ניל הנדל

ביוגרפיה

את לימודיו התיכוניים עשה בישיבה דפלטבוש בניו יורק, ולאחר מכן למד באוניברסיטת ניו יורק סוציולוגיה ומדעי היהדות. כמו כן למד בישיבה יוניברסיטי אצל הרב יוסף דב סולובייצ'יק, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת הופסטרה. בשנים 1976–1983 עסק בעריכת דין בניו יורק, ובשנת 1983 עלה לישראל.
הוא עבד בפרקליטות מחוז דרום בשנים 1983-1988, ולאחר מכן מונה לשופט בבית משפט השלום בבאר שבע. לאחר 5 שנים בתפקיד הוא מונה לתפקיד רשם בית המשפט המחוזי בבאר שבע, בשנת 1997 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי, וב-2006 מונה לתפקיד סגן-נשיא בית המשפט המחוזי בבאר-שבע.

מינויו לבית המשפט העליון

בנובמבר 2007 הועלתה מועמדותו לבית המשפט העליון, ובאוגוסט 2009, לאחר דיונים ממושכים בין חברי הוועדה למינוי שופטים, הוא נבחר פה אחד יחד עם עוזי פוגלמן ויצחק עמית לשופט בבית המשפט העליון. ב-14 באוקטובר 2009 נכנס לכהן בתפקיד. אם לא ישתנה גיל הפרישה של השופטים, הנדל צפוי לפרוש בהגיעו לגיל 70, בשנת 2022.
פורסם כי מינויים של הנדל ועמית היה שלא על פי נוהג (שאינו מוגדר בחוק) על פיו שופטים היו מתמנים רק על סמך הסכמת נשיא בית המשפט העליון. בנוסף, המינוי היה תקדימי גם כי הם לא כיהנו במינוי זמני בבית המשפט העליון, אלא מונו לתפקידם היישר מבית המשפט המחוזי.

מעצר

הנדל קבע בדעת רוב שחמשת ימי מעצר הגישור בעקבות הצהרת תובע יחושבו ככוללים את היום בו מתקיים הדיון ולאחריו יש לספור ארבעה ימים שלמים המסתיימים בחצות, בניגוד לדעת מיעוט של דוד מינץ שסבר שבסמכות השופט לקבוע מעצר גישור של עד 120 שעות משעת הדיון.

ענישה

לעומת עמדתו הסנגורית יחסית בהתייחס להרשעה, הנדל אינו מן המקילים בענישה. כך, במקרה בו ביקש השופט יורם דנציגר להקל על נאשם שהיה שיכור בעת ביצוע תקיפה, התנגד הנדל לכך וסבר שאין להתערב בעונש החמור שנקבע בבית המשפט המחוזי. עם זאת, במקרה אחר הסכים עם השופט דנציגר על הקלה בעונש, בניגוד לעמדת המיעוט שגרסה שאין מקום להקלה.
בהתייחס לעונש המופחת על עבירת רצח, לפי סעיף 300א לחוק העונשין, טען הנדל שהשימוש בסעיף צר מידי וראוי להרחיב את השימוש בו במקרים המתאימים.

אזרחי

הנדל היה בדעת מיעוט שפושט רגל אינו זכאי לצו הפטר על חוב הנובע מערבות למזונות.

נזיקין

הנדל תמך מספר פעמים בהשתת פיצויים גבוהים על נזקים נפשיים ולא ממוניים. בפברואר 2011, הוביל הנדל למתן פיצוי של 250,000 שקלים על פגיעה באוטונומיה, במקרה בו רופא לא שיתף את ההורים בכל המידע הרלוונטי במהלך הריון ונולדה ילדה בעלת תסמונת דאון, בפסק דין שהיה אחד מציוני הדרך בהעלאת היקף הפיצויים בראש נזק זה. במשך השנים הוביל הנדל לפסקי דין נוספים שהעניקו פיצוי של מאות אלפי שקלים על פגיעה באוטונומיה. בפסק דין אחר ביקש בדעת מיעוט לפצות חשוד אשר הוחזק במעצר במשך שלושה חודשים, סבל ממכות בחקירה וממחדלי חקירה של המשטרה ב-1.2 מיליון ש"ח (בניגוד לעמדת הרוב שהעניקה 200,000 ש"ח). כנגד עמדתו בפסק דין זה כתב עמיתו, השופט יצחק עמית: "איני מכיר אף פסק דין בנזיקין בו נפסק סכום כה נכבד ... בגין נכות נפשית בשיעור של 10%".
גישתו של הנדל ביחס לתביעות של חיילים כנגד קצין התגמולים הותירה אותו לא אחת בדעת מיעוט מול עמיתיו, ותוארה על ידי השופט מני מזוז כ"מותחת את הנטייה לפרש את החוק ברוחב לב ולא ביד קמוצה". בהתאם לגישתו, אף הביע עמדה המקילה על מתן רשות ערעור בקובעו: "לעיתים גם שאלת היישום עשויה לעורר שאלה משפטית שעומדת במבחן חניון חיפה". הנדל אף הביע תמיכה במתן רשות לחיילים לתבוע את המדינה על פי פקודת הנזיקין, על נזקים שנגרמו להם שאינם מכוסים על ידי חוק הנכים. גם לעמדתו זו התנגד מני מזוז.

ביטחון ומלחמה בטרור

הנדל נמנה על השופטים הבטחוניים שפסקו לכיוון של עמדה בטחונית במקרים בהם נדון המתח בין שיקולי בטחון לזכויות אדם. הוא היה בעמדת הרוב שאין לפסול את חוק האזרחות והכניסה לישראל וכן תמך בחוקיות הריסת בתי מחבלים. בדיון לגבי שלילת האפשרות ללימודים אקדמיים מאסירים בטחוניים תמך הנדל בעמדה המאפשרת שלילה של לימודים אקדמיים מאסירים בטחוניים, הגם שלאסירים פליליים ניתנת זכות ללימודים אקדמיים.
בדצמבר 2017 פסק בדעת מיעוט, שבדיון נוסף היתה לעמדת הרוב, כי למדינה יש סמכות להחזיק בגופות מחבלים לצורכי משא ומתן על שחרור גופות חיילי צה"ל, בהתאם לתקנות ההגנה המסמיכות את המפקד הצבאי להורות על מקום ואופן קבורתו של כל אדם וכן להורות מי יקבור אותו, משיקולים ביטחוניים. לדעת הנדל החזקת הגופות כאמצעי לשחרור אזרחים וגופות חיילי צה"ל המוחזקים בידי חמאס נחשבת לשיקול ביטחוני ועולה בקנה אחד עם הוראת התקנה. בחוות דעתו הרחיב על חשיבות פדיון השבויים, כולל גופות החיילים. 
לעומת זאת, בעמדת המיעוט, סבר הנדל שיש לאפשר את המשך בירור תביעתו של מוסטפא דיראני נגד מדינת ישראל, לא למען דיראני אלא כדי לבער חריגות בפעילות של מדינת ישראל.

סגנון

לעיתים, מרחיב הנדל בפסיקותיו על עמדת המשפט העברי. ככלל, הנדל נחשב לשופט בעל גישה מרכזית, שאיננה נוטה לשמרנות או לליברליות באופן מובהק.