לואיס וולאס

שנותיו המוקדמות

לו וולאס נולד בברוקוויל (Brookville) שבאינדיאנה למשפחה מכובדת. בין היתר, אביו דייוויד היה בוגר ווסט פוינט, מושל המדינה בשנים 1837–1840, חבר בבית הנבחרים בין השנים 1841–1843 ושופט בשנים 1856–1859. אימו מתה
משחפת בהיותו כבן שבע. רק לאחר כמה שנים הוא הצטרף לאביו, שחי באינדיאנפוליס. עם סיום לימודיו בגימנסיה, נכשל בבחינות הכניסה ללימודי משפטים. בשנת 1846, פרצה מלחמת ארצות הברית-מקסיקו. הוא גייס פלוגת מתנדבים לצבא ארצות הברית ונבחר, כפי שהיה מקובל אז בקרב מתנדבים לצבא, לתפקיד קצין בגדודו. וולאס השתחרר מהשירות ב-1847 מבלי להשתתף באופן פעיל בקרבות. לאחר המלחמה חזר וואלס לתחום המשפטים, הפעם בהצלחה. וולאס הוסמך לעסוק במשפטים בשנת 1849, נבחר לתובע אזורי ב-1851, נישא ב-1852 וב-1856 נבחר לסנאט של מדינת אינדיאנה.

פורט הנרי ופורט דונלסון

עם פרוץ המלחמה התמנה וולאס לשליש הראשי במדינתו אינדיאנה, ובכך לסייע לגיוס חיילים עבור הצפון במדינה. לאחר מכן, ב-25 באפריל 1861, קיבל דרגת קולונל ושירת במערבה של וירג'יניה. בתפקידו זה גילה פעלתנות ויוזמה, ובשלישי לספטמבר קודם לדרגת בריגדיר גנרל ולפיקוד על חטיבה. חטיבתו של וולאס, כחלק מכוח בפיקודו של גנרל יוליסס גראנט, השתתפה בכיבוש פורט הנרי (Fort Henry) שבמערב טנסי, בפברואר 1862, כאשר וואלס עצמו יצא בספינה על נהר הטנסי, לסיור המקדים האחרון שלפני הקרב. בקרב על פורט הנרי, הניצחון המובהק הראשון של כוחות הצפון באותה מלחמה, השתתפה חטיבתו של וולאס בכיבוש פורט היימן (Fort Heiman) שמעברו השני של נהר הטנסי. בשל חשש מבואן של תגבורות דרומיות, נשארה חטיבתו של וואלס בפורט הנרי, בעוד יתר הכוח המשיך לפורט דונלסון (Fort Donelson) שמעט מזרחה משם. ב-14 בחודש קיבל וולאס הוראה לזוז, ואחר כך לארגן אוגדה חדשה. ואכן הוא הצליח לאייש, בחיילים שהגיעו זה מקרוב לאותה זירה, שתי חטיבות מלאות וחטיבה אחת חסרה. עם כוח זה הוא הצטרף לכוחותיו של גרנט הצרים על פורט דונלסון, וסייע בהדיפת התקפת נגד של הדרום. בנקודת זמן מכריעה בקרב, וולאס שלח ביוזמתו, ונגד רוח ההוראות המוקדמות שקיבל, חטיבה מן הכוחות שפיקודו, על מנת לסייע לקטע חזית במצוקה, ואכן בסופו של דבר כוח זה נטל חלק חשוב בהדיפת הדרומיים. בהמשך עמד וואלס בראש מתקפת נגד שבה נכבשו מחדש השטחים שאבדו בהתקפת הדרום. מספר שבועות אחר כך הוא קודם לדרגת מייג'ור ג'נרל, הצעיר ביותר בצבא הצפון בדרגה זו.

שילה

קרב שילה (Shiloh), בסמוך לכנסייה בשם זה הנמצאת בדרום-מערב טנסי, התרחש ב-6–7 באפריל 1862. באתר זה הותקפו כוחות הצפון על ידי צבא הדרום, שקיווה להכריעם בטרם יסיימו את ריכוזם במקום. יחידתו של לו וולאס נותרה כעתודה מצפון למחנה צבא הצפון בשילה. עם הופעת כוחות הדרום, הורה גרנט לוולאס לנוע כדי לסייע לכוח בפיקודו של וויליאם שרמן. וולאס נע בנתיב שונה מזה שאליו התכוון גרנט (הוא טען לאחר מכן שהוראותיו של גרנט לא היו ברורות), הגיע לשדה הקרב וגילה ששרמן כבר אינו במקום. כיוון שהקו שבו התרחש הקרב זז כבר צפונה, וולאס היה למעשה בעורפם של טורי הדרום המתקרבים. שליח של גרנט הגיע עם הודעה ובה תהיה על מיקומו של וולאס ודרישה ממנו להגיע לקווי ההגנה החדשים של הצפון, ליד נהר הטנסי במזח בשם פיטסבורג לנדינג (Pittsburg Landing). וולאס היה נבוך: הוא חש שיוכל לתקוף את צבא הדרום מהמקום בו היה, ושיוכל להכות אותו בעורפו. אף על פי כן החליט להפנות את כוחו לאחור ולשוב. במקום להורות לכוח להסתובב על עקביו, כך שהמשמר העורפי יוביל ויחידות החלוץ יהפכו ליחידות העורפיות, הורה וולאס לכוח להסתובב במעגל תוך כדי שמירת מבנהו המקורי. ואלאס הגיע לפיטסבורג לנדינג בשעה 19:00, לאחר שהלחימה הסתיימה למעשה. בסופו של דבר כוחותיו לא נטלו חלק בקרבות אותו יום, וגרנט לא היה מרוצה מתפקודו. למחרת הכוח שבפיקודו של וולאס החזיק בקצה הימני של קו הצפון והיה הראשון לתקוף עם התהפך הגלגל.

קריירה צבאית בהמשך המלחמה

הביקורת שספג וולאס הביאה מכאן ואילך לחסימת קידומו ולהרחקתו מתפקידי פיקוד קרביים משמעותיים. למשל, באוגוסט 1862 וולאס הופקד על הגנת סינסינטי שבאוהיו. עם זאת, וואלס הגן עליה בהצלחה, בשנה שלאחריה, בעת פלישת כוח דרומי, בפיקודו של קירבי סמית' (Smith), לקנטקי. אחר כך עמד בראש מאמצים חשאיים של ממשלת ארצות הברית כנגד הנוכחות הצרפתית במקסיקו. בשלב מאוחר יותר של המלחמה וולאס נתמנה למפקד גייס (קורפוס), שעסק בעיקר בתפקידים עורפיים, בזירת המלחמה המזרחית (דרום פנסילבניה, וירג'יניה ומרילנד). פשיטה של כוחות הדרום, בפיקודו של ג'ובל ארלי (Early), שמטרתה הייתה להסיח כוחות צפוניים שאיימו על בירת הדרום, ריצ'מונד, הביאה לכך שכוחו של וואלס היה הכוח הצפוני היחיד שבין הדרומיים לוושינגטון הבירה. בתשיעי ליולי 1864 כוחו של וולאס, אשר כלל בעיקר חיילים לא מנוסים ולא מאומנים היטב, ניגף בפני כוחות הדרום. עם זאת, הצליח להשהות את התוקפים לפרק זמן גורלי, שאיפשר לצפון לארגן את הגנת וושינגטון, ולעצור את הפושטים. ב-11 בחודש פיטר גראנט את וולאס, לאחר ששמע על תבוסתו. כשבועיים אחר כך, כשלמד כיצד הישהה וולאס את כוחות הדרום, הוא החזירו לתפקיד, ואף שיבח אותו בזכרונותיו. בכל זאת, שמו הטוב של וולאס, שנפגם בשילה, לא חזר לתיקנו למרות מאמצים שעשה, שכללו אף פנייה לגראנט לסיוע בנושא.

לאחר מלחמת האזרחים

וואלס נטל חלק בבית המשפט הצבאי ששפט את משתתפי הקשר לרצח הנשיא לינקולן ב-1865, ואחר כך גם בזה שדן למוות את הנרי ווירץ (Wirz), מפקד מחנה השבויים הדרומי אנדרסונוויל, שבו גוועו אלפי שבויים חיילי הצפון. ב-30 בנובמבר הוא התפטר מן הצבא, וחזר לעסוק במשפטים בקרופורסדוויל (Crawfordsville), אינדיאנה. כן החל לעסוק בכתיבה. עם זאת, התקשה לחזור לשגרת החיים האזרחיים. הצעות שקיבל לשירות בצבא המקסיקני, אשר לחם כנגד הנוכחות הצרפתית, לא עלו יפה. הוא שירת כגנרל בצבא המקסיקני רק לזמן קצר, ושקע בחובות בשל כך. בשנת 1873 השלים את הרומן הראשון שלו: "The Fair God", אודות כיבוש מקסיקו בידי הספרדים, וזה זכה להצלחה. בשנות השבעים והשמונים הוא מילא מספר תפקידים פוליטיים. תחילה מונה לחקור את טוהר הבחירות לנשיאות בארצות הברית של 1876, בעקבות חשדות חמורים בנושא, בעיקר בשלוש ממדינות הדרום. לאחר שסיים את עבודתו, נקבע לבסוף כי הנשיא הנבחר יהיה רתרפורד הייז. בעת כהונת הייז, בין 1878 ל-1881, וואלס היה מושל הטריטוריה (כיום מדינה) של ניו מקסיקו. במהלך כהונתו פרצה ב-1878 "מלחמת מחוז לינקולן", סכסוך מסחרי במהותו, שהפך לשרשרת רציחות ורציחות-נגד, קרבות משפטיים וקרבות יריות, שעלו במצטבר בכמה עשרות הרוגים ופצועים. כמושל, הוא הציע חנינה לרבים ממשתתפיה, בין היתר לבילי הנער, אחד מסמלי המערב הפרוע. מסיבות פוליטיות, ההסכם עם "בילי הנער" לא יצא לפועל. במהלך אותה כהונה, ב-1880, כתב את ספרו המפורסם "בן חור". הספר זכה לאינספור מהדורות בשפות רבות והוסרט ארבע פעמים.
בהמשך, בין השנים 1881 ו-1885, הוא שירת כשגריר באימפריה העות'מאנית. במסגרת תפקידו, בנובמבר 1882, ערך ביקור בירושלים. לאחר שחזר לארצות הברית, המשיך בכתיבה.
וולאס הלך לעולמו, כנראה ממחלת הסרטן, ב-1905, בקרופורדסוויל.