google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ורג' ליכטר

ג'ורג' ליכטר (באנגלית: George Lichter;‏ 14 בדצמבר 1921 - 2 באוגוסט 2013) היה טייס קרב אמריקאי במלחמת העולם השנייה, ממייסדי חיל  האוויר הישראלי.

חייו

ליכטר נולד בברוקלין בארצות הברית בנם של בן ובסי. אביו היגר מרוסיה ואמו נולדה בארצות הברית. לאחר המתקפה על פרל הארבור בדצמבר 1941, החליט להתנדב לשירות צבאי, לאחר מספר חודשים של המתנה ובדיקות רפואיות גויס לזרוע האוויר באפריל 1942. סיים הכשרתו בבית הספר לטיסה בטקסס ושירת כטייס קרב, תחילה הוצב בכנף שהגנה על וושינגטון די. סי. ובנובמבר 1943 נשלח לאנגליה שם שירת בכנף 361 של חיל האוויר השמיני. במהלך מלחמת העולם השנייה הטיס מטוסי P-47 ת'נדרבולט ו-P-51 מוסטנג והשתתף ב-88 גיחות מבצעיות בשמי אירופה, כולל בפלישה לנורמנדי. הוא לחם בקרבות אוויר רבים בהם רשם נזקפו לזכותו שתי הפלות של מטוסי אויב. על שירותו זכה בצלב התעופה המצוינת ובמדליית האוויר. לאחר שירותו הצבאי עבד כמדריך טיסה במזרח הרחוק, סוחר בשנחאי ובעסקי טקסטיל בארצות הברית.    
עם הקמת מדינת ישראל התנדב לשירות במלחמת העצמאות במסגרת מח"ל. הוא נשלח לשדה התעופה צ'סקה-בודוביצה בצ'כוסלובקיה תחת השם הבדוי בנימין פשקין, והדריך בו את קבוצת הישראלים שנשלחו ללמוד טיסה. הוא הדריך על מטוסי האימון אוויה C2B ואת חמשת המצטיינים (דני שפירא, מוטי הוד, שעיה גזית, טיבי בן-שחר וגרשון ליטוויץ) על מטוס הקרב אוויה S-199. עם הגיעו לישראל שירת בחיל האוויר בטייסת הקרב הראשונה. הוא נשלח פעם נוספת לצ'כוסלובקיה להדריך על מטוסי ספיטפייר. בדצמבר 1948 פיקד על מבנה מטוסי הספיטפייר במסגרת מבצע ולוטה 2, מצ'כוסלובקיה דרך יוגוסלביה לישראל. בהמשך פיקד על טייסת מתקדם בבית הספר לטיסה בבסיס סירקין, בו הדריך על מטוסי הרווארד. 
ב-1951 עזב את ישראל וחזר לארצות הברית עם רעייתו אותה הכיר בצ'כוסלובקיה. הוא עסק בתחום הטקסטיל. נפטר בבולדר קולורדו ב-2013, הותיר אחריו שלושה ילדים.
קרייג תומאס

ביוגרפיה

תומאס נולד וגדל בעיר קודי שבצפון-מערב ויומינג, בערך 50 קילומטרים מזרחית לפארק הלאומי ילוסטון. הוריו היו מורים בבתי הספר הציבוריים שהפעילו חוות נופש על שפת נהר הילוסטון במהלך הקיץ. עיסוק המשפחה בתיירות ובמלונאות הביא מאוחר יותר את תומאס לרכוש בית מלון קטן בעיירה טורינגטון. תומאס בוגר אוניברסיטת ויומינג בלאראמי עם תואר בגידול בעלי חיים. לאחר מכן הוא שירת כקצין בחיל הנחתים של ארצות הברית בשנים 1955–1959 והשתחרר בדרגת קפטן. הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת לה-סאל שפעלה בשיקגו, אך לא מנה אותו באלמה מאטר בביוגרפיות הרשמיות שלו מאוחרות יותר.
בנוסף לעבודתו עם לשכת פדרציית החקלאות, הוא היה המנהל הכללי של מנהל החשמול הכפרי בוויומינג. לאחר חמש שנות כהונה בבית הנבחרים של ויומינג, זכה תומאס בבחירות מיוחדות להחלפת דיק צ'ייני כנציגה היחיד של מדינת ויומינג בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר מחדש למושב זה ב-1990 וב-1992. ב-1994 התמודד לראשונה אל הסנאט של ארצות הברית, ובבחירות גבר על המושל הדמוקרטי המכהן מייק סאליבן בפער של 20%. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-2000 עם רוב בן 74%, אחד הניצחונות עם הרוב הגדול ביותר בהיסטוריה של מדינת ויומינג. בבחירות 2006 נבחר בפעם השלישית והאחרונה לסנאט.
כיו"ר ועדת המשנה לענייני הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, ניסח תומאס חקיקה למתן מימון ורפורמות ניהוליות להגנת הפארקים הלאומיים של אמריקה במאה ה-21. זמן קצר טרם יום הבחירות לסנאט בנובמבר 2006 הובהל תומאס לבית החולים ואושפז תחילה בעקבות דלקת ריאות. יומיים לאחר הבחירות ב-2006 הוכרזה כי לוקמיה אובחנה אצל תומאס. הוא עבר באורח מידי טיפול כימותרפיה ולאחר מכן חזר לעבוד בחודש דצמבר, חודש מוקדם מהצפוי. בראשית 2007 אמר תומאס שהוא מרגיש טוב יותר מזה זמן רב, אם כי שב לסיבוב השני של טיפולי כימותרפיה כעבור חודש. ב-4 ביוני הכריעה אותו מחלת הלוקמיה והוא מת במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד.
ג'ון קרול לינץ'

ביוגרפיה

לינץ' נולד בבולדר, קולורדו. למד בבית ספר התיכון ישועי רג'יס בדנוור. למד תיאטרון באוניברסיטה הקתולית של אמריקה בוושינגטון די. סי, וסיים את לימודי התואר הראשון באומנויות הבמה בשנת 1986. 
לינץ' נשוי לשחקנית ברנדה ולה מאז 1997.

קריירה

לינץ' נודע לראשונה כאשר גילם את סטיב, אחיו הקרוס-דרסר של דרו קארי בסדרה הקומית המופע של דרו קארי ועל תפקידו הראשי בסרטם של האחים כהן פארגו משנת 1996 לינץ' גם גילם במשך שלוש עונות את הבלש באד מוריס בסדרת הדרמה הרפואית בגוף ההוכחה.
החל משנת 2014 משתתף בקביעות בעונה הרביעית בסדרה האנתולוגית של המפיק ריאן מרפי "אימה אמריקאית", "אימה אמריקאית: פריק שואו" ברשת FX Networks, בתור טוויסטי, ליצן רצחני.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "ג'קי" על ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, בכיכובה של נטלי פורטמן. שנה לאחר מכן עלתה הדרמה הביוגרפית "המייסד" ("The Founder") בכיכובו של לינץ', לצדם של מייקל קיטון ולורה דרן. בשנת 2019 החל לשחק בסדרה "אימה אמריקאית: 1984", המהווה העונה התשיעית בסדרת "אימה אמריקאית".
גריגור דימיטרוב

ביוגרפיה

דימיטרוב נולד וגדל בחאסקובו למשפחת ספורטאים. אביו, דימיטר, מאמן טניס, ואמו, מריה, מורה לחינוך גופני ושחקנית כדורעף. בגיל 5 הוא החל להתאמן בטניס מדי יום. בשנת 2007 הצטרף לאקדמיה לטניס של סנצז קסל בספרד. שנה לאחר מכן, הוא עזב לפריז להתאמן באקדמיה לטניס של פטריק מורטוגלו. שם התאמן במשך כ-4 עונות.

2006

בשנת 2006 זכה דימיטרוב בטורניר אוראנג'-בול לנוער עד גיל 16.

2007

בשנת 2007 הגיע דימיטרוב לגמר טורניר אוראנג'-בול לנוער עד גיל 18.

שני תוארי גראנד סלאם לנוער

בשנת 2008 זכה דימיטרוב באליפות וימבלדון לנוער ובאליפות ארצות הברית הפתוחה לנוער. ב-8 בספטמבר הוא דורג במקום ראשון בעולם לנוער.

2014

באליפות וימבלדון שנערכה ביולי 2014 הגיע דימיטרוב לשלב חצי הגמר. בתחילת הטורניר דורג במקום 11 בעולם. בשלב רבע הגמר ניצח את אנדי מארי מבריטניה (3 בעולם) ב-3 מערכות (1-6, 6-7, 2-6) ובשלב חצי הגמר הוא הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' מסרביה (1 בעולם) ב-4 מערכות (4-6, 6-3, 7-6, 7-6) שלבסוף אף זכה בתואר.

2017

באליפות בריזביין שנערכה בתחילת ינואר 2017 זכה דימיטרוב בתואר ראשון מאז 2014. בשלב רבע הגמר הוא ניצח את דומיניק תים מאוסטריה (8 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 6-4, 3-6), בשלב חצי גמר הוא ניצח את מילוש ראוניץ' מקנדה (3 בעולם) בשתי מערכות (6-7, 2-6) ובגמר הוא ניצח את קיי נישיקורי מיפן (5 בעולם) ב-3 מערכות (2-6, 6-2, 3-6). שבועיים לאחר מכן, באליפות אוסטרליה הפתוחה הוא הגיע לשלב חצי הגמר. בתחילת הטורניר הוא דורג במקום 15 בעולם. בסיבוב השלישי הוא ניצח את רישאר גאסקה מצרפת (18 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 2-6, 4-6), בסיבוב הרביעי ניצח את דניס איסטומין ב-4 מערכות (6-2, 6-7, 2-6, 1-6) שהדיח את נובאק ג'וקוביץ' כבר בסיבוב השני, מה שנחשב להפתעת האליפות. בשלב רבע הגמר ניצח את דויד גופין מבלגיה (11 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 2-6, 4-6), ובשלב חצי הגמר הפסיד לרפאל נדאל (9 בעולם) ב-5 מערכות (6-3, 5-7, 7-6, 6-7, 6-4) במשחק שערך כ-5 שעות.

חייו האישיים

בשנת 2013 אישר דימיטרוב את חברותו למריה שרפובה, ממנה נפרד ביולי 2015. ב-2016 החל לצאת עם הזמרת ניקול שרזינגר.
יונתן כנען

ביוגרפיה

יונתן כנען נולד וגדל ברמת גן. סבו מצד אמו היה פרופסור אֶרְוִין רָבַּאוּ, מחלוצי רפואת הנשים בישראל. הוא בנם של ד"ר גבי כנען, רופא-מנתח ומנהל בית החולים רבקה זיו בצפת, ופרופ' נורית כנען-קדר, חוקרת תולדות האמנות ודיקנית הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב; בעלה השני של אמו הוא ההיסטוריון פרופ' בנימין זאב קדר. אחיו הבכור הוא חגי כנען, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
כנען בוגר בית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין במגמת מוזיקה (1995). השלים תואר ראשון (B.Mus) בקומפוזיציה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה (2001) ובניצוח תזמורת, באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים; מוריו היו הפרופסורים יצחק סדאי, ראובן סרוסי ויוסף דורפמן בקומפוזיציה ונועם שריף ומנדי רודן בניצוח תזמורת. בתקופת לימודיו זכה בפרס הראשון בתחרות קומפוזיציה על הלחנת היצירה הקאמרית "השישיה הלבנה"; היצירה בוצעה במסגרת התוכנית "צעירים במרכז", משכנות שאננים, בביצוע אנסמבל "קפריזמה", 2002; המופע שודר בקול המוזיקה.
כנען השתלם בארצות הברית בניצוח תזמורת במסגרת לימודי תואר שני, על מלגה מלאה (2004-2002). למד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת סינסינטי, אוהיו, בהנחייתו של פרופ' מרק גיבסון ובבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה, בְּלוּמִינְגְטוֹן, בהנחייתו של פרופ' דייוויד אפרון. בוגר תואר שני (M.Mus) בהלחנת מוזיקה מבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב (2010-2008).
השתתף בכיתות אמן עם המאסטרו זובין מהטה ועם המנצחים דיאן ויטרי (Diane Wittry) וקנת` קיסלר (Kenneth Kiesler).
כנען הוציא שני אלבומים: "יונתן כנען" (2008) ו"בדרך לסנטה פה" (2012). סינגלים מתוכם הושמעו בתחנות הרדיו האזוריות, ברשת ג', בגלי צה"ל וב-103FM.
ב-2010 הלחין קנטטה על פי נאום הניצחון של הנשיא ברק אובמה לשלוש זמרות ופסנתר. היצירה הושמעה בתוכניות טלוויזיה ורדיו במסגרת ביקורו של הנשיא אובמה בישראל במרץ 2013, במקביל לראיונות שנערכו על ידי חדשות הערוץ הראשון ומשרד החוץ.
כנען יזם, הלחין וכתב במשותף את המחזמר האופראי "גרטה והמירוץ לחלל" 2014, אשר זכה בפרס חג המחזמר בבת ים בניהולו האמנותי של אורי פסטר.
הפיק מוזיקלית את אלבומיהן של רונית שחר, אריאלה עדוי ואודהליה ברלין.
בנובמבר 2015 התקיימה בעיר סלטיו שבמקסיקו בכורה של היצירה "פתיחה ים-תיכונית" (A Mediterranean Overture) פרי עטו של כנען, שהוזמנה בידי "התזמורת הפילהרמונית המדברית" (Orquesta Filarmonica del Desierto) בניצוחו של נתנאל אספינוסה (Natanael Espinoza).
החל מ-2015/16 כנען מרצה למוזיקה באוניברסיטת חיפה. הוא ייסד תוכנית לימודים לבגרות בשם "מוזיקה במרחב הדיגיטלי". בעבר לימד מוזיקה במגמות המוזיקה בתיכון בליך ברמת גן ובישיבת בר-אילן למדעים ואומנויות. הוא עומד בראש התוכנית למוזיקה במרחב הדיגיטלי מרכז חינוך ליאו באק.
נשוי לדנה פרבר-כנען, העוסקת בעיצוב חוויית משתמש ובאנימציית תלת-ממד. יש להם שתי בנות. הם מתגוררים בתל אביב.
סיימון שפרד

ביוגרפיה

שפרד נולד בבריסטול, ולמד בבית הספר קליפטון קולג'. בהמשך למד באוניברסיטת מנצ'סטר מטרופוליטן ובבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק. הוא היה חבר בתיאטרון הלאומי לנוער.
בנוסף לטלוויזיה הופיע שפרד בתפקידים רבים בתיאטרון ובקולנוע. בין השאר שיחק בתפקיד לורד אשברוק בהפקה משנת 2011 של בריסטול אולד ויק למחזה "קוראם בוי" מאת הלן אדמונדסון.
סיימון שפרד הוזכר בקביעות בסדרה הקומית "Gimme Gimme Gimme" של ה-BBC בדמות מושא אהבתו של טום, והופיע בתפקיד עצמו בפרק אחד בכל עונה.
ב-16 בפברואר 2011 כיכב שפרד בתפקיד אורח בפרק ה-200 של סדרת הדרמה "רופאים" של ה-BBC.
שפרד שיחק בתפקיד סר נורמן קוונדיש במחזה "The Duck House" מאת דן פטרסון וקולין סוואש, לצדם של בן מילר ודיאנה ויקרס. ההצגה היא פארסה פוליטית המבוססת על שערוריה שהתרחשה בפרלמנט הבריטי בשנת 2009. המחזה הועלה באוקטובר 2013 בסיבוב הופעות בן חמישה שבועות, ואחר כך הועבר לתיאטרון וודוויל בלונדון והוצג שם באביב 2014.
ב-2017 הופיע שפרד בפרק "The Sins of Others" בסדרת הטלוויזיה "האב בראון" בתפקיד אדוארד ריס.
ב-25 במרץ 2017 כיכב שפרד בסדרה "חדר מיון" של ערוץ BBC1 בתפקיד ג'ונתן ברלינג בפרק "Five Days". באוגוסט 2018 חזר לגלם את הדמות בפרקים נוספים.

חיים אישיים

ב-1980 התחתן שפרד עם מעצבת התלבושות אלכסנדרה ביירן. לבני הזוג יש ארבעה ילדים.
מזרח אסיה

מזרח אסיה הוא חלק מאסיה אשר מוגדר בדרך כלל לפי תנאי אקלים או תרבות. מבחינה גאוגרפית, שטחה של מזרח אסיה הוא כ-6,640,000 קמ"ר והוא מהווה כ-15% משטחה של יבשת אסיה. במזרח אסיה גרים כ-1.5 מיליארד בני אדם, 38% מאוכלוסיית היבשת וכחמישית מאוכלוסיית העולם.
מבחינה תרבותית, האזור נמצא תחת השפעה היסטורית סינית חזקה. הכתב הסיני השפיע מאוד על צורות הכתיב בשפות הנפוצות באזור. גם פילוסופיות סיניות דוגמת קונפוציאניזם ונאו-קונפוציאניזם נפוצות באזור זה.
רוז מאדר

עלילה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: ניסוח לא אנצקילופדי.
הסיפור הוא על רוזי, אישה מוכה הבורחת מבעלה ונסחפת לתוך הרפתקאה בתוך התמונה-"רוז מאדר".
הסיפור מתחיל בכך שרוזי בורחת מבעלה, "השור הזועם", נורמן ומוצאת מחסה בבית מחסה לנשים מוכות. ככל שהזמן עובר, ביטחונה של רוזי חוזר אליה, היא עוברת לדירה חדשה משלה וכדי לחגוג, היא מחליטה לקנות תמונה. כאשר היא מגיעה אל בית העבוט, תמונה מסוימת מושכת את תשומת לבה, תמונה הנקראת על שמה, רוז מאדר. רוזי קונה את התמונה ובדרך מתאהבת בבנו הנאה של בעל החנות.
כעבור זמן מה, רוזי מגלה כי התמונה גדלה, ונחשפים בה יותר ויותר פרטים.
לילה אחד היא נכנסת לתוך התמונה, מצילה את תינוקה של האישה באדום מהפר הזועם והאישה מעניקה לה צמיד זהב כתמורה. בו זמנית נורמן שוקד ודולק אחר רוזי, ובסוף מגלה היכן היא מסתתרת. רוזי וחברה החדש נמלטים לתוך התמונה, ובפעם השנייה הורגים את הפר, הלו הוא לא אחר מאשר נורמן.
דניה סיבוס

היסטוריה

בדצמבר 1960 נוסדה חברה בשם "דניה חברה לפיתוח בע"מ", לצורך בניית  שכונת דניה בחיפה, על ידי משקיעים מדרום אפריקה. בשנת 1964 החלה החברה לבנות את שכונת רמת דניה בירושלים.
באפריל 1985 נרכשה "דניה חברה לפיתוח בע"מ" על ידי חברת אפריקה ישראל להשקעות והפכה לחברה בת של אפריקה. במרץ 1986 שינתה החברה את שמה ל"דניה סיבוס חברה לבניה בע"מ".
בשנת 1997 הוקמה חברת דרך ארץ על ידי דניה סיבוס ושותפים נוספים, לשם התמודדות במכרז לסלילה ותפעול של חלקו המרכזי של כביש חוצה ישראל, ובסוף 1999 החלה בסלילת הכביש. 
בינואר 1997 רכש לב לבייב מבנק לאומי את השליטה באפריקה ישראל, וביצע ארגון מחדש של עסקיה. בדצמבר 1997 התאגדה דניה סיבוס בע"מ כחברה פרטית בבעלות מלאה של דניה סיבוס אחזקות (1965) בע"מ (אשר שינתה את שמה ונקראת כיום אפריקה ישראל מגורים בע"מ). בשנת 2000 פרסמה החברה תשקיף הנפקה לציבור, שעל פיו הונפקו לציבור ונרשמו למסחר ניירות ערך של החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ביוני 2006 הונפקה אפריקה ישראל מגורים ונרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.     
בדצמבר 2010 התקשרה "דניה סיבוס בע"מ" בהסכם עם "אפריקה ישראל להשקעות בע"מ", במסגרתו רכשה את מלוא אחזקותיה של אפריקה ישראל ב"אפריקה ישראל מגורים בע"מ". 
בשנת 2015 נמחקו ניירות ערך של החברה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אחרי הצעת רכש של אפריקה ישראל להשקעות לבעלי מניות המיעוט בחברה.
בינואר 2018 פורסם שמשטרת ישראל פתחה בחקירת תיק 1803 - פרשה שבה, על פי החשד, העבירה דניה סיבוס כספי שוחד לדוד ביטן, בזמן שזה כיהן כסגן ראש עיריית ראשון לציון, בתמורה לקידום אינטרסים של החברה. במרץ 2019 פרסמה המשטרה את עמדתה כי התגבשה תשתית ראייתית מספקת לביסוס חשדות שלפיהם ביצעו החברה ומנכ"לה, רונן גינזבורג, עבירת מתן שוחד.

סיבוס רימון

בשנת 1962 הוקם מפעל בקריית אונו "סיבוס רימון תעשיות מבנים בע"מ" לבניה מתועשת על בסיס ידע שנרכש מחברת CEBUS הצרפתית, על ידי חברת אפריקה ישראל להשקעות.

אפריקה ישראל מגורים

"אפריקה ישראל מגורים בע"מ" היא הגילגול הנוכחי של "דניה חברה לפיתוח בע"מ". "דניה סיבוס בע"מ" מחזיקה ב-74% ממניות החברה.

אלום דניה

חברת "אלום דניה", חברה המתמחה בתכנון וביצוע עבודות אלומיניום בבניני מגורים.
לירות בשליח

לירות בשליח, או להרוג את השליח, הוא ביטוי מטאפורי המתאר מעשה של הטלת אשמה על אדם שנשלח להעביר מסר, שמאכזב את מקבלו, או פגיעה בשליח כנקמה בשולח.
עד להמצאתם של אמצעי תקשורת מודרניים נמסרו, הודעות בדרך כלל באופן אישי על ידי שליח אנושי. מקבל הבשורה הרעה עלול היה להגיב לקבלת הבשורה בביצוע מעשה נקם בשליח עצמו במקום בנשוא ההודעה עצמו.
"לירות בשליח" היא תת-מחלקה של הכשל הלוגי "אד הומינם".

היסטוריה

בתקופת המדינות הלוחמות בהיסטוריה של סין היה מקובל נוהג אבירות לא כתוב, על פיו הייתה ציפיה ממפקדי הצבאות הניצים לקבל ולהחזיר שליחים דיפלומטיים של האויב ללא פגע.
ביטוי למעשה שבו אכן נהרג השליח מופיעה בספרו של פלוטרכוס, חיי אישים, בתיאור חייו של לוקולוס:
טיגראנס לא שמח על השליח הראשון שהודיעו על בואו של לוקולוס, וציווה להתיז את ראשו; על כן לא הוסיף איש להגיד לו דבר, ושעה שאש המלחמה כבר הייתה קודחת סביבו, היה יושב ואינו יודע דבר אלא מטה אוזן לדברי המחניפים... מיתרובארזאנֶס היה הראשון בידידיו, שהעז להגיד לו את האמת, וגם הוא לא קיבל שכר טוב על שאמר מה שבליבו בלי מורא...
— פלוטארכוס, חיי אישים: אנשי רומי, לוקולוס, כ"ה. תרגום: יוסף ליבס, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים תשי"ד, 1954, עמ' 217.
ביטוי דומה מופיע במחזה אנטיגונה מאת סופוקלס:
'מחובתנו לדוח לו' הוא אמר/ אסור לנו להסתיר את זה/  המלים האלה הכריעו את הכף/ ערכנו הגרלה,/  ואֲנִי – אוי ואבוי לי – / אֲנִי עליתי בגורל/ אֲנִי זכיתי "בתענוג" לדווח לך./ אז הנה אֲנִי, / ואֲנִי רוצה להיות כאן עוד הרבה פחות ממה שאתה רוצה אותי כאן./  כן, אֲנִי יודע – מי אוהב לשמוע חדשות רעות?
— אנטיגונה, שורות 273 - 277
ויליאם שייקספיר מבטא תחושות דומות במחזה הנרי הרביעי, חלק שני:
אבל תפקיד מודיע אסונות/הוא כפוי טובה; ולשונו לעד/אחר כך תהדהד כמו פעמון/קודר, ותיזכר כי צלצלה/על הסתלקות חבר.
— הנרי הרביעי, חלק שני, מערכה ראשונה, תמונה 1, באתר שייקספיר ושות'.
וגם במחזה אנטוניוס וקלאופטרה:
שליח: גורלו של מבשר רע מושפע מאופי בשורתו
אנטוניוס: כן, כשמדובר בכסיל או בפחדן. המשך!/ מה שארע, נחתם. אצלי זה כך - /ספר אמת, וגם אם מוות בסיפור אורב/ אשמע אותו כמחמאה.
— ויליאם שייקספיר, אנטוניוס וקליאופטרה, מערכה ראשונה, תמונה שניה. תרגום: מאיר ויזלטיר. הוצאת עם עובד, המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות, המפעל לתרגום ספרי מופת, תל אביב תשמ"ט, 1988, עמ' 36.

פרויד ומנגנוני הגנה

זיגמונד פרויד ראה בהתנהגות של "ירייה בשליח" סוג שולי של מנגנון הגנה, המסייע לדחות את מה שגורם לצער או שניתן לשאתו. פרויד מזכיר את הקינה המורית, "אוי לאלהאמה שלי!" (¡Ay de mi Alhama!), המספרת על מוחמד ה-12, שליט גרנדה, שקיבל את החדשות על נפילתה של אלהאמה. הוא חש שחדשות אלו מבשרות על קץ שלטונו, אך הוא סירב לקבל אותן כאמיתיות; הוא השליך את המכתבים לאש והרג את השליח. לפי פרויד, גורם מכריע בהתנהגותו של המלך הוא רצונו להיאבק בתחושת חוסר האונים; באמצעות שריפת המכתבים והריגת השליח ניסה להמשיך ולהראות את כוחו האבסולוטי.

ביטויים מודרניים

ביטוי מודרני ל"ירי בשליח" נמצא לעיתים בהאשמת התקשורת, המפרסמת חדשות רעות על אדם, ארגון וכדומה.
הארמייה ה-11 (האימפריה היפנית)

היסטוריה

הארמייה ה-11 הוקמה ב-4 ביולי 1938, כחלק מארמיית אזור מרכז סין. מטרת הארמייה הייתה כיבוש המחוזות המרכזיים של סין בין נהר היאנגצה והנהר הצהוב.
לאחר נפילת ננקינג, המטרה המרכזית של הצבא היפני הייתה ווהאן. ב-29 באפריל פתחו היפנים את המתקפה כדי לחגוג את יום הולדתו של הקיסר הירוהיטו. ההתקפה נפתחה במתקפה אווירית גדולה של חיל האוויר היפני הקיסרי על העיר, אולם הסינים היו מוכנים היטב והצליחו להפיל 21 מטוסים יפניים. ב-13 ביוני פתחה ארמיית אזור מרכז סין בהתקפה יבשתית על ווהאן. הארמייה ה-11 ביצעה התקפה גדולה לאורך החוף הדרומי של נהר היאנגצה. במאמץ גדול הצליחה לבסוף הארמייה לנתק את ווהאן ולבודד אותה. ב-27 באוקטובר נכנעה ווהאן והקרב הסתיים בניצחון פירוס יפני.
בספטמבר 1939 היא הועברה תחת פיקוד הארמייה האזורית השישית. היא פורקה עם כניעת האימפריה היפנית.
האנציקלופדיה של הגטאות

האנציקלופדיה של הגטאות (באנגלית: The Yad Vashem Encyclopedia of the Ghettos During the Holocaust) היא אנציקלופדיה מאת המכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם בראשות דן מכמן, המהווה פרסום מתמשך של מחקר אודות כל הגטאות היהודיים שהתקיימו במהלך השואה. האנציקלופדיה ראתה אור לראשונה באנגלית בעריכת גיא מירון ושלומית שולחני בשני כרכים בשנת 2009 בתמיכת ועידת התביעות והכילה 1,100 ערכים. ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה, 27 בינואר 2013 הושקה האנציקלופדיה בעברית ברשת האינטרנט.

המוטיבציה

רוב המחקר האקדמי, הן ב"יד ושם" והן במוסדות אחרים עסק בעיקר בהיסטוריה של הגטאות הגדולים והמפורסמים (גטו ורשה, גטו וילנה, גטו לודז', גטו טרזיינשטט וכדומה). זאת, בעוד למעלה מ-1,000 גטאות קטנים לא נחקרו כלל באופן אקדמי שיטתי (להבדיל מספרי יזכור ויומנים אישיים). 
מטרת יצירת האנציקלופדיה, שהחלה ב-2003, הייתה מחקר ותיעוד שיטתי של כל הגטאות ברחבי אירופה, עבודה מתמשכת שלא הסתיימה עם פרסום האנציקלופדיה. לפיכך הוחלט על פרסום מתמשך ומתעדכן באופן שוטף ברשת האינטרנט ופתיחתה, פרט לכלי לחוקרים, גם לעיון חופשי של הציבור הרחב, בהם בני משפחות ניצולים ובני הדור הצעיר.

מקורות האנציקלופדיה והיקפה

האנציקלופדיה מבוססת על ריכוז של חומרים שנאספו באופן שיטתי מתוך מחקרים, עדויות ומסמכים ומידע היסטורי אודות למעלה מ-1,100 גטאות, בעיקר במזרח אירופה. אחת הבעיות המתודולוגיות בפיתוח האנציקלופדיה הייתה שאין בנמצא למעשה הגדרה מדויקת של "גטו". לפיכך הוחלט להתבסס על פנומנולוגיה (אוסף מאפיינים משותפים, שבהתקיימם יחד מעידים על המושג, שאינו מושתת על עיון תאורטי מקדים במונח, ואף לא על הדרך שבה השתמשו בו הנאצים) מתוך ניתוח החומרים ההיסטוריים. בעוד חלק מהגטאות, בעיקר בתחומי הכיבוש של מבצע ברברוסה, התקיימו רק שבועות ספורים או מספר חודשים לפני חיסולם ושליחת אסיריהם להשמדה, הרי בפולין ובליטא היו גטאות שפעלו במשך שנים. ברבים מהגטאות הקטנים שהתקיימו זמן קצר לא נותרו כל ניצולים והמידע על קיומם לוקט והוצלב מתוך מכתבים אישיים ומסמכים אחרים. חלק גדול מחומר זה היה במשך שנים נחלת ארכיונים בברית המועצות, שהיו נעולים לחוקרים מן המערב וחלק ניכר ממנו אבד או הושחת במהלך הזמן.
עורכי האנציקלופדיה מציינים כי חלק ניכר מהחומר מתבסס על עדויות ישירות של ניצולים, כפי שכונסו באנציקלופדיה של הקהילות היהודיות בהוצאת יד ושם, ושנעשה ניסיון לאמת מידע זה תוך הצלבתו עם חומר מחקרי אחר במידת האפשר, אך מטבע הדברים והזמן שחלף, לא כל מידע ניתן לאימות.
המידע בכל ערך כולל מידע כמותי וכרונולוגי, תיאור תנאי המחיה, פירוט ההנהגה היהודית (יודנראט, אם היה וכדומה) ודרכי ההתמודדות של הפרט. האנציקלופדיה מאורגנת תוך הפניות רבות לערכים מקבילים הן בתוכה (גטאות אחרים) והן במחקר הכללי (שמות אישים ועניינים).

ארגון הערכים

כל הערכים כוללים את מיקום הגטו כולל קואורדינטות ואת כל השמות בהם נקרא במהלך המלחמה.
במידת האפשר, לפי כמות החומר המחקרי, מולאו לכל גטו גדול מספיק פרקים בנושאים: התקופה שלפני מלחמת העולם השנייה, הכיבוש הסובייטי (בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב), הכיבוש הנאצי, הקמת הגטו, מוסדות הגטו וחיי היום-יום, מבצעי רצח ואקציות, מחתרת והתנגדות, מספר השורדים.
כמו כן מתלווים לערכים תצלומים, מפות, מסמכים ו-DVD ובו סרטים תיעודיים, המצורף למהדורה האנגלית.
מארק קוקורייה

קריירה

קוקורייה נולד וגדל באלליה, כפר בקטלוניה. כילד קטן שיחק כדורגל אולמות, לפני שעבר בגיל 8 למחלקת הנוער של אספניול שמהעיר ברצלונה, בירת קטלוניה. כעבור שש שנים באספניול, ב-2012, הצטרף לקבוצת הנערים במחלקת הנוער ברצלונה. בנובמבר 2016 החל 
לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה ב', שהייתה אז בליגה השלישית. קוקורייה השתלב בהדרגה בברצלונה ב', ובסיום העונה סייע לה להעפיל לליגה השנייה לאחר ששותף בכל ששת משחקיה בפלייאוף ההעפלה. בנוסף לכך, עדיין שיחק בקבוצת הנוער, עמה זכה באליפות הבית וכן הגיע עמה לרבע גמר ליגת האלופות לנוער באותה עונה.
ב-7 ביולי 2017 חתם על הארכת חוזהו בברצלונה עד 2021, ונקבע לו סעיף שחרור בסכום 12 מיליון אירו. בעונת 2017/2018 תופקד באופן קבוע כמגן השמאלי של ברצלונה ב' והוא השתתף ברוב משחקי הקבוצה במהלך העונה. במקביל, זכה להזדמנות ראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המלך נגד מורסיה ב-24 באוקטובר. ב-17 במרץ 2018 הבקיע שער ראשון במדי ברצלונה ב', בתיקו 1-1 מול לורקה. במהלך העונה הופיע ב-37 משחקי ליגה במדי ברצלונה ב', אך לא הצליח למנוע את ירידתה של הקבוצה חזרה לליגה השלישית. בסיום העונה זכתה הקבוצה הבוגרת בגביע המלך, ובזכות הופעתו בסיבוב המוקדם, נזקף תואר זה לזכות קוקורייה.
ב-31 באוגוסט הושאל קוקורייה למשך עונה אחת לאייבר שמהליגה הראשונה. ב-4 בנובמבר נכנס קוקורייה כמחליף במשחק נגד דפורטיבו אלאבס כאשר קבוצתו בפיגור 1–0. שלוש דקות לאחר כיסתו בישל לז'ואן ז'ורדן את שער השוויון, ובתוספת הזמן השלימה קבוצתו את המהפך וניצחה את המשחק. ב-24 בנובמבר בישל שער במשחק בו ניצחה אייבר את ריאל מדריד בתוצאה 3–0. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של אייבר שהיא מנצחת את ריאל מדריד. ב-6 בדצמבר הבקיע קוקורייה את שער הבכורה במדי אייבר, בגומלין הסיבוב המוקדם של גביע המלך מול ספורטינג חיחון שהסתיים בתיקו 2–2, אך קבוצתו הודחה מכיוון שהפסידה במשחק הראשון.
אמלאיב, מלך סקוטלנד

קורות חיים

אמלאיב היה בנו של אינדלף, מלך סקוטלנד (אידיאלב מק קאוסאנטין), ואחיו של קולן (קולן מק אילדולב). ככל הנראה שמו הוא גרסה קדומה של השם "אולאף".
לא ידוע הרבה על מלכותו, והיא מוזכרת ב"דברי ימי טיגרנאך" וב"כרוניקון סקוטורום") בהם מצוין כי אמלאיב מלך סקוטלנד נפטר בשנת 977 וככל נהראה נהרג על ידי קנת השני (קינאד מק מל קולים). ב"דברי ימי אלסטר" מצוין "קינאד מק דומנייל" כרוצחו של אמלאיב - אולם ייתכן ומדובר בקנת השני, מאחר שסביו נקרא דומנייל.
שמו אינו מוזכר בתיאורי המלכים שהגיעו בשנת 973 להישבע אמונים למלך אנגליה, אדגר בצ'סטר, ולכן, ככל הנראה מלכותו החלה לאחר תאריך זה, או בעת מסעו של קנת השני לצ'סטר.
יוסף משה ולירו

ד"ר יוסף משה וָלֵירוֹ (14 בנובמבר 1882 – 6 ביולי 1945) היה שופט יהודי בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל. היה אחד משופטי ההרכב במשפט נאשמי רצח ארלוזורוב ופסק בדעת מיעוט כי יש לזכות את הנאשם אברהם סטבסקי.

ראשית דרכו

יוסף משה ולירו נולד בירושלים בשנת 1882 למשפחת ולירו, משפחת הבנקאים הספרדית הידועה בתולדות היישוב. סבו יעקב ולירו היה מייסד השושלת, שפתח בשנת 1848, יחד עם שותפים נוספים, את הבנק הראשון בארץ ישראל בעת החדשה – בנק ולירו ושות'. אביו היה חיים אהרן ולירו, איש עסקים ואיש ציבור בירושלים בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. השירותים הפיננסיים שסיפק בנק ולירו שבבעלותו קידמו את הקהילה היהודית בירושלים ובארץ ישראל, וההון שהוזרם באמצעות הבנק הושקע ברכישת קרקעות ובבנייה, בפיתוח תשתיות ובדחיפת ירושלים הנחשלת של המאה ה-19 אל המתווה של ערים מודרניות.
בצעירותו למד ולירו משפטים באוניברסיטת לוזאן שבשווייץ, ובשנת 1912 קיבל תואר דוקטור למשפטים.
סיפור אהבתו ללאה אבושדיד, שנחשבה לאחת הצעירות היפות בירושלים באותה עת, היה נושא לשיחה בפי בני היישוב. היא הייתה בת למשפחה נכבדה מהקהילה המוגרבית, והזוג עמד להינשא, אך קם לה מחזר אחר, העיתונאי איתמר בן אב"י, ששבה את לבה ונישא לה. ב-1912 נסע ולירו לרוסיה, ושם נשא לאשה את לאה בתיה שייקביץ', שהייתה דוקטור לרפואה. בשנת 1914 התיישבו בני הזוג בקהיר, שבה עבד כעורך דין. בשנת 1916 שבו לירושלים.

במלחמת העולם הראשונה ולאחריה

במהלך מלחמת העולם הראשונה התנדב ולירו לצאת את הארץ לדמשק במקום אביו הזקן והחולה, במסגרת הגירוש של מנהיגי היישוב בידי ג'מאל פחה. 
לאחר המלחמה היה לשופט במסגרת הממשל הצבאי הבריטי (OETA – Occupied Enemy Territory Administration), שקדם למנדט. בשנת 1920 נתמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים.
שריר התאומים העליון

תיאור

שריר התאומים העליון מתחיל את דרכו מקוץ השת של עצם השת. חלקו המרוחק נאחז בפן התיכון של תל הירך הגדול שברום עצם הירך.

עצבוב

שריר התאומים העליון מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הסותם הפנימי (Nervus musculi obturatorii interni).