google/wiki40b huggingface dataset:
קרן אור (השקעות)

קרן אור היא שמה השיווקי של החברה הפרטית ט.ב. מתקדמים בכספים בע"מ שגייסה, בין 2012 ל-2014, משקיעים באמצעות פרסום אגרסיבי תוך הבטחת תשואה של 8.5% לשנה או 23% לשנתיים. הקרן קרסה ב-2014 על רקע טענות שמדובר בהונאת פונזי.
הקרן הוקמה בידי חיליק טפירו, שהפעיל סוכנות ביטוח ועסקים פיננסיים נוספים תחת "קבוצת טפירו", ועו"ד אמיר בירמן, שיצא מהשותפות עם טפירו מספר חודשים לפני הקריסה, בנובמבר 2013. שלמה מעוז, הוצג כפרזנטור וכלכלן ראשי בפרסומים. מעוז התנגד לשימוש בשמו ובתמונתו ומפרק הקרן קבע שמעורבותו הייתה משנית.

מודל ההשקעה

קרן אור הציעה הצעה דומה מאוד לזו של קרן קלע הגדולה והמוכרת יותר של אמיר ברמלי, תוך שימוש בטרמינולוגיה שיווקית דומה כגון המינוח "השלמת הון". הקרן פירסמה באופן אגרסיבי באינטרנט ובאמצעים נוספים והציעה השקעות בסיכון נמוך מאוד עם "תשואה מובטחת" של 8.5% לשנה או 23% לשנתיים על סכום השקעה מינמלי של 50,000 שקלים שיועדו כביכול לפרויקטי תמ"א 38. הקרן גייסה בפועל כ-80 מיליון שקלים, אם כי בפרסומיה הוצגו מספרים גבוהים יותר של כ-150 מיליון שקלים, וזאת מכיוון שכמות הגיוסים המפורסם היו אמצעי גיוס ושכנוע של לקוחות פוטנציאליים.
באתר קרן אור, תוארה הפעילות כך: "קרן אור היא קרן בוטיק המתמחה בניהול פרויקטים בתחום הנדל"ן למגורים (תמ"א 38) והשלמת הון. הקרן מאפשרת למשקיעים ליהנות מהפוטנציאל הכלכלי הגבוה הגלום בהשקעות נדל"ן ואשראי ללא צורך בהון עצמי רב, בסיכון נמוך ועם ביטחונות מלאים. המוצר מאפשר החזר חודשי קבוע של קרן + ריבית ולחלופין החזר של ריבית חודשית וקרן בסוף תקופה. מסלולי ההשקעה הם לשנה או לשנתיים לבחירת המשקיע".

קריסה

בעקבות הקמפיין הפרסומי האגרסיבי עם "תשואות מובטחות", והביקורת הציבורית שהיא עוררה, רשות ניירות ערך הורתה לקרן לעצור את פעילות הגיוס. זמן קצר לאחר מכן ולאור קשיים תזרימיים של הקרן, 29 עובדי קרן אור שגם השקיעו את כספם הפרטי בקרן, הגישו בקשת פירוק לבית משפט שהתקבלה והעבירה את החברה לפירוק זמני , שהפך לפירוק קבוע .
במקביל מתנהלים הליכים פליליים כנגד חיליק טפירו ועו"ד אמיר בירמן.

השלכות על שוק ההון הישראלי

חוסר התערבות הרשות לניירות ערך בשלב מוקדם יותר הוביל לביקורת ציבורית כנגד הרשות. כתוצאה מכך הרשות הגבירה את מאמצי האכיפה שלה כנגד מיזמי השקעות לא מפוקחים והחמירה משמעותית את הרף על-פיו פרסום מידע נחשב לכזה המחייב תשקיף. בפרט, על-פי עמדת הרשות, כל פרסום של פרט כספי או צפי תשואה ליותר מ-35 איש מחייב כיום תשקיף.
לחץ רגולטורי זה החיש את קריסת קרן קלע של אמיר ברמלי, וכן הוביל לגיוס ראשון בתשקיף של קרן הגשמה ב-2017 ששיווקה עד שנה זו מאות מיזמי השקעה לא מפוקחים וללא תשקיף.
Turn Off the Light, Vol. 1

רקע והפקה

מיני-האלבום הופק על ידי דוקטור לוק, ביחד עם אהרון ג'וסף והדי ג'יי אוליבר. בספטמבר 2018, החלה פטרס לפרסם באינסטגרם תמונות וקטעי וידאו הקשורים למיני-האלבום. בהמשך, פרסמה תמונה של עצמה, כשהיא מאופרת כמלאכית מתה של ויקטוריה'ס סיקרט, תוך שסיפרה על בואו של מיני-האלבום.
לבסוף, יצא מיני-האלבום ב-1 באוקטובר 2018, ובסמוך לכך, עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

ביקורות

מיני-האלבום זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה. אתר המוזיקה Idolator דירג אותו במקום ה-13 ברשימת "מיני-האלבומים והמיקסטייפים הטובים ביותר של 2018". באתר המוזיקה Album of the Year, קיבל האלבום דירוג של 77.
מגזין אאוט, סקר את כל שירי מיני-האלבום, תוך שהפנה כלפיו ביקורת חיובית.

אלבום המשך

באוגוסט 2019, הודיעה קים פטרס כי באוקטובר של אותה השנה, תוציא את הכרך השני של מיני-האלבום, Turn Off the Light.
אחלמה

היווצרות

האחלמה נוצרת כמושבות גבישיות בתוך גושי סלע. גבישי אחלמה ניתן לראות בגאודות רבות. בסלעים גרניטיים ניתן למצוא עורקי אחלמה.
הגבישים מתפתחים בשכבות מקבילות היוצרות איזוּר (zoning) כתוצאה משינוי הדרגתי בהרכב התמיסה שממנה הם מתגבשים. שינויים אלה באים לידי ביטוי בשכבות צבע שונות בתוך הגביש.
בתוך גבישי האחלמה אפשר להבחין בתכלילים שונים: בועות נוזל וסיכות או גבישים של מינרלים אחרים שחדרו בתהליך ההתגבשות.

היסטוריה

השם אחלמה מופיע כבר במקרא, וכפי הנראה מדובר באותה אחלמה שהיא אחת מאבני החושן.
אחלמה שימשה כאבן חן במצרים העתיקה ולתחריטים של חפצי נוי ותכשיטים. חרוזי אחלמה נמצאו בקברים אנגלו-סקסונים באנגליה.
האחלמה גם משמשת כאבן ההולדת של חודש פברואר בארצות הברית.

ערך כלכלי

בעבר נחשבה האחלמה כאבן חן בעלת ערך כיהלום, ספיר, אודם ואזמרגד, אולם איבדה מערכה לאור תפוצתה הנרחבת. רק אמתיסט סיביר הנדיר שמר על ייחודו, וערכו נקבע לפי ביקושו על ידי אספנים. עם זאת, מחירו נמוך יותר מאבני חן ייחודיות אחרות, כספיר מסוג פדפרצ'ה או אודם מסוג דם היונה.
טוני קולט

קריירה

בשנת 1995 גילמה קולט את מיוריאל הסלופ בסרט "חתונתה של מיוריאל", תפקיד עבורו עלתה 18 קילוגרם במשקלה תוך שבעה שבועות. עבור תפקיד זה היא זכתה בפרס המכון האוסטרלי לקולנוע והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
לאחר מכן שיחקה בסרטים "אמה" (1996) לצידה של גווינת' פאלטרו, "ולווט גולדמיין" (1998) של טוד היינס, "8 וחצי נשים" של פיטר גרינוויי, "שאפט" עם סמואל ל. ג'קסון, "רווק פלוס ילד" לצד יו גרנט, "משנים כיוון" עם בן אפלק ו"השעות" יחד עם מריל סטריפ, ג'וליאן מור וניקול קידמן.
בשנת 2000 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לאחר שגילמה את אמו של הילד הרדוף בסרט "החוש השישי".
קולט נשואה לדייב גלפאסי מתאריך ה-11 בינואר 2003 ובבעלותם בתים באוסטרליה ובאירלנד.
קולט הקימה את הלהקה "Toni Colette & the Finish", בה חבר גם בעלה. באוקטובר 2006 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, Beautiful Awkward Pictures, לו כתבה קולט את כל השירים. ב-2007 הופיעה הלהקה בסידני כחלק מהאירוע Live Earth.
ב-2008 כיכבה קולט בסדרת הטלוויזיה "טרה" (באנגלית: "United States of Tara") בה גילמה דמות של עקרת בית, אם ואמנית המתמודדת עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית.
בשנת 2009 זכתה קולט בפרס אמי לשחקנית ראשית בקומדיה על תפקידה בסדרה "טרה". משחקה בסדרה זיכה אותה גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "בני ערובה", הגרסה האמריקאית לסדרה הישראלית ששודרה בערוץ עשר.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הפעולה "XXX: הילוך גבוה" לצד וין דיזל וסמואל ל. ג'קסון. שיחקה גם בסרט "צהוב הזקן" לצד ג'ניפר אניסטון, בסרט "המתיני בבקשה" לצד דקוטה פנינג ובקומדיה "אמהות בהפרעה".
סטפנוס הראשון

חייו

מרבית הידע על סטפנוס מקושר ישירות או בעקיפין למחלוקת עם נובטוס, שהתנגד לגישה הסלחנית של הבישוף קיפריאנוס והאפיפיורים שבחסותו, קורנליוס ולוקיוס הראשון לטבילה מחדש של נוצרים שהתכחשו לנצרות בזמן רדיפות דקיוס (המכונים "לפסי", lapsi). המנהג העתיק כאן היה שללפסי לא תוענק טבילה חוזרת כלל אלא רק רשות להנחת הידיים בעת התפילה. סטפנוס גרס שכדי להתקבל חזרה לכנסייה באופן מלא אין צורך כלל בטבילה.
עמדתו זו של סטפנוס הייתה מנוגדת לזו של הנובטיאנים, שגרסו שאין צורך בטבילה ואין לקבל חזרה את הכופרים, ולדעתם של קיפריאנוס ודיוניסיוס מאלכסנדריה, שגרסו כי יש לקבל חזרה את הכופרים אחרי טבילה מחדש. בסופו של דבר, עמדתו של סטפנוס היא שנתקבלה על דעת רוב הבישופים.
המסורת הנוצרית טוענת כי סטפנוס מת כמרטיר, כאשר חיילים רומיים ערפו את ראשו כאשר ישב על כיסא האפיפיור. לסיפור זה אין ככל הנראה אחיזה במציאות.
ניקולאס בט

ביוגרפיה

במבחנים הקנייתיים לאליפות העולם שנערכו בניירובי בסוף יולי 2015 קבע בט בריצת 400 מטר משוכות שיא אישי חדש של 48.29 שניות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות עצמה שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש ובתוצאת השנה בעולם של 47.79 שניות, לפני דניס קודרייבצ'ב מרוסיה שקבע שיא רוסיה חדש של 48.05 שניות וג'פרי גיבסון מבהאמה שקבע שיא בהאמה חדש של 48.17 שניות.
ב-8 באוגוסט 2018 נהרג בט בתאונת דרכים בקניה, לאחר שחזר מהשתתפות באליפות אפריקה באתלטיקה קלה שנערכה בניגריה.
רישאר וגנר

ביוגרפיה

רישאר וגנר נולד במונטריאול. וגנר הוא בנו של השופט והפוליטיקאי הקוויבקי קלוד וגנר (Claude Wagner) ‏(1925-‏1979). אביו של קלוד וגנר היה יהודי שהיגר לקנדה מבוואריה שבגרמניה.
וגנר למד באוניברסיטת אוטווה וסיים שם ב-1978 לימודי תואר ראשון במדעי החברה עם התמחות במדע המדינה. שנה לאחר מכן הוענק לו שם גם תואר ראשון במשפטים. ב-1980 הוסמך לעורך דין בקוויבק והחל לעבוד במשרד עורכי דין במונטריאול. הוא עסק בתיקי נדל"ן, ליטיגציה מסחרית וביטוח אחריות מקצועית. שימש כמרצה לסדר דין אזרחי וטיעונים בעל פה. היה גם נשיא לשכת עורכי הדין של מונטריאול וכיהן במועצת עורכי הדין של קוויבק.

קריירה שיפוטית

בשנת 2004 מונה לכהן כשופט בבית המשפט הגבוה (Superior Court) למחוז מונטריאול. ב-2011 קודם לכהונה בבית המשפט לערעורים של קוויבק.
בדצמבר 2012 מינה המושל הכללי של קנדה דייוויד ג'ונסטון את וגנר בהמלצת ראש הממשלה סטיבן הרפר לשופט בבית המשפט העליון של קנדה.
בשנת 2017 מינתה המושלת הכללית ז'ולי פאייט את וגנר בהמלצת ראש הממשלה ג'סטין טרודו לנשיא ה-18 של בית המשפט העליון, במקומה של הנשיאה הפורשת בוורלי מקלכלין (Beverley McLachlin). הוא נכנס לתפקידו ב-18 בדצמבר 2017.

חיים אישיים

וגנר הוא קתולי. הוא אב לשני ילדים, אף הם עורכי דין.
מפלגת העם הפלסטינית

היסטוריה

המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה פעלה בשטח ארץ ישראל משנת 1919 ועד להקמת מדינת ישראל בשנת 1948, אז התפלגו חבריה בין המפלגה הקומוניסטית הישראלית והמפלגה הקומוניסטית הירדנית. 
האחרונה הייתה בעלת השפעה בקרב חוגי פועלים פלסטינים ונותרה פופולרית בשטחי יהודה ושומרון גם בשנות השבעים. מפלגה קומוניסטית נפרדת נותרה בשטחי רצועת עזה. בשנת 1982 עזבו הפלסטינים ביהודה ושומרון את המפלגה הירדנית והתאחדו עם המפלגה העזתית ליצירת המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית, וזו קיימה קשרים עם הארגון לשחרור פלסטין והתמזגה לתוכו בשנת 1987. נציג המפלגה היה חבר הוועד הפועל של הארגון והמפלגה הייתה היחידה בין מרכיבי הארגון ללא רקע בעיסוק בטרור. אוהדיה היוו מרכיב חשוב לגיוס בתקופת האינתיפאדה הראשונה.
בעקבות התפרקות ברית המועצות, בשנת 1991 שינתה המפלגה את שמה וטענה כי יש לדחות את מאבק המעמדות עד לשחרור פלסטין. המפלגה, בהנהגת באשיר ברגותי, תמכה בהסכמי אוסלו. בשנת 2002 התפלגה ונוצרה מתוכה, בהנהגת מוסטפא ברגותי, מפלגת היוזמה הלאומית הפלסטינית.

במאה ה-21

בשנת 2006 התמודדה המפלגה ברשימת אל-בדיל, המשותפת לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין ולאיגוד הדמוקרטי הפלסטיני. הרשימה זכתה לשני מושבים במועצה המחוקקת הפלסטינית ויו"ר המפלגה, באסם סלחי, נבחר כחבר המועצה. שנה קודם לכן, ב-2005, התמודד סלחי לנשיאות הרשות הפלסטינית וזכה ב-2.67% מן הקולות.
כנהוג במפלגות קומוניסטיות וסוציאליסטיות, למפלגה יש מפלגות אחיות בכל העולם. בישראל אלו מק"י וחד"ש, אשר מקיימות קשרים ושיתוף פעולה זו עם זו.
אנרגיה שאובה

אנרגיה שאובה (ידועה גם בשם אגירה שאובה) הוא כינוי לאנרגיה הנשמרת בצורה של אנרגיה פוטנציאלית, בדרך כלל על ידי שאיבת מים ממאגר נמוך למאגר גבוה. בעת שנדרש השימוש באנרגיה זו, מופלים המים השאובים והאנרגיה הפוטנציאלית הופכת לאנרגיה קינטית ("אנרגיית מים", המשמשת בדרך כלל לייצור חשמל). דרך אחרת לנצל אנרגיה שאובה היא ארובת שרב.
עיתוי הייצור של האנרגיה החשמלית בשיטות השונות (כמו: מנועי בעירה חיצונית או פנימית, אנרגיה אטומית, אנרגיה סולארית, אנרגיית רוח) אינו מותאם לעיתוי בו נדרשת האנרגיה לשימוש (או שהתאמה כזו היא בלתי מעשית מבחינה כלכלית). האנרגיה השאובה אינה גורמת לזיהום הסביבה ומאפשרת ניצול עודפי אנרגיה חשמלית בעת שאינם נדרשים ושימוש בעודפים אלה במועדי התצרוכת המוגברת.
פרגוואי במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של פרגוואי למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת הגיעו להישג בענף הטניס וסיימו במקום הרביעי בתחרות הזוגות נערים יחד עם ונצואלה. אך לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה, טניס שולחן וכדורסל. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה עשרה ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים בענפים חתירה עם סיום במקום השישי בתחרות היחידות לנערות, ושחייה עם סיום במקום השמיני בשחייה ל-200 מטר בסגנון שחיית גב לנערים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה, טניס, טניס שולחן, כדורעף חופים ורכיבה והשתתפותה היא סמלית.
חורבת חנות

חוּרבַת חָנוֹת (בערבית: ח'רבת אל-ח'אן) היא חורבה במורדות הרי ירושלים לקראת המעבר לשפלת יהודה, כקילומטר ממערב למושב מטע. החורבה, הייתה אכסניה לעוברי דרכים (חאן) מן התקופה הממלוכית, האכסניה שירתה את העוברים בדרך הקיסר, שהייתה חלק מהדרך הרומית מירושלים ובית לחם אל השפלה ואל בית גוברין, והפסיקה לתפקד במהלך התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. באתר רצפת פסיפס צבעונית של כנסייה מהתקופה הביזנטית, גת ובריכת אגירה.

רצפת הפסיפס

בחפירה ארכאולוגית שהתקיימה ב-1986 התגלה שלפני החאן התקיימה במקום כנסייה ביזנטית מן המאה ה-6. מהכנסייה נותרה רצפת פסיפס נאה הכוללת כתובת הקדשה, ציורים של שריגי גפן, כלים עם פרות ודמויות אדם וחיה שהושחתו.
הרצפה מורכבת משני ספינים. בספין המערבי, הקדום יותר, מופיעות שורות של מדליונים, חמישה בכל שורה, עשויים שריגי גפן המאוכלסים בכלים ובעלי חיים. תיאורי בעלי חיים הושחתו בפעילות איקונוקלזם. באחד המדליונים שרד קיליקס המכיל פרות מעוגלים, כנראה, תפוחים אדומים, המעורמים בצורה מסודרת בכלי.
הספין המזרחי מורכב מ-12 משושים צבעוניים בתבנית 3X4, ביניהם חסומות צורות דמויות קונכייה. המשושים מאכלסים ציורים של בעלי חיים שהושחתו. באחד מן המצולעים מעוטר סל קלתוס המכיל ארבעה פרות עגולים, כנראה תפוחים. העיצוב מזכיר את התפוחים שתוארו ברמת דיוק גבוהה יותר מקפלת הקבורה הארמנית מרחוב הנביאים בירושלים.
בקצה הספין המזרחי הייתה כתובת הקדשה, שהושחתה בשנת 2012, כתובה ביוונית עתיקה בשילוב אבנים שחור ולבן. וזו לשונה:
בזמנו של החסיד ביותר האהוב הכומר וראש המנזר תיאודורוס, בוצעה כל המלאכה של הוספת הגומחה,
הציוד והנחת הלוחות [אבנים] של קצה הכנסייה יחד עם הדיאקוניקון, מן היסודות. בחודש אפריל של האינדיקציה ה-12.
— תרגום: לאה דיסתי, לפי המאמר של אלי שנהב
התאריכים האפשריים ל"אינדיקציה ה-12" יכולים להיות שנת 563, שנת 568 או שנת 593 לספירה. סביר שקירות הכנסייה התמוטטו ברעש שביעית (אמצע המאה ה-8).
בניגוד לרוב רצפות הפסיפס שהתגלו בארץ ישראל, ושהועברו למוזיאונים, הותירה רשות העתיקות את הרצפה במקומה, מכוסה בחול. במבנה נמצא מטאטא לשירות חופשי של המבקרים, החושפים בעצמם את הרצפה ומכסים אותה שנית בחול עם תום הביקור.

השחתת הכנסייה

במהלך שנת 2012 הפסיפס הושחת ועל קירות המבנה רוססו הכתובות "עומק ההרס כעומק החילול" ו "שוקה אתה הבא בתור" כאשר שוקה מתייחס ליהושע (שוקה) דורפמן,  מנכ"ל רשות העתיקות.

מסורת בדבר מקום קבורת גלית הפלשתי

הנוסע הצרפתי ויקטור גרן ביקר במקום ב-1863 ותיאר גל אבנים בגובה שבעה מטרים ובקוטר של תשעה מטרים, ששרידיו ניכרים גם כיום. לפי מסורות שונות זהו מקום מותו וקבורתו של גֹליָת הפלישתי.
אוהד קנולר

ביוגרפיה

בנה של העיתונאית יהודית קנולר. למד בבית הספר לאומנויות בתל אביב. כשהיה בן 14, הופיע בתוכנית הטלוויזיה "תופסים ראש" וב-1994, כשהיה בן 18, שיחק בתפקיד ראשי בסרט "עץ הדומים תפוס", אותו כתבה גילה אלמגור.
בצה"ל שירת כלוחם בחיל ההנדסה הקרבית, והוצב בלבנון בחלק מזמן שירותו. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב והשתתף בהצגות בתיאטרון החאן הירושלמי, ביניהן "חיל פרשים אנו", "הקמצן" ו"מלחמה על הבית". כמו כן, הופיע בתפקיד אורח בסרט "סופר בוי" (1998).
היה נשוי לשחקנית נועה רבן ולהם ילד אחד.

קריירה

קנולר קיבל חשיפה משמעותית בשנת 2002, כאשר גילם את דמותו של יוסי בסרט הטלוויזיה של איתן פוקס "יוסי וג'אגר" לצד יהודה לוי. על משחקו בסרט זכה בפרס טרייבקה בטקס בארצות הברית. באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "מתחם אויב".
בשנת 2003 שיחק בסדרת הטלוויזיה "כנפיים" ששודרה בערוץ הראשון ובהצגה "בגידה" שכתב הרולד פינטר.
בשנת 2004 שיחק בתפקיד אורח בסרט "שנת אפס" ובסרט "דמיונות" של נמרוד עציון-קורן לצד ליאון רוזנברג ואסנת חכים. באותה שנה שיחק גם בסדרת הטלוויזיה "אהבה זה כואב" לצד דנה מודן ואסי כהן ובסדרה הסאטירית "אפידורל" לצד אפרת בוימולד וריקי בליך.
בדצמבר 2004 כתב מחזה בשם "גיבור מעמד הפועלים" (אין לבלבל עם מחזה באורך מלא בשם "אחרון הפועלים" מאת יהושוע סובול מ־1980) שהוצג בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא עם משה איבגי בתפקיד הראשי.
בשנת 2005 השתתף בסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן" לצד איילת זורר, וכיכב בסרט "ברונו מאוהב".
בשנת 2006 כיכב בסרטו של איתן פוקס "הבועה", וכן כיכב בשתי הצגות במקביל ב"הבימה": ב"טייפ" וב"תקופת הסתגלות".
בשנת 2007 יצא סרטו של יוסף סידר "בופור", בו שיחק כדמות משנה. במקביל לכך עלתה ההצגה "סופה של בדיחה" - אשר בה היה שיתוף פעולה בין "הבימה" לתיאטרון "צוותא" בבימויה של אשתו באותה עת, נועה רבן-קנולר.
בשנים 2008–2010 השתתף בסדרה "סרוגים" המשודרת ב-yes. בשנת 2010 השתתף בסדרה "מי אתה חושב שאתה?" בערוץ 1.
בשנים 2008 ו-2010 שיחק בשתי עונותיה של הסדרה עד החתונה בתפקיד ראשי כרן לוריא.
באמצע 2009 העתיק את מגוריו, יחד עם משפחתו, לדימונה, שם הקים עם אשתו דאז השחקנית נועה רבן את תיאטרון דימונה (אשר נודע גם בשם "מעבדתרבות דימונה").
בשנים 2011–2012 שיחק בתפקיד כריס במחזה "כולם היו בני" - קופרודוקציה של תיאטראות הקאמרי וחיפה.
ב-2012 שיחק בסרט ההמשך של יוסי וג'אגר - "הסיפור של יוסי" לצד עוז זהבי, ושיחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "אנחנו לא לבד", בבימויו של ליאור הר-לב.
בשנת 2013 שיחק בסרטו של אליאב לילטי "מעשייה אורבנית", ובעונתה השנייה של סדרת הנוער בערוץ דיסני "יומני החופש הגדול".
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת המסתורין "מתים לרגע" ב-HOT3. בשנת 2015 השתתף בסרטה של נטלי פורטמן "סיפור על אהבה וחושך".
מ-2 בנובמבר 2016 הופיע בדרמה הקומית "מפלצות קטנות" של זכיינית ערוץ 2, רשת.
היה בין יוצרי הסדרה "כבודו", ששודרה בשנת 2017 ב-yes הטלוויזיה בלוויין. השתתף בסרט "בית בגליל" שיצא לאקרנים ב-2018.
מאוקטובר 2012 ועד ספטמבר 2016 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של שח"ם - ארגון השחקנים בישראל.
ביולי 2019 מונה למנהל תיאטרון גבעתיים.
Light My Fire (אלבום)

רקע והפקה

האלבום בדומה ל-Baccara, הופק על ידי רולף סוג'ה. האלבום מכיל בתוכו שירים בסגנון הדיסקו והפופ. באתר האינטרנט AllMusic, סקרו את האלבום בחיוב, תוך שהעניקו לו ציון שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
בפינלנד נמכר האלבום בכ-25,000 עותקים.
אולפני טריטון

אולפני טריטון הם אולפני הקלטות שהוקמו ב-1972 ופעלו עד ל-1999. האולפנים נחשבים למשפיעים ביותר על תולדות המוזיקה הישראלית.

היסטוריה

יצחק (פרנקי) גליקסמן וטומי פרידמן שהיו חברי להקת גייסות השריון הקימו את להקת קווינטט שפעלה עד שנת 1972. בסוף 1972 הלהקה התפרקה, ופרידמן יחד עם גליקסמן הקים את האולפנים ברחוב אידלסון 13 בתל אביב. כעבור שנתיים האולפנים עברו לרחוב ה’ באייר המקיף את כיכר המדינה ובסוף שנות השבעים הועתקו לאזור התעשייה בבני ברק, שם פעלו עד לסגירתם.
במהלך השנים הוקלטו באולפנים אלבומים של אמנים בולטים רבים בישראל כמו "סוף עונת התפוזים" של תמוז, "חתונה לבנה" של שלום חנוך, "אפר ואבק" של יהודה פוליקר, "סיפורי פוגי" של כוורת, "שירי תימן" של עפרה חזה, ומרבית אלבומיו של אריק איינשטיין. באולפנים החלו לפעול לראשונה הלהקות כוורת ותיסלם והאמנים יהודית רביץ ורמי קליינשטיין. 
בין אנשי תעשיית המוזיקה שעבדו במקום: לואי להב, מיכאל תפוח וגיא יפה.
טסי אנטוני

ביוגרפיה

אנטוני נולדה בלוקסמבורג סיטי ב-28 באוקטובר 1985. הוריה הם פרנסואה ורגינה אן אנטוני. יש לה אחות קטנה, ושני אחים. היא למדה בתיכון בפטנגה, מדרום ללוקסמבורג סיטי. עם תום לימודיה התגייסה טסי יחד עם אחיה התאום רוני לצבא לוקסמבורג בגיל 18, ולבסוף עלתה לדרגת קורפורל (רב"ט). ממרץ עד יולי 2004, היא השתתפה במשימה ביוגוסלביה, כחלק מכח קוסובו של נאט"ו. היא הייתה האשה היחידה בחיל המשלוח הלוקסמבורגי.
בעת שירותה בצבא פגשה טסי את לואי, נסיך לוקסמבורג, בנם של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג, והחלה לקיים עמו רומן. בספטמבר 2005 הודיעו הוריו של לואי רשמית על קיומה מערכת היחסים, כמו גם על כך שאנטוני נמצאת בהריון. ב-12 במרץ 2006 ילדה אנטוני בן בבית חולים פרטי בז'נבה. הילד, שקיבל את השם גבריאל, היה הנכד הראשון של הדוכס והדוכסית. ב-29 בספטמבר של אותה שנה, נישאו לואי ואנטוני בעיר גילסדורף (Gilsdorf). מכיוון שהיו אלו נישואים מורגנטיים, מצאצאיו נשללה האפשרות לרשת את הכתר. למרות שלואי עצמו המשיך לשמור על תאריו, הרי שבניו לא קיבלו את התואר "נסיך נסאו" השמור לנכדי הדוכס הגדול, ותחת זאת קיבלו את השם "נסאו" כשם משפחה. 
ב-21 בספטמבר 2007 נולד לבני הזוג בן נוסף, נח. הוא הוטבל בכנסייה בגילסדורף, היכן שנישאו הוריו. ב-23 ביוני 2009, לרגל "היום הלאומי של לוקסמבורג", העניקו הדוכס והדוכסית לאנטוני את התואר "הוד מעלתה נסיכת לוקסמבורג", ולבניה את התואר "נסיך נסאו". טסי התגוררה עם בעלה בלונדון, וסיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ריצ'מונד, האוניברסיטה האמריקאית הבינלאומית בלונדון. היא פעילה מאוד באירועי צדקה וארגונים לא ממשלתיים הדואגים לאנשים עם צרכים ספציפיים.
ב-18 בינואר 2017 הודיעו לואי וטיסי על כוונתם להתגרש. הם התגרשו ב-17 בפברואר, ותאריה נשללו ממנה.

תואר

תוארה הרשמי בין 2009-2017 היה "הוד מלכותה הנסיכה טסי מלוקסמבורג, נסיכת נסאו, נסיכת בורבון-פארמה". התואר "נסיך בורבון-פארמה" בוטל ב-1968 בידי סבו של לואי, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אולם חודש ב-1995. בעקבות גירושיה, נשללו ממנה התארים. כמו כן בשנת 2012 ניתן לה התואר "גבירת הצלב הגדול של מסדר אדולף מנסאו".
ג'וזף קרוס

ביוגרפיה

קרוס נולד בניו ברונסוויק, ניו ג'רזי וגדל בעיירה פלהאם שבניו יורק.
בנם של מאורין ומייקל ג'יי קרוס, למד ב"מכללת טריניטי" שבקונטיקט ולאחר מכן ב"אוניברסיטת קולומביה".
קרוס החל לשחק בגיל צעיר מאוד וכילד התפרסם בדרמה הקומית "ג'ק פרוסט" בתור צ'ארלי בנו של הסולן ג'ק פרוסט (מייקל קיטון) ובסרטו השני של מ. נייט שאמלאן "בעיניים פקוחות"בתפקיד הילד ג'ושוע ביל.
בתחילת דרכו הרבה לשחק גם באופרת הסבון הוותיקה "כשהעולם מסתובב".
קרוס הצליח לפרוץ לתודעה כשחקן בוגר בשנת 2006 בזכות הופעה שובת לב בסרטו הראשון של ראיין מרפי, הדרמה הקומית "לרוץ עם מספריים" בתפקיד הנער המתבגר אוגוסטין בורוגס עליו זכה קרוס בפרס סיאטל.
בשנה זו השתתף גם בסרט המלחמה של קלינט איסטווד "גיבורי הדגל" בתפקיד הנחת פרנקלין סוסליי ממניפי הדגל באיוו ג'ימה.
ב-2008 שיחק קרוס במותחן האימה "ללא עקבות" בתפקיד הצעיר המומחה לטכנולוגיה אוון ריילי והשתתף בדרמה הפוליטית ביוגרפית של גאס ואן סנט "מילק" בתפקיד הפעיל החברתי לזכויות הומואים דיק פאביץ'.
בשנת 2012 השתתף קרוס בדרמה הפוליטית המצליחה של סטיבן ספילברג "לינקולן" בתפקיד ג'ון היי מזכירו הצבאי של הנשיא אברהם לינקולן (דניאל דיי לואיס).
בשנת 2017 החל לשחק לצד ניקול קידמן וריס וית'רספון בסדרת הדרמה-קומית "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי, אשר מבוססת על הרומן באותו שם ומשודרת ברשת HBO.
בשנת 2019 ביים את סרטו הקולנועי הראשון "ליל קיץ", קומדיית נעורים בהשתתפותן של לאנה קונדור וויקטוריה ג'סטיס.
מטימאו

עלילה

שנים לאחר ניצחון אנשי רדוול על קלוני-מגלב וכנופייתו, פוקדים את טירת רדוול צרות חדשות. כל ילדי המקום, ובהם מטימאו בנו של מתייאס הלוחם ואשתו דגניה נחטפו באמצע החגיגה השנתית לניצחון על קלוני. החוטף הוא השועל סלייגר, שאימו, סלה השועלה שימשה כמרגלת כפולה בימי המלחמה בקלוני. כאשר גילו זאת תושבי רדוול, גירשו אותה מהטירה. 
סלייגר פגש בנחש אשמדאי  והתעמת איתו, וכתוצעה מכך הושחתו פניו. כנקמה, חטף בעזרת כנופייתו את כל הילדים ברדוול, במטרה להביאם לארץ נום הרחוקה, שם יחיו כעבדים. ההורים ובראשם מתייאס, צריכים להפוך שוב לצבא ולהחזיר את ילדיהם. תושבי הטירה מנסים לעזור להם מרחוק, אך בזמן שכול הלוחמים עזבו תוקף העורב גנרל מקור ברזל וצבא העורבים שלו את הטירה.
לראשונה ניצבות בני אנשי רדוול שתי מטרות: החזרת הילדים והריגת סלייגר, והצלת הטירה מפני צבא העורבים.
סלודוס אמיגוס

הפקה

בתחילת שנת 1941, לפני שארצות הברית החלה לקחת חלק במלחמת העולם השנייה, מחלקת המדינה של ארצות הברית הזמינה את חברת וולט דיסני לעשות סיור בדרום אמריקה, ובכך ליצור סרט שיוצג בארצות הברית, מרכז אמריקה ובדרום אמריקה כחלק ממדיניות השכן הטוב. דיסני נבחר לייצג את ארצות הברית כיוון שמספר ממשלות מאמריקה הלטינית עשו יד עם גרמניה הנאצית, בעוד ארצות הברית רצתה לנטרל את ההסכם בין גרמניה הנאצית לבין הממשלות הללו. דמויותיהם של מיקי מאוס ושל חבריו זכו להערצה רבה באמריקה הלטינית, ובכך וולט דיסני נהיה כמעין "שגריר". הסיור, אותו מימן נלסון רוקפלר, כלל את וולט דיסני וקבוצה הכוללת 20 מלחינים, אמנים וטכנאים של אולפני וולט דיסני. הסיור הוביל אותם אל ברזיל וארגנטינה, אך גם לצ'ילה ופרו.
הסרט כולל קטעים דוקומנטריים המשלבים שחקנים חיים מערים מודרניות מאמריקה הלטינית בעלות גורדי שחקים ולבוש מודרני, דבר שהפתיע רבים מתושבי ארצות הברית, אשר לא ציפו לקדמה כזו מצד אמריקה הלטינית.

פרקים בסרט

בסרט ישנם ארבעה קטעים שונים, אשר כל אחד מהקטעים מתחיל בכך שאמני דיסני משוטטים במדינה עליה הקטע מספר.

אגם טיטיקקה

בקטע הזה, דונלד דאק, התייר האמריקאי, מבקר באגם טיטיקקה ופוגש את המקומיים, בהם למה גחמנית.

פדרו

בקטע מככב פדרו, מטוס קטן מנמל תעופה שקרוב לסנטיאגו, אשר מתחיל להוביל דואר לראשונה ממנדוזה.

גופי "אל גאוצ'ו"

בקטע הזה, גופי, הבוקר האמריקאי, נלקח אל הפמפס במטרה ללמוד על אורח חייו של הגאוצ'ו. הקטע הזה נערך מחדש לקראת הפצת הקלטות/DVD של הסרט ונמחקה ממנו סצנה בה גופי מעשן סיגריה.

"אקוורלה דו ברסיל"

אקוורלה דו ברסיל (בעברית; צבעי המים של ברזיל), קטעו האחרון של הסרט, כולל בתוכו דמות חדשה, חוזה קריוקה הבא מריו דה ז'ניירו, אשר מציג לדונלד דאק את דרום אמריקה, שותה עמו קשאסה ומלמד אותו את ריקוד הסמבה.
קרקינובה

יהודי קרקינובה

בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,505 יהודים. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ופעל בה בית ספר עברי. בתקופה הסובייטית, מיוני 1940, נאסרה פעילות זו, והולאמו בתי העסק ביישוב.
עם פרוץ מבצע ברברוסה ניסו רבים מיהודי העיירה להימלט ממנה, אך אלו הוחזרו אליה בידי הליטאים. בשלב זה כלאו הליטאים את הצעירים היהודים מהעיירה, ולאחר מכן, הוציאו אותם להורג לאחר עינויים. בד בבד, חטפו הליטאים נערות יהודיות מהעיירה, אנסו אותן, ואז עינו אותן למוות.
את היהודים שנותרו בעיירה ריכזו הליטאים בבית המדרש המקומי. כעבור מספר ימים הוצאו מהמקום הגברים היהודים לעבודות כפייה, בהן נרצחו כולם. הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו קטן שהוקם סביב בית הכנסת המקומי, בו הוחזקו בתנאי מחיה קשים ביותר. ב-27 ביולי 1941 נלקחו כל יושבי הגטו לסביבת שדה התעופה בפיוסט, ושם נורו למוות.
גזה לקאטוש

גזה לקאטוש (הונגרית: Géza Lakatos), גנרל הונגרי בזמן מלחמת העולם השנייה ששירת זמן קצר כראש ממשלת הונגריה, תחת שלטונו של האדמירל מיקלוש הורטי, מ- 29 באוגוסט 1944 ועד 15 באוקטובר 1944.
עם נפילת משטרו של הורטי אולץ לקאטוש להתפטר, ולאחר המלחמה היגר לאוסטרליה.