google/wiki40b huggingface dataset:
יוזף בלשה

יוזף בלשה (בגרמנית Josef Blösche)‏ 12 בפברואר 1912 - 29 ביולי 1969) היה חבר המפלגה הנאצית ושירת באס דה ובאס אס בדרגת רוטנפיהרר, המקבילה בערך לרב-טוראי. בלשה ידוע בשל התמונה המפורסמת של חיסול מרד גטו ורשה בו הוא מכוון את נשקו לעבר נשים וילדים יהודים.

בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה

בלשה נולד בעיירה פרידלנד (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום Frýdlant בצ'כיה) להורים חקלאים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה משפחתו חלק מהמיעוט הגרמני בחבל הסודטים בצ'כוסלובקיה. בשנת 1935 הצטרף למפלגת הגרמנים הסודטים. לאחר סיפוח החבל לגרמניה בידי אדולף היטלר  הצטרף למפלגה הנאצית, ולאחר מכן הצטרף לאס אס בורשה ופעל בתפקידים זוטרים. החל מדצמבר 1939 למד בבית הספר של משמר הגבול של האס אס והגסטאפו. באוגוסט 1941 הצטרף לכוחות המיוחדים ש"טיהרו" אזורים בערים הקטנות בשטחים הכבושים של ברית המועצות באוקטובר 1941, הגיע לוורשה ופעל בעיקר במעצר חשודים לחקירת הגסטאפו. 
בקיץ 1942, עם תחילת גירוש יהודי גטו ורשה למחנה ההשמדה טרבלינקה, הצטרף לכוחות ה"אס דה" בוורשה. בין 22 ביולי ל-30 בספטמבר נשלחו לפחות 225,000 איש למחנות המוות. לבלשה הייתה מיומנות מיוחדת בגילוי יהודים שהסתתרו ובאיתור מקומות מחבוא יצירתיים. בינואר 1943 נערך גל נוסף של גירושים למחנות המוות בהם לקח חלק בלשה באכזריות יתרה בסריקת רחובות ובנינים נטושים והוצאות להורג תכופות. בין היתר נהג להסתובב ברחבי הגטו עם שותפו על גבי ריקשה ולצלוף לכל עבר.
במשפטו דובר על חלקו הרב בהוצאות להורג ההמוניות שלדבריו היה אחראי ל-75 מהן. במסגרת דו"ח שטרופ בו נקבע מועד לחיסול הגטו צולמה התמונה המפורסמת בה נראה בלשה במדי אס.אס. כשהוא מכוון את נשקו לעבר יהודים בדרכם לאומשלאגפלאץ (תמונה זו שימשה עדות מכריעה גם במשפטי נירנברג). בלשה קיבל אות הצטיינות על תרומתו במיגור מרד גטו ורשה. בספטמבר 1943 הוא נורה בידי פולני מול סניף הדואר של ורשה ונפצע קשה. לאחר שהחלים מהפציעה שירת בתפקיד פקידותי במטה הגסטאפו בורשה.
באוגוסט 1944, נטל בלשה חלק בהגנת מטה הגסטאפו בפני התקפות של המורדים במהלך מרד ורשה. באוקטובר של אותה שנה הועבר לסלובקיה ונטל חלק בדיכוי המרד הסלובקי. לאחר דיכוי המרד נשאר לשרת בסלובקיה. במאי 1945, עם התקרבות הצבא האדום אל סלובקיה, ניסה להימלט למערב, אך נתפס על ידי חיילי הצבא האדום.

לאחר המלחמה

כשבוי מלחמה נשלח לעבודות כפייה בברית המועצות. באביב 1946 הועבר לצ'כוסלובקיה (עדיין כשבוי מלחמה) ועבד במחצבה באזור פילזן. באוגוסט של אותה שנה נפגע בתאונת עבודה קשה, שעיוותה את מראה פניו ללא הכר. 
בשנת 1947 שוחרר ממחנה העבודה ועבר לתורינגיה שבגרמניה המזרחית, כיוון שלשם גורשו הוריו מחבל הסודטים בתום המלחמה. פניו המעוותות הסתירו את זהותו האמיתית כחייל אס אס, והוא חי חיים רגילים - התחתן והביא לעולם שני ילדים.
בשנת 1961 שמו קושר במהלך משפט של חבר האס.אס. בהמבורג, בנוגע לפשעי מלחמה קשים שבוצעו בגטו ורשה.  הוא נעצר  על ידי השטאזי ב-11 בינואר 1967. בחקירתו התייחס גם לתמונה המפורסמת, ורשם על גב התמונה כי: "התמונה מראה כיצד אני כאיש גסטפו בגטו ורשה יחד עם קבוצה של אנשי אס.אס. מוציאים קבוצה גדולה של יהודים מבניין. מדובר בעיקר בנשים ילדים וזקנים… משם הועברו לתחנת הרכבת באומשלגפלאץ"].
בלשה הועמד לדין והודה בפשעי המלחמה שיוחסו לו כגון: הוצאות המוניות להורג, וגירוש יהודים למחנות ההשמדה. הוא נמצא אשם באפריל 1969 בהריגת אלפי יהודים ובהשתתפות בגירושם של 300,000 למחנות המוות. הוא נשפט בגרמניה המזרחית, ונידון למוות שבוצע בירייה על ידי כיתת יורים ב-29 ביולי 1969.
קרב הבקעה

הבקעה היא טקטיקה צבאית שבה כוח תוקף מנסה לפרוץ קו חזית סדור, ועל פי רוב מבוצר, של הכוח המגן. על מנת להשיג מטרה זו, מרכז הצד התוקף, בדרך כלל, כוח גדול מול גזרה צרה יחסית של חזית הכוח המגן. לעיתים קורה כי קו הגנה, שעמד בהצלחה בפני מתקפות קודמות שנערכו מול גזרות רחבות שלו, נשבר בתוך זמן קצר יחסית תחת עוצמת המתקפה המרכזת עוצמות כוח אדם ואש חזקות. 
בעת שהיחידות הראשונות של הכוח התוקף מצליחות לפרוץ את קו ההגנה, נוצר פעמים רבות תהליך של פאניקה בקרב הכוח המגן, אשר מביא לאפקט דומינו שבו קורס כל המערך ההגנתי. 
בקרב התאורטיקנים הצבאיים מקובל כלל אצבע, שלפיו על מנת לאפשר הבקעה, אשר אינה נהנית מיתרון הפתעה או מיתרון איכותי של הצד התוקף בכוח אדם ובכוח אש, נדרש הכוח התוקף ליתרון כמותי ביחס של 3 ל-1 בכוח אדם ובכוח אש על הכוח המתגונן בגזרת קרב ההבקעה.
יהודיה (רמת הגולן)

יָהוּדִיֶה (בערבית: يهودية) הוא כפר נטוש ובו אתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, כ-5 קילומטרים מדרום לקצרין. בתי הכפר הבנויים אבני בזלת נמצאים סמוך לצוק מעל ערוץ נחל יהודיה. בעבר התקיים בו יישוב יהודי, ובתקופות מאוחרות יותר הוא יוּשב וננטש לסירוגין.

יישוב יהודי קדום

בבתי הכפר וביניהם נמצאו שרידים ארכיטקטוניים ופריטים ארכאולוגיים המעידים על קיומו של יישוב מהתקופה הרומית-ביזנטית. בין הממצאים: מנורה בעלת חמישה קנים החרותה על אבן גזית, וכד שמן חרוט על משקוף שהיה כנראה חלק מבית כנסת. היישוב היה מוקף חומה, ששרידים ממנה נותרו על שפת המצוק, בהם 5-6 נדבכים, יסודות מגדל הגנה וכמה מבנים סמוכים.
על פי עדויות שונות התקיים יישוב יהודי במקום גם לאחר הכיבוש הערבי ובתקופת הצלבנים. עברו היהודי של היישוב היה ידוע לערבים שהתיישבו בו מאוחר יותר, ומכאן שמו.
יש המזהים ביהודיה את מקומה של סוּגַנֵי, אחת הערים שביצר יוסף בן מתתיהו לקראת המרד הגדול בקיסרות הרומית. תיאורו - "ואני בניתי חומה לעיר סעלייריא ולעיר סוגַנִים אשר מִטִבְעָן בצורות וחזקות הן" (חיי יוסף) - הולם את המכשול הטבעי שמספק ליישוב המצוק מעל נחל יהודיה. תיאור זה ושרידי החומה תומכים בזיהוי, אם כי לא נמצאו ממצאים שיכולים לאשש אותו. חוקרים אחרים הציעו לזהות במקום את כפר יהודה הנזכר בתוספתא (כלאיים ב', י"ב), ומקום בשם זה שנזכר בספר "אלה המסעות" של יעקב השליח במאה ה-13, אולם זיהוי זה מתבסס בעיקר על הדמיון בשם, ואין לו סימוכין נוספים.

בעת החדשה

במאה ה-19 התיישבו בבתי הכפר פלאחים ערבים. סמוך לכפר ממערב לו ניצב בית אבן גדול, ששימש בית חווה לבדואי עשיר שהתיישב במקום והעסיק רבים מתושבי הכפר. לאחר הקמת מדינת ישראל קראו הסורים לכפר "יַעְרַבִּיֶה", כדי לטשטש את עברו היהודי. הכפר ננטש בשנת 1967 עם כיבוש רמת הגולן בידי צה"ל במלחמת ששת הימים.
חורבות הכפר כלולות כיום בשטח שמורת יער יהודיה, אחת משמורות הטבע הגדולות ביותר בישראל, שמשתרעת על פני 66 קמ"ר. מהחניון ליד הכפר יוצאים מסלולי סיור רגליים אל נחל יהודיה ונחל זוויתן.
יוחנן מרוז

ביוגרפיה

יוחנן מרוז נולד בברלין בירת גרמניה של ויימאר בשם האנס רֶנָאטוּס מַרְקוּזֶה (Hans Renatus Marcuse), בנו של הרופא מכס מרקוזה וקרוב משפחה רחוק של הפילוסוף הרברט מרקוזה. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 ברח מגרמניה עם אביו לארץ ישראל ולמד בגימנסיה הרצליה.
בין השנים 1938–1940 למד בלשנות שמית והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד בעבור שלטון המנדט הבריטי. בשנת 1950 הצטרף לשירות החוץ במחלקת חבר העמים הבריטי. אז הוא עיברת את שמו למרוז. הוא היה מזכיר ראשון בצירות ישראל באנקרה בין השנים 1951–54, ואחר כך יועץ מדיני בוושינגטון הבירה בין השנים 1954–9. בשנים 1959–1960 היה סגן ראש משלחת השילומים בקלן.
בשנים 1960–1963 שימש ראש לשכתה ויועצה המדיני של שרת החוץ גולדה מאיר.
בין השנים 1968-1963 היה ציר בשגרירות ישראל בפריז. במלחמת ששת הימים קיבל מרוז את ההודעה על אמברגו הנשק הצרפתי. כשחזר מפריז היה מרוז הסמנכ"ל לענייני אירופה במשרד החוץ, שגריר בגרמניה המערבית ושגריר בשווייץ עד לפרישתו משירות החוץ בנובמבר 1985.
ב-1986 פרסם מרוז בגרמנית את ספרו In schwieriger Mission ("בשליחות לא-פשוטה"), שבו גולל את חוויותיו כשגריר ואת הקשיים ביחסים בין ישראל לגרמניה; בשנת 1988 יצא הספר בעברית, בשם "האם היה זה לשווא?". באותה שנה שימש כמעניק פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית לזיגפריד לנץ.
האסכולה הפיתגוראית

המספר כיסוד העולם

פיתגורס ותלמידיו הציבו עקרון מופשט העומד בבסיס העולם (בניגוד למוניזם המטריאלי המילטי): המספר כיסוד העולם. יסוד מופשט. לכל דבר בעולם יש את המספר התואם לו. מה שלא ניתן לרדוקציה מתמטית, לכימות, לא קיים. קיימת קורלציה בין אורכי מיתרים (צלילים), מרחקים בין כוכבים ובין נוסחאות מתמטיות. מערכת הדהודים. פיתגורס גילה כי הסולם המוזיקלי הוא מספר ושניתן לבטא את המרווחים ההרמונים באמצעות שברים של מספרים שלמים. לפי עקרון זה, הרי שלא חשוב ממה עשוי הכלי שמשמיע את הצליל (מיתר, פטיש, עמוד אוויר). אותו צליל יצא תמיד על פי היחס המתמטי של החלקים המוציאים אותו. המתמטיקה היא שעושה את ההתנהגות המוזיקלית והיא זו שבאמצעותה בנוי היקום.
טטרקטיס - סמל לשלמות. קדושה. ניתן לתאר על ידיו את יחסי הצלילים הראשונים. הפיתגוראים עסקו במשמעות מספרים זוגיים ולא זוגיים, כמו כן, ידוע 'משפט פיתגורס' הגורס כי סכום שטחם של שני ריבועים הנשענים על צלעות משולש ישר-זווית שווה לשטחו של הריבוע הבנוי על הצלע השלישית הנגדית (היתר).

תפיסת הנפש ותכלית החיים

הפיתגוראים תפסו את הנפש האנושית כאל (דימון) שנפל ונכלא בגוף, ולאחר כמה גלגולים בגוף, עתיד להשתחרר מעול הלידות. הנפש היא נצחית ובת אלמוות וחשוב לעסוק בהטהרותה יותר מלעסוק בגוף. מתוך תפיסתם הדואליסטית סברו כי תכלית החיים היא טיפוח הנפש ועל ידי כך לשחררה מכבלי הגוף. מטרה זו ניתנת להשגה על ידי עיסוק במוזיקה ובעיון פילוסופי המזככים את הנפש. בכך דומה הפילוסופיה הפיתגוראית למסורת הדתית הדיוניסית הסבורה כי יש בכוחה של הפעולה הנכונה להתגבר על המוות ולהגיע להישארות הנפש, אלא שבמקום אמצעים פולחניים דגלו הפיתגוראים בהתבוננות בתשתית המתמטית של היקום.
את כתבי ותגליות הפיתגוראים הם יחסו לפיתגורס, מייסדם, אבל יש המשערים מכתביהם נתחברו למעשה בתקופה מאוחרת יותר.
בין הפיתגוראים היו זרמים שהתמקדו יותר בעיסוק במתמטיקה ובפן המדעי וזרמים שהתמקדו יותר בפן הטקסי-פולחני של התנועה.

הנאו-פיתגוראים

במאות הראשונה והשנייה לספירה, לאחר שהאסכולה הפיתגוראית המקורית כבר חדלה מלהתקיים, החלו להתפתח, בעיקר באלכסנדריה, זרמים נאו-פיתגוראים, שביקשו לחדש את מנהגי האסכולה. אנשי האסכולה הנאו-פיתגוראית חיו בחבורות סגורות, ועסקו במסורת הפיתגוראית, בעיקר בצדדיה הלא רציונליים - ראיית המספרים כסמלים וכדומה. הם עסקו בספקולציות יותר מאשר בשיטה מסודרת, והושפעו מאוד מתפיסות מזרחיות שונות. הם האדירו ביותר את דמותו של פיתגורס רבם, ורוב המידע שיש בידינו כיום על חייו מגיע מידיהם.
השפעת האסכולה הפיתגוראית ניכרת במיוחד בפילוסופיה של ימי הביניים אך רשמיה קיימים גם במחשבה של העת החדשה (כדוגמת הוגים כניטשה).
מדיניות חוץ

מדיניות חוץ היא שם כולל למקבץ יעדים פוליטיים, המגדירים את האופן שבו תנהג מדינה כלשהי ביחס לשאר מדינות העולם.
על פי רוב, מדיניות חוץ מעוצבת באופן שיגן על האינטרסים הלאומיים של המדינה, ביטחונה הלאומי, יעדיה האידאולוגיים ועל שגשוגה הכלכלי. מדיניות החוץ עשויה לשקף עניין בשיתוף פעולה בינלאומי הנעשה בדרכי שלום, או בתוקפנות, במלחמה ובניצול של אומות אחרות.
במאה ה-20 עלתה חשיבותה של מדיניות החוץ, שכן במהלכה נעשתה כל מדינה מסוגלת לקיים קשרים דיפלומטיים כלשהם עם יתר מדינות העולם.
הגייתה של מדיניות חוץ ועיצובה מוטלות בדרך כלל על כתפיהם של ראש הרשות המבצעת ושל שר החוץ. בארצות הברית, לעומת זאת, לקונגרס האמריקני יש עוצמה והשפעה ניכרת על אישור מדיניות החוץ שמתווה הנשיא. במדינת ישראל ניתן משקל רב לעמדת מערכת הביטחון בניסוח מדיניות החוץ הלאומית.
אבחזים

מוצא

מוצא האבחזים אינו ברור לגמרי, ונתון לפרשנויות שונות של המקורות המתייחסים אליהם. השפה האבחזית שייכת לשפות הצפון-מערב קווקזיות, שהיא שונה לחלוטין מהגאורגית. למרות זאת, מקורות קלאסיים מחזיקים בדעה כי האבחזים הם צאצאי אחד השבטים ששכנו באזור, אם כי המיקום המדויק של השבט וזהותו נתונים במחלוקת. האבסקי (Αβασκοι), הנזכרים בכתבי היוונים, והאבסגי (Αβασγοι), הנזכרים בכתבי הביזנטים של ימי הביניים, מזוהים כאבות הקדמונים של האבחזים של אותם ימים, אלא שזיהוי זה אינו מוכר בקרב החוקרים בעולם. הסברה היותר מקובלת היא, שהאיגוד השיבטי של ההניוצ'י, שהגיע מקולכיס לצפון הקווקז, והיה כנראה מעורב אתנית פרוטו-גאורגים ואבסגים.
המיזוג של מספר תת-קבוצות אתניות לתוך האבחזים של ימינו הושלם ביסודו של דבר בסוף המאה ה-19. חלק מאותם קבוצות נעקרו ממולדתם, כאשר כבשו הרוסים את צפון-מערב הקווקז, והכריחו אותם להפוך למוג'היר ומהגרים לשטחי האימפריה העות'מאנית.
לשכת שמאי מקרקעין בישראל

לשכת שמאי מקרקעין בישראל היא עמותה רשומה שמטרותיה הן ארגון וייצוג שמאי המקרקעין בהתאם לחוק שמאי המקרקעין, העלאת קרנו של המקצוע, ייצוג שמאי המקרקעין בפני הרשויות השונות, קביעה ושמירה על כללי האתיקה המקצועית, פרסום גילויי דעת, טיפול בשינויי חקיקה הקשורים במקצוע, טיפוח הקשר בין חברי לשכה וייזום פעילות רווחה, קיום ספריות, מועדונים, סמינריונים, כינוסים והשתלמויות, ייזום של פעילות לאקדמיזציה של מקצוע שמאות המקרקעין, הפקה של ספרות מקצועית, עיתונות, ביטאונים ועבודות מדעיות מקצועיות.
בינואר 2019 התקבלה הלשכה כחברה ב IVSC, מועצת השמאות הבינלאומית.
רמי ורד

ביוגרפיה

ורד נולד ברחובות במעברת זרנוגה שנחשבה לשכונת עוני. הוא שירת במערך ההגנה האווירית והשתתף כלוחם במלחמת לבנון הראשונה. במהלך שירותו נפצע מרסיס.
בשנות התשעים היה ורד מכותבי התוכניות "זהו זהו" ו"לילה גוב". את דרכו כשחקן החל בתוכניתו של יצפאן כשכתב והשתתף במערכונים של "עזרא ונעים" העיראקים ומאוחר יותר כתב את "חריף באוזן" לyes הטלוויזיה בלוויין ו"יצפאן" ל-HOT. 
בשנת 2000 הנחה ורד פינה קומית בתוכניתו של יאיר לפיד. בשנת 2002 הגיש תוכנית אירוח בערוץ 10 בשם "רמי ורד". התוכנית שודרה במשך שתי עונות. בשנת 2003 הגיש בשיתוף עם מירי בוהדנה את התוכנית "מלך הכורסה" בטלעד. ב-2010 הגיש פינה קומית בתוכנית האירוח של אברי גלעד בערוץ 2. בשנת 2014 השתתף בסיטקום לילדי יס בשם "משפחה שולטת" ביחד עם אורנה בנאי, מור פולנוהר ובן רביאן. וב-2015 שודרה העונה השנייה של התוכנית.
ורד מופיע כ-18 שנה. הוא החל את דרכו כסטנדאפיסט בקאמל קומדי קלאב בהשראתו של שמואל וילוז'ני ולאחר מכן גם במועדון הדומינו גרוס.  
הוא שיחק בתיאטרון הקאמרי. כמו כן כתב הצגות לאמנים כציפי שביט ("שביט 2000" ו"ספונג'ה והעיר הגדולה"), אבי קושניר, אלי יצפאן ומאיר סויסה.
בשנת 2017 השתתף בסדרה "שמחות" בתפקיד שימי עמר- רב האולם "גני בל גרדנס", לצד: דנה פרידר וזאב רווח.
בשנת 2018 הועלה בתיאטרון הבימה מחזה פרי עטו של ורד, "קח את אבא שלך ולך לעזעזל" בכיכובם של אבי קושניר וריקי בליך. 
בשנת 2019 הועלתה בתיאטרון בית ליסין ההצגה "עבדאללה שוורץ" מפרי עטו של ורד, בכיכובם של אבי קושניר וענת וקסמן.
ורד בוגר תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב.
ורד נשוי לנוגה ואב לשלושה, בנו האמצעי לוקה באוטיזם. מתגורר בשכונת נווה עוז בפתח תקווה.
תיבת TATA

תיבת TATA (באנגלית: TATA box, ידוע גם כתבנית גולדברג-הוגנס) הוא מוטיב הנמצא ברצף ה-DNA באזור הפרומוטור של גנים באיקריוטים ובארכאונים. לכ-24% מהגנים האנושיים יש תיבת TATA בפרומוטור. תיבה זו נחשבת כמאפיין של ליבת פרומוטור. אל רצף זה נקשרים פקטורי שעתוק כלליים או היסטונים, והוא מעורב בתהליך השעתוק על ידי RNA פולימראז.
תיבת TATA זוהתה לראשונה בשנת 1978 במעבדתו של דוד הוגנס בארצות הברית.

סקירה

תיבת ה-TATA כוללת את הרצף TATAAA או וריאציה קרובה. הרצף נמצא במיקום מסוים, כ-25-35 זוגות בסיסים מאתר תחילת השעתוק. הרצף נחשב לרצף שמור מבחינה אבולוציונית, ומקורו בשלב מוקדם של היצורים האיקריוטים.
במהלך שעתוק, החלבון שנקשר לתבנית TATA (ידוע כ- TBP, TATA binding protein) יוצר כיפוף במבנה ה-DNA של שמונים מעלות, וכן פותח את מבנה הסליל הכפול של ה-DNA. בגלל שהתבנית עשירה בבסיסים אדנין ותימין, ההפרדה נעשית בקלות יחסית, מכיוון שזיווג הבסיסים שלהם חלש יחסית לזיווג שבין ציטוזין וגואנין. חלבון ה-TBP הוא חלבון חריג, מכיוון שהוא נקשר באזור המיינור גרוב של מבנה הסליל הכפול, בעזרת מבנה שניוני של משטח בטא.
תיבת ה-TATA נפוצה באתרי קישור של RNA פולימראז II. פקטור השעתוק TFIID נקשר לתיבה, ולאחר מכן TFIIA נקשר במעלה הזרם לאתר הקישור של TFIID, ו-TFIIB נקשר במורד הזרם אליו. ה-RNA פולימראז מזהה את קומפלקס החלבונים הזה, וכן פקטורי שיעתוק נוספים - TFIIF, TFIIE ו-TFIIH. זה מאפשר את תחילת השעתוק, כך שהפולימראז ממשיך לנוע במורד הזרם, כאשר TFIID ו-TFIIA נשארים קשורים לתיבת ה-TATA, באופן שמולקולות נוספות של RNA פולימראז II יוכלו להיקשר לאותו אתר. ההצטברות של מולקולות RNA פולימראז ופקטורי שעתוק נקראת קומפלקס השעתוק הבזאלי, אשר מייצר כמות בזאלית (נמוכה) של תעתיקים. כדי להעלות את רמות הביטוי נדרשת מעורבות של פקטורים אחרים, כגון תיבת CAAT.
רוב הגנים אינם מכילים תיבת TATA, ומשתמשים באלמנט האינישיאטור (Initiator), או ה-(DCP (downstream core element. עם זאת, חלבון ה-TPB תמיד מעורב, ומאולץ להיקשר ל-DNA על אף שההתאמה אינה מלאה.
אברהם ענתיבי

תולדות חייו

נולד בשנת תקכ"ה, 1765 בחלב שבסוריה, למשפחת רבנים ותיקה ושורשית. אביו, הרב יצחק ענתיבי, שהיה מראשי החכמים והרבנים בדורו, זכה להעמיד תלמידים הרבה ורבים הלכו לאורו. היה מתלמידיו של הרב רפאל שלמה לניאדו, אשר שימש כרב הראשי של חלב עד שנת תקנ"ד 1794.  
לאחר מותו של הרב הראשי לחלב ואב בית הדין הרב אליהו שמאע הלוי במגפה הגדולה, בשנת תקע"ד 1814, והרב הראשי ר' משה דוויק הכהן בשנת תק"פ 1820, נבחר הרב ענתיבי לכהן כרב הראשי וכאב בית הדין במשך ארבעים שנה. בתקופתו נצטמצם הסחר דרך חלב והמצב הכלכלי בממלכה העות'מאנית התדרדר ולכן כבד עול המיסים, ובקהילה רבו העניים, נתמעטו התרומות וההקצבות לתלמודי תורה ולמוסדות חינוך אחרים, רבי אברהם הרבה לעסוק בתשובותיו בבעיות חלוקת המיסים ובסכסוכי מסחר, ובעיות חברתיות אחרות שנבעו מן המצב הכלכלי ותיקן תקנות רבות לבני קהילתו וחלקם מופיעים בספרו "מר ואהלות". דבר זה השפיע גם על המצב הרוחני של בני העיר ורבי אברהם חיזק ודרש רבות כדי לשפר את המצב. בני עירו כינו אותו בתואר הכבוד "ראש על אר"ץ רבה".
רבי אברהם לקח תחת חסותו את אחיינו יהודה שבתאי רפאל, שהתייתם בגיל צעיר משני הוריו וגידלו כבנו. לימים עלה ר' יהודה לצפת ונודע בשם היש"ר ענתיבי. הוא שימש כשד"ר כוללות הספרדים בצפת וכתב כמה פיוטים.
הרב ענתיבי נפטר  בכ"ח בטבת בשנת תרי"ח, 14 בינואר 1858, והרב חיים מרדכי לבטון מילא את מקומו ברבנות.
מאבטח של חיל הנחתים

מאבטח של חיל הנחתים (MSG - Marine Security Guard), הידוע גם כמאבטח שגרירות של חיל הנחתים (Marine Embassy Guard), הוא נחת אמריקני המוצב בשגרירויות וקונסוליות של ארצות הברית וכן במשרדים של הממשל האמריקני ברחבי העולם כגון נציגות האינטרסים של ארצות הברית בהוואנה, המשרד האמריקני השוכן בפרישטינה שבקוסובו, או נציגות ארצות הברית במטה נאט"ו השוכן בבריסל שבבלגיה.
שימוש מודרני במאבטחים מחיל הנחתים בשגרירויות ארצות הברית החל ב-1948.
המשימה העיקרית של מאבטחי חיל הנחתים היא לשמור על ציוד במתקן הדיפלומטי ולמנוע דליפה של מידע מסווג מן המתקן. המשימה המשנית של מאבטחי חיל הנחתים היא לאבטח את הדיפלומטים האמריקנים ולשמור על רכוש ארצות הברית במתקן, במידה ונשקפת להם סכנה. מאבטחי חיל הנחתים אינם מורשים לפעול מחוץ לתחומי המתקן הדיפלומטי אלא בנסיבות קיצוניות של מקרי חירום כדי להגן על דיפלומטים אמריקנים בכירים הנמצאים מחוץ למתקן. מאבטחי חיל הנחתים פועלים בשיתוף פעולה עם שירות ההגנה הדיפלומטי המפקח על ענייני הביטחון בשגרירויות, בקונסוליות ובמתקנים אחרים של מחלקת המדינה.
נחת המתקבל לתוכנית מאבטחי חיל הנחתים חייב להשלים בהצלחה תוכנית אימונים ב"קבוצת אבטחת השגרירויות של חיל הנחתים" (MCESG - Marine Corps Embassy Security Group) הממוקמת בבסיס קוונטיקו שבוירג'יניה, בטרם יוצב בנציגות של ארצות הברית. הפיקוד כונה בעבר "גדוד האבטחה של חיל הנחתים" (Marine Security Guard Battalion) ו"פיקוד אבטחת השגרירויות של חיל הנחתים" (Marine Corps Embassy Security Command).
מחלף עירון

מבנה המחלף

תצורת המחלף היא של מחלף יהלום משולב ברמפה של מחלף טורבינה. הפניות שמאלה מתבצעות באמצעות רמזורים למעט הפנייה מכביש 65 מערב לכביש 6 בכיוון דרום, שמתבצעת באמצעות רמפה ארוכה. כל הפניות ימינה הן רציפות, למעט הפנייה מכביש 6 בכיוון דרום לכביש 65 בכיוון מערב, שמתבצעת ברמזור המערבי.
Curiosity (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי קארלי ריי ג'פסן וריאן סטיוארט. השיר הוא מעין שיר פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הסינת'פופ, אשר אפיין כמה שירים נוספים מתוך מיני-האלבום הראשון של ג'פסן, Curiosity.
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הזהב בקנדה, על סך מכירות של כ-40,000 עותקים.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא עבור השיר צולם ב-5 ביוני 2012, ובוים על ידי קולין מיניאן. הקליפ לא יצא באופן רשמי ונגנז, וזאת מכיוון שתואר כ-"קליפ שלא מציג את ג'פסן כפי שהיה צריך להציגה". הוא הודלף לראשונה ב-25 בנובמבר 2012.
בתחילת הקליפ, ניתן לראות את ג'פסן יוצאת מתוך מונית לעבר בית מלון. כאשר היא נכנסת לבית המלון, ניתן לראות בו סצנות שונות שמציגות אותה בלבוש ואיפור שונה.
חיים בן יאיר

ביוגרפיה

נולד בח'אן יונס שבעזה בערב סוכות 1911 (ה'תרע"א) לג'נטיל ולאברהם בן יאיר. אמו הייתה בתו של הרב נחמן בטיטו, ואביו היה סוחר אמיד שעסק בייבוא ויצוא תוצרת חקלאית למדינות רבות, ובעל בתים ושטחים רבים בח'אן יונס, בן למשפחה שמוצאה במצרים, לשם הגיעה מאזור הבלקן שהיה בשליטת האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1930 סיים לימודי הנהלת חשבונות בבית הספר "שיעורים למסחר" בירושלים. לאחר שהתייתם מאביו בשנת 1932, עברה משפחתו לירושלים, וכדי לסייע לאמו בפרנסת המשפחה, המשיך לעסוק בעסקי המסחר של אביו, בעיקר בייבוא ויצוא סחורה חקלאית. למרות המעבר לירושלים, משפחתו ביקרה מדי תקופה בח'אן יונס כדי לפקח על הנכסים שברשותה, וכך החל חיים להכיר שייח'ים בדואים מאזורי הנגב, צפון סיני ועבר הירדן. בתקופה שלאחר מעבר המשפחה לירושלים, הציעו לו בדואים מאזור הנגב לרכוש מהם קרקעות. הוא נענה להצעות בחיוב, ורכש אדמות רבות באזורים הסמוכים לעזה, וחלקות אדמה גדולות באזור הנגב ובאר שבע.
בהמשך גייס משקיעים ורכש חלקות אדמה בשרון ובהר סמוך לבית לחם, שכיום שוכן עליו בית הספר הר גילה.
בשנת 1934 הושיב קבוצת פועלים יהודים על קרקע שרכש בסמוך לביר-שנק (באר צאלים), וכינה את היישוב "אבן יאיר". הפועלים התגוררו באוהלים, זרעו בשטח שעורה ופיתחו את האדמה לפעילות חקלאית. בתקופה זו קרן קיימת לישראל עדיין לא התעניינה בנגב, וחיים הציע לה להקים על השטחים שקנה שורה של מושבות עבריות בין עזה לברר שבע, שיהיו מיועדות לחקלאים, אולם היא התעלמה מהצעתו, ולבסוף היישוב שהקים לא שרד.
כדי לבצע את רכישת האדמות מידי הבדואים, היה צורך בחתימה על הסכמים וחוזים עם בעלי הקרקע, וגם בניהול מאבקים משפטיים מול הפקידות הבריטית. לשם כך חתם חיים על שותפות עם עורך דין, כדי שזה האחרון יקל על תהליכי הרכישה. עם פרוץ המרד הערבי בשנת 1936, נותקו קשריו העסקיים של חיים עם בעלי הקרקעות, ושטחי האדמה שהיו בבעלות יהודים בנגב נותקו בשל סכנת המרד. כשהתאפשר לחיים להגיע לנגב בבטחה, התברר לו כי עורך הדין מעל (ככל הנראה) בשותפות והעביר לקרן קיימת את כל הקרקעות שרכש בנגב. במשך מספר פעמים ניסו הוא ומשפחתו לתבוע פיצויים על רכושו ממינהל מקרקעי ישראל, אך התביעות נדחו.
לאחר הקמת מדינת ישראל, פנה בשנת 1949 אל פקידים בכירים ושרים בממשלה, והציע להעמיד לרשות המדינה הצעירה את קשריו עם ערביי ארץ ישראל והמדינות הקרובות, אולם הצעתו נדחתה ולא נענתה.
מלבד גאולת קרקעות, עסק במשך חייו בתיווך נדל״ן וכפעיל בוועד העדה הספרדית בתל אביב, ושלט בשפות עברית, צרפתית, איטלקית, אנגלית, לאדינו, ספרדית, גרמנית, ערבית ספרותית ומספר ניבים של ערבית מדוברת.
עם סיום מלחמת ששת הימים בשנת 1967, נסע לבקר במקום לידתו, ח'אן יונס, והתקבל שם בכבוד רב.
הלך לעולמו בשנת 1998.
ארכיונו היווה בסיס ל"מוזיאון בן יאיר לתולדות גאולת אדמות הנגב", שהוקם לזכרו בקיבוץ גבולות.
הנס לנגסדורף

ביוגרפיה

לנגסדורף נולד בברגן שעל האי ריגן כבן הבכור. ב-1898 עקרה משפחתו לדיסלדורף והיו שכניו של מקסימיליאן פון שפיי, לימים אדמירל וגיבור מלחמה גרמני. לנגסדורף הושפע משכניו והצטרף ב-1912 לצי הגרמני למרות מחאות הוריו. שירת כלוטננט במלחמת העולם הראשונה ואף זכה בצלב הברזל דרגה שנייה על תפקודו בקרב יוטלנד ב-1916. מאוחר יותר קיבל את צלב הברזל דרגה ראשונה.
לאחר המלחמה הוצב כקצין תיאום בדרזדן וב-1930 קיבל פיקוד על שייטת טרפדות קטנות. עם עליית הנאצים לשלטון ביקש לחזור ולשרת בים אך הוצב במשרד הפנים. ב-1936 הוצב על הגרף שפי ובאוקטובר 1938 קיבל את הפיקוד עליה. בחודשיים הראשונים לביצוע המשימה שלו באוקיינוס האטלנטי זכה להצלחה מסחררת והטביע 9 אוניות, בהדחק כולל של 50,000 טון, ללא אף הרוג בצוותו. לנגסדורף היה עוצר את אוניות הסוחר ומעלה את נוסעיהן לאונייתו, לפני טיבוען. לאחר שהבריטים הבינו את גודל הסכנה של הגרף שפיי על התעבורה הימית הם דלקו אחריו והתפתח קרב נהר לה פלטה. 
לאחר שהגרף שפיי נפגעה היא נאלצה להיכנס לנמל במונטווידאו לתיקונים ושם גם נערך טקס הקבורה למלחים שנהרגו בקרב. עדות מהלווית המלחים טוענת שלנגסדרוף היה היחיד שהצדיע בהצדעה הימית המסורתית ולא בהינף מועל היד הנאצי. כשהבין שאין לו סיכוי מול הכוח הימי הבריטי העדיף העומד מולו, החליט לנגסדרוף להטביע את הגרף שפיי ולהתאבד, על מנת למנוע טענות על פחדנות. לנגסדרוף שוכנע להימנע מהתאבדות על ידי אנשי צוותו, אך יומיים אחר כך, כאשר הבין כי הכוח הבריטי מולו הורכב מסיירות קלות, כך שהתמודדות עמו הייתה אפשרית, התאבד ביריה תוך שהוא נשען על סמל הגרף שפיי, כמעשה סימבולי לטביעת אונייתו.
לנגסדורף השאיר מכתב למשפחתו ומפקדיו.
במותי עכשיו אוכיח שהלוחמים המשרתים ברייך השלישי מוכנים להקריב עצמם עבור כבוד הדגל. אני בלבד נושא באחריות להטבעת הגרף שפי. אני שמח לשלם בחיי על מנת למנוע כל כתם אפשרי בכבוד הדגל ומשרתיו. אני ניצב מול גורלי באמונה שלמה בעתידה של האומה והפיהרר.
— הנס לנגסדורף, 19 בדצמבר 1939
.
לנגסדורף נקבר בחלקה הגרמנית בבית הקברות בבואנוס איירס ובהלוויתו חלקו לו כבוד קצינים וימאים מכוחות שני הצדדים שלחמו בקרב נהר לה פלטה.