עקיבא הכרמי

הרב עקיבא הכרמי (ח' בשבט תרפ"ו, 23 בינואר 1926 - י"ד באב תשע"ה, 30 ביולי 2015) היה רבה של שכונת קריית שמואל שבקריות במשך כשישים שנה וראש כולל האברכים "הישיבה הרמה בקריות".

קורותיו

נולד בשם עקיבא וינברגר בברטיסלאבה (פרשבורג) בצ'כוסלובקיה (היום בסלובקיה) ליהושע ופרדיל וינברגר, כבן הזקונים במשפחה בת שישה ילדים. משפחתו מיוחסת לחת"ם סופר ולרב עקיבא איגר, שעל שמו הוא קרוי.
בשנת ת"ש (1940) לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, בהיותו בן 13, עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער דרך תנועת הנוער בני עקיבא והצטרף לאחיו ושתי אחיותיו הנותרים שעלו זה מכבר לארץ. הוריו, האחות הבכורה ואח נספו בשואה. עם בואו ארצה, אומץ על ידי פרופ' בנימין דה-פריס ורעייתו. למד בישיבת היישוב החדש, בתיכון "מוריה" (לימים צייטלין) בתל אביב, ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים, בישיבת פוניבז'  בבני ברק ובישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם למד בחברותא במשך תקופה עם הרב ראובן כ"ץ. כמו כן, בתקופה זו שמע שיעורים מהחזון איש.
נישא לרבקה (ה' באייר ה'תרפ"ו - ח' בשבט תשע"ב), בת לרב זלמן שמואל בלוך, מנהל רוחני בישיבת טלז, נכדה לרב יוסף ליב בלוך ראש ישיבת טלז. שתי אחיותיה, שושנה ונעמי, נישאו לרב מרדכי גיפטר ולרב פסח שטיין, ראשי ישיבת טלז בקליבלנד. שאר בני המשפחה נספו בשואה. 
תקופה מסוימת שימש כר"מ במדרשיית נועם.
בחודש כסלו תשי"ג (דצמבר 1952) מונה לרבה של קריית שמואל. בתחילת תקופת כהונתו כרבה של קריית שמואל שימש בנושאי רבנות שונים את הרב אליהו אליעזר מישקובסקי. היה ידוע במסירותו ובאהבתו לבני הקהילה מכל הזרמים והעדות. בשיעוריו הרביץ תורה לילדים ולבוגרים בכל מקצועות הקודש: תנ"ך,משנה וגמרא. ביתו היה פתוח לכול במשך כל שעות היממה.
בסוף שנות ה-60 ייסד ישיבה גבוהה בקריית שמואל לבוגרי הישיבה התיכונית פרחי אהרון, שלימודיה התקיימו בקומה העליונה של בית הכנסת הגדול של קריית שמואל (ובית הכנסת המרכזי בקריית שמואל א') ושבהקמתה השתתף הרב ברוך אידלשטיין, ראש ישיבת "פרחי אהרן". הישיבה פעלה מספר שנים עד שעברה לקריית ביאליק (בהזמנת הרב חנניה כהן, רבה של קריית ביאליק) והפכה למעשה לכולל אברכים. בשנת תש"ס חזרה הישיבה לקריית שמואל בשם "הישיבה הרמה" שבניינה שוכן בצפון קריית שמואל ובו גם תלמוד תורה "נתיבות משה" שהקים.
בשנת תשע"ד הוקמה בנשיאותו על ידי בנו הרב זלמן שמואל ישיבה לצעירים בקריית שמואל. לאחר מותו נקראה הישיבה על שמו "כרם עקיבא".
נפטר ב־י"ד באב תשע"ה, 30 ביולי 2015, ונטמן בבית הקברות היהודי בחוף הכרמל שבחיפה.
בין תלמידיו הרבנים דוד ביגמן, חיים ירוחם סמוטריץ' ויעקב קליין, רבה של קריית חיים.
פרסם מספר מאמרים בכתבי עת וקבצים תורניים כגון: "הפרדס", "האהל", "המאור", "הדרום" ו"בית יעקב".
מבחר דברי תורה שלו בהשקפה ואמונה וחינוך קובצו ב"יקבי הכרם" שהוציאה לאור המשפחה.

דמותו ודעותיו

הצטיין בבקיאות והבנה מעמיקה בכל חלקי הספרות התורנית של תורת הנגלה והיה ידוע כפוסק חריף ומקורי, ואף היה לו ידע בתורת הנסתר. כן היה בקי בפיוט הקדום. לא פחות מאשר בגאונותו התורנית נודע הרב ביראת שמים ויראת חטא, במידות טובות וענווה. בלט באהבת ישראל וארץ ישראל ובפשטות הנהגתו. אישיותו התבטאה גם בכך שהיה רחוק מכל תאוות כסף וסירב בתוקף לקבל כסף חוץ ממשכורתו הצנועה כרב. בנו מספר שבמקרה מסוים אישה ערירית הורישה חצי מדירתה לרב ורעייתו וחצי לאחיינה שלא יודע עד היום שהייתה צוואה כזו כי הרב ורעייתו קרעוה.
הרב הכרמי נמנה עם הרבנים שחתמו על קול קורא כנגד שיטת הרבדים. בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקוראים לסרב פקודה.
תמך בהשקפה דתית-ציונית ביחס לרעיון הציוני ולמדינה והיה איש ארץ ישראל השלמה. היה בין הרבנים שחתמו על עצומה הקוראת לחיילים להימנע מלהתגייס למילואים לביצוע ההתנתקות.
עם זאת, בדרכי הלימוד והחינוך תמך בדרך החרדית המקובלת, ומוסדות החינוך שבנשיאותו הם בעלי אופי חרדי. בהנהגותיו היה קרוב לדרך החרדית לפי החזון איש כמו אי שימוש בחשמל בשבת.
יצא נגד הפלג המשיחי של חב"ד בקרית שמואל.