google/wiki40b huggingface dataset:
ניקולאיה הרליה

ביוגרפיה

הרליה נולד בבוקרשט שברומניה, הוריו היו פקידים. שם משפחתו המקורי היה גרמני: "הרלה" (Herle). אביו שרת בצבא הרומני שלוש שנים בחזית במלחמת העולם השנייה. בגיל 16 נרשם לקונסרבטוריון הפרטי של ניקולאיה אואנצ'ה, שם, למד פיתוח קול אצל המורה אורליוס קוסטסקו-דוקה. כעבור שלוש שנים התקבל לקונסרבטוריון הממלכתי (האקדמיה למוזיקה) "צ'יפריאן פורומבסקו". ניקולאיה הרליה השתלם בהמשך ברומא באקדמיה סנטה צ'צ'יליה אצל ג'ורג'ו פאבארטו.
אחרי שעבר שבעה מבחני קבלה הופיע לראשונה על במת האופרה הלאומית בבוקרשט ב-14 באפריל 1950 בתפקיד סילביו ב"ליצנים" מאת לאונקוואלו וקיבל את משרת הבריטון הראשון. 
הרליה זכה בפרס הראשון בשלוש תחרויות בינלאומיות לזמרת אופרה בז'נבה (1954), פראג (1951) וורבייה שבבלגיה (1957). 
אחרי שנת 1958 הופיע על במות בתי האופרה הגדולים בעולם – בקובנט גרדן בלונדון (1961), "לה סקאלה" במילנו (1963), האופרה הלאומית של פראג, בתיאטרון בולשוי במוסקבה (1958), באופרה "לה מונה" בבריסל (1957) ובאופרה הלאומית בברלין. בשנים 1967Œ–1964 הופיע במסגרת חוזה עם מטרופוליטן אופרה בניו יורק. הופיע גם על במות האופרה בבוסטון, קליבלנד ודטרויט. 
הוא הופיע בתפקידים החשובים מן הרפרטואר הקלאסי האופראי: פיגרו ב"הספר מסביליה" מאת רוסיני, הלורד אשטון ב"לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי, ריגולטו ב"ריגולטו" מאת ורדי, אסקרמילו ב"כרמן" מאת ביזה, אונייגין ב"יבגני אונייגין" מאת צ'ייקובסקי, איגור ב"הנסיך איגור" מאת בורודין וסקרפיה ב"טוסקה" מאת פוצ'יני.
הוא שר לצד אמנים בינלאומיים מפורסמים כמו מונסראט קאבאייה, מריו דל מונקו, פרנקו קורלי, פלסידו דומינגו, ג'ואן סאת'רלנד, ניקולאי גיאורוב, ניקולאי גיוסלב, ג'ולייטה סימיונאטו, ג'יימס מקקרקן, פיורנצה קוזוטו, ניקולאי גדה, לואיג'י אלווה, איוואן פטרוב ואחרים.
בשנת 1984 הופיע ב-12 מופעים עם "ריגולטו" בישראל. בשובו לרומניה, הצטרך לוותר לטובת השלטון הקומוניסטי ברומניה על 90% מרווחיו בישראל ויצא לגמלאות.
ניקולאיה הרליה הוא יושב ראש חבר השופטים הבינלאומי של קרן "הריקלאה דרקלה" ולימד במהלך השנים באקדמיה למוזיקה בבוקרשט. לאחר פרישתו לגמלאות לימד בכיתות אמן.
גרמנית ידע מבית אביו, אחר כך למד צרפתית בבית הספר ואיטלקית בשיעורים פרטיים בנעוריו.
ניקולאיה הרליה נשוי לסימונה, רופאת נשים, שערקה מרומניה הקומוניסטית בשנת 1983.
הזוג התאחד מאוחר יותר וחי בפרנקפורט. יש להם שני בנים – האחד הוא פיליפ אנטון, משפטן, והשני, רוברט ניקולאיה – פסנתרן.  הרליה נפטר בפרנקפורט ב-2014 בגיל 86.
ג'רמי טוליאן

קריירת מועדונים

טוליאן נולד בשטוטגרט, ושיחק כנער בקבוצות המקומיות, שטוטגרטר קיקרס ושטוטגרט. בשנת 2011 החל לשחק בנוער של הופנהיים, ובאוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה בבונדסליגה, כאשר שיחק 90 דקות בתיקו 2-2 מול מיינץ 05, וערך עוד תשע הופעות עד לתום עונת 2013/14. בעונת 2014/15 מיעט יחסית לשחק בקבוצה הבכירה, אך בעונת 2015/16 קיבל הזדמנויות רבות יותר, ושיתף פעולה בהגנת הקבוצה עם ניקלאס זולה, פביאן שר ופאבל קדראבק, כשהוא מציג יכולת טובה מאוד. ב-30 באוגוסט 2017 חתם טוליאן לחמש שנים בבורוסיה דורטמונד.
בינואר 2019 הושאל טוליאן עד לסוף עונת 2018/19 לסלטיק מליגת העל הסקוטית. טוליאן ערך עשר הופעות עד לסיום העונה, וזכה עם סלטיק בדאבל מקומי. בסיום העונה, חזר טוליאן לדורטמונד. ב-10 ביולי 2019 הושאל לססואולו לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

עבור טוליאן קיימת אפשרות לשחק בנבחרת ארצות הברית ועבור נבחרת קרואטיה, בזכות שורשיו. טוליאן דחה בקשה מארצות הברית להצטרף אל הנבחרת, מאחר שהוא מעוניין לשמור על האפשרות לייצג את גרמניה בנבחרת הבוגרת.
טוליאן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ובאוגוסט 2016 השתתף עם נבחרת גרמניה האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וזכה עמה במדליית כסף, לאחר הפסד בגמר לנבחרת ברזיל האולימפית בבעיטות הכרעה.
הר עצמון

שם

בקרב הערבים היה ההר מוכר כג'בל דידבה, שמשמעותו בפרסית הוא "שומר" או "צופה". חוקרים זיהו את ההר כ"הר עצמון" (Asamon) המוזכר על ידי יוסף בן מתתיהו כהר במרכז הגליל, המשקיף על ציפורי, בו התבצרו כמה אלפי יהודים בזמן המרד הגדול, ואשר בו לבסוף נהרגו בידי הרומאים. אולם בימי המנדט הבריטי היה ידוע הר מירון בשם "הר עצמון" ועל כן התייחסו להר כ"הר עצמון ההיסטורי". בשנת 1953 קבעה ועדת השמות הממשלתית שאין להשתמש בשם "הר עצמון" בהתייחס להר מירון ושהוא ייוחד לג'בל דידבה. 
הזיהוי של "הר עצמון" של יוסף בן מתתיהו כהר עצמון, אינו הזיהוי היחיד. בשנת 1879 הביא גוסטב בוטגר בלקסיקון שלו זיהוי של הר מירון כעצמון של יוסף בן מתתיהו. גוסטב דלמן זיהה את עצמון כ"ראס קרומאן" מערבית מעילבון.

גאוגרפיה

ההר נמצא כקילומטר דרומית מערבית לתל יודפת, ומכוסה בחורש ים תיכוני. מההר תצפית לכיוון דרום, אל עבר בקעת בית נטופה וגבעות ציפורי, ולמרגלותיו שוכן כפר מנדא.
למרגלות ההר ממערב מצויים מספר מעיינות, היוצרים את תחילתו של נחל אבליים. בין תל יודפת והר עצמון מחבר שביל טיולים, העובר בין שרידים ארכאולוגיים ומערות רבות.
כיום נכלל ההר בשטחה של שמורת טבע הר עצמון.

עצמון בתרבות

על שמו של הר עצמון קרוי בית הספר היסודי עצמון בנוף הגליל. תלמידות ותלמידי בית הספר עוסקים בנושא שמירת הסביבה כחלק מתוכנית הלימודים.
שירות דוב

שירות דוב הוא ביטוי המתאר ניסיון כן לפתור בעיה באופן המקלקל עוד יותר את מצב העניינים. אדם המזיק מתוך כוונה לעזור נותן שירות דוב. 
מקור הביטוי במשל מהמאה ה-17 מאת הסופר הצרפתי ז'אן דה לה פונטיין:
הָיֹה הָיוּ אָדָם וְדֹב אֲשֶׁר הָפְכוּ לַחֲבֵרִים קְרוֹבִים
וְהָיוּ אִישׁ לְרֵעוֹ תָּמִיד עוֹזְרִים.

בְּאַחַד הַיָּמִים, כַּאֲשֶׁר יָשַׁן הָאָדָם,

רָאָה הַדֹּב זְבוּב עַל חָטְמוֹ שֶׁל הַנִּרְדָּם.
מִתּוֹךְ כַּוָּנָה טוֹבָה לְגָרֵשׁ אֶת הַמִּטְרָד הַמֵּצִיק,

פֶּן זֶה עַל חֲבֵרוֹ יָעִיק,

הֵרִים הַדֹּב אַדִּיר־הַמֵּמַדִּים סֶלַע

וְהֵטִיחוֹ לְעֵבֶר הַזְּבוּב בְּאוֹתוֹ הָרֶגַע.

מוּבָן שֶׁהַזְּבוּב הַזָּרִיז חָמַק לְלֹא בְּלִימָה –

וְאַפּוֹ שֶׁל הַיָּדִיד נִמְחַץ מִן הַמַּהֲלוּמָה.
— ז'אן דה לה פונטיין
משל זה עובּד ותורגם לרוסית בידי איבן אנדרייביץ' קרילוב ב"משלי קרילוב",
והנה מוסר ההשכל:
עֶזְרָה בִּשְׁעַת־הַדְּחָק – אֵין שַׁי יָקָר מִמֶּנָּה,

אַךְ לֹא אִישׁ וָאִישׁ בְּשֵׂכֶל יוֹשִׁיטֶנָּהּ.

אוֹי לְעֶזְרַת טִפֵּשׁ טוֹב־לֵב:

הוּא מְסֻכָּן מִכָּל אוֹיֵב.
— משלי קרילוב
 
ברפואה, שבה טעות עלולה לגרום נזק רב, מקובל הכלל פרימום נון נוקרה (ובלטינית: Primum non nocere), ומשמעותו: ראשית, אל תגרום נזק. הכלל מבטא עיקרון מהותי של האתיקה הרפואית, והוא משמש לפחות מאז 1860 כתזכורת לעוסקים ברפואה, כי לפעולות הנעשות מתוך כוונות טובות עלולות להיות תוצאות לא רצויות.
אמרות אחרות המבטאות כוונה זו: "הדרך לגיהנום רצופה כוונות טובות" ו"בא לברך ויצא מקלל".
ויליבלד גורליט

ויליבלד גורליט (בגרמנית: Wilibald Gurlitt;‏ 1 במרץ 1891 - 15 בדצמבר 1963) היה מוזיקולוג גרמני.
גורליט נולד בדרזדן בנו של האדריכל ומומחה לתולדות האמנות קורנליוס גורליט. הוא למד באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטת לייפציג בשנים 1908 - 1914, בעיקר אצל הוגו ריימן וארנולד שרינג. בשנת 1914 קיבל את הדוקטורט בעבודת מחקר שהתמקדה בעיקר במיכאל פרטוריוס. בשנת 1919 התמנה למרצה בפרייבורג וב-1929 היה לפרופסור. בפרייבורג ייסד את המחלקה למוזיקולוגיה ואת הקולגיום מוזיקום, שהתכנס בקרלסרוהה ובהמבורג לביצועים פומביים גדולים של מוזיקה עתיקה מתקופת ימי הביניים.
גורליט נשאר בפרייבורג עד פרישתו בשנת 1958, על אף הצעות מאוניברסיטאות אחרות. המשטר הנאצי סיווג את גורליט כקושר יהודי והדיח אותו ממשרתו בשנת 1937. אחרי המלחמה הושבה לו משרתו. משנת 1946 כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת ברן ומשנת 1955-6 באוניברסיטת בזל. בשנת 1950 נבחר לחבר האקדמיה למדעים וספרות של מיינץ. בשנת 1953 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת לייפציג. כן מילא תפקידים באגודות ובמוסדות אקדמיים שונים. 
גורליט, מקדם תנועת העוגב (Orgelbewegung), החזיק במה שנקרא "עוגב פרטוריוס", שבנה בונה העוגבים האומן אוסקר ואלקר, בהתבסס על שרטוטים של פרטוריוס משנת 1619. העוגב נהרס בשנת 1944 בהפצצה, אבל חלק גדול שלו נבנה מחדש בידי ורנר ואלקר-מאייר באטריום של הבניין החדש של האוניברסיטה בשנת 1955.
גורליט ראה את המוזיקולוגיה בראש ובראשונה כתחום במדעי הרוח (Geisteswissenschaft) ונתן ביטוי למספר רב של נקודות מבט חדשות. מבחינתו, תולדות המוזיקה לא היו "רק עניין של התמחות אלא, כאשר מעמיקים בהן באופן פעיל, כוח רוחני בחיי המוזיקה של ההווה". תוצאות מובהקות לגישתו זו היו טיפוח ההשכלה המוזיקלית כמקצוע אקדמי לאחר מלחמת העולם השנייה ומעורבות פעילה בהקדמת בית הספר הגבוה למוזיקה בפרייבורג. 
ויליבלד גורליט הלך לעולמו בפרייבורג בשנת 1963.
סמל מיוט

סמל מָיוֹט הוא סמל לא רשמי המייצג את מיוט, הטריטוריה הצרפתית שמעבר לים. סמל זה הוא גם החלק העיקרי בדגל מיוט. הוא מורכב ממגן בצורת ענן, סהר מאוזן ופרחים צהובים על רקע אדום. משני צדדיו של הסמל ניצבים שני סוסוני ים. המוטו, שמופיע על סרט אפור בתחתית, הוא "Ra hichiri" ("אנחנו על המשמר").
יארוסלב רקיצקי

שחטאר

רקיצקי החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר דונצק. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2006 קודם לקבוצה הבוגרת. רקיצקי שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של שחטאר. להרכב הקבוע של הקבוצה שובץ כעבור 3 שנים בעונת 2009/2010.

זניט

בינואר 2019 חתם בזניט תמורת 10 מיליון יורו לתקופה של 3.5 שנים. הוא הופיע לראשונה במדי הכחולים-לבנים ב-12 בפברואר 2019 כשעלה בהפסד הקבוצה 1:0 לפנרבחצ'ה בשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית. את שער הבכורה במדי זניט הבקיע בניצחון קבוצתו 1–3 במשחק המחזור ה-21 נגד אורנבורג ב-31 במרץ 2019.

קריירה בנבחרת

בשנת 2009 זומן רקיצקי לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 17 משחקים, הבקיע 3 שערים. בשנת 2011 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות ושותף בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק רקיצקי מאז אוקטובר 2010. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 מול אנגליה. רקיצקי היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012 והשתתף באחד מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות. ביורו 2016 זומן שוב לנבחרת - השתתף בשני משחקים בתחרות.
לאחר מעברו לרוסיה, בפברואר 2019, הוא לא זומן לסגל הנבחרת.
נטליה אישצ'נקו

ביוגרפיה

נטליה אישצ'נקו נולדה בסמולנסק וגדלה בקלינינגרד. היא החלה להתאמן בהתעמלות אומנותית ושחייה צורנית. לאחר מספר שנים הילדה החליטה להתרכז בשחייה צורנית. בגיל 14 היא עברה למוסקבה והצטרפה לצוות שהיה מתאמן במרכז לספורט מים.
בשנת 2004 אישצ'נקו לראשונה נשלחה לאליפות אירופה ובשנת 2005 לאליפות עולם בו זכתה במדליית כסף בתחרות אישית ומדליות זהב בתחרויות קבוצתיות וזוגות. בתחרויות זוגות היא השתתפה לצד סבטלנה רומשינה.
באולימפיאדת 2008 אישצ'נקו השתתפה בתחרות קבוצתית בו זכתה במדליית זהב.
אישצ'קנו לא השתתפה התחרויות במהלך שנת 2013 ובסוף השנה ילדה בן.

אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול שבקנדה בשנת 2005, זכתה אישצ'נקו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית וזוגות. מאז ועד לשנת 2016 היא זכתה ב-19 מדליות זהב באליפויות העולם, כולל 6 מדליות זהב בשנת 2011

אלופה אולימפית

נטליה אישצ'נקו השתתפה ב-2 אולימפיאדות ופעמיים זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית ובשנת 2012 בתחרות זוגות.
לודוויג טראובה

חייו

טראובה נולד ברטיבור שבשלזיה. אביו היה סוחר יין יהודי. בגיל 17 עזב את הגימנסיה ברטיבור. הוא למד רפואה בברסלב, ברלין ווינה. עם מוריו נמנו יאן פורקינייה ויוהנס מילר. מלבד רפואה, עסק בלימודי פילוסופיה ובמיוחד העריך את כתביו של ברוך שפינוזה. 
ב-1840 קיבל את הדוקטורט שלו על מחקרו בנושא נפחת הריאות. לאחר מכן עבר לווינה להרחבת הידע שלו אצל קארל פון רוקיטנסקי ויוזף שקודה. החל מ-1841 היה עוזרו של רופא שטיפל בעניים בברלין. בשנת 1848 היה למרצה בלא שכר, ושנה לאחר מכן לעוזר האזרחי הראשון של יוהאן לוקאס שנליין בבית החולים שריטה. באירועי אביב העמים ב-1848 היה טראובה מעורב כרופא. בשנת 1853 היה לרופא הבכיר במחלקה לרפואת ריאות בשריטה, ולאחר מכן מנהל המרפאה הראשונית. כמו כן, הוא גם היה מורה בסמינרים רפואיים צבאיים, ובבית החולים של הקהילה היהודית בברלין היה לרופא הבכיר במחלקה לרפואה פנימית.
אף שמוצאו היהודי של טראובה היה לו למכשול במהלך הקריירה שלו, הוא התברג להיות פרופסור מן המניין במכון פרידריך וילהלם בברלין. בשנת 1866 קיבל את התואר "Geheimer Medizinalrath", ובשנת 1872 מונה לפרופסור באוניברסיטת ברלין.
טראובה מת כתוצאה ממחלת לב כלילית שממנה סבל. הוא קבור בבית הקברות היהודי ברחוב שנהאוזר בברלין.

משפחתו

לודוויג טראובה היה אחיו הגדול של מוריץ טראובה, כימאי וחוקר הכימיה הפיזיולוגית. הוא נשא לאישה את קורה מרקוולד, והיו להם שלוש בנות ושני בנים. אחד מבניו מת בגיל 5 מדיפתריה. בנו השני, גם שמו לודוויג, היה פלאוגרף. חתנו, מוריץ ליטן, ואחיינו, אלברט פרנקל, היו אף הם רופאים. אחיין נוסף, וילהלם טראובה, היה כימאי.

הנצחה

אנדרטה לזכרו של טראובה הוקמה בתחום בית החולים שריטה בשנת 1878. ב-1927 נקרא על שמו רחוב ברטיבור.
קיפון בורי

תפוצה ופיזיולוגיה

הקיפון הבורי מצוי באוקיינוסים ובימים ברחבי העולם. בעבר היה מצוי בחופי הים התיכון כמעט כל ימות השנה, אך בשל דיג בלתי מבוקר ובשל זיהום מי הים, אוכלוסיית קיפון הבורי הידלדלה.
כדג בוגר, אורכו של הקיפון הבורי הוא כ-60 ס"מ ומשקלו כ-5 ק"ג, גבו שטוח וכסוף ובטנו בהירה. הפרטים הגדולים ביותר שנתפסו הגיעו לאורך 100 ס"מ ולמשקל 8 ק"ג, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים בבני סדרתו.
הקיפון הבורי משתייך למיני הדגים היורוהליניים , דגים המסוגלים לחיות בטווח רחב מאוד של מליחויות מים. לכן, ניתן למצוא את הקיפון הבורי הן בִּנהרות וּבִנחלים של מים מתוקים, הן בַּימים והן בְּמאגרי מים מלוחים שבהם מליחות המים גבוהה בהרבה ממליחות מי הים.

תזונה

דגי הקיפון הבורי הם אומניבורים, כלומר אוכלי כול. הם ניזונים בעיקר ממזון שהם מלקטים בקרקעית הים, ובדרך כלל אצות, אך יאכלו גם בעלי חיים קטנים, חיים או מתים, ושאריות מזון שימצאו.

רבייה

רביית הקיפון הבורי מתרחשת בחודשי הקיץ והסתיו. לקראת הרבייה תופחות שחלות הנקבה והן עשויות להגיע לכשליש ממשקל גופה. הנקבה מטילה את כל הביצים שבשחלות בבת אחת. באותה שעה פולט הזכר נוזל זרע ומפרה את הביצים. תהליך ההטלה וההפריה מתרחש בים הפתוח, והביצים המופרות נישאות בזרמי הים.
משך זמן התפתחות הדגיגים עד לבקיעתם מן הביצה תלוי בטמפרטורת המים. כעבור יומיים עד שישה ימים, בוקע מהביצה דגיג באורך של 1–2 מ"מ. בשלושת הימים הראשונים לחייו הוא ניזון משק החלמון המחובר אליו, ולאחר מכן הוא ניזון בעיקר מפלנקטון.
את מרבית דגיגי הקיפון הבורי טורפים דגים ובעלי חיים ימיים אחרים, ואלו ששורדים נוטים למצוא מפלט במים הרדודים של שפכי הנחלים לאורך החופים. בחודשים אוקטובר-ינואר ניתן לצפות בדגיגי קיפון בורי רבים בשפכי הנחלים, ובכלל זה בשפכי נחלי החוף בישראל.
הדגיגים גדלים במהירות במים המתוקים, ולאחר שהם מגיעים למשקל של כק"ג אחד, הם יוצאים אל הים הפתוח, ושם הם ממשיכים לחיות את שארית חייהם הבוגרים ומתרבים.

הקיפון הבורי כדג מאכל

הקיפון הבורי הוא דג מאכל עממי בארצות הים התיכון. בבשרו הלבן אין כמעט עצמות, וטעמו הנייטרלי משתלב בסוגי מזון רבים ובכל מיני טעמים. ביצי הדג הן מעדן בפני עצמן. בארצות הים התיכון נוהגים להמליח ולייבש אותן, לצפותן בשעוות דבורים ולשמרן כך לאכילה. ביצי הדגים המשומרות בצורה זו, נקראות בוטרגו, בוטארגה או אבגוטאראחו.
מכיוון שהקיפון הבורי אוכל כול, הוא ניזון לעיתים גם מפסולת המשחיתה את טעם בשרו. הקיפון הבורי שנדוג בחופי ישראל לוקה לעיתים קרובות בטעמי לוואי של נפט, בשל קרבת מקום מחייתו לנמלים ולתחנות כוח.
רוב הדגים הנמכרים בשווקים, גדלים בבריכות דגים או בחוות דגים. בשל כך, ניתן להשיג דגי קיפון בורי הגדלים בבריכות, בחנויות הדגים, כמעט כל ימות השנה.
פרודניה

מאפיינים

אורך גופה של הפרודניה הוא 14-18 מ"מ ומוטת כנפיה היא 27-38 מ"מ. הבוגרים פעילים בשעות הדמדומים והלילה, ונמשכים לאור.
המין נפוץ באפריקה ובאזור הים התיכון. תפוצה בישראל: כל הארץ, כל השנה.
הפרודניה נחשבת כמזיק חמור לגידולי השדה, לגינות ולמטעים.

מחזור החיים של הפרודניה

הנקבה מטילה כ-1000 ביצים במספר הטלות. כל הטלה מונה בין שלושים לכמה מאות ביצים. הן מוטלות על כל חלקי הצמח. הביצים מוטלות ב"חבילה" המכוסה בשערות בצבע חום צהבהב הנושרות מקצה גופה של הנקבה. משך התפתחות הביצים משתנה: בקיץ 2-3 ימים מההטלה עד לבקיעה, בסתיו ובאביב 3-6 ימים ובחורף 10-18 ימים. הפרודניה היא מין רב פונדקאי - אין לו צמח מועדף, והוא מטיל את ביציו על מגוון גידולי הגינה: מברוקולי, כרוב וחסה, מיני ירקות, עשבי תיבול ועד לדשא.
הזחלים מופיעים במגוון צורות וצבעים: מאפור, חום ועד ירוק אזמגרדי בהיר. הם יכולים להיות חלקים או שעירים, עם דוגמאות פסים ונקודות או בצבע אחיד. תצורות אלו משמשות אותם בהסוואה על גבי הצמח ממנו הם ניזונים. זחלים צעירים יכרסמו את העלה מצידו התחתון עד האפידרמיס ויותירו אחריהם "חלונות שקופים". הזחלים הבוגרים יכרסמו את כל העלה עד עורקיו. הם מותירים אחריהם את הפרשותיהם בצורת כדוריות זעירות ושחורות. לזחל 6 דרגות התפתחות/התנשלות. עד הדרגה השלישית הזחלים רגישים מאוד לחום ויובש, וחיים בקבוצות. לאחר הנשל השלישי הזחלים חיים ביחידות, לרוב בצד העלה התחתון. תקופת הזחל נמשכת בקיץ 12-18 ימים, בסתיו ובאביב 20-30 ימים ובחורף 70-85 ימים.
הזחלים מתגלמים בתוך האדמה ו\או בחלק התחתון של העלים. צבע הגולם חום אדום ואורכו 18-22 מ"מ. תקופת הגולם נמשכת בקיץ 5-10 ימים, בסתיו ובאביב 14-19 ימים ובחורף 21-31 ימים.
מיד לאחר גיחתם מהגולם, הבוגרים מזדווגים. הנקבה מטילה את הביצים מספר שעות עד יומיים לאחר ההזדווגות. חיי הבוגרים קצרים מאוד - בקיץ יומיים עד שבוע.
מין זה מעמיד, באזור החוף, 7-8 דורות בשנה.
הפרודניה פגיעה מאוד בכל דרגות התפתחותה (ביצה, זחל, גולם ובוגר), ושיעור התמותה אצלה גבוה מאוד, בייחוד בעונות הקרות.

הדברה

בגינה ביתית ההדברה מתאפשרת באופן ידני. ניתן לזהות את הזחלים ולאספם אחד אחד.
בשטחים נרחבים יותר, ניתן להשתמש בסוגי הדברה אחרים כגון: תאורת לכידה אולטרא סגולה ללכידת העש הבוגר (בתנאי שמדובר במבנה סגור אחרת המנורה עלולה למשוך אליה מזיקים חדשים) או חומרי הדברה כימיים\ביולוגיים המתאימים לזחלים אלו (למשל Bt).
זיגמונט טורקוב

חייו ויצירתו

טורקוב נולד בוורשה (אז בירת גוברניית ורשה של האימפריה הרוסית) בשנת 1896. למד משחק בבית הספר הדרמטי בוורשה. שיחק וביים בפולנית בתיאטרון האומנותי "צֶנְטְרָל" בפולין וכמו כן שיחק ביידיש בתיאטרון של אסתר רחל קמינסקה. שיחק בתיאטרון הרוסי ולמד בימוי אצל בוריס גלגולין.
ב-1920 שב לפולין מרוסיה יחד עם רעייתו הראשונה אידה קמינסקה, והיה מבכירי הלהקה הווילנאית כבמאי ומעבד מחזות. היה מראשוני במאי הקולנוע בשפה היידיש, והוא שעמד מאחורי שתי הגרסאות הקולנועיות ל"תקיעת כף" (Ślubowanie): גרסת 1924, שבה השתתפו לייב קדישזון, יוסף בולוף, אידה קמינסקה, אסתר רחל קמינסקה ועוד, וגרסת 1937. באותה שנה ביים גם את הסרט "פריילעכע קבצנים" (יידיש: "הקבצנים העליזים"; בפולנית: Weseli biedacy) בכיכובם של דז'יגאן ושומאכער.
מנישואין עם אידה קמינסקה נולדה השחקנית רות טורקוב (קמינסקה). לאחר גירושיו נשא לאישה את השחקנית דינה בלומנפלד אשר לימים, לאחר גירושיו ממנה, נישאה לאחיו של זיגמונט, השחקן והבמאי יונס טורקוב.
בשנת 1940 נמלט מאירופה לברזיל, וייסד שם את התיאטרון "אוֹס קומדיאנטס" (Os Comediantes), שבו ביים ושיחק בפורטוגזית.
עלה לישראל בשנת 1952 וייסד בארץ תיאטרון ביידיש. בשנים אלה הרבה לנסוע כדי לביים ולהופיע בברית המועצות, ברומניה, בארצות הבלטיות, באוסטרליה, ובמרכז ודרום אמריקה.
באותה שנה (1952) העלה הצגת יחיד: "לחיים חדשים"
ייסד יחד עם השחקן והמחזאי מאיר ינאי את תיאטרון "זוטא" (1958–1967), והיה במאי התיאטרון הקאמרי של תל אביב.
ב-1950 פרסם אוטוביוגרפיה בשלושה כרכים בשם "פראגמענטן פון מיין לעבן" ("קטעים מחיי").
טורקוב נפטר ב-20 בינואר 1970, ותרם את גופתו למדע. במהלך חייו כתב טורקוב כתריסר מחזות.
שניים מאחיו נודעו כסופרים ועיתונאים: מרק טורקוב ויצחק טורקוב-גרודברג.

הכרה

טורקוב היה הראשון שלו הוענק פרס שומאכר למי שמהווה גשר בין ישראל לגולה (1956). בנוסף זכה בפרס עיריית תל אביב לאמנות הבמה, במלאת חמישים שנה לפעילותו הבימתית (1966).
בשנת 2006 קראה עיריית תל אביב רחוב על שמו.
אפילציה

אפילציה (או אלקטרוליזיס) היא תהליך הלחמה של פריצות נימי דם (כאשר הנימים ניפגשים עם המטריקס נוצרות שערות). השיטה מוגדרת כקוסמטית. ביישומה מלחימים את נימי הדם ומנתקים אותם מהמטריקס, תהליך המוביל להסרת שיער לצמיתות מהגוף.

היסטוריה

כמו רוב הטיפולים בתחום האסתטיקה, גם האפילציה פותחה מתוך צורך לפתרון בעיה רפואית; ב-1875, ד"ר מישל צ'ארלס, רופא עיניים, ביקש לפתור את בעיית צמיחת הריסים ההפוכה בקרב מטופליו אשר גרמה לדלקות עיניים, כאבים ובעיות אחרות. ההליך הראשוני בוצע בעזרת סוללה ושני חוטי חשמל, אשר בעזרתם צרב ד"ר צ'ארלס את הריסים הפגומים ובכך תיקן את כיוון צמיחתם או לחלופין, הסיר אותם לצמיתות.

מהלך טיפול

הטיפול מתבצע על ידי החדרת מחט דקיקה מיוחדת לאפילציה לזקיק השערה, העברת זרם חשמלי אשר צורב את השורש ובכך מנתק ומונע צמיחת שיער חוזרת והוצאת השיערה באמצעות פינצטה. הטיפול באפילציה במחט חשמלית נעשה במהלך סדרת מפגשים.
הטיפול נחשב לבעל שיעורי הצלחה גבוהים].

טיפול שגוי ונזקים לעור

אופי הטיפול, החדרת מחט לזקיק השערה והעברת זרם קל, מחייב מיומנות רבה ומבוצע בדרך כלל על ידי אפילטורים, רופא או קוסמטיקאית מוסמכת. בהיעדר המיומנות הנדרשת, הטיפול יכול להסב נזק לאזור המטופל ובמקרים חמורים יותר עלול להשאיר צלקת, כוויה, דלקת ואף כתמי פיגמנטציה.
בוקקה

אטימולוגיה

מקורה של המילה בוקקה בשם העצם של הפועל היפני "בוקקרו" (bukkakeru, ‏ぶっ掛ける, להתיז מים), ומשמעותו "להתיז" או "להשפריץ". על כן המילה "בוקקה" ביפנית משמשת גם לתיאור מונחים שלא קשורים במין, כמו תבשילים שעליהם נשפך ציר חם, כדוגמת בוקקה אודון או בוקקה סובה.

היסטוריה

בוקקה הוצגה לראשונה בסרטי פורנו יפניים באמצע שנות השמונים. החוק היפני מחייב לצנזר את איברי המין בסרטים פורנוגרפיים באמצעות פיקסליזציה, ולכן לא היה ניתן להראות יחסי מין מלאים. הבמאים היפנים ניסו למצוא דרך להמשיך לצלם את הסרטים מבלי להפר את החוק, ומכיוון שלא הייתה חובה לצנזר נוזל זרע, נוצרה פרצה שאפשרה לבמאים להציג אקטים נועזים כמו בוקקה.
הסרט הראשון שפורסם ביפן באופן פומבי שכולל סצנת בוקקה, היה הסרט "Mascot Note" (マスカットノート) שיצא בדצמבר 1986]. הפופולריזציה של האקט ושל המונח משויכת לבמאי היפני קזוהיקו מצומוטו ב-1998. סטודיו סרטי הפורנו היפני "Shuttle Japan" רשם את המושג "ぶっかけ/ＢＵＫＫＡＫＥ" כסימן מסחרי בינואר 2001. האקט התפשט לפורנו האמריקאי והאירופאי, לאחר שבמאים אמריקאיים גילו את סרטי הבוקקה היפניים בסוף שנות התשעים]. למרות זאת סרטי הבוקקה המערביים שונים מאלה היפנים; בעוד שבסרטים היפנים האישה לבושה לרוב ב"בגדי משרד" או תלבושת בית ספר ומתנהגת בפסיביות או נראית סובלת, בסרטים המערביים הנשים מוצגות כנהנות מההליך.

דיון סוציולוגי

הפסיכולוגית המשפטית קארן פרנקלין (Karen Franklin), טוענת שבוקקה הוא אונס קבוצתי "סמלי", שמטרתו היא השפלה, ביזוי וחפצון האישה. לדבריה, זו חגיגה של כוח והצגה פומבית של גבריות הטרוסקסואלית באמצעות "נחיתותם" של נשים, ושל גברים הנתפסים כ"נשיים" מאד. כלומר, מדובר באלימות נגד הומואים נשיים ונשים, גם אם נעשית בהסכמה לכאורה. גייל דיינס, פעילה פמיניסטית היוצאת כנגד פורנוגרפיה, טוענת שהבוקקה הוא "אחד מהמעשים המשפילים ביותר בפורנו".
טריסטן טאורמינו, פמיניסטית העוסקת בהדרכה מינית ציינה שאף שלכאורה בוקקה היא פעילות הטרוסקסואלית, שהרי יש אישה שעליה פולטים הגברים את זרעם, אי אפשר להתעלם מכך שמדובר בחבורה של גברים עירומים העומדים סמוכים זה לזה ומאוננים יחדיו, פעולה אשר לעיניה של טאורמינו נראית כהומוסקסואלית.
אלפרד באדר

ביוגרפיה

אלפרד באדר נולד בווינה ב-28 באפריל 1924 לאב יהודי, המכונה גם אלפרד באדר, ואליזבת סרני, בתו של אריסטוקרט הונגרי. משפחת באדר הייתה משפחה יהודית משגשגת, סבו היה אחד המהנדסים שתכננו את תעלת סואץ, ומשפחת סרני הייתה משפחה קתולית אדוקה.
לאחר מות אביו, כשהיה בן שבועיים, הוא אומץ על ידי אחותו של אביו, גיסאלה רייך, וגדל כיהודי. מאוחר יותר הוא התגייר (לפי כתב העת "ג'ורנל סנטינל").
עם סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה במרס 1938, החריף מצבם של היהודים באוסטריה והוטלו עליהם הגבלות רבות. על אלפרד נאסר ללכת לבית הספר. על מנת להצילו, דודתו שלחה אותו לאנגליה, כחלק מהקינדר-טרנספורט (סדרה של מאמצי הצלה שהביאו אלפי ילדים יהודים פליטים לבריטניה הגדולה מגרמניה הנאצית בין השנים 1938-1940).
עם פרוץ המלחמה, רבים מהניצולים בקינדר-טרנספורט הפכו ל"חיילי אויב" בעיני הבריטים. אלפרד הגיע לגיל 16 כאשר הממשלה הבריטית עצרה את כל הגרמנים והאוסטרים בגילאי 16 ומעלה ושלח אותם למחנות, תחילה באי מאן, ולאחר מכן לאוסטרליה ולקנדה. אלפרד הוחזק במחנה בקוויבק שבקנדה, שם השומר הטריד אותו מינית (על פי האוטוביוגרפיה שלו). הצעירים במחנה הורשו להיבחן בבחינות בגרות, ואלפרד עבר אותן בהצלחה. זמן קצר לאחר מכן שוחרר באדר. מרטין וולף, מהנדס רכבות והיסטוריון יהודי ממונטריאול קיבל אותו למשפחתו, מימן אותו ואף ועודד אותו להשלים את לימודיו.
באדר התקבל לאוניברסיטת קווינס וזכה בתארים בכימיה ובהיסטוריה. ב־1950 סיים באדר את הדוקטורט בכימיה אורגנית בהרווארד.
ב-1949 הפליג באדר באונייה פרנקוניה מקוויבק סיטי לליברפול שבאנגליה. באונייה הוא פגש את איזבל אוברטון הקנדית וכעבור תשעה ימים הוא הציע לה נישואין, אך היא סירבה. ב -1954 התחתן ד"ר באדר עם הלן אן דניאלס, המכונה דני, פרוטסטנטית אמריקנית שהתגיירה. נולדו להם שני בנים, דוד ודניאל. באדר ואשתו הראשונה התגרשו ב-1981 והוא ואיזבל אוברטון התחתנו זמן קצר לאחר מכן.

קריירה

ב-1951 ד"ר באדר פתח עסק כימי זעיר במוסך במילווקי במטרה לעבוד עבור חברת PPG) Pittsburgh Plate Glass)
ב-1954, ד"ר באדר החל לעבוד במשרה מלאה בחברת Aldrich. החברה נסחרה בבורסה ובהמשך התמזגה עם חברה אחרת. ב-1991, עזב באדר את החברה כשהוא בעל הון רב. דבר האפשר לו לתרום למוסדות וארגונים רבים כגון אוניברסיטת קווינס.