google/wiki40b huggingface dataset:
פנטטוניקס

היסטוריה

פנטטוניקס החלה את דרכה עם שלושה חברים שגדלו יחד בארלינגטון, טקסס: קירסטין "קירסטי" מלדונאדו (נולדה 16 במאי 1992), מיטשל גראסי (נולד-24 ביולי 1992), סקוט הוינג (נולד ספטמבר 17, 1991). לאחר שהשלושה שמעו שהרדיו המקומי עורך תחרות שהפרס שלה הוא פגישה עם כוכבי גלי, הם שלחו גרסת טריו לשיר "Telephone" של ליידי גאגא. אף על פי שלא ניצחו בתחרות, עוררו תשומת הלב בבית הספר שלהם, ושם הלהקה החלה להופיע.
הוינג ומלדונאדו סיימו בית ספר בשנת 2010, גראסי ב-2011. הוינג הלך ללמוד אוניברסיטת דרום קליפורניה כדי ללמוד תואר ראשון בתחום המוזיקה הפופולרית, ואילו מלדונאדו למדה תיאטרון מוזיקלי באוניברסיטת אוקלהומה. בתקופה זו, הוינג הצטרף ללהקת הא-קאפלה SoCal VoCals. הוא שמע על "The Sing Off" מחבר אחר בלהקה, והיה נחוש להיבחן לתוכנית. הוא שכנע את מלדונאדו וגראסי להצטרף אליו, אבל התוכנית דרשה לפחות ארבעה חברים. הוינג פגש את אבריאל "אבי" קפלן (נולד ב-17 באפריל 1989),  שהיה מוכר בקהילת הא-קפלה בזכות קול הבס שלו, דרך חבר משותף. לאחר מכן השלישייה מצאה את קווין אולוסולה (נולד ב-5 באוקטובר 1988) ביוטיוב, שאחד הסרטונים בו ניגן צ'לו ועשה ביטבוקס בו זמנית הפך ויראלי. קווין נולד בפסדינה, קליפורניה, סיים לימודי הכנה לרפואה, מאוניברסיטת ייל. הוא דובר מנדרינית אחרי שלמד שנה בסין.
הלהקה נפגשה יום לפני אודישנים שהעונה השלישית של "The Sing-Off" החלה. הלהקה צלחה את האודישנים ובסופו של דבר זכתה.
פנטטוניקס, כפי שהוצע על ידי סקוט הוינג, קרוי על שם הסולם פנטטוני, סולם מוזיקלי או מודוס בעל חמישה תווים לכל אוקטבה. הלהקה האמינה שחמישה התווים בסולם תואמים את חברותם. הלהקה החליפה את האות האחרונה ב-'x' כדי להפוך את השם ליותר מושך. לחמישייה השפעות של פופ, דאבסטפ, אלקטרו, רגאיי, היפ הופ, ומוזיקה קלאסית.
ב-12 במאי 2017 הודיע אבי קפלן שהוא עוזב את הקבוצה משום שהוא חש שהיא מקשה עליו להשקיע את מידת הזמן שהיה רוצה בחבריו, משפחתו ועצמו.
באוקטובר 2017 הצטרף ללהקה מאט סאלי, שמחליף את אבי קפלן בתפקיד הבס.

טלוויזיה

פנטטוניקס הופיעה ברחוב סומסום ב-7 בפברואר 2014.
חברי פנטטוניקס הגישו ב-2014 את פרסי המוזיקה האמריקאית, והציגו את עלייתן לבמה של ג'סי ג'יי, אריאנה גרנדה וניקי מינאג'. הלהקה השתתפה בסרטון "YouTube Rewind 2014" כאחד מערוצי המוזיקה בעלי מספר המנויים הגבוה ביותר.
פנטטוניקס הופיעה בתוכנית בערוץ דיסני, קייסי אנדרקאבר ב-14 ביוני 2015.
חברי פנטטוניקס (סקוט, מיטשל וקירסטין) הופיעו בסדרת הטלוויזיה של פוקס, בונז, בפרק "The Strike In The Chord" ששודר במקור ב-19 במאי 2016. 

קולנוע

לפנטטוניקס היה תפקיד אורח (הופעת קמאו) בסרט פיץ' פרפקט 2, שיצא לאקרנים במאי 2015, כקבוצה קנדית מתחרה נגד ברדן בלאס.
פנטטוניקס גם הוציאה ב-18 ביוני 2015 סרט תיעודי על המסע של הלהקה שכותרתו "On My Way Home" (השם מבוסס על השיר המקורי באותו שם מהאלבום PTX Vol. III ועל שם סיבוב ההופעות שעשו ב-2015).
תנו לו צ'אנס

רקע

בשנת 2005 הוציאה השלישייה הקומית "מה קשור" (ציון ברוך, שלום מיכאלשווילי ואסי ישראלוף) אלבום מוזיקלי, שנקרא תחילה "תתנו לו צ'אנס" אך תוקן לאחר מכן ל"תנו לו צ'אנס". מתוך שירי האלבום, היה "תנו לו צ'אנס" ללהיט.
"תנו לו צ'אנס" הוא שיר הומוריסטי, והושר על ידי ציון ברוך, כאשר חבריו לשלישייה מלווים אותו בשירה. הדובר בשיר טוען כי אמנם אין לו כישורים מוזיקליים כשל זמרים רבים אותם הוא מציין, אך יתרונו הגדול לדבריו הוא שהוא "שר מהלב".

תוכן השיר

הדובר מזכיר בשיר זמרים רבים, כדוגמה לכך שאינו זמר מקצועי כמותם.
בבית הראשון מוזכרים הזמרים אהוד בנאי, גידי גוב ושלמה ארצי.
בבית השני מזכיר הדובר את אריק איינשטיין, שלום חנוך, שלמה גרוניך ואת יוני בלוך.
בבית השלישי מוזכרים דודו טסה, הפזמונאי אהוד מנור (היחיד מהשמות הנזכרים שאיננו זמר), וסמיר שוקרי תוך אזכור כשרונו בנגינה בכינור.
בפזמון החוזר מבקשים המלווים בשיר לתת לדובר צ'אנס, כי הוא שר מהלב.
בבית הבא אומר הדובר שאיננו עמיר בניון הידוע במנעד הקולי שלו, ואיננו שי גבסו, שירי מימון או נינט טייב, שעלו לגמר בתוכנית המציאות כוכב נולד בשנת 2003, ופתחו בקריירה מוזיקלית בעקבות כך.
הבית הבא חורג מן הבתים הקודמים. בכל שורה מציין הדובר שם של זמר, והמלווים מציינים שיר שלו. כך מוזכרים דני רובס ושירו "איך הוא שר", דני ליטני ושירו "יחס חם" ודני סנדרסון ושירו "אצל הדודה והדוד". בשורה האחרונה מוזכרת שורה מן השיר "אני לא יכולה בלעדייך" ששרה דנה אינטרנשיונל.
בפזמון החוזר שמופיע בהמשך יש התייחסות לשיר הפתיחה של הסדרה לילדים "הלב".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי בן בכר והשתתפו בו ידוענים רבים, בהם דני רובס (שמופיע במקביל לשורה בשיר "אני לא דני רובס"), ישראל קטורזה, אדיר מילר, אסי כהן, אסי לוי, דוד ד'אור, אלי פיניש, יגאל שילון, עמוס תמם ודודו טופז. המשתתפים בקליפ מגלמים אסירים וסוהרים בבית סוהר המשתתפים בקטטה במהלך מרד אסירים.
חטיבת אפרים

היסטוריה

חטיבת אפרים הוקמה במהלך האינתיפדה הראשונה, כשהורחבה פריסת צה"ל והוקמה אוגדת אזור יהודה ושומרון (במקום חטיבת יהודה ושומרון) חטיבת בנימין פוצלה והוקמה  חטיבת אפרים שקיבלה את האחריות על אזור  טול-כרם קלקיליה. 
בלילה שבין 12 ל-13 בדצמבר 2011 פרצו כ-50 מתנחלים ופעילי ימין אל בסיס מפקדת החטיבה, הבעירו צמיגים, יידו בקבוקים ואבנים וגרמו נזק לכלי רכב. באותו לילה תקפו מתנחלים באבנים את רכב המח"ט, ופצעו אותו ואת וסגנו. הם גם חסמו את הכביש הסמוך ויידו אבנים אל מכוניות פלסטיניות. בינואר 2012 הוגשו כתבי אישום בפרשה נגד חמישה בני אדם. 
במהלך העשור השני של המאה ה־21 הועבר אזור טולכרם - אבני חפץ לגזרת חטיבת מנשה, בעוד אזור מודיעין - קריית ספר (הכולל את הכפרים בלעין ונעלין) עבר מחטיבת בנימין לחטיבת אפרים.

מפקדה

מפקדת החטיבה (המפח"ט) ממוקמת במחנה קדום, הצמוד ליישוב קדומים. בעבר שכן במחנה זה בה"ד 13, בסיס ההכשרה של חיל המשטרה הצבאית.

מבנה החטיבה

במפקדת החטמ"ר פלוגת תקשוב (פלחי"ק) - ועוד 8 מחלקות: הגנה מרחבית (הגמ"ר), מודיעין, רפואה, שלישות, לוגיסטיקה, חימוש, משטרה צבאית (מתקן המעצר לעצורים ביטחוניים), וכן יחידת האג"ם, ובנוסף שב"כ.
יועץ מס

יועץ מס הוא אדם העוסק במתן ייעוץ בנושאי מיסים, ובפרט מסייע במילוי דו"חות שיש להגיש לרשויות המס ובייצוג של נישומים בפני רשויות המס.

בישראל

פעילותם של יועצי מס בישראל מוסדרת בפקודת מס הכנסה. בשנת 1996 נוסף לפקודה סעיף 236 ב1(ב), שבו נאמר: "אדם שאינו רשום בפנקס יועצי המס לפי פקודה זו, לא יעשה פעולה של יועץ מס, לא יתחזה ליועץ מס, ולא ישתמש בכל תואר או כינוי העשויים ליצור רושם שהוא יועץ מס", אך בפסק דין הנדלמן של בית משפט השלום בתל אביב קבע השופט דוד רוזן כי מי שאינו רשום בפנקס יועצי המס אינו רשאי לייצג נישומים, אך האיסור על אדם להיקרא יועץ מס ולתת ייעוץ מס עומד בסתירה לחוק יסוד: חופש העיסוק ובטל מעיקרו. פסק דין זה מהווה מקרה נדיר, וכפי הנראה יחיד, שבו בוטל סעיף חוק בבית משפט השלום. בהערת אגב בערעור שהוגש על פסק הדין (ע"פ (ת"א) 70597/04) מתחה השופטת יהודית שיצר ביקורת על ביטולו של הסעיף. לדבריה: "טוב היה עושה בית משפט קמא אילו נקט במידה רבה יותר של איפוק שיפוטי בעניין בטלות סעיף 236ב1(ב)".
בעקבות פסק דין הנדלמן נחקק חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס, התשס"ה-2005, שבו הודגשה החשיבות של הגבלת העיסוק בייעוץ מס למורשים בלבד. יועצי המס, העומדים בתנאים הקבועים בחוק, רשאים לייצג נישומים במוסדות רשות המסים בישראל ובמשרדי המוסד לביטוח לאומי. יועץ מס מייצג הוא מי שרשום בפנקס יועצי המס המייצגים ויש לו רישיון בר תוקף.
מוזיאון שאנגחאי

היסטוריה

המוזיאון נוסד בשנת 1952 ופתח את שעריו לציבור במבנה ששימש קודם לכן את מועדון המרוצים של שנגחאי. בשנת 1959 עבר המוזיאון למבנה בדרך הנאן (אשר שימש קודם לכן חברות ביטוח ומשרדי בנקים), ובשנת 1992 הקצתה עיריית שאנגחאי שטח בסמוך לכיכר העם עבור המוזיאון.
הקמת מבנה המוזיאון החלה בשנת 1993 והוא נחנך ב-12 באוקטובר 1996.
גובהו של המוזיאון 29.5 מטרים ובו חמש קומות בשטח כולל של 39,000 מ"ר. המבנה תוכנן בצורת דינג- כלי פולחני מסורתי מברונזה.
חלקו העליון של המבנה מעוגל וחלקו התחתון של המבנה מרובע, בהתאם לאמונה המסורתית הסינית לפיה הארץ רבועה בעוד שהשמיים עגולים.

אוספי המוזיאון

במוזיאון למעלה מ-120,000 מוצגים ובהם כלי חרס, כלי ברונזה (כמו הו), קליגרפיה, רהיטים, כלי ירקן, מטבעות עתיקים, ציורים וחותמות. במוזיאון אחד עשר אולמות תצוגה קבועה, ושלושה אולמות של תצוגות מתחלפות.
אריה מיימון

אריה מימון (בגרמנית: Arye Maimon;‏ 4 בספטמבר 1903 - 5 בדצמבר 1988) היה היסטוריון ישראלי ממוצא יהודי-גרמני. עמד בראש פרויקט "Germania Judaica" באוניברסיטה העברית בירושלים.

קורות חיים

נולד בשם הרברט פישר (Herbert Fischer) ב-4 בספטמבר 1903 בברסלאו שבגרמניה. אביו היה יצרן בגדים, שלחם במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1921 סיים מיימון את לימודיו התיכוניים. הוא היה חבר בצופים בברסלאו, אולם נאלץ לפרוש עקב האנטישמיות בארגון, ולאחר מכן הצטרף לתנועת הנוער היהודית "Deutsch-Jüdischen Wanderbund Die Kameraden". הוא למד היסטוריה כללית, לימודים גרמניים ופילולוגיה שמית באוניברסיטת ברסלאו. בשנת 1931, כשהיה בן 28, סיים את עבודת הדוקטור, בהנחיית ריכרד מיכאל קבנר, אשר עסקה במצב המשפטי של היהודים בערים בגרמניה במאה ה-13.
באפריל 1933 סולק מיימון מתפקידו כמרצה בגימנסיה בברסלאו, עקב החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, שנחקק בעקבות עליית הנאצים לשלטון. בעקבות כך הוא עזב את גרמניה, ולימד בצ'כוסלובקיה ובפולין. באותן שנים החל להיות ציוני. בשנת 1938 ברח לקוסטה ריקה, ושם ניסה לעבוד בחקלאות, אך נכשל. אחר כך הקים בסן חוזה בית ספר לילדים יהודים. משם המשיך לאורוגוואי שם עסק בשילחויות על אופניים ואחר כך היה מורה לגרמנית וספרדית.
בשנת 1949 עלה לישראל, והיה חבר קיבוץ מעברות. אחר כך עזב את הקיבוץ ועבר לתל אביב, ובין השנים 1961 ל-1970 היה מורה למבוגרים בתל אביב. בשנת 1970 מונה לעמוד בראש פרויקט "Germania Judaica" באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1998 נקרא על שמו מכון אריה מיימון להיסטוריה יהודית באוניברסיטת טריר שבגרמניה.
ממלכת סלאבוניה

רקע

בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ועם מותו נכחד בית יגלו (המשפחה ממנה באו מלכי פולין, ליטא, צ'כיה והונגריה). התבוסה הדגישה את חוסר היכולת של הנוצרים הפאודלים להילחם באימפריה העות'מאנית. בשנים לאחר מכן כבשו העות'מאנים את רוב שטחה של ממלכת הונגריה, ובכלל זה את אזור סלאבוניה, שנכלל בסנג'ק פוז'גה.

היסטוריה

בשנת 1699 נחתם הסכם קרלוביץ אשר סיים את מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699), ובמסגרת ההסכם העבירה האימפריה העות'מאנית לממלכת הבסבורג את רוב שטחי ממלכת הונגריה שהיו ברשותה, ובכלל זה את אזור סלאבוניה.
בתחילה נשלט האזור על ידי ממשל צבאי-אזרחי משותף, ותושביו היו פטורים ממסים אולם נאלצו לשרת בצבא הקיסרי, אולם בשנת 1745 הפך האזור לחלק מממלכת הונגריה והיה כפוף בנוסף לממלכת קרואטיה.
במהלך מהפכות 1848 באימפריה האוסטרית, הבאן הקרואטי יוסיף ילצ'יץ' (Josip Jelačić) שיתף פעולה עם האוסטרים בדיכוי המרד בהונגריה על ידי כך שפלש לתוך הונגריה. בנוסף הצליח הבאן ילצ'יץ' לסלק את הצמיתות מקרואטיה, מה שגרם להקטנת כוחם של בעלי האדמות, לחלוקת האדמות החקלאיות ולצמצום הסיכון לרעב. קרואטים רבים החלו להגר לארצות אמריקה, מגמה שנמשכה במאה השנים הבאות וגרמה ליצירת פזורה קרואטית גדולה.
בשנת 1867 הושגה הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, ולפיה הפכה קרואטיה לנחלת כתר הונגרית. בשנת 1868 הושגה פשרה בין קרואטיה להונגריה ונחתמה הפשרה ההונגרית-קרואטית, ולפיה אוחדו ממלכות קרואטיה וסלאבוניה לממלכת קרואטיה-סלבוניה. קרואטיה קיבלה אוטונומיה מסוימת בעניינים מנהליים, חינוכיים, דתיים ומשפטיים, בעוד שהונגריה נשארה אחראית על תחומי החוץ והביטחון.

לאחר מכן

ממלכת קרואטיה-סלבוניה התקיימה עד לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה. עם תום המלחמה הוקמה מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, שלאחר מכן הצטרפה לממלכת סרביה ליצירת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שהפכה בשנת 1921 לממלכת יוגוסלביה.

כלכלה

ממלכת סלאבוניה הייתה ברובה מדינה חקלאית, כמו ממלכת קרואטיה, והיא הייתה ידועה בייצור המשי שלה. החקלאות וגידול הבקר היו העיסוק הרווח ביותר של התושבים, ובנוסף גודלו במדינה תירס, קנבוס, פשתן, טבק וליקוריץ. כמות היין המיוצרת במדינה הייתה גם היא גדולה, ובמיוחד במחוז סריים. בנוסף הייתה קיימת גם תעשייה במדינה, ובשנת 1857 היא עמדה על 11.01% מכלל התעסוקה.
משתמש (מחשוב)

משתמש הוא אדם המשתמש במחשב או בשירות רשת. למשתמש יכול להיות חשבון משתמש, המזוהה על ידי שם משתמש.
המושג "משתמש", משמש לעיתים קרובות לציון משתמש המשתמש במערכת, אף שאינו מבין את כל הפרטים הטכניים שלה באופן מלא. בהקשרי פצחנות, משתמשים שכאלו נחלקים גם למשתמשי luser ו-Power User.
במיזמים בהם השחקן של המערכת הוא מערכת אחרת או סוכן תוכנה, ייתכן מצב בו אין משתמש קצה למערכת.
מערכות הפעלה שונות מאפשרות שימוש של מספר משתמשים, כשלכל אחד יש גישה לתוכן בהתאם להרשאה שלו.
לוסי רובינסון

ביוגרפיה

רובינסון נולדה בוורת'ינג  שבמחוז מערב סאסקס. אביה רוברט רובינסון  היה עיתונאי ומנחה בטלוויזיה.
היא שיחקה בין השאר בתפקיד לואיזה הרסט בסדרת הטלוויזיה "גאווה ודעה קדומה" משנת 1995, בתפקיד רובין דאף בעונה החמישית של הסדרה "רגליים קרות", ראש העיר כריסטבל ויקהאם בעונה השנייה של הסיטקום "הקו הכחול הדק" ובתפקיד פאם דרייפר בסדרה "סקס, רובים ופרברים".
רובינסון הופיעה בסרט "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" בתפקיד ג'ייני, ובתפקיד פראו קלוביס, המזכירה של דוכס מנהטן, בפרק "ארץ חדשה" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". היא גילמה את גברת הרסט בעיבוד ל"גאווה ודעה קדומה" ואת גברת אלטון בעיבוד משנת 1996 לרומן "אמה". עוד שיחקה בתפקיד הארייט בורג'ס באופרת הסבון "איסטאנדרס" והופיעה בפרק בסדרת הילדים "Powers" של רשת ה-BBC. רובינסון הופיעה בתפקיד גברת ריק בדרמה של ITV "ויליאם ומרי" לצדו של מרטין קלונס. היא גם השתתפה בסדרה "דוק מרטין" בכיכובו של קלונס בתפקיד הצ'לנית הולי.
ב-2014 שיחקה רובינסון בתפקיד 'ליז' (הגרסה הצעירה של המלכה אליזבת השנייה) במחזה "Handbagged" מאת מוירה בופיני .

חיים אישיים

רובינסון נשואה לשחקן ניקולס מורצ'י .
עץ (תרשים)

תרשים עץ הוא תרשים המאפשר לארגן ולהציג מידע באופן היררכי על פי קטגוריות. 
השם עץ נובע מדמיונו של תרשים זה לעץ טבעי, שלו יש גזע, ממנו יוצאים ענפים, מהם ענפי משנה, וכך הלאה עד לעלים. להבדיל מעץ טבעי, הצומח מלמטה כלפי מעלה, תרשים עץ צומח מלמעלה כלפי מטה, או משמאל לימין (בטקסט אנגלי), או מימין לשמאל (בטקסט עברי).

דוגמאות ושימושים

דוגמה בולטת לתרשים במבנה של עץ הוא עץ ארגוני - תרשים המתאר את מבנהו של ארגון היררכי. דוגמה: בראש צה"ל נמצא הרמטכ"ל, שלו כפופים אלופי הפיקודים. בכל פיקוד יש חטיבות, המורכבות מגדודים, המורכבים מפלוגות וכו'. 
דוגמה נוספת: "עץ הדעת", המתאר את הדוקטורנטים של פרופסור מסוים, ולכל אחד מדוקטורנטים אלה את הדוקטורנטים שלו, וכך הלאה. 
התיקיות במערכות קבצים מודרניות מסודרות אף הן במבנה של עץ, המומחש באמצעות "סייר". עץ זה, להבדיל מעץ סטטי המשורטט על-גבי נייר, הוא עץ דינמי: ניתן לפתוח בו תיקיה כך שיוצגו כל התיקיות הנמצאות בתוכה, או לסגור אותה.
גנאלוגיה היא תחום בו עושים שימוש רב בתרשימי עץ, לצורך בניית אילנות יוחסין.
הרכבת התחתית של בואנוס איירס

היסטוריה

בניית הקו הראשון החלה בשנת 1909 על ידי חברת החשמליות האנגלו-ארגנטינאית שפעלה מכוח זיכיון שקיבלה מן הממשלה, הקו הראשון נחנך ב-1 בדצמבר 1913 ובשנת 1914 הוארך בשתי פעימות, בשנת 1930 נחנך הקו השני ובשנת 1933 החלה בנייתם של שלושה קוים נוספים שנחנכו בשנות ה-30 וה-40, הקו השישי הוא הקצר ביותר והוא נפתח בשנת 2007.
קוי הרכבת שהיו ברשות חברות פרטיות הולאמו בשנת 1930 ועברו לניהול תאגיד התחבורה של בואנוס איירס, בשנת 1994 הופרטו קוי הרכבת וכיום מנוהלות על ידי חברת Metrovías SA.
אברהם האפט

ביוגרפיה

נולד בפוצב שבבלארוס שנקראה אז "רוסיה הלבנה". היה ציוני מנעוריו. עלה לארץ ישראל בשנת 1913 ועבד כחלוץ בפתח תקווה. בימי מלחמת העולם הראשונה התגייס ב-1914 לגדוד העברי. לאחר המלחמה הצטרף לגדוד העבודה והיה ממארגני מבצע סלילת הכבישים של הגדוד. בשנת 1920 נמנה אברהם האפט אל הגרעין המייסד של קיבוץ דגניה ב'.
בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט היה אברהם האפט מיוזמי וממיסדי "כופר היישוב", מגבית שעסקה באיסוף תרומות לצרכים ביטחוניים, כגון גיוס מתנדבים לשורות ההגנה, הכשרת לוחמים, הקמת גדרות וביצורים ליישובים וסלילת צירי ביטחון. 
בעת מלחמת העולם השנייה היה אברהם האפט חבר בוועד ההצלה וכן פעל בגיוס מתנדבים לצבא הבריטי ולבריגדה העברית והיה מפעילי "מגבית ההתגייסות" שעסקה באיסוף תרומות שנועדו לסיוע למשפחותיהם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי ולרווחתם של החיילים, ובהמשך למען ניצולי השואה.
לאחר המלחמה מילא תפקידים ציבוריים רבים, בשנת 1949 נבחר להיות חבר ועד אספת הנבחרים. הוא שימש כראש המועצה האזורית עמק הירדן הממונה למשך שנה וב-1950 הוא ניצח בבחירות מסודרות לתפקיד. בתפקידו הוא פעל רבות בענייני ביטחון.
בתקופה שלפני מלחמת סיני היה אברהם האפט פעיל בקרן המגן, שנועדה לאסוף כספים לחימושו של צה"ל, כדי לאזן את הפער בינו לבין צבא מצרים, שנוצר בעקבות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית. 
אברהם האפט נפטר בשנת 1965.
על שמו המרכז לנוער בצמח, בו התקיימו הלימודים של המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן בשנותיו הראשונות.
יוהאן גיאורג אלברכטסברגר

חייו

אלברכטסברגר נולד בקלוסטרנויבורג (באוסטריה התחתית), סמוך לווינה, במשפחתו של איכר ועגלון. את ילדותו ונעוריו בילה בעיירות ובמנזרים שלאורך הדנובה. הוא למד תחילה אצל הנזירים האוגוסטינים ביישוב הולדתו, כולל נגינה בעוגב ובאסו קונטינואו ויסודות בהלחנה. מגיל 7 שר כנער מקהלה. בהמשך בשנים 1753-1749 למד מוזיקה והיה נער מקהלה במנזר מלק. כבר אז הצטיין בשליטתו על אמנות הקונטרפונקט  והלחין יצירות ראשונות קאמריות, ליטורגיות ואורטוריות. אחר כך למד פילוסופיה בסמינר בנדיקטיני בווינה והתמחה בתורת הקונטרפונקט. הוא עבד כנגן עוגב בראב בשנת 1755 וב"מריה טאפרל" ב-1757 ואחר התקבל לעבודה במנזר מלק. בשנת 1772 התמנה לנגן עוגב בחצר המלכות בווינה וב-1792 היה לממונה על המוזיקה בקתדרלת שטפאן הקדוש. 
המוניטין שיצאו לו כתאורטיקאי מוזיקה משכו אליו מספר רב של תלמידים בבירה האוסטרית, מהם שהיו למוזיקאים ידועי שם. עם אלה נמנים יוהאן נפומוק הומל, איגנץ מושלס, יוזף וייגל ולודוויג ואן בטהובן. בטהובן הגיע לווינה בשנת 1792 ללמוד אצל היידן, אך כעבור זמן קצר יצא מכליו, כשעבודתו לא זכתה לתשומת הלב ולתיקונים שציפה להם. היידן המליץ על ידידו אלברכטסברגר ובטהובן עבר ללמוד אצלו הרמוניה וקונטרפונקט. עם סיום לימודיו ציין התלמיד הצעיר, "סבלנות, חריצות, התמדה וכנות מובילים להצלחה," הגות המשקפת את פילוסופיית היצירה של אלברכטסברגר עצמו.
אלברכטסברגר מת בווינה ונקבר בסנט מרקס.
אלברכטסברגר היה נשוי (משנת 1768) עם רוזלי לבית וייס, בת של פסל מאגנבורג ונולדו להם 15 ילדים, מהם רק ששה שרדו אחרי מותו.

יצירתו

יצירותיו שיצאו לאור כוללות פרלודים, פוגות וסונאטות לפסנתר ועוגב, רביעיות מיתרים ועוד; אבל רוב יצירותיו, ווקאליות ואינסטרומנטאליות, קיימות רק בכתב יד. הן שמורות בספרייה של "עמותת ידידי המוזיקה" בווינה.
בסביבות 1765 כתב אלברכטסברגר לפחות שבעה קונצ'רטי לנבל פה (Jew's harp) וכלי מיתר (שלושה מהם שמורים בספרייה ההונגרית הלאומית בבודפשט). אלה הן יצירות נעימות, כתובות היטב בסגנון גאלאנט.
ככל הנראה, השירות החשוב ביותר שאלברכטסברגר עשה למוזיקה בא לביטוי בעבודתו התאורטית. בשנת 1790 פרסם בלייפציג מסה על הלחנה, שיצאה במהדורה שלישית בשנת 1821. קובץ של כתביו בנושא הרמוניה, בשלושה כרכים, יצא לאור בפיקוח תלמידו איגנץ פון זייפריד ב-1826. גרסה אנגלית של קובץ זה יצאה לאור בהוצאת נובלו ב-1855. סגנון כתיבתו נשען על הקונטרפונקט של יוהאן יוזף פוקס, שהיה ממונה על המוזיקה בקתדרלת שטפאן הקדוש בשנים 1713 - 1741, המשרה שאליה התמנה אלברכטסברגר כעבור 52 שנים.
אחת מיצירותיו המוכרות ביותר הוא הקונצ'רטו לטרומבון אלט ותזמורת בסי במול מז'ור. קונצ'רטו זה זוכה להוקרה בחוגי הטרומבוניסטים, שמספר היצירות שנכתבו לכלי הנגינה שלהם בתקופה הקלאסית מועט מאוד.
מבצע קלעת

רקע לפעולה

במחצית השנייה של חודש אפריל 1966, אירע מיקוש במושב בית-יוסף שבבקעת בית שאן. עקבות ברורים הובילו עד לירדן. הירדנים, בניגוד לפעמים קודמות, סירבו לקבל את פניית ישראל ולהמשיך בבדיקת העקבות בתוך שטחם.
צה"ל קיבל אישור מראש הממשלה לוי אשכול, לבצע פעולה נגד הכפר קלעת, שאליו היה הכיוון הכללי של העקבות, וכן כי היו ידיעות ודאיות על איש פת"ח שגר באחד הבתים ועוד בתים של משתפי פעולה.
מטרת הפעולה - להיכנס לכפר, לפגוע באיש אל-פתח שיזוהה ולפוצץ 4 בתים של איש אל-פתח ומשתפי הפעולה.
גדעון שוקן

ביוגרפיה

שוקן נולד בגרמניה ללילי ושלמה זלמן שוקן (בעל השליטה בעיתון הארץ ומקים בית ההוצאה לאור שוקן). שמו הפרטי הגרמני היה ולטר. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1934 וסיים לימודיו התיכונים בגימנסיה העברית רחביה. ב-1936 הצטרף לארגון ההגנה וב-1943 עבר קורס מפקדי מחלקות. 
שוקן למד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת אוקספורד. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, שירת בבריגדה היהודית, והשתתף בקרבות בצפון אפריקה ובאיטליה. השתחרר מהצבא הבריטי ב-1946 בדרגת מייג'ור. לאחר סיום המלחמה נסע לארצות הברית וסייע לאביו להקים בניו יורק את בית ההוצאה לאור "שוקן".
ב-1949 חזר לישראל התגייס לצה"ל ומונה לסגן ראש אגף כוח אדם. שימש כראש מחלקת תפקידי מטה באג"ם בשנים 1953 עד 1955 ואחר כך היה המרכז הראשון של ועדת משק לשעת חירום (מל"ח) במשרד ראש הממשלה. ב-15 בפברואר 1956 התמנה שוקן לתפקיד ראש אגף כוח אדם במטה הכללי של צה"ל, בדרגת אלוף-משנה. את דרגת האלוף קיבל במהלך תפקידו, במאי 1959.
עם סיום תפקיד ראש אכ"א פרש שוקן מצה"ל. בין תפקידיו האזרחיים שימש כממונה על הביקורת על מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה, וכן כחבר בדירקטוריון בנק לאומי.
שוקן היה בעל השכלה רחבה ועסק בשירה אנגלית וגרמנית. כמו כן היה אספן נלהב של אמנות מודרנית ופרימיטיבית, ועסק בצילום. בין היתר, הוא עיצב את עטיפות הספרים הראשונים של פרנץ קפקא שיצאו לאור בשפה האנגלית.
שוקן הלך לעולמו בנובמבר 1981 לאחר מאבק מחלה ממושכת. גופתו נטמנה בבית העלמין של כפר שמריהו.
אלמנתו של שוקן, דבורה שוקן, היא אוצרת אמנות וממקימות מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית ומוזיאון ינקו דאדא בעין הוד. שתי בנותיו, יעל מירון ותמר שוקן-טופז, נפטרו. בנו, שמעון שוקן, הוא פרופסור למדעי המחשב.
קהלת רבה

קהלת רבה (ידוע גם בשם: מדרש חזיתָ על שם הפסוק הפותח: 'חזיתָ איש מהיר במלאכתו') הוא מדרש  אגדה על קהלת.
המדרש מחולק לארבעה חלקים וחלקים ממנו נמצאים במדרש רות רבה. מקורותיו הם מיצירות ארץ ישראל הקדומות ומהתלמוד הירושלמי ומהתלמוד הבבלי. עורכו הסתמך על כמה מסכתות מהתלמוד ומכאן יש חוקרים, אשר מתארכים את זמן חיבורו לתקופת הגאונים. המדרש עוסק במגילת קוהלת, שעורכו שואב ממדרשים אחרים כגון בראשית רבה, ויקרא רבה, שיר השירים רבה ופסיקתא דרב כהנא.

תוכן המדרש

המדרש מסביר את מגילת קוהלת כאלגוריה דתית. לדוגמה בכל מקום אשר הספר מדבר על אכילה ושתייה באופן חיובי, מסביר המדרש כי מדובר בחדוות לימוד התורה ומעשים טובים.
המדרש פותח בדרשות על קדושתו של ספר קהלת ומציג את שלמה המלך כנביא. הדרשה הראשונה פותחת במילים 'זה שאמר הכתוב ברוח הקודש על ידי שלמה מלך ישראל'. הדרשה מסיימת בלשון: 'מיד שרתה עליו רוח הקודש ואמר שלושה ספרים הללו: משלי, שיר השירים וקהלת'.
משל השועל והכרם מופיע במדרש קהלת רבה.

איזכוריו של המדרש

מדרש קהלת רבה מוזכר בחיבורים מימי הביניים, אצל רש"י בפירושו לתורה, אצל הרמב"ם ,הרמב"ן, רבינו בחיי ובילקוט שמעוני.
למגילת קהלת יש מדרש קטן יותר בהיקפו, אשר יצא לאור בידי שלמה בובר ושמו קהלת זוטא. כאשר פרשני ימי הביניים כרש"י מזכירים את מדרש קהלת. הם ככל הנראה מתכוונים למדרש קוהלת זוטא.
חומרא דרבי זירא

בהלכה היהודית, חומרא דרבי זירא היא מנהג מחמיר שנוצר בתקופת האמוראים על ידי בנות ישראל (ועל כן נקרא לעיתים חומרת בנות ישראל), ומשמעו חיוב כל אשה נידה לספור שבעה ימים נקיים בתום הווסת, כדין זבה. לפני קביעת חומרא זו, נידה הייתה צריכה לספור שבעה ימים מתחילת הווסת בלבד, ואם בסופם פסק הדימום, על האישה היה לטבול ולהיטהר ביום השמיני. דימום שנמשך מעבר לשבעת ימי הנידה, הצריך שמירת דיני זבה.
הסיבה לחומרא זו היא בקושי ובלבול שנוצר לנשים בהבדלה בין נידה, זבה קטנה וזבה גדולה, להם דינים שונים בטהרתם. במהלך השנים התקבעה חומרא זו כדין בסיסי בהלכות טהרת המשפחה, וכך הוא היחס אליה כיום. עדות על חומרא זו של בנות ישראל מובאת בגמרא בשם רבי זירא, ולכן קרויה חומרא זו על שמו.

מהות החומרא

תקנה נוספת הייתה ביטול ההבדל שיש בין ימי נידה לימי זבה, והחלת דין זבה על כל דם שאישה רואה, לפי החלוקה שבין זבה קטנה לגדולה.
ולבסוף בוצעה החמרה נוספת, בנות ישראל החמירו על עצמן ולאחר ראיית דם כלשהי, גם במידה קטנה הן החילו על עצמן דין של 'זבה גדולה', והמתינו ובדקו את עצמן במשך שבעה ימים ("שבעה נקיים"), ורק לאחר מכן טבלו בליל שמיני. ר' זירא ציטט את המנהג, ועיגן אותו בהלכה.
סיבות לחומרא הביאו רש"י (בבלי, מגילה כ"ח ע"ב), והר"ן (בבלי, נידה ס"ו ע"ב, שבועות ד' ע"א).

היחס לחומרה בפסיקה

לפי התלמוד מקור החומרה במנהג, שהפך למחייב.
במסכת נידה מובא שמקור החומרה במנהג אולם בעקבותיה קבעו חכמים שכל הנשים שנטמאו מכוח החומרה דינן כספק זבות ואומר כי דבר זה הפך לתקנה.
במסכת ברכות (בבלי, ברכות ל"א ע"א) לגבי דוגמה להלכה פסוקה, אביי מביא את החומרא של רבי זירא. גם הרי"ף והרמב"ן כתבו שמדובר בהלכה פסוקה.
הרמב"ם מתייחס לחומרא של רבי זירא בלשון 'חומרה יתירה', ועם זאת הוא קובע בהקשר לחומרות בדיני נידה, ובכללם חומרתו של רבי זירא, שאין לסור מהם לעולם. הסיבה לכך היא משום שמנהג שהתקבל על כלל ישראל, תוקפו כנדר שקיבלו הציבור על עצמם.
לעניין ספקות ומחלוקות, יש שכתבו שתוקף החומרה כדין דאורייתא, ויש שכתבו שתוקפה כדין דרבנן ואף קל ממנו, שאפשר להקל בו בכל מקרה שיש צד להקל.
ישנן נשים בעלות אורך מחזור קצר במיוחד או מועד ביוץ מוקדם שהחומרה מונעת מהן להרות - תופעה המכונה עקרות הלכתית. היום היא מוכרת ולרוב ניתנת לפתרון באמצעות נטילת הורמונים.
פיאאוי

היסטוריה

פיאואי משופעת באתרים ארכאולוגיים, ביניהם הפארק הלאומי קאפיברה, והללו מעידים על קיומן של ציוויליזציות אינדיאניות פרה-היסטוריות. המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לפיאואי במאה השש-עשרה: היו אלה פורעי חוק שנמלטו מסאו פאולו. במאה השבע-עשרה הצטרפו אליהם אצילים שירדו מנכסיהם, כמרים ישועיים ועבדים אפריקאיים ואינדיאנים. יישובה האינטנסיבי יותר של הטריטוריה החל, שלא כרגיל, דווקא בפנים הארץ, לשם הגיעו חוואים, בעיקר מבאהיה, בחיפוש אחר מרעה. בשנת 1718 עבר האזור משליטתה של באהיה לזו של מרניאו. בשנת 1811 ניתן לפיאואי מעמד של מחוז. השנים הבאות היו שנים של אי יציבות: ב-1822, במהלך מלחמת העצמאות של ברזיל, השתלטה על העיר פרנאיבה יחידה של חיילים נאמני פורטוגל; הללו הובסו וגורשו בשנה שלאחר מכן. קבוצות של מורדים חמושים פקדו את פיאואי מעת לעת גם בהמשך.
בשנת 1852 הפכה העיר תרזינה לבירת המדינה, לאחר שנטלה את הבכורה מן העיר אוייראס. תרזינה היא העיר הברזילאית המתוכננת הראשונה, והיא נבנתה בהשראת לוח שחמט. עד היום היא ידועה כעיר ירוקה בשל עצי המנגו הרבים הנטועים ברחובותיה.
עידן הרפובליקה הביא לפיאואי יציבות פוליטית יחסית, אם כי בתחום הכלכלי - חברתי היא ניצבה תמיד בפני קשיים ניכרים: פיאואי היא הענייה שבמדינות ברזיל. אף שכמחצית מן האוכלוסייה מתגוררת בערים, כלכלתה של המדינה מתבססת על חקלאות, בעיקר על גידול בקר, ואין בה תעשייה של ממש.

דמוגרפיה

בשנת 2008 התגוררו במדינה 3,164,000 תושבים, מתוכם 60.7% מתגוררים בערים. 71.8% מהאוכלוסייה מגזעים מעורבים, 23.36% לבנים, 4.6% שחורים, 0.17% ממוצא אסייתי ו-0.05% ממוצא אמריקני.

כלכלה

פיאואי היא אחת המדינות העניות ביותר של ברזיל. מגזר השירותים הוא המרכיב הגדול ביותר בתוצר ב-60.1%, ולאחר מכן ענף התעשייה ב-27.3%. החקלאות מהווה 12.6% מהתמ"ג. 
בשנת 2004 הכלכלה המקומית היוותה 0.5% מהתמ"ג הארצי.