google/wiki40b huggingface dataset:
אסתר זנדברג

ביוגרפיה וקריירה

אסתר זנדברג נולדה ב-1946 בכפר זיו שבתל מונד לישראל אילן (בוים), פקיד, ולשרה לבית יוסקוביץ, מנהלת חשבונות, ילידי בנדין שעלו ארצה ב-1932 והתיישבו בתל מונד כפועלים בפרדס של אלפרד מונד. ב-1955 עברה המשפחה להתגורר בשיכון עובדי קופת חולים ב' בגבעתיים. זנדברג הועסקה במשך שנים במספר משרדי אדריכלים כשרטטת (בין השאר במשרדו של אברהם יסקי), קודם שהחלה לכתוב בעיתון. היא כתבה, ראשית, בשנות ה-80 במקומון "העיר", מקבוצת "הארץ", סדרת מאמרים שבה העמיקה בכל גיליון על בית או אלמנט מהסגנון הבינלאומי, ובהמשך, ב-1996, החלה לפרסם ב"גלריה". היא הקדישה עצמה מאז לניתוח הסביבה העירונית הבנויה דרך היבטים חזותיים, ציבוריים וחברתיים, ולפרשנות של סוגיות אורבניות ותכנוניות, וכמו כן היא עוסקת בביקורת של ספרות אדריכלית, ובנגזרות עיצוביות ואקולוגיות של תכנון פניה של ישראל. זנדברג מציגה ויכוחים המתקיימים בעולם הארכיטקטורה הישראלית והבינלאומית, ומציעה לבחון אותם על רקע קונפליקטים תרבותיים ופוליטיים שהיא רואה כמשתקפים בהם.
כנמנית עם זרם העיתונות הביקורתית, רישומיהן של עמדות שמאליות בולטים בכתיבתה של זנדברג, ובחיבורים שאותם היא עושה בין הקשרים מרחביים ותרבותיים ביקורתה נוטה מעת לעת להתאפיין בנקודת מוצא פוסט-מודרניסטית, על אף העובדה שהיא גם מרבה לנקוט עמדה שיפוטית ומוסרית (כגון העדפת הציבורי על-פני הפרטי). כעיתונאית-אדריכלות מהבודדים בעיתונות החדשותית בישראל, היא בולטת בהתייחסותה המורכבת למרחב הבנוי הישראלי, כשעיקר דגשיה הביקורתיים מופנים אל הפנים האסתטיים שלו, ואל עקרונות תפיסת-מרחב, כשלעומת זאת היא נוטה לציין לטובה את איכות הבנייה בארץ, ואת הדיאלוג שהיא מקיימת עם דגשים עולמיים. רבים מטוריה במדורי התרבות מצטרפים לשיח-השימור והבינוי בגוש דן ומוקדשים לאתרים בתל אביב; אף שהיא מגיעה לעיתים לבחון פרויקטים בירושלים ובחיפה, חלקן הניכר של רשימותיה עוסק במתרחש בתל אביב (העיר שבה ממוקמת מערכת "הארץ"), והיא זוכה לא אחת לביקורת בשל כך.
בין תחקיריה העיתונאיים הבולטים, שמיקמו אותה ככותבת שהשפיעה על נושאי כתיבתה, נמצאים חשיפת תוכנית עיריית תל אביב לעריכת שינויים במעטפת מבנה "היכל התרבות" בעיר, בניגוד להתחייבות שניתנה לאונסק"ו במסגרת ההכרזה על "העיר הלבנה"; חשיפה וליווי של התוכנית לשינויים במבנה בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב, וחשיפת צנזורה שהוטלה על תערוכה ישראלית בחו"ל ממניעים פוליטיים.
זנדברג עוררה הדים רבים כאשר הכריזה כי מסיבות פוליטיות לא תסקר במדורה את בית הספר לאדריכלות הפועל בתוך המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון. זנדברג זכתה בביקורת ציבורית ותקשורתית ונטען כנגדה שבצעד זה היא חוטאת לתפקידה וחוצה קו שמאיים למוטט את הלגיטימיות שלה כעיתונאית.
בשנת 2012 יצא לאור ספרה "ארץ עיר: רשימות מקומיות" בהוצאת בבל.

חיים אישיים

זנדברג מתגוררת ברמת גן. בתה, תמר זנדברג, היא חברת כנסת והייתה ראש מפלגת מרצ, ובנה מיכאל זנדברג, הוא כדורגלן עבר.
מרדכי גלדמן

ביוגרפיה

גלדמן נולד במינכן שבגרמניה להורים ניצולי השואה מפולין. עלה לישראל יחד עם הוריו ב-1949, ומאז מתגורר בתל אביב. גלדמן למד פסיכולוגיה וספרות כללית לתואר ראשון ופסיכולוגיה קלינית לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. עבד כשש שנים כפסיכותרפיסט מתמחה במכון רודי לפסיכותרפיה, הקים יחידה למיון מנהלים ב"פילת" ושימש כפסיכולוג במרכז ההערכה לקצונה בכירה בצה"ל. כיום עוסק בפסיכותרפיה בגישות פסיכואנליטיות בקליניקה פרטית.
שירתו של גלדמן מתאפיינת בחיבור בין שפה גבוהה ועשירה לשפה נמוכה ואפילו סלנגית ובחקירה פילוסופית ופסיכולוגית של נושאים קיומיים. גלדמן הוא "המשורר המרכזי הראשון שהכניס תכנים הומואים גלויים לשיריו.".
ספריו של גלדמן זיכו אותו במספר פרסים ספרותיים: פרס חומסקי לשירה ב-1983, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-1996, פרס ברנר ב-1997, פרס עמיחי ב-2005 ופרס ביאליק למפעל חיים בשירה ב-2010. שיריו תורגמו לשפות רבות והוא נכלל באנתולוגיות רבות של שירה ישראלית בשפות שונות. ב-2011 נכלל באלמנך המופיע במונגוליה (ed. Hadda Sendoo) עם הנודעים והטובים במשוררי העולם כתומאס טראנסטרמר, שיימוס הייני וויסלבה שימבורסקה. מאז משתתף מדי שנה באלמנך הזה. גלדמן ייצג את ישראל בביאנלה לשירה בליאז' – בלגיה ב-1995, וב"עונת התרבות הישראלית בצרפת" ב-1998. ב-2011 השתתף בפסטיבל השירה השני של טוקיו, במימון משרד החוץ הישראלי.
באוקטובר 2016 התקימה בבית פסואה שבליסבון השקה לתרגום של ספר שיריו ' תורת הייחוד' לפורטוגלית על ידי ז'ואאו פאולו אסטוואס דה סילבה. בהשקה נשא דברים צביקה ניר יו"ר אגודת הסופרים העבריים ונכחה שגרירת ישראל בפורטוגל ציפורה רימון.
ביולי 2017 ערכו אגודת הסופרים העבריים ותיאטרון יפו מחווה לשירתו של גלדמן. נשאו דברים דוד וינפלד, אביחי קמחי וצבי ניר. שוחח עם המשורר גלעד מאירי. הגישו מיצגים: סיגל אשל, דני כץ, גבי אלדור. שרה: עדיה גודלבסקי.
בנוסף גלדמן הוא מסאי ופרסם עד כה שישה ספרי מחקר ועיון על נושאים פסיכואנליטיים, אמנותיים ותאולוגיים.
הנחה סדנאות לכתיבת שירה, ביניהן סדנאות לכתיבת הייקו, והרצאות על אמנות זן בודהיסטית. הרצה באוניברסיטת בן-גוריון על פרשנות פסיכואנליטית לספרות ובמכון ון ליר (על שיקספיר כפסיכואנליטיקאי ועל הרוחני ביומיום).
מ־2013 ערך והנחה ליין של מיצגי שירה תחת הכותרת 'אורפאוס ביפו' בתיאטרון יפו העברי ערבי. באירועים אלה מגישים מיצגים משוררים, שחקנים, אמני מיצג, רקדנים ומוזיקאים. הערבים תועדו בקפידה על ידי הצלם גדי דגון.
בנוסף, הוא עוסק באמנות פלסטית: שימש כמבקר אמנות במוסף לספרות של הארץ, עוסק בצילום, ציור וקדרות. תערוכת יחיד מתצלומיו הוצגה ב-2014 בבית האמנים של תל אביב. תערוכת יחיד מיצירותיו בחומר הוצגה בגלריה לעיצוב בחולון 'החווה' ב-2008. הציג ציורים, תצלומים ועבודות בחומר גם בתערוכות קבוצתיות. אצר תערוכות יחיד (לפסח סלבוסקי, להלן ברמן, לנעמי בריקמן-סלבוסקי, לעינן כהן, לענת בנדורי) ותערוכות קבוצתיות.
בשנת 2011 ראתה אור אסופה מקיפה משירתו של גלדמן, בשני כרכים, 'הלכתי שנים לצדךָ', הכוללת שירים מכל שנות כתיבתו.
קרפאז

קרפאז או קירפאשה (ביוונית Καρπασία - "קרפסיה", בטורקית Karpaz או Kırpaşa) הוא חצי אי ארוך וצר בצפון-מזרחו של האי קפריסין, השוכן בתחומה של קפריסין הצפונית. חצי האי שלוח מקפריסין לכיוון צפון-מזרח, לעבר מפרץ איסכנדרון שבטורקיה, והוא משווה לקפריסין את צורתה האופיינית המזכירה אגרוף השולח אצבע מורה. אורכו של חצי האי הוא כ-80 ק"מ ורוחבו המרבי הוא 15 ק"מ. רכס הרי קירניה נכנס אליו ממערב והופך בתחומו לגבעי. חצי האי מסתיים בכף זאפר (Zafer Burnu - "כף הניצחון")/כף אפוסטולוס אנדראס (Ακρωτήριο Αποστόλου Ανδρέα - "כף השליח אנדראס"), וסמוך לו שוכנים מספר איים קטנים בלתי-נושבים. מפרץ מאוסה/מפרץ אמוכוסטוס (Mağusa Körfezi/Κόλπος της Αμμόχωστου) שוכן מדרום לו.
אופיו של חצי האי הוא חקלאי והיישוב הגדול ביותר השוכן בתחומו הוא דירקרפאז/ריזוקרפאסו (Dipkarpaz/Ριζοκάρπασο) ובו כ-6,000 תושבים.
צדקתך צדק

טעם התקנה

שני טעמים נתנו לאמירת צדקתך בתפילת מנחה של שבת:
הראשון - בשעה זו של שבת נפטרו על פי המסורת יוסף, משה ודוד וכנגד פטירת שלושתם אומרים שלושה פסוקים של צידוק הדין.
השני - על פי המסורת, בכניסת שבת הרשעים מוּצאים מגיהנום ומוחזרים לשם בצאת השבת. כדי להצדיק את הדין על הרשעים שמוחזרים לגיהנום במוצאי השבת, אומרים את שלושת פסוקי הצדקת הדין.

סדר אמירת הפסוקים

ביחס לסדר אמירת הפסוקים ישנם שני מנהגים:
לפי נוסח הספרדים, נוסח ספרד והתכלאל אומרים אותם כפי הסדר שהובא לעיל (וכפי סדרם בתנ"ך).
לפי נוסח אשכנז ונוסח איטליה אומרים אותם בסדר הפוך מזה שהובא לעיל.
ר' אברהם בן נתן הירחי בספר המנהיג מציין שהספרדים בתקופתו אמרו את הפסוקים בסדר הפוך (כלומר כמו מנהג אשכנז של היום), והוא תמה על מנהגם ומציין שבצרפת ובפרובנס אומרים את הפסוקים לפי הסדר וכך לדעתו צריך להיות (ולמעשה כמו שהספרדים היום אומרים).
יש כאן מקרה חריג של התהפכות המנהג בדורות האחרונים: הספרדים הם אלו שבעבר היו אומרים את הפסוקים בסדר הפוך ואילו יהודי צרפת, להם מסורת קרובה מאוד ליהודי אשכנז, היו אומרים אותם בסדר ישר. כיום דווקא האשכנזים (הממשיכים במידת מה את מסורת צרפת) אומרים את הפסוקים בסדר הפוך ואילו הספרדים אומרים אותם בסדר ישר.
כאשר שבת חלה ביום שבו אין אומרים תחנון אין אומרים פסוקים אלו, בשל זיקתם לאבל (כאמור לעיל), וימים בהם אין אומרים תחנון הם ימי שמחה. בראש השנה שחל בשבת, לדעת השולחן ערוך אומרים אותו, ואילו לפי הרמ"א לא אומרים.
גוסטב הורן

ביוגרפיה

הורן נולד ב-22 באוקטובר 1592 למשפחת אצולה בשוודיה ולמד באוניברסיטאות שונות בגרמניה ובהולנד. התגייס לצבא והפך לאחד מחביבי המלך גוסטבוס אדולפוס. פיקד על הצבא השוודי במלחמות עם רוסיה ופולין ועם פתיחת מלחמת שלושים השנים מונה למפקד הצבא.
פלש לגרמניה יחד עם המלך ונטל חלק חשוב בקרב ברייטנפלד (1631) אולם אז נפרדו שני המצביאים וכעבור זמן מה מת המלך בקרב ליצן למרות שהקרב הסתיים בניצחון שוודי משכנע למדי. והקנצלר אקסל אוקסנסטירנה היה כעת השליט המעשי של המדינה הוראתו לגנרלים הייתה חד משמעית להמשיך להלחם.
כעת נטלו הצבאות הקיסריים את היוזמה ופלשו בשנית לסקסוניה הם כבשו את העיירה רגנסבורג והטילו מצור על נורדלינגן, בעיר חנו כוחות שוודיים תחת פיקודו של הורן וכוחות סקסוניים תחת פיקודו של ברנאר דה סקס - וויימאר. הכוחות הקתוליים היו גרמנים תחת פיקודו של פרדיננד השלישי וספרדים תחת פיקודו של פרדיננד מאוסטריה, תת-קרדינל ספרד, השוודים הבינו שעליהם להתקיף את הקתולים בטרם יתקיפו הם אולם ההתקפה נחלה כישלון חרוץ והורן נפל בשבי. מספר שנים הוא נמק בכלא הגרמני בזמן שיוהאן באנר מילא את מקומו ב-1642 הוא הוחלף תמורת שלושה גנרלים קיסריים (אחד מהם היה יוהאן פון וורת). לאחר שחרורו המשיך ללחום בצבא שוודיה ופיקד על הצבא השוודי לצד לנארט תורסטנסון במהלך מלחמת תורסטנסון נגד דנמרק.
אהרון עבודי

אהרון עבודי (נולד ב-1938) הוא מייסד חברת "עבודי" ומחלוצי פרסום החוצות בישראל

ביוגרפיה

עבודי נולד ב-1938 בבגדד שבעיראק. בשנת 1951 עלה לישראל והתגורר במעברת סקיה (כיום אור יהודה). כנער עסק במכירת שלגונים וסברס. ב-1956 התגייס לגדוד 13 של חטיבת גולני. לאחר סיום שירותו הצבאי החל לעבוד בתחום ציור השלטים. כעבור שלושה חודשים, עוד בהיותו מתלמד, החליט לפתוח עסק עצמאי.
במהלך עבודתו פיתח שיטות לקיצור זמן ציור השלטים. בשנת 1968 הציב שלטי חוצות (כפרסום מתחלף), בצמתים מרכזיים בארץ. בין השאר פיתח את אפשרויות הפרסום במגרשי הכדורגל, בחופי הרחצה ועל גגות בתים מרכזיים בארץ. ב-1988 הקים מול צומת ארלוזורוב בתל אביב את השלט המואר הגדול ביותר בעולם (600 מ"ר), ונכנס לספר השיאים של גינס (מהדורת 1990). בשנת 1992 ייסד בית ספר לפרסום של חברת "עבודי", בתל אביב בשם "עבודי קריאייטיב".
במהלך שנות פעילותו בנה מבנה ארגוני בשם "קבלני משנה בחממה", בו העסיק עובדים במפעלו כקבלני משנה. על פעילותו העסקית בתחום זה הוזמן להרצות בחוג למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
במהלך עבודתו יזם הצבת שלטי חוצות בנושאים ממלכתיים: שלטים למען ממשלת אחדות לאומית (1984), למען ביטחון ישראל (לב"י), לגיוס מתנדבים עבור עמותת "עם יפה - עם אחד", שלטים נגד סדאם חוסיין בתקופת מלחמת המפרץ (1991), ושלטים נגד ראש ממשלת טורקיה ארדואן בזמן המשט לעזה (2010).
חברת עבודי הונפקה לבורסה לניירות ערך בתל אביב בשנת 1993, עם מחזור מכירות של 10 מיליון דולר. ב-1998, עם הופעתה של הטלוויזיה המסחרית שהקטינה את הביקוש לשלטי חוצות, ולאחר מספר שנים של הפסדים, מכר עבודי את החברה ל"מקסימדיה". ב-2001 מכר את חברת ההדפסה שלו "פרינטק", וב-2003 הועבר בית הספר לפרסום לתפעולו של נאור הרמן; בית הספר נסגר ב-2013.
בשנת 2012 הוציא עבודי לאור אוטוביוגרפיה בשם "עבודי – הספר".
מנהל מוזיקלי

מנהל מוזיקלי הוא תואר המשמש תזמורות רבות להגדרת תפקידו של המנצח הראשי או המנהיג האמנותי של התזמורת. בתיאטרון מוזיקלי, אחריותו של המנהל המוזיקלי חלה על כל החלק המוזיקלי של המופע ובמסגרת זו עליו לוודא שליטה מלאה ויסודית של צוות המבצעים במוזיקה, לפקח על הפרשנות המוזיקלית של המבצעים על הבמה והתזמורת שבבור התזמורת (דוּת), ולנצח על התזמורת. 
במאה ה-20 הייתה כרוכה בתואר ובמשרה שליטה בלתי מוגבלת כמעט בענייניה של תזמורת מסוימת. כפי שמשתמע מן השם, המנהל המוזיקלי לא רק מנצח על קונצרטים אלא גם קובע איזו מוזיקה תנגן התזמורת, בקונצרטים או להקלטות, וסמכותו רבה בכל הנוגע לקבלה לעבודה, לפיטורים ולהכרעות אחרות בענייני סגל הנגנים בתזמורת. שלטון סמכותי כזה, שנחשב פעם לצפוי ואפילו נחוץ לתפקוד נאות של הרכב סימפוני, התרופף במידת מה בעשורים האחרונים של המאה ה-20 כשהופיעו, וזכו לעידוד, מידה רבה יותר של חלוקת כוח וסגנונות ניהול שיתופיים (עם נגני התזמורת עצמם, עם ההנהלה ועם מועצת המנהלים המתנדבת).
המונח "מנהל מוזיקלי" נפוץ בארצות הברית באמצע המאה ה-20, כתוצאה מההתפתחות שחלה בתארים. בעבר הוגדר העומד בראש התזמורת פשוט כ"מנצח". בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 נכנס לשימוש המונח "מנהל מוזיקלי", בכוונה להדגיש את העובדה שממלא התפקיד הזה עושה הרבה יותר מניצוח גרידא ובמטרה להבחין בין נושא משרה זו לבין מנצח אורח, המנצח על תוכנית אחת או קונצרט אחד מסוים. גאורג סל, למשל, מונה כ"מנהל מוזיקלי" (Musical Director) של תזמורת קליבלנד בשנת 1946 וכך הוגדרה משרתו עד מותו בשנת 1970. הבא אחריו, לורין מאזל, קיבל את התואר (הפעם זה נקרא Music Director). תזמורות חשובות אחרות באמריקה היו מעודכנות יותר והחלו להשתמש במונח הפשוט יותר בשנות ה-50 וה-60. 
"מנהל מוזיקה" בהפקת תיאטרון או במחזמר של ברודוויי משמש במקרים רבים כפסנתרן חזרות ומנצח.
מנהלים מוזיקליים אפשר למצוא גם בתזמורות כלי נשיפה ממתכת או מעץ, במקהלות, ובהרכבים אחרים.
Vuoristorataa

רקע וכתיבה

את הסינגל כתבה אוולינה לבדה, והוא ו-"Ei filtterii", היחידים מן האלבום שנכתבו על ידה ללא השתתפות של כותבים נוספים. את הסינגל הפיק אנרי לאנץ, שלקח חלק גדול בהפקת האלבום וברוב השירים והסינגלים שיצאו ממנו.
לסינגל יצאה עטיפה משותפת שהכילה גם את "Rakkaudesta Lajiin". העטיפה שימשה את שני הסינגלים, ובה רשומים שני השמות שלהם.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה באותו יום שבו יצא כסינגל רשמי לערוץ ה-Vevo של אוולינה. באותו יום העלתה אוולינה גם את הווידאו קליפ ל-"Rakkaudesta Lajiin". בקליפ ניתן לראות זוג שלאורך כולו עוסק באהבתם ובמימוש האושר שבה.
פרשנות שם השיר "נסיעה ברכבת הרים", מתארת את הזוגיות של הצמד שמופיע בקליפ ובעצם מתאר את "רכבת הרגשות", שהם חווים.
בסיס קציעות

בסיס קציעות הוא בסיס האימונים החטיבתי (בא"ח) של חטיבת גבעתי. הבסיס ממוקם בנגב על כביש באר שבע-ניצנה ובסמוך לגבול ישראל-מצרים.

היסטוריה

בספטמבר 1953 הוקמה באזור היאחזות נח"ל בשם "גבעת רחל" ולאחר מכן "קציעות". ב-1968 הוסבה לבסיס אימונים של הגדנ"ע. לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים עברו לבסיס חטיבה 460 מאזור ביר תמדה, אוגדה 440 מאזור רפיח ומחנה של המשטרה הצבאית ששכן קודם ברפידים.
עם הקמת חטיבת גבעתי הוקם במקום בסיס האימונים החטיבתי. כיום מתקיימות בבסיס הכשרות ואימונים של לוחמי חטיבת גבעתי וגדוד הסיור המדברי.
ראמן

ראמֶן (בקאטאקאנה: ラーメン; בקאנג'י: 拉麺 ברומאג'י: rāmen) היא מנת מרק אטריות יפנית. בגרסה הפופולרית שלה, היא מורכבת מאטריות חיטה סיניות בציר המבוסס על בשר או עוף, ומעליו תוספות רבות ומגוונות, בין השאר פרוסות בשר חזיר, דף נורי, בצל ירוק, נבטי שעועית ונארוטומאקי (פרוסת דג מעובד). כמעט לכל אזור או מחוז ביפן קיימת גרסה משלו לראמן: מהטוֹנְקוֹטסוּ ראמן (tonkotsu) של מחוז קיושו עד למיסוֹ ראמן של מחוז הוקאידו.

היסטוריה

מקור הראמן לא ידוע, חלק סבורים שהוא הובא ליפן מסין, בעוד חלק טוענים שהראמן הומצא ביפן בתחילת המאה ה-20. ישנן מספר השערות למקור המילה ראמן. אחת מהן היא שמקור המילה ראמן בצירוף הסיני- 拉麺 (לָה מיאָן), שמשמעותה "אטריות בעבודת יד". השערה נוספת היא כי מוצאה הוא בצירוף 老麺 (לאוֹ מיאָן), שמשמעותה "אטריות ישָנות". עוד השערה היא שמקורה בצירוף 鹵麺 (לוּמיאָָן), אטריות שבושלו ברוטב סמיך ומעומלן. ההשערה הרביעית למקור המילה היא 撈麵 (לאוֹ מיאָן), שמשמעותה לדלות והיא מתייחסת לשיטת הבישול של האטריות: טבילתן במים רותחים לפני שדולים אותן בסלסלה.
בסביבות שנת 1900, מסעדות המגישות אוכל סיני מקנטון ומשנגחאי הציעו מנת ראמן פשוטה, כמה תוספות וציר עם סיר ועצמות בשר חזיר. סינים רבים מכרו בעגלות מזון ראמן וגיוזה לפועלים. כבר בתקופת השווה המוקדמת, הראמן הפך למנה פופולרית לארוחות מחוץ לבית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הקמח שיובא מארצות הברית סחף את השוק היפני. כוחות מזוינים יפניים חזרו מסין וממזרח אסיה, ורבים מהם החלו להכיר את המטבח הסיני ולאחר מכן הקימו מסעדות סיניות ביפן. אכילת הראמן בתקופה הפופולרית שלו עדיין נחשבה למאורע מיוחד שהצריך אכילה מחוץ לבית.
בשנות ה-50 החלו לקרוא לאטריות הראמן "צ'וקה סובה" (中華そば, רומאג'י: chūka soba, מילולית: "אטריות סובה סיניות") או פשוט "ראמן", במקום שמם הקודם "שינה סובה" (支那そば, רומאג'י: shina soba) שמשמעותו דומה, מכיוון שהביטוי "שינה" ("סיני") החלה לשמש בהקשרים גזעניים.
בשנת 1958, אטריות ראמן יבשות להכנה מהירה הומצאו על ידי מומופוקו אנדו, המייסד ויושב ראש הטאויווני-יפני של חברת "מזון ניסין", המייצרת אטריות ראמן להכנה מהירה. משאל שערך הביא לתוצאה שבה רוב הציבור היפני כינה את אטריות הראמן להכנה מהירה כהמצאה היפנית הגדולה ביותר של המאה ה-20, מפני שהדבר היחידי שעל הצרכן לעשות על מנת להכין את המנה הוא להוסיף מים רותחים.
בתחילת שנות השמונים הראמן הפך לסמל תרבותי יפני ולמאכל הלאומי של יפן ונלמד מנקודות מבט רבות. במקביל, סוגי ראמן מגוונים ומקומיים יצאו לשווקים. מוזיאון הראמן נפתח ביוקוהמה בשנת 1994.

טאמפוֹפוֹ (1985)

תהליך ההכנה והאכילה של מרק הראמן שיחק תפקיד מרכזי בסרט היפני טאמפוֹפוֹ, קומדיה על שני נהגי משאית העוזרים לאלמנה טאמפופו עם דוכן הראמן הכושל שלה. הסרט אף תואר על ידי יוצרו ומבקרי קולנוע כ"מערבון הראמן הראשון", כמחווה לז'אנר מערבוני הספגטי.

נערת הראמן (2009)

גם ראמן, וגם מוזאון הראמן ביוקוהמה מופיעים בקומדיה הרומנטית האמריקאית-יפנית ביכובה של בריטני מרפי, אשה אמריקאית הנשארת לבד בטוקיו לאחד הפרדותה מבן זוגה.

מפלצת הספגטי המעופפת

בדת הפסטפארי, דת פארודית הסוגדת למפלצת הספגטי המעופפת, נהוג להחליף את המילה אמן במילה ראמן, בגלל הדמיון במצלול ומשמעות המילה הקשורה באטריות.

נארוטו (2002-2017)

הסדרה נארוטו וגיבורה הראשי קרויים על שם אחת התוספות הפופולריות לראמן באזור טוקיו, מאכל הנקרא נארוטומאקי (ביפנית: 鳴門巻き). בנוסף, ראמן בסגנון טוקיו עם נארוטומאקי הוא המאכל האהוב על הדמות הראשית בסדרה.
קטפרס

קטפרס היא מילה ביוונית שפורשה בספרות חז"ל כמדרון וגם לעניין נתינת מכות.
המילה מורכבת משני חלקים: קָטָ- (Cata), שפירושו ירידה, ופרס.
ככל הנראה, בחרו חז"ל להשתמש במילה זו להבהיר כי מדובר לא בעניין מדרון סתמי אלא במדרון באופן קיצוני; מדרון משופע עד שאין אפשרות לחפץ לנוח בו כלל ועיקר. כך גם פירש הרמב"ם.
ההפך של "קטפרס" הוא "אשבורן", גומא בארץ, שכאשר משקה נוזל ישפך לשם, הוא יתכנס מחמת הגומא.
לעיתים משמשת המילה "קטפרס" ככינוי למקום שאינו נחשב ל"אשבורן", אך גם אינו "קטפרס", ודינו שווה לקטפרס (לעניין טומאה וטהרה). כך גם רצפה חלקה שאין בה גומא לכינוס המים מכונה ונחשבת כקטפרס לעניין טומאה וטהרה.
יעל שרוני

ביוגרפיה

שרוני נולדה, גדלה והתחנכה ביישוב סביון. היא בתו של האלוף נתן שרוני.
בצה"ל שירתה כמש"קית חינוך. לאחר שירותה הצבאי, למדה בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 2002 השתתפה בסרט אימה ישראלי "תזזית".
הופעתה הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2003 בטלנובלה "משחק החיים" של חברת HOT, בה גילמה את ריקי בן-חיים.
בשנת 2005, החלה לשחק בעונה 2 של הסדרה "השיר שלנו", של חברת yes, בתפקיד האנטגוניסטית הביצ'ית הראשית שרון סילבר.
בשנת 2007 שיחקה בדרמה הקומית "האקס המיתולוגי", ששודרה בערוץ 2. באותה שנה החלה להשתתף בסדרה הקומית "מסודרים" של הזכיינית קשת בערוץ 2, ושיחקה בסדרת הדרמה "מתי נתנשק", ובתוכנית המערכונים "לא לפני הילדים" ששודרו בערוץ 10.
בשנת 2008 שיחקה בסרט הקולנוע "נימפות בערפל" בבימויו של יורם זקס. כמו כן שיחקה בסדרת הדרמה "סרוגים" ששודרה ב-yes stars ישראלי במשך שלוש עונות, החל מ-2008 ועד 2012, בתפקיד יפעת. על משחקה ב"סרוגים" זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בדרמה".
בשנים 2008–2014 כיכבה במשך 4 עונות בקומדיית המצבים "רמזור" ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. שרוני גילמה בסדרה את לילך איצקוביץ', אשתו ולאחר מכן גרושתו של איצקו (אותו מגלם ליאור כלפון).
שרוני מופיעה גם בתיאטרון, ובין היתר שיחקה בהצגות "ריקוד הציפורים", "שירה", "לא כולל שינה" ו"אונור" בתיאטרון בית ליסין ולקחה חלק בפסטיבל תיאטרון קצר השמיני ב"צוותא" (בשנת 2005), בהצגה "בא-לגן". בסוף 2007 עלתה לבימת התיאטרון עם הקומדיה "בן בהפתעה". בשנת 2008 שיחקה בהצגה "סרט צרפתי" של "תיאטרון בית ליסין". בשנים 2011 - 2012 שיחקה עם ההצגה "המסיבה של אביגיל" בתיאטרון הספרייה ולאחר מכן בתיאטרון אנסמבל הרצליה. ב-2016 שיחקה בהצגה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" של תיאטרון בית ליסין.
בשנת 2012 שיחקה בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "המיוחדת" בתפקיד ראשי לצדם של עפר שכטר, גל תורן ואסתר רדא. באותה שנה גם השתתפה בעונה השנייה של הסדרה האמריקאית "הומלנד" בתפקיד קצינת סי. איי. אי פרנקי פודסטה (Frankie Podesta). בשנת 2014 שיחקה בתפקיד משנה בתור אור כהן בסדרה האמריקאית "הרודן".
בשנים 2014-2018 שיחקה בסדרת הנוער של גיורא חמיצר, "שכונה", ששודרה בניקלודיאון למנויי HOT, בתפקיד סוזי שיינפלד, אמה העשירה של אגם (ליהי קורנובסקי). בנוסף שיחקה באותה השנה בתוכנית מערכונים בערוץ הראשון, "היהודים באים", לצד מוני מושונוב, יוסי מרשק, עידו מוסרי ועוד. התוכנית זכתה לאהדה רבה וזכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "תוכנית הבידור והשעשועון הטובה ביותר". התוכנית חזרה לעונתה השנייה ב-19 בפברואר 2016.
במרץ 2016 יעל שרוני השתתפה בתוכנית "תריץ אחורה" ביחד עם אלי פיניש ואביעד בנטוב.
בשנת 2016 הצטלמה לסדרה הקומית "צפוף". שידור הסדרה החל באפריל 2017 בערוץ "ZOOM".
ב-2018 השתתפה בסדרת הדרמה "בשבילה גיבורים עפים" בזכיינית "קשת", ובסדרה "הפסיכולוגית" בערוץ כאן 11 שם גילמה את אריאלה אחותה של תותי (קרן מור). 
נשואה ואם לשלוש בנות. מתגוררת ברמת גן.
דב ויסגלס

קורות חיים

ויסגלס גדל והתחנך ברמת גן במשפחה אמידה, והוא בוגר בית הספר התיכון אהל שם בעיר.
לאחר שירותו בצה"ל למד משפטים במסלול הערב של שלוחת תל אביב של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיים בשנת 1969.
עם סיום לימודיו עשה ויסגלס את ההתמחות בבית המשפט המחוזי, אצל השופט שלמה אשר. הוא קיבל רישיון עריכת דין בשנת 1971, ובאותה שנה החל לעבוד במשרד עורכי הדין מוריץ את מרגוליס בתל אביב. בשנת 1978 היה לשותף במשרד ובשנת 1984 רכש את המשרד ביחד עם עמיר אלמגור והיה לשותף בכיר במשרד (ומאז נקרא המשרד מוריץ, ויסגלס, אלמגור ושות'). כשותף בכיר, צירף למשרד עורכי דין בעלי ייחוס משפחתי וביניהם רם שמגר (בנו של נשיא בית המשפט העליון דאז, מאיר שמגר), דליה רבין-פילוסוף (בתו של ראש הממשלה יצחק רבין), דנה בן יאיר (בתו של היועץ המשפטי לממשלה דאז, מיכאל בן יאיר) ומיכל ברק (בתו של ראש הממשלה אהוד ברק).

עמדותיו

באוקטובר 2004 צוטט ויסגלס בראיון להארץ כאומר שההתנתקות תשמר בטווח הרחוק את גושי ההתנחלויות ביהודה ושומרון ושרוב גדול של המתנחלים לא ייעקרו ממקומם. אולם, בספטמבר 2009 אמר ויסגלס שלישראל אין ברירה אלא לפנות את כל ההתנחלויות מכיוון שאין מדינה בעולם המכירה בזכותה של ישראל ליהודה ושומרון וכי ללא עזרת העולם ישראל תהיה מדינת עולם שלישי. הוא צוטט כאומר: "לאחר שהחזרנו את רצועת עזה, נחזיר במוקדם או במאוחר את כל השטחים וכל המתנחלים יצאו משם עד האחרון שבהם". ביוני 2005 כאשר נשאל על הסכנה שלאחר ההתנתקות, שיגור רקטות מעזה על ישראל אמר: "יש לנו בעיה של חפצים מעופפים, אבל במונחי ביטחון זה לא פקטור משמעותי ולא איום לאומי" .

חייו האישיים

ויסגלס נשוי ללואיז ויסגלס ואב לשלוש בנות.
חשבון פשוט

פורמט התוכנית

כל פרק בתוכנית הוקדש לנושא אחר מתוך לימודי החשבון לכיתה ד'. קבוצה של ארבעה ילדים – אורי חי, לימור חלימי (הברונטית), לימור מרגולין (הבלונדינית) ודרור שדאור – בהדרכתו של דני מוג'ה התנסו בפתרון בעיות חשבוניות בנושא הפרק ושרו את מסקנותיהם בססמאות מחורזות (כגון "חילוק באפס זו טעות כיוון שאין לו משמעות", "בכל הדרכים מגיעים תמיד לפירוק ראשוני אחד ויחיד"). במסגרת התוכנית שובצו גם התנסויות בחשבון של שתי דמויות נוספות – ביש (טליה שפירא) וגדא (רן ורד) – בסרטונים קצרים בסגנון סרט אילם. התוכנית שודרה במשך שנת הלימודים בשעות הבוקר במסגרת הסבב הקבוע של תוכניות הלימוד של הטלוויזיה החינוכית, עד שהפסיקה לשמש כעזר לימוד בחשבון.

תוכנית בת

החינוכית הפיקה ושידרה במקביל תוכנית בת בשם "גאומטריה פשוטה" (לכיתה ד') בהנחיית אסתי כץ, והתארחו בה אברהם מור, ראובן שפר, דודיק סמדר ואבנר חזקיהו אך ללא השתתפות ילדים. בדומה לתוכנית האם, גם בה שולבו שירים (שהושרו על ידי השניים) וגם היא כללה פינות של ביש וגדא. שיר הפתיח הושר באותו לחן אך במילים אחרות ("גאומטריה פה, גאומטריה שם, גאומטריה כאן ובכל העולם...").
אבא יוסי בן חנן

אַבָּא יוֹסֵי בֶּן חָנָן, או אַבָּא יוֹסֵי בֶּן חַנִּין, היה תנא, שמאמרים רבים שלו מובאים בספרות חז"ל.
שוררת אי בהירות לגבי זמן פעילותו. ציטוטים אחדים שלו מורים על זמן פעילות מוקדם, כנראה במאה ה-1, בדור השני של התנאים, ואולם ציטוטים אחרים מורים כי היה מאחרוני התנאים. יש המשערים כי מדובר בשני אישים בעלי אותו שם.

ממאמריו באגדה

בילקוט שמעוני, פרשת בהעלותך רמז תשכז, מובא: "אבא יוסי בן חנן אומר: אילו זכו ישראל, כיון שעלו פרסות רגליהן מן הים, היו נכנסין לארץ שנאמר עלה רש מיד כאשר דבר ה' אלוהיך לך אל תירא ואל תחת". אמרה זו מצוטטת בשמו גם בילקוט שמעוני לפרשת דברים (רמז תשצט), ואולם שם הוא מצוטט כאומר את הדברים בשם אבא כהן ברדלא מאחרוני התנאים; אם גרסה זו מדויקת, הדבר מעיד על תקופת פעילות מאוחרת בהרבה, ממה שנראה משאר המובאות מדבריו בספרות חז"ל.