google/wiki40b huggingface dataset:
מרוץ 6 השעות של נורבורגרינג

רקע

המרוץ נוסד בהשראת מרוץ לה מאן כמרוץ סיבולת בו נבדקים היבטים שונים כגון מהירות, עמידות ואמינות המכוניות לצד כישורי נהיגה, מהירות, כושר עמידות ותפעול המכוניות על ידי הנהגים. בדומה לשאר מרוצי הסיבולת השונים מרוץ 6 השעות של נורבורגרינג מחולק לקטגוריות נפרדות המיועדות למכוניות בעלי מפרט נתונים דומה. כיום המרוץ כולל 4 קטגוריות מתוכן 2 קטגוריות אבטיפוס בכירות LMP1 ,LMP2 (לשעבר C1 ,C2), ושתי קטגוריות מכוניות GT סדרתיות הנמכרות לציבור הרחב אשר שודרגו ושופרו במיוחד למרוצים. כל המכוניות מכל הקטגוריות מתחרות הן על ניצחון הקטגוריה והן על הניצחון הכללי במרוץ. 
בין השנים 1953-1983 המרוץ נערך במקטע הנורדשלייפה אשר באורך 22.8 ק"מ זאת בדומה לשאר מרוצי המכוניות השונים אשר נערכו במתחם הנורבורגרינג. לאחר התמודדות עם ליקויי בטיחות חמורים במסלול הנורדשלייפה אשר שיאם היה תאונתו ופציעתו הקשה של הנהג ניקי לאודה במהלך מרוץ גרנד פרי גרמניה בשנת 1976, קיום המרוץ הועבר החל משנת 1984 למסלול הגרנד פרי הייעודי והבטיחותי במתחם באורך 4.5 ק"מ אשר בנייתו הסתיימה בשנת 1983.
מאז נוסד ועד לשנת 2014 התקיים המרוץ בגרסתו המקורית בפורמט מרחק כאשר בניצחון זכתה המכונית אשר חצתה ראשונה את קו הסיום לאחר שכיסתה מרחק של 1000 ק"מ. החל משנת 2015 שונה הפורמט למרוץ שעתי בו הניצחון ניתן למכונית אשר הקיפה את המסלול מרב הפעמים במהלך 6 שעות.

היסטוריה

המרוץ נוסד בשנת 1953 תחת השם מרוץ 1000 הקילומטרים של נורבורגרינג כחלק מתחרות אליפות העולם למכוניות ספורט אשר נוסדה באותה שנה. המרוץ הראשון נערך בחודש אוגוסט  בו ניצחו הנהגים האיטלקיים אלברטו אסקארי וג'וזפה פרינה מקבוצת פרארי לאחר שהקיפו את מסלול הנורדשלייפה 44 פעמים במהלך 8:20:44 שעות.
המרוץ האחרון אשר נערך בנורדשלייפה היה בשנת 1983 כאשר החל משנה זו קוצר המסלול מאורכו המקורי בן ה-22.8 ק"מ לאורכו המודרני כיום בן ה-20.8 ק"מ. במרוץ זה ניצחו הנהגים ג'קי איקס הבריטי ויוכן מאס הגרמני במכונית הפורשה 956 מס' 1 לאחר שהקיפו את המסלול 44 פעמים במהלך 5:26:34 שעות. ציון דרך נוסף נרשם בשנה זו  על ידי הנהג הגרמני שטפן בלוף במכונית הפורשה 956 מס' 2, כאשר במהלך האימונים שלפני מקצי הדירוג של המרוץ קבע את זמן שיא ההקפה המהירה ביותר בכל הזמנים של מסלול הנורדשלייפה בתצורתו המודרנית באורך 20.8 ק"מ לאחר שעשה זאת בזמן שיא של 6:11.13 דקות. שיאו של בלוף לא נשבר גם בימינו (2016). 
מרוץ 1984 נערך לראשונה במסלול הגרנד פרי החדש באורך 4.5 ק"מ כאשר במקביל הוחלט כי מרוץ 24 השעות של נורבורגרינג ימשיך להתקיים במסלול הנורדשלייפה הארוך, שם הוא ממשיך להתקיים גם כיום. במרוץ 1984 ניצחו צמד הנהגים שטפן בלוף ודרק בל במכונית הפורשה 956 מס' 2 לאחר שהקיפו את המסלול 207 פעמים בזמן של 6:00:43 שעות. מרוץ זה זכור בנוסף בשל השתתפותו של נהג המרוצים איירטון סנה אשר נהג במכונית הפורשה 956 מס' 7 מקטגוריית C1 הבכירה עבור קבוצת יואסט רייסינג.
אורין האץ'

ביוגרפיה

האץ' נולד במחוז אלגני שבפנסילבניה, בנם של ג'סי והלן, ב-1952 סיים את לימודיו בתיכון בולדין פארק שבפרברי פיטסבורג. ב-1959 סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת בריגהם יאנג שביוטה, ב-1962 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת פיטסבורג וב-1963 הוסמך כעורך דין. עבד כעורך דין בפיטסבורג וב-1969 עבר ליוטה והמשיך לעסוק במשפטים.
ב-1976 זכה בבחירות לנציגות יוטה בסנאט לאחר שגבר על הסנאטור המכהן פרנק מוס מהמפלגה הדמוקרטית. מאז נבחר עוד שש פעמים לתקופות כהונה נוספות, בפעם האחרונה ב-2012 לתקופת כהונה שהסתיימה בינואר 2019.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, אך פרש לאחר שזכה לתמיכה מועטה באסיפות הבחירה באיווה ותמך במועמדותו של ג'ורג' ווקר בוש.
כיהן כיושב ועדת העבודה של הסנאט בקונגרס ה-97 וה-99 (1981–1987), יושב ראש ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית בקונגרס ה-104, ה-106, ה-107 וה-108 (1995–2001 ו-2003–2005) ויושב ראש ועדת המימון בקונגרס ה-114 (מינואר 2015). הוא מכהן בנוסף כחבר בוועדת המשפטים, בוועדת הבריאות, חינוך, עבודה ופנסיה ובוועדה המשותפת של הקונגרס לענייני מיסוי.
מינואר 2015 הוא הנשיא הזמני של הסנאט, כסנאטור הוותיק ביותר במפלגת הרוב הרפובליקנית, ולפיכך הוא השלישי בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, לאחר סגן הנשיא ולאחר יושב ראש בית הנבחרים. הוא הסנאטור השני מבחינת משך כהונתו אחרי הסנאטור מורמונט, פטריק לייהי מהמפלגה הדמוקרטית.
בינואר 2018 הודיע כי לא יתמודד בבחירות לתקופת כהונה נוספת. בנובמבר באותה שנה העניק לו הנשיא דונלד טראמפ את מדליית החירות הנשיאותית.
הוא מכהן בחבר הנאמנים של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
האץ' נישא לאיליין בשנת 1957 והם הורים לשישה ילדים. הזוג חבר בכנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים.
חוק הארכיונים

חוק הארכיונים, התשט"ו-1955, קובע מהו החומר הארכיוני שיופקד בארכיון המדינה ומהן סמכויות הפיקוח והבדיקה של הגנז (מנהל ארכיון המדינה) בנוגע לארכיונים ציבוריים ובנוגע לחומר ארכיוני שברשות הפרט.

משמעות החוק

תכליותיו של החוק הן יצירת בסיס חוקי לקיום ארכיון המדינה (גנזך המדינה) והסדרת עבודתו וקשריו עם הארכיונים של משרדי המדינה ומוסדותיה - סמכויות בדיקה ופיקוח, וכן הסדרת הטיפול בחומר המופקד בארכיון המדינה - רישום, טיפול, יצירת העתקים והצגה לקהל הרחב. יצירת הבסיס החוקי לקיומה של מועצת הארכיונים העליונה וסדרי עבודתה; הסדרת סוגיית החומר הארכיוני המצוי בידיים פרטיות, והסדרת סוגיית חומר ארכיוני המוצא מישראל. 
על בסיס סעיפים אלה נקבעו תקנות משנה והנחיות המסדירות את ביעור החומר הארכיוני.

תחולת החוק - צו הארכיונים

צו הארכיונים (הכרזה על מוסדות המדינה), התשכ"ו-1966, על עדכוניו (1974, 1985, 1990) קובע את רשימת המוסדות המוכרים כמוסדות המדינה לעניין חוק הארכיונים (28 במספר, מתוכם 3 שאינם קיימים עוד). במסמך רקע שהוגש על ידי מחלקת המחקר והמידע של הכנסת לחבר הכנסת יוסי שריד מצביע על כך שישנם מוסדות רבים נוספים  שחוק הארכיונים לא חל עליהם כיום:
מוסדות ממלכתיים - חוק הארכיונים אינו קובע פרוצדורה ברורה לקביעת המוסדות הממלכתיים המוכרזים בצו. לדוגמה: מוסד מבקר המדינה.
תאגידים -  כיום קיימים תאגידים אשר נראה שהם תואמים את הפרשנות העדכנית של חוק הארכיונים, אך הממשלה לא הכריזה עליהם בצו, ולכן חוק הארכיונים אינו חל עליהם. לדוגמה: הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, הרשות הלאומית למלחמה בסמים, המועצה להשכלה גבוהה ואיגודי ערים.
חברות ממשלתיות - בסוף שנת 2014 מספר החברות הממשלתיות הפעילות - עסקיות ולא עסקיות, חברות בנות וחברות בבעלות מעורבת לממשלה ולגופים אחרים היה 79. כאמור, בצו הארכיונים מנויים בסך הכול 28 מוסדות, מהם 9 חברות ממשלתיות וחברות מעורבות. חברות ממשלתיות  שאינן מנויות בצו הארכיונים, לדוגמה: חברת החשמל לישראל בע"מ, התעשייה האווירית לישראל בע"מ, רכבת ישראל בע"מ.
חברות פרטיות - על-פי המצב החוקי כיום אין חובת הפקדה של חומר ארכיוני שברשות הפרט בגנזך המדינה, ולגנז אין סמכויות פיקוח על חומר כזה. יש הטוענים כי ראוי להחיל את סמכויות הפיקוח והבדיקהשבחוק הארכיונים גם על חומר ארכיוני הנמצא בארכיונים פרטיים, ובכלל זה ברשות חברות פרטיות. לדוגמה: שידורי הניסיון של ערוץ 2 או סרטוני תעמולת הבחירות הנשארים על פי רוב בארכיוני חברות ההפקה.

יישום החוק

דוח מבקר המדינה משנת 2014 דן בנושא "ניהול רשומות אלקטרוניות ורשומות נייר ברשויות המקומיות". במסגרת כתיבת הדוח נערכה בדיקה בחמש רשויות מקומיות (אור יהודה, נס ציונה, רמת גן, טירה וקריית מלאכי). מן הדוח "עלו ליקויים בתפקוד ארכיון המדינה כל הנוגע להדרכת הרשויות המקומיות ולפיקוח עליהן בנושא הטיפול ברשומות וניהולן. ארכיון המדינה לא פיקח כנדרש על הרשויות המקומיות, אף שמתפקידו לעשות כן - הוא לא פיקח כלל על נושא הטיפול ברשומות האלקטרוניות ולא נערך כיאות לפיקוח על הטיפול ברשומות הנייר.
חיתוך בסילון מים

חיתוך בסילון מים היא שיטה המנצלת סילוני מים בלחץ גבוה לצורך חיתוך חומרים. קיימות גרסאות בהן מעורבים המים בחומר גרגירי שוחק המשפר את יכולת החיתוך בחומרים קשים.

אופן הפעולה

חלקיקי המים מקבלים מהירות ותאוצה גדולים על ידי העברת כמות מים אדירה דרך דיזה בעלת פתח צר. הלחץ האדיר פוגע בחומר וחותך אותו. לחץ המים פוגע באזור קטן ביותר בחומר, בו מתפתחים סדקים קטנים. סילון המים שוטף את החלקיקים שנוצרים כתוצאה מהחיתוך והסדקים מתפתחים ומתקדמים בחומר עד לחיתוך החומר לגמרי.
גודל הדיזה ולחץ המים מאפשרים שליטה מדויקת במהירות וכיוון החיתוך. למכשיר החיתוך עצמו ניתן להוסיף מגביר לחץ - מ-20,000 עד ל-50,000 Psi, המאפשר לקבל לחץ גדול ושינוי לחץ כתלות בקושי החומר שאותו חותכים.
ישנן שיטות המשתמשות בסילון מים בלבד המתאים למתכות רכות או לחומרים שמתפתחים בהם סדקים במהירות (חומרים קרמיים). שיטות אחרות משתמשות בעירוב חומר אברזיבי (שוחק) במים (למשל זירקוניה או אלומינה) לפני ההסנקה לחיתוך חומרים בעלי קושי רב יותר. לרוב משתמשים בגרפיט או זכוכית לשם כך. לגרפיט יש חוזק רב והוא נשבר בצורה חלקה, זול יחסית ליהלום, הזכוכית קצת פחות חזקה מגרפיט אך היא זולה מאוד.
לשיטה תכונות ההופכות אותה לשימושית במגוון יישומים. ניתן לחתוך חומרים בעלי טווח רחב של קשיות ומתקבל חיתוך חלק. החיתוך עשוי להיות מהיר יחסית לעיבוד שבבי אך מהירות החיתוך מושפעת מאוד מעובי החיתוך ולכן לעיתים עיבוד שבבי יעיל יותר, רועש מאוד עקב הלחץ הגבוה בו המים יוצאים מראש ההתזה ואינו כרוך בשימוש בחומרים מסוכנים. בשיטה זו אין יכולת לשלוט בעומק החיתוך אלא ניתן לבצע חיתוך מלא בלבד. כמו כן, גאומטרית החיתוך מוגבלת ביותר יחסית לצורות עיבוד אחרות. 
המכונות הנפוצות כיום הן ממוחשבות ואוטומטיות (CNC) וניתן לבצע חיתוך ישירות מתוך קובץ תכנון בעזרת מחשב (תיב"ם) במגוון פורמטים.

היסטוריה

מקור שיטה זו עוד בימים שעבדו במכרות פחם עם סילוני מים לסילוק הסלעים שנחצבו או פוצצו. ב-1930 רוסיה התקדמה בחקר סילון המים וניסתה לחתוך את הסלעים עצמם על ידי סילון מים רב עוצמה בלחץ 7000 PSI.
בשנות ה-70 פיתחה ארצות הברית מכשירי חיתוך בסילון מים בלחץ 40,000 PSI. היישומים התעשייתיים במכונות לחיתוך בסילון מים החלו בתחילת שנות השבעים עם שילוב של מערכות מים בלחץ כ-60,000 PSI, בהם סילון המים נע במהירות גבוהה פי שלושה ממהירות הקול.
ד"ר מוחמד חשיש  נחשב למפתח שיטת העיבוד בסילון מים.
סדריק מקסוול

קריירה מקצועית

מקסוול נבחר בבחירה ה-12 בדראפט ה-NBA‏ 1977 על ידי בוסטון סלטיקס. אחרי עונת רוקי בינונית, פרץ מקסוול בעונתו השנייה כשהעמיד ממוצעים של 19.0 נקודות ו-9.9 ריבאונדים למשחק.
מקסוול, המכונה "קורנברד" (Cornbread, לחם תירס), היה מוכר בשל תנועות ההטעיה שלו באזור רחבת הצבע והיכולת שלו לקלוע מטווח זה ביעילות רבה תוך כדי סחיטת עבירה. בהתקפה נהג מקסוול להתמקם בקירוב לסל ומיעט בזריקות מטווח ארוך, כשהוא נהנה מכך ששיחק על יד קלעי חוץ טובים דוגמת לארי בירד ונייט ארצ'יבלד שריווחו את הגנת הקבוצה היריבה. בסדרת הגמר של עונת 1980/1981, בעונתו הרביעית בליגה, קלע מקסוול 17.7 נקודות והוריד 9.5 ריבאונדים בממוצע למשחק והוביל את קבוצתו לניצחון על יוסטון רוקטס בתוצאה 4-2. בסיום הסדרה זכה מקסוול בתואר ה-MVP של סדרת הגמר על אף ששיחק בקבוצה עם כוכבים כמו בירד, ארצ'יבלד, רוברט פאריש וקווין מקהייל. למקסוול היה חלק חשוב גם באליפות השנייה בה זכה עם הסלטיקס בעונת 1983/1984, כשקלע 24 נקודות, אסף 8 ריבאונדים וחילק 8 אסיסטים במשחק השביעי והמכריע בו ניצחה קבוצתו את לוס אנג'לס לייקרס.
ב-6 בספטמבר 1985 הועבר מקסוול בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס עבור הסנטר ביל וולטון. הוא שיחק במשך עונה וחצי בקליפרס לפני שנשלח ליוסטון רוקטס עבור שתי בחירות דראפט. לאחר עונה וחצי ביוסטון, בסוף עונת 1987/1988, הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ב-15 בדצמבר 2003 תלו הסלטיקס את גופייתו של מקסוול עם המספר 31 על תקרת אולמם הביתי, הטי די גארדן, כהוקרה על תרומתו למועדון. כיום משמש מקסוול כשדרן רדיו מקומי בבוסטון המשדר את משחקי הסלטיקס.
וסטוורד הו!

מקור השם

מקור שמה של העיירה בספרו של צ'ארלס קינגסלי הקרוי בשם זה. סימן הקריאה הוא חלק משם העיירה הרשמי, והיא בין הערים הבודדות בעולם שבשמן יש סימן קריאה.

כלכלה ותיירות

כלכלת העיירה מתבססת על תיירות וקייט – ובסביבתה חניוני נופש ו"צימרים" רבים, בשל חופיה הנוחים לגלישת גלים ולנופש. העיירה מהווה מוקד לספורט גלישת עפר (dirtsurfing).
רמי יוסף

פרופסור רמי יוסף (נולד בשנת 1967) הוא ראש המחלקה לשעבר של המחלקה למנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומכהן כנשיא לשכת מעריכי השווי והאקטוארים הפיננסיים בישראל.

ביוגרפיה

יוסף נולד בעיר עפולה ב-1967. למד באוניברסיטת חיפה וסיים תואר ראשון בסטטיסטיקה ב-1991 ותואר שני באקטואריה ב-1995, שניהם בהצטיינות יתרה. ב-1999 סיים דוקטורט באוניברסיטת חיפה. בעל תעודת דיפלומה באקטואריה מאוניברסיטת סיטי בלונדון , אותה הוא השלים בשנים 1992-1994. בעל תואר Life Risk Actuary ותואר Pensions Risk Actuary מארגון ישראלי IAVFA. יוסף מחזיק במספר רב של הסמכות מקצועיות של לשכת מעריכי השווי והאקטוארים הפיננסיים בישראל.
בין השנים 2005‏-2007 כיהן כמנכ"ל עיריית עפולה.
יוסף הינו מן המניין לאקטואריה ומימון והוא משמש כיו"ר ההתמחויות במגמות מימון ומימון וביטוח במחלקה למנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תחומי התמחותו הם אקטואריה, ביטוח, פנסיה, מימון וניהול סיכונים. נחשב כמומחה בארץ ובעולם בתחום האקטואריה והמימון] יוסף עסק בייעוץ וכן הקים את משרד הייעוץ "פרופ' רמי יוסף - ייעוץ אקטוארי, פנסיוני וכלכלי", המעניק ייעוץ בתחומים הנזכרים.
בנובמבר 2015 פיתח יוסף בשיתוף עם יו"ר ומנכ"ל לשכת מעריכי השווי והאקטוארים הפיננסיים בישראל ( IAVFA- Israel Association of Valuators and Financial Actuaries),  האקטואר רועי פולניצר, את הסמכת ה-אקטואר סיכוני חיים (LRA- Life Risk Actuary) והסמכת אקטואר סיכונים פנסיוניים (PRA- Pensions Risk Actuary) של הלשכה, לצורך שיפור מעמדם של אנשי המקצוע בישראל בתחומים הללו. 
במרץ 2017 כיהן יוסף בראש וועדה של לשכת מעריכי השווי האקטוארים הפיננסיים שבחנה וגיבשה קווים מנחים לאקטוארים המתמנים על ידי בתי משפט/בתי דין לעריכת חוות דעת בנושא איזון משאבים בין בני זוג בפירוק התא המשפחתי ("וועדת יוסף"). בוועדת יוסף היו חברים מספר אקטוארים המתמנים מעת לעת על ידי בתי משפט ובתי דין כאקטוארים וכלכלנים מוסמכים. וועדת יוסף דנה בנושאים של תנאי כשירות, אתיקה וקביעת סטנדרטים מקצועיים לאקטוארים המתמנים על ידי בתי משפט. תנאי הכשירות שגובשו כוללים דרישות להשכלה אקדמית מסוימת, והסמכה ייעודית של לשכת מעריכי השווי והאקטוארים הפיננסיים בישראל. הנושאים האתיים שגובשו כוללים כללי התנהגות מקצועית, ניגוד עניינים, גילוי נאות ועוד. בתחומי הסטנדרטים המקצועיים וועדת יוסף קבעה שיטות לאיזון זכויות הפנסיוניות, זכויות סוציאליות, רכבים, חשבונות בנק, שווי של עסקים, תגמול הוני ונכסי קריירה כסכום חד פעמי במונחי נטו מחושב למועד הקרע. וועדת יוסף הגישה את מסקנות הביניים לעיון הנהלת הלשכה, המלצות הוועדה פורסמו בסוף שנת 2017.
ב- 2017 נבחר יוסף לכהן כנשיא לשכת מעריכי השווי והאקטוארים הפיננסיים בישראל.
שריר החייטים

תיאור

תחילתו של שריר החייטים בקוץ הכסל הקדמי העליון של האגן ובחריץ התחתון לו.
השריר נאחז בחלקו התחתון בחלק העליון של הפן התיכון של השוקה. נקודת האחז של גיד השריר משותפת לגידים נוספים ומכונה "רגל האווז" (pes anserinus).
חלקו העליון של השריר מהווה את הדופן הצידית של משולש הירך.

עצבוב

שריר החייטים מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני (L2) והשלישי (L3) דרך עצב הירך.
מודל אופסלה

מודל אופסלה הנו מודל תאורטי מתחום הניהול הבינלאומי המשמש לתיאור תהליכי בינאום חברות. בבסיס המודל עומדת התפיסה לפיה חברות יפתחו פעילות בינלאומית באופן הדרגתי ולאורך זמן. דפוס הרחבת הפעילות הבינלאומית יונחה על ידי חדירה הדרגתית ממדינות הקרובות פסיכולוגית למדינת המקור למדינות הרחוקות פסיכולוגית ממדינת המקור.
המודל נקרא על שם קבוצת חוקרים מאוניברסיטת אופסלה בשוודיה אשר פיתחו אותו במהלך שנות ה-70 של המאה העשרים, ונודע גם כאסכולת אופסלה.
לפי המודל, תהליך החדירה לשוק זר מתחיל ממצב של אי מעורבות בייצוא למעורבות חלקית וספורדית בייצוא ישירות ממדינת המקור. בשלב השני החברה מקיימת ייצוא למדינת יעד מסוימת דרך מפיץ או סוכן מקומי ללא נוכחות פיזית במקום. בשלב השלישי החברה פותחת משרד מכירות מקומי במדינת היעד. ובשלב האחרון החברה פותחת ומנהלת מתקני ייצור במדינת היעד.
ההיגיון המנחה את המעבר משלב אחד לשני הוא תהליך למידה הדרגתי בו החברה ומנהליה משפרים את הבנתם ותפיסתם את שוק מדינת היעד, הפוטנציאל המסחרי שלו, התנאים הממסדיים והמסחריים הייחודיים לו ואת המסגרת התרבותית האופיינית לו. תהליך למידה זה מלווה במחויבות גוברת לשוק היעד בהשקעת משאבים הולכת וגוברת בכסף, הון אנושי וזמן.
בשלבים הבאים החברה שוקלת הרחבת פעילות לשווקים זרים אחרים, כשהעיקרון המנחה הוא מעבר משווקים קרובים פסיכולוגית לשווקים מרוחקים פסיכולוגית. קירבה או מרחק פסיכולוגי מאופיינים על ידי מידת הדמיון במסגרות המימסדיות והמסחריות, התרבות הלאומית והשפה בין מדינת המקור של החברה ומדינת היעד.
עיקר הביקורת כנגד המודל מופנית כנגד המימד הדטרמיניסטי שלו, המכתיב כיוון התפתחות מסוים ולאורך שלבים מוגדרים. בפועל מחקרים שונים הראו כי חברות לא בהכרח פועלות לפי תכתיבי המודל ולעיתים מדלגות על שלבים מסוימים בהתאם לתנאים משתנים. כמו כן, נמצא גם כי חברות יכולות לנוע בכיוון המנוגד לתכתיבי המודל בתהליכים של נסיגה משווקים תחת תנאים מסוימים.
מוריס שאל

ראשית דרכו

מוריס שאל נולד בדרום צרפת בשנת 1905. בשנת 1923, בהיותו בן 18, התקבל לאקדמיה הצבאית בסן-סיר. הוא סיים את לימודיו בשנת 1925 בדרגת סגן. עם סיום לימודיו הצטרף לחיל האוויר הצרפתי והוכשר כטייס. בשנת 1932 הוענקה לו דרגת סרן. בשנת 1937 התקבל למכללה ללוחמה אווירית. בשנת 1939 הוכשר להיות קצין מטה.

בימי מלחמת העולם השנייה

בעת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, במערכה על צרפת השתתף שאל בקרבות האוויר בצפון צרפת ועל הצטיינותו בהם זכה לעיטור לגיון הכבוד. לאחר כניעת צרפת וכינונו של משטר וישי הוא נהג כפי שנהגו רוב קציני צבא צרפת ונשאר בצרפת ושירת בצבא הצרפתי המדולדל של משטר וישי. רק בשנת 1944, כשהבין שגרמניה הנאצית עומדת לנחול תבוסה, חצה את הקווים ועבר לבריטניה ערב הנחיתה בנורמנדי, כשהוא נושא אתו מסמכים סודיים של הוורמאכט, והצטרף לצבא צרפת החופשית של הגנרל שארל דה גול. שאל התמנה למפקד טייסת מפציצים. עד סיום המלחמה השתתף בקרבות רבים, נחשב לאחד מגיבורי צבא צרפת במלחמה וזכה לעיטורים רבים.

ברפובליקה הרביעית

לאחר המלחמה, בתקופת הרפובליקה הרביעית, המשיך שאל לטפס בסולם הדרגות. בשנת 1947 הוא הוצב למטה הכללי ובשנת 1949 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל והתמנה למפקד כוח האוויר במרוקו. בשנת 1953 הועמד הגנרל שאל בראש המכללה ללוחמה אווירית. 
בעת מלחמת הודו-סין הראשונה שהתחוללה בין השנים 1946 ל-1954 בהודו-סין הצרפתית, בווייטנאם, בלאוס ובקמבודיה לבין הווייט מין, ארגון שחרור מהפכני שהקים הו צ'י מין, התקשו הצרפתים להילחם נגד כוחות הגרילה. האיש שמצא פתרון לבעיה היה הגנרל שאל שייעץ להעביר את הלחימה לשטחי ההערכות של כוחות הגרילה. לשם כך הוא הקים כוח של יחידות מודיעין וסיור המורכב מבני המקום ומצרפתים שפשט על בסיסי האספקה של הווייט מין, ארב ללוחמי הגרילה וזכה להישגים רבים. הפיקוד הצרפתי לא הרחיב את המהלך ובסופו של דבר נחלה צרפת תבוסה בקרב דיין ביין פו ובסוף אפריל 1954 נאלצה צרפת לפתוח במהלך מדיני של שיחות שלום עם המורדים שבסופן הוחלט על חלוקת וייטנאם לשתי מדינות, מדינה קומוניסטית בצפון וייטנאם ומדינה פרו-מערבית בדרומה. בשנת 1955 הועלה הגנרל שאל לדרגת מאיור גנרל.

המלחמה באלג'יריה

בשנת 1957 הועלה מוריס שאל לדרגת לויטננט גנרל. ב-1 באוקטובר 1958 התמנה שאל לסגנו של הגנרל ראול סאלאן, המושל הצבאי של אלג'יריה, וזמן קצר לאחר מכן החליפו בתפקיד המושל הצבאי. בתפקידו זה ניהל הגנרל שאל את המהלכים הצבאיים נגד המורדים במלחמת העצמאות של אלג'יריה, אשר הכישלון הצרפתי-בריטי במבצע מוסקטר הפיח בהם רוח קרב ועודד אותם להמשיך במלחמתם. שאל הפעיל תוכנית שנקראה "תוכנית שאל" שבמסגרתה נערכו פשיטות על בסיסי המורדים, על ידי כוחות מונחתים ממסוקים, אשר יחד עם חיילי לגיון הזרים, ביצעו מאסרים ולאחר מכן השתלטו על הערים הגדולות, חסמו את הגבולות עם מרוקו ותוניסיה ולמעשה דיכאו את המרידה.
בשנת 1960 שב הגנרל שאל לצרפת והוצב במטה כוחות נאטו באירופה. בראשית שנת 1961 יצא הגנרל שאל, לפי בקשתו, לפרישה מוקדמת לגמלאות והוא בן 55 שנה, והתעתד להצטרף לתאגיד רב לאומי גדול בשם "סנט גוביין" (Saint Gobain) העוסק בייצור חומרי בנייה.
לא חלף זמן רב ובאפריל 1961 נקרא הגנרל שאל להצטרף למרד הגנרלים נגד דה גול.

סוף הדרך

לאחר קרוב ל-6 שנות מאסר שוחרר מוריס שאל מן הכלא בדצמבר 1966 ושנתיים לאחר מכן, בשנת 1968, זכה לחנינה מידי הנשיא דה גול. את העשור האחרון לחייו העביר בשלווה וכתב את ספר זיכרונותיו "המרידה שלנו". הגנרל שאל הלך לעולמו ב-18 בינואר 1978.
גן הוורדים של הבית הלבן

גן הוורדים של הבית הלבן (באנגלית: White House Rose Garden) נמצא באגף המערבי של הבית הלבן.
הגן משמש לצורך עריכת מסיבות עיתונאים וכן טקסים רבים כגון נישואיה של טרישה, בתו של ריצ'רד ניקסון, לאדוארד קוקס בשנת 1971.
הגן הוקם בשנת 1913 על ידי אלן לואיז וילסון, אשתו של וודרו וילסון במקום בו עמד קודם לכן גן בסגנון קולוניאלי. הגן עוצב מחדש על ידי ג'ון קנדי על מנת לאפשר בו קיום טקסים רשמיים.

"אסטרטגיית גן הוורדים"

אסטרטגיית גן הוורדים היא כינוי של אסטרטגיה בחירות או אסטרטגיה דיפלומטית שנוקט בה נשיא ארצות הברית המחליט לפעול בהיותו בתוך הבית הלבן והימנעות מנסיעה ברחבי המדינה. אסטרטגיה זו מנוצלת לעיתים על ידי נשיא מכהן פופולרי הרוצה להיבחר מחדש. נשיא מכהן שאינו פופולרי יעדיף לנסוע ברחבי המדינה או ברחבי העולם על מנת לשפר את סיכוייו לבחירה מחדש. דוגמה לאסטרטגיה זו היה טיפולו של הנשיא ג'ימי קרטר בתחילת משבר בני הערובה באיראן (1979–1981) בה ניסה לפתור את הבעיה באמצעים דיפלומטיים מהבית הלבן, מבלי להיעזר במתווכים אירופיים או פנייה למנהיגי מדינות זרות.
חיים אדלר (חוקר)

חיים אדלר (נולד ב-1928) הוא פרופסור אמריטוס לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה

אדלר נולד בפראג ובשנת 1939 עלה עם הוריו, מריאנה, ורופא השיקום אמיל אדלר, לארץ ישראל. בנעוריו בירושלים הצטרף לתנועת הצופים, הפך למדריך, שימש רכז צופי ירושלים ולאחר מכן מרכז התנועה הארצי. בשנת 1951 השלים לימודי תואר מוסמך בסוציולוגיה ובחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. בעבודת המחקר שהגיש בחן את מניעי הנוער לפעילות בתנועת הצופים. לאחר מכן יצא לארצות הברית לעבודה עם נוער יהודי ובשנים 1956–1957 השתלם בסוציולוגיה של החינוך באוניברסיטת קולומביה. בשובו לארץ השלים בשנת 1966 לימודי דוקטורט בחינוך, במסגרתו חקר את הנשירה מבתי הספר התיכוניים.
אדלר הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית בשנת 1966 ועבד בה עד פרישתו לגמלאות בשנת 1996, במסגרת החוג לסוציולוגיה ובבית הספר לחינוך באוניברסיטה. בשנת 1977 הוענקה לו דרגת פרופסור חבר, ובין השנים 1969–1992 הוא עמד בראש המגמה לסוציולוגיה של החינוך בבית הספר לחינוך. בשנת 1970 הוקם על ידו המכון לחקר הטיפוח בחינוך, בראשו עמד עד 1992, ובו נערכו מחקרים בנוגע לקידום בני קבוצות חלשות בחברה ובין היתר במסגרות חינוך בלתי פורמלי וקליטת עלייה, החל בגיל הרך ועד השכלת מבוגרים. תוכניות שפותחו במכון יושמו במסגרות חינוכיות בארץ ובעולם. בשנת 1979 מונה אדלר לקתדרה לחינוכם של יוצאי שכבות חלשות. בשנת 1992 מונה למנהל בית הספר לחינוך ולראש תחום מחקר החינוך במרכז לחקר מדיניות חברתית שבאוניברסיטה. במהלך השנים הוא הוזמן גם כמרצה וחוקר אורח לאוניברסיטאות הרווארד, סטנפורד, שיקגו, ועם צאתו לגמלאות היה פרופסור אורח באוניברסיטת רטגרס (1997).
בשנת 1975 היה אדלר ממייסדי כפר הנוער מנוף לבני נוער מחוסרי עבודה שאינם במסגרות חינוכיות מוסדרות ("נוער מנותק"). מהקמת כפר הנוער עומד אדלר בראש הנהלת עמותת הכפר. בין תפקידיו הציבוריים השונים שימש לאורך השנים: יו"ר הוועדה הציבורית לבדיקת בעיות הנוער בשכונת מורשה בירושלים (1964), יו"ר הוועדה הציבורית של משרד החינוך והתרבות לבחינת חלופות לבית הספר בעבור נוער מנותק (1979–1981), יו"ר עמית של הוועדה הירושלמית לקליטת עולים מאתיופיה (1985–1987), יו"ר הוועדה הציבורית לפיתוח החינוך העל יסודי במעלה אדומים (משנת 1994), ויו"ר הוועדה המשותפת למשרד החינוך והתרבות ולמשרד האוצר לבחינת הארכתו של יום הלימודים בישראל (1995–1996). כן היה אדלר חבר בוועדת ראש הממשלה לילדים ולבני נוער במצוקה (1970–1972) ושימש בה יו"ר ועדת המשנה לחינוך בלתי פורמלי ולעבודה קהילתית, חבר הוועדה הממלכתית לבדיקת הרפורמה במערכת החינוך (1978) וחבר בוועדה הציבורית לבחינת דרכים לשיפור הישגיה של מערכת החינוך בעיירות הפיתוח (1991).
לאחר פרישתו לגמלאות עמד אדלר בראש מדור לימודי החינוך במכון מנדל למנהיגות (1996–2003).
אדלר זכה לפרס החינוך מטעם עיריית תל אביב-יפו (1986), אות יקיר אגף הנוער של משרד החינוך (1990), פרס על שם חיים ציפורי מטעם החברה למתנ"סים (1999) ופרס ישראל לחינוך (2006).
אדלר נשוי ואב לשתי בנות.
מריה אלאונורה, רוזנת להנדורף

ביוגרפיה

מריה אלאונורה נולדה ב-5 בפברואר 1722 בשטיינורט, לאהסוורוס ארנסט, רוזן להנדורף ולמריה לואיזה, ברונית ואלנרודט, בתם של היינריך פון ואלנרודט ומריה קתרינה פון פודווילס. ב-18 בינואר 1747 התחתנה מריה אלאונורה עם קרל לאופולד, רוזן שליבן, ממנו נולדו לה שתי בנות.
ב-2 בפברואר 1800 מתה מריה אלאונורה בקניגסברג, והיא בת 77 שנים. מריה אלאונורה היא האם הקדמונית של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, מרגרט השנייה, מלכת דנמרק, קונסטנטינוס השני, מלך יוון, קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, האראלד החמישי, מלך נורווגיה, פיליפ, מלך הבלגים ואנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.