google/wiki40b huggingface dataset:
ישראל קלוזנר

ישראל קלוזנר (קלויזנר) (1905 – 2 במרץ 1981) היה היסטוריון וסופר עברי, חוקר ספרות, היהדות והציונות.

ביוגרפיה

ישראל קלויזנר נולד בעיירה טרוקי שליד וילנה שבליטא. בעת מלחמת העולם הראשונה נדדה המשפחה לווילנה העיר. הוא למד בווילנה בבית ספר יסודי ותיכון לימודים כלליים ועבריים. המשיך לימודיו באוניברסיטת וילנה, וסיים בה את לימודיו בשנת 1935.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. הוא החל את עבודתו בארכיון הציוני המרכזי, והגיע בו עד למעלת סגן המנהל (החל משנת 1956). בשנת 1942 השלים את לימודי הדוקטור שלו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ישראל קלויזנר החל מפרסם מדבריו, מאמרים וספרות עוד בליטא החל מסוף שנות ה-20. בעיקר פרסם בעיתון "הצפירה". בתחילת כתיבתו היה עדיין דו-לשוני, וכתב חלק מדבריו ביידיש. יותר מאוחר הפך לחוקר היסטוריה, נטש את הכתיבה ביידיש, והתמסר, עם עלייתו ארצה, לחקר התנועה הציונית. תרומתו לחקר הקהילה בווילנה היא רבה; הוא כתב גם על תולדות הקהילה וגם על תולדות בית העלמין הישן בווילנה, גם על קהילת העברית שם וגם על הגאון מווילנה.
ישראל קלויזנר פרסם כחמישים כרכים של מחקר, ביוגרפיות, היסטוריה, בנושאי יהדות, שואה, ציונות, הלשון העברית ועוד. הוא גם ערך ספרים ומחקרים שכתב עם אחרים. בשנת 1963 פורסמו 3 כרכים של "תולדות המאה ה-20" שישראל קלוזנר היה העורך המדעי ביחד עם שארל בלוך. חלק מספריו מעוררים עניין עד היום, ויש תנועה ערה של סחר בספריו הישנים באתרי האינטרנט העוסקים בכך].
בשנת 1975 הוענק לו תואר "יקיר ירושלים".
אביו של ישראל קלויזנר היה בן דודו של יוסף קלוזנר, וקרוב קצת יותר רחוק של יהודה אריה קלוזנר ובנו, עמוס עוז (קלוזנר).
אלכסנדר קוטפוב

מלחמת האזרחים ברוסיה

בדצמבר 1917 קוטפוב עזב את יחידתו, נסע לדון וב-24 בדצמבר 1917 התנדב לצבא המתנדבים. במהלך סוף 1917 - תחילת 1918 קוטפוב היה מפקד חיל מצב בעיר טגנרוג ופיקד על הגנת העיר מפני מתקפת הצבא האדום. קוטפוב השתתף במסע קובאן הראשון של צבא המתנדבים כמפקד פלוגת קצינים, בהמשך היה מפקד רגימנט (לאחר שקודמו בתפקיד נהרג בקרב). בראש יחידה זו קוטפוב השתתף במסע קובאן השני ולאחר מותו של הגנרל סרגיי מרקוב קודם לתפקיד מפקד חטיבה.
לאחר ההשתלטות על נובורוסייסק, קוטפוב מונה למושל האזור. ב-12 בנובמבר 1918 הוא קודם לדרגת גנרל-מאיור. בהיותו מושל האזור היה ידוע במדיניות קשוחה של משמעת וסדר. במהלך מתקפת צבא המתנדבים על מוסקבה הגיע עם יחידתו עד לפרברי אוריול. במהלך הנסיגה קוטפוב הצליח לשמור על רוב כוחות העלית וריכז אותם באזור נובורוסייסק. במרץ 1920 היחידות פונו לחצי האי קרים וקוטפוב מונה למפקד אוגדה. לאחר חלוקת היחידות שרוכזו באזור ל-2 ארמיות, קוטפוב מונה למפקד הארמייה ה-1.

גולה

לאחר פינוי הכוחות מחצי האי קרים, קוטפוב מונה למפקד אוגדה ה-1 במחנה בגליפולי בו רוכזו יחידות הצבא הלבן שפונו. ב-20 בנובמבר 1920 הוא קודם לדרגת גנרל בחיל הרגלים על ידי פיוטר וראנגל. קוטפוב שמר בקפדנות על המשמעת במחנה ואף אישר מספר הוצאות להורג נגד מפירי סדר. דרישותיו למשמעת קשוחה הביאו לגל מתנגדים ובמיוחד מצד פאבל מיליוקוב.
בסוף 1921 קוטפוב עבר לבולגריה וב-15 במאי גורש מהמדינה והגיע לממלכת יוגוסלביה. ב-8 בנובמבר 1922 מונה לעוזר מפקד העליון של הצבא הלבן ובמרץ 1924 עם העברתו לפריז השתחרר משרות צבאי.
קוטפוב תמך בפעילות אקטיבית נגד שלטונות ברית המועצות ויצירת קשר עם ארגונים מחתרתיים בשטחה. לאחר מות פיוטר וראנגל קוטפוב מונה ליו"ר ה"ארגון של יוצאי כוחות המזוינים הרוסים". בהיותו בראש הארגון קוטפוב תמך בפעילות טרור בתוך ברית המועצות. בשנת 1927 אורגן פיצוץ בבניין מועדון המפלגה בלנינגרד ובוצע מיקוש של מעונות עובדי נ.ק.וו.ד במוסקבה.
ב-26 בינואר 1930 קוטפוב נחטף על ידי סוכנים סובייטים בפריז. בהתאם לעדויות הוא נפטר מהתקף לב זמן קצר לאחר החטיפה ולא הגיע לתחומי ברית המועצות. אולם ישנה גם עדות שהוא הועבר למרסיי לשם הפלגתו לברית המועצות בתוך שטיח ושהוא נחנק למוות.  בבית הקברות הרוסי בפריז הוקמה אנדרטה לזכרו.
שלומי אזולאי (חלוץ)

קריירה

אזולאי גדל בטבריה והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני טבריה, במדיה היה מלך השערים של קבוצת הנוער. בגיל 17 כבר שותף במספר משחקים של הקבוצה הבוגרת של המועדון בליגה א', ובינואר 2008 עבר לקבוצת הפועל כפר סבא, שם חתם על חוזה מקצועי לחמש עונות. בתחילה שיחק במדי קבוצת הנוער של כפר סבא, אך בעונת 2008/2009 כבר הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת. את שנתו השלישית בכפר סבא סיים כמלך השערים של הקבוצה בליגה הלאומית עם 15 שערים.
לאחר ההצלחה בכפר סבא רכשה מכבי חיפה בשנת 2010 את כרטיס השחקן שלו בעסקה שערכה כמיליון שקל, והוא חתם בחיפה לחמש שנים. ב-13 בספטמבר 2010 ערך אזולאי את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול הפועל באר שבע. בעונתו הראשונה כשחקן מכבי חיפה כבש 6 שערים ובישל עוד 6 נוספים (מלך הבישולים של הקבוצה), והיה שותף לזכייתה של מכבי חיפה באליפות המדינה לעונת 2010/2011, על אף שהיה פצוע למשך כמה חודשים במהלך העונה, וברוב המשחקים הוא עלה מהספסל.
בתחילת עונת 2011/2012 הושאל אזולאי לעירוני קריית שמונה, והיה שותף לזכייתה באליפות באותה עונה עם שמונה שערים וחמישה בישולים. בסיום העונה חזר למכבי חיפה, ובעונת 2012/2013 כבש 7 שערי ליגה.
בתחילת עונת 2013/2014 כבש אזולאי שני שערים במדי מכבי חיפה, וב-13 בינואר 2014 הושאל לבית"ר ירושלים עד תום העונה. ב-11 בפברואר 2014 כבש אזולאי את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0-1 על הפועל בני לוד במסגרת גביע המדינה. את שער הבכורה בליגה כבש אזולאי בניצחון 0-1 על מ.ס. אשדוד. בסך הכל ערך עד סוף העונה 15 הופעות בליגה במדי בית"ר ירושלים, בהן כבש שלושה שערים.
ב-3 בספטמבר 2014 חתם אזולאי לשנתיים בהפועל תל אביב. ב-13 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשבמחזור הראשון של עונת 2014/2015 נכנס כמחליף בניצחון 0-1 על מכבי נתניה באצטדיון בלומפילד. ב-20 בדצמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 0-2 על מכבי נתניה בפתיחת הסיבוב השני של ליגת העל. בסך הכל כבש אזולאי חמישה שערי ליגה במדי הפועל תל אביב והיה מלך שערי הקבוצה בעונה זו, ובסופה שוחרר מהמועדון.
ב-4 באוגוסט 2015 חתם אזולאי לעונה אחת בבני סכנין. ב-5 באוקטובר כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, במשחק מול קבוצתו לשעבר בית"ר ירושלים. ב-1 במאי 2016 כבש אזולאי שלושער בניצחון 0-3 על בית"ר ירושלים, ובסך הכל כבש בעונה זו 14 שערי ליגה והיה למלך השערים של הקבוצה בעונת 2015/2016, וסגן מלך השערים של ליגת העל בצוותא עם ניקיטה רוקאביציה ואליניב ברדה.
ב-11 ביולי 2016 חתם אזולאי לשלוש שנים בעירוני קריית שמונה. בעונת 2016/2017 כבש אזולאי שבעה שערים ב-30 הופעות ליגה. את העונה שלאחר מכן החל אזולאי בקריית שמונה, וב-5 בספטמבר 2017 חזר לבני סכנין וחתם לשנתיים במועדון. בעונת 2017/2018 כבש שישה שערים ב-29 הופעות ליגה, ובעונת 2018/2019 כבש תשעה שערים ב-31 הופעות, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-7 ביוני 2019 חתם אזולאי לשנתיים בבית"ר ירושלים, וחזר לקדנציה שנייה במועדון.
גרנדיר

גרנדיר (מצרפתית: Grenadier) הוא מושג היסטורי המציין חייל בחיל רגלים החמוש ברימוני יד. הגרנדירים היו יחידת חיל רגלים מובחרת. חיילים החמושים ברימונים הופיעו כבר בראשית המאה ה-17, אך אוגדו ביחידות המורכבות מגרנדירים בלבד רק בצבאו של לואי ה-14 כמה עשרות שנים מאוחר יותר.
הרימונים הראשונים היו כדורים קטנים ממולאים באבק שריפה ופתיל קצר. הגרנדירים היו חיילים גבוהים וחזקים במיוחד על מנת שיוכלו לזרוק את הרימונים הכבדים לעבר האויב. חיילים אלו פעלו בשורות הראשונות ובאגפי המערך. בגלל הסכנה הרבה שהיו נתונים בה מעצם הצבתם בחזית, רק החיילים האמיצים ביותר גויסו ליחידות אלו. בנוסף לרימונים, חומשו הגרנדירים בכלי נשק דומים לאלו שהיו לחיילים אחרים.
המאפיין הבולט ביותר של הגרנדירים היה הכובע שלהם. במקום כובעים רחבים גנרדירים חבשו כובעים ללא שוליים כי שוליים רחבים הפריעו להטלת הרימונים. במשך ההיסטוריה כובעי הגרנדירים התפתחו באופן מסורתי ממספר צבאות בעולם לכובעי ברסקין; כובעי פרווה גבוהים.
הרימונים נזנחו כמעט לחלוטין במהלך המאה ה-18, בעיקר בגלל שיפור ניכר בכלי הירי האישיים וחידושים טקטיים. עם הוצאת הרימונים משימוש נרחב הגרנדירים הפכו ליחידות עילית בצבאות של המאה ה-18 וה-19 וחימושם הפך זהה לחימושם של חיילים אחרים. השם נותר עד המאה ה-21 ועדיין משמש לתיאור יחידות עילית. בוורמאכט כונו יחידות חרמ"ש בשם פאנצר-גרנדירים.
בתקופה המודרנית המונח גרנדיר משמש גם לתיאור חייל שחמוש במטול רימונים.
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)

היסטוריה

אנדרו ויליאם מלון, בנקאי פיטסבורג ומזכיר האוצר של ארצות הברית בין השנים 1921 ל-1932, החל לאסוף אוסף פרטי של ציורים ופסלים ישנים עתיקים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בסוף שנות ה-20, החליט מלון לכוון את מאמצי האיסוף שלו להקמת גלריה לאומית חדשה לארצות הברית.
ב-1930, החליט מלון, בין השאר מסיבות מס, להקים את הקרן לחינוך ולצדקה של אוון מלון, שהייתה אמורה להיות הבעלים החוקיים של היצירות המיועדות לגלריה. בשנת 1931, עשה מלון את הרכישה הגדולה הראשונה שלו ממוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג במסגרת המכירה הסובייטית של ציורי ארמיטאז׳.
בינואר 1937, הציע מלון להקים את הגלריה החדשה. ב-24 במרץ 1937, ביום הולדתו של מלון, אישר הקונגרס האמריקאי את הקמת המוזיאון.
מבנה המוזיאון עוצב ע״י האדריכל ג׳ון ראסל, והמבנה החדש הושלם והתקבל ע״י נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-17 במרץ 1941. לא מלון ולא האדריכל ראסל זכו לראות את המוזיאון לאחר השלמתו. שניהם מתו בסוף אוגוסט 1937, כחודשיים בלבד לאחר שבניית המוזיאון החלה. בעת הקמתו, היה מבנה המוזיאון השישי בגודלו בעולם.
התוספת האחרונה למוזיאון היא גן הפסלים של המוזיאון, אשר הוסף ב-23 במאי 1999.

מימון

הגלריה הלאומית לאמנות נתמכת באמצעות שותפות פרטית-ציבורית. הממשל הפדרלי של ארצות הברית מספק כספים, באמצעות הקצאות שנתיות, לתמיכה בפעילות המוזיאון ותחזוקתו. כל היצירות, כולל גם תוכניות מיוחדות, ניתנים באמצעות תרומות פרטיות וקרנות.

אדריכלות

המוזיאון מורכב משני מבנים: הבניין המערבי (1941), והבניין המזרחי (1978) המקושרים במעבר תת-קרקעי. בניין המערב, המורכב משיש טנסי ורוד, תוכנן בשנת 1937 על ידי האדריכל ג׳ון ראסל בסגנון נאו-קלאסי.
בבניין המערבי יש אוסף נרחב של ציורים ופסלים של אמנים אירופאים מימי הביניים ועד סוף המאה ה-19, כמו גם יצירות של המאה ה-20 על ידי אמנים אמריקאים.
לעומת זאת, העיצוב של הבניין המזרחי על ידי האדריכל איי אם פיי הוא גאומטרי המחלק את הצורה הטרפזית של האתר לשני משולשים.
המאפיין המרכזי של המבנה הוא האטריום הגבוה, אשר מעוצב כבית משפט פתוח, המוקף בחלל פיסולי המשתרע על פני 16,000 מ״ר. האטריום מרוכז על ציר, אותו יוצר עמוד השדרה עבור הבניין המערבי והוא נבנה מטנסי שיש.
ב-2005, המפרקים המצמידים את לוחות השיש לקירות אלו החלו להראות סימנים של מתח, מה שיוצר סיכון שהלוחות ייפלו על המבקרים למטה. בשנת 2008, פקידי NGA החליטו כי יש צורך בהסרת הלוחות והתקנת לוחות חדשים. השיפוץ הושלם ב-2016.
הבניין המזרחי מתמקד באמנות מודרנית-עכשווית, עם אוסף יצירות של פבלו פיקאסו, אנרי מאטיס, ג'קסון פולוק, אנדי וורהול, רוי ליכטנשטיין ואלכסנדר קלדר.
המבנה הסופי של הגלריה הלאומית לאמנות, גן הפסלים הושלם ב-1999 לאחר 30 שנות תכנון. גן הפסלים מכיל נטיעות של מינים אינדיאנים, עצים ופריחה רב-שנתית. בגן הפסלים ישנה מזרקה מעוגלת. הפסלים אשר מוצגים באזור הנוף שמסביב כוללים יצירות של דייוויד סמית, מארק די סוורו, רוי ליכטנשטיין, סול לויט, טוני סמית, רוקסי פיין, ז'ואן מירו, לואיז בורז'ואה והקטור גימאר.
ראודה מורקוס

ראודה מורקוס (בערבית: روضة مرقص ) היא משוררת, עורכת דין ופעילה לסבית פלסטינית, ממייסדות ארגון אסוואת (أصوات), העמותה למען נשים לטב"קיות (לסביות, טרנסג'נדריות, ביסקסואליות, קוויריות). אסוואת הוא הארגון הפלסטיני הראשון למען זכויות נשים גאות, ופועל כיחידה עצמאית במסגרת ארגון הנשים כייאן. מורקוס, האישה הפלסטינית הראשונה שיצאה מהארון באופן ציבורי כלסבית קווירית, זכתה בשנת 2006 בפרס "פליפה סאוזה" מהאגודה הבינלאומית לזכויות להט"ב (IGLHRC).

רקע

הפעילות הציבורית של מורקוס התחילה ב-2002, כשהצטרפה לפורום מקוון ללסביות פלסטיניות מישראל ומהרשות הפלסטינית. כשנוכחה במחסור בהתארגנות, החליטה לייסד את אסוואת, ("קולות"), כדי לתת קול לנשים קוויריות פלסטיניות. מורקוס התראיינה ל"ידיעות אחרונות" בנושא הקמת הארגון ב-2003, ובקשה שזהותה לא תיחשף, אך העיתון פרסם את זהותה המינית כאשר כלל את המילה "לסבית" בכותרת המאמר בצירוף צילום שלה, ובכך עשה לה אאוטינג. עם חשיפת זהותה, חוותה תקיפות פיזיות, איומי מוות, והתעמרות מילולית; המכונית שלה הושחתה מספר פעמים, והיא פוטרה מעבודתה.
למורקוס רקע אקדמי בספרות עברית ובבלשנות כללית עם שליטה בשפות עברית, ערבית ואנגלית. בנוסף, היא בעלת תואר ראשון ושני במשפטים ומתמחה בדיני עבודה. ב-2013 סיימה את התואר שני המתמקד בנושא נשים פלסטיניות בשוק העבודה, אותו למדה כעמיתת הקתדרה לזכויות אדם ע"ש אמיל זולא במסגרת המחזור הראשון של תוכנית "תקנה". מאז החלה לימודי דוקטורט.
ב-2008 הקימה מורקוס פלטפורמה מקוונת לאקטיביסטים בתחום זכויות האדם ולהט"ב מהמזרח התיכון וצפון אפריקה. בשנת 2009 ההתארגנות התפתחה לארגון Mantiqitna, הפועל למען זכויות על בסיס מגדר ומיניות. המטרה של הארגון הוא לעודד צמיחה, ולייצר מרחב תומך לפעילים בתחום. 
ביוני 2015 נכללה מורקוס ברשימת "היכל הקהילה 2015: 40 המשפיעים בתולדות הקהילה", שנערכה על ידי האגודה למען הלהט"ב בישראל ומערכת "מאקו גאווה", כדי להכיר באנשים ואירועים אשר שינו את יחס החברה הישראלית לקהילה הגאה. האישים הנבחרים אף זכו לכבוד בכנס בינלאומי שנערך למחרת צאת הרשימה.
במאי של 2015 נבחרה לוועדת הביקורת המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
ביום האישה הבינלאומי 2016 הוענק לה בכנסת אות הוקרה מיושבת ראש הוועדה למעמד האישה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, על היותה אשה מחוללת שינוי בעולם, בשל פעילותה למען נשים קווירייות והקמת ארגון אסוואת.
סאסארזה

תאורה

השפה כלולה בקבוצת השפות הרומאניות דרומיות. בשפה ניכרים שתי שיטות לגיבושה diasystem: האחת, הרקע הבלשני מסרדיניה והרקע - מקורסיקה. באוצר המילים מופיעות גם מילים ממוצא טוסקני. הקשרים ההיסטוריים של נפת סאסארי עם שכניה בטוסקנה אשר באיטליה ועם קורסיקה השאירו בשפה הסאסטרזה משקעים. אלו מורגשים למרות ההשפעה החזקה של השפות הסרדיניות על שפת הסאסארזה. הניב הטוסקני ניכר גם בשפה הגלורסית אשר מקורה בקורסיקה למרות שהיא מדוברת בסרדיניה.
מספר הדוברים בשפת הסאסארזה מגיע ל-120,000 וזאת מתוך אוכלוסייה של 175,000 תושבים המתגוררים בחוף הצפון-מערבי של האי. קהילות גדולות המדברות בשפה זו קיימות בערים: סאסארי, פורטו טורס, סורסו ו-סטינטיקו. בשטח המזרחי יותר של האזור, בו יש בו השפעה לשפה הגלורסית, מוכרים ניב קסטלנסי (castellanesi) הנהוג בערים: קאסטלסרדו (Castelsardo), טארגו (Tergu) וסדיני (Sedini).

מקור השפה

השפה נוצרה בסביבה מסחרית עירונית בתקופת קיומו של שלטון עצמאי בסרדיניה המאה ה-13 והמאה ה-14, כאשר בראש המערכת השלטונית עמדו שופטים (Giudicati). המרכיבים המקובלים לשפה: הפונטיקה, התחביר והאוצר המילים, נוצרו מהשפעה של השפות של העמים עימם באו התושבים בקשרי מסחר: קורסיקה, פיזה (טוסקנה) וגנואה. השפעה פחותה הייתה גם לשפות : הספרדית והקטלאנית.
בשפת הסאסארזה נכתבו יצירות סִפְרוּת בעבר ובהווה ונערכים באופן שוטף אירועים תרבותיים, חברתיים ומופעי תיאטרון.
דוגמה למשפט מהצהרת זכויות האדם והאזרח מצוטט מהשפה הסאסארזית, לעומת איטלקית ועברית:

באיטלקית: Tutti l'òmmini nàscini lìbbari e uguari in digniddai e diritti.

בסאסארזית : Eddi so dutaddi di rasgioni e di cussènzia e dèbini agì l'uni cun l'althri cun ippìritu di fraterniddai.

בעברית: כל בני האדם נולדו חופשיים, שווים בכבודם ובזכויותיהם.
ביוטין

ביוטין (Biotin) הוא תרכובת אורגנית המשמשת כוויטמין בבעלי חיים.
ביוטין משויך בדרך כלל לקבוצת ויטמין B, והוא מסומן כ-B₇, אף שבמדינות מסוימות, כגון צרפת, מסומן הוא כוויטמין B₈. בנוסף לכך יש הרואים בביוטין ויטמין עצמאי ומסמנים אותו כוויטמין H. ביוטין משמש כקואנזים (ראו בהמשך) וככזה הוא קרוי קואנזים R (בקיצור: CoR).
ביוטין מורכב משתי טבעות מאוחות: טבעת אוראידו (Ureido) המכילה שני אטומי חנקן וטבעת טטראהידרותיופן (Tetrahydrothiophene) המכילה אטום גופרית. לטבעת השנייה קשורה חומצה קרבוקסילית קטנה - חומצה פנטנואית - המכילה חמישה אטומי פחמן.
ביוטין מצוי בעיקר בכבד, במוצרי חלב, בשמרים ובחלמון (אך לא בחלבון) הביצה. התצרוכת היומית הדרושה אינה גבוהה ונעה בין 30 ל-200 מיקרוגרם. חיידקים השוכנים במעי של בעלי חיים מייצרים ביוטין, כך שהכמות היומית הדרושה לגוף מושגת בקלות וחוסר בביוטין נחשב לתופעה נדירה.
ביוטין משמש כקואנזים של מספר אנזימים שתפקידם להעביר קבוצת קרבוקסיל (COOH) מתרכובת אחת לשנייה. אחד האנזימים הללו, אצטיל קואנזים A קרבוקסילאז, מתניע את מסלול הסינתזה של השומנים בתא. אנזים אחר הזקוק לביוטין, פירובט קרבוקסילאז, מוסיף קרבוקסיל לפירובט, התוצר הסופי של הגליקוליזה, והופך אותו לאוקסלואצטט. זהו השלב הראשון בתהליך הגלוקונאוגנזיס (GNG) שבו מיוצר גלוקוז מפירובאט. ללא ביוטין עלול להיווצר מצב של היפוגליקמיה חמורה בצום ממושך. ביוטין משמש לפיכך כחוליה מקשרת בין שני מסלולים מטבוליים בסיסיים אלו, והוא חיוני לתהליך הנשימה התאית.
הדומה המחוזית של מוסקבה

היסטוריה

בשנת 1993, הוקמה במחוז מוסקבה הדומה של מחוז מוסקבה - גוף מייצג ומחוקק של המחוז.
ב-10 בנובמבר 1993, על פי החלטת המועצה הקטנה של מועצת מחוז מוסקבה, אושרה ההוראה לעריכת בחירות לדומה המחוזית. ב-12 בדצמבר 1993, יחד עם אימוץ הטיוטה החדשה לחוקת הפדרציה הרוסית, לפיה הוקמה הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ובאופן משותף, עם הבחירות לדומה, נערכו גם הבחירות לדומה של מחוז מוסקבה. אלכסיי אלכסייביץ' וורונצוב נבחר כיושב ראש הדומה הראשון.
בשנת 1995 הוארך המנדט של המושב הראשון ללא כל בחירות. בסוף 1996 אימצו חברי הדומה את אמנת מחוז מוסקבה.
ב-14 בדצמבר 1997 התקיימו הבחירות למושב השני. יחד עם הבחירות נערך משאל עם בנושא העברת 50% מחברי הדומה לבסיס "חצי מקצועי" במטרה "לחסוך כספים תקציביים".
הרכב הדומה של מחוז מוסקבה עודכן כך שרק 12 מתוך 50 חברים נבחרו מחדש. יושב ראש ועדת הבחירות המחוזית אלכסנדר יבגנייביץ' נבחרלראשות הדומה. כל התפקידים המובילים בפרלמנט, כולל עמדת היו"ר וארבעת סגניו, הוחזקו בידי תומכי ראש ממשלת המחוז אנטולי טיאזלוב.
ב-16 בדצמבר 2001 נבחרה הדומה השלישית של מחוז מוסקבה לחמש השנים הבאות. ולרי יבגנייביץ' אקסקוב נבחר ליושב ראש החדש.
ב-11 במרץ 2007, ביום ההצבעה בבחירות לרשויות המקומיות, נערכו הבחירות למושב הרביעי של הדומא המחוזית (2007–2012). ולרי אקסקוב נבחר ליושב ראש בפעם השנייה. חברי הפרלמנט הקימו 2 סיעות: "רוסיה המאוחדת" ו-"צמיחה".
ב-25 במרץ 2011 ניצלו חברי הדומה המחוזית את תיקון החוק ואישרו החלטה על דחיית הבחירות לפרלמנט המחוזי לדצמבר 2011, כך שייערכו בצמידות לבחירות לדומא הממלכתית של הפדרציה הרוסית. במקביל, תקופת המנדט של חברי הדומה המחוזית קוצצה בשלושה חודשים.
ב-4 בדצמבר 2011, נערכו הבחירות למושב החמישי (2011–2016).
הבחירות למושב השישי התקיימו ב-18 בספטמבר 2016. בבחירות העניקו הבוחרים את מרבית הקולות לרשימת מועמדים יחידה של מפלגת רוסיה המאוחדת («Единая Россия») שגרפה - 43.15%. במקום השני נמצא הסניף האזורי של המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית, שצבר 15.88%. במקום השלישי נמצא הסניף האזורי של המפלגה הליברל-דמוקרטית, שזכה ל-14.43% מהקולות. מפלגת "רוסיה הוגנת" («Справедливая Россия») זכתה ב-5.06% מהקולות ודורגה במקום הרביעי.
מוצרי חלב

מוצרי חלב הם כינוי לכלל מוצרי המזון, שמרכיבם העיקרי הוא חלב. חלב פרה הוא העיקרי והמוביל בתעשיית המזון של מוצרי החלב. אחריו נפוצים מוצרים מחלב עזים, חלב כבשים, חלב תאו המים (באפלו) וחלב נאקות. סוגי חלב אחרים, כגון חלב יאק הבית וחלב סוסה, נדירים לשימוש במרבית החברות האנושיות בעת החדשה.

היסטוריה

עיבוד חלב היה בין ההליכים הביוטכנולוגיים הראשונים בהם עסק האדם, לצד אפיית לחם, ייצור יין, בירה וחומץ, עיבוד עורות, סיבי פשתן ומשי. כבר בתנ"ך מוצאים אנו ביטוי לאופן הכנת גבינה:
הֲלֹא כֶחָלָב תַּתִּיכֵנִי וְכַגְּבִנָּה תַּקְפִּיאֵנִי.
— ספר איוב, פרק י', פסוק י'
מוצר חלב נוסף מופיע במקרא עוד קודם לכן, כחלק מתיאור הכנסת האורחים שערך אברהם לשלושת המלאכים שביקרו אצלו:
וַיִּקַּח חֶמְאָה וְחָלָב
— ספר בראשית, פרק י"ח, פסוק ח'
המניע העיקרי לפיתוח מוצרי חלב, שהחל ככל הנראה בתקופת המהפכה הנאוליתית, היה הצורך לשמר את החלב על מנת שיחזיק מעמד למשך זמן ארוך, מאחר שהחלב הגולמי, מתקלקל מהר ללא תנאי קירור מתאימים. דוגמה קיצונית לתוחלת השימור של מוצרי חלב, היא סוגי גבינות קשות, המשתמרות במשך מספר שנים. דוגמה נוספת אך חדישה יותר, היא; חלב מעוקר, המשתמר במשך חודשים אחדים, כל זמן שהכלי בו הוא נשמר לא נפתח. גם הלבנה הערבית, שומרת על טריותה גם בחום מדברי עז, במשך שבועות אחדים, לאחר שמעבירים אותה תהליך ייבוש מיוחד.
לאחר שיפור אמצעי קירור המזון, ובפרט בעקבות המצאת המקרר והתפתחות טכנולוגיות מזון חדישות, המניע העיקרי בפיתוח מוצרי חלב חדשים, הוא אנינות טעם.

מוצרי חלב בתרבות

עם התפתחות עיבוד החלב לסוגיו, הפכו מוצרי חלב שונים, למאפייני תרבות של עמים וארצות. כך למשל באזורים שונים באירופה, יש כמעט לכל כפר סוג ייחודי של גבינה קשה. יש מאכלי חלב שהפכו למאפיינים לאומיים כמו גבינת רקלט המותכת על תפוח אדמה שמזוהה עם קנטון ואלה וכמו הפונדו שהוא המאכל הלאומי השווייצרי - עירוב גבינות מותכות. מוצרי חלב שמזוהים עם אזור הבלקן הם הקפיר וצזיקי. אורח החיים הבדואי סייע בפיתוח הלבנה, גבינה נשמרת בחום עז במשך שבועות אחדים, ומשקה החלב "סחלבּ". גבינות שונות ייחודיות לאיטליה, כמו פרמזן ומוצרלה וישנם תבשילים איטלקיים מפורסמים, כמו לזניה ופיצה שמכילים דווקא גבינות איטלקיות מסוימות. גבינות צהובות עם עובש או עם טעם וריח חריף מזוהות עם המטבח הצרפתי.

מוצרי חלב בתרבות היהודית

ביהדות יש איסור לאכול חלב ומוצרים המכילים חלב יחד עם בשר ומוצריו (ראו בשר בחלב), ואף יש להימנע באכילת מוצרי חלב למשך כמה שעות לאחר אכילת בשר ומוצריו. כך, המטבח היהודי מאופיין בארוחות נטולות בשר ובארוחות נטולות חלב. בישראל נתקבל שהארוחה הבשרית ביום היא ארוחת הצהריים, ושתי הארוחות הנוספות הן חלביות. מעבר להשפעתם של חוקים אלה על המטבח היהודי, הם משפיעים גם על הדרך בה פוגש שומר הכשרות מטבחים אחרים. במסעדה איטלקית כשרה, לדוגמה, יהיו על פי רוב יותר מאכלי חלב מאשר במסעדה איטלקית שאינה כשרה ויעדרו ממנה כל המאכלים המכילים בשר כגון ספגטי בולונז. במסעדה ארגנטינאית כשרה, לדוגמה, תהיה התמקדות במאכלי הבשר המפורסמים של ארגנטינה ותעדר ממנה ריבת החלב הארגנטינית המסורתית.
מאפיין חשוב נוסף של המטבח היהודי, מלבד חוקי הכשרות הוא ארוחות החג. בחג השבועות ובחנוכה נהוג לאכול מוצרי חלב.
הספק

יחידות למדידת הספק

הממדים של ההספק הם ממדי אנרגיה מחולקת בזמן. במערכת היחידות הבינלאומית, ההספק נמדד בוואט, שהוא ג'ול לשנייה.
יחידות מקובלות אחרות למדידת הספק הם ארג לשנייה וכוח סוס. כוח סוס אחד שווה לכ־746 ואט.

דוגמאות

במכניקה, כוח שפועל על גוף מעביר לו הספק של , כאשר F הוא הכוח ו-v היא מהירות הגוף. 
במעגלים חשמליים, ההספק שמועבר לרכיב מסוים שווה למכפלת המתח שעל הרכיב בזרם שעובר ברכיב: ; V מציין מתח, I מציין זרם.

הספק של כלי רכב

הספק משמש למדידת העוצמה של כלי רכב. ככל שהספק המנוע גדול יותר, כך כלי הרכב חזק יותר. הספק המנוע של כלי רכב נמדד בדרך כלל בכוח סוס, יחידה לא תקנית שלה מספר הגדרות שונות. בעשורים האחרונים מתחזק הנוהג להוסיף את ההספק גם ביחידות קילוואט אך כוחות סוס (כ"ס) הן עדיין היחידות הנפוצות ביותר בשימוש בתחום הרכב.
חיותה דויטש

פעילותה

דויטש נולדה וגדלה בתל אביב להוריה, יעקב ובינה ליבוביץ. סבה הוא איש החינוך יהודה מוריאל. למדה באולפנת כפר פינס, במכללת בית וגן, בבית הספר לקולנוע מעלה, באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בר-אילן, ובמרכז האקדמי בית מורשה בירושלים להכשרת מנהיגות יהודית ציונית. את עיסוקה בכתיבה החלה בכתב העת לילדים אותיות בשנת 1983. בשנים 1997–1999 ערכה את אותיות ואת סוכריות. ערכה את מדור הספרות וההגות בשבועון "הצופה" והייתה סגנית עורך ב"נקודה". כתבה מאמרי פובליציסטיקה בבמות שונות - בהן עיתון "הצופה", ynet,‏ nrg יהדות, וכיום כותבת את המדור "לפנאי ולפנים" במוסף "שבת" של עיתון "מקור ראשון".
בשנים  2002–2005 כיהנה כחברת מועצת הרשות השנייה. הייתה ממייסדות ארגון קולך וכיהנה מספר שנים כחברת הוועד המנהל של הארגון.
דויטש השלימה דוקטורט בנושא "חכמים ומטרונות" בשנת 2011 במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 2008–2015 שימשה כמנהלת מחלקת ההוצאה לאור של בית מורשה ועורכת כתב העת אקדמות.
דויטש הייתה מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.
דויטש נשואה לשמעון דויטש, מתלמידי הרב שג"ר, ואם לחמישה; מתגוררת בנווה דניאל שבגוש עציון.
ת'אד אלן

אדמירל ת'אד אלן (אנגלית: Thad William Allen; נולד ב-16 בינואר 1949) היה המפקד ה-23 של משמר החופים האמריקני, בין השנים 2006 ל-2010. שימש כמפקד הכוח המטפל בדליפת הנפט במפרץ מקסיקו (2010).

אודות

נולד בטוסון, אריזונה, אביו היה טכנאי במשמר החופים ולחם במלחמת העולם השנייה. סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1967. הוא למד במכללת משמר החופים האמריקאי וסיים תואר שני בניהול ציבורי מאוניברסיטת ג'ורג' וואשינגטון ותואר שני בניהול מאוניברסיטת MIT.
ב-25 במאי 2006 מונה לתפקיד מפקד משמר החופים האמריקני על ידי הנשיא בוש ובאישור הסנאט. ב-25 במאי 2010 החליפו בתפקיד רוברט פאפ.
תפקידו הראשון כקצין דגל (קצין בכיר) היה כמפקד של המחוז השביעי של משמר החופים. בין השנים 2002 ל-2006 שימש כראש המטה הכללי (התפקיד השלישי בהיררכיה) של משמר החופים האמריקאי. בשנת 2005 מונה על ידי סוכנות FEMA האמריקאית לניהול מאמצי החילוץ בניו אורלינס בעקבות הוריקן קתרינה.
בשנת 1975 נישא לאשתו פמלה, והם הורים לשלושה ילדים. מתגורר בצ'בי צייס במרילנד. ב-2011 מונה לסגן נשיא חברת הייעוץ בוז אלן המילטון.
סרגס

מאפיינים

סרגס הוא ענק לבן-צהבהב מטיפוס ספקטרלי F1 II, שסיים להתיך מימן בליבתו שהפכה ברובה להליום. היתוך מימן מתבצע בשכבות חיצוניות יותר וגורם להתנפחות הכוכב ולירידה בטמפרטורת פני השטח שלו. בעבר, לפני כמאה מיליון שנים היה הכוכב חם בהרבה, ככל הנראה מסוג ספקטרלי B, בדומה לכוכבים אחרים באותו אזור. בעתיד צפוי הכוכב להתנפח עוד ולהפוך למשתנה קפאידי. 
מסתו של סרגס היא כ-3.7 מסות שמש ורדיוסו כ-20 רדיוסי שמש. הוא מאיר בעוצמה גדולה פי 1,000 מעוצמת ההארה של השמש.

סרגס B

לסרגס יש בן זוג עמום עם בהירות מדרגה 5.3 שנקרא סרגס B. המרחק ביניהם הוא כ-640 יחידות אסטרונומיות.