ההוספה

לעיתים, בעת רכישת יחידה בקרן נאמנות, המשקיע ישלם גם שיעור הוספה. שיעור ההוספה הנו תשלום חד פעמי בעת הרכישה. מחיר הקרן הכולל את שיעור ההוספה נקרא מחיר היחידה. ישנן קרנות שבהן אין שיעור הוספה, לצד כאלו שבהן שיעור ההוספה מגיע לאחוז אחד ויותר. לעיתים, שיעור ההוספה מתווסף בעת המכירה.
פניה מטמון-כהן

פניה מַטְמוֹן-כהן (1871, ביאליסטוק, פולין – י"ד בחשוון ה'תשל"ח, 26 באוקטובר 1977) הייתה אשת חינוך עברי ואשת ציבור, מייסדת ומנהלת מוסדות חינוך באודסה ובתל אביב, ממייסדי גימנסיה הרצליה וממייסדי תל אביב.

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1874 בביאליסטוק שבפולין, בת לפסח יהושע ברומר. קיבלה חינוך עברי וכללי, למדה באוניברסיטאות אודסה וברן, וקיבלה תעודת הוראה. נישאה לד"ר יהודה ליב מטמון-כהן ובשנת 1897 עברה עמו לאודסה, שם לימדה בגימנסיה לבנות ובבית-ספר מקצועי לבנות. הייתה מקורבת לחוג אחד העם, ביאליק ורבניצקי. ב-1899 ניהלה את גן הילדים העברי הראשון באודסה. בשנים 1901–1903 ניהלה בית-ספר ציוני, שביאליק היה אחד המורים בו. הייתה פעילה באגודת "בנות ציון" ובאגודת הסטודנטים "צבא התחיה", שחבריו התכוננו לעלות לארץ ישראל.
ב-1904 עלתה לארץ ישראל עם בעלה ובנה, והמשפחה התגוררה בראשון לציון. כעבור כמה שנים עלתה גם בתה לאה. ב-1905 עברו ליפו ויסדו בית ספר פרטי בשני חדרים בדירתם; למוסד הלימוד שהקימו קראו "הגימנסיה העברית", והיה זה בית הספר העל-יסודי הראשון בעולם שבו שפת הלימוד הייתה עברית. פניה הייתה אחת המורות הראשונות בגימנסיה, ולימדה בין היתר מתמטיקה, וחיברה ספר לימוד "שאלון בחשבון" (יפו, תרס"ו). בזמנים הראשונים אף שטפה את הרצפות אחרי הלימודים וסייעה לבעלה בהחזקת המוסד בתנאים הקשים. בני הזוג מטמון-כהן נמנו עם 66 המשפחות שייסדו את אחוזת בית, שהפכה מאוחר יותר לתל אביב, ועם הקמת העיר בשנת 1909 הועברה הגימנסיה לרחוב הרצל ונקראה על שם בנימין זאב הרצל, וכך זכתה לשם שבו היא מוכרת – הגימנסיה העברית הרצליה.
ב-1907 הצטרפה לאגודת חובבי הבמה העברית בהנהלת הד"ר חיים הררי (בלומברג).
השתתפה ביסוד התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. נבחרה מטעם ההתאחדות לצירה באספת הנבחרים השנייה, נבחרה לחברה במרכז ההתאחדות וליו"ר סניף תל אביב. הייתה חברה פעילה בלשכה המשפטית שליד ההתאחדות להגשת עזרה והגנה לנשים בסכסוכי משפחה. הרצתה באגודות נשים שונות והייתה פעילה במאמרים בעיתונות ובהרצאות למען שיפור המעמד המשפטי של האישה. כן הייתה פעילה לטובת הקרן הקיימת לישראל, למען תוצרת הארץ, באגודות להשלטת העברית, ועוד.
לבני הדוג מטמון-כהן נולדו בן ושלוש בנות. בנם ד"ר אברהם מטמון (1900–1974) היה רופא מין בארץ. 
כאשר נפטר בעלה בשנת 1939, הגתה פניה את הרעיון להנציח את הגימנסיה "הרצליה" על המצבה.
נפטרה בגיל 106, ונטמנה בבית הקברות טרומפלדור לצד בעלה.
אריק שור

אריק שור (נולד ב-1956) הוא מנהל ישראלי.

ביוגרפיה

שור נולד וגדל בתל מונד, בן לגבריאלה ומיכאל שור. באוגוסט 1974 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת שקד. עבר מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. עם תום המסלול השתתף באימונים ובפעילות מבצעית במסגרת הסיירת. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לסיירת כמפקד צוות. עם הקמת יחידת שלדג בשנת 1977 נענה שור לבקשת מפקד היחידה, מוקי בצר, ושימש בה מפקד הפלוגה הסדירה הראשונה של היחידה, בין היתר במהלך מבצע ליטני. לקראת סיום המבצע ביצע כוח מן היחידה סיור לאיסוף מודיעין בקרבת העיירה חאצביא, מעבר לקווים בהם שלט צה"ל. הכוח נקלע למארב מחבלים ומטען חומר נפץ הופעל כלפי המשאית בה נסע הכוח. אחד ממפקדי הצוותים, שלמה נמרודי, נפצע קשה ואיבד את רגלו. שור פעל בקור רוח והצליח לחלץ את הכוח מהשטח בבטחה.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד כמאבטח באל על. בהמשך למד לתואר ראשון בהנדסת בניין ומדעי המחשב. שימש מנהל מפעל "יצחק" בתע"ש ולאחר מכן מנהל מפעל רבינטקס בטנסי. עם שובו ארצה נתמנה לסמנכ"ל תע"ש. לאחר מכן שימש מנכ"ל קניאל. בתפקידו הבא שימש מנכ"ל חוגלה קימברלי. ב-2009 מונה למנכ"ל קבוצת תנובה הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2016, אז פרש מתפקידו במפתיע עקב חילוקי דעות עם בעליה הסינים החדשים של החברה. בדצמבר 2016 מונה שור ליו"ר חברת תדביק. בנובמבר 2017 פורסם כי שור מקים חברת שיווק מזון שתעבוד בשיתוף פעולה עם מעדני מיקי.
שור נשוי ואב לשלושה בנים. מתגורר בתל מונד.