google/wiki40b huggingface dataset:
ירון חי מנשה

ביוגרפיה

ירון חי מנשה נולד וגדל בתל אביב. עד גיל שמונה הוא ומשפחתו גרו במרכז העיר, ליד תיאטרון הבימה, ולאחר מכן עברו לצפון העיר. אימו גננת ואביו עצמאי בתחום הנירוסטה למפעלי מזון.
מנשה למד בבתי הספר היסודיים "גבריאלי הכרמל" ו"מגן" שבתל אביב, ובתיכון "עירוני מקיף י"ט עמל ע"ש ליידי דייוויס". ב-1995 סיים לימודים בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן. בשנת 2014 החל את השלמת לימודיו לתואר ראשון בתקשורת, יצירה וביקורת במכללת ספיר.
שירת בצה"ל כחובש החייאה, מנהל מרפאה וחובש גדודי בגדוד שריון 195, חטיבה 500.

רדיו

ב-1995, כאשר סיים את לימודיו בבית צבי, פנה אל יואב גינאי, מנהל תחנת רדיו שנפתחה בתקופה זו, והחל לעבוד ברדיו במגוון תפקידים - עורך, שדר, מפיק, כתב תרבות ועורך מוזיקה של קול ישראל רשות השידור (רשת ב', רשת ג' ו-88FM). בתחילת דרכו הוא הושפע מהדרכתם של גינאי ושל אהוד מנור, באשר להגשה נכונה, דיוק מוזיקלי ויחס חם לכל אמן שהוא משמיע. לימים יישם בתוכניות "רדיו ראשונים" ו"חי בערב" את מה שלמד, והחל לקדם בהן מוזיקה של אמנים חדשים.
תחילה שידר מנשה מסוף 1995 בתוכניות רגילות כמחליף, ומ-1996, קיבל רצועות רדיו קבועות. מ-1995 ועד 2010, בימי שבת בבוקר, הגיש את התוכנית "60.70.88", בעריכתה המוזיקלית של עליזה דישטניק. בין היתר הגיש את התוכנית "רדיו הראשונים" בעריכתה של קריסטינה גוליאט, ולאחר מכן בעריכתו ובשיתוף דן שפיר. התוכנית התמקדה במוזיקה אלקטרונית ומוזיקה חדשה, ובשלב מסוים הפכה לתוכנית אירוח אמנים חדשים באולפן, המשדרת סינגלים ואלבומים חדשים.
מ-15 בינואר 2012 החל להגיש מדי ערב את התוכנית "חי בערב: מגזין המוזיקה של 88FM", בה מוגשים תכנים הקשורים להופעות ואירועים המתקיימים בכל ערב ברחבי הארץ. התוכנית עוסקת גם בקידום אמנים והרכבים חדשים. היא כוללת ראיונות, אירוח האמנים וחדשות מוזיקה סביב אקטואליה מוזיקלית בארץ ומחוצה לה.
עם סגירת רשות השידור, החל לעבוד בכאן 88, ושידר את התוכנית היומית 'חי בערב', לעריכתה המוזיקלית של נעמה הדסי. כמו כן שידר לסירוגין בכאן גימל. לאחר שעזב את כאן 88 החל להגיש תוכנית שבועית ברדיו ארץ.

תיאטרון

מנשה משחק בהצגות מסחריות והצגות ילדים מאז סיים את לימודיו בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" ב-1995. בין היתר שיחק במחזות הזמר: "עליסה בארץ הפלאות" בבימויו והפקתו של מנחם גולן; "פינוקיו" (בנדה הפקות); "תפו ופוזה" בהפקת תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער ובבימויה של נועה לב; ו"התרנגולים 2000" (מופע התרנגולים הצעירים של נעמי פולני), ערב משירי להקת התרנגולים, שעלה במיוחד לפסטיבל ישראל ב-1998 ומאז הועלה בתיאטראות כ-3 שנים ברציפות.
מנשה הוא שחקן הבית של "התיאטרון שלנו" ומשתתף בהצגות הילדים "דירה להשכיר", "חלומות של חתולים", "שימו לב גם אלי" ו"בנצי", בהפקת "התיאטרון שלנו" כתב וביים רונן גולדפרב (פלד)).

בימוי ודיבוב

מנשה ביים ודיבב סרטים וסדרות מצוירות. בגיל 15 דיבב את הסדרה "הלב" בתפקידים שונים, בבימויה של שפרירה זכאי. בין היתר דיבב את הסדרות: "הבילבילים" בהטלוויזיה החינוכית הישראלית, "פוקימון", "דיג'ימון", "אמא התכווצתי", "מרווין הסוס המרקד", "סימסלה גרים" בתפקיד שאדו הקיפוד בסוניק x.
כנסת ישראל (ארגון)

כנסת ישראל היה הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל בימי המנדט הבריטי.
כבר בתקופה העות'מאנית נעשו ניסיונות להקים מוסדות אוטונומיים יהודיים. אכן הוקמו בתי דין רבניים בעלי סמכות שיפוט מלאה בענייני אישות. בשנת 1903 נעשה ניסיון על ידי מנחם אוסישקין להקים מסגרת ארגונית אוטונומית כוללת בארץ ישראל שנקראה הכנסייה הארצישראלית. 
כנסת ישראל נוסדה לאחר תחילת המנדט הבריטי, ב-19 באפריל 1920. אז נערכו הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה שהכריזה על עצמה כ"מוסד עליון לסידור ענייניו הציבוריים והלאומיים של העם העברי בארץ ישראל ובאת כוחו היחידה כלפי פנים וכלפי חוץ". האספה הלאומית בחרה בוועד הלאומי, שהיה הרשות המבצעת, והכירה בהסתדרות הציונית העולמית כ"אחראית על השאלות הקשורות בהקמת הבית הלאומי". הארגון (כנסת ישראל = אספת הנבחרים והוועד הלאומי), שכלל את רוב היישוב היהודי בארץ ישראל, למעט החרדים הקיצוניים, זכה להכרה של שלטונות המנדט רק ב-29 בדצמבר 1927. החוגים החרדיים התנגדו לארגון זה, בעיקר עקב מתן זכות בחירה לנשים ודרש הקמת ארגון נוסף שייצג את הציבור החרדי. בראש הארגון עמדו אספת הנבחרים והוועד הלאומי. לכנסת ישראל הייתה כפופה הרבנות הראשית שבראשה שני הרבנים הראשיים, האשכנזי והספרדי. כן היו כפופים לה ועדי הקהילות. כנסת ישראל בטלה עם קום המדינה ורוב סמכויותיה נכללו באחריות המדינה. בית הנבחרים של מדינת ישראל נקרא אף הוא בשם הכנסת.
כנסת ישראל נהגה לגבות מיסים שונים מקרב הציבור, כמו למשל מס מצות עבור רכישת מצות שעל הקופסה הייתה חותמת "שולם מס מצות".
משפט ליוביל (אנליזה מרוכבת)

באנליזה מרוכבת, משפט ליוביל אומר כי פונקציה מרוכבת שלמה (כלומר, פונקציה שהולומורפית בכל המישור המרוכב) וחסומה חייבת להיות קבועה. בין שימושיו של משפט זה ניתן למנות הוכחה אלגנטית של המשפט היסודי של האלגברה והוכחה אלגנטית לכך שספקטרום של אופרטור איננו ריק.
גרסה מוקדמת של המשפט הוכחה לראשונה על ידי ז'וזף ליוביל ב-1847 והמשפט המלא הוכח על ידי אוגוסטן לואי קושי.

הוכחה

הוכחת המשפט מבוססת על שימוש בנוסחת האינטגרל של קושי. באמצעות הנוסחה מעריכים את הנגזרת של הפונקציה בכל נקודה. בשל שלמות הפונקציה, ערך הנגזרת נתון על ידי אינטגרל סגור על מעגל סביב הנקודה שמחשבים את הנגזרת בה. ערך האינטגרל הולך וקטן כאשר מגדילים את רדיוס המעגל, וערך הנגזרת קטן מערך האינטגרלים על כל אחד מהמעגלים, ומכאן מסיקים כי בהכרח ערך הנגזרת הוא 0. מכיוון שערך הנגזרת של הפונקציה הוא 0 בכל נקודה, היא חייבת להיות קבועה.
על פי נוסחת קושי מתקיים:
.
נפעיל ערך מוחלט על שני האגפים:
.
המעבר האחרון מוצדק בכך שהפונקציה שלנו חסומה, כלומר מתקיים  לכל נקודה במישור עבור   מסוים, ובכך שאנו לוקחים את האינטגרל על מעגל, ולכן מתקיים  .
אינטגרל של פונקציה קבועה על מעגל שווה להיקפו, ולכן נקבל: 
.
וזה נכון עבור כל מעגל שניקח סביב הנקודה , בגלל שהפונקציה הולומורפית בכל המישור.
לכן קיבלנו כי לכל  קיים  גדול דיו כך שיתקיים , ולכן בהכרח מתקיים , וזה מתקיים רק כאשר , וזה בדיוק מה שרצינו להוכיח.
הצפנת אוקמוטו-אושיאמה

בקריפטוגרפיה, הצפנת אוקמוטו-אושיאמה (באנגלית: Okamoto-Uchiyama Cryptosystem) המסומנת בקיצור OU, היא מערכת הצפנת מפתח ציבורי הומומורפית חלקית שהתגלתה ב-1998 על ידי Tatsuaki Okamoto ו-Shigenori Uchiyama מחברת ניפון טלגרף אנד טלפון (NTT). היא שונה מ-RSA ומדיפי-הלמן בכך שזאת מערכת הצפנה מוכחת כבטוחה בהנחה שפירוק לגורמים היא בעיה קשה והיא פועלת מעל חבורת אוילר  כאשר  וכן  ו- ראשוניים.

תיאור כללי

OU היא תמורה חד-כיוונית עם דלת צונחת כאשר הדלת הצונחת היא אלגוריתם יעיל לחישוב לוגריתמים בתת-חבורה ספציפית הנקראת חבורת p. החד-כיווניות שלה נובעת מבעיית פירוק לגורמים של המודולוס  וכן אפשר להוכיח שהטקסט המוצפן בטוח סמנטית כולו נגד יריב פסיבי. בגלל ש-OU הסתברותית הטקסט המוצפן נראה אקראי, כי כל טקסט קריא יכול להיות מוצפן עם אותו מפתח באופן שונה בכל פעם. הביטחון הסמנטי מסתמך על הקושי שבהבחנה בין  לבין  כאשר  ו- אקראיים ובלתי תלויים ב-. בעיה זו נחשבת לבעיה קשה והיא שקולה לבעיית השארית הריבועית וכן שארית מסדר גבוה יותר שנחשבות לבעיות קשות. שיטת OU נחשבת ליעילה יותר בהשוואה ל-RSA להצפנה של ערכים קטנים כמו מפתח הצפנה והיא הומומורפית בגלל התכונה הבאה: 
תכונה זו שימושית במקומות בהם נדרשת הצפנה אנונימית כמו בהצבעה דיגיטלית ובמטבע דיגיטלי. החסרונות של שיטת OU הם: התנפחות הטקסט המוצפן וכן העובדה שהיא אינה בטוחה נגד יריב אקטיבי לפי מודל התקפת מוצפן-נבחר. אפשר ליישם טכניקת ריפוד דומה לזו שנעשתה ב-RSA כדי לקבל ביטחון סמנטי במסגרת מודל אורקל אקראי. כמו כן שיטה זו חשילה כי זה נובע מהתכונה הייחודית שלה. לא ידוע אם הקושי שבפירוק  שונה מהקושי שבפירוק  לכן  יכול להיות באורך זהה בשני המקרים (למשל 2046 סיביות כאשר כל ראשוני באורך 682 סיביות).

הכנה

יהי  פרמטר ביטחון (למשל ), בוחרים שני ראשוניים אקראיים  ו- כאשר  ומחשבים את . בוחרים אלמנט אקראי  כך שהסדר של  הוא . לא קשה למצוא איבר כזה כי  וכן  כאשר gcd היא פונקציית מחלק משותף מקסימלי (לכן כל מה שצריך זה לוודא ש-). מחשבים את .
המפתח הציבורי הוא: .
המפתח הפרטי הוא: .
 ניתן לחישוב בכל שלב מתוך  ו- והוא נועד רק להקל על החישובים בצד המצפין, אין חובה לשלוח אותו.

דוגמה במספרים קטנים

נניח שנבחרו הפרמטרים הבאים: . 
אם  אז  וכן .
אם המסר להצפנה הוא  ו- אז מתקבל  מודולו .
לפענוח קודם מחשבים את: .
הלוגריתמים של  ושל  (מודולו ) הם:  וכן 
ואז .
ראיין ברטרנד

קריירה

בשנת 2005, בעודו בן 16, נרכש ברטנארד נרכש על ידי צ'לסי עבור סכום של 125 אלף פאונד והחל לשחק בקבוצת הנערים של המועדון. לאחר מכן, במשך כ-5 שנים, הושאל לקבוצת שונות בכדורגל האנגלי. ברטנארד ערך את הופעות הבכורה המחודשת שלו בקבוצה הבוגרת ב-20 באפריל 2011, במשחק נגד ברמינגהאם, בו הוא גם בישל שער. במשך השנתיים הבאות, החל לשחק באופן תדיר יותר במדי הקבוצה, בעיקר כמחליף, כולל במספר ממשחקיה החשובים - גמר ליגת האלופות, משחק מגן הקהילה והסופר קאפ האירופאי.
ב-30 ביולי 2014 הושאל בפעם השביעית לסאות'המפטון, ב-2 בפברואר 2015 חתם באופן קבוע בקבוצה לארבע וחצי שנים. 
ברטנארד ערך את הופעות הבכורה שלו במדים הלאומיים במשחק ידידות נגד נבחרת איטליה, ב-10 באוגוסט 2012. מאוחר יותר, ב-11 בספטמבר 2012, נכנס כמחליף במשחק מוקדמות גביע העולם נגד אוקראינה, במה שהייתה הופעתו הראשונה במשחק רשמי.
חברת קש

חברת קש היא חברה הפועלת בחסותה של חברה אחרת במטרה להסתיר פעילויות מסוימות של החברה החוסה. חברת הקש פועלת ברבים בצורה רגילה לחלוטין, כאשר למעשה היא מבצעת פעילויות שאינן תואמות קו לקו עם מטרת החברה מבחינת הציבור.
את חברות הקש מייסדים לרוב ארגונים שונים המחפשים להסתיר דבר מה. בין ארגונים אלו נכללים סוכנויות ביון, תאגידים, ארגוני פשיעה וארגונים המצויים בחרם.

תחומי ההשפעה העיקריים

חברות הקש מציגות את עצמן כחברות עצמאיות בעוד שלמעשה הן פועלות לסיוע חברת האם. פעילות זו יכולה להתקיים בפוליטיקה, במסחר, בדת ובתחומים דומים אחרים. בתחום היחסים הבינלאומיים, ממשלת בובות היא ממשלה הנראית לכאורה כממשלה רגילה, ובה ראש ממשלה ושרים, אך היא אינה השליטה האמיתית במדינה, אלא פועלת על פי הוראות של כובש זר או של מעצמה זרה, כך שגם היא לאמיתו של דבר סוג מסוים של חברת קש. 
במידה קיצונית, חברת קש נשלטת לחלוטין על ידי חברת האם שלה, ועובדה זו אינה ידועה לציבור. אולם, חברות רבות הנחשבות לחברות קש רק מתקרבות למודל זה: השליטה יכולה להיות חלקית, או היחסים בין החברות יכולים להיות גלויים.

חברות קש של ארגוני פשיעה

חברות קש רבות נמצאות בבעלותם של ארגוני פשיעה, בעיקר למטרת הלבנת הון.

חברות קש של סוכנויות ריגול

גם סוכנויות ריגול משתמשות בחברות קש כדי לבצע פעולות שאין ברצונן להציג עצמם קשורים לפעולות. דוגמה לחברת קש כזו היא חברת התעופה אייר אמריקה אשר ייסוד על ידי סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, לכאורה במטרה לספק סיוע הומניטרי. אולם חברת התעופה שימשה את הסוכנות לסיוע במשימות קרב ובאספקת ציוד לשם ביצוע פעולות חשאיות בדרום-מזרח אסיה במהלך מלחמת וייטנאם. חברות קש אחרות אשר מומנו על ידי סוכנות זו שימשו להפצת תעמולה והשפעה אמריקאית במהלך המלחמה הקרה, במיוחד במדינות העולם השלישי.

חברות קש של ארגונים דתיים

ישנם ארגונים דתיים המשתמשים בחברות קש כדי לקדם את האינטרסים שלהם בפוליטיקה, או כדי להציג את ארגונם כארגון כשר יותר.
Britain's Got Talent

הפורמט

זוהי תוכנית תחרות כשרונות בה מתחרים אמנים ממגוון תחומים דוגמת ריקוד, שירה, קומדיה ואחרים על פרס כספי שסכומו השתנה במהלך העונות ובהזדמנות להופיע בפני חברי משפחת המלוכה הבריטית, כולל אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת או בפני הנסיך ויילס.
רובע החלונות האדומים

רובע החלונות האדומים הוא כינוי לאזור עירוני, המשתרע על רחוב או מספר רחובות, שבו מתמקד עיסוק בזנות והיבטים אחרים של תעשיית המין.

מקור השם

על פי מילון אוקספורד האנגלי, ההופעה המוקדמת ביותר של המונח "מחוז אור אדום" מודפסת בכתבה משנת 1894, מפרסומי Sandusky, עיתון בסנדסקי, אוהיו.
המחבר פול וולמן מציע כי מונח זה קשור למערב האמריקאי הישן ומקורו בדודג' סיטי, קנזס, ביתו של מחוז זנות ידוע במהלך המאה ה-19, שכלל את סלון בית האור האדום (Red Light House saloon). קשר זה לא הוכח, אך עובדה זו הייתה אחראית ככל הנראה להפצת המונח.
האטימולוגיה העממית טוענת כי עובדי הרכבת הראשונים לקחו איתם פנסים אדומים כאשר ביקרו בבתי בושת כדי שהצוות שלהם יוכל למצוא אותם במקרה חירום. עם זאת, הפולקלוריסטית ברברה מיקלסון רואה בטענה זו מופרכת.
בביטוי "רובע החלונות האדומים" נעשה לראשונה שימוש בארצות הברית בסביבות 1890 לערך, והוא משקף את המנהג של הנחת אור אדום או עששית נייר אדומה בחלון, על מנת לסמן ללקוחות את אופיו של העסק.

רובעי החלונות האדומים בולטים

המפורסם באזורים מסוג זה הוא רובע החלונות האדומים באמסטרדם, בה הזנות חוקית, והרובע משרת, בנוסף לצרכני המין, גם את ענף התיירות. הרחוב מופיע בספרי תיירות של אמסטרדם מעל מאה שנה. עיריית אמסטרדם - במטרה לפתור את בעיית הפרוצות - חוקקה לקראת סוף המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 חוקים המגבילים את עבודת הפרוצות, ומעודדים אותן לצאת מהגטו המוכר והבטוח. בניינים באזור המפוקפק נקנו על ידי עיריית אמסטרדם, ופרנסי העיר מנסים לאכלס שם את מיטב המעצבים המקומיים שיהפכו את הרחוב למסלול תצוגה לכל דבר, במסגרת המאבק העירוני לניקוי העיר מהפשע והאלימות.
על אף היותה של זנות בלתי חוקית בתאילנד, רובע החלונות האדומים קיים גם בבנגקוק והופך את העיר ליעד פופולרי לתיירות מין. אחד הרבעים הגדולים בעיר הוא רובע "ננה פלזה" (על שם הפוליטיקאי לק ננה שבבעלותו נמצא השטח).
בתל אביב, רובע החלונות האדומים הראשי בעבר היה במתחם נווה שאנן רחוב פין.
וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-13 בפברואר 1602 בקאסל למוריץ, רוזן הסן-קאסל, ולאגנס מזולמס-לאובאך, בתו של יוהאן גאורג, רוזן זולמס-לאובאך. זמן קצר לאחר לידתו מתה אמו, ואביו התחתן עם יוליאנה מנסאו-דילנבורג.
בשנת 1605 הפך אביו מוריץ לקלווניסטי, וגרם בכך לסכסוכי ירושה על רוזנות הסן-מרבורג, ולסכסוכים שנמשכו הרבה שנים עם רוזנות הסן-דרמשטדט. בהמשך השתתף מוריץ במלחמת שלושים השנים, ולחם כנגד הקיסר ובית הבסבורג. עקב כשלונותיו בקרבות נאלץ מוריץ לוותר על חלק משטחי הרוזנות לטובת רוזנות הסן-דרמשטדט.
כתוצאה מכישלונותיו ויתר אביו מוריץ על שלטונו ב-17 במרץ 1627, ובמקומו עלה וילהלם לשלטון. אולם חלק מנחלותיו של אביו ירשו אחיו פרידריך וארנסט.
לאחר עלותו לשלטון, סיים וילהלם את הסכסוך עם רוזנות הסן-דרמשטדט, עקב רצונו לייצב את מצבה הכלכלי של הנסיכות. בשנת 1630 כרת וילהלם ברית עם גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, ולחם יחד עמו בקרב ברייטנפלד בשנת 1631. בשנת 1632 כרת בן דודו גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט ברית עם פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך קרא וילהלם לעזרת שוודיה, אולם גוסטב אדולף נהרג בקרב ליצן. לאחר שלום פראג בשנת 1635 ניסה וילהלם לכרות ברית עם צרפת, ובעקבות כך הוכרז כ"אויב האימפריה". כתוצאה מכך הותקפה רוזנות הסן-קאסל, ובשנת 1637 נכבשה הרוזנות על ידי כוחות הקיסר. כתוצאה מכך נאלץ וילהלם לברוח לרוזנות פריזיה המזרחית, שם מת בעיר לר ב-21 בספטמבר 1637.
לאחר מותו של וילהלם, הייתה אשתו אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג עוצרת בשם בנו וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל, ובסיוע צרפתי ושוודי, השתלטה מחדש על שטחים שהשתייכו בעבר לרוזנות. בשנת 1650 הגיע וילהלם השישי לבגרות, ונטל לידיו את השליטה ברוזנות.
פרנסואז ז'ירו

ביוגרפיה

פרנסואז ז'ירו הייתה תלמידה בתיכון מולייר (פריז) והחליטה לעזוב בגיל 14 את בית הספר ולהתחיל לעבוד. לאחר שסיימה תואר כקלדנית, התחילה לעבוד בחנות ספרים בפריז.
הקריירה של פרנסואז ז'ירו התחילה בתור מזכירתו של אנדרה ז'יד, עבודה שהושגה בזכות קשרים משפחתיים.
לאחר שמשפחתה עזבה לדרום צרפת בעקבות מלחמת העולם השנייה החליטה ז'ירו להישאר בפריז ובאותה שנה היא עוברת טבילה וכך מסתיים תהליך התנצרותה, אותו עוברת יחד עם אמה. בזכות קשריה של אמה עם הכומר היא משנה את תאריך הטבילה מ-1942 ל-1917 וכך נמנעת מבעיות עם הנאצים ומקבלת אישור עבודה בפריז.
ז'ירו נעצרה על ידי הגסטאפו ב-1944 בגלל קשריה עם המורדים ושוחררה בסוף המלחמה.
עם סיום המלחמה, תחילה ז'ירו לעבוד ככתבת ראשית במגזין חדש ופמיניסטי בשם "אל".
ב-1953 היא הביעה את התנגדותה למלחמה באלג'יריה, מה שהוביל אותה ואת בעלה להקים את המגזין החדש - "ל'אקספרס".

חיים אישיים

ז'ירו היא אמא לשני ילדים, אשר אחד מהם מת במהלך תאונת סקי בעודו צעיר. בסוף שנות החמישים הייתה בהיריון נוסף ונאלצה לעשות הפלה שבעקבותיה התפתח היריון חוץ-רחמי, בו טיפלה על ידי ניתוח, וכך הפכה לעקרה. בעקבות האירועים הללו בעלה עזב אותה והתחתן בשנית עם אישה בת 20 ולכן היא נכנסה לדיכאון עמוק ואף ניסתה להתאבד.
לאחר ניסיון התאבדות כושל זה, היא עברה פסיכואנליזה עליה היא מדברת בספרה "שיעורים פרטיים". ב-1984 נכנסת ז'ירו שוב לדיכאון בעקבות מות החבר החדש שלה.
ז'ירו הייתה יהודיה אשר גדלה כקתולית בעקבות נסיבות חיצוניות ונהייתה לאתאיסטית מתוך שכנוע עצמי. היא הכחישה את יהדותה לאורך כל חייה בגלל הבטחה שהבטיחה לאמה.
היא החליטה לספר על יהדותה רק לנכדה הקטן באביב 1988.
הדברים הללו נודעו בעקבות רומן שנכתב על ידה והתפרסם לאחר מותה.

פוליטיקה

למרות תמיכתה בפרנסואה מיטראן ב-1974, היא היוותה חלק ממפלגתו של ואלרי ז'יסקר ד'אסטן והפכה למזכירת המדינה האחראית על מעמד האישה בצרפת בין יולי 1974 לאוגוסט 1976. ב-1977 התמודדה לראשונה בבחירות עירוניות ברובע החמישה-עשר של פריז, בעקבות בעיות אישיות החליטה להפסיק להתמודד בבחירות ואת הפוליטיקה היא עוזבת סופית ב-1979 בשנה זו גם הוציאה לאור את ספרה "קומדיית הכח". היא מחליטה להקים יחד עם ברנאר-אנרי לוי ועוד מספר אינטלקטואלים את התנועה "פעילות נגד רעב".
במהלך כל חייה הפוליטיים היא נאבקת למען המתת חסד.
מקאו

פוליטיקה

בראש האזור המנהלי המיוחד של מקאו עומד "ראש המנהלת" (Chefe do Executivo de Macau), אשר ממונה על ידי הממשלה המרכזית של סין, לאחר שנבחר בידי ועדה. ראש המנהלת ממונה על 'ועד המנהלת', קבינט המונה 7–11 חברים.
בית המחוקקים של מקאו הוא "האספה המחוקקת", המורכבת מ-23 חברים, 8 מהם נבחרים, 8 נוספים מהם ממונים כנציגי קבוצות וארגונים, ועוד 7 שממונים על ידי ראש המנהלת. המועצה המחוקקת אחראית על חקיקה כללית.
המערכת המשפטית של מקאו מבוססת בעיקר על החוק הפורטוגזי. למקאו יש מערכת שיפוט עצמאית, הכוללת בית משפט גבוה - "בית המשפט לערעורים סופיים" (Tribunal de Ultima Instancia). השופטים נבחרים על ידי ועדה מיוחדת, וממונים על ידי ראש המנהלת.

גאוגרפיה

הטריטוריה המיוחדת של מקאו מורכבת מחצי האי מקאו שבים סין הדרומי, ששטחו 7,850 דונם והוא מחובר לסין במצר יבשה, ומהאיים טייפה (5,800 דונם) וקולואן (7,800 דונם). אורך קו החוף הוא כ-40 ק"מ. מקאו מרוחקת 60 ק"מ מהונג קונג ו- 150 ק"מ מגואנגג'ואו בירת המחוז. חצי האי מוקף בנהר ג'וג'יאנג שהוא הנהר השלישי בגודלו בסין, ושפכו מגיע למזרחו של נהר סיג'יאנג.
האיים מחוברים ליבשת באמצעות גשרים, שנבנו במסגרת פרויקט ענק של ממשלת סין, שמטרתו להפוך את מקאו לאזור תיירות חוץ. כחלק מהפרויקט פועל במקום קזינו של חברה אמריקנית גדולה, ואתרי נופש רבים.
בעבר הייתה גם מקאו אי, אך היא חוברה עם השנים ליבשה. בחיבור היבשתי של מקאו וסין, באורך 340 מטר בלבד, מפרידה ביניהן חומת אבן עתיקה שנבנתה על ידי סין בשנת 1573, וגבול זה תקף עד היום.
שטחה של מקאו גדל בהתמדה עקב בנייה ועקב ייבוש חלקי ים נוספים והיא גדלה בשנים האחרונות מ-15 קמ"ר בשנת 1972 ל-21.3 קמ"ר בשנת 1994; רוב הגידול מתרחש באיים. כמעט כל שטחה של מקאו הוא שטח עירוני מיושב בצפיפות.
האקלים הוא סובטרופי חם ולח עם ממוצע טמפרטורה שנתי של 25 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה מגיעה ל-30 מעלות מיוני עד ספטמבר. כמות המשקעים הממוצעת גבוהה מאד, 2,030 מ"מ בשנה, ומקאו חשופה לסופות טרופיות שמקורם באוקיינוס השקט במהלך הקיץ.

דמוגרפיה

מקאו היא מדינת החסות בעלת הצפיפות הגדולה ביותר בעולם. אוכלוסיית מקאו מורכבת מ-95% סינים, בעיקר דוברי קנטונזית, רובם מגואנגדונג הסמוכה. השאר פורטוגלים או ערבוב של סינים-פורטוגלים. יש מספר יפנים, הכוללים צאצאים של יפנים-קתולים. השפות הרשמיות הן פורטוגזית וקנטונזית, אך יש רבים המשתמשים במנדרינית. אנגלית מדוברת רק באזורים התיירותיים.
מייק פאוול

ביוגרפיה

פאוול נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, ובהמשך עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בה היה חבר באחוות אלפא פי אלפא.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה פאוול במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.49 מטר, אחרי קרל לואיס (8.72 מטר) ולפני לארי מיריקס (8.27 מטר), שניהם מארצות הברית.

אלוף עולם ושיאן עולם

באליפות העולם שנערכה בטוקיו שביפן בשנת 1991 זכה פאוול במדליית זהב בשיא עולם חדש של 8.95 מטר ושבר את שיא העולם בקפיצה לרוחק שנקבע על ידי בן ארצו בוב בימון 23 שנים קודם לכן. בתחרות זו גבר על בן ארצו המפורסם קרל לואיס שקפץ למרחק 8.91 מטר עם רוח ו-8.87 מטר ללא רוח גבית ובמדליית הארד זכה לארי מיריקס (8.42 מטר). בשנה זו זכה בפרס ג'יימס א' סאליבן המוענק לספורטאים אמריקנים, וכן נבחר לאישיות השנה בספורט (שאינה בריטית) של BBC.‏
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה פאוול פעם נוספת במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.64 מטר, אחרי קרל לואיס (8.67 מטר) ולפני בן ארצו ג'ו גרין (8.34 מטר).
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה ב-1993 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.59 מטר, לפני סטניסלב טרסנקו מרוסיה (8.16 מטר) וויטלי קירילנקו מאוקראינה (8.15 מטר) ובכך הגן על תוארו.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג שבשוודיה ב-1995 האו זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.29 מטר, אחרי איוון פדרוסו מקובה (8.70 מטר) וג'יימס בקפורד מג'מייקה (8.30 מטר).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא סיים במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.17 מטר ושלישי מבין האתלטים האמריקאים והודיע על פרישתו. 
ב-2001 הוא שב להתאמן כדי להתחרות באולימפיאדת אתונה (2004), אך לא צלח את מבחני הכניסה לנבחרת האולימפית של ארצות הברית.
פאוול שימש כפרשן ספורט של אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
מלכה לוקר

מלכה לוֹקֶר (בכתיב יידי: לאָקער; 22 בנובמבר 1887, קיטוב, גליציה – 1990, ירושלים) הייתה משוררת יידיש, חוקרת ספרות ומתרגמת.

ביוגרפיה

מלכה לוקר נולדה ב-1887 בקיטוב שבגליציה. קיבלה חינוך יהודי מסורתי לצד חינוך כללי. היא למדה כמה שפות וגילתה כישרון בתחום הספרות והלשון. בשנת 1910 נישאה לבן דודה, ברל לוקר, לימים מנהיג ציוני מפורסם, והזוג הצעיר עקר ללמברג, (לבוב), בירת גליציה.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, יצאה עם בעלה לניו יורק. הם נדדו כמה שנים בין הבירות האירופיות וינה, ורשה ולונדון. עבודתו של ברל לוקר בהנהגת התנועה הציונית חייבה אותם לנדוד בין מרכזי היהודים השונים. 
שיריה הראשונים של מלכה לוקר ביידיש החלו להתפרסם בשנת 1929 – תחילה בעיתונים ובכתבי עת ספרותיים, וכעבור שנתיים, בשנת 1931, יצא לאור ספר שיריה הראשון, "וועלט און מענטש" ("עולם ואדם").
בשנת 1932 ביקרה לוקר לראשונה, עם בעלה, בארץ ישראל. חוויות הביקור בארץ באו לידי ביטוי בספר שיריה השני, "דו" ("אתה"). בעת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט כתבה שירים על עמידת היישוב מול התקפות הערבים, בהם הפואמה הדרמטית "לוח מאורעות תרצ"ו", שתורגמו לעברית בידי הסופר והמחזאי אביגדור המאירי, ואף יצאו לאור בספר. בשנת 1936 השתקע הזוג בתל אביב.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שהתה מלכה לוקר עם בעלה בלונדון, והייתה עדה להתקפות הנאצים על בריטניה. היא נתנה לכך ביטוי בשיריה. במשך השנים חקרה והוציאה לאור את מסותיה המקיפות על גדולי השירה הצרפתית.
בשנת 1948 חזרה מלכה לוקר עם בעלה לישראל. הם השתקעו בירושלים, וברל לוקר הגיע אז גם לתפקידיו הבכירים, קודם יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית, ואחר כך גם חבר כנסת מטעם מפא"י. משנת 1953 ועד לפטירתם ישבו בני הזוג בדירה בירושלים; ברל לוקר נפטר בשנת 1972, ומלכה לוקר האריכה ימים וזכתה להגיע לגיל מאה ושלוש.
המשוררת אסתר מייבסקי היא בת אחיה.
פאול פיליפ לברטוב

ביוגרפיה

פייבל לברטוב נולד בשנת 1878 באורשה שבבלארוס, אז חלק מהאימפריה הרוסית, בן לשאול ובתיה לברטוב, משפחה חסידית. בן-ציון דינור סיפר בזכרונותיו שבעת שלמד גמרא אצל שאול לברטוב, לימד אותו הילד פייבל תנ"ך. הוא למד בישיבת וולוז'ין. 
ב-11 באוגוסט 1895 הוטבל לנצרות בקניגסברג, וכעבור שנה החל לפעול במסגרת ארגוני מיסיון לונדוניים: החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים (London Jews Society) ואחר כך Hebrew Christian Testimony to Israel ונסע בשליחותם באירופה ובמזרח התיכון. בעת שהייתו בלונדון סייע לסופר יוסף חיים ברנר, שבשנת 1904 הגיע ללונדון חסר כל, והתגורר בה עד 1907. למד תאולוגיה ברוסיה ובגרמניה, וב-1912 הצטרף להמכון ליהדות על שם דליטש (Institutum Judaicum Delitzschianum) בלייפציג. נישא לוולשית ביאטריס ספונר-ג'ונס, שאותה פגש בשנת 1910 באיסטנבול, שבה שהה בשליחות המיסיון. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נחשבו הוא ואשתו בלייפציג לנתיני אויב. בשנת 1918 עבר עם אשתו לוויילס מולדתה, שם פעל למען הכנסייה האנגליקנית כמיסיונר בקרב היהודים. תרגם את הליטורגיה האנגליקנית לעברית. 
פרסם בספרים בגרמנית, באנגלית ובעברית. בשנת 1905 יצא לאור ספרו "‫בן-האדם : חיי ישוע המשיח ופעליו". בשנת 1909 יצא לאור ספרו "הוא ואני : דפים מספר זכרונותי". בשנת 1908 יצא לאור ספרו "ישראל, אמונתו ותעודתו". באותה שנה חצא לאור הספר "וידויי אוגוסטינוס הקדוש", תרגומו לספרו של אוגוסטינוס, "וידויים". בשנת 1912 יצא לאור תרגומו לספרו של פרנץ דליטש, "העמק שאלה".  
בשנת 1922 מונה לראש גוף בשם London Diocesan Council for work among the Jews, וערך את הרבעון שלו, The Church and the Jews. הוא החזיק בתפקיד זה עד למותו.
בשנת 1926 יצא לאור תרגומו לאנגלית למדרש ספרי על ספר במדבר. בשנות ה-30 של המאה ה-20 היה פעיל אנטי-פשיסטי. בתקופה זו תרגם לאנגלית, יחד עם הארי ספרלינג ומוריס סימון, את ספר הזוהר.
בתחילת 1939 השתתף אהרן חרמוני בתפילה בכנסייה בלונדון שאותה ניהל לברטוב, והוא מתאר: "הכומר היה עטוף בגדי כהונה, כמעט  קתוליים, עם צלב בולט על הגב, אבל כשהיה מסתובב עם פגיו כלפי הקהל, והנה חזהו עטוף טלית עט פסי־תכלת  וציציות ו...מגן־דויד באמצע!" 
נפטר בלונדון ב-31 ביולי 1954.
בתו דניס לברטוב (Denise Levertov) נישאה לסופר האמריקאי מיטשל גודמן, ובשנת 1948 עברה אתו לארצות הברית, שם הייתה משוררת מצליחה.