google/wiki40b huggingface dataset:
מחנה המעצר בון לה רולנד

היסטוריה של המחנה

המחנה כלל 14 צריפים שנבנו על מגרש הספורט בעיירה ונשמרו על ידי גדר תיל ומגדלי שמירה. הוא הוקם בשנת 1939 על מנת לכלוא שבויי מלחמה גרמנים בעת מלחמת העולם השנייה, אך הוא שימש למעשה את הגרמנים, החל מיוני 1940, לכליאת שבויי מלחמה צרפתים לפני שליחתם לגרמניה. הגרמנים שלטו במחנה בעזרת כוחות העזר הצרפתיים, והם השתכנו במבנים של בית הספר הסמוך.

בחודש מאי 1941,נכלאו במחנה יותר מ -2,000 יהודים, גברים זרים (חסרי אזרחות צרפתית) בעיקר מפולין ורומניה. בתחילה התאפשרו ביקורים במקום וכשהצפיפות גברה, הותר לחלק מהאסירים להשתכן בבתי העיירה או בחוות הסמוכות, כשהיה עליהם לדווח על נוכחותם כל בוקר במחנה כאסירים במקום. 
בחודשי יולי ואוגוסט 1942, לאחר מצוד וול דהיב בו נאספו רבים מיהודי פריס, נשלחו אל המחנה יותר מ -3,000 יהודים, בעיקר משפחות שכללו גברים, נשים וילדים, והם חיו שם בתנאים קשים מאוד. אחת הסצנות הכאובות שהתרחשו במחנה, היה הרגע בו אמהות הופרדו בכוח מילדיהן שיועדו לגירוש לפניהן, בתחילת אוגוסט 1942. רובם (2,773 נפש) נשלחו לאחר זמן קצר למחנה ההשמדה אושוויץ בפולין (בתאריכים 28 ביוני, 5 ו-7 באוגוסט ו-23 בספטמבר 1942). במרץ 1943, יותר מ-1,200 עצירים יהודים הגיעו לבון לה-רולנד מדראנסי ונשלחו זמן קצר לאחר מכן אל מותם במחנות ההשמדה, כשהם בטוחים שהיעד של השילוחים הוא גרמניה. בסך הכל נכלאו במחנה כ-18,000 יהודים.
המחנה נסגר ב-4 באוגוסט 1943 על ידי אלויס ברונר, שנשלח לצרפת בידי אדולף אייכמן על מנת לסייע בגירוש היהודים.

לאחר המלחמה

עם התקדמות כוחות בעלות הברית, שוכנו בו הולנדים לפני שהוחזרו לארצם. לאחר הרס המחנה בשנת 1947, הוקם במקום בית ספר לעקרות בית, ולאחר מכן בית ספר חקלאי שעדיין פועל במקום.
לוח הנצחה הוצב בחזית תחנת הרכבת הישנה בעיירה. בשנת 1965 הוקם במקום שבו שכן המחנה מונומנט זיכרון, שבא להנציח את גירוש המשפחות היהודיות. החליפה אותו "אנדרטת ההזדקנות" שנחנכה במאי 1989, ובה חקוקים שמותיהם של חלק מהאנשים והמשפחות שנכלאו במחנה. בכל שנה מתקיים במקום טקס אזכרה, הנערך על ידי ארגונים יהודים-צרפתיים בשיתוף עיריית בון-לה-רולנד.
המחנה מתואר בסרט הקולנוע "נקודת איסוף", אליו נשלחים גיבורי הסרט לאחר מצוד ול ד'איב.
צ'ימאזי מבה

קריירה

מבה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ווארי וולבס ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת. בינואר 2013 חתם בהכח עמידר רמת גן מליגה הלאומית. ב-1 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-0 נגד מכבי אום אל פאחם. ב-22 בפברואר 2013 קיבל כרטיס אדום בתיקו 2-2 נגד מכבי יבנה.
ב-12 ביוני 2013 חתם בואסלנד-בוורן הבלגית. לאחר שלא זכה לדקות משחק, בינואר 2014 חזר לישראל כאשר בהפועל בני לוד עד לסיום העונה. ב-25 באפריל 2014 הורחק בהפסד 2-0 להפועל פתח תקווה.
ב-22 בספטמבר 2014 חתם בהפועל פתח תקווה עד לינואר 2015 עם אופציה עד לסיום העונה. ב-28 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 3-1 למכבי חיפה. בינואר 2015 פתח תקווה מימשה את האופציה על השחקן והוא חתם עד לסיום העונה.
ביולי 2015 חתם בזירה מליגת העל האזרית. ביולי 2015 חתם בזירה מליגת העל האזרית. בשנת 2016 חתם בהפועל נצרת עילית, אך שוחרר לאחר מספר חודשים.
ביוני 2011 השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 עם ניגריה.
חסן ג'בארין

חסן ג'בארין (בערבית: حسن جبارين) הוא עורך דין ופעיל זכויות אדם ערבי-ישראלי. ג'בארין ייסד ב-1996 את ארגון עדאלה, המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל, ומאז הוא משמש כמנכ"ל הארגון. מאז הקמת עדאלה ייצג ג'בארין את הארגון בעשרות רבות של התדיינויות עקרוניות בפני בג"ץ. את ראשית דרכו המקצועית עשה במחלקה המשפטית של האגודה לזכויות האזרח בישראל.
לג'בארין תואר ראשון במשפטים ובפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב (1991) ותואר שני במשפטים מאמריקן יוניברסיטי בוושינגטון (1996), אותו רכש במסגרת תוכנית המלגאים של הקרן החדשה לישראל. הוא שימש בעבר כמורה מן החוץ בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה ומלמד כיום בפקולטות למשפטים של אוניברסיטת תל אביב ושל האוניברסיטה העברית. פרסם מאמרים בכתבי עת משפטיים אקדמיים בנושאי אזרחות, המעמד המשפטי של המיעוט הערבי ובנושאים חוקתיים.
בשנת 2012 הוענק לו ביחד עם עו"ד דן יקיר מהאגודה לזכויות האזרח פרס גולדברג לקידום השלום במזרח התיכון מטעם המכון לחינוך בינלאומי בניו יורק.
בניין אקוויטבל

היסטוריה

על המגרש עליו הוקם בניין אקוויטבל עמד בניין אקוויטבל לייף הישן, שנשרף כליל בינואר 1912. במקומו הוחלט לבנות בניין מטה משרדים חדש. הקמת הבניין בוצעה בידי חברת תומפסון סטרס של לואיס הורביץ. הבניין היה אמור להיות גבוה ב-4 קומות מזה הנוכחי אך הונמך ל-40 קומות בעצת מהנדס הבניין, צ'ארלס נוקס (Charles Knox), בטענה שגובה זה אופטימלי עבור המעליות שתוכננו בו. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ארנסט רוברט גרהאם (Ernest Robert Graham) יחד עם האדריכל-יועץ פיירס אנדרסון (Peirce Anderson). בנייתו החלה בשנת 1913 ועם סיום בנייתו בשנת 1915 היה לבניין המשרדים הגדול בעולם בשטחו.
הבניין עורר מחלוקת עקב הצל שהטיל על הרחובות והמבנים סביבו. מחלוקת זו תרמה לפיתוח ואימוץ ההגבלות על הבנייה המודרנית האנכית בתוכנית הבניין של העיר ניו יורק. למרות היותו נמוך מהבניינים הנמצאים סביבו כיום, הוא עדיין שומר על זהותו הייחודית. מתנגדיו של הבניין טענו שנפחו חסר תקדים מטיל צל בשטח של 28,000 מ"ר על הרחובות שמסביבו. צלו הוטל באופן קבוע עד הקומה ה-27 של בניין סינגר, עד הקומה ה-24 של בניין סיטי אינווסטינג ושלושה בניינים נוספים סביבו, שהיו בעלי פחות מ-21 קומות, נחסמו לחלוטין מאור השמש. רבים מתושבי העיר ניו יורק טענו כי המשך בניית מבנים מסוג זה יהפכו את מנהטן למבוך של רחובות חשוכים ולא מזמינים. בתגובה לכך, יזמה העירייה את מהפכת תוכנית בניין עיר של שנת 1916, שהגבילה את גובהם של גורדי השחקים ודרשה את הקטנת שטח הקומות מגובה מסוים. תוכנית זו אפשרה חדירה של אור השמש עד מפלס רחובות העיר. כתוצאה מההגבלות החדשות, הבניין נשאר כבניין המשרדים הגדול ביותר בעולם בשטחו, עד לבנייתו של מארט הסחורה של שיקגו בשנת 1930. המאמץ להטיל הגבלות על שימוש בקרקע בעיר ניו יורק הוביל לחקיקת ה-The Standard State Zoning Enabling Act, חוק מפתח בהיסטוריית התכנון העירוני. חוק זה הוחל על כל מדינת ניו יורק ואף הוחל בכל מדינות ארצות הברית ללא כל שינוי מהמקור.
במרץ 1942 פגע פגז בקוטר 7 אינץ' בקומה ה-37 בבניין וגרם לנזק ברכוש אך לא בנפש. הפגז היה אחד משמונה פגזים שנורו בשוגג מסוללת נ"מ שהוצבה בסמוך לאיסט ריבר. שבעת הפגזים האחרים נפלו בנהר מבלי לגרום לנזק כלשהו.
בשנת 1980 רכש לארי סילברסטיין, איש עסקים ונדל"ן יהודי אמריקאי, את הבניין ושיפץ אותו בעלות כוללת של 30 מיליון דולר אמריקאי.

אדריכלות

הבניין, שגובהו 164 מטרים, עוצב בסגנון נאו-קלאסיציזם ושטחו הכולל הוא 176,000 מ"ר. הבניין עולה כמו מגדל אחד ומתפצל לשני מגדלים נפרדים זהים העומדים זה לצד זה ומחוברים על ידי אגף אחד לכל גובה הבניין. עקב כך, במבט על הוא נראה בצורת האות "H". הבניין כולל 63 מעליות ו-2300 משרדים.
ברכת בורא מיני מזונות

הכלל

את הכלל הברור קבעו רב ושמואל שאמרו: "כָּל שֶׁיֵּשׁ בּוֹ מֵחֲמֵשֶׁת הַמִּינִין מְבָרְכִים עָלָיו: בּוֹרֵא מִינִי מְזוֹנוֹת". מניסוח זה, הבינו הפוסקים, שאף אם הדגן הוא מיעוט במאכל, אין הוא נחשב לטפל אלא לעיקר (בתנאי שבא להטעים את המאכל, אך אם מטרתו היא לדבק או להסמיך וכדומה, הוא טפל), ומברכים עליו בורא מיני מזונות, משום חשיבותם של חמשת מיני דגן שהם מזינים את האדם. לדעת רב ושמואל, כלל זה אמור רק לגבי חמשת מיני דגן, ולא לגבי אורז ודוחן, אך לדעת חכמים תבשיל או מאפה מאורז הוא חריג, בכך שברכתו הראשונה היא "בורא מיני מזונות" וברכתו האחרונה היא "בורא נפשות".
זבולון

זְבוּלוּן לפי ספר היובלים, נולד ב-ז' בתשרי ב'קצ"ח (2,198 לבריאת העולם, 1562 לפנה"ס) ומת בן מאה ועשר שנים.
הוא בנו העשירי של יעקב, ובנה השישי של לאה, המהווה את השבט השישי משבטי ישראל.

ברכת יעקב לזבולון

זְבוּלֻן לְחוֹף יַמִּים יִשְׁכֹּן, וְהוּא לְחוֹף אֳנִיֹּת, וְיַרְכָתוֹ עַל-צִידֹן
— בראשית, מ"ט, י"ג
בברכתו לזבולון מציין יעקב את קרבתו של שבט זבולון לחוף הים, בעוד שנחלתו משתרעת לאורך הגליל התחתון.
רצועת החוף הייתה שייכת לשבט אשר. שבט זבולון הגיע בקצהו הצפוני עד צידון שהייתה בעת ההיא עיר נמל מרכזית.

ציון עיסוקו של זבולון במסחר ימי מופיע בספר דברים: 
וְלִזְבוּלֻן אָמַר: שְׂמַח זְבוּלֻן בְּצֵאתֶךָ, וְיִשָּׂשכָר בְּאֹהָלֶיךָ. עַמִּים, הַר יִקְרָאוּ, שָׁם יִזְבְּחוּ זִבְחֵי-צֶדֶק: כִּי שֶׁפַע יַמִּים יִינָקוּ, וּשְׂפֻנֵי טְמוּנֵי חוֹל
— דברים, ל"ג, י"ח-י"ט
בברכת יעקב נקבע כי בני זבולון יהיו חלק משותפות עם בני שבט יששכר. בשותפות זו ידאג שבט זבולון לפרנסה החומרית בעוד שבט יששכר ידאג לרוח בלימוד תורה.

מקום קבורתו

בספר הישר מסופר: 
ויקברו את ארונות מטות אבותיהם... איש בנחלת בניו... ואת עצמות יששכר וזבולון קברו אותם בצידון בחלק אשר נפל לבניהם.
— ספר הישר, סוף ספר יהושע

ובסדר הדורות מביא בשם "גלילות ארץ ישראל": 
ועצמות יששכר וזבולן בצידון הוא צידון רבה בשפת ים הגדול, וחוץ לעיר קבר זבולן בכיפה ובית הכנסת שם.
— סדר הדורות, שנת ב"א תקי"ד, בשם "גלילות ארץ ישראל"
מקום הקבר נמצא בעומק לבנון בעיר צידון ואינו נגיש לכניסת ישראלים.
אף על פי כן, ביקרו בקבר יהודים מנטורי קרתא בעת משלחת לכנס אנטי ציוני לבנון.
פרה אנג'ליקו

חייו

ג'ובאני דה פיאסולה נולד בוויקיו שבמחוז טוסקנה באיטליה. בגיל 20 הצטרף למנזר ליד פיאסולה, שם קיבל את השם "פרה ג'ובאני דה פיאסולה". בזכות אורח חייו הצנוע והאדוק, למרות פרסומו הרב עוד בחייו, כונה "פרה אנג'ליקו" - האח המלאכי.
הוא חי בראשית תקופת הרנסאנס. תמונותיו שונות משל האמנים האחרים בני-דורו: שלא כדמויות הנוקשות שצוירו בימי הביניים, דומים המדונות (תמונות מרים, אמו של ישו) של פרה אנג'ליקו, וכן המלאכים, הקדושים והמעונים לאנשים חיים. הוא צייר דמויות הנראות כנעות בהלבישו אותן בבגדים תפוחים מכדי מידתן ובציירו אותן בתנועות טבעיות יותר. הצבעים האהובים עליו הם כחול, אדום, ירוק וזהוב בהירים.
כל תמונותיו נושאיהן דתיים. אחת היצירות החשובות ביותר שלו הייתה קישוט המנזר הדומיניקני סאן מרקו בפירנצה בפְרסקוֹת (מריחות דקות של צבע על הקירות והתקרות, שאך זה טויחו). האפיפיור ראה את הפרסקות וכעבור זמן-מה הזמין את פרה אנג'ליקו לרומא. האמן מת ברומא, בשנת 1455, בעודו עסוק בקישוט הקפלה (בית-התפילה) של האפיפיור ניקולאס החמישי.
יחסי איראן–סנגל

היסטוריה

בשנת 1971, שר החוץ האיראני ביקר בסנגל, במהלך הביקור שתי המדינות הביעו את התעניינותם בהרחבת הקשרים בין המדינות. ב-30 בספטמבר 2009, נפתחה השגרירות האיראנית בדקר. שנה לאחר מכן, מונה השגריר האיראני לסנגל. גם ממשלת סנגל הביעה רצון לפתוח שגרירות בטהראן.
נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד ונשיא סנגל, עבדוליי ואד קיימו מסיבת עיתונאים יחד עם פגישה משותפת בפברואר 2008 במשהד, שני השרים התחייבו להרחיב את הקשרים הבילטראליים בתחומי הכלכלה, התיירות והפוליטיקה. יחד עם הגברת שיתוף הפעולה במסגרת הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.

ניתוק היחסים בין המדינות

בפברואר 2010, ממשלת סנגל החליטה לנתק את קשריה הפוליטיים עם איראן, לאחר שהאשימה את ממשלת איראן בשליחת נשק וסיוע למורדים בדרום המדינה. ב-1 במרץ 2010, שלושה חיילים אזוריים נהרגו בגבול הדרומי של סנגל באזור קזמנס באמצעות נשק שנשלח מאיראן. בפברואר 2012, במהלך פסגת ארגון שיתוף הפעולה האסלאמי במצרים, נפגשו נשיאי שתי המדינות על מנת לחדש את היחסים בין המדינות.

יחסים כלכליים

יצרנית הרכב האיראנית, איראן חודרו, סייעה בהקמת קו הרכבה לייצור מכוניות שמקורן באיראן בסנגל ולהעבירן לשווקים האפריקאים ישירות מדקר. חברה זו בעלת כוח ייצור של 10,000 מכוניות בשנה.
איברי-סיר-סן

מקור השם

בתחילה נקרא היישוב "איברי" בלבד. מקור השם בשם הלטיני Ivriacum או Ibriacum, אשר התייחס כנראה לבעל הקרקע באזור בתקופה הרומית, Eburius. בשנת 1897 שונה שם היישוב באופן רשמי ל"איברי-סיר-סן" ("איברי על הסן") כדי לבדל בינו לבין יישובים בעלי שם זהה בצרפת.

היסטוריה

העדויות המוקדמות ביותר לנוכחות של בני אדם באזור הן מלפני כ-4000 שנים. בשנת 52 לפנה"ס התרחש באיברי-סיר-סן קרב בין שבט הפריזים הגאלי שהתגוררו באזור לבין כוחותיו של טיטוס לאביינוס, סגנו של יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה, שניצח אותם בקרב. העדות הכתובה הראשונה המזכירה את שמה של איברי היא כתב זכויות משנת 936 לספירה החתום על ידי לואי הרביעי, מלך צרפת.
במאה ה-9 היה אזור איברי בבעלות ראשי קתדרלת נוטרדאם, אולם החל מהמאה ה-13 האזור חולק לחלקים קטנים יותר בבעלותם של מנזרים ואדונים שונים. במאה ה-17 האדמה נרכשה על ידי האדון קלוד בוסק דובואה שבנה עליה טירה מרהיבה. הטירה נהרסה כליל במהלך המהפכה הצרפתית. בתחילת המאה ה-18 הפך האזור לאזור נופש עבור האצולה והבורגנות הפריזאית. במהלך המאה ה-19 הוקטנה הקומונה כאשר חלקיה הצפוניים סופחו לפריז כדי ליצור את הרובע השלושה-עשר של פריז.
מבחינה פוליטית ידועה איברי-סיר-סן כאזור קומוניסטי. מוריס תורז, שהנהיג את המפלגה במשך שנים רבות, כיהן כנציג האזור בפרלמנט במשך 32 שנים. מאז שנות ה-20 כיהנו שלושה ראשי עיר בלבד, כולם מהמפלגה הקומוניסטית.

תחבורה ציבורית

ניתן להגיע אל איברי באמצעות קו 7 של המטרו הפריזאי וכן באמצעות קו C של רכבת הפרברים RER.
תבהלה

תבהלה (בלעז: פאניקה) היא תחושת פחד פתאומית מפני סכנה; התחושה היא כה חזקה עד כי היא גוברת על כל חשיבה הגיונית, ומחליפה אותה ברגשות סוערים של חרדה, המביאים לתגובה קיצונית של "הילחם, ברח או קפא".
בהלה עשויה להתרחש אצל יחידים ואף בקרב קבוצה גדולה, למשל במצבי היסטריה המונית.
מקור המילה פאניקה הוא מהמילה היוונית πανικός, מהאל פאן מהמיתולוגיה היוונית. ייתכן כי מקורה באגדות אודות השתעשעותו של האל פאן בהפחדה פתאומית של עדרי עזים וכבשים, או בפחד הפתאומי שחש מי שנתקל באל פאן באזור שומם, או הפחד שעלה משמיעת קולות מוזרים ומעוררי אימה שהיו אנשים שומעים בלילות, אשר יוחסו לאל פאן.
כבר בתקופה הפרהיסטורית השתמש האדם בהשפעותיה של התבהלה למטרות ציד. על ידי שימוש ברעש פתאומי, או באובייקט בולט ומאיים כלשהו, נהגו בני האדם הקדמונים לתמרן עדרים שלמים אל תוך מלכודות שהוכנו על ידם מראש.
הסוציולוג ניל סמלסר, שעסק בהתנהגות קולקטיבית, תיאר בספרו "Theory of Collective Behavior" דרכים להתמודדות עם תבהלה המונית. מחקרים רבים בתחום נועדו לפתח דרכים להתמודדות עם תבהלה שניתנות ליישום בצבאות ושירותי חירום ברחבי העולם.
עוד לפני כן, שימשו השפעותיה של התבהלה ככלי חשוב במהפכות חברתיות רבות במהלך ההיסטוריה. ההבנה שגם בני אדם פועלים בשיטת העדר, גרמה למנהיגים רבים לנצל עובדה זו למטרותיהם הפוליטיות].
במצבים קיצוניים, אדם החווה התקפי תבהלה חוזרים ונשנים לעיתים תכופות, וחש דאגה רבה מהישנותם, עשוי להיות מאובחן כלוקה בהפרעת פאניקה.
החוקר הבריטי סטנלי כהן תיאר בשנת 1972 את התאוריה שלו בהקשר לפאניקה מוסרית.
אלפאוויל

התחלה והצלחה (1982 - 1984)

אלפאוויל הוקמה בתחילת שנת 1982, כשמריאן גולד וברנרד לויד נפגשו במסגרת מיזם המוזיקה Nelson Community. מספר חודשים לאחר מכן, פרנק מרטנס הצטרף למיזם. ביחד כתבו השלושה את האלבום "Forever Young" והקליטו את גרסת הדמו בעלת אותו השם. ב-1984 שינתה הלהקה את שמה לאלפאוויל ,את השם לקחו מתוך סרט מדע-בדיוני של ז'אן-לוק גודאר משנת 1965 בעל אותו השם ,והיא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Big in Japan", אשר נכתב על ידי גולד בשנת 1979 בהשפעת להקה אחרת בעלת שם זה. הסינגל זכה להצלחה כלל עולמית. אלבום הבכורה יצא בסתיו 84'. למרות הצלחת הלהקה, עזב מרטנס את הלהקה באותה שנה. במקומו, נכנס ללהקה ריקי אקולט בינואר 85' אשר ניתן לו קרדיט גם על אלבום הבכורה.
"Big in Japan" היה הסינגל המצליח ביותר של הלהקה, שהגיע לראשי טבלאות המצעדים בגרמניה, יוון, שווייץ, שוודיה, ונצואלה וטבלת Billboard Dance Chart בארצות הברית. בנוסף, הגיע הסינגל לחמשת הראשונים במצעדים באיטליה, הולנד, נורווגיה, אוסטריה, אירלנד ודרום אפריקה. שני הסינגלים הבאים של הלהקה, "Sounds Like a Melody" ו-"Forever Young", נחלו הצלחה דומה במצעדים האירופאים אך הצליחו במידה פחותה במצעדים האמריקאים.

1986-1987: הצלחה נוספת

אלבומה השני של הלהקה, "Afternoons in Utopia" יצא ב-1986, והסינגל הראשון מתוכו "Dance with Me" נחל הצלחה ונכנס למצעדי Top 20 בגרמניה, צרפת, נורווגיה, שוודיה, שווייץ ודרום אפריקה. הסינגל השני מתוך האלבום היה "Universal Daddy". הסינגל השלישי מהאלבום, "Jerusalem", יצא בגרמניה בלבד. במקומו, הוציאה הלהקה את הסינגל "Sensations" באוסטריה, צרפת, הולנד ושווייץ. הסינגל האחרון מהאלבום היה "Red Rose" שיצא ב-1987.

ישראל ואלבום שביעי

הלהקה הופיעה בישראל בנובמבר 1999 בסינרמה בתל אביב, ושבה אליה לאחר מכן פעמיים להופעות בהיכל התרבות בתל אביב ב-5 וב-6 בפברואר 2016 ושוב באותה שנה ב-5 בספטמבר במרכז הקונגרסים בחיפה וב-6 בספטמבר בהיכל התרבות בתל אביב.
באפריל 2017 ,הלהקה הוציאה את אלבומה השביעי ,"Strange Attractor".
ת'דאוס יאנג

נעורים ומכללות

יאנג נולד בעיר ניו אורלינס שבלואיזיאנה, ובגיל 10 עבר עם משפחתו לממפיס, טנסי. אביו פלטון שיחק בצעירותו באוניברסיטת ג'קסונוויל ואף נבחר בדראפט 1978 על ידי באפלו ברייברס בבחירה ה-154, אך מעולם לא שיחק ב-NBA. בשנת 2006 הוביל ת'דאוס את קבוצת התיכון בו למד לגמר ליגת התיכונים השנייה של טנסי. בעונה זו העמיד יאנג ממוצעים של 26.9 נקודות, 13.8 ריבאונדים, 4.1 אסיסטים, 4.3 חטיפות ו-3.6 חסימות למשחק והוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר ללמוד באוניברסיטת ג'ורג'יה טק. בעונתו היחידה במכללה קלע 14.4 נקודות והוריד 4.9 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, ובסיומה הודיע שיעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

פילדלפיה 76'

יאנג נבחר בבחירה ה-12 בדראפט 2007 על ידי קבוצת פילדלפיה 76'. בחציה הראשון של עונת הרוקי שלו מיעט יאנג לקבל דקות משחק, עד אשר נשלח שחקן הקבוצה קייל קורבר בטרייד ליוטה ג'אז. הטרייד פינה ליאנג מקום בחמישיית הקבוצה, ובסיום העונה בה קלע 8.2 נקודות למשחק נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בעונה הבאה הפך יאנג לשחקן חמישייה קבוע וכמעט הכפיל את תפוקת הנקודות שלו מעונת הרוקי, כשקלע 15.3 נקודות בממוצע למשחק. במהלך סוף שבוע האולסטאר של אותה עונה נבחר יאנג להשתתף במשחק הכוכבים העולים כשחקן קבוצת ה"סופמורס" (שחקני השנה השנייה) וקלע 13 נקודות.
בחמש העונות הבאות שמר יאנג על תפוקה יציבה יחסית, כשקלע בין 12.7 ל-17.9 נקודות למשחק, הן כשחקן פותח והן כמחליף. ב-7 במרץ 2010 קלע יאנג שיא קריירה של 32 נקודות בניצחון קבוצתו על טורונטו ראפטורס. בעונת 2013/2014 היה החוטף השלישי בטיבו בליגה, כשסיים את העונה עם ממוצע של 2.1 חטיפות למשחק. את שיא הקריירה שלו בחטיפות קבע יאנג ב-25 בינואר 2014, כשחטף 8 פעמים בהפסד פילדלפיה לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.

מינסוטה טימברוולבס

ב-23 באוגוסט 2014 נשלח יאנג בטרייד למינסוטה טימברוולבס כחלק מטרייד משולש עם קליבלנד קאבלירס. במסגרת הטרייד שלחו הקאבלירס את אנדרו ויגינס ואנתוני בנט למינסוטה בתמורה לקווין לאב, ופילדלפיה קיבלה את לוק רישר מבאה א מוטה, אלכסיי שבד (ממינסוטה) ובחירת סיבוב ראשון בדראפט (מקליבלנד).

ברוקלין נטס

במהלך עונת 2014/2015, ב-19 בפברואר 2015, הועבר יאנג בטרייד לברוקלין נטס בתמורה לקווין גארנט. בסיום אותה עונה חתם יאנג על חוזה חדש בקבוצה ל-4 עונות נוספות עבור 50 מיליון דולר.

אינדיאנה פייסרס

ב-7 ביולי 2016 נשלח יאנג בטרייד לאינדיאנה פייסרס בתמורה לזכויות הדראפט על כריס לברט.

שיקגו בולס

לקראת עונת 2019/2020 חתם יאנג על חוזה בשיקגו בולס.
טיסה 964 של אירופלוט

התאונה

לקראת הנחיתה בשעת לילה ועם ראות לקויה, אספקת החשמל למד האופק המלאכותי והמצפן הופסקה, ולא הוצגו נתונים.  הטייסים חוו ורטיגו והמטוס התרסק 16 ק"מ מנמל התעופה דומודדובו. כל הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
לתאונה זו קדמה שבועיים לפני תאונה דומה של טיסה 3932 של אירופלוט.
ועדת הפירושים

ועדת הפירושים היא ועדת כנסת מיוחדת הנותנת מענה ללאקונות בתקנון הכנסת.
על פי תקנון הכנסת, ועדת הכנסת היא האחראית לתת מענה לסוגיות הנוגעות לסדרי הדיון בכנסת שאין להן התייחסות בתקנון בטרם התקיים הדיון, והחלטתה הופכת לתקדים מחייב. אולם, כשבשעת דיון במליאת הכנסת עולה סוגיה שאין לה מענה בתקנון, מתפקידו של יושב ראש הישיבה להכריע בסוגיה. עוד קובע התקנון כי חברי הכנסת רשאים לערער בפני ועדת הפירושים על החלטתו של יושב ראש הישיבה ועל האופן שבו פירש את התקנון. חבר הכנסת מוזמן להציג את ערעורו, ולאחר בחינת הסוגיה מתקבלת החלטה העוברת לוועדת הכנסת. החלטת ועדת הפירושים לא משנה את החלטתו של יושב הראש בישיבה שכבר התקיימה, אך עשויה להשפיע על נוסח תקנון הכנסת ולמלא את הלאקונה בו לקראת הישיבות הבאות.
ועדת הפירושים מורכבת מיושב ראש הכנסת ומשמונה חברי כנסת נוספים. אם מגיש הערעור הוא חבר הוועדה, ממלא את מקומו חבר כנסת אחר לצורך הדיון.
הקונצ'רטי הברנדנבורגיים

הקונצ'רטי הברנדנבורגיים (רשימת יצירות מאת יוהאן סבסטיאן באך 1046-1051) הם אוסף של שישה קונצ'רטי מסוג קונצ'רטו גרוסו אשר נכתבו על ידי יוהאן סבסטיאן באך בזמן שהותו בקֶתֶן בשנים 1718-1720, והוקדשו למרקיז מברנדנבורג ב-1721.

רקע

לקראת סוף שנת 1718 בילה באך בברלין, במטרה לאסוף צ'מבלו חדש שנבנה עבורו. בזמן שהותו בברלין פגש כנראה באך את המרקיז מברנדנבורג, מוזיקאי חובבן ונלהב, ונתבקש על ידיו להכין אוסף של קונצ'רטי עבורו. כשהכין באך את העותק מ-29 במרץ 1721 שהוקדש למרקיז הודה שקיבל את הוראותיו של המרקיז מספר שנים קודם לכן. הפער בין בקשתו של המרקיז ובין פרסום העותק המוקדש של באך נעוץ כנראה במשקל הכבד של היצירות שכתב באך בשהותו בקתן.
לדברי ההיסטוריון הגרמני היינריך בסלר (Besseler), הקונצ'רטי לא הולחנו כמחזור אלא בנפרד – מספרים 6, 3 ו-1 ב-1718, מספר 2 ושני הפרקים האחרונים של מספר 1 ב-1719, ומספרים 4 ו-5 ב-1720. המוזיקולוג הבריטי ת'רסטון דארט (Thurston Dart) האמין שקונצ'רטו מס' 6 הולחן בתקופה מוקדמת יותר בויימאר (1708-1717) או אפילו בארנשטאדט (1703-1707).
שמואל אלבז (רב)

ביוגרפיה

רבי שמואל נולד בארץ ישראל, גדל בתחילה בירושלים ובעקבות האגדה שהפליג על גבי מחצלת מאיסטנבול שבטורקיה עד יפו, שונה שם המשפחה ל"אביחצירא" (פירוש השם אבי-חצירא "אבי המחצלת"). לאחר מכן העתיק את מקום מגוריו לעיר צפת והיה תלמידו של רבי חיים ויטאל (תלמידו של האר"י). לאחר מכן רבי שמואל יחד עם רבו, רבי חיים ויטאל, עברו לדמשק שבסוריה לבית הכנסת ג'ובר. החיד"א כותב עליו בספרו "שם הגדולים" שהיה יושב ומתבודד כל השבוע בבית הכנסת. הוא נקבר בחצר בית הכנסת ג'ובר אשר בדמשק.
קבוצת דלק

היסטוריה


החברה הוקמה ב-1951, והייתה עשרות שנים בשליטת קבוצת אי די בי. יצחק תשובה השתלט על החברה דרך השתלטות עוינת ב-1998, ונכון ליוני 2015 הוא מחזיק ב-61.77% ממניות החברה.
בשנת 2014 החלה קבוצת דלק למכור את נכסיה שאינם עוסקים בתחומי האנרגיה וחיפושי הנפט והגז.
היא מכרה את כל אחזקותיה בחברת דלק אירופה לקרן ההשקעות הבריטית TDR תמורת 1.7 מיליארד ש"ח,
את כל אחזקותיה בחברת ברק קפיטל לשותף אייל בקשי תמורת 234 מיליון ש"ח,
ואת כל אחזקותיה בחברת רודשף  לחברת Antin Infrastructures Partners תמורת 900 מיליון ש"ח.
כמו כן מכרה את רוב אחזקותיה בחברת דלק US תמורת 4 מיליארד ש"ח (נותרו לה 7.5% מהחברה).
בנוסף, חתמה החברה על הסכמים למכירת 34% ממניות חברת הביטוח האמריקאית ריפבליק בתמורה לכ-275 מיליון שקל, ו-47% ממניות קבוצת הביטוח הפניקס למשפחת קושנר בתמורה לכ-1.7 מיליארד שקל.
אנדריי חומוטוב

ביוגרפיה

חומוטוב נולד בירוסלבל ובילדותו עבר להתאמן בניז'ני נובגורוד. לאחר גיוסו לצבא החל לשחק בקבוצת הנוער של מועדון צסק"א מוסקבה ותוך זמן קצר עבר לקבוצת הבוגרים איתה זכה בשנת 1981 במדליית זהב הראשונה שלו באליפות ברית המועצות. אותה שנה, הוא נכלל בנבחרת ברית המועצות וזכה איתה במדליית זהב באליפות העולם בהוקי קרח שנערכה בשוודיה.
בשנת 1990, לאחר שספורטאים סובייטים החלו לקבל אישורים לשחק מחוץ לגבולות המדינה, עבר חומוטוב לשחק בשווייץ ושיחק במועדונים שווייצרים כעשור, עד לשנת 1999.
לאחר סיום הקריירה הספורטיבית שלו, החל חומוטוב לאמן את המועדון השווייצרי בו הוא שיחק ואימן אותו עד לשנת 2007.
בשנת 2007 חזר חומוטוב לרוסיה ואימן מספר מועדונים (סיביר (נובוסיבירסק ודינמו מוסקבה) אך לא לתקופה ארוכה. בשנת 2010 מונה חומוטוב למאמן מועדון ההוקי קרח של אסטנה ושל נבחרת קזחסטן. לאחר שנה הוא שוחרר מתפקידיו וחזר לרוסיה.
סלעי בראנסטטר

גילוי הסלעים

האיים מופו על ידי ג'ון ה. רוסקו (John H. Roscoe) בשנת 1952, בהתבסס על תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1947–1946.

מקור השם

רוסקו קרא לאיים על שמו של ג'י. סי. בראנסטטר (JC Branstetter), אחד מאנשי הצוות שהשתתפו במבצע קפיצה לגובה באזור זה.
אארוסוויט

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-25 במרץ 1994. באפריל של אותה שנה החלה להפעיל טיסות בקווים שבין קייב לתל אביב, אודסה, סלוניקי, אתונה ולרנקה. באוקטובר החלה לטוס גם למוסקבה. סוג המטוס הראשון שהיה בבעלותה הוא בואינג 737.
62% ממניותיה של אארוסוויט נמצאו בידיהם של בעלי מניות אוקראינים פרטיים, בעוד השאר הוחזקו בידי חברות המשקיעות בה. ב-7 בינואר 2013 הודיעה החברה על הליך פירוק .
בשנת 1997 התרסק מטוס של אארוסוויט בסלוניקי.

חברות בת

במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הקימה החברה 2 חברות בת: "דנייפר-אביה" ו"דונבאסאארו".

טיסות למזרח

עד לסגירתה הייתה החברה פעילה בתחום הטיסות למזרח, בעיקר לבנגקוק, בירת תאילנד. סוג המטוס שהיה מופעל לטיסות אלו הוא בואינג 767.
ישראלים נהגו לטוס עם החברה נוכח המחירים הנמוכים בהשוואה לטיסות אל על, אולם לא אחת התקבלו תלונות על איחורים ועיכובים גדולים בטיסות.

פעילות החברה בישראל

החברה הייתה פעילה מאוד בתחום קווי התעופה בין אוקראינה לישראל. הקו הראשי שהפעילה החברה בין שתי המדינות הוא הקו בין נמל התעופה בוריספיל לנמל התעופה בן-גוריון. קו זה פעל בתדירות של שתי טיסות יומיות, אשר התבצעו במטוסי בואינג 737-800 ובואינג 767-300ER.
כמו כן, החברה הפעילה טיסה יומית אחת מהערים: דניפרופטרובסק, דונצק, סימפרופול ואודסה לנמל התעופה בן-גוריון. טיסות אלו התבצעו במטוסי בואינג 737.