מנהל הבית (מחזה)

מנהל הבית (באנגלית: The Caretaker) הוא מחזה בן שלוש מערכות, פרי עטו של הרולד פינטר.
זהו מחקר פסיכולוגי על כוח, נאמנות, ושחיתות בין שני אחים וקבצן. אף על פי שזוהי יצירתו הגדולה השישית במספר לבמה או לטלוויזיה, הייתה זו הצלחתו המסחרית המשמעותית הראשונה של פינטר.
הצגת הבכורה שלו התקיימה בארטס תיאטר בווסט אנד של לונדון, ב-27 באפריל 1960. ההפקה עברה כעבור חודש ל- Duchess Theatre, בה היא הציגה 444 פעמים, אחר-כך הציגה בלונדון ובברודוויי.
ב-1964, יצאה לאקרנים גירסת הסרט של המחזה, המבוססת על התסריט שלא פורסם של פינטר, בבימויו של קליב דונר. בסרט כיכבו אלן בייטס בתפקיד מיק, ודונלד פלזנס בתפקיד דייוויס בתפקידים אותם שיחקו במקור בתיאטרון, ואילו רוברט שו החליף את פיטר וודתורפ בתפקיד אסטון. המחזה ראה אור לראשונה בידי Encore Publishing ובידי Eyre Methuen בשנת 1960. "מנהל הבית" נותר אחד המחזות הידועים והמוצגים ביותר של פינטר.

המקורות וההקשרים של המחזה

מייקל בילינגטון, הביוגרף של פינטר, מספר שפינטר דן באריכות על כך שהוא שאב את הרעיונות ל"מנהל הבית" מתוך חייו הפרטיים. בילינגטון מציין בביוגרפיה המוסמכת שלו כי פינטר טען שכתב את המחזה כשהוא ואשתו הראשונה, ויוויאן מרצ'נט, התגוררו בצ'יזוויק: 
"(הדירה הכילה) כמה חדרים נקיים מאוד עם אמבטיה ומטבח. הבית היה בבעלותו של בחור: בנאי במקצועו, כמו מיק, שאותו ואת הטנדר שלו בקושי ראיתי. ראיתי אותו רק בחטף עולה ויורד במדרגות במהירות ואת קול הטנדר שלו... כשהגיע וכשעזב. אחיו התגורר בבית. הוא היה תקונצ'יק... אולם מוצלח יותר מאסטון, והיה מופנם מאוד, חשאי מאוד, היה מאושפז מספר שנים בבית חולים לחולי נפש לפני כן וקיבל טיפול בשוק חשמלי... בנזעי חשמל אני חושב... על כל פנים, הוא הביא קבצן לילה אחד. אני מכנה אותו קבצן, אבל הוא היה בסך הכול זקן חסר בית ששהה שם שלושה או ארבעה שבועות."
בילינגטון כותב שפינטר תיאר את מיק כדמות הפחות מורכבת מהשלושה. ובאשר לקבצן (דייוויס), הוא חש חיבה מסוימת וציטט אותו: 
"(חייו של פינטר בצ'יזוויק) היו צנועים... מאוד.. הייתי מחוסר עבודה. אז במובן מסוים הייתי קרוב מאוד לעולמם של חסרי הבית." 
בילינגטון סבור ש: "הרעיון ש (דייוויס) יכול לאשר את זהותו ולשחזר את המסמכים שלו אם יערוך מסע לסידקאפ הוא אולי האשליה הגדולה ביותר, אף על פי שהוא רעיון נטוע במציאות." כפי ש: "ידידו של פינטר מהאקני מוריס וורניק נזכר, 
"אין ספק בכך שהרולד, שניחן בשמיעה של סופר, אסף מילים ומשפטים מכל אחד מאיתנו. הוא גם זכר מקומות. סידקאפ ב"מנהל הבית" מגיע מכך שמפקדת רגימנט הארטילריה המלכותי שכן שם כששירתתי בשירות החובה." לאוזן אנגלית, ממשיך בילינגטון, "סידקאפ הייתה התייחסות קומית לעידית של ה פרוורים. עבור דייוויס היה זה אלדורדו של קנט. המקום שיכול לפתור את כל בעיותיו ולאמת את זהותו והעבר, ההווה והעתיד המעורפל שלו." 
הבמאי דייוויד יו ג'ונס מספר על הפקת "מנהל הבית" בתיאטרון Roundabout Theatre Company בעיר ניו יורק, אותה ביים בשנת 2003:
"המלכודת בעבודתו של הרולד, למבצעים ולקהל, היא להתייחס למחזה באופן רציני או יהיר מדי. תמיד ניסיתי לפרש את מחזותיו בהומור ואנושיות רבים ככל האפשר. בפינות החשוכות ביותר תמיד אורב מעשה קונדס. עולמו של "מנהל הבית" הוא עגמומי, הדמויות שלו פגומות ובודדות. אולם כולם שורדים בסוף. ובמחול שלהם לסוף זה הם מפגינים חיוניות אחוזת טירוף ומידה של גיחוך ואירוניה שמאזנים את כאב הראש בעזרת צחוק. מצחיק, אבל לא מצחיק מדי. כפי שפינטר כתב כבר ב-1960: "אני חושב שמנהל הבית הוא מצחיק, עד לנקודה מסוימת. מעבר לנקודה זו, הוא מפסיק להיות מצחיק, ובשל כך כתבתי אותו."
פינטר התייחס למקור ממנו שאב את הרעיונות לשלושת מחזותיו העיקריים באמירה אותה מבקרים מרבים לצטט: 
"נכנסתי לתוך חדר וראיתי איש אחד עומד ואיש אחד יושב, וכעבור שבועות אחדים כתבתי את "החדר", נכנסתי לחדר אחר וראיתי שני אנשים יושבים, וכעובר מספר שנים כתבתי את "מסיבת יום הולדת". התבוננתי מבעד לדלת לתוך חדר שלישי וראיתי שני אנשים עומדים וכתבתי את "מנהל הבית"."

הצגת הבכורה

ההפקה הראשונה של "מנהל הבית" נערכה בארטס תיאטר בלונדון, ב-27 באפריל 1960 ואחר-כך עברה ל-- Duchess Theatre בווסט אנד. כיכבו בה דונלד פלזנס בתפקיד דייוויס, אלן בייטס בתפקיד מיק ופיטר וודתורפ בתפקיד אסטון. ההפקה זכתה בדרך-כלל לביקורות משבחות.