גשר הגלילים

"גשר הגלילים" הוא גשר נייד, שתוכנן ופותח על ידי יחידת יפת"ח בפיקודו של תא"ל דוד לסקוב, לשם צליחתה של תעלת סואץ. הרעיון המקורי של הגשר היה של לסקוב ושל האלוף ישראל טל. על פיתוח הגשר הוענק לטל וללסקוב פרס ביטחון ישראל לשנת 1972. הגשר היה אחד הגשרים ששימש את צה"ל במלחמת יום הכיפורים במבצע אבירי לב, אולם בניגוד לתכנון המוקדם הוא לא שימש לצליחת סער והונח רק לאחר שכוחות חיל רגלים ושריון של צה"ל היו כבר על הגדה המערבית של תעלת סואץ.

מבנה הגשר

גשר הגלילים בנוי מגלילי מתכת. אורך כל גליל 9 מטרים וקוטרו 1.8 מטר. הגלילים חוברו ביניהם במסגרות מתכת ועליהם הונחה מסעה עליה נעו טנקים וכלי רכב אחרים.
סך הכול אורך הגשר היה 220 מטר ומשקלו 220 טון. 
לגליל היו שתי מטרות. הוא שימש כגלגל בעת גרירת הגשר לתעלה וכמצוף בעת שהגשר צף במים. הגלילים מולאו בקצף פוליאוריטן למניעת חדירת מים למקרה שהגליל יפגע מפגז או נק"ל.
הגשר תוכנן מלכתחילה לגרירה בדיונות כדי לא לחסום את צירי התנועה שהיו עמוסים בכוחות אחרים. 10 טנקים תוכננו לגרור גשר באורך 200 מטר - רוחבה של תעלת סואץ. הגשר נגרר בתרגילים על אדמה קשה על ידי 3 טנקים בלבד אך בפועל בחולות שבסמוך לתעלה נזקקו ל-18 טנקים כדי לגרור אותו. עם הגעת הגשר לגדת התעלה, הטנקים מנתקים עצמם מהגשר בהפעלה פירוטכנית, והגשר נדחף למים על ידי הטנקים שעדיין רתומים לגשר ולבסוף על ידי שני טנקי דחפור שנותנים את הדחיפה הסופית.

פיתוח הגשר

לאחר מלחמת ששת הימים התברר לצה"ל שאין בידיו אמצעים לצליחת תעלת סואץ ונעשו ניסיונות שונים להכין אמצעים לצליחה של תעלת סואץ תחת אש. בתחילת שנת 1972 שני אמצעי הצליחה שהיו בידי צה"ל היו התמסחים וגשר יוניפלוט. גשר היוניפלוט (מכונה גם "גשר הדוברות") היה מורכב ממצופי פלדה מעודפי מלחמת העולם השנייה שלאחר תרגול היה ניתן להרכיבן לגשר במשך שמונה שעות תוך שימוש במאתיים משאיות. התמסחים היו כלים אמפיביים שנרכשו בזול כגרוטאות והושמשו בישראל. הדעות היו חלוקות אם אמצעים אלו מספיקים לצורכי צליחת תעלת סואץ.
בתחילת 1972 הוצע על ידי דוד לסקוב לבנות גשר גלילים שיוכל להגרר בבת אחת ולהדחף למים מבלי לסכן חיילים שיהיו חשופים לאש אויב. הרעיון היה שגשר הגלילים יורכב מול נקודת הצליחה במרחק של מספר קילומטרים מהתעלה ויגרר בקו ישר אל התעלה. בהגיעו לקו המים הוא יידחף לתוך התעלה ותוך דקות יוכלו הטנקים לעבור עליו אל הגדה המערבית של התעלה.
הגשר כאמור פותח על ידי יחידת יפת"ח עליה פיקד תא"ל לסקוב כשהגיבוש העקרוני של רעיון הגשר היה של לסקוב יחד עם האלוף טל. האלוף ישראל טל הוסיף את הרעיון שהגלילים עצמם יהיו גלגלים בעת גרירה יבשתית של הגשר וישמשו כמצופים כשהגשר מושק למים. לצורך תכנון הקונסטרוקציה של הגשר שכרה יפת"ח את שרותי ההנדסה של המהנדס פרידריך לויכטר.
הדעות בצה"ל היו חלוקות לגבי כדאיות ההשקעה בגשר וישימות הרעיון להוביל את הגשר אל התעלה בתנאי סער. חיל החימוש התנגד לרעיון גשר הגלילים, וחלק מאנשי חיל ההנדסה גם לא היו שלמים עם הרעיון. אולם ישראל טל כסגן הרמטכ"ל עמד מאחורי הרעיון ודחף אותו קדימה. היו אף שטענו, בהם מפקד גדוד הצליחה של חיל ההנדסה אבי זוהר (לימים תת-אלוף), שישראל טל העביר תקציבים מאמצעי הצליחה האחרים לטובת גשר הגלילים וביקרו אותו על כך. גם עוזי עילם טוען בספרו (ראו למטה) כי האלוף טל התנגד בדיון מטכ"ל להכנת אלטרנטיבה כדוגמת דוברות ה"Gillois" (בצה"ל כונו תמסחים), שבסופו של דבר נרכשו בזול כגרוטאות, והצילו את המצב בתחילת הצליחה.
לעומת זאת, האלוף נחמיה קין, ראש אגף אפסנאות של צה"ל החל מאוקטובר 1972 טען שלא הועברו תקציבים מאמצעי הצליחה האחרים לפיתוח גשר הגלילים.
גרירת הגשר תורגלה פעמים רבות באתר אימונים בסיני, שבו נחפר אגם מלאכותי במידות התואמות את תעלת סואץ. אולם פיתוח הגשר לא הושלם עד פרוץ מלחמת יום כיפור וחסרו לו אביזרי עזר. הגשר לא עבר ניסויים קפדניים וגרירתו הייתה קשה בתנאי השטח במערב סיני.
ב-29 במאי 1973 הוצג גשר הגלילים בפני צמרת צה"ל ומאז הפך לחלק מרכזי בתוכניות הצליחה של צה"ל. על פי התוכניות, צליחת התעלה תתבצע במהירות על ידי הובלת גשר הגלילים אל התעלה, דחיפתו למים ומעבר מיידי של טנקים לגדה המערבית.

לאחר מלחמת יום הכיפורים

לאחר מלחמת יום הכיפורים והנסיגה מתעלת סואץ הוצא הגשר מהתעלה ונגרר צפונה כשהוא מפוצל למספר קטעים. בהמשך פוצל הגשר למספר גשרים קטנים יותר שהוצבו בנקודות מעבר על גדת נהר הירדן. חלק שלם של הגשר מוצג במוזיאון "יד לשריון" בלטרון, ומספר גלילים בודדים ללא מבנה הגשר הוצגו במוזיאון "בתי האוסף" ביפו.