רוזציאה

סימנים ותסמינים

הסימנים כוללים אדמומיות בפנים, כלי דם מורחבים קטנים ושטחיים על עור הפנים, פצעונים, מורסות ונפיחות.

רוזציאה אריתרוטית

רוזציאה אריתרוטית (הידועה גם בשם "רוזציאה אריתמטית" ו"רוזציאה של כלי הדם") מאופיין בהיסטוריה של תגובה ממושכת (מעל 10 דקות) של אדמומיות בשל גירויים שונים, כגון לחץ נפשי, שתייה חמה, אלכוהול, מאכלים מתובלים (לעיתים גם חריפים), פעילות גופנית, מזג אוויר חם או קר, אמבטיות או מקלחות חמות.

רוזציאה בלוטתית

ברוזציאה בלוטתית, גברים אשר להם עור חום עבה שולט, מחלה שבה הפצעונים הם אדמונים, המורסות לעיתים קרובות בגודל של 0.5 - 1.0 ס“מ, עם נגעים נודולוציסטים נוכחים כיום.

סיבות

הסיבה המדויקת של רוזציאה אינה ידועה. טריגרים שגורמים לאפיזודות של סומק מציגים חלק בפיתוח של המחלה. חשיפה לטמפרטורות קיצוניות, פעילות גופנית מאומצת, חום מאור השמש, כוויות שמש חמורות, מתח, חרדה, רוח קרה, ומעבר לסביבה חמה, ואף חמה מאוד, ממקור קר, כגון חנויות מחוממות ומשרדים במהלך החורף, כל אחד מאלה יכול לגרום לפנים להיות סמוקים. מזונות ומשקאות מסוימים יכולים גם לעורר הסמקה, כגון אלכוהול, מזון ומשקאות המכילים קפאין (בעיקר תה חם וקפה), מזונות עשירים בהיסטמינים ומזונות מתובלים.
תרופות וגירויים אקטואליים גם הם ידועים כמעוררי התפרצויות של רוזציאה. דווח כי ישנם טיפולי אקנה וטיפולים בקמטים אשר גרמו לרוזציאה עם נסיגה מיקרודמטית ולהתקלפויות כימיות, כמו גם מינונים גבוהים של איזוטרטינואין, חמצן בנזואילי וטרטינואין.
רוזציאה המושרת בסטרואידים נגרמת על ידי שימוש בסטרואידים מקומיים. סטרואידים אלו לעיתים קרובות נרשמים עבור חולי סבוריאה דרמטיטיס. המינון צריך לרדת בהדרגה איטית ולא להיעצר באופן מידי על מנת למנוע התפרצות.

קתליצידינים

ב-2007, ריצ'רד גאלו ועמיתיו הבחינו כי לחולים עם רוזציאה יש רמות גבוהות של קתליצידיני פפטידים אנטימיקרוביאליים ורמות גבוהות של אנזימים טריפטים בשכבת הקרנית. בעבר נעשה שימוש באנטיביוטיקה לטיפול ברוזציאה, אך הן עשויות לעבוד רק משום שהן מעכבות אנזימים טריפטים בשכבת הקרנית.

טפילי דמודקס

מחקרים של רוזצאה וטפיל דמודקס גילו כי לאנשים עם רוזציאה יש מספר מוגבר של הטפילים, במיוחד אלה עם רוזיצאה המושרת בסטרואידים. במקרים אחרים, דמודיסידיס (הידועה בכינוי ”שחין“) הוא מצב נפרד שעשוי להיות מלווה בהופעות ”דמויי רוזציאה“.
מחקר שנערך על ידי האגודה הלאומית למחקר של רוזציאה, שנערך בשנת 2007, הראה כי טפיל דמוקוקס (דמודקס פוליקולורום) עשויים להיות גורם או גורם מחמיר אצל חולי רוזציאה. החוקרים גילו את חיידק האולרוניוס כחיידק מובהק הקשור בטפיל הדמודקס. כאשר הם ניתחו דגימות דם באמצעות תאי דם פריפריאליים של תאי גזע מונונוגרפיים, הם גילו שהאולרוניוס B עורר תגובה במערכת החיסונית ב־79% מ־22 החולים עם רוזציאה תת-סוג 2 (papulopustular), בהשוואה ל־29% מ־17 נבדקים ללא ההפרעה. החוקרים מסכמים כי ”התגובה החיסונית גורמת לדלקת, כפי שניתן לראות בצורה של פפולות (בליטות) ופוסטולות (פצעונים) של תת-סוג 2 של רוזציאה. זה מצביע על כך שחיידק האולרוניוס B שנימצא בטפיל הדמודקס יכול להיות אחראי לדלקת שקשורה למצב רפואי זה“.

חיידקי מעיים

גידולים קטנים של חיידקי מעיים (SIBO) הוכחו כבעלי שכיחות גבוהה יותר בחולי רוזציאה וטיפול בהם באנטיביוטיקה מקומית, הובילו לשיפור בנגעים של הרוזציאה בשני מחקרים. לעומת זאת, אצל חולי רוזציאה שאובחנו שלילית ב-SIBO לטיפול האנטיביוטי לא הייתה השפעה. היעילות של טיפול ב-SIBO בחולי רוזציאה עשויה להצביע על כך שחיידקי המעיים משחקים תפקיד בפתוגנזה (התהוות מחלה) של נגעים של רוזציאה.

אבחון

לרוב האנשים עם רוזציאה יש רק אדמומיות קלה והם לא מאובחנים רשמית או מטופלים. לא ידוע על בדיקה לרוזציאה.
במקרים רבים, בדיקה ויזואלית פשוטה על ידי רופא מקצועי מוסמך מספיקה לאבחון. במקרים אחרים, במיוחד כאשר פצעונים או אדמומיות מופיעים על חלקים שהם פחות נפוצים של הפנים, מבחן של מספר טיפולים נפוצים יכול להיות שימושי לאישוש האבחנה החשודה.
ההפרעה יכולה להתפרש כאקנה או סבוריאה דרמטיטיס ואף להיות מאובחנת בשיתוף עם הרוזציאה. נוכחות של פריחה על הקרקפת או האוזניים מציע אבחון אחר או משותף כי רוזצאה היא בעיקר אבחנה בפנים, אם כי זה עשוי להופיע מדי פעם באזורים אחרים אלה.

טיפולים

הטיפול ברוזציאה משתנה בהתאם לחומרה ולתת-הסוג. הגישה המומלצת של תת-סוג לטיפול בחולי רוזצאה מומלצת על ידי רופאי עור. במקרים מתונים לא מטפלים כלל, או פשוט מכסים את האזור על ידי קוסמטיקה רגילה (כמו איפור, לדוגמה: מייקאפ).
הטיפול ברוזציאה אינו מרפא, ונמדד בצורה הטובה ביותר במונחים של הפחתת כמות האדמומיות בפנים ונגעים דלקתיים, ירידה במספר, משך ועוצמת ההתלקחויות, ותסמינים של גירוד, צריבה, ורכות. שתי השיטות העיקריות לטיפול ברוזציאה הן תרופות אנטיביוטיות דרך הפה ומקומיות. טיפול בלייזר סווג גם כן כטיפול. בעוד תרופות לעיתים קרובות יכולות לייצר הפוגה זמנית של האדמומיות בתוך כמה שבועות, האדמומיות בדרך כלל חוזרת זמן קצר לאחר השעייה של הטיפול. טיפול ארוך טווח, בדרך כלל בין שנה לשנתיים, עלול להוביל לשליטה קבועה על מצבם של חלק מהחולים. טיפול למשך כל החיים הוא הכרחי, אם כי במקרים מסוימים מגיעים לפתרון לאחר זמן מה ולהפוגה קבועה. במקרים אחרים, אם לא מטפלים, המצב עלול להחמיר עם הזמן.

התייחסות

הימנעות מטריגרים (גורמים) המחריפים את המצב יכולה לעזור בהפחתת הופעת רוזציאה, אך לבדה לא תוביל בדרך כלל להפוגה אלא רק במקרים מתונים של רוזציאה. לעיתים מומלץ להשתמש ביומן כדי לזהות ולהפחית את הטריגרים מהמזון והמשקאות.
מפני שאור השמש הוא גורם נפוץ, הימנעות מחשיפה מוגזמת לאור השמש היא מומלצת. ישנם אנשים עם רוזציאה המטיבים לעשות שימוש יום יומי במקדם הגנה, אחרים מעדיפים ללבוש כובעים עם שוליים רחבים. כמו אור השמש, גם לחץ נפשי יכול לעורר התפתחות של רוזציאה. אנשים המפתחים זיהומים על העפעפיים חייבים לתרגל היגיינת עפעפיים באופן תכוף.
ניהול אירועים טרום גירויים כגון חשיפה ממושכת לסביבות צוננות יכול להשפיע ישירות על פעולת ההסמקה.

תרופות

תרופות עם עדויות טובות כוללות איוורמקטין, קרמים המכיל חומצה אזליתית, ברימונידין, דוקסיציקלין ואיזוטרטינואין דרך הפה. פחות עדויות תומכות בקרם פלג‘יל וטטרציקלין דרך הפה.
פלג‘יל נחשב לפועל באמצעות מנגנוני אנטי דלקתיות, בעוד חומצה אזליתית נחשבת למפחיתה בייצור קתליצידינים. אנטיביוטיקה אוראלית של מהסוג של הטטרציקלין, כגון דוקסיציקלין ואוקסיטטרציקלין, נפוצה בשימוש גם היא נחשבת למפחיתה של נגעים של רוזציאה תת-סוג 2 באמצעות פעולות אנטי דלקתיות ולא באמצעות יכולות אנטיבקטריאליות.
שימוש בקליפות של חומצות אלפא-הידרוקסיות עשוי לסייע בהפחתת האדמומיות הנגרמת על ידי גירוי, ולהקטין את הפפולות ואת הפוסטולות הקשורות לרוזציאה. אנטיביוטיקה אוראלית יכולה לעזור להקל על הסימפטומים של רוזציאת עיניים. אם ישנן פפולות ופוסטולות עקשות, אז לפעמים ניתן להשתמש באיזוטרטינואין שנרשם על ידי רופא.
ההסמקה שבדרך כלל מלווה את הרוזציאה מטופלת בדרך כלל עם יישום מקומי של אגוניסט אלפא-אדרנרגי כגון ברימונידין ופחות נפוץ אוקסימטזולין או קסילומטזולין.

לייזר

ראיות לשימוש בלייזר ואור פועם בצורה אינטנסיבית נחשב לטיפול דל ברוזציאה.

אפידימיולוגיה

נשים, במיוחד אלה בגיל המעבר, נוטות יותר מאשר גברים לפתח רוזציאה. אלה ממוצא האדם הלבן, במיוחד אלה ממוצא צפון או מזרח אירופאי מושפעים יותר.