google/wiki40b huggingface dataset:
בהרט

בהרט (בערבית: بَهَارَات, תעתיק מדויק: בהאראת) הוא תערובת תבלינים האופיינית למטבח הערבי ולמטבחים מזרח תיכוניים.
בהרט משמש כתבלין עיקרי בבישול עוף, בקר, קובה (על גרסאותיו השונות), חמוצים, אורז וטבית (החמין העיראקי). משמעות השם בהרט בערבית היא 'תבלינים' (צורת רבים של בהאר 'תבלין').
מרכיבים עיקריים בבהרט הם: ציפורן, קינמון, פלפל אנגלי ופלפל שחור. קיימות גרסאות שונות לתערובת, ובחלקן מוסיפים גם תבלינים כמו אגוז מוסקט, הל, כמון ואף כוסברה יבשה. גרסאות שונות של בהרט נבדלות זו מזו בהרכב המדויק וביחס בין התבלינים השונים.
מרדכי בן הלל הכהן

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נולד בשנת 1856 בעיר מוהילב שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בהמשך עברה המשפחה לסנקט פטרבורג, ואביו הילל כגן התפרנס ממסחר. בשנת 1882 נשא לאשה את שפרה-בתיה לבית פבזנר, אחותו של שמואל יוסף פבזנר. בני הזוג הכהן עברו להומל שבלארוס, שם עסק מרדכי בן הלל הכהן בתעשייה ובמסחר של מוצרי עץ.
הכהן, שנמנה עם פעילי תנועת חובבי ציון, השתתף בשנת 1897 בקונגרס הציוני הראשון בבזל ונשא בו נאום בעברית. כן כתב בעיתונים עבריים כמו "הלבנון", "הצפירה", "הקול", "השילוח" ואחרים. היה ממייסדי אגודת הסופרים העבריים.
בשנת 1901 פרסם מאמר בשם "על הרועים הרעים" שפתח פולמוס גדול בנושא הרבנים מטעם.
בשנת 1905 הקים סניף של עסקיו בחיפה, והיה בין מייסדי בית החרושת "עתיד" (לימים "שמן תעשיות"). בשנת 1907 עלה לארץ ישראל, היה בין מייסדיה של תל אביב ושימש חבר ועד העיר מראשיתו. כן היה בין מייסדי אגודת הסופרים העברים. יוסף חיים ברנר היה מזכירו האישי. בתל אביב התגורר הכהן ברחוב הרצל 11, בפינת רחוב ליליינבלום. בשנת 1917 גורש הכהן מתל אביב יחד עם שאר התושבים על ידי השלטונות העות'מאניים. בעקבות הכיבוש הבריטי עבר הכהן לירושלים, והיה בין מייסדי בנק הלוואה וחסכון. ביתו עמד ברחוב אתיופיה, בצמוד לבית אליעזר בן יהודה.
בעת ביקור בחיפה אצל בניו שמואל ודוד הכהן בחודש דצמבר 1936 לקה הכהן בלבו ונפטר. הובא למנוחות בבית הקברות בבנימינה, שבה התגוררו בניו הלל ושמעון.
עיקר ארכיונו, ובו התכתבות, תעודות לתולדות היישוב בארץ ישראל, חומרים ארכיוניים בענייני עסקנות ציבורית, מוסדות תרבות, עיתונות ועניינים אישיים, שמור בספרייה הלאומית; חלקים נוספים נמצאים בארכיון הציוני המרכזי ובמכון גנזים.
במלאת 150 שנה להולדתו פורסמו יומניו ("יומנים 1934–1936").
הסופר אשר ברש מתאר את הכהן בספרו "כעיר נצורה" בדמותו של ליש בן פלתיאל.

משפחתו

ארבעה בנים היו למרדכי ושפרה-בתיה הכהן: הלל, שמעון, שמואל ודוד; ושלוש בנות: דינה, רוזה וחנה. בנו, דוד הכהן, היה לימים חבר שש הכנסות הראשונות. בתו חנה נישאה למנהיג הציוני ארתור רופין. בתו רוזה גינוסר-גינצבורג, שהייתה עורכת הדין הראשונה בארץ, נישאה לבנו של אחד העם, שלמה גינוסר-גינצבורג. כלתו נחמה זלטובסקי-הכהן (אשת שמעון הכהן), שהייתה חברה ב"הגנה", נרצחה בהתקפה על אוטובוס 2094 ונחשבת להרוגה הראשונה במלחמת העצמאות.
בת אחיו הבכור של מרדכי הכהן, יצחק, הייתה פעילת הציבור הסוציאליסטית רוזה כהן (לימים רבין), שהייתה חברת מועצת עיריית תל אביב, אמו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.
אלקטרו-אוסמוזה

אלקטרו-אוסמוזה (או זרימה אלקטרו-אוסמוטית) היא תנועה של זורם עקב הפעלת שדה חשמלי בצינור קפילרי, ממברנות או מיקרו-תעלות. חשיבותה של תופעה זו נובעת מכך שגודל המהירות בזרימה אלקטרו-אוסמוטית תלוי באופן ליניארי בעוצמת השדה שהופעל, בחומר ממנו עשויה התעלה ובתכונות של הנוזל, אך לא בממדי התעלה. אלקטרו-אוסמוזה היא מרכיב חיוני בטכניקות הפרדה כימיות, בעיקר באלקטרופורזה קפילרית. אלקטרו-אוסמוזה יכולה להתרחש במים לא מסוננים טבעיים, וגם בתמיסות בופר.

היסטוריה

תופעת אלקטרו-אוסמוזה תוארה לראשונה בשנת 1809 על ידי פ. פ. רויס מאגודת מוסקבה לחקר טבע (רוסית: Московское общество испытателей природы).
הוא הראה כי מים יכולים לזרום דרך פקק העשוי מחרסינה כתוצאה מהפעלת מתח חשמלי. 
חרסינה מורכבת מחלקיקים צפופים של סיליקה ומינרלים אחרים, ומים זורמים ברווחים הצרים שבין חלקיקים אלה בדיוק כפי שזה היה קורה דרך שפופרת זכוכית. כל שילוב של אלקטרוליט (נוזל המכיל יונים חופשיים) ומוצק מבודד יגרום לאלקטרו-אוסמוזה, אך לשילוב של מים וסיליקה ההשפעה של האפקט היא ניכרת במיוחד, אם כי מתקבלות בדרך כלל מהירויות זרימה נמוכות- רק כמה מילימטרים לשנייה.

הגורם להיווצרות הזרימה

בגלל שיווי המשקל הכימי הקיים בין משטח המוצק ותמיסת האלקטרוליט נוצרת שכבה של יונים ניידים בעלי מטען חשמלי קבוע קרוב למשטח המוצק, המכונה השכבה החשמלית הכפולה (ראו Electrical double layer).
כאשר מופעל שדה חשמלי המטען החשמלי בשכבה החשמלית הכפולה מתחיל לנוע הודות לכוח קולון וגורם לזרימה של כל הנוזל.
זאת הסיבה למקור השם: אלקטרו-אוסמוזה.
דריווש השני

חייו

נותוס עלה לשלטון לאחר שנלחם באחיו למחצה והרגו. הוא מתואר כשליט חלש, שבימיו רבו הסכסוכים הפנימיים והמרידות של טוענים לכתר. הישגו הגדול היה בשיפור היחסים עם העולם היווני. התערבות האחשדרפנים שלו באסיה הקטנה, טיספרנס ופרנבזוס, במהלך המלחמה הפלופונסית ותמיכתם בספרטה הובילו להכרה מצד היוונים בזכותו של דריווש לשלוט בכל השטחים באסיה הקטנה, שהיו בעבר תחת שליטת פרס.
בסוף ימיו החלה מלחמת אחים בין יורשיו, כורש הצעיר וארתחשסתא השני.
נותוס מוזכר במקרא בספר נחמיה], והוא למעשה המלך הזר האחרון ששמו נזכר במקרא.
על פי חז"ל (מדרש ויקרא רבה פרשה י"ג פסקה ה'), הוא היה בנם של אסתר ואחשוורוש.
אולם על פי ההיסטוריון היווני קטסיאס, דריווש השני היה בנה של  פילגש המלך  ושמה קוסמרתידן, אך זיהוי זה אינו נתמך על ידי מקורות אחרים מלבד קסטיאס -  שאמינות חלק מכתביו מוטלים בספק.
אדריאן יוסטוס

אדריאן יוסטוס (בספרדית: Adrián Justus, נולד ב-1970 במקסיקו סיטי) הוא כנר מקסיקני-ישראלי. יוסטוס מנגן מוזיקה קלאסית, לרבות בת זמננו, מוזיקה בהשראה פולקלורית ומוזיקה קלה.

ביוגרפיה

מצד האב הוא צאצא למשפחה יהודית מהונגריה. סבו היה רופא עור שבשנת 1939 השתתף עם אשתו ביריד מדע בניו יורק. בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה נשאר באמריקה. מפני ששהותו בארצות הברית הפכה לבלתי חוקית, התיישב במקסיקו שהסכימה להעניק לו מקלט. האב, הפרופסור רוברטו יוסטוס, הוא רופא שיניים וכיהן כיושב ראש האיגוד העולמי לאורתודונטיסטים. אדריאן יוסטוס גדל במשפחה מוזיקלית. אביו, היה מורה הכינור הראשון שלו. אחר כך למד אצל רטברט ואזקה, כנר יליד צ'כוסלובקיה החי במקסיקו.
אדיראן יוסטוס השתלם החל מגיל 11 בנגינת כינור בבית הספר למוזיקה של יוריקו קורונומה במקסיקו סיטי ואצל סטניסלב קאוואלה בחלאפה, במדינת וראקרוס. הופעתו הראשונה בקונצרט פומבי התרחשה בשנת 1985 בעת סיור תלמידי בית הספר של יוריקו קורונומה ביפן, כשניגן "לחנים צועניים" מאת סרסטה. מאוחר יותר למד יוסטוס אצל צבי צייטלין בבית הספר "איסטמן" של אוניברסיטת רוצ'סטר בארצות הברית. סיים שם תואר B.A. וזכה במדליית הכנר הטוב ביותר. 
הוא זכה בהמשך במלגה מטעם המועצה הלאומית לתרבות ואמנויות לשם המשך השתלמויותיו.
המשיך לימודים אצל מאיה גלזרובה ואנה רוסנובסקי בתל אביב, אחר כך השתלם בתוכנית של פנחס צוקרמן אצל צוקרמן ופטינקה קופץ, בבית הספר למוזיקה של מנהטן.
בהמשך התחיל יוסטוס קריירה בינלאומית ככנר סולן.
אדריאן יוסטוס ניגן על במות חשובות בעולם כסולן - אולם ויגמור בלונדון, קרנגי הול בניו יורק, סנטורי הול בטוקיו, מרכז ברביקן בלונדון (במסגרת פסטיבל ינצ'ק), ב"פלאסיו דה בייאס ארטס" במקסיסקו סיטי, בארמון בפראג.
הוא ניגן עם תזמורות כמו תזמורת פילהרמוניה בלונדון, התזמורת הסימפונית קיוטו, התזמורת הפילהרמונית OFUNAM - של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו סיטי, התזמורת הסימפונית של מקסיקו, תזמורת הפסטיבל של פראג, התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת הקיבוצים, הפילהרמונית של חליסקו בגואדלחרה וכו'.
הוא הופיע לראשונה בישראל בשנת 1993 במסגרת פסטיבל המוזיקה בים האדום. בגיל 28 עלה לישראל. 
יוסטוס למד גם הלחנה, כתב מספר יצירות לכינור וקדנצות לקונצ'רטי של מוצרט.
הרפרטואר של יוסטוס כולל יצירות וירטואוזיות רבות מאת גדולי הכנרים כולל פגניני, יצירות רבות נוספות של מוזיקה הקלאסית, לרבות מקסיקנית, יצירות בהשראת הפולקלור ומוזיקה קלה - לטינו-אמריקאית, אירופית, יהודית וכו'. 
יוסטוס ניגן על כינור סטרדיוואריוס "מרלבורו" משנת 1718 אחר כך על כלי גוארנרי דל ג'זו משנת 1744 שהועמדו לרשותו על ידי הקרן חובי לתרבות.
רובי די

שנותיה הראשונות

די נולדה בקליבלנד, אוהיו, לגלדיס הייטאוור ולאדוארד מארשל נתניאל וולאס, לאחר שאמה הביולוגית של די עזבה את הבית אביה התחתן עם אמה אמיליה בנסון.
די גדלה בשכונת הארלם בניו יורק ולמדה בתיכון האנטר, לאחר מכן התקבלה די למכללת הנטר - האוניברסיטה העירונית של ניו-יורק שם סיימה את לימודיה בהצלחה עם תואר בשפה הצרפתית והספרדית.

קריירת משחק

את קריירת המשחק שלה החלה די על בימות ברודוויי לפני שקיבלה הכרה בינלאומית בתחום הקולנוע כשהשתתפה לצד סידני פואטייה בדרמה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב "צימוק בשמש" בשנת 1961.
בשנת 1971 לאחר למעלה מ-30 שנה על בימות ברודוויי קיבלה די את ההערכה לה הגיעה, כשזכתה בפרס אובי על תפקידה במחזה "הבוס ולנה".
לאחר מכן התפרסמה די בעיקר בהופעותיה בסרטים "אנשי החתול" ובדרמה הקומית מועמדת שני פרסי האוסקר של ספייק לי "עשה את הדבר הנכון".
בשנת 1991 זכתה די בפרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה הדרמטי "יום הדקורציה" אשר מבוסס על רומן הנושא את אותו השם.
בשנת 2007 קיבלה די את פרס גראמי על עבודתה באלבום המשותף לה ולבעלה המנוח אוסיי שנקרא "עם אוסיי ועם רובי: בחיים האלה ביחד". באותה שנה הספיקה די גם להשתתף בדרמת הפשע מועמדת 2 פרסי האוסקר של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר", ולקבל מועמדות ראשונה בקריירה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בסרט גילמה די את אימו של סוחר הסמים פרנק לוקאס (דנזל וושינגטון).
די בת ה-83 היא השחקנית השנייה הכי מבוגרת בהיסטוריה שמקבלת מועמדות לפרס זה אחרי גלוריה סטוארט שקיבלה מועמדות בגיל 87.

חייה האישיים

די התחתנה בתחילת שנות ה-40 עם הזמר פרנקי די אך לאחר מספר שנים הזוג התגרש ודי התחתנה בשנית עם השחקן אוסיי דייוויס.
לאוסיי ולדי נולדו שלושה ילדים, בן גאי דייוויס ושתי בנות נורה דיי וחסנה מוחמד.
די התגברה על מחלת סרטן השד שהתגלתה אצלה לפני כ-30 שנה.
דייוויס ובעלה היו פעילים שנים ארוכות למען זכויות השחורים בארצות הברית ואף היו חברים קרובים של מרתין לותר קינג ומלקולם אקס.
בנימין אוראל

ביוגרפיה

נולד בשם בנימין פייבלזון למשפחה דתית בפלונגיאן במחוז טלז שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, כיום בליטא), שם שימש אביו כרב העיירה. בעקבות נטיותיו היצירתיות, נשלח על ידי הוריו בשנת 1907 ללמוד בישיבה בארץ ישראל, אך הוא בחר לפרוש מלימודי הקודש ולפנות לבית הספר לאמנות "בצלאל".
בבצלאל למד בין השנים 1908–1914 במגמת ציור ופיסול, ולאחר מכן הצטרף כחבר בסגל המורים.
בדומה לאדריכלים רבים באותה העת, היות שלא נמצא היה בית ספר לאדריכלות בארץ ישראל וכן לא היה ברשותו תקציב ללימודים אקדמיים בחו"ל, פנה לעבוד כשרטט במשרדי אדריכלים בפריז ובברלין.
עם שובו ארצה חבר למהנדס האזרחי יחזקאל זוהר להקמת שותפות במשרד תכנון אשר הוקם בחיפה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. המשרד פעל בשנים 1926–1942, ובמהלכן תכנן עשרות בניינים. עיקר פעילותו הייתה בחיפה, אולם מגוון הפרויקטים בוצעו ברחבי ארץ ישראל המנדטורית, מנהריה ועד רחובות. בין היתר השתתף בתכנון תחנת כח נהריים של חברת החשמל.
בשנת 2008 יצאה לאור המונוגרפיה "בנימין אוראל: אדריכל ללא דיפלומה", מאת בנו ונכדו אלוף ודרור אור-אל, המסכמת את פועלו של אוראל. במקביל הועלה אתר אינטרנט הסוקר את עבודותיו המרכזיות.
חוקי הדיפוזיה של פיק

"חוקי הדיפוזיה של פיק" או "חוקי הפעפוע של פיק" הם שני חוקים המתארים את תופעת הפעפוע (דיפוזיה בלעז), ונתקבלו לראשונה על ידי הרופא והפיזיולוג הגרמני אדולף פיק ב־1855. 
ניתן להשתמש בהם לקביעת מקדם הדיפוזיה של חומר ().
שני חוקים המתארים את תנועתו של חומר המיוחסת למנגנון הדיפוזיה. עבודתו של פיק הושפעה מהניסויים שביצע הכימאי תומאס גרהאם. הניסויים שביצע פיק עסקו במדידת ריכוזים ושטפים של מלח, המפעפע בין שני מאגרים דרך צינורות מים. עבודתו של פיק התרכזה בדיפוזיה בנוזלים, משום שבאותה תקופה דיפוזיה של מוצקים לא נחשבה לאפשרית. כיום, חוקיו של פיק נמצאים בלב ההבנה של תופעת הדיפוזיה במוצקים, בנוזלים ובגזים גם יחד.

החוק הראשון של פיק

חוק זה קובע כי הקשר בין השטף של חומר מסוים לריכוז שלו הוא קשר של נגזרת - השטף עומד ביחס ישר לגרדיאנט (נגזרת מרחבית) של הריכוז. במערכת בעלת מימד אחד נקבל:
כאשר  הוא השטף הדיפוזיוני של כמות החומר,  הוא קבוע הדיפוזיה,  הוא ריכוז החומר כתלות במקום, ו- הוא המיקום.
במערכות בהן ריכוז החומר משתנה במספר ממדים, יש צורך להשתמש בפונקציות  אשר מכלילה את הנגזרת הראשונה ולקבל: 
, כאשר  הוא הגרדיאנט של הריכוז.
קבוע הדיפוזיה  מתכונתי למהירות החלקיקים הדיפוזיוניים. מהירות החלקיקים תלויה בטמפרטורה, בצמיגות הנוזל ובגודל החלקיקים (על פי משוואת איינשטיין-סטוקס). בתמיסות מהולות, קבוע-הדיפוזיה של מרבית היונים דומה ונע בטמפרטורת החדר בתחום שבין 0.6x10⁻⁹ ובין 2x10⁻⁹ m²/s. עבור מולקולות ביולוגיות דוגמת חלבונים קבוע הדיפוזיה נע בין 10⁻¹¹  ובין 10⁻¹⁰ m²/s.
הכוח המניע של הדיפוזיה במערכת דיפוזיה חד-ממדית מבוטא על ידי: 
בתמיסה אידיאלית ביטוי זה מבטא את מפל הריכוזים. בתמיסות שאינן אידיאליות או בתערובות, הכוח המניע לדיפוזיה של כל צורון הוא מפל הריכוזים של אותו צורון. במקרה כזה חוק הראשון של פיק (במימד אחד יכול להיכתב כ:.
כאן האינדקס i מסמל את הצורון המסוים, c הוא הריכוז, R הוא קבוע הגזים, T היא הטמפרטורה ו-μ הוא הפוטנציאל הכימי.
כנסיית יוחנן הקדוש (חיפה)

כנסיית יוחנן הקדוש היא כנסייה אנגליקנית השוכנת בוואדי ניסנאס ברחוב יוחנן הקדוש פינת רחוב חורי בעיר התחתית שבחיפה. המבנה הוקם בשנת 1935 בסגנון התחייה הגותית. חזיתו מחולקת לשלושה אגפים - אגף תווך בן שתי קומות, ושני אגפי צד בני שלוש קומות כל אחד. על האגף הצפוני ניצב מגדל פעמונים נושא צריח מחודד. הכנסייה משמשת בימי חול את בית הספר היסודי השוכן במתחם, שבו לומדים נוצרים, דרוזים ומוסלמים, ואת העדה האפיסקופאלית בימי חגים ובאירועים מיוחדים. בנוסף היא משמשת לקונצרטים שונים בהם אירועים של החג של החגים.
סאולי ניניסטה

ביוגרפיה

ניניסטה נולד בשנת 1948 בסאלו, פינלנד, כצעיר בין ארבעת ילדיהם של וויינו פלרבו ניניסטה, מנהל הוצאה לאור והילקה ניניסטה, אחות רחמנייה. 
גדל באווירה מסורתית שמרנית. בשנים 1969-1968 שירת בצבא וסיים את השירות עם דרגת לוטננט.
אחרי הבגרות (1966) למד משפטים באוניברסיטת טורקו. אחרי סיום התואר בשנת 1974  עבד תקופה כשוטר כפרי ולמעלה מעשר שנים כסגן שופט בבית הדין לערעורים בטורקו. בשנת 1978 פתח משרד עורך דין עצמאי.
עם כניסתו לפרלמנט בשנת 1988 הפסיק את עבודתו כעורך דין וסגר את משרדו.
בשנת 1977 נבחר למועצת העיר סאלו ובשנות ה-1990 כיהן בתפקידים שונים במנהל המקומי.

חייו האישיים

בשנת 1974 התחתן ניניסטה לראשונה עם מריה-לנה אלאנקו ולזוג נולדו בהמשך שני בנים, נוטי (יליד 1975) ומתיאס (יליד 1980). אשתו, מריה-לנה, נהרגה בתאונת דרכים בשנת 1995. על התמודדותו עם החיים לבד עם בניו כתב את הספר Viiden vuoden yksinäisyys ("חמש שנות בדידות").
בשנת 2004 טייל עם בניו בתאילנד נקלעו בקאו לאק בעת הצונאמי ולמזלם והודות לתושייתם ניצלו. בשנת 2009 התחתן ניניסטה פעם שנייה עם המשוררת ייני אלינה האוקיו. הוא מגדל כלב מגזע בוסטון טרייר.  
אחיינו, וילה ניניסטה, כיהן בעבר כשר להגנת הסביבה וכיושב ראש מפלגת "איחוד הירוקים".

פעילותו הפוליטית והציבורית

ניניסטה נבחר לפרלמנט לראשונה ב-1987. בין השאר כיהן כיושב ראש הוועדה למשפט חוקתי של הפרלמנט. ב-1995 התמנה לשר המשפטים וסגן ראש הממשלה בממשלת פאבו ליפונן. ב-1996 הועבר לאוצר והיה לשר האוצר בעל הקדנציה הארוכה ביותר בתולדות פינלנד עד אז.
קיבל את המשרד מיד אחרי השפל של שנות ה-1990 בתקופה של אבטלה גבוהה. בימי כהונתו נכנסה פינלנד למילניום החדש עם כלכלה איתנה
בשנת 2002 פיקח ניניסטה את כניסתה של פינלנד לאזור האירו.
בשנים 2001-1994 כיהן כיושב ראש מפלגת הקואליציה הלאומית. בשנים 2002-1998 כיהן גם כיושב ראש האיחוד הדמוקרטי האירופי EDU שכינס בתוכו מפלגות ימניות מכמעט כל המדינות האירופאיות.
הוא קידם את מיזוג ארגון EDU עם מפלגת העם האירופית ונבחר ליושב ראש לשם כבוד של הארגון החדש.
בשנת 2003 התמנה לסגן יושב ראש בנק ההשקעות האירופי בלוקסמבורג. הקדיש מאמצים למימונן של פעילויות כלכליות ושל מחקר ופיתוח ברוסיה ובארצות הצפוניות. עמד גם בראש תוכנית השותפות הצפונית.
כמו כן כיהן כחבר  ויושב ראש במועצת הנגידים של הבנר האירופי לשיקום ופיתוח EBRD וכחבר בוועד  הפיננסי ולמטבע הבינלאומי.
בשנת 2007 חזר לפרלמנט של פינלנד כשנבחר עם מספר הקולות הגבוה ביותר.
בשנים 2011-2007 כיהן ניניסטה כיושב ראש הפרלמנט הפיני. באותן שנים ביקש מחברי הפרלמנט לתת לעם דוגמה אישית במניעת בזבוז כספי הציבור, למשל לנסוע במחלקת תיירים וללון בבתי מלון רגילים. 
ניניסטה פעיל בתחום הספורט. בשנים 2012-2009 שימש כיושב ראש האיגוד הפיני לכדורגל. בשנת 2009 כיהן כיושב ראש הוועד המארגן של אפילות אירופה להחלקה אמנותית. הוא כתב שני ספרים.
בשנת 2012 נבחר לכהן כנשיא פינלנד ובשנת 2018 נבחר לקדנציה נוספת.
על אף תוויתו הימנית, נודע ניניסטה בגישתו הפרגמטית, וכן פרו-אירופאית, תוך דאגה ליציבות הכלכלית של ארצו.
כנשיא ניניסטה מקדיש תשומת לב רבה ליחסים עם המעצמה השכנה, רוסיה. נפגש ושוחח טלפונית תכופות עם הנשיא ולדימיר פוטין. נפגש בקיץ 2017 עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. הוא חתם בטהרן הסכם על בניית מסילת ברזל שתאחד את פינלנד דרך רוסיה ואזרבייג'ן עם איראן.
בית החולים הממשלתי ביפו

בית החולים המאוחד

בשנת 1958 אוחדו בתי החולים דונולו ודג'אני תחת הנהלה אחת ונקראו מאז ואילך בית החולים הממשלתי ביפו. מנהל בית החולים (עד 1970) היה ד"ר יוחנן פרידנטל, ולאחר פרישתו לגמלאות החליפו ד"ר מרדכי רביד. מיזוג ההנהלות איפשר לאחד שירותים שונים בבית החולים, אך הפיצול הפיזי לשלושה מתחמים כפה הותרת שירותים מפוצלים מסוימים, ובהם מכון הרנטגן של בית החולים, המעבדות והמטבחים.
לאחר הקמת בית החולים המאוחד נוספו לו מבנים, שירותים וציוד רפואי חדש. בשנת 1960 הוקם בו מרכז למחקר וגילוי מוקדם של סרטן ליד המחלקות הכירורגיות. בשנת 1966 נפתחה מחלקה אורתופדית, ב-1973 – מחלקה אורולוגית ומחלקת אף, אוזן, גרון, וב-1974 – מכון נפרולוגי. כמו כן נפתחו בו מחלקת עיניים, מחלקה לכירורגיה פלסטית, מכון המטולוגי ויחידה לטיפול נמרץ קרדיולוגי (במסגרת מחלקה פנימית ב'). בשנת 1974 פעלו בבית החולים חמישה חדרי ניתוח.
בית החולים השתתף בתורנויות בתי החולים באזור תל אביב. הוא היה מסונף לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ולמדו בו סטודנטים לרפואה, עבדו בו סטאז'רים ומתמחים והתקיימה בו פעילות מחקר רפואי, שפורסמה בכתבי עת רפואיים.
במהלך מלחמת יום הכיפורים השתתף בית החולים באשפוז פצועי צה"ל מחזיתות המלחמה.

נתונים מספריים

בשנת 1974 היו בבית החולים 330 מיטות אשפוז, וב-1977 גדל מספרן ל-350. ב-1973 ביקרו בחדרי המיון של בית החולים 45 אלף איש ואושפזו 16,800, נערכו 5,300 ניתוחים ונולדו 3,500 תינוקות. באותה שנה עבדו בבית החולים 484 אנשי צוות - 78 רופאים, 215 אחיות ו-191 עובדים אחרים. בשנת 1977 היה מספרם 600. בשלהי ימי פעילותו של בית החולים הוא שירת אוכלוסייה בת 250 אלף איש.
מייסודו ועד שנת 1974 סיפק בית החולים 2.5 מיליון ימי אשפוז והתרחשו בו 80 אלף לידות.

סגירת בית החולים

למרות ההתפתחות הרבה, סבל בית החולים במשך כל שנות פעולתו מעובדת היותו מפוזר בין שלושה מתחמים ומן המבנים הצפופים והרעועים בחלקם שבהם פעל. כך, עד סוף פעילותו אושפזו בו 8 עד 10 חולים בחדר אחד.
בראשית שנות השישים החל משרד הבריאות בהכנות להקמת בית חולים חדש בתל גיבורים שבחולון, אשר יחליף את בית החולים שביפו – לימים בית החולים וולפסון. תחילת הבנייה התעכבה עד לשנת 1970 והסתיימה רק ב-1980. 
ב-1971, במקביל לתחילת בניית בית החולים בתל גיבורים, תרם איש העסקים שאול אייזנברג סכום כסף גדול לשם בניית בית חולים חדש ביפו, שיחליף את בית החולים הממשלתי. לאחר שנבנה באתר שיועד לו שלד פלדה בן שלוש קומות החליט משרד הבריאות לעצור את הבנייה ולהפנות את כל המימון הממשלתי להקמת בית החולים בחולון.
במרץ 1980 החלה העברת מחלקות מכל אגפי בית החולים הממשלתי ביפו לבית החולים וולפסון. לפי הסכם שהושג לפני כן עברו עובדי בית החולים למוסד החדש מבלי שתנאיהם הורעו ומבלי שפוטר מי מהם. לאחר ההעברה הוסב בית החולים צהלון לבית חולים גריאטרי תחת ניהול עמותה פרטית, ואילו שני אגפי בית החולים בדונולו א' ודונולו ב' נסגרו, ובית החולים הממשלתי חדל להתקיים.
על חלק משטח מתחם דונולו ב' הוקמו פארק קידרון ובניין מרכז פרס לשלום. שלד בית החולים אייזנברג עמד שומם שנים רבות. בסופו של דבר פורק השלד בתחילת שנות האלפיים ובמקומו הוקמו המבנים של מכללת תל אביב-יפו.
מוסטפא מוראר

ביוגרפיה

נולד בכפר ג'לג'וליה למשפחה שעובדת באדמה והתחיל את לימודיו היסודיים ב-"חדר" שבכפר והשלים אותם ב "כפר ג'מאל". את לימודיו העל יסודיים סיים בהצטיינות בכפר קלקיליה. לאחר מכן, הוא הוכרח לחזור לכפר כדי לעזור להוריו באדמה, ועבד במחנות המנדט הבריטי.
ב-1948, השתתף במלחמת העצמאות, איבד רגלו, וטופל בעיר שכם עד 1949. בחזרתו לכפר מצא שרוב המורים בבתי הספר של הכפר עזבו את עבודתם וזה פתח בפניו דרך לעולם הכתיבה שבו הוא השלים את דרכו עד היום. שיך הכפר בזמנו בקש ממנו ללמד בבית הספר וזה נתן לו את האופציה להשלים את לימודיו האקדמיים.
ב-1952 הוא התחיל את לימודיו בבית ספר להכשרת מורים ביפו ואת הלימודים האקדמיים הגבוהים עשה באוניברסיטת בר-אילן. ב 1975 סיים תואר ראשון בלשון וספרות ערבית ובמדעי המדינה. 
לאחר לימודיו נתמנה מנהל בית-הספר היסודי ע"ש אר-ראזי בג'לג'וליה. במשך עבודתו כמורה ומנהל בכפר התחיל לגלות את אהבתו לעולם הילד והתחיל להביע על אהבה זו בסיפורים שהוא כתב. בין השנים 1958-1956 ערך והגיש את תוכניות פינת-הנוער בקול ישראל בערבית והשתתף בהכנת המשדרים לבתי-הספר. הוא יצא לפנסיה בשנת 1982.
סיפורי מוראד מתמקדים בחיי הכפר הערבי ופער הדורות והמעמדות והשינויים שחלו בחברה הערבית.
סיפורו הראשון נדפס ב-1952 בשבועון "חקיקת אלאמר".
חוג תורשתי

בתורת החוגים, חוג תורשתי (שמאלי) הוא חוג שבו פרויקטיביות עוברת בתורשה ממודול (שמאלי) לכל תת-מודול.
לדוגמה, כל תחום דדקינד הוא תורשתי. בפרט, כל תחום ראשי (ובמקרה הלא-קומוטטיבי, אף תחום שכל אידיאל שמאלי שלו הוא ראשי) הוא תורשתי. לעומת זאת החוג  של פולינומים בשני משתנים מעל שדה אינו תורשתי.

ימין-שמאל

בדרך כלל, תורשתיות אינה סימטרית להחלפת ימין שמאל: יש חוגים תורשתיים שמאליים עם מודולים פרויקטיביים ימניים, שיש להם תת-מודולים שאינם פרויקטיביים (את הדוגמה הראשונה מסוג זה נתן קפלנסקי ב-1958). עם זאת, חוג פרימרי-למחצה (כלומר מקומי למחצה עם רדיקל ג'ייקובסון נילפוטנטי) הוא תורשתי שמאלי אם ורק אם הוא תורשתי ימני. בדומה לזה, עבור חוגים נתריים, תורשתיות משמאל ומימין שקולות זו לזו.

תכונות קרובות

חוג שמעליו כל תת-מודול נוצר סופית של מודול פרויקטיבי (שמאלי) הוא פרויקטיבי, נקרא תורשתי למחצה (שמאלי). כדי לקיים תכונה זו, די בכך שכל אידיאל (שמאלי) נוצר סופית של החוג הוא פרויקטיבי. מעל חוג תורשתי למחצה, כל תת-מודול של מודול שטוח (ימני או שמאלי) הוא שטוח. בעוד שמעל כל חוג, כל מודול פרויקטיבי איזומורפי לסכום ישר של מודולים פרויקטיביים נוצרים-מנייתית, מעל חוג תורשתי למחצה כל מודול פרויקטיבי איזומורפי לסכום ישר של אידיאלים שמאליים נוצרים סופית. כל חוג פון-נוימן רגולרי הוא תורשתי למחצה. תחום שלמות תורשתי למחצה נקרא תחום פרופר.
חוג הוא תורשתי למחצה חלש אם לכל שרשרת של העתקות  בין מודולים פרויקטיביים נוצרים סופית, שהרכבתה אפס, אפשר לפרק  כאשר . כל חוג תורשתי למחצה הוא תורשתי למחצה חלש, ותנאי זה האחרון הוא סימטרי להחלפת ימין ושמאל.
אידיאל I של R הוא אידיאל תורשתי אם , , ו- פרויקטיבי כמודול (שמאלי או ימני - התנאים שקולים) מעל A. חוג פרימרי-למחצה R הוא קוואזי-תורשתי אם יש בו שרשרת של אידיאלים  כך שלכל i,  הוא אידיאל תורשתי של . הדוגמה הראשונה לתכונה זו (שהוגדרה ב-1989) היא אלגברת שור של ההצגות ההומוגניות של .
חוג שמעליו כל אידיאל שמאלי ראשי הוא פרויקטיבי, נקרא חוג ריקארטי . כמובן, כל חוג תורשתי הוא תורשתי למחצה, וכל חוג תורשתי למחצה הוא ריקארטי. חוג הוא תורשתי למחצה אם ורק אם כל חוגי המטריצות מעליו הם ריקארטיים, ותורשתי אם ורק אם כל חוגי האנדומורפיזמים של מודולים חופשיים מעליו הם ריקארטיים.
מתחם אושילנד

פעילות

בניית המתחם החלה בשנת 2012 והסתיימה ב-2016. המתחם נפתח לפעילות ב-7 ביולי באותה שנה.
המתחם כולל ארבע קומות, כאשר התחתונה בהן משמשת גם כמפלס חנייה. במקום כ-18 אולמות קולנוע של הוט סינמה שמתפרסים על שתי קומות, כאשר חמישה אולמות הם אולמות VIP.
בנוסף לבתי הקולנוע הקניון כולל פארק משחקים חיצוני לילדים, שוק האוכל המקורה הראשון בישראל הנמצא מחוץ לתל אביב ומתחם מעצבים הכולל דוכנים מתחלפים העוסקים בתחומי עיצוב שונים כגון עיצוב הבית ואומנות ובנוסף ישנה גם מגלשה בגובה שלוש קומות. הקומה התחתונה כוללת פארק אינטראקטיבי לילדים המבוסס על משחק הילדים הווירטואלי "מוגובי" הנקרא מוגו פארק והסקייטפארק המקורה הראשון בישראל.
בשנת 2017 מתחם השוק המקורה עבר לבעלי רשת "דרבי בר דגים" לאחר כישלון המתחם במתכונתו הקודמת אשר הייתה תחרות למתחמים דומים כגון שרונה מרקט ושוק צפון. כעת המתחם עובד כמסעדה אחת גדולה המחולקת לכ-24 מסעדות קטנות בסגנונות קולינרים שונים תחת מותגים ייחודיים למתחם שנוצרו על ידי "דרבי בר דגים".
המתחם כולל חניון תת-קרקעי בן שתי קומות הכולל כ-1500 מקומות חנייה.
משטרת החקירות של צ'ילה

משטרת החקירות של צ'ילה (בספרדית: Policia de Investigaciones de Chile, PDI) היא המשטרה האזרחית של צ'ילה. נוסדה ב-19 ביוני 1933.
משטרת החקירות היא אחת משני גופי משטרה הפועלים במדינה (השני הוא המשטרה הצבאית של צ'ילה (Carabineros de Chile)). היא גוף השיטור וארגון אכיפת החוק העיקרי במדינה לענייני חקירות פליליות.
טנטור

טנטור הוא מתחם נוצרי בדרום ירושלים.
טנטור ממוקם בקרבת השכונות גילה ובית צפאפא בדרך לבית לחם. השם "טנטור", שפירושו בערבית כובע מחודד, ניתן למקום מאחר שהוא שוכן על גבעה בולטת. בשנת 1869 רכש הרוזן ברנרד קבוגה, קונסול אוסטרו-הונגריה בירושלים את האדמות בסיוע מסדר אבירי מלטה. ב-1877 נפתח במקום בית חולים קטן. 
בעקבות ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל (1964) רכש הותיקאן את המתחם והחכירו לאוניברסיטת נוטרה דאם. בשנת 1972 נפתח באתר "מכון טנטור", מכון מחקר תאולוגי המשותף לכל זרמי הנצרות, שתוכנן על ידי האדריכל פרנק מונטנה.