google/wiki40b huggingface dataset:
לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ

רקע

מאיר אריאל היה לוחם בחטיבת הצנחנים. לאחר מלחמת ששת הימים כתב את השיר "ירושלים של ברזל" על בסיס השיר "ירושלים של זהב. במלחמת יום כיפור היה בשירות מילואים בסיני ולחם בקרב על העיר סואץ. במועד זה כתב את השיר. במהלך המלחמה הקליט דורי בן זאב תוכנית שהייתה אמורה להיות משודרת בגלי צה"ל, ואריאל ביצע את השיר. התוכנית לא שודרה לבסוף.
לדברי מאיר אריאל הוא קרא את הספר בעת שירות המילואים עד לנקודה מסוימת, עלה לשמירה, ולאחר מכן כתב את השירה והמשיך בקריאת הספר. לדבריו השיר הוא "צילום אותנטי של מצב שהייתי בו, היחיד אולי שאני יכול להצביע עליו מכל השירים שכתבתי". בשנת 1975 הוציא אריאל תקליט שדרים לשיר, אך השיר לא נכנס לתקליטו הראשון של אריאל "שירי חג ומועד ונופל". רק בשנת 1984 נכלל השיר באלבום השני שהוציא אריאל ""...וגלוי עיניים". בהקלטה זו חל שינוי מן הנוסח המקורי של השיר ונוספה השורה "לילה שקט עבר על כוחותינו בצידון". אריאל הוסיף גם תוספת של מספר שורות באנגלית בסוף השיר בו נקרא הנמען לחזור הביתה.
אהוד בנאי הקליט גרסה לשיר זה.

תוכן השיר

הדובר בשיר הוא חייל הנמצא בשירות צבאי בסיני. הוא מספר על חוויותיו כחייל ובנוסף מספר את תמצית הספר "איים בזרם" שכתב ארנסט המינגוויי ויצא לאור בשנת 1970, ומהדורה עברית בתרגומו של אהרון אמיר יצאה בשנת 1972.
ארבעת הבתים הראשונים של השיר מוקדשים לסיפור אודות תומאס האדסון שכתב המינגוויי. בהמשך עובר הדובר לדבר על עצמו. הדובר מספר על המתרחש בהיותו בשמירה, את מה שהוא רואה במשקפת ודיווח על חוליית אויב שהסתננה, עד אשר הוא מוחלף על ידי חייל אחר. בסיום השיר חוזר הדובר אל הסיפור.
אוקטביאן בלו

ביוגרפיה

בלו החל את דרכו בעולם ההתעמלות במועדון הספורט פטרולול פלוישט והתעמל במשך 13 שנים. כמתעמל נחשב למתעמל בינוני וכן היה לו קושי לבצע תרגילים רבים בשל גובהו. בנוסף לעיסוקו בהתעמלות מכשירים הוא שיחק כדורעף, כדורסל וגם התאמן בצניחה. בשנת 1974 סיים את לימודיו במכון לספורט וחינוך גופני בבוקרשט, שם למד שיטות אימון שונות, אספקטים טכניים של תנועות הגוף ועוד. עם סיום לימודיו עבד כמורה לחינוך גופני בווליאה קאלוגאריאסקה במשך כחמש שנים. כמו כן, החל לאמן מתעמלות צעירות במועדון הספורט בו החל את הקריירה הספורטיבית שלו. בין השנים 1978-1979, התפטר מעבודתו כמורה לספורט, ונהיה למאמן במשרה מלאה בפטרולול פלויישט ולאחר מכן במועדון הספורט של בקאו.

מאמן לאומי

בלו החל לעבוד עם הנבחרת הלאומית של רומניה לנשים בשנת 1981, לאחר שבלה קארוי ואשתו מרטה ערקו לארצות הברית. בהיותו המאמן הראשי של הנבחרת הלאומית (1990–2005), הוא הוביל את נבחרת הנשים של רומניה לזכייה בשתי מדליות זהב ברציפות בתחרות הקבוצתית במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת סידני (2000) לפני רוסיה וארצות הברית ובאולימפיאדת אתונה (2004), לפני ארצות הברית ורוסיה ובחמש אליפויות עולם ברציפות (1994, 1995, 1997, 1999, 2001).

קריירה פוליטית

בתחילת שנת 2005, בלו ועמיתתו המאמנת מאריאנה ביטאנג פרשו מתפקידם כמאמני הנבחרת בשל סקנדל תקשורתי ובשנת 2006, הם נשכרו כדי לייעץ לנשיא רומניה טראיאן בססקו בענייני ספורט. בלו כיהן כנשיא המועצה הלאומית לספורט ומזכיר המדינה במשרד הספורט.

חזרתו כמאמן

בשנת 2010, הזמינה רומניה את בלו ואת ביטאנג לעזור באימוני הנבחרת הלאומית לקראת אולימפיאדת לונדון (2012). לאחר אליפות אירופה בהתעמלות מכשירים במוסקבה בשנת 2013, מאזן המדליות המצטבר של בלו חצה את רף 300 המדליות.

חיים אישיים

בלו נשוי למאריאנה ביטאנג. לבלו בת מנישואיו הראשונים.
תיק ביצים

תיק ביצים (באנגלית: Ootheca) הוא מבנה קשיח הנוצר על ידי מינים שונים (בעיקר מקרב חרקים ורכיכות) ומכיל מצבור ביצים.
המילה Ootheca היא לטיניזציה של צירוף מילים שמקורן ביוונית : oo- תחילית שמשמעותה ביצים ו-theca שמשמעותה מכסה או מיכל. ביוונית Ootheke משמעותה שחלה.
תיק הביצים מכיל לרוב מספר רב של ביצים מוקפות בקצף חלבון המתקשה במגע עם האוויר ליצירת מעטה קשיח המגן על הביצים. חרקים הידועים בתיקי הביצים שלהם הם תיקנאים שאף קיבלו את שמם על שום התיק שנושאת הנקבה וגמלי שלמה, על אף שפעמים רבות מכנים בעברית בטעות את תיק הביצים של גמלי שלמה תטולה.
אצטדיון ארתור אש

היסטוריה

האצטדיון נפתח בשנת 1997 והחליף את המגרש המרכזי במרכז - אצטדיון לואיס ארמסטרונג. אירוע הבכורה של האצטדיון התקיים ב-25 באוגוסט 1997 ובו הזמרת ויטני יוסטון שרה את השיר One Moment in Time.
ב-19 ביולי 2008 נערך לראשונה משחק כדורסל באצטדיון. המשחק במסגרת ליגת ה-WNBA היה בין ניו יורק ליברטי לבין אינדיאנה פיבר (משחק גמר), ובמשחק אינדיאנה ניצחה את ניו יורק ליברטי 55–71
האצטדיון מארח כל שנה חלק ממשחקי אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
מעל גובה פני הים

המונח מעל גובה פני הים הממוצע (באנגלית: Metres above mean sea level, בראשי תיבות: AMSL: above mean sea level) מתאר שיטת מדידה על בסיס מטרי, המשמשת לקביעת גובה או קו גובה של כל אובייקט, ביחס לקביעה היסטורית של גובה פני הים הממוצע באותו אזור. מבחינה טכנית, גובהם הממשי של פני הים מושפע מתופעות שונות כמו שינויי אקלים, כך שמדידת גובה של עצם נתון בשיטת ה-AMSL, עשויה לעיתים להיות שונה מהמרחק הממשי של אותו העצם מפני הים באותו הרגע.

שימושים

AMSL משמש בתקשורת רדיו (הן בשידור והן בשימושי תקשורת אחרים) על ידי מהנדסים כדי לקבוע את אזור הכיסוי של השידור בתדר מסוים. הוא משמש גם לקביעה רשמית של גובהם של מבנים ונקודות ציון נוספות.

השימוש בתעופה

בתעופה יש צורך בסטנדרטיזציה שתיצור מצב בו כל הגורמים, לרבות הטייסים ומגדלי הפיקוח, מתייחסים במדויק לאותן הפרופורציות והמידות בתיאור הסביבה, ולשם כך החל משנות ה-80 משתמשים לרוב ב־WGS84.
מטוסים משתמשים בכיול המבטא את לחץ האוויר על פי מדד ה-AMSL המקובל, כאשר מדידת הלחץ לוקחת בחשבון גם מקדם ביטחון מסוים. לפיכך, כאשר נוחת כלי הטיס, יתכון שמד הגובה של המטוס יראה גובה קצת גבוה מגובהו של שדה התעופה כפי שהוא מופיע במפה.
בהוראות תדרוך לטייסים משתמשים לעיתים במדידה זו לקביעת נוהלי בטיחות, כך למשל, נכון ל-2016, בטיסת פנים בתוך ישראל, אופק הראות התקנית שעל הטייס להקפיד עליה, נקבע על פי גובה הטיסה ב-AMSL.

שיטות מדידה מקבילות

ישנם מקומות בהם מקובל השימוש ברגל לחישוב מידת הגובה הקבועה.
יחסי אסוואטיני–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת אסוואטיני לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין אסוואטיני לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-25 בספטמבר 1978.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות באסוואטיני אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן ויכולים לשהות במדינה למשך שלושים ימים. לעומת זאת, אזרחי אסוואטיני שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג

ביוגרפיה

אלברכט נולד בשנת 1177, לאוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג ואדה מהולנד, בתם של פלוריס השלישי, רוזן הולנד ועדה מהאנטינגדון.
בשנת 1184 מת אביו אוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג, ונחלותיו חולקו בין הבנים, ואלברכט מונה לרוזן ארנבורג, אולם אחיו אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג ערער על כך. בשנת 1189 יצא אלברכט למסע הצלב השלישי, ובשובו בשנת 1194 נכלא על ידי אחיו לתקופה קצרה. לאחר שחרורו היה אלברכט בשנת 1198 ממייסדי המסדר הטבטוני בעכו.
בשנת 1205 מת אחיו אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג, ואלברכט עלה לשלטון במקומו. במהלך הסכסוך על כתר הקיסרות בין פיליפ משוואביה, מלך גרמניה לאוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמך בתחילה אלברכט בפיליפ, אולם לאחר הירצחו בשנת 1208 עבר לתמוך באוטו, והלה אישר את חזקתו במרקיזות ברנדנבורג. במהלך שלטונו היה אלברכט מסוכסך עם אלברכט הראשון מקפרנבורג, ארכיבישוף מגדבורג, וכן איבד את נחלותיו בפומרניה לבני משפחת גריפין.
ב-25 בפברואר 1220 מת אלברכט השני, ונחלתו עברה לבניו יוהאן הראשון, מרקיז ברנדנבורג ואוטו השלישי, מרקיז ברנדנבורג. מכיוון שהיו קטינים, כיהן בתחילה אלברכט הראשון, ארכיבישוף מגדבורג כעוצר, ובשנת 1221 מונתה אלמנתו לעוצרת עד למותה בשנת 1225, ואז תפסו בניו את השלטון.
ג'ורג' מונרו

תחילת דרכו

מונרו נולד בתאריך לא ידוע בשנת 1700, במחוז לונגפורד שבממלכת אירלנד. משפחתו הייתה משפחה ממוצא סקוטי בעלת עבר צבאי. אביו היה מצביא שנקרא גם כן ג'וג' מונרו, והתפרסם בעיקר עקב ניצחונו על היעקוביטים בקרב דונקלד. אמו נקראה מרגרט ברוס, והיה לו אח בשם ג'ורג' ואחות בשם מרגרט הוא היה הצעיר מביניהם. על צעירותו ידוע מעט מאוד. הוא התגייס לצבא הבריטי בשנת 1718, והקריירה הצבאית המוקדמת שלו הייתה חסרת ייחודיות. הוא שרת ברגימנט ה-35, וב-9 באוגוסט של אותה שנה באותה שנה הועלה לדרגת לוטננט. ב-27 בספטמבר 1727 הועלה לדרגת קפטן, באוגוסט 1747 הועלה לדרגת מייג'ור, וב-4 בינואר 1750 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל.

אחריתו

למרות שמונרו הוכר כגיבור, והיה אמור לעלות לדרגת קולונל, הרי שהוא האשים את עצמו במותם של אנשיו, ורגשי המצפון לא הרפו ממנו עד יום מותו. ב-3 בנובמבר באותה שנה, הוא מת משבץ פתאומי כאשר טייל ברחובות אולבני והוא בן 57. הוא היה נשוי, והותיר מאחוריו שני בנים ובת. מעט מאוד ידוע אודות משפחתו. נאמן לרגשות המצפון שלו, מונרו ציווה לא להותיר שום סימן על הקבר שלו, ומקום קבורתו המדויק נותר בגדר תעלומה, עד שאותר כמעט בוודאות בשנת 1980 בידי אחד מצאצאיו.

בתרבות

מונרו מפורסם כיום במיוחד בשל העובדה שהוא מופיע בספרו של פנימור קופר "המוהיקני האחרון". בספרו הוא ממלא תפקיד דומה לזה שמילא במציאות כמפקד פורט ויליאם הנרי. בספר הוא אב לשתי בנות, קורה ואליס. בסרט "המוהיקני האחרון" משנת 1992, הוא נהרג בקרב, וליבו נחתך בידי אינדיאני כנקמה על טבח של חייליו של מונרו בכפר שלו. במשחק הווידאו "Assassin's Creed Rogue", מתואר מונרו כמושל ניו יורק.
תלם - תעסוקה למבוגרים

קהל היעד

ציבור האזרחים הוותיקים מונה כיום כ-900,000. מתוכם כ-250,000 אזרחים נמצאים מתחת לסף העוני. בהתאם לנתוני הלמ"ס כ-50% מצבור זה מדווחים על בריאות טובה עד טובה מאד. קהל היעד נשוא פעילות עמותת תלם הוא אזרחים ותיקים, גברים ונשים, בעיקר בקרב עשירונים 3-7.   

פעילות קהילתית מועדוני תעסוקה חברתיים

מועדון תעסוקה הוא מסגרת חברתית המנוהלת על ידי רשות כלשהי (מח' רווחה, חינוך, עמותות למען הקשיש ועוד) בשיתוף עמותת תלם. הרשות מעמידה את מקום הפעילות, מגייסת את המועסקים, נושאת בהוצאות תפעול המועדון ומשתפת את המועסקים בפעילויות חברתיות. עמותת תלם מנהלת את הצד הכספי ובמקביל פועלת להקמת מועדונים נוספים. במועדונים חברים רק זכאי גמלא כלשהי מהמוסד לביטוח לאומי (מתחת לסף העוני). העמותה שותפה כיום בניהול של 11 מועדונים (אור יהודה, יקנעם עלית, ירוחם, ירושלים-גילה, קריית ביאליק, מגדל העמק, סונימינה מעלות, שמן מרוקאי מעלות, מעלות תרשיחא, רעננה, תל אביב) בהם מועסקים כ-150 אזרחים ותיקים. גובה גמול התעסוקה בממוצע הוא כ-400 ₪ לחודש ונע בין 200 ₪ ל-2,000 ₪ למועסק   

פעילות יחידנית מרכזי השמה (60+)

מרכז השמה פועל להשמת אזרחים ותיקים לעבודה במפעלים ובארגונים. פעילות המרכז נועדה לשדך בין דרישות וציפיות דורשי העבודה ובין הצעת המשרות המגיעות ממעסיקים. תהליך העבודה כולל קליטה ורישום של דורש העבודה (באמצעות תוכנת כח-אדם ייחודית), ריאיון אישי של המועמד, אבחון הצרכים והיכולות, הפנייה לסדנאות העצמה ו/או קורסי מחשבים (בהתאם לצורך), התאמת משרות מתאימות מתוך מאגר המעסיקים הקיים והפנייה למעסיק. ייחודיות פעילות המרכז מתבטאת בעובדה שתהליך ההשמה מתחילתו ובמשך עבודתו של המועסק, מלווה ונתמך בצמוד על ידי  צוות מרכז ההשמה. פעילות הקמה, הרצה ותפעול מרכזי השמה החלה בפעילותה על ידי עמותת תלם משנת 2000 בשיתוף אשל/ג'וינט, משרד הרווחה, הקרן למפעלים מיוחדים-המוסד לביטוח לאומי, משרד הגמלאים ועוד ובהשתתפות ובמימון במשך חמש השנים האחרונות על ידי חברת הבטוח אליהו, באמצעות מר ישראל אליהו. העמותה השתתפה בביצוע וניהול של תוכנית פיילוט בת שלוש שנים (2009-2012) בה פעלו מרכז השמה בת"א והמרכז ובנהריה והצפון. המרכז בת"א הפסיק פעולתו מחוסר תקציב ואילו המרכז בנהריה, בניהול עמותת תלם,  ממשיך לפעול ברציפות עד היום והיא פורצת דרך בתחום זה. הפיילוט הוכיח מעל כל ספק היתכנות ברצון של אזרחים ותיקים לשוב לעולם התעסוקה ואת הנכונות והמוכנות של המעסיקים (בעיקר במגזר העסקים הקטנים והבינוניים) להעסיקם במקצועות המתאימים להם. במהלך השנים הוקמו מרכזים נוספים לפי הדגם של המרכז בנהרייה (בעכו, בבאר שבע, בירושלים, בבני ברק, בתל אביב, בכפר סבא ובמודיעין). תלם שותפה בפעילות של מרכז ההשמה בעכו המסונף למרכז הון אנושי עירוני. עד היום פנו למרכז בנהריה אלפי אזרחים ותיקים מחפשי עבודה, הושמו לעבודה מעל 1,200 איש ונוצרו קשרים עם למעלה מ-500 מעסיקים.   

פעילות ציבורית

מאז היווסדה פעלה עמותת תלם לקדם את מעמדו של האזרח הוותיק קודם כל בהקשר של נושא תעסוקתו והעלאת נושא מעמדו בקרב ארגונים ממלכתיים וכלכליים. קוימו פגישות רבות במסגרת משרד הרווחה ואשל/ג'וינט ישראל ומשרד הגמלאים דאז בהן הועלו לדיון נושא תקנות תעסוקתו של האזרח הוותיק, והסדר צידו המשפטי של תעסוקתו. לימים המשרד לאזרחים וותיקים קיבל על עצמו לקדם נושאים אלו.
נוף ציון

היסטוריה

בשנת 1968 נקנתה הקרקע, בשטח של 11 דונם, על ידי הקבלן רחמים לוי, שקיבל אישור לבנות במקום עוד בתקופתו של ראש העיר טדי קולק. בשנת 1999 רכשה חברת "דיגל השקעות ואחזקות בע"מ", חברה ציבורית בבעלות יהודה לוי ומאיר שמיר, 75% מהזכויות במקום תמורת 48 מיליון ש"ח. החברה תכננה להקים פרויקט בהיקף של כ-400 מיליון דולר, המשלב בין מתחם של דירות יוקרה, שטחי מסחר, מלונאות ואטרקציות תיירותיות, בין השאר רכבל. הסלמת המצב הביטחוני בעקבות האינתיפאדה השנייה גרמה לדחיית ביצוע הפרויקט.
בניית השכונה החלה לבסוף בשנת 2005. היא יועדה תחילה לשיווק כדירות יוקרה לציבור יהדות התפוצות, גם משום שמהדירות נשקף הר הבית. מיקום הפרויקט בלב שכונה ערבית הקשה על המכירה לקהל האמור, ובעקבות כך הוחלט לשווק את הדירות לציבור דתי-לאומי. עד שנת 2009 בנתה חברת דיגל 91 יחידות דיור מתוך 395 שתוכננו. בנובמבר 2009 ערכה תנועת "הליכוד העולמי" טקס הנחת אבן הפינה להרחבת השכונה ב-105 יחידות דיור נוספות.
החברה צברה הפסד של כ-15 מיליון שקל בעקבות הפרויקט ונאלצה למכור את זכויותיה בו במסגרת הסדר חוב עם נושי החברה בסוף שנת 2010. הנושים רצו למכור את זכויותיהם בפרויקט לקבוצה בראשות איש העסקים הפלסטיני-אמריקאי בשאר אל-מסרי, שיוצגה על ידי עורך הדין דב וייסגלס והציעה את ההצעה הגבוהה ביותר. תושבי השכונה ופעילי ימין יצאו בקמפיין בדרישה למכירת הפרויקט לידיים יהודיות. בינואר 2011 קיבלו נושי החברה הצעה של קבוצה מתחרה בראשות המשקיע היהודי-אוסטרלי קווין ברמייסטר ורמי לוי, אשר ביקשה לרכוש רק את שטח החברה שפנוי לבנייה בשכונה. בית ההשקעות דש איפקס (שבבעלות קבוצת BRM של האחים ניר ואלי ברקת), שהחזיק ב-35% מהאג"ח של דיגל, הטתה את הכף לטובת ההצעה של רמי לוי לבעלי האג"ח. בין עובדיה לוי, שהמשיך להחזיק בחלק מהקרקע, ובין ברמייסטר פרץ סכסוך על אופן חלוקת הקרקע והמשך הבנייה במקום התעכב. באוגוסט 2016 אישרה עיריית ירושלים הפקעת שטח פרטי השוכן בין שני חלקי השכונה, לטובת הקמת בתי כנסת ומקווה. באוקטובר 2017 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה היתר בנייה ל-176 יחידות דיור נוספות במתחם.
באדולינה

עלילת הספר

באדולינה היא ממלכה קטנה באירופה, בת 16,204 תושבים. מיקומה סודי, היא מובלעת בתוך מדינה אירופאית אחרת, תושבי באדולינה אינם משתתפים בבחירות ואינם יכולים להתגייס לצבא במדינה בה היא מובלעת, אך הם בעלי דרכון של אותה מדינה, בנוסף שפתם הבאדולינית אינה מורכבת מהרבה מילים.
התוצר המקומי המיוצא ביותר הוא ריבת חצילים.
בבאדולינה ישנם מלך ומלכה המתגוררים בארמון המכוסה כולו בשיחי בוגנוויליה. אך למעשה, תפקיד המלך והמלכה הוא סמלי בלבד, לשמש דוגמה לאזרחים ולהזכיר להם את חובתם להיות מאושרים. בפועל, באדולינה היא אנארכיה ואיש אינו מושל בה. המוטו הלאומי של באדולינה הוא "טוב להיות בריא ושמח מחולה ואומלל" בבאדולינה אין חתונות רק חגיגות אהבה, שאותן אפשר לקיים כמה פעמים שבוחרים, ואין סכו"ם, אוכלים עם הידיים.
בספר "באדולינה" זוכה גבי ניצן להכיר את מלך ומלכת באדולינה (במהלך שהותו בהודו) ויחד הם חוזרים לארץ הקודש במטרה להעלות את רמת האושר העצמי של כל אדם, ורמת האופטימיות הכללית בארץ. מלך ומלכת באדולינה מנסים על ידי קסמם האישי להוציא ולבטא את המלך האישי שבכל אדם.

הפולמוס סביב הספר

המסרים הטמונים בספר עוררו פולמוס, שראשיתו במאמר של גדי טאוב בעיתון הארץ. טאוב טען כי הפופולריות שלה זכה הספר מעידה על התחזקות העמדה הקפיטליסטית הקיצונית בישראל, וכי המסר של הספר עולה בקנה אחד עם מדיניות בנימין נתניהו שכיהן אז כשר האוצר. המאמר גרס כי בספר מסתתרת תפישה, הרסנית בעיני טאוב, שלפיה כל אדם עומד לעצמו ואין מקום לסולידריות חברתית (ולכן גם למדינת הרווחה). אימוץ הערכים שבספר לא יוביל לחברה חופשית של פרטים מאושרים, אלא לעולם של ניכור ובדידות. ניצן דחה במאמר תגובה את הביקורת, וטען כי טאוב לא הבין נכונה את ספרו, וכי ההתבוננות העצמית שהוא מטיף לה לא תוביל לניכור אלא להפך. עוד הסביר ניצן כי הספר מבוסס על חוויות אמיתיות שעבר, שטאוב ראה בהן בטעות משמעות סמלית. למשל, תיאור של עוזב קיבוץ שפתח עסק פרטי מצליח אינו קשור לביקורת על ערכי התנועה הקיבוצית, כפי שסבר טאוב, אלא מבוסס על קורות חייו של אדם שפגש ניצן במציאות. הפולמוס נמשך במאמר תגובה של שלי יחימוביץ' שצידדה בעמדת טאוב, ובתגובה נוספת של ניצן, שבה שלל את האפשרות לקריאה פוליטית של באדולינה ואת החיבור בינו לבין אידאולוגיה כלשהי: "'באדולינה' עוסק במשהו הרבה יותר ראשוני, שקודם בהרבה לאידאולוגיה. הוא עוסק בערכו העצמי של היחיד".
אלכסנדרה רוזנפלד

קורות חיים

רוזנפלד נולדה בבזייה, ב-2006 זכתה בתחרות היופי של לנגדוק-רוסיון ולאחר מכן נבחרה למיס צרפת. לאחר שנבחרה עלו טענות אנטישמיות נגדה ואחת מהן הייתה, שהיא זכתה אך ורק מפני שמארגני התחרות הם יהודים.
היא ייצגה את צרפת בתחרות מיס תבל ובסוף אותה שנה נבחרה למיס אירופה.
היא לקחה חלק בפעילות ובהפגנות נגד אנטישמיות וגזענות בצרפת.
היא השתתפה במספר הופעות טלוויזיוניות ובהן בגרסה הצרפתית של התוכנית "המבצר".
נבוזראדן

נְבוּזַרְאֲדָן (בבבלית נבו-זר-אידין, Nabu-zer-idin -  האל נבו נתן צאצא) היה איש צבא בבלי בכיר, אשר השתתף בכיבוש וחורבן יהודה ב-586 לפנה"ס.

נבוזראדן במקרא

בספרי מלכים וירמיהו מתואר נבוזראדן כ"רב טבחים" בצבאו של נבוכדנצר השני, מלך בבל. בתיאור חורבן יהודה בשנת 586 לפנה"ס מוצג נבוזראדן כמפקד בפועל של הצבא הבבלי שהחריב את ירושלים, כמוציא לפועל של ההגליות וכמי שמינה את גדליהו בן אחיקם כאחראי על התושבים שנותרו בה. הוא גם הבכיר הבבלי ששחרר את הנביא ירמיהו מאזיקיו לקראת הגליית התושבים, ואפשר לו להשאר חופשי ביהודה, אם ירצה בכך.

נבוזראדן בתלמוד

חז"ל פרשו את שמו של נבוזראדן כ"אריוך" מפני שהיה נוהם כאריה. במסגרת זו, הוא מתואר כאיש הצבא ששלח נבוכדנצר ליהודה בשל פחדו מהקרב. 
בפרשנות חז"ל במדרש קהלת רבה על הפסוק "ומקום הצדק שמה הרשע", העוסק במעשה הריגתו של זכריה נאמר:
רבי יונתן בעא קמיה (שאל לפני) רבי אחא: באיזה מקום הרגו את זכריה? בעזרת ישראל או בעזרת נשים? אמר לו: לא בעזרת נשים, ולא בעזרת ישראל, אלא בעזרת כהנים. ולא נהגו בדמו לא כדם צבי ולא כדם איל: בדם איל וצבי כתיב בהם בתורה (ויקרא יז) "ושפך את דמו וכסהו בעפר", אבל זכריה הצדיק לא נהגו בדמו לא כדם איל וצבי אלא שפכוהו על האבנים, דכתיב (יחזקאל כד): "כי דמה בתוכה היה על צחיח סלע שמתהו". כל כך למה? להעלות חימה ולנקום נקם. ועל כך כתיב (קהלת יב, א): וזכור את בוראיך בימי בחורותיך.
המדרש מקשר בין רצח הנביא זכריה, לבין נבוזראדן והחורבן כ-250 שנה לאחר הריגתו של זכריה (החלקים שבארמית תורגמו לעברית):
את מוֹצא, בשעה שעלה נבוזראדן להחריב את ירושלים רמז הקב"ה לאותו הדם שיהיה תוסס ועולה. רנ"ב שנה, מן יואש עד צדקיה מה עשו? גרפו עליו כל עפר, ועשו כל ערימה, ולא נח, והיה הדם תוסס ומרתיח (מעלה קצף).
אמר הקב"ה לדם: זה הזמן שתפרע את שטר-הצוואה שלך. כיון שעלה נבוזראדן וראה את הדם, אמר להם: מה טיבוֹ של דם הזה, שתוסס כך? אמרו לו: דם פרים ואילים וכבשים שהיו שוחטין ומקריבין. הביא פרים וכבשים ואילים ושחט עליו, ולא שתק ולא נח ולא עמד. מיד הביאן, תלאן בגרדון, אמר להם: אמרו לי מה טיבו של דם זה, ואם לא - אסרק את בשרכם במסרקות של ברזל! אמרו לו: הואיל והקב"ה רוצה לתבוע דמו מידנו - נגלה לך, אמרו לו: כהן ונביא ושופט היה מתנבא עלינו את כל הדברים האלה שאתה עושה עמנו, ולא היינו מאמינים בו, ועמדנו עליו והרגנוהו על שהיה מוכיחנו.
מיד הביא שמונים אלף פרחי כהונה ושחט עליו (על הדם של זכריה), ולא נח, והיה הדם בוקע ועולֶה, עד שהגיע לקברו של זכריה. ועוד הביא סנהדרי גדולה וסנהדרי קטנה ושחט עליו, ולא נח. באותה שעה בא אותו רשע וזעק על הדם, ואמר לו: במה טוב אתה, ומה הדם שלך עדיף מדמם של אלו? רוצה אתה שאאבד כל אומתך בגללך? באותה שעה נתמלא הקב"ה רחמים ואמר: ומה אם זה, רשע בן רשע ואכזרי, ועלה להחריב את ביתי - נתמלא עליהם רחמים, אנכי שכתוב בי (שמות ל"ד) ה' ה' אל רחום וחנון, וכתיב בי (תהלים קמ"ה) טוב ה' לכל ורחמיו על כל מעשיו - על אחת כמה וכמה! באותה שעה רמז הקב"ה לאותו דם ונבלע במקומו.
בתלמוד במסכת סנהדרין, מסופר שנבוזראדן הזדעזע והתגייר בעקבות המעשה הזה.
ספריית בודמר

היסטוריה

הספרייה הוקמה בשנות העשרים על ידי אספן הספרים מרטין בודמר.
אוסף הספרייה מכיל כ-160,000 פריטים הכולל לוחות חימר ומסמכים וגיליונות מוזיקליים מקוריים הכתובים בכתה יד.
בין פריטי המקום הוא העותק העתיק ביותר של הבשורה על-פי יעקב, תנ"ך גוטנברג, המהדורה המודפסת הראשונה של 95 התזות, עותק של עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע שהיה שייך לגוטפריד וילהלם לייבניץ, עותק של נתן החכם הנכתב בכתב ידו של הסופר גוטהולד אפרים לסינג ועותק של אחת היצירות הראשונות של שייקספיר שעברה לאחר מכן דיגיטציה.
ב-1999 אורגן במקום תערוכה מיוחדת של יצירות נבחרות מתוך הספרייה.
ב-2003 בניין הספרייה עוצב מחדש.
טיסטה דאס

ביוגרפיה

בגיל צעיר, אובחנה טיסטה בהפרעת זהות מגדרית, והחליטה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית כשהגיעה לגיל בגרות. יציאתה כטרנסג'נדרית עוררה סערה ציבורית, אשר הובילה לשיח תקשורתי משמעותי בהודו לגבי סטריאוטיפים ודעות קדומות כלפי הקהילה הטרנסג'נדרית, וכן לגבי האתיקה של ניתוחי התאמה מגדרית וזכויות טרנסג'נדריות בהודו. היא הפכה בעקבות הזרקור שהואר עליה לפעילה למען זכויות טרנסג'נדריות, והיא נחשבת לאיקון של העצמה ובחירה בקהילה.
כשניסתה טיסטה להתקבל ללימודים באוניברסיטה, לא קיבלו אותה בשל מגדרה. אך טיסטה לא ויתרה על השכלתה, והשלימה תואר ראשון בהתכתבות באוניברסיטת בתון בקולקטה.
טיסטה היא שחקנית ויועצת קהילתית. היא מופיעה בסרטי קולנוע הינדיים ובנגליים, וכן בסדרות טלוויזיה. היא הייתה גם עמיתת מחקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם חקרה את אורח חייהן של טרנסג'דריות שעברו ניתוחי התאמה מגדרית, ואת מידת קבלתן בחברה. כשחקנית, היא הופיעה בסרט התיעודי של סוהיני דאסגופטה, I Couldn't Be Your Son, Mom, ובסרט The Third Gender? אשר הוקרן בפסטיבל הסרטים של בולגריה בשנת 2006. היא גילמה את התפקיד הראשי בסרט Beyond Reflections, שמבוסס על סיפור חייה, ובסרטי קולנוע, סרטי טלוויזיה וסדרות נוספים, בעיקר בתפקידים שמיועדים לספר את סיפוריהן של דמויות להט"ביות.
טיסטה הוזמנה להצטרף ללהקת תיאטרון מובילה בקולקטה, אך לבסוף נדחתה בשל הפתיחות המגדרית שלה באמצעי התקשורת. במקום זאת, היא הצטרפה לתיאטרון הניסיוני אקדמיית ביוואבן. מאז, היא שיחקה בתיאטראות רבות בקולקטה.
פרויקט ספרות זולה

ספרות זולה היא חוברת קומיקס אלטרנטיבית שיצאה לאור תחת "הוצאת הברווז", ביוזמתו של דודו גבע (שבוע לפני מותו בפברואר 2005) ועופרה רודנר.

רקע לפרויקט

בשנת 2001 עבר דודו גבע, אחד מאמני הקומיקס והאיור המובילים בארץ, תפנית אמנותית ומהפך בתפיסת עולמו. גבע, שהיה מוכר בזכות עשייתו האמנותית הממוסדת בתחום הקומיקס, בעיקר בספרים שיצר יחד עם קובי ניב וחנוך מרמרי ומדורים מפורסמים שכתב ואייר לעיתונים הגדולים, החל לעשות צעדים לעבר תרבות הקומיקס האלטרנטיבית העצמאית שהתפתחה באותה תקופה, ובלטה בעיקר בזכות אמנים שונים שהשתייכו לקבוצות קומיקס כמו Plan B וכלום בפיתה. באותה שנה עבר גבע מהפך משמעותי; הוא עבר לדירת סטודיו אישית והחל לעסוק בצורה מאוד אינטנסיבית בקומיקס אלטרנטיבי.
את צעדיו הראשונים בעולם הקומיקס העצמאי עשה גבע דרך התחברותו לזאב אנגלמאיר ולתמיר שפר, ביחד שלושתם יצרו את "חבורת החור"- מפעליה העיקריים של החבורה באו לידי ביטוי ברעיונותיהם האידאולוגיים המהפכניים בנושא עולם האמנות בכלל ועולם הקומיקס בפרט. הם הוציאו לאור פוסטר דו-צדדי שאויר באופן חתרני וקיצוני והופק והופץ באופן עצמאי, עיצבו את עטיפת האלבום של "צמד ראות" ויזמו פרויקטים שונים. כעבור פחות משנה החבורה התפרקה, אך קשריהם האישיים והמקצועיים נמשכו גם בשנים הבאות. גבע, חדור רעיונות מהפכניים, לא נח ויצר ביחד עם יובל כספי, רפי פוגל ואחרים את "חבורת A4"- חבורה שמטרתה להוציא כמות גדולה של סיפורי קומיקס, מאוירים על ידי מגוון רחב של אמנים, על דפי A4 מקופלים שימכרו בשקל אחד בלבד. פרויקט זה זכה לתהילה רבה, עד שכמעט כל אנשי הקומיקס האלטרנטיבי (ואף אנשים שראו בפרויקט התנסות ראשונית) יצרו "חוברות" משלהם כך שנוצרו יותר ממאה חוברות. כעבור פחות משנה, גם חבורה זו התפרקה.
לאחר פירוק החבורה, בשנת 2002, עבד גבע בעיקר על ארבעת ספרוני "האביר זיק" ועל מדורו החדש בעיתון העיר - "שתיקת הברווז". למרות זאת, גבע לא הפסיק בחיפושיו אחר הניסיון ליצור חבורת קומיקס אלטרנטיבית. הוא החל לפתח איבה כלפי הוצאות הספרים והעיתונות הגדולות וניסה למצוא מקום אחר שבו יוכל ליצור, ביחד עם קבוצה בלתי מוגבלת של אמנים, באופן עצמאי.
באותה שנה חבר גבע לעופרה רודנר, סופרת וכתבת בעיתון העיר", ובעזרת ימי ויסלר, מוזיקאי (להקת "הבילויים") פיתחו השניים את רעיונותיהם המשותפים על חוברת אמנות עצמאית שתהייה פתוחה לאמנים שונים מתחומים שונים בעולם האמנות הישראלי, שאת רובם הכיר (ואף גילה) גבע ב"פרויקט A4". עופרה רודנר ודודו גבע יצרו מספר דגמים של חוברות תוך עיון רב בחוברות ועיתונים ישראליים ישנים משנות ה-70 של המאה ה-20 כמו "בול", "פופאי" "טרזן" ו"העולם הזה" ובמשך שנתיים עמלו על הקמת "הוצאת הברווז" העצמאית. לאחר שהקימו את ההוצאה העצמאית ניגשו גבע ורודנר לעבוד על פרויקט "ספרות זולה", פרויקט שהיה אמור להיות ראשון לרבים. האירוע שקטע תהליך עבודה ממושך זה הוא מותו של דודו גבע מהתקף לב במהלך פברואר 2005, שבוע לאחר יציאת החוברת הראשונה לאור.