google/wiki40b huggingface dataset:
ללי ציפי מיכאלי

ביוגרפיה

מיכאלי עלתה לישראל בינואר 1972 עם הוריה ושני אחיה. בשנת 1990 שבה לגאורגיה כשליחת הסוכנות היהודית. מיכאלי היא בוגרת המחלקה לספרות משווה (עולם) באוניברסיטת בר-אילן, בעלת תואר שני ] בספרות השוואתית באוניברסיטת בר-אילן ובעלת תעודת קריינית רדיו וטלוויזיה מאולפני גבע.
שיריה של מיכאלי פורסמו ב"הארץ", "ידיעות אחרונות" ו"מעריב" וכן בכתבי עת ספרותיים, בהם "עכשיו", "מאזנים", "עיתון 77", "ביטאון שירה", ועוד. שיריה התפרסמו גם באנתולוגיה "השירים הכי יפים" בעריכת מנחם בן ודורון קורן ובאנתולוגיה בעריכת תמר משמר, "מי מפחד מווירג'יניות". כמה משיריה זכו ללחנים, שבוצעו בידי יסמין אבן, ירונה כספי, דן תורן ואריק שטראוס.
ספריה של מיכאלי זכו לשבחים, בין השאר מפי ראובן שבת ב״עכשיו״, שציין את האסוציאטיביות בשירה ואף מתח קווים משווים בינה לבין המשורר יונתן רטוש והמשורר דוד אבידן. לפי שבת, ״חומרי שירתה של ללי ציפי מיכאלי טבועים ונחתמים לכבוד השירה העברית לדורותיה, ובוודאי לא רק בשירת נשים מדובר כאן, אלא בספרות העברית והישראלית בכללותה״. בהתייחס לתרגום של אחד משיריה בספר ״צייר אותי בוערת״ ציין עמנואל דובשק את מיכאלי לשבח וגרס כי ״היא אולי המשוררת פורצת הדרך הבולטת בשירה הישראלית היום״. לדעת יונתן ברג "מיכאלי עסוקה רבות בחדש: בחיפוש אחר דרכים חדשות לבטא ולשקף את המציאות, הדבר נכון הן לצד הצורני והן לזה הקשור לתוכן בשירתה. שיריה של מיכאלי אינם "ממושמעים", הצו הבסיסי שמוביל אותם היא תנועת התודעה וחיפוש בשפה של ביטוי לאותה תנועה חופשית." לדעת דורי מנור "בשירים עזי מבע, הבועטים בחושניות ובחדווה בכל מוסכמה חברתית או פואטית, בוחנת לָלי את מושג הבית, ובאמצעותו - את מושגי ה"פנים" וה"חוץ". שיריה ממששים את קו הגבול בין האדם כיצור פרטי וכיצור חברתי, בין ההוויה הדומֶסטית לבין ההוויה הבין-אישית, בין מה שמצוי בין ארבעה קירות לבין הרוח החודרת מבחוץ אל חלל הנפש."
במהלך 2010-2008 יצרה מיכאלי פרויקט וידאו-ארט שירה בשיתוף עם ynet. מיכאלי לימדה עברית לסטודנטים זרים באוניברסיטאות תל אביב ובר-אילן והרצתה על שירה, קולנוע ואמנות בסינמטק תל אביב בשנים 2015-2014. מיכאלי ערכה ״אנתולוגיה לשירת מחאה" בשם ״התנגדות״, שיצאה בהוצאה עצמית בשנת 2011.
מיכאלי מלמדת עברית סטודנטים זרים באוניברסיטת בן גוריון בנגב.
למיכאלי בן אחד והיא מתגוררת בתל אביב.
משה מימון

חייו

משה מימון נולד בעיר וולקוביסק שבפולין (היום בבלארוס). בנעוריו הוכשר כשען ולמד את אמנות הציור בוויטבסק (אצל יהודה פן), בווילנה ובוורשה. בשנת 1880 היה בין ראשוני היהודים שהתקבלו ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות בסנקט פטרבורג. קבלתו נעשתה על סמך ציורו הנודע "האנוסים", עליו זכה לאותות הוקרה. לימודיו באקדמיה הסתיימו בשנת 1883. בתערוכות האקדמיה בשנים 1884 ו-1885 מימון זכה למדליות כסף. בשנים מאוחרות יותר היה בין חברי האגודה לעידוד אמנים יהודיים.
שמו של מימון זכה לפרסום באימפריה הרוסית. לאחר סיום לימודיו הוזמנו אצלו ציורים מבני אצולה ובכירי הממשל. בשנת 1900 הוצגו על ידו פורטרטים של הצאר ובני משפחתו. האקדמיה לאמנות "סנט איירין וסנט סבסטיאן" זיכתה אותו במדליית הוקרה.
מלבד חשיבותו של מימון כפורץ דרך עבור אמנים יהודים בתקופתו, עבודותיו עסקו בסיפורי התנ"ך ובהיסטוריה של העם היהודי. שתי עבודותיו המוכרות ביותר הן "האנוסים" ו"החשמונאים". מלבדן יצר סדרת ציורים על אישים בתנ"ך ונשים בתנ"ך, ציור "האינקויזיציה" (1893), הציור "לאחר הפוגרום" ואחרים.
מימון ערך עבודת חקר בטרם החל ביצירותיו ולצורך ציור "האנוסים" קיים מסע להכרת חיי היהודים בספרד. עבודתו זכתה להכרה בינלאומית בתקופת חייו: בשנת 1904 הוצגו תשע מיצירותיו בתערוכה העולמית בסנט לואיס ובשנים 1916–1917 בתערוכה עולמית נוספת. 
זכרונותיו הודפסו על ידו בקובץ "סיפור של תמונה".
נפטר בסנקט פטרבורג בשנת 1924.
עבודותיו מוצגות כיום במוזיאונים של משפחות אצולה, באקדמיה הצבאית לצוערים של צבא רוסיה ובמוזיאונים בלונדון ובניו יורק.
Game Boy Advance

Game Boy Advance SP

בשנת 2003 המוקדמת ניטנדו שידרגה את ה-Game Boy Advance בכך שהוסיפה לו תאורה פנימית מובנית, סוללות נטענות, צג מתקפל ועוד. גודלו של ה-Game Boy Advance SP היה בערך מחצית מגודלו המקורי של ה-Game Boy Advance. כל אלה באו לענות על אי הנוחות שבשימוש ב-Game Boy Advance, בעיקר בגלל צורתו. בנוסף ל-Game Boy Advance SP יש מסך LCD בהיר יותר.

Game Boy Micro

בספטמבר 2005, נינטנדו שיחררה חידוש שני ל-Game Boy Advance. דגם זה הוא גרסה קטנה יותר של ה-Game Boy Advance, בעלת מסך חד יותר מקודמיו בסדרה, המוכנה Game Boy Micro. בנוסף ניתן לקבוע את סוג הצבעים במסך, אך כמו קודמו, גם הוא לא מהווה התקדמות טכנולוגית.

אביזרים נלווים

Wireless Adapter - ה-Wireless Adapter הוא מתאם אלחוטי. הוא שוחרר ב-2004, והתחבר לצידו האחורי של ה-Game Boy Advance. הוא החליף את הכבל לחיבור בין מכשירים, ומאפשר להרבה מכשירים להתחבר בו זמנית. משום שהוא שוחרר מאוחר לעומת ה-Game Boy Advance אין הרבה משחקים שמותאמים לו. גרסה מתאימה ל-Game Boy Micro גם שוחררה.
Play-Yan - ה-Play-Yan הוא נגן MP3/MPEG4 ל-Game Boy Advance ול-Nintendo DS. מוזיקה או ווידאו יכולים להישמר בכרטיס SD שלו. פעם נינטנדו איפשרה הורדה של משחקים קטנים לתוך ה-Play-Yan, אך היא הורידה את האפשרות לאחר עדכון גדול בשם Play-Yan Micro. ה - Play-Yan Micro היה מכשיר בסגנון סופר מריו, בניגוד ל - Play-Yan הרגיל. באירופה ה-       Play-Yan Micro שוחרר תחת השם "Nintendo MP3 Player" ואפשר לבחור בסגנון סופר מריו, או בסגנון של ה - Play-Yan המקורי. בניגוד ל - Play-Yan Micro, ה - Nintendo MP3 Player האירופי לא מסוגל להפעיל וידאו. המכשיר לא שוחרר בארצות הברית (אף על פי שהיה אמור להיות משוחרר).
e-Reader - ה-e-Reader הוא מכשיר לסריקת כרטיסים אל תוך ה-Game Boy Advance. במשחקים רבים לא נעשה בו שימוש, אך ניתן לראות אותו במיוחד במשחקים חשובים של נינטנדו.
הכרטיסים לשימוש ב- e-Reader הם חד- פעמיים לרוב, ואת חלקם ניתן להשיג רק באירועים מיוחדים של נינטנדו. שמו ביפן הוא Card e-Reader, ומסוגל לסרוק אך ורק כרטיסי משחקים. בשל סיבה זאת, שנה לאחר מכן נוצר מעין שדרוג ל - e-Reader, שנקרא Card e+ Reader, שמאפשר בנוסף לסריקת המשחקים, להוסיף תוכן למשחקים (כגון שלבים, יכולות) של ה - Gameboy Advance. ה - Card e+ Reader הוא ה - e-Reader ששוחרר באמריקה בתור ה - e-reader הרשמי. באירופה, תוסף זה לעולם לא שוחרר. הדוגמה הכי מוכרת למשחק שתומך ב e-Reader היא Super Mario Advance 4: Super Mario Bros 3.

אביזרים לא רשמיים

GBAMP - נגן סרטים ל-GBA. המכשיר מאפשר לשחק במשחקי NES, לצפות בסרטים, לקרוא קובצי txt וכו'. המכשיר לא יכול לקרוא קובצי MPEGS או MP3.
מכוון טלוויזיה ל-GBA - המכשיר מאפשר לצפות בטלוויזיה דרך ה-Game Boy Advance. יש כמה גרסאות, מחברות שונות. ניתן לאחסן בו עד ל-99 ערוצים.
Game Shark - מכשיר המאפשר לרשום צ'יטים ולהפעילם במשחק. המכשיר לא רצוי מכיוון שלצ'יטים יש תופעות לוואי כמו הרס השמירה או המשחק עצמו.

שיווק ומכירות

ב-30 בספטמבר 2006, 76.79 מיליון יחידות של Game Boy Advance נמכרו, מתוכם 39.79 מיליון יחדות של Game Boy Advance SP, ו-1.87 מיליון יחידות של ה-Game Boy Micro. ב-1 בדצמבר 2006, דיווחה חברת נינטנדו באמריקה על 33.63 יחידות שנמכרו בארצות הברית.
מכירות ה-Game Boy Advance נשארות גבוהות גם לאחר יציאת ה-Nintendo DS, אשר מכר 850,000 יחידות בדצמבר, 2006.
אלגוריתם קני

אלגוריתם קני הוא אלגוריתם רב-שלבי בתחום עיבוד תמונה שמטרתו היא זיהוי קצוות בתמונה. האלגוריתם פותח על ידי ג'ון קני ב-1986.

פעולת האלגוריתם

האלגוריתם מקבל כקלט תמונה בגווני-אפור (אם התמונה היא צבעונית ניתן להמיר אותה לגווני-אפור) ומוציא כפלט תמונה בשחור-לבן בעלת ממדים זהים שבה הקצוות מסומנים בצבע לבן ושאר התמונה בצבע שחור. באופן פשוט "קצה" מוגדר להיות מעבר חד בין גוונים. לבד מהתמונה עצמה האלגוריתם מקבל שני פרמטרים נוספים עיקריים: סף עליון וסף תחתון.
מכחול

מִכְֿחוֹל (נקרא גם מַצְבוֹע) הוא מברשת המשמשת לציור וצביעה. בעבר הרחוק שימשו מכחולים גם לכתיבה. לדוגמה, את הכתב הסיני היו מציירים במברשת דמוית מכחול.
קיימים מכחולים במבחר סוגים, הן לחובב והן למקצוען, מחומרי גלם שונים.

מבנה המכחול

המכחול מורכב משלושה חלקים: ידית, פחית מתכת וסיבים.
הידית, שעשויה לרוב פלסטיק או עץ (בעבר גם שנהב), משמשת להחזקת המכחול. פחית המתכת מחברת בין הידית לסיבי-המכחול, ומחזיקה את הסיבים במקומם. תפקיד הסיבים הוא לקלוט חומר כמו צבע ולמשוח אותו.
הסיבים עשויים מחומרים שונים, ובחירתם נעשית לפי מבניהם, תכונותיהם ותפקודם. רוב הסיבים כיום הם סינתטיים, אך במכחולים המקצועיים קיימים סיבים העשויים שערות מזנב סוס, פרוות סנאי, חמוס או שועל.
יורי דז'ורקף

ביוגרפיה

אמו של דז'ורקף היא ארמנית ואביו הוא קלמיקי (עם שמתגורר באזור רחב ידיים במערבו של הים הכספי). דז'ורקף החל את הקריירה שלו ב-1984 במועדון הצרפתי, גרנובל, ולאחר מכן ב-1989 עבר למועדון שטרסבורג. שנה לאחר מכן, עבר למונקו ומשם ב-1995 לפריז סן-ז'רמן. ב-1994, היה דז'ורקף מלך השערים של ליגת העל הצרפתית עם 20 שערים. ב-1996 עבר לאינטר מילאנו, וב-1999 עבר למועדון הגרמני קייזרסלאוטרן. ב-2002 עבר לאנגליה שם שיחק בבולטון וונדררס ובבלקבורן רוברס. בפברואר 2005, עבר ל-MLS לקבוצת מטרוסטארס.
דז'ורקף זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע עם פריז סן-ז'רמן ב-1996 ובגביע אופ"א עם אינטר ב-1998.
הוא כבש 28 שערים ב-82 הופעות בנבחרת צרפת. עם נבחרת צרפת הוא זכה במונדיאל 1998 וביורו 2000. בנוסף לכך שיחק במדי הנבחרת גם ביורו 1996 ובמונדיאל 2002. 
אביו של דז'ורקף, ז'אן, שיחק במדי נבחרת צרפת במונדיאל 1966 ובנוסף אימן את נבחרת ארמניה.
קרפילזומיב

רקע

קרפילזומיב היא נגזרת של אפוקסימיצין, תוצר טבעי שהראה עיכוב של הפרוטאוזום במעבדות אוניברסיטת ייל על ידי קרג קראוס (Criag Crews).
בעקבות גילוי זה, פתחה המעבדה נגזרת ספציפית יותר של אפוסקימיצין בשם YU101 שאושרה עבור מחקר של חברת פרוטאוליקס (Proteolix).
מדעני החברה המציאו תרכובת חדשה בעלת פוטנציאל לטיפול בבני אדם, הידועה בשם קרפילזומיב. החברה פיתחה את התרופה במחקרים בפאזה ראשונה ושנייה, כולל מחקר בפאזה שנייה שייעודו היה רישום התרופה.
המחקר הקליני של התרופה המשיך תחת חברת אוניקס (Onyx) שרכשה את חברת פרוטאוליקס ב 2009.
ביולי 2011, העניק ה- FDA לקרפילזומיב, מעמד של "מסלול מהיר" (Fast-track status), שאפשר לחברת אוניקס להתחיל את תהליך הגשת התרופה לשימוש.
בדצמבר 2011, ניתן לתרופה סטטוס של אישור על תנאי לשימוש שהתבסס על פרסום מחקר פאזה שנייה (מחקר ה 003-A1). המחקר כלל 266 חולי מיאלומה נפוצה עם מחלה עמידה או נישנת שקבלו בעבר טיפולים רבים ועברו לפחות שני קווי טיפול שכללו בורטזומיב ותלידומיד או לנולידומיד.
התרופה משווקת על ידי חברת אוניקס-אמג'ן בעולם, ובישראל על ידי חברת מדיסון.

מנגנון פעולה

קרפילזומיב נקשר בצורה בלתי הפיכה לאזור 20S בפרוטאוזום ומעכב את פעילות הציטוטריפסין (אנזים שמפרק חלבוני תא שאינם רצויים).
עיכוב זה גורם להצטברות של חלבונים המסומנים לפירוק (Polyubiquinnated Proteins). 
עקב כך נגרמת חסימה של מחזור חיי התא, מוות תאי ועיכוב של התפתחות הגידול.

מחקרים

מחקר ה 003-A1 שהביא לרישום התרופה ברשויות התרופות בארצות הברית הראה כי המשך החציוני של תגובה לתרופה זו כתרופת יחיד לחולים מרובי הטיפולים האלו היה כ 7 חודשים.
מחקרים נוספים בודקים כיום את האפשרות הטיפולית בתרופה זו בשילובים שונים בקווים מוקדמים יותר של המחלה, וכמו כן בודקים אפשרות של מתן חד שבועי באופן המקל על החולים.
מחקר האספייר (ASPIRE) בדק את ההשפעה של שילוב קרפילזומיב, לנולידומיד ודקסמטזון על חולים שמחלתם נשנתה לאחר קבלת 1-3 קווים טיפולים לעומת ההשפעה של טיפול בלנולידמיד ודקסמטזון. נמצא כי השילוב של שלוש התרופות כולל קרפילזומיב הביא לחציון הישרדות ללא התקדמות המחלה של 26.3 חודשים לעומת 17.6 חודשים על לנולידמיד ודקסמטאזון.
ספרואיד

פרמטרים

שני הפרמטרים שמתארים ספרואיד הם a ו-c כאשר a הוא חצי-ציר ראשי ו-c הוא חצי-ציר משני.
קיימת צורה אחרת לתיאור ספרואיד שהיא הדרך הרווחת בכל המדעים מלבד המתמטיקה. שני הפרמטרים הם a ו-f כאשר a הוא חצי-ציר ראשי ו-f הוא מקדם הפחיסות: .
ככל שמקדם הפחיסות קרוב יותר ל-0, הספרואיד קרוב יותר לכדור.

נפח

נפח של ספרואיד מכל סוג הוא . אם נשנה את המשתנים כך ש-A=2a הוא אורך הציר הראשי ו-C=2c הוא אורך הציר המשני, נקבל שהנפח יהיה .

גאודזיה

הדאטום הנפוצים היום מניחים כי צורת כדור הארץ מקורבת לספרואיד (נוצר בגלל כוח המשיכה והסיבוב סביב עצמו). למשל ב-WGS84 מניחים שמדובר בספרואיד כאשר חצי-ציר ראשי (קו המשווה) הוא באורך 6,378.137 ק"מ וחצי-ציר משני (המרחק בין הקטבים) הוא 6,356.752 ק"מ. ההופכי של מקדם הפחיסות הוא ‎1/f = 298.257223563.
Timor (שיר)

רקע וכתיבה

השיר בדומה לכל שירי האלבום נכתב על ידי שאקירה, והופק על ידה גם כן. השיר מתואר כשיר מחאה על ביקורתה של מערכת המשפט ("המערכת לעולם לא טועה, הטובים נמצאים בשלטון והרעים נמצאים בכלא"), מושג הדמוקרטיה וכולי.
שמו של השיר נובע מההתייחסות לטימור המזרחי, מדינה אסייתית ירודה, אשר לעיתים רחוקות מקבלת תשומת לב מהמדיה המערבית. במשך 24 שנים, החל מה-7 בדצמבר 1975, אינדונזיה כבשה את המושבה הפורטוגזית לשעבר של מזרח טימור באישור ארצות הברית.

הופעה

בשל הביקורות המעורבות שמילות השיר מפנות כלפי מערכות ומושגים רבים, לא הופיעה הזמרת עם השיר באף אחד מסיבובי ההופעות שלה, כולל גם את סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "Oral Fixation Tour".
רני גילת

ביוגרפיה

בין השנים 1993–2005 היה גילת בעל מעבדת צילום מקצועית וחנות צילום בתל אביב-יפו אשר שרתה בעיקר לקוחות מקצועיים. בשנת 2006 החל בלימודי קרמיקה במחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית בבצלאל בירושלים. פרויקט הסיום שלו כלל גופים גדולים, עשויים באבניים, שהוצגו כ"צלמיות" מודרניות. בעשור השני של המאה ה-21 החל גילת ליצור את מרבית יצירותיו בפורצלן, בטכניקה של שימוש באובנים. בעבודותיו הוא משלב בעבודתו צביעה בעזרת מלחים, המדגישה את מבנה הכלי. בשנת 2012 הנחה את "פרויקט גילת", קבוצה של חובבים מטעם "הועד למלחמה באיידס", עמה יצר פיסול קרמי בטכניקות שונות. לצד עבודות קדרות זו הוא יוצר גם יצירות אמנות לא שימושיות, העוסקות ביחס שבין האובייקט למסורת האמנות והאומנות.
גילת היה בעבר שותף בגלריית של קואופרטיב הקרמיקאים "רוח כדים" בירושלים וכיום הוא מציג מעבודותיו בגלריית השיתופית "שלוש שלושים", בתל אביב-יפו.
ורוולף (קבוצות פרטיזנים)

וֶרְווֹלְף (בגרמנית: Werwolf) הוא שמה של תוכנית שהכין האס אס בסוף מלחמת העולם השנייה, כאשר היה ברור שסופו של הרייך השלישי קרב, למלחמת גרילה גרמנית בכוחות בעלות הברית לפגיעה בעורף הלוחמים ולהמשך ההתנגדות הגרמנית גם לאחר שהללו יכבשו את גרמניה.
ארגון ורוולף (Werwolf) הוקם בספטמבר 1944 בתחילה לצורך פעולות חבלה בעורף הצבא האדום בעקבות המפלות שספג הצבא הגרמני והתקרבות הצבא האדום לגבולותיה של גרמניה, כינויו של הארגון היה 'w, ולמפקד הארגון מונה אוברגרופנפיהרר הנס-אדולף פריצמן. בארגון היו 4,000-3,000 חברים שבאו ברובם משורות האס אס וההיטלריוגנד. הם החלו לפעול בינואר 1945, ללא הצלחה יתירה.
בחודשים האחרונים של הרייך הוחלט על ידי ההנהגה הנאצית להרחיב את התוכנית ולפעול אף נגד כוחות בעלות הברית המערביים שנכנסו לגרמניה מן המערב - ואף כתוכנית ללוחמת גרילה נאצית לאחר כיבוש גרמניה על ידי בנות הברית. הקמת הארגון בחזית המערבית הוטלה על גרוסה ארנסט, מפקד מחלקה IV בגסטפו פרנקפורט.
גם על אדולף אייכמן, כבעל דרגת קצין מילואים בוואפן אס אס הוטלה משימה לארגן יחידה ללוחמת גרילה בהרי האלפים. ליחידה זו הצטרף גם הפשיסט הרומני הוריה סימה. היחידה לא עשתה רבות עקב סיום המלחמה.
ב-30 באפריל 1945 התאבד אדולף היטלר, בבונקר שלו בברלין, ועל פי צוואתו מונה גרוס אדמירל קרל דניץ לתפקיד נשיא גרמניה. מכיוון שברלין נכבשה על ידי הצבא האדום ב-2 במאי 1945, החליט דניץ לכנס את ממשלתו בפלנסבורג, והוא העביר את מטהו לשם. אחת הפעולות הראשונות (והבודדות) שעשתה הממשלה החדשה היא ההוראה שלא להפעיל את תוכנית ורוולף. 
רוב חברי הארגון בחזית המזרחית נתפסו במהרה וחוסלו. קבוצות קטנות ומעטות ניסו להמשיך לפעול גם לאחר תום המלחמה, בעיקר נגד שלטון הפולנים בשלזיה. בשנת 1947 חוסלו אחרוניהם בידי שירותי הביטחון הפולניים. בחזית המערבית לא יצאה התוכנית לפועל כלל.

ספרים בנושא

Biddiscombe, Perry (2004). The Last Nazis: SS Werewolf Guerrilla Resistance in Europe 1944-194. Tempus Publishing. ISBN 0-7524-2967-1.
Biddiscombe, Perry (1998). Werwolf!: The History of the National Socialist Guerrilla Movement, 1944–1946. University of Toronto Press. ISBN 978-0-8020-0862-6.
פרדריק גואולנד הופקינס

שנותיו הראשונות

הופקינס נולד בשנת 1861, גדל באיסטבורן, עיר בסאסקס שבאנגליה, עם אמו ודודו. אביו נפטר כשהיה תינוק. כילד, התעניין בספרות ובכתיבה, וגם אהב לחקור את החיים על שפת הים בעזרת מיקרוסקופ. בגיל 10 אמו עזבה את הבית, הופקינס הלך ללמוד בבית הספר של לונדון. הוא היה תלמיד מבריק והצטיין בכימיה. בגיל 17 עזב את בית הספר ולקח קורס ערב בכימיה. לאחר מכן הלך ללמוד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
עד גיל 28 נאלץ הופקינס לעבוד כדי לממן את הלימודים בבית הספר לרפואה הוא סיים את לימודיו בזמן הקצר ביותר האפשרי. לאחר מכן עבד במעבדה בבית החולים Guy, בלונדון.

אוניברסיטת קיימברידג'

בשנת 1898 הופקינס הוזמן לאוניברסיטת קיימברידג' כדי לחקור את ההיבטים הכימיים של הפיזיולוגיה. באותה תקופה ביוכימיה לא הייתה ענף נפרד במדע, הופקינס הסכים להצעה כדי ללמוד ולפתח את התחום. מאוחר יותר התמנה לחבר ומורה בעמנואל קולג', קיימברידג'. בשנת 1910 הפך לחבר בטריניטי קולג', קיימברידג' וחבר כבוד בעמנואל קולג'.  רק בגיל 49, כאשר הפך לחבר בטרנטיני קולג' קיבל שכר הולם. בשנת 1914 הפך לפרופסור הראשון לביוכימיה באוניברסיטת קיימברידג' וכיהן כראש המחלקה לביוכימיה בקיימברידג'. בשנת 1925, לאחר שפיתח את תחום הביוכמייה, הוקם מבנה למחלקה החדשה לביוכימיה באוניברסיטת קיימברידג'.

חיים אישיים

בשנת 1898 התחתן הופקינס עם ג'סי אן סטיבנס. לזוג שתי בנות, אחת מהן סופרת וארכאולוגית באוניברסיטת קיימברידג'.
המשורר ג'ראד מנלי הופקינס היה בן דודו הרחוק.
רן כהנא

שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל בחר לשרת בחטיבת הנח"ל. בנח"ל עבר כהנא מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בנח"ל. בהמשך פיקד על פלוגה, בשנת 2000 כהנא מונה למפקד פלנ"ט נח"ל, ושימש כמפקדו האחרון של מוצב דלעת אותו פינה ופוצץ בעת הנסיגה מלבנון, כהנא שימש בתפקיד מפקד הפלנ"ט עד 2002.
באוגוסט 2004 מונה כהנא למפקד גדוד 932 והוביל אותו במהלך במלחמת לבנון השנייה, בין היתר בקרב על הסלוקי, בלחימה בכפר ע'נדוריה כנגד כוחות חזבאללה, ולאחר המלחמה באוגוסט 2006 סיים את תפקידו ולאחר מכן מונה לסמח"ט חטיבת הנח"ל. 
ב-2008 עד 2009 שירת כסמח"ט חטיבת שומרון, ובין השנים 2009–2011 שימש מפקד בא"ח נח"ל. ב-2011 הועלה כהנא לדרגת אל"ם ושימש כמפקד חטיבת אפרים. ובשלהי שנת 2011 הותקף כהנא על ידי פעילי ימין קיצוני אשר פרצו לבסיס החטיבה ויידו אבנים לעברו ולעבר קצינים שבפיקודו. באוקטובר 2013 סיים את תפקידו ומונה לסגן מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה. ב-2014 מונה לקצין אג"ם של הגיס הצפוני. בשנת 2016 מונה לנספח צה"ל בלונדון.
ליל הקלשונים

הרוצחים

חוליית הרוצחים כללה את אבראהים חסן מחמוד, אחמד אע'באריה ומחמד חסן מחמוד, ערבים ישראלים תושבי מושיריפה ואום אל-פחם שבואדי ערה. השלושה גויסו על ידי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. הם הודו מאוחר יותר בחקירתם כי בשבועות שלפני כן ניסו לחטוף חיילים בצומת מגידו ובאזור חדרה אך לא הצליחו. בשל כך החליטו לתקוף את המאהל. הם ביצעו סיורים מקדימים ותצפיות על המאהל, וגילו כי בלילות שבת נותר במאהל צוות מצומצם בלבד.

האירוע

בליל שבת, 14 בפברואר 1992 (אור לי"א באדר א' תשנ"ב), בשעה 23:15, חדרו שלושת הרוצחים למאהל, מצוידים בשני גרזנים שרכשו במיוחד, שלושה סכינים וקלשון. המאהל לא היה מגודר והשמירה בו הייתה דלילה. הם פגשו את טוראי יורי פרדה, שהיה שומר המאהל, ופצעו אותו. פרדה נמלט לאוהל, והרוצחים רדפו אחריו והרגו אותו. באוהל דקרו ורצחו גם את טוראי יעקב דובינסקי, ופצעו חייל נוסף. שני הנרצחים והפצוע היו עולים חדשים מברית המועצות. הרוצחים נטלו עימם את נשקם של החיילים, רובים מסוג M-16. כשיצאו מהאוהל נתקלו במפקד הכיתה, רב"ט גיא פרידמן, רצחו אותו וגנבו את נשקו, רובה גלילון. חייל נוסף, עולה מארגנטינה, פתח באש, אך סבל ממעצור בנשקו אחרי שני כדורים בלבד. טירונים של חטיבת הנח"ל שהיו במאהל הסמוך לא שמעו דבר במהלך האירוע. כשהתברר מה התרחש לא הצליחו להזעיק עזרה, מכיוון שהגנרטור חשמלי ומכשיר הקשר לא פעלו. חיילים יצאו לקיבוץ גלעד הסמוך כדי להזעיק עזרה, ואנשי הקיבוץ הם שהזעיקו את המשטרה ואת כוחות החילוץ. בשל העיכוב הרב הספיקו הרוצחים להימלט.

חקירת האירוע ולכידת הרוצחים

מיד לאחר האירוע נעצרו 12 חשודים, אך אלה שוחררו תוך זמן קצר. החקירות התמקדו באום אל פחם, בכפר עין אברהים (שכונה באום אל פחם) ובמועאוויה.
חוקרי האירוע מצאו כי במהלך האירוע נשמט כובעו של אחד מהרוצחים, וחלק מכלי הרצח נותר בזירה. אחד מכלי הרצח היה גרזן, שבבדיקתו הסתבר כי מדובר בסוג של גרזן המיובא לישראל מסין על ידי יבואן אחד בלבד. החוקרים הצליחו לאתר אחד מן הסוחרים שרכשו את הגרזן מהיבואן, ערבי ישראלי, שהודה כי מכר גרזן לאחמד אע'באריה. אע'באריה היה ידוע כאיש דת, והתברר כי הוא נוהג לחבוש כובע כמו זה שנמצא באתר הרצח.
כעשרה ימים לאחר הרצח, בלילה שבין 25 ל-26 בפברואר, פשטה היחידה המיוחדת למלחמה בטרור (ימ"מ) על בית משפחת אע'באריה. בני הבית הכחישו כל קשר לאירוע, אך במהלך סריקת הבית נמצא בו קיר בטון טרי שטרם התייבש אשר עורר חשד. לאחר שחפרו בבטון מצאו החוקרים בתוכו את הרובים שנגנבו מהחיילים ופריטים נוספים. אע'באריה כפר בחשדות נגדו, אך לאחר כמה ימי חקירה נשבר, הודה והסגיר את שותפיו. שלושת הרוצחים נידונו לשלוש תקופות מאסר עולם.

בעקבות האירוע

בעקבות מסקנות ועדת חקירה בראשות אלוף נחמיה תמרי, עוזר ראש אג"ם, שחקרה את האירוע, הודחו שני קצינים בכירים שהיו אחראים לאבטחת המחנה.
ב-30 באוקטובר 2013 במסגרת מבצע "הפעימה הרביעית" הסכימה ישראל לשחרר אסירים לקראת המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית, ביניהם תוכנן גם לשחרר את רוצחי החיילים מליל הקלשונים. בעקבות מחאה, שנעשה על ידי המשפחות השכולות הוחלט שלא להוציא את שחרור הפעימה הרביעית לפועל.
סלבה מלצב

סלבה מלצב (נולד ב-4 בספטמבר 1955) הוא במאי, מעצב תפאורה ומורה למשחק בתיאטרון ישראלי.

קורות חיים

סלבה מלצב נולד ב-4 בספטמבר 1955 בדרזדן, בגרמניה המזרחית וחי שם עד גיל 16. הוא למד בבית הספר הרוסי בשגרירות ברית המועצות. הוריו היו קצינים בצבא הסובייטי שכבש את גרמניה בתום מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה היו מוצבים שם. 
סלבה מלצב עבר לרוסיה ב-1971, בתחילה עבד כשנתיים בתיאטרון בתפקיד קורוס. לאחר מכן למד בימוי ומשחק באוניברסיטה לאמנויות בעיר סמרה, רוסיה ובמקביל שיחק וביים בתיאטרון. 
ב-1979 עבר סלבה למוסקבה ולמד במגמת היסטוריה של התיאטרון ב"גיטיס", האקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון. בין השנים 1984–1985 עבד כבמאי בתיאטרון בעיר מיצ'ורינסק. החל משנת 1985 למד בימוי אצל הבמאי הגדול אנטולי אפרוס ב"גיטיס".
הוא בעל תואר שני בבימוי ומשחק. כמו כן יש לו תואר שני בהיסטוריה של התיאטרון.
בזמן הלימודים הקים מלצב במוסקבה ובסנקט פטרבורג את התיאטרון "מעבדות אומנותיות" ושימש כמנכ"ל. ב-1989 יזם בפריז, יחד עם חבר, הקמת בית ספר למשחק עבור שחקנים מקצועיים, שהתמקד במחזותיו של אנטון צ'כוב. 
סלבה מלצב עלה לישראל ב-1990 והקים ביחד עם יבגני אריה את תיאטרון גשר, ושימש כמנכ"ל ואריה היה המנהל האומנותי. ב-1996 עזב מלצב את תיאטרון גשר. 
ביוזמתו ובעידודו של ידידו גרי בילו החל מלצב מאותה שנה לשמש כבמאי ומורה למשחק בבית צבי, משרה בה הוא נושא עד היום. ההצגה הראשונה שביים הייתה "בורגנים" של מקסים גורקי, הצגת שנה ג' בבית צבי, בה שיחקו אמיר קריאף בתפקיד הראשי ולצידו מיכל ויינברג, נדב ועקנין, תומר רוסו וניר מנקה.
הוא מלמד משחק ומביים תרגילים והצגות של תלמדי שנה ג' בבית צבי והצגות בוגרים בתיאטרון הספרייה. לצד היותו במאי, עיצב מלצב תפאורה לרוב הצגותיהם של הבמאים אתי רזניק, נינה מיכואלס, ניקול קסטל ומיכאל טפליצקי שהציגו בבית צבי ותיאטרון הספרייה ברמת-גן.
בבית צבי ובתיאטרון הספרייה ביים הצגות קלאסיות ומודרניות, בין השאר "האחים קרמזוב" ו"האידיוט" של דוסטויבסקי, ומחזות של גורקי, צ'כוב, טנסי ויליאמס, שייקספיר, אוסבורן ואגתה כריסטי.
ב-2011 ביים את המחזה "מראט המסכן שלי" פרי עטו של אלכסיי ארבוזוב בתיאטרון גשר וב-2012 ביים את המחזה "בין לילה ובין שחר" עיבודו של הסיפור באותו שם מאת יהושע קנז.
פרשת ויגש

האחים מגנים על בנימין

הפרשה הקודמת הסתיימה בדרישתו של יוסף להחזיק אצלו את בנימין, אחרי שהואשם בגניבת גביע הכסף של יוסף. יהודה הציע שהאחים כולם יישארו במצרים כעבדיו של יוסף, אך יוסף מוכן לאפשר לשאר האחים לחזור לארץ כנען ולהשאיר אצלו רק את בנימין.
יהודה ניגש ליוסף ופורש בפניו בנאום ארוך את השתלשלות העניינים מנקודת מבטו. הוא מתאר את מערכת היחסים המיוחדת בין יעקב ובנימין ("ונפשו קשורה בנפשו") ואת מצבו הנפשי הרעוע של יעקב מאז היעלמות יוסף. יהודה מדגיש כי הוא ערב לשלומו של בנימין בפני יעקב, ומציע להישאר במקום בנימין כעבדו של יוסף.

יוסף חושף את זהותו

יוסף איננו מצליח יותר להסתיר את זהותו מהאחים. הוא משלח את כל הנוכחים מהחדר, פורץ בבכי ומציג עצמו בפני אחיו: "אֲנִי יוֹסֵף, הַעוֹד אָבִי חָי?" האחים נבהלים ושותקים, ויוסף מסביר כיצד התגלגלה מכירתו לטובה, וכיצד הוא מסוגל כעת לכלכל את משפחתו במהלך הרעב השורר במצרים ובכנען. לאחר פיוס הדדי הוא שולח את האחים, עם עגלות וציוד שמספק פרעה, חזרה לכנען, מתוך כוונה שהמשפחה כולה עם יעקב תבוא אל יוסף למצרים.

ירידת יעקב למצרים

יעקב מקבל בהתרגשות גדולה את הבשורה ויוצא לדרך למצרים. הוא עוצר בבאר שבע ומעלה קורבנות, ושם מתגלה אליו אלוהים ומחזק את ידיו בירידה למצרים. יצחק לעומתו, הצטווה להישאר בארץ כנען (פרק כ"ו, פסוק ב'). אלוהים מבטיח ליעקב כי זרעו יהיה לגוי גדול במצרים ובסופו של דבר יעלו חזרה לארץ ישראל. לאחר מכן מובאת בתורה רשימה של צאצאי יעקב שירדו למצרים. התורה מונה 70 'יוצאי ירך יעקב' היורדים מצרימה, נשים וגברים, מלבד נשי בני יעקב, יוסף ושני בניו (שהיו כבר במצרים), והוא עצמו.
משפחת יעקב מגיעה למצרים ויעקב ויוסף נפגשים. יוסף מדריך את אחיו לומר לפרעה שהם רועי צאן, כדי שישכן אותם באזור נפרד במצרים. בני יעקב נפגשים עם פרעה ואחריהם בא גם יעקב עצמו ומברך את פרעה. יוסף משכן את אחיו בארץ גושן ומספק להם מזון במהלך שנות הרעב.
במקביל מנהל יוסף את הכלכלה המצרית כולה בזמן הרעב. המצרים הרעבים ללחם נותנים ליוסף את כספם ואת מקניהם, ולבסוף נותנים את אדמותיהם וגם את עצמם לעבדים לפרעה בתמורה לאוכל. יוסף קובע מערכת של מיסים, שבה פרעה מחזיק בכל הנכסים, מספק לעם זרעים לעבודת האדמה והעם מחזיר לו חמישית מן היבול.

הפטרה

ההפטרה היא בספר יחזקאל, פרק ל"ז, פסוקים ט"ו-כ"ח. יחזקאל מנבא על איחוד ממלכת יהודה וממלכת ישראל, המיוחסת אצלו ליוסף:
וְאַתָּה, בֶן אָדָם, קַח לְךָ עֵץ אֶחָד וּכְתֹב עָלָיו לִיהוּדָה וְלִבְנֵי יִשְׂרָאֵל חֲבֵרָיו,

וּלְקַח עֵץ אֶחָד וּכְתוֹב עָלָיו לְיוֹסֵף עֵץ אֶפְרַיִם וְכָל בֵּית יִשְׂרָאֵל חֲבֵרָיו.

וְקָרַב אֹתָם אֶחָד אֶל אֶחָד לְךָ לְעֵץ אֶחָד וְהָיוּ לַאֲחָדִים בְּיָדֶךָ.
התעייפות

התעייפות היא תופעה של צבירת נזק בחומר מוצק כתוצאה מפעולת מאמץ מחזורי העמסה רבים. כתוצאה מצבירת הנזק יכול להיווצר השבר במאמצים נמוכים בהרבה ממאמץ הכניעה הרגיל של החומר.

תהליך ההתעייפות

התעייפות הוא מושג המתייחס להתנהגות של חומרים תחת עומס משתנה ולהרס של חומרים העמוסים בעומס משתנה. מהנדסי המאה ה-19 היו מודעים לתופעה אבל לא סיפקו לה הסבר והניחו שתכונות החומר משתנות בהשפעת העומס, כלומר שהחומר הופך לפריך. סיבת ההרס הידועה כתופעה של התעייפות היא היווצרות סדקים זעירים מיקרוסקופיים החודרים לעומק החומר, מקטינים את שטח החתך הנושא בעומס ויוצרים ריכוזי מאמצים.