google/wiki40b huggingface dataset:
יהודה קומלוש

פרופ' הרב יהודה (אוטו) קוֹמלוֹש (Komlos; בהונגרית: Ottó Komlós;‏ 1 בדצמבר 1913, הונגריה – 24 באפריל 1988, ירושלים) היה רב בהונגריה, חוקר התרגומים הארמיים למקרא, מרצה באוניברסיטת בר-אילן וממנהלי המפעל להנצחת יהדות הונגריה ב"יד ושם".
חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל (1978).

ביוגרפיה

יהודה (אוטו) קוֹמלוֹש נולד בהונגריה בשנת 1913.
בשנת 1940 נסמך לרבנות בסמינר הרבני של בודפשט וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בודפשט; כותרת הדיסרטציה: "מקבילות אגדיות של תרגום אונקלוס" (בהונגרית: "A targum Onkelosz aggádikus párhuzamai").
כיהן ברבנות במספר קהילות בהונגריה; משנת 1949 ועד עלייתו לישראל ב-1957 כיהן כרב בית הכנסת ברח' בוצ'קאי (Bocskay) שבבּוּדָה.
במקביל לימד בסמינר הרבני של בודפשט.
בשנת 1957 עלה לישראל. בארץ כיהן כפרופסור למקרא באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן כיהן בפרופסורה באוניברסיטת דרופסי (כיום חלק מאוניברסיטת פנסילבניה), ושימש בה גם ספרן ראשי.
פרסם מאמרים רבים על התרגומים הארמיים למקרא. בשנת 1978 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל על ספרו "המקרא באור התרגום".
במקביל לעיסוקו במדעי היהדות, כתב גם על יהדות הונגריה. במשך תשע שנים, משנת 1959 ועד דצמבר 1967, ניהל את המחלקה לזכר יהודי הונגריה ב"יד ושם". חיבר מאות ערכים בכרך של "פנקס הקהילות" המוקדש להונגריה.
קומלוש נפטר בשנת 1988 בירושלים.
זרח קולבורן

זרח קולבורן (אנגלית: Zerah Colburn; ‏1 בספטמבר 1804 - 2 במרץ 1839) היה ילד פלא מן המאה ה-19 שהתפרסם בתור גאון חישוב.

ביוגרפיה

קולבורן נולד בקאבוט ורמונט בשנת 1804. עד לגיל שבע נחשד שהוא סובל מפיגור שכלי. אולם, שישה שבועות בלבד לאחר שהחל את לימודיו בכיתה הראשונה אביו שמע אותו מדקלם את לוח הכפל. אביו לא היה בטוח אם הוא למד את לוח הכפל מאחיו ומאחיותיו והחליט לבחון את יכולותיו המתמטיות, להפתעתו הוא גילה שטמון בו פוטנציאל לאחר שכפל נכונה את המספרים 13 ו-97.
יכולותיו של קולבורן הלכו והתחזקו ובמהרה יכל לענות על שאלות קשות יותר, כגון מהו מספר השניות ב-2,000 שנים, המכפלה של 12,225 ב-1,223, או השורש הריבועי של 1,449. כבר בגיל שבע יכל לחשב למשל את כמות השעות ב-38 שנים, חודשיים ושבוע בפרק זמן של 6 שניות בלבד.
מסופר על זרח שיכל לפתור בעיות מסובכות למדי. למשל, מספר פרמה השישי 2²⁵+1 (או 2³²+1) נחשב בתחילה לפי פרמה למספר ראשוני. מספר זה, בהצגה עשרונית 4,294,967,297, אינו ראשוני וזרח חישב בראשו שהמחלק הנמוך ביותר שלו הוא 641. המחלק הנוסף הוא 6,700,417 וניתן למצאו באמצעות מחשבון בקלות.
אביו ניצל את גאונות החישוב שלו בכך שלקח אותו למסעות בדרכים ובהמשך גם מעבר לים, במסעות אלו זרח הופיע והמחיש לקהל את יכולת החישוב המהירה שלו. השנים עזבו את ורמונט בחורף שבין השנים 1811-1810. בעוברם ליד הנובר, ניו המפשייר נשיא דארטמות' קולג', ג'ון ווילוק, הציע לממן את לימודיו של זרח אך אביו דחה את ההצעה. בבוסטון, זרח זכה לקהל רב ועורר עניין גדול בקרב התושבים. פרופסורים מהארבארד קולג' וכן מומחים מתחומים שונים ועיתונים דנו בכוח החישוב המופלא שלו.
אחרי שעזבו את בוסטון זרח הוצג בפני קהל בעבור תשלום במדינות מרכז ומזרח ארצות הברית, ובינואר 1812 הפליגו לאנגליה. בספטמבר 1813 זרח הופיע בדבלין אירלנד. קולבורן ניצב ראש בראש מול ויליאם רואן המילטון (אז בן 8 בלבד) בתחרות חישוב וניצח. בעקבות הפסדו, המילטון החליט להקדיש יותר זמן לאימון במתמטיקה מאשר ללימוד שפות. לאחר שסיירו ברחבי אנגליה, סקוטלנד ואירלנד זרח ואביו שהו 18 חודשים בפריז. שם, החל ללמוד במוסד יוקרתי אך בשנת 1816 לימודיו נקטעו על ידי אביו שנפל לעוני והם חזרו לאנגליה.
הרוזן מבריסטול (פרדריק הארווי) גילה עניין בזרח ושלחו ללמוד בבית הספר הפרטי ווסטמינסטר, שם למד עד שנת 1819. אביו סירב להתנאות שונות מצד הרוזן, קטע בשנית את לימודיו וייעץ לו ללמוד משחק. זרח פעל לפי עצת אביו והחל בלימודי משחק תחת הוראתו של צ'ארלס קמבל. הופעתו הראשונה הותירה טעם מר בפיו ובפי מורהו, הוא עזב את עולם המשחק עבד תקופה כמורה מחליף לאחר מכן פתח בית ספר משלו. במקביל, סייע בחישובים שונים בעבור תומאס יאנג שהיה מזכיר ועדת קו האורך.
בשנת 1824, עקב פטירת אביו, הוא הורשה לחזור לארצות הברית יחד עם מספר חברים על ידי הרוזן מבריסטול. אם כי לימודיו של זרח לא היו לימודים סדירים הוא הפגין יכולת גבוהה גם בלמידת שפות. במרץ של אותה השנה לימד צרפתית בברלינגטון ובמקביל למד באוניברסיטת ורמונט. לקראת שנת 1825 חבר לתנועה המטודיסטית, לאחר תשע שנות חברות בתנועה השתקע בנורוויץ' ובשנת 1835 נהיה לפרופסור לשפות בדארטמות' קולג'.
בשנת 1833 פרסם ספר אוטוביוגרפי. כמו אביו, לזרח היו 12 אצבעות בידיים ו-12 אצבעות ברגליים. נפטר בגיל 34 מסיבוכי מחלת השחפת.
פעולת חבורה

אחד הרעיונות היסודיים בתורת החבורות הוא הפעולה של חבורה על קבוצה. היכולת של חבורות לפעול על מבנים מתמטיים שונים היא הסיבה העיקרית לכך שתורת החבורות שימושית כל-כך בענפים שונים במתמטיקה. גם בתורת החבורות עצמה, פעולה של חבורה על קבוצות בעלות מבנה מוגדר מראש היא כלי מרכזי בחקר המבנה של חבורות, סופיות וגם אינסופיות.
אומרים שחבורה נתונה G פועלת על קבוצה X, אם אפשר לפרש כל איבר של החבורה כאילו הוא מהווה פונקציה מן הקבוצה אל עצמה, באופן כזה שכפל האיברים בחבורה מתאים להרכבה של פונקציות, ואיבר היחידה של החבורה פועל 'באופן טריוויאלי' (כלומר מעביר כל איבר של X לעצמו).

דוגמאות

אפשר להבחין בין כמה סוגים של פעולות חשובות. ראשית, חבורה יכולה לפעול על קבוצה חסרת מבנה (בדרך כלל סופית), או על חבורה אחרת. לדוגמה, החבורה הסימטרית  פועלת על קבוצת המספרים . כל חבורה G פועלת על עצמה, על ידי כפל משמאל: . פעולה זו נקראת הפעולה הרגולרית. באופן כללי יותר, אם  תת חבורה (שאינה בהכרח נורמלית), G פועלת על אוסף הקוסטים , שוב על ידי כפל משמאל: . לפעולה זו יש יישום מיידי במשפט קיילי והעידון שלו. פעולה חשובה אחרת היא ההצמדה: G פועלת על עצמה לפי . באופן כללי יותר, G פועלת על ידי הצמדה על כל חבורת מנה : .
פעולה מסוג קצת אחר היא הפעולה של חבורה על קבוצה בעלת מבנה, כמו מרחב וקטורי או מרחב טופולוגי. כאן דורשים כמעט תמיד שהחבורה תכבד את המבנה הקיים: איברי החבורה אינם יכולים להיות סתם פונקציות, אלא למשל פונקציות ליניאריות (במקרה הראשון) או רציפות (במקרה השני). במקרה הראשון ההצגה אינה סתם הומומורפיזם של החבורה אל החבורה הסימטרית של כל הווקטורים במרחב (חבורה זו הורסת לחלוטין את המבנה החיבורי, ולכן אין לה שום חשיבות), אלא אל החבורה של כל הטרנספורמציות הליניאריות ההפיכות , שהיא חבורת המטריצות ההפיכות  (כאשר n הוא ממד המרחב מעל שדה F). החבורה פועלת על הווקטורים על ידי כפל מטריצות רגיל. הפעולות השונות של חבורה על מרחבים וקטוריים (בדרך כלל מממד סופי) הם האובייקט היסודי בתורת ההצגות של חבורות, שממנה צמחו רוב המשפטים החשובים בתורת החבורות בשליש האמצעי של המאה העשרים. פעולות על מרחבים טופולוגיים הם נקודת הפתיחה של הטופולוגיה האלגברית.
כדוגמה נוספת, חבורה יכולה לפעול על קבוצת הקודקודים של גוף מישורי או מרחבי, תחת האילוץ שהגוף יתפוס בסיום הפעולה את אותו המקום שתפס לפניה. לדוגמה, חבורה הפועלת על קודקודיו של מצולע משוכלל בעל n קודקודים היא תת-חבורה של החבורה הסימטרית , שאיבריה שומרים על יחסי השכנות של קודקודי המצולע. הפעולות המותרות הן סיבוב או שיקוף המצולע. חבורה זו נקראת החבורה הדיהדרלית מסדר 2n.

מסלולים ומייצבים

פעולת החבורה על  מחלקת את הקבוצה למחלקות שקילות הנקראות מסלולים: המסלול של נקודה , המסומן  או  כולל את כל הנקודות שניתן להגיע אליהן מ  בעזרת אברי . כלומר כל הנקודות . אם הקבוצה מורכבת כולה ממסלול יחיד (כלומר, אפשר להגיע מכל נקודה לכל נקודה אחרת), אז הפעולה היא טרנזיטיבית. 
המייצב של נקודה  הוא אוסף כל האיברים ב-G השומרים על x במקומו:  (לעיתים מסמנים גם ).
המייצב של כל נקודה הוא תמיד תת-חבורה של G, וגודל המסלול של x תלוי בגודלו של המייצב: כאשר החבורה סופית מתקיים . כמו כן, אם y=gx נמצא במסלול של x אז המייצב של x צמוד למייצב של y: 
. בפרט, אם הפעולה טרנזיטיבית אז כל המייצבים צמודים זה לזה.הלמה של ברנסייד קושרת את האינדקסים של מייצבים בחבורה למספר המסלולים.
אל-באהג'ה

על האתר

בשטח המתחם הקדוש שוכנים "מקדש בהאא אללה" בו שמורים שרידיו של מירזא חוסיין עלי נורי, נביא האמונה הבהאית וכותבם של כתביה הקדושים, שנודע לימים כבהאא אללה; ו"אחוזת אל-באהג'ה" בה התגורר בשנותיו האחרונות ובה מת בשנת 1892. האתר הוא אחד משני היעדים החשובים ביותר בישראל לעלייה לרגל בדת הבהאית.
שני המבנים מוקפים בגנים מטופחים ורחבי ידיים, והאתר ידוע בשם "המתחם הקדוש". "החצר הקדושה" (Haram-i Aqdas) היא חלקו של "המתחם הקדוש" הכולל את שני המבנים ואת הגנים הצמודים להם. בשנת 2008 הכריז ארגון אונסק"ו על המקום כאתר מורשת עולמית במסגרת הכרזתם של המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי. בכניסה לגן שוכן מרכז מבקרים.
ב-19 בספטמבר 2008 פורסם כי המרכז הבהאי העולמי ירכוש מצה"ל את מחנה בן עמי, הגובל באל-באהג'ה, לאחר שזה ינטש. שטחו של המחנה היה 39 דונם, וסכום העסקה עמד על 39 מיליון ש"ח. צה"ל פינה את המחנה בחודש אוגוסט 2009 ולאחר מכן, הורחבה החומה של המתחם הבהאי, כך שבעשור השני של המאה ה-21, היא מקיפה גם את השטח שהתווסף לו.

מקדש בהאא אללה

מקדש בהאא אללה הוא המקום הקדוש ביותר לבהאים, והוא מסמן את הקיבלה, שאליה הם פונים בעת תפילה. המקום מורכב מ"המקדש הפנימי" ומ"המקדש החיצוני". המקדש הפנימי הוא מבנה מקורה שבמרכזו גן עצים וסביבו שבילים מכוסים במרבדים. באחד מחדריו, המכונה "קודש הקודשים", שמורים שרידיו של בהאא אללה. בצמוד למקדש הפנימי שוכן "המקדש החיצוני", הכולל חצר קטנה שאליה מוליך שער, ומספר מדרגות המובילות אל המבנה השער של המקדש הפנימי.
שלושים שנה לאחר מותו של בהאא אללה, ב-1922, נתפס המקום בכוח על ידי בנו, מירזא מוחמד עלי, ותומכיו, במסגרת מאבק הירושה להנהגת הדת. מושל עכו מטעם המנדט הבריטי דרש את השבת מפתחות המבנה לרשותו, ואלה נמסרו לו בתחילת 1923. המושל העבירם לשוגי אפנדי, מנהיגה המוכר של הדת.

אחוזת אל-באהג'ה

אחוזת אל-באהג'ה שוכנת בצמוד למקדש בהאא אללה, מצדו המזרחי. המבנה נבנה ב-1870 על ידי עודי חאמר, סוחר אמיד מעכו, במקום בו ניצב מבנה קודם קטן יותר. שטחו של המבנה הוא 740 מ"ר והוא שימש כבית הקיץ של בעליו. לאחר מותו של חאמר, הוא נקבר בסמוך למבנה, וב-1879 עזבה משפחתו את עכו בשל מגפה. היא השכירה את המבנה לבהאא אללה תמורת סכום כסף בלתי משמעותי, ומאוחר יותר הוא נרכש במטרה לשמש כמקום מגוריו של האחרון. אשתו השנייה של בהאא אללה וילדיה התגוררו במבנה. לאחר מותו של בהאא אללה ב-1892 הוחזק המבנה בידי מירזא מוחמד עלי, ובנובמבר 1929 רכש אותו שוגי אפנדי. שוגי אפנדי רכש את האדמות שסביב האתר, או החליפן בתמורה לאדמות אחרות שהיו בבעלות הבהאים, והרס את הבתים ששכנו בשטח. רעפיהם שימשו לסלילת השבילים בגנים, ובחומרי הבנייה נעשה שימוש כדי להקים קיר מגן מדרום לאחוזה.
אנריק קאזאסס

ביוגרפיה

אנריק קאזאסס מנהל חיים ברוח הנוודות. הוא התגורר בברצלונה, אסקלה, טנריפה, מונטפלייר, נוטינגהאם, לומזנס, ברלין ולבסוף בשנת 1997, חזר לברצלונה בה מתגורר עד היום. הוא עבד כמתרגם עבור עיתונים שונים. ספריו הראשונים ראו אור בשנת 1970 ובתוך כמה שנים זכה לתהילה עבור עבודותיו בתחום הספרות הקטלאנית המקומית. קאזאסס נחשב למשורר פורץ דרך בתחומו. שיריו תרמו רבות להתפתחותה של השירה. שירתו של קאזאסס מאופיינת כחצופה ובועטת, שוברת מוסכמות הנכתבת באופן בו המשורר משחק עם הצלילים, הגיות ועיצורים. לרוב שיריו מאופיינים בכתיבה על רעיון אחד קונקרטי ולאורך השיר הוא מפתח אותו.
הוא שואב השראה משירת ימי הביניים, סוריאליזם ועד לכדי תקופת הברוק. קאזאסס עצמו מגדיר עצמו כמעריץ של כמה סופרים בהם ניתן למצוא את ויקטור קאטאלה, מרסה רודורדה ופגס דה קלימנט.
בשנת 1973 יצא לאור ספרו הראשון: "la bragueta encallada". במהלך השנים הבאות המשיך קאזאסס לכתוב, אך רק בשנת 1991 פרסם את ספרו השני: "la cosa aquella" (בעברית: הדבר ששם"). ספר זה זכה בפרס קריטיקה סרה דה-אור, ובשנת 1993 זכה בפרס נוסף. 
קאזאסס ידוע בכתיבת הפרוזה שלו המתפרסמת בעיתונים יומיים ומגזינים אחרים. הטקסטים המורכבים והחדים שלו, למשל בשירו: "el poble del costat" (בעברית: הכפר הסמוך") מדגישים את סגנון כתיבתו.
בשנת 2012 הוא זכה בפרס ספרותי של ז'נרליטט דה קטלוניה.
בשנים 2006 וב-2010 הוא היה שותף להוצאת אלבום של פסקל קומלד (מלחין צרפתי ממוצא קטלוני).
שנאי

שנאי אידיאלי

העיקרון עליו פועל השנאי הוא שני סלילים הנמצאים בשדה מגנטי זהה, הנוצר כתוצאה מהזרם העובר בסליל אחד (הסליל ה"ראשוני") ומשרה כוח אלקטרו מניע (כא"מ) בסליל האחר (הסליל ה"משני"). במצב זה, כל תכונה חשמלית של המערכת בצד אחד של השנאי משוקפת לצד השני.
מכיוון שהזרם והמתח על סליל תלויים בהשראות שלו, וזו פורפורציונית למספר הכריכות בסליל, הרי שכאשר מספר הכריכות בשני סלילי השנאי שונה זה מזה, יתקבלו מתחים וזרמים שונים על שני הסלילים.

שימוש בשנאים

השימוש העיקרי בשנאים הוא לשינוי רמת המתח. שימושים משניים הם להעברת האנרגיה החשמלית, תוך בידוד בין המעגלים (ללא שינוי מתח, נקרא "שנאי מבדל") וליצירת נקודת אפס במערכת תלת פאזית ("שנאי הארקה").

מבנה

יישום מקובל של שנאים הוא מערך של שני מוליכים מלופפים סביב ליבת ברזל משותפת. ובכך משתפים את השדות המגנטיים שלהם בשיעור גבוה. ליבת השנאי אינה בנויה מגוף אחיד אלא מלוחות ברזל מבודדים (פחות או יותר). זאת לשם מניעת זרמים בתוך הליבה עצמה דבר הגורם לאובדן ניכר של אנרגיה. יש שנאים שהליבה שלהם עשויה חומר דוגמת פריט שהוא בעל תכונות מגנטיות כמו ברזל, אך הוא אינו מוליך זרם. התצורה הזאת מאפשרת העברת אנרגיה חשמלית מהסליל הראשוני לסליל המשני, כמעט ללא הפסדים, תוך שינוי רמת המתח החשמלי במוצא הסליל המשני.

רשת חשמל ארצית

השנאים מהווים רכיב מרכזי ברשת החשמל הארצית, באפשרם המרת מתח התמסורת הכלל ארצית (161/400 קילו־וולט - נקרא "מתח עליון") למתחי רחוב (22 קילו־וולט - נקרא "מתח גבוה") ולמתח המתאים לשימוש במכשירים חשמליים (230/400 וולט - נקרא "מתח נמוך").

אלקטרוניקה

שנאים נפוצים גם בשימוש ביתי בהקשר של ציוד חשמלי. לדוגמה - שנאי 230/115 המאפשר למכשור הפועל ב־115 וולט, כמו בארצות הברית, לפעול ממקור מתח של 230 וולט, כמו בישראל. שנאים אחרים מיועדים להפעלת מכשירים חשמליים קטנים דוגמת מכונות גילוח או הסרת שיער, או טלפונים ביתיים. שנאים אלה מצויים בדרך כלל בתוך התקע של המכשיר החשמלי וברוב המקרים נמצא בו גם מיישר זרם, כיוון שמכשירים אלה פועלים במתח ישר. עוד שנאים המצויים הרבה בשימוש ביתי, הם שנאים המיועדים להפעלת נורות הלוגן של 12 וולט, מרשת החשמל הביתית.
בשנאים נעשה גם שימוש במעגלי טלפוניה (לבידוד הקו מהמכשיר לצורכי בטיחות בין השאר), במעגלי תקשורת קווית ותקשורת אלחוטית (המרה ותיאום עכבות וכן הפרדה בין מעגלים ומכשירים) ובמעגלים אנלוגיים אחרים.
בישול לבן

בישול לבן הוא שיטת הכנת מזון שבה מטילים את חומר הבישול לתוך מים רותחים למשך זמן קצר ומדוד, ואז מוציאים אותו ומטילים לתוך מי-קרח או תחת מים זורמים. תהליך זה, המכונה Blanchiment במטבח הצרפתי או Blanching באנגלית, מחמם את המזון במהירות ואז מקרר אותו מיד. 
התהליך גורם למזון, בדרך כלל פירות וירקות להתקשות ומדגיש את הטעמים הטבעיים, ובדרך כלל משמש כשלב בישול מקדים להקפאה.
בישול לבן שימושי גם כטכניקה לשחרור קליפת הפרי כצעד מקדים לקילופו, כמו למשל עבור עגבניות, שזיפים ואפרסקים. הוא גם מדגיש את צבעם של ירקות, בעיקר ירקות ירוקים (ראו גם: בישול ירוק).
בישול לבן באדים משמש גם כדי לנטרל בקטריות ואנזימים שנמצאים במזון כמו בוטנים למשל, כדי להאריך את חיי המדף שלהם.
מסע המלחמה האתונאי לסיציליה

הסיבות לשיגור חיל המשלוח

לאחר שלום ניקיאס הגיעו לאתונה ידיעות על ידי שליחים, כי בעלות בריתה בסיציליה נמצאות תחת מתקפה מצד סירקוסאי. אנשי סירקוסאי היו דורים במוצאם (כמו הספרטנים), לעומת האתונאים ובני בריתם בסיציליה שהיו איונים. לפיכך חשו האתונאים חובה להגן על אחיהם ובני בריתם באי. אולם יש להניח כי אתונה לא שאפה לפעול מטעמי אחווה וכיבוד הסכם השלום של ניקיאס בלבד. המטרה של סירקוסאי, העיר הדומיננטית באי, הייתה מבחינתם המכשול העיקרי לשאיפתם זו.
בשלבים האחרונים של ההכנות הואשם אלקיביאדס, מפקד המבצע, בהשחתת פסלי האלים. הוא כפר בהאשמות ודרש לעמוד לדין ללא דיחוי, אולם האתונאים החליטו לשלוח אותו למסע בכל זאת (אולי משום שחשבו שכך יהיה קל יותר להרשיעו). ואכן, זמן קצר לאחר הגעתו לסיציליה הוא נקרא לשוב לאתונה כדי לעמוד למשפט. מאחר שחשש כי יורשע על לא עוול בכפו, החליט אלקיביאדס לערוק לצדה של ספרטה והדליף לה את תוכניות המבצע.
הכוח האתונאי כלל יותר מ-100 ספינות מלחמה, למעלה מ-7,000 רגלים וכמות זעומה של 30 פרשים, שהתבררו כנחותים בהתמודדות מול חיל הפרשים הסירקוסאי, שהיה גדול ואיכותי יותר. עם נחיתת כוחות אתונה הצטרפו אליהם כוחות של כמה מבעלות בריתה, אולם במקום לתקוף מיד, החליט ניקיאס, המפקד החדש, להשתהות, על מנת לארגן את כוחותיו ובעלות בריתו.

הלחימה

ההתמהמהות האתונאית איפשרה לספרטנים לשלוח עזרה לסיציליה. המצביא הספרטני גיליפוס הגיע עם תגבורות, גייס כוחות נוספים באי, ובסדרה של קרבות הביס את הכוחות האתונאים ופרץ את המצור. בד בבד פתחו הספרטנים במתקפה יבשתית ביוון. על פי עצת אלקיביאדס הם כבשו את מבצר דקליאה ליד אתונה ומנעו מאתונאים לקבל אספקה דרך היבשה. לפיכך, כל האספקה לעיר הייתה צריכה להיעשות דרך הים, דבר שגרע מהמשאבים האתונאיים. חברי הליגה הפלופונסית שלחו תגבורות נוספות לסירקוסאי בניסיון לגרש את האתונאים מאדמת סיציליה. במקום לסגת, שלחו האתונאים עוד 100 ספינות ו-5,000 חיילים. הסירקוסאים ובני בריתם הצליחו בהנהגתו של גיליפוס לנצח שוב את האתונאים בקרב יבשה; הצי הסירקוסאי, שנאסף בעצת המצביא הספרטני, השמיד את צי המשלוח האתונאי שהגיע כדי לנסות ולחלץ את צבא ניקיאס. צבא האתונאים, שהיה כעת מנותק מקווי האספקה, מותש וללא אפשרות ממשית לסגת או להימלט, נאלץ להיכנע. החיילים האתונאים הלכו לשבי ורובם ככולם נמכרו לעבדות. הייתה זאת מכה קשה לאתונה, שאיבדה כמחצית מבניה בהרפתקה זו.
עין יהב

הקמת המושב

בשנת 1952 הגיעו עשרות גדנ"עים לעין יהב, שהיה עד אז נקודת מצפה חקלאית של השח"ל (שירות חלוצי לישראל). הגדנ"עים הקימו בה את החווה השנייה של הגדנ"ע בערבה, שלאחר כשנה פורקה. בשנת 1958 הגו שי בן אליהו וחגי פורת את רעיון הקמת יישוב בעין יהב, כנהוג בימים אלו פנו לצבא להקמת היאחזות נחל במקום. לאחר שקיבלו סרובים נרחבים מכל מי שפנו אליו פנו ישירות לבן-גוריון וב- 7 באוגוסט 1959 נתן בן-גוריון את האישור להקמת ההיאחזות. בקיץ 59' עלו חגי, שי, ומספר חברים מכפר יהושוע על הקרקע בעין יהב על מנת להכין את השטחים החקלאיים לבני הגרעין הראשון אשר היו בטירונות באותה עת ובכדי לא לאבד את עונת הגידול של אותה שנה. ב-23 בנובמבר 1959 עלה הגרעין הראשון לקרקע. וכך קם המושב בשנת 1959 כהיאחזות נח"ל, שאוזרחה בשנת 1962 והפכה ל"מושבוץ" (שילוב של מושב וקיבוץ). בהמשך הפך למושב שיתופי וכיום הוא מושב עובדים.
בשנות ה-60 בוצע ירי על היישוב מג'בל חופרה, בהמשך גבעה זו נתפשה על ידי צה"ל.

שם המושב

שם המושב סמלי. פירושו "מעיין תקווה", ומקורו בשמו של האתר הארכאולוגי שבמקום, "עין וייבה".

פעילות חקלאית

בשנת 1995 חקלאי עין יהב חברו כאגודת "יופי של ירקות" במטרה להקל ולהגדיל את שיווק התוצרת החקלאית מהמושב. נכון לשנת 2013 האגודה הפכה למשווקת הירקות הטריים הגדולה בישראל, לאחר שהגדילה את היקף המכירות ל-120 מיליון שקל בעונת 2012 ועל פי התחזית תגדיל את השיווק לשיא של 180 מיליון שקל. הצמיחה היא תוצאה מהצטרפות קיבוצים וחקלאים גדולים לשיווק באמצעות האגודה מכל קצוות הארץ. כך התרחב סל מוצרי האגודה הכולל כיום פרי הדר, חצילים, בצל, סברס, ענבים ופירות קיץ בנוסף לענפי העוגן של חקלאי עין יהב – פלפלים, מלונים, ענבים ואבטיחים.
תחום התיירות נכנס כענף כלכלי משמעותי. בשני העשורים האחרונים התפתחה במושב פעילות תיירותית ענפה וכבר כיום מעל 100 יחידות אירוח ברמות אירוח שונות. לצד הצימרים מגוון פעילויות אטרקציה, סדנאות, אומנות, מסעדות ושירותי קייטרינג.
באימוק

היסטוריה

הכפר נוסד ככל הנראה בראשית המאה ה-15 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. בהמשך מתועד הכפר בתעודות מתקופת מתיאש הראשון, מלך הונגריה. בראשית המאה ה-16 נכבש האזור על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) התחוללו באזור קרבות בין העות'מאנית לצבא ממלכת הבסבורג שהובילו לפגיעה קשה באוכלוסייה. בראשית המאה ה-18, ננטש הכפר מתושביו ורק בשלהי המאה שבו להתיישב בו, בעיקר מהגרים ממוצא הונגרי. בהמשך, נשלט היישוב על ידי האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית ולמקום הגיעו מתיישבים ממוצא גרמני. בתקופה זו נקרא הכפר נָגֶלְסְדוֹרְף.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל הכפר בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באימוק נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה אופאטין בשטחי סרביה.

הקהילה היהודית

קהילה יהודית התקיימה בבאימוק מהמחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1896 הוקם בית הכנסת וכן תלמוד תורה. ב-1880 התגוררו בבאימוק 253 יהודים. בראשית ימי הקהילה עסקו בניה בחקלאות ובהמשך במסחר. מקצתם היו בעלי מקצועות חופשיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה התגוררו בכפר כ-50 משפחות יהודיות. ב-1931 נמנו בבאימוק 131 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 142 נפשות.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, סופח האזור להונגריה. מרבית יהודי העיירה הובלו למחנות ההשמדה במקביל להשמדת יהדות הונגריה. לאחר המלחמה לא התגוררו יהודים בעיירה. מבנה בית הכנסת חרב ב-1948.
האריה והעכבר

האריה והעכבר הוא אחד ממשלי איזופוס, מספר 146 באינדקס של פרי.

עלילה

בגרסה הראשונית של הסיפור, אריה מאיים על עכבר שהעיר אותו. העכבר מבקש את סליחתו ומציין את העובדה כי הוא אינו טרף ראוי ולא יעניק כל כבוד לאריה. האריה משתכנע ומשחרר את העכבר לחופשי. מאוחר יותר, האריה נתפס ברשת ציידים, העכבר שומע את שאגותיו ומגיע לשחרר אותו על ידי כרסום חבליו.
בגרסאות שונות של הסיפור, לאחר שהאריה משחרר את העכבר, הוא מבטיח להחזיר לו טובה, והאריה כל כך משועשע מהעניין ומשחרר את העכבר לחופשי. כשהעכבר שב ומקיים את הבטחתו מתחזק המסר של חשיבות החזרת הטובה וקיום הבטחה.
מוסר ההשכל של הסיפור הוא שרחמים מביאים בצידם שכר. ושאין להסתכל בקנקן אלא במה שיש בתוכו. העכבר, על אף קטנותו, הצליח להציל את חייו של האריה הגדול והחזק, בתמורה לכך שהאריה חס על חייו. הסיפור גם מחזק את זה שלכל אחד יש תועלת, אתה לא יכול להיות קטן מדי מכדי להועיל, ולכל אחד יש את היתרונות שלו.
המשורר הסקוטי רוברט הנריסון (Robert Henryson) כתב גרסה שכלולה בספרי המעשיות שהוציא בשנת 1480 המרחיבה את הטיעון כי העכבר מייצג מספר נושאים העוסקים בדין, פוליטיקה וצדק. השיר מורכב מ-43 בתים בני שבע שורות. 12 הבתים הראשונים מתייחסים לפגישה עם איזופוס בחלום. וששת הבתים בסיומו מתארים את המוסריות בסיפור. המשל המורחב מופיע בבתים 13-36.
המשורר הצרפתי מהמאה ה-16 קלמאן מארו, מספר גרסה נוספת נרחבת של הסיפור שפורסמה לראשונה בספרו "Épitre à son ami Lyon Jamet" (מכתב לחברו ליון) בשנת 1534. זהו חיקוי של אגרות המשורר הלטיני הורטיוס, בהם פנה לחבריו לעיתים קרובות, תוך החלת תמות, בדומה למשלי איזופוס, למצבים שהם נתקלים בהם. במקרה הזה, המשורר מארו היה כלוא והוא מתחנן בפני חברו לעזור לו להשתחרר. ז'אן דה לה פונטיין כלל גרסה תמציתית של הסיפור באגדותיו שיצאו בשנת 1668.

עיבודים

המשל היה אהוב על אמנים ופסלים שהרבו להשתמש בו במגוון מדיומים. הצייר הפלמי פרנס סינדרס (Frans Snyders) היה אחראי על לפחות שתי גרסאות. אחת מהן עברה תיקון לבקשתו של וינסטון צ'רצ'יל, כדי להדגיש את העכבר שהיה כמעט בלתי נראה. בשנת 1973 הציור עבר שחזור וההדגשה הוסרה ולאחר מכן הוא נתלה באולם הגדול בארמון וסטמינסטר.
במאה ה-19 הקריקטוריסט הפוליטי ג'ון דויל ביצע התאמה של המשל לאחת מסדרות ההדפסים החודשיות שלו בפברואר 1844. בקריקטורה, ה"עכבר" המכרסם ברשת הוא ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון, אשר שיכנע את בית הלורדים לשחרר את ה"אריה" דניאל או'קונל ממאסר שנגרם מכיוון שניסה לבטל את חוק האיחוד של 1800.
קרסנודאר

היסטוריה

העיר נוסדה כמוצב קוזאקי של חיל הים השחור, שהועברו לאזור לאחר כיבושו. בשנת 1793, אחרי התרחבות היישוב במקום נקרא המקום בשם יקטרינודאר (Екатеринода́р) על שם יקטרינה השנייה. 
מ-1860 שימש המקום כמרכז מחוז קובן והחיל הקוזאקי של קובן. ב-1867 קיבלה מעמד של עיר, והתחילה להתאכלס גם בתושבים לא-קוזאקים. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 נבנתה דרך העיר מסילת ברזל מטיחורצק לנובורוסיסק. ב-1888 ישבו בעיר כ-45,000 תושבים, והעיר הפכה לצומת מסחר חשובה.
במהלך מלחמת האזרחים בין 1918 ל-1920 עברה העיר מספר ידיים, ואף שימשה כבירת הרפובליקה הסוביטית הצפון-קווקזית, עד שצורפה סופית לפדרציה הרוסית ולברית המועצות. ב-1920 שונה שמהּ לקרסנודאר. מ-1922 עד 1934 שימשה כבירת החבל האוטונומי של אדיגיה כחלק ממחוז צפון קווקז, עם הבירה ברוסטוב על דון. בין 1934 ל-1937 חלק ממחוז אזובו-צ'רנומורסקי, שכלל בתוכו את מחוז קרסונדרסקי ומחוז רוסטוב על דון. ב-1937 הישות הקודמת הופרדה לשתי ישויות, וקרסנודאר הייתה לבירת מחוז קרסונדאר. בין 12 באוגוסט 1942 ל-12 בפברואר 1943 הייתה העיר תחת כיבוש גרמני.
לאחר התפרקות ברית המועצות העיר לא סבלה מאובדן תושבים ואוכלוסייתה דווקא גדלה מאז 1991. כחלק ממגמת ההתרחקות מהעבר הסובייטי, רחובות רבים שינו את שמותיהם והושבו להם שמם ההיסטורי מתקופת הצאר.
בשנת 2004 הורחב שטח העיר ונוספו לשטחיה הכפרים קאלינינו ופאשקובסקי הפכו לשכונות כחלק מהעיר עצמה. בשנת 2007 העירייה החלה בתוכנית מודרניזציה שבמסגרתה שופרו התשתיות העירוניות. נסללו כבישים חדשים, התחבורה העירונית חודשה ושופצו מספר מבני מגורים ישנים.

פוליטיקה וממשל

כבירת מחוז קרסנודאר העיר מאכלסת את כל משרדי ממשלת המחוז וסניפי הממשלה הפדרלית במחוז. הרשות המבצעת בעיר היא עיריית קרסנודאר והגוף המחוקק העירוני הוא הדומה העירונית של קרסנודאר.
ארתורו איליה

ביוגרפיה

איליה נולד ב-4 באוגוסט 1900 בפרגמינו שבפרובינציית בואנוס איירס לאמה פרנצסקוני ומרטין איליה, שהיגרו לארגנטינה מחבל לומברדיה שבאיטליה.
הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת בואנוס איירס ב-1918. באותה שנה הצטרף לתנועת רפורמה באוניברסיטאות ארגנטינה שהתחילה בעיר קורדובה והניחה את היסודות למערכת אוניברסיטאות חופשית, פתוחה וציבורית שמושפעת פחות מהכנסייה הקתולית. 
במסגרת לימודי הרפואה שלו התחיל איליה לעבוד בבית החולים סן חואן דה דיוס בעיר לה פלטה, וקיבל תואר ב-1927.
במקביל לתחילת לימודיו, ב-1918, הצטרף לתנועת האיחוד האזרחי הרדיקלי (UCR) תחת השפעת החינוך המיליטנטי הקיצוני שקיבל מאביו ומאחיו איטלו. הוא הרבה לעסוק בפוליטיקה לצד עיסוקו כרופא. ב-1929 עבר לקרוס דל אֵחֶה שבפרובינציית קורדובה, והמשיך שם בעבודתו כרופא וכן בפעילות פוליטית. ב-1935 נבחר לסנאט של הפרובינציה. במסגרת כהונתו כסנאטור פעל לחוקק חוק רפורמה אגררית. החוק עבר בסנאט המחוזי אך נדחה על ידי הקונגרס הלאומי. בנוסף, כיהן כראש ועדת האוצר והתקציב בסנאט, ומתוקף תפקידו זה קידם הקמת סכרים בפרובינציה.
בבחירות שהתקיימו במרץ 1940 נבחר איליה לסגנו של מושל קורדובה, סנטיאגו דל קסטיו. הוא החזיק בתפקיד זה עד שפדרו רמירס תפס את השלטון בארגנטינה בהפיכה, והדיח אותו.
בין השנים 1948-1952 כיהן איליה בבית הנבחרים הארגנטינאי שנשלט על ידי המפלגה הפרוניסטית והיה פעיל בוועדת הרפואה וההגיינה ובוועדת העבודות ציבוריות.

בחירות וכהונה


לאחר תקופה של אי-יציבות פוליטית בין השנים 1963-1955 שבה כיהנו בארגנטינה חמישה נשיאים שונים, נבחר איליה לנשיאות בבחירות דמוקרטיות בראש מפלגת ה-UCR. כנשיא, איליה הסיר את המגבלות האנטי-פרוניסטיות שהציב הצבא ב-1955.

חייו האישיים

ב-15 בפברואר 1939 נישא איליה לסילביה אלווירה מארטורל. הוא היה אב לאֶמה סילביה, למרטין ארתורו וללאנדרו איפוליטו. בנו מרטין איליה נבחר לקונגרס ב-1995 וכיהן בו עד מותו ב-1999.