google/wiki40b huggingface dataset:
לוקמיה מיאלואידית כרונית

אבחון

ניתן לבצע שאיבת מח עצם. מח העצם ב-CML הוא עשיר ופולימורפי (בניגוד ללוקמיה חריפה, שבה מח העצם הוא מונומורפי) – ניתן לראות את כל שלבי ההבשלה של תאי הגידול, כאשר קיים יחס גבוה בין השורה המילואידית לבין השורה האדומה (10:1 לעומת 4:1 במצבים נורמליים), וכמו כן קיים ריבוי של מגה-קריוציטים. 
בדיקות ציטוגנטיות ומולקולריות: בכ-95% מהחולים ניתן למצוא את המאפיין המולקולרי העיקרי של המחלה – כרומוזום פילדלפיה (t(9,22. כרומוזום זה נוצר כתוצאה מטרנסלוקציה בין הגן abl הממוקם על כרומוזום 9 ובין הגן bcr ‏(breakpoint cluster region) הממוקם על כרומוזום 22. כתוצאה מהטרנסלוקציה נוצר על כרומוזום 9 הגן abl-bcr (שתפקידו אינו ידוע), ואילו על כרומוזום 22 נוצר הגן bcr-abl, המקודד לחלבון שגורם ל-CML: החלבון האמור הוא טירוזין קינאז ציטופלזמטי, המפעיל קסקדות של חלוקת התא. החלבון פועל ללא בקרה חיצונית, ועל ידי כך מביא להתרבות של התאים.

טיפול

בעבר, חולים טופלו על ידי אנטי-מטבוליטים (כגון cytarabine), אלקילטורים, אינטרפרון אלפא, סטרואידים וכן השתלת מח עצם. 
בשנת 2001 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי את השימוש בתרופה imatinib (שם מסחרי: Glivec), שהיא מעכבת של bcr-abl: תרופה זו מחליפה את הטיפולים הקודמים ומהווה קו ראשון לטיפול ב-CML, והביאה לשיפור ניכר באחוזי ההישרדות של החולים ב-CML; מחקר IRIS אשר השווה בין טיפול ב-Glivec לטיפול באינטרפרון או בציטרבין, הראה כי לטיפול ב-Glivec יש תוצאות משמעותיות טובות יותר. עם זאת, לא בוצע ניתוח של המחקר על פי intent to treat ולכן, לא ברור עדיין האם טיפול ב-Glivec לבדו עדיף על פני טיפול ב-Glivec לאחר מתן אינטרפרון וציטרבין. 
Glivec פועלת באמצעות מניעת היקשרות החלבון ל-ATP (חסימת אתר ההיקשרות ל-ATP), ועל ידי כך מונעת מהחלבון זרחן, אשר הכרחי לפעילותו כטירוזין קינאז. חולים מפתחים לעיתים עמידות לתרופה – שכאמור יכולה להופיע במנגנונים שונים – בעיקר הופעת מוטציות שונות על גבי הגן bcr-abl. במקרים אלו ניתן להעלות את מינון התרופה, לתת מעכבי טירוזין קינאז מאוחרים יותר – dasatinib או nilotinib. עם זאת, קיימות מוטציות העמידות גם לתרופות אלו: כגון T315I, מוטציה שטרם פותחה בעבורה תרופה. בטיפול בחולים אלו ניתן לבחון השתלת תאי גזע. בעבר היה מקובל לטפל באינטרפרון בחולים שלא היו מסוגלים לעמוד בהשתלת מח עצם, אך מאז שנכנס השימוש במעכבי טירוזין קינאז הופסק השימוש באינטרפרון.
כיום קיימות תרופות של הקו השני לטיפול, כגון טסיגנה, ספרייסל (דסטיניב) ותרופה חדשה יותר הנקראת בוסוליף (בוסטיניב).

פרוגנוזה

הפרוגנוזה טרם הטיפול ב-Glivec נעה בין 3 ל-4 שנים, כאשר לאחר הטיפול הראו מחקרים שונים כי הפרוגנוזה עלתה לכ-90% לאחר 5 שנים.

Juvenile CML

סוג זה של CML מופיע לרוב בגיל 1–2 שנים. ההופעה מאופיינת בפריחה בעור הפנים, הגדלת הכבד, הטחול וקשרי הלימפה, וכן תרומבוציטופניה (רמות נמוכות באופן חריג של טסיות דם; וזאת, שלא בדומה למחלה של המבוגרים, המאופיינת בתרומבוציטוזיס – יתר טסיות בדם). בסוג זה של המחלה אין מוצאים את כרומוזום פילדלפיה, אך קיימים מספר כרומוזומים אנפלואידיים.
ליפמן דוד שובקס

הרב ליפמן דוד (דובצ'ה) שובקס (? - ז' באדר ב' תרפ"ד מרץ 1924) היה אב בית דין של בד"ץ כוללות החסידים בירושלים.

ביוגרפיה

הרב שובקס הוסמך לרבנות כבר בגיל 16 ושימש כמורה הוראה בימיו של הרב מנחם מנדל מקוצק שגם הסמיכו להוראה. הרב שובקס עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים בשנת ה'תרנ"ח (1898). 
באותה תקופה נבנתה שכונת בתי ורשה הסמוכה לשכונת מאה שערים.
הממונים של כולל ורשה שקעו בחובות גדולים עקב ההשקעה הכספית בבניית השכונה ונדרש סיוע רב בגיוס כספים לכיסוי החובות. כולל ורשה מינה את הרב שובקס כשליח. הרב שובקס גייס את הכספים שנדרשו לכיסוי החובות. עדת החסידים בירושלים ראו בשניאור זלמן פרדקין מלובלין, (מחבר הספר -"תורת חסד") מועמד ראוי לשמש רב וראש בית הדין בירושלים במקומו של שמואל סלנט. הרב מלובלין סירב להצעה, ועקב כך ויתרה עדת החסידים על העמדת מועמד מטעמה לרב בירושלים.
עדת החסידים חתרה לעצמאות בנהול ענייני העדה והחליטה לייסד בית דין חסידי. בשנת תרס"א 1901 הטילה העדה על הרב שובקס לשמש כראש בית הדין של החסידים שנקרא בד"ץ כוללות החסידים בירושלים. הרב שובקס קיבל את ברכת הדרך הן מהרב מלובלין והן מהרב שמואל סלנט, רבה של ירושלים. לאחר הקמת הרבנות הראשית לישראל, הצטרף הרב שובקס למוסד ואף כיהן כנשיא המשרד.
נכדו הרב משה שובקס כיהן כראש ישיבת בעלז וחבר בד"צ מחזיקי הדת. בניו ונכדיו של הרב משה אף הם מכהנים בתפקידים תורניים בחסידות בעלז.
ברסט (בלארוס)

היסטוריה

ב-1918 נחתם בעיר חוזה ברסט-ליטובסק, חוזה שלום בין רוסיה, שעברה את מהפכת אוקטובר, למעצמות המרכז. החוזה הביא לעצמאות פולין, לטביה, ליטא, אסטוניה, פינלנד ואוקראינה.
בין מלחמות העולם הייתה העיר בתחום פולין, ונמנו בה כ-25,000 יהודים, כמחצית מתושביה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה כבש הוורמאכט את ברסט ב-14 בספטמבר 1939. על פי הסכם ריבנטרופ-מולוטוב נמסרה העיר לרוסים ב-23 בספטמבר 1939 במצעד צבאי משותף עליו פיקדו הגנרלים היינץ גודריאן וסמיון קריבושיין.
ב-22 ביוני 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, לאחר שהייתה ליישוב הסובייטי הראשון שהותקף במבצע ברברוסה. מבצר ברסט ליטובסק החזיק מעמד עד 30 ביוני 1941.
בימים הראשונים לכיבוש נרצחו בעיר כ-5,000 גברים יהודים. בסתיו 1941 רוכזו יהודי העיר הנותרים בשני גטאות, בהם התפתחו תנאי רעב קשים, והם צוו בענידת טלאי צהוב. מגטאות אלו הועברו יהודי העיר ב-15 באוקטובר 1942 לתחנת הרכבת בעיר, ממנה הוסעו לתחנת ברונה גורה, שם נרצחו כולם. היהודים שנתפסו מסתתרים בגטאות, נרצחו במקום.
בפברואר 2019 התגלה בעיר בור ירי, ובו שרידיהם של יותר מ-1,200 יהודים שנרצחו בידי הנאצים.
ב-28 ביולי 1944 שיחרר הצבא האדום את העיר. לעיר שבו 14 יהודים בלבד. על גבורת מגיני העיר אל מול הצבא הגרמני המתקרב זכתה מצודת העיר בתואר מבצר-גיבור ברית המועצות, והייתה לאתר היחיד שאינו עיר שזוכה במדליה מסוג זה.
בתום מלחמת העולם השנייה עברה העיר לתחומי הרפובליקה של בלארוס במסגרת ברית המועצות.
עם האישים היהודים המפורסמים שנולדו בברסט נמנים ראש ממשלת ישראל בעבר מנחם בגין, הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן, הרב איסר יהודה אונטרמן והשושלת הרבנית לבית סולובייצ'יק. כמו כן אביו של אריאל שרון, שמואל שיינרמן, נולד בעיר ונמלט ממנה לגאורגיה ומאוחר יותר לארץ ישראל בזמן מלחמת העולם הראשונה.
בין רבני העיר: הרב יואל סירקיש - הב"ח, הרב יעקב מאיר פאדווא, מהרי"ל דיסקין, רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק ה"בית הלוי", בנו הרב חיים סולובייצ'יק ואחריו רבה האחרון של העיר, בנו הרב יצחק זאב סולובייצ'יק. לצידם של שני הרבנים האחרונים, כיהן כדומו"צ הרב שמחה זליג ריגר. עם עלייתו של הרב יצחק זאב ארצה בתחילת מלחמת העולם השנייה, מסר שיעורים במקום מושבו בירושלים, וכך נוצר הבסיס לישיבת בריסק שפועלת כיום בראשות בנו ונכדיו.
באוקטובר 2014 פרסם העתון דיילי מייל כתבה על מאות מצבות מבית הקברות היהודי העתיק שהתגלו במהלך חפירות לבניין קניון בעיר, ובעקבותיו התברר שהתגלו כבר למעלה מאלף חמש מאות מצבות פזורות בבתים ובבניינים בעיר והם שמשו לאחר השואה ובתקופת השלטון הסובייטי לבניה ברחבי העיר. על חורבות בית הכנסת הגדול בבריסק נבנה קולנוע ובמרתפיו ניתן להבחין בהריסות בית הכנסת.
ליד המבצר של בריסק נבנתה אנדרטה לזכר הנופלים במלחמת העולם השנייה (כולל יהודים). לידה רוכזו המצבות שנאספו בבית הקברות היהודי וברחובות בריסק.
בשנת 2019 נתגלו בקבר אחים בעיר גופות רבות של יהודים שנרצחו בשואה בירי בראשם ונקברו בבור, ומיקומם לא היה ידוע קודם. הקבר הגדול התגלה בפברואר 2019, במהלך עבודות בנייה בעיר, אז לא הייתה ברורה כמות הקרבנות. עם פתיחתו בחודש מאי 2019 נספרו 1,214 גופות. זהותם היהודית של הנרצחים הייתה ניכרת, השלדים היו לבושים בבגדים יהודים דתיים אופייניים לתקופה, וכן בשרידי כובעים לגברים, ובכיסויי ראש לנשים.
שליח חב"ד בעיר הוא חיים רבינוביץ, יליד ירושלים, הפועל בעיר מאז 2003 מטעם ארגון 'אור אבנר' וארגון הקהילות היהודיות בחבר העמים. הוא מפעיל בית כנסת, גן ילדים ובית תמחוי.
טריפוריום

טריפוריום הוא גלריה רדודה של קשתות בעובי הקיר הפנימי, הנמצאים בקומה מעל הספינה הראשית בכנסייה או קתדרלה. בדרך הכלל הטריפוריום הוא קומה נפרדת, מתחת לקומת התאורה ומעל קשתות הארקדה, אך לעיתים מתערבב בקומת התאורה. הטריפוריום שימש מצע לקישוט ופיסול רב, עקב האפשרויות לתחרת אבן עשירה ותגליפים בעמודיו ובספנדרלים שבין הקשתות העוורות שלו. הטריפוריום של קתדרלת לינקולן באנגליה נחשב לאחד הטריפוריומים הגותיים היפים ביותר. בדרך כלל הטריפוריום כיסה קיר מאבן (מה שיצר "ארקדה עיוורת") אך בסגנון גותי קורן הקיר המוצק הוחלף בחלונות ויטראז' מזכוכית, דבר שהפך את הרצועה החשוכה למלאת אור. אפילו כאשר הטריפוריום היה מעבר פשוט, הוא תמיד כלל תכונות עשירות בקישוט או בגימור.
מקור המונח איננו ידוע אך הוא כנראה נגזר thoroughfarum, שכן במקור הוא שימש כמעבר בין חלקי המבנה. יש הסבורים שהמונח בא מלטינית שבה tres פירושו 3 (מספר) ו-foris פירושו דלת או כניסה, שכן קומת הטריפוריום הייתה בעלת חתך משולשי עקב הגג המשופע שכיסה אותה.
הדוגמאות הקדומות ביותר של טריפוריום נמצאות בבזיליקה הפאגאנית, שבה הטריפוריום היווה גלריה עליונה לשיחה ומסחר. בנצרות הקדומה, הטריפוריום של הבזיליקה שימש כעזרת נשים, דבר שעדיין קיים בקרב הכנסייה האורתודוקסית המזרחית.
באדריכלות רומנסקית ובאדריכלות גותית הטריפוריום שימש או כגלריה מרווחת מעל הארקדה של הספינה המשנית או כמעבר בעובי הקירות; בשני המקרים היא משמשת כאמצעי חלוקה אדריכלי בין הספינה הראשית של כנסייה או קתדרלה לבין קומת התאורה. במעבר בין הרומנסק לאדריכלות גותית כלל לעיתים הטריפוריום שתי קומות, במסגרת מבנה קיר של 4 אזורים במקום ה-3 הקלאסיים. בדרך כלל, גובהו של הטריפוריום היה נמוך (בפרט ביחס לגובה הארקדה וגובה קומת התאורה), דבר שגרם למפרצים להתחלק ל-2 קשתות, שחולקו שוב לקשתות קטנות יותר, ותת-חלוקות אלה הגדילו את הסקלה של הארקדה מתחת וקומת התאורה מעל.
הטריפוריום שימש לעיתים לצרכים אדריכליים ומבניים, שכן מחת לגגו, העומס של הקמרונות והספינה הראשית, עבר לקירות החיצוניים ולתמיכות המבנה. כאשר נעשה שימוש בתמיכות דואות באדריכלות הגותית, הושם דגש על הטריפוריום כחלק מהתוכנית האדריכלית וכמאפיין חושב, ולעיתים קשתות צולבות הותקנו מתחת לגג כדי לחזקו.
בכנסיות מאמצע המאה ה-15 באנגליה, שנבנו בסגנון גותי ניצב, כאשר הגג מעל המעברים היה די שטוח, נדרש יותר גובה לחלונות קומת התאורה ובהרבה מקרים הוחלט לוותר על הטריפוריום. בקתדרלות ובכנסיות המנזר הגדולות הטריפוריום אוכלס בדרך כלל בידי אנשים שבאו להיות עדים לטקסים השונים, ובתקופות קדומות יותר שימש נזירים וכמורה לעבודות הקשורות לכנסייה.
זאוויית א-שאזלייה

זאוויית א-שאזלייה הוא מתחם דתי ומסגד השוכנים בפינה הדרום-מערבית של מצודת עכו וממערב לחמאם אל באשה, בצפונה של העיר העתיקה בעכו. במקום בו שוכן כיום המבנה, ניצב בתקופה הצלבנית אחד ממגדלי משכן רובע ההוספיטלרים.
הבניין הנוכחי הוקם ב-1862 כזאווייה, מוסד שמקורו במגרב והדומה למדרסה. הוא הוקם בידי השייח עלי נור אל-דין אל-ישרוטי, מייסד המסדר הסופי השאזילי בעכו. אל-ישרוטי הגיע לעיר מתוניסיה בשנת 1849 במצוות יונה הנביא, אשר נגלה לו בחלומו. תחילה עשו חברי הכת שימוש במסגד א-זיתונה הסמוך ולאחר מכן הקימו מסגד בתרשיחא. לבסוף שבו וקבעו את מרכזם העולמי בעכו והקימו בה את הזאוויה.
המבנה ערוך סביב חצר גדולה המשמשת להתכנסויות ובמרכזה עץ דקל גבוה. המבנה המרכזי בקומפלקס הוא המסגד, המכונה "משהד". הוא שוכן בצידה המזרחי של החצר ובו נמצאים גם קבריהם של מייסד הכת ושל בני משפחתו. המקום מהווה אתר עלייה לרגל לחברי הכת המתגוררים בישראל, בירדן ובלבנון. הכניסה לזאווייה היא מרחוב נור אל-דין אל-ישרוטי, המנציח את שמו של מייסדה.
כיום נמצא מרכז מסדר השאזלים בלבנון. לפיכך, במשך שנים נזנח המבנה בעכו והשוכרים של המתחם הרחיבו בו את בתיהם. בסוף המאה ה-20 החליטו השאזלים לשפץ את המקום. לצורך זה, הם פינו תחילה את הדיירים, תוך מתן פיצויים, ואז החלו בשיפוץ האתר. ההשקעה בחידוש האתר מוערכת בכ-80 מיליון דולר.
מר שועל המהולל (סרט)

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אמיתי נאמן

ביוגרפיה

נאמן נולד בירושלים למשפחה יוצאת גרמניה. בנעוריו עברה משפחתו לחיפה, ובה חי רוב ימיו.
את שירותו הצבאי עשה כאקורדיוניסט בלהקת הכרמל. לאריק לביא, שהיה חבר בלהקה, הלחין את שירו הראשון, "עדה". השלים את השכלתו המוזיקלית במדרשה למורים למוזיקה בתל אביב ובמאנס קולג' למוזיקה  בניו יורק. 
עם התפתחות מסורת ריקודי עם בשנות ה-50, תרם נאמן רבות לרפרטואר בלחנים, להם כתב על פי-רוב את המלים. בין  הריקודים היו: "הנאוה בבנות", "בת יפתח", "מזרה ישראל", "צדיק כתמר יפרח", "ניגון עתיק", "מחול הנוער" ועוד. שיר מפורסם שלו, שביצעה שולמית לבנת, היה "תל אל קאדי".
במסגרת עבודתו בקול ישראל הפיק וערך תוכניות זמר רבות. הוא לימד מוזיקה בסמינר אורנים ובמוסדות חינוך אחרים.
בשנת 1982 שכל נאמן את בנו, עדי נאמן, שהיה שחקן, זמר ומלחין. עדי, שבזמן פטירתו היה מפקד אחד הצוותים של מקהלת צה"ל, גילם את דמותו של עוזי בסרטו של יצחק (צפל) ישורון "נועה בת 17".
זמן קצר לפני מותו של אמיתי נאמן, נערך ערב הוקרה לו ולשיריו בצוותא תל אביב, בהנחיית אהוד מנור.
נאמן נפטר בינואר 2005, בגיל 78. נטמן בבית העלמין קריית שאול.
אשתו, חנה (הני), נפטרה כשבוע אחריו ונטמנה לצדו.
בתו כרמל נאמן-זמיר הייתה נשואה ליובל זמיר.
על שמו נקרא פרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה.
כנופיית גריידי

כנופיית גריידי הייתה כנופיית גנבים שפעלה בניו יורק במהלך שנות השישים והשבעים של המאה ה-19.
כנופיית גריידי הוקמה בידי עבריין אמריקאי ממוצא אירי בשם ג'ון גריידי לאחר סיומה של מלחמת האזרחים האמריקאית. גריידי התחיל את הקריירה שלו כסוחר בסחורה גנובה, כשהסכום ההתחלתי בו סחר עמד על עשרת אלפים דולר. בשלב מוקדם מאוד בקריירה הפלילית שלו הוא ייסד כנופיה שהורכבה מהגנבים הידועים ביותר לשמצה בניו יורק של המאה ה-19, כדוגמת בילי "הילד" בורק, פט אנדרסון, הוד אניס, אדי פטנגיל וג'ק ראנד. הכנופיה פעלה באזור ברודוויי במנהטן, ובמהרה שלטה בו ללא עוררין.
השוד המצליח ביותר של הכנופיה היה שוד של שני מיליון דולר במזומן מכלכלן בשם רופוס ל. לורד ב-7 במרץ 1866. לקראת סוף העשור, רוב חברי הכנופיה פרשו, אולם גריידי המשיך לסחור בסחורה גנובה, מה שהביא אותו ליריבות עמוקה עם סוחרת אחרת ידועה לשמצה בשם פרדריקה מנדלבאום. גריידי, בסופו של דבר, הצליח להוציא את מנדלבאום מעסקים, כאשר הציע לגנבים שהיא עבדה איתם סכומי כסף שהיא לא יכלה לעמוד בהם.
כרוב (סוג)

שמן

גרעינים של ירקות מסוג הכרוב הם המקור השלישי בחשיבותו לשמן צמחי אחרי סויה וכותנה. היצרניות הגדולות של זרעי כרוב עבור שמן הן הודו, סין וקנדה. התפוקה הגבוהה ביותר של זרעי כרוב מושגת בצרפת, גרמניה ובריטניה ומגיעה ל-300 ק"ג לדונם, יותר מפי שניים מהתפוקה בקנדה ובאוסטרליה.

בישראל

בישראל גדלים בר ארבעה מינים של כרוב: לפתית, כרוב החוף, כרוב כרתי וכרוב שחור.
לצורכי חקלאות מגודלים בארץ מינים ותת-מינים רבים של כרוב הגינה ולפת, כגון כרוב אדום, כרוב ניצנים, כרוב סיני ועוד. גידול הכרוב הוא התשיעי בגודלו מבין הגידולים החקלאיים בארץ.
Shaday

הרקע ליצירת האלבום

לאחר שייצגה בשנת 1983 את ישראל באירוויזיון, פנתה חזה להקלטת אלבומה הבא שירי תימן. אלבום זה בניגוד לקודמיו לא זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו (אם כי זכה להצלחה מסחרית), ובשביל לקדמו פנה אמרגנה של חזה בצלאל אלוני ליאיר ניצני, במטרה למקסס את השיר "גלבי", אך הלה הפנה אותו ליזהר אשדות שמיקסס אותו לבסוף. גם הסינגל הממוקסס לא הושמע רבות ברדיו, אך שדרן בריטי מ"קול השלום" שלח את הסינגל לכמה מחבריו בבריטניה. מספר עותקים של האלבום הגיעו לתחנות הרדיו בבריטניה ובהן ה-BBC, ועד מהרה חברת התקליטים "Ace Records" קנתה את הזכויות מ"הד ארצי" והחלה לשווק את התקליט שירי תימן בבריטניה. התקליט זכה למכירות נאות במדינה, הסינגל מתוכו "גלבי" הושמע בתחנות הרדיו וחזה והפרויקט זכו לסיקור בעיתוני המוזיקה בממלכה.
במקביל, חזה הקליטה אלבום שלם בצרפת, שכלל את להיטיה הישראלים מתורגמים לצרפתית וכן שירים מקוריים בצרפתית. האלבום נגנז עם תחילת הסיקור הנרחב של הסינגל "גלבי" בעיתונות הבריטית, אך שני שירים מקוריים בצרפתית יצאו כמיני אלבום ב-1986 תחת השם Aime Moi.
חזה ואשדות שבו לשתף פעולה בעבודה על תקליטה משנת 1986, ימים נשברים אותו הפיק מוזיקלית אשדות.
עם תחילת המעטת הופעותיה בארץ, עם צאת האלבום ימים נשברים, החלה חזה להקליט אלבום באנגליה הנקרא Temptation Eyes עם וואלי בריל. חזה הבינה כי חומרי הפופ שהובאו לה מחברת התקליטים "Teldec" לא מתאימים לקולה והחליטה לעצור את העבודה על האלבום. רק לאחר הקלטת "Love Song" הבינו חברת התקליטים כי יש להקליט אלבום שידגיש את האתניות ומוזיקת העולם. עם גניזת האלבום חזה החלה באספת חומרים מחודשת עם יזהר אשדות שהציע למקסס את השיר "אם ננעלו" (רבי שלום שבזי), אך עם עשיית המיקס סימפלו צמד הראפרים Eric B. & Rakim את קולה של חזה מהשיר "אם ננעלו" ללא ידיעתה בשירם המצליח "Paid in Full". הדבר יצר התעניינות מחודשת בחזה והוביל לגרסה חדשה לשיר אותה הקליטו אשדות וחזה ובה נוסף בית בשפה האנגלית. הסינגל עם העיבוד המחודש ל"אם ננעלו" הופץ ברחבי אירופה ועד מהרה נשמע השיר במועדונים ונמכר בלמעלה משלושה מיליון] עותקים באירופה. בעקבות הצלחת הסינגל יצא אלבומה Shaday. יש לציין שהשירים שתוכננו לאלבום Temptation Eyes הוקלטו ועובדו מחדש כך שהתאימו לאופי האלבום והמפיק המקורי של התקליט, ואלי בריל, הפיק את השירים החדשים, בנוסף ליזהר אשדות.

האלבום

את התקליט הפיק אשדות שהיה אחראי גם על העיבודים בו. כמו כן, השירים "My Aching Heart" ו-"Take Me to Paradise" הם גרסאות אנגליות לשני שירים מהאלבום ימים נשברים: "בוא ונגן אותי" ו"הכאב הזה". בהקלטת האלבום השתתפו בין השאר הנגנים: יזהר אשדות‎ (גיטרה, גיטרה בס), גלעד עצמון (סקסופון), איקי לוי (כלי הקשה).
השיר "Love Song" המושר בידי חזה בא-קפלה אפקט הד קל ברקע כולל מילים מספר שיר השירים ללחן של בצלאל אלוני. השיר הולחן בעבר על ידי אלוני לסדנת תיאטרון שכונת התקווה והופיע בעברית בתקליט "שיר השירים בשעשועים" (1977). השיר שהצליח מאוד נחשב עד היום לאחד מלהיטיה של חזה באירופה.
התקליט זכה להצלחה מרובה במיוחד במערב גרמניה וגרף תארים רבים, בהם: אלבום פלטינה וזכייה בתואר זמרת השנה. האלבום אף הגיע למקום ה-130 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי בו שהה במשך תשעה שבועות, בחנויות התקליטים הגרמניות היה אלבום זה לרב מכר לצד Bad של מייקל ג'קסון שייצא באותה תקופה, בשנת 1989 השתתפה חזה בפסטיבל טוקיו למוזיקה ביפן עם השיר "אם ננעלו" וזכתה לסיקור נרחב בעיתונות המקומית, ולתואר הזמרת הישראלית הנמכרת ביותר בכל הזמנים.]
ההצלחה הכבירה של האלבום באירופה וארצות הברית הביא את חזה להעביר את הפרויקטים הבאים שלה ללוס אנג'לס ולעבודה עם טובי המפיקים באמריקה.
צורף

צורף הוא בעל מלאכה שמקצועו הוא צורפות, כלומר עיבוד מתכות אצילות (כסף, זהב, ופלטינה) לשם ייצור תכשיטים, לרוב תוך שיבוץ אבנים יקרות בתכשיט. יש המשתמשים גם במתכות כגון נחושת, אלפקה ופליז.
מאחר שצורף עובד עם אש עזה כדי להתיך את המתכת ולזקקה (כלומר להפריד בין המתכת היקרה לפסולת) משמשת המילה גם בהשאלה כפעולת טיהור.
צורפות עכשווית היא יצירה שנועדה לשימוש יומיומי אשר טומנת בחובה אמירה של האמן, נוצרה באופן חופשי ואינה כפופה לתכתיבים מסחריים כלשהם.
אסכולת ארץ ישראל

אסכולת ארץ ישראל או האסכולה הארצישראלית הוא כינויה של אסכולת אמנות שפעלה בארץ ישראל בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. סגנון הציור של הקבוצה הושפע מן האמנות המודרנית האירופית, ובעיקר מן הציור הפוסט אימפרסיוניזם. סגנון זה היווה אנטיתזה לסגנון ולאסכולה שנלמדו באקדמיית 'בצלאל' באותה עת. בין נציגיה הבולטים של אותה אסכולה היו ראובן רובין, נחום גוטמן, ציונה תג'ר, ישראל פלדי ואחרים.

רקע

בין השנים 1919- 1925 הגיעו לארץ ישראל העלייה השלישית והעלייה הרביעית, ובין העולים היו אנשי תרבות יוצאי יהדות פולין מתחומי התרבות השונים (תיאטרון, מוזיקה, אומנות וכו') שהביאו ארצה את בשורת האמנות המודרנית. בתקופה זו חלו שינויים משמעותיים בספרות ובאומנות – אלו הפכו למודרניים יותר, מתוך הרצון להתאים לחייו של האדם העברי המודרני. מוסדות תרבות רבים נפתחו בארץ, והחלה להיווצר תרבות עברית מקומית.
גם בתחום האומנות החל חיפוש אחר דרכים וצורות ביטוי חדשות, ומתוך כך קמה אסכולת ארץ ישראל – אמנים צעירים שלמדו בבצלאל לא הסכימו עם הנהלת בית הספר וצוות המורים על הסגנון והנושאים בהם צריכה האומנות הארצישראלית לעסוק, ולכן הם מרדו בבית הספר בכך שעזבו אותו ופיתחו את הציור הארצישראלי החדש.

אידאולוגיה

לאסכולת ארץ ישראל ולאסכולת בצלאל היו מספר חילוקי דעות בהשקפת עולמם. קבוצת האסכולה הארצישראלית טענה שהגישה של בצלאל מיושנת, מתמקדת בעבר מבחינת בחירת הנושאים ולא מחוברת למציאות הארצישראלית הקיימת. כן טענו כי אומנות בצלאל מתמקדת בעיקר באומנות שימושית, מקובעת בטכניקה האקדמית המסורתית ואינה פתוחה לסגנונות האירופאיים המודרניים. בעיני אמני אסכולת ארץ ישראל, ייצגה אסכולת בצלאל את היהודי הגלותי ממנו הם שאפו להתנתק.
היישוב היהודי בשנות העשרים היה חדור אמונה שתקומתו וגאולתו של עם ישראל תבוא מהתחברות מחודשת של האדמה, התחברות שתעשה דרך עבודה חקלאית. המודל אותו שאפו החלוצים לחקות היה מודל החיים של הפלאחים הערבים בארץ. ערכים אלו של האידאולוגיה החלוצית באו לידי ביטוי באופן ישיר באמנות אסכולת ארץ ישראל – היצירות באו להציג את העבודה החלוצית בארץ ואת התפתחותה. האומנים שאפו להתנתק מן היהודי הגלותי ולשוב אל היהודי המזרח תיכוני הקדום, עובד האדמה. מטרת אסכולת ארץ ישראל הייתה ליצור אומנות מקומית ייחודית שתשקף את החיים העכשוויים בארץ ישראל, את נופיה ודמויותיה, ותבטא את האידיאלים ואת הערכים של החלוצים שהגיעו ממזרח אירופה: עבודה, הגשמה, גאולת האדמה ובניין הארץ.
חגית יאסו

ביוגרפיה

חגית יאסו נולדה בישראל להורים שעלו לישראל מאתיופיה דרך סודאן, ולה ארבעה אחים. כיום יאסו מתגוררת בשדרות. מגיל צעיר אהבה לשיר והייתה חברה בלהקת "צעירי שדרות" יחד עם אחיותיה, ובצבא היא שירתה בלהקה צבאית. כשהייתה בת 18 שרה עם משי חזיזה (אף היא מלהקת "צעירי שדרות" וכמו כן משתתפת בכוכב נולד) את השיר "דרך ארוכה" של גלי עטרי באירוע "מגבית קנדה" לפני ראש הממשלה אהוד אולמרט ועוד פוליטיקאים רבים.

כוכב נולד

בשנת 2011 השתתפה בתוכנית "כוכב נולד 9". לאודישן, מספרת יאסו, היא הגיעה "על הדרך" ובכלל לא תכננה זאת, ושרה שם את השיר "עומד בשער" של עמיר בניון ובשלבים המתקדמים שרה אותו שוב. במהלך התוכנית יאסו שרה בכמה שפות, בהן מרוקאית, אנגלית ואמהרית. כבר מתחילת התוכנית בלטה יאסו ועל ביצועים אלה ואחרים זכתה פעמים רבות ב"ביצוע המצטיין" בתוכנית. יאסו הגיעה לגמר שהתקיים בחיפה יחד עם דוד לביא ולירון רמתי. השיר הראשון ששרה בגמר הוא "מישהו הולך תמיד איתי" של עפרה חזה והשני הוא "מדברים בשקט" של עידן רייכל. יאסו זכתה במקום הראשון בתוכנית עם כ-60% מהקולות ובעקבות זכייה זו היא קיבלה, בין היתר, מלגת מחיה בסך 240 אלף ש"ח והפקת אלבום בכורה על ידי הזמר עברי לידר.

אחרי התוכנית

לאחר זכייתה הוזמנו יאסו והוריה אל משכן הנשיא, שם שוחח הנשיא שמעון פרס עם הוריה על עלייתם לישראל מאתיופיה ועל כוכב נולד.  גם יו"ר האופוזיציה, ציפי לבני, הזמינה את חגית ללשכתה.
במהלך התוכנית שרה חגית את השיר "מהיום שהלכת" במרוקאית, שבמקור מבצע אותו שמעון בוסקילה. כחודש לאחר זכייתה, לוהקה חגית לשיר את השיר הנ"ל כשיר הנושא במסגרת סרט ישראלי בשם "אחותי היפה" של הבמאי מרקו כרמל.
באוקטובר 2011 הפיקה "קשת", זכיינית ערוץ 2, שיר לרגל חזרתו של גלעד שליט - "עומד בשער", מתוך כוכב נולד 9; יאסו ביצעה את השיר, והוא הפך לקליפ לו צורפו תמונות של שליט. הקליפ שודר בשבוע חזרתו של שליט לישראל.
ב-30 ביולי הוציאה יאסו סינגל ראשון, בשם "כל דבר מזכיר". אביה של יאסו משתתף בשיר.
באפריל 2013 השתתפה יאסו בפרויקט של גלי צה"ל "עוד מעט נהפוך לשיר" - פרויקט ההנצחה המסורתי לחללי מערכות ישראל. באותו השנה הפרויקט הופק בסימן 40 שנה למלחמת יום כיפור וכולו מוקדש לשירים שהותירו אחריהם הלוחמים שנפלו בקרבות 1973. בפרויקט מבצעת יאסו את השיר "עינייך" אותו כתב נחמיה פרידקס   אשר שירת כחובש בחטיבת גולני. נחמיה השתתף בקרב השני על החרמון במסגרת המלחמה, ובעת שהתעקש לטפל באופן ראוי בפצוע, נפגע מפגיעת צלף סורי ונהרג במקום.

חיים אישיים

יאסו הייתה חברתו של אליעד נחום ששירת יחד עמה בלהקה צבאית.
החל משנת 2017 החלה בתהליך של חזרה בתשובה, ומגדירה את עצמה כיום שומרת תורה ומצוות.
For You (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי עלי פייאמי, אלי טמפוסי, אנדרו וואט ופטר קרלסון. השיר הוא שיר בסגנון האלקטרופופ והסינת'פופ. עם השיר הופיעו ליאם פיין וריטה אורה ב-31 בינואר 2018, בתוכנית הטלוויזיה "טונייט שואו עם ג'ימי פאלון".
בנוסף לכך, נכלל השיר באלבומה השני של אורה Phoenix, כרצועה ה-8.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-26 בינואר 2018. הקליפ בוים על ידי חנה לוקס דייוויס וצולם בטירה השוכנת בלונג איילנד. בתחילת הקליפ ניתן לראות מזרקה, ומיד לאחר מכן, את ריטה אורה לבושה בשמלה אדומה.
נכון לאוקטובר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-200 מיליון צפיות.