google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף חיים דוויק הכהן

ביוגרפיה

נולד בדמשק שבסוריה לאברהם דוויק הכהן, שעסק בתפירת מדי קצונה לצבא העות'מאני. בצעירותו למד בבית הספר של חברת כל ישראל חברים בדמשק, ובגיל 13 לערך עלו עמו הוריו לארץ ישראל והשתכנו בטבריה, שם למד בישיבה והוסמך לרבנות.
כשבגר נישא לרבקה בת מאיר ניניו, והחל לשמש כמורה בבית הספר של חברת כל ישראל חברים בטבריה. בשל מאבק של חוגים חרדים בעיר כנגד בית הספר האחרון, עבר הרב דוויק לשמש כמורה בבית ספר בזכרון יעקב, ומשם חזר לאחר מספר שנים לבית הספר בטבריה.
עם מינוי הרב רבנו חיים יששכר אבולעפיה בשנת 1911 לחכם באשי של טבריה, נאם הרב דוויק בטקס ההכתרה שנערך בבית הממשלה, והדגיש את היחס החיובי של האימפריה העות'מאנית כלפי היהודים לעומת יחסה השלילי של ספרד ליהודים בתקופת האנקוויזיציה. ממלא מקום קונסול ספרד שנכח בטקס, דרש לכלוא את הרב דוויק, ולהעמידו למשפט באשמת פגיעה בכבודה של ספרד. לבסוף, הכריע קונסול ספרד הכללי מחיפה כי הרב דוויק לא יועמד למשפט, שכן דבריו היו רק ביקורת היסטורית בת מאות שנים על מדינתו. בתקופה זו עזב את טבריה מחשש לרדיפות בשל נאומו, ועבר למטולה, שם שימש כמורה לעברית ולערבית במשך שבע שנים. במקביל, בתקופה זו כיהן כחבר במועצה המחוזית (מג'לס אידארה) בג'דידה.
במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא העות'מאני, ושירת בו במשך שלוש שנים. בחודש בדצמבר 1916 הוטל עליו לומר ווידוי עם נעמן בלקינד ויוסף לישנסקי לפני שהוצאו להורג באשמת סיוע לצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה.
עם שחרורו מהצבא, החל לשמש כמורה ביסוד המעלה, עד ליציאתו לפנסיה בשנת 1919, אז שוב חזר לטבריה.
בשנת 1955 התפרסם סירובו לעזוב את ביתו בטבריה העתיקה, לאחר הודעת העירייה שבכוונתה להפקיע את קרקעותיו, להרוס את שלושת בתיו ולבנות במקומו בתי מלון וטיילת. התנגדותו הובילה לכך ששר האוצר והרשות לפיתוח קיבלו צו על תנאי מבית המשפט הגבוה לצדק. מנהל רשות הפיתוח, מרדכי שטנר, נחקר גם הוא בידי בית המשפט בשל מעורבות הרשות בניסיון ההפקעה.
הלך לעולמו ב-6 במאי 1961 (כ' באייר ה'תשכ"א).

חיבוריו

הרב דוויק חיבר מספר ספרי לימוד ערבית, שבהם השתמש בשיעוריו בבתי הספר, ונותרו בכתב יד. כן כתב מאמרים רבים בעיתונות הערבית למען השלום בין העם היהודי לעם הערבי.
רומן שברלה

ביוגרפיה

שברלה נולד בלנסקרואן.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה שברלה במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 8606 נק', אחרי ארקי נול מאסטוניה (8642 נק') ולפני כריס הפינס מארצות הברית (8595 נק').

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בגוטזיס, אוסטריה ב-27 במאי 2001 קבע שברלה בקרב עשר שיא עולם חדש של 9026 נקודות, שיפור לשיא בן השנתיים של בן ארצו תומאס דבוז'אק (8994 נק') ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שעבר את גבול 9000 נק'. הוא סבל מפציעה שגרמה לו לסיים, חודשיים לאחר מכן במקום עשירי בקרב עשר (8174 נק') באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה.

אלוף אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 זכה שברלה במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8800 נק', לפני ארקי נול (8438 נק') ולב לובודין מרוסיה (8390 נק').
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה שברלה במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 8634 נק', אחרי טום פפס מארצות הברית (8750 נק') ולפני ודמיטרי קרפוב מקזחסטן (8374 נק').

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אתונה (2004) זכה שברלה במדליית זהב בקרב עשר בשיא אולימפי חדש של 8893 נק', לפני בריאן קליי מארצות הברית (8820 נק') ודמיטרי קרפוב (8725 נק'). 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכה שברלה במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 8521 נק', אחרי בריאן קליי (8732 נק') ולפני אטילה ז'יבוצ'קי מהונגריה (8385 נק').
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2002 זכה שברלה במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בקרב עשר בתוצאה של 8526 נק' לפני אטילה ז'יווצ'קי (8356 נק') ואלכסיי דרוזדוב מרוסיה (8350 נק').

אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה שברלה במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8676 נק', לפני מוריס סמית' מג'מייקה (8644 נק') ודמיטרי קרפוב (8586 נק').
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים שברלה במקום שישי בקרב עשר בתוצאה של 8241 נק' ולא הצליח להגן על תוארו. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 הוא סיים במקום 11 בקרב עשר בתוצאה של 8266 נק' ולא הצליח להגן על תוארו ובאליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 הוא סיים במקום 14 בקרב עשר בתוצאה של 8069 נק'.
חלב הצער

שם הסרט

שמו המקורי של הסרט, בספרדית, הוא "La teta asustada", שפירושו "השד המפוחד" או "הפטמה המפוחדת". באנגלית נקרא הסרט "The Milk of Sorrow", ומכאן שמו בישראל, "חלב הצער".
עיט שירותי תעופה ותיירות

אירועים

ב-30 באוקטובר 2012 המריא משדה דב מטוס החברה מדגם שורט 360 לטיסה שגרתית לראש פינה. לאחר ההמראה נפער חור ברצפת המטוס בגודל של כ-30 ס"מ, והטייס שב על עקבותיו ונחת בשדה דב.
ב-17 ביולי 2013 עשה מטוס החברה את דרכו משדה התעופה ראש פינה אל שדה דב בטיסת בוקר שגרתית, כשעל סיפונו תשעה נוסעים ואנשי צוות. לאחר זמן מה זיהה הטייס תקלה בכן הנסע הקדמי וביקש לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה בן-גוריון. בעקבות זאת הוכרז בנמל מצב חירום והמרחב האווירי שלו נסגר. ארבע טיסות הופנו לנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה בקפריסין. המטוס נחת על גחונו והמדחפים הקדמיים שלו ניזוקו, אך איש מבין תשעת האנשים שהיו על הסיפון לא נפגע.

יעדים

נכון לשנת 2017 הפעילה החברה שתי טיסות יומיות בין שדה התעופה ראש פינה ושדה דב בתל אביב המבוצעת על ידי מטוס מדגם שורט 360 של החברה, וטיסה יומית משדה התעופה חיפה לשדה התעופה רמון המבוצעת במטוס אמבראר.
ב-28 בינואר 2016 נחנך קו תעופה חדש בין נמל התעופה ראש פינה לנמל התעופה באילת. הקו עשה נחיתת ביניים בשדה דב שבתל אביב. נכון לשנת 2019 קו זה לא פעיל ולא נראה שיש כוונה להפעילו.
קרל מאוס

קריירה מוקדמת

מאוס נולד ב-17 במאי 1898 בפלן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט היגר ה-162, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 הועלה מאוס לדרגת לויטננט, ובכך היה הקצין הצעיר ביותר בצבא, ובשנת 1916 קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. בשנת 1918 התנדב מאוס לחיל האוויר הקיסרי, וניצל בנס בהתרסקות מטוסו במהלך טיסת אימונים. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מאוס לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, אולם בשנת 1922 פרש מהצבא, והחל ללמוד לימודי רפואת שיניים, ולאחר מכן עבד כרופא שיניים בהמבורג.
בשנת 1934 התגייס מאוס מחדש לורמאכט, ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים הממונע ה-69.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פיקד מאוס על הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים הממונע ה-69, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-20 במסגרת הקורפוס הממונע ה-19 ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-10 במסגרת הקורפוס הממונע ה-19. ב-1 באפריל 1940 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם גדודו כחלק מדיויזיית הפאנצר ה-10 במסגרת הקורפוס הממונע ה-46. במהלך הקרב על מוסקבה לחם מאוס עם גדודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-10 במסגרת הקורפוס הממונע ה-40, וב-26 בנובמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-20 באפריל 1942 הועלה מאוס לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-33, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4 במסגרת הקורפוס הממונע ה-47, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-35. ביוני 1942 נפצע מאוס באורח קשה בקרבות באזור אורל, ולאחר החלמתו חזר לפקד על הרגימנט. בפברואר 1943 הועברה דיוויזיית הפאנצר ה-4 תחת פיקוד הארמייה השנייה כחלק מהקורפוס ה-13, ובמרץ הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה כחלק מהקורפוסים ה-20 וה-47 לסירוגין. בקרב קורסק הוחזקה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ובספטמבר הועברה תחת פיקוד הארמייה השנייה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-56. ב-24 בנובמבר 1943 קיבל מאוס תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-30 בינואר 1944 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7, שהייתה חלק מהקורפוס ה-13 ולאחר מכן חלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. באפריל הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה כחלק מהקורפוס ה-59. ביולי הועמדה הדיוויזיה כעתודת הארמייה הרביעית, ובאוגוסט הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, כחלק מהקורפוסים האס אס ה-12, הפאנצר ה-39, וה-28. ב-23 באוקטובר 1944 קיבל מאוס תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וכאשר הציע לו היטלר חופשה או מנוחה בטקס קבלת העיטור, ביקש מאוס תגבורת של 40 טנקים חדשים לדיוויזיה. בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחמה בקרבות הקשים בפרוסיה המזרחית. בפברואר הוכפפה הדיוויזיה לקורפוס ה-7 שלחם באזור דנציג, וב-25 במרץ 1945 נפצע מרסיסי פגז באורח קשה, והיה הכרח לקטוע את רגלו. ב-15 באפריל 1945 קיבל מאוס תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. לקראת סוף המלחמה פונה עם הדיוויזיה לדנמרק, וב-5 במאי נלקח במקלנבורג עם כוחותיו לשבי הבריטי.

לאחר המלחמה

מאוס שוחרר מהשבי על אף פצעיו הקשים רק בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר המבורג, וחזר לעבוד כרופא שיניים. לאחר הקמת הבונדסוור הגיש מאוס בקשה להתקבל אליו, אך בקשתו נדחתה עקב מצבו הרפואי. ב-9 בפברואר 1959 מת מאוס, והוא בן 61 שנים.
בני אפרים

בני אפריים (בטלוגו: బెనె ఎఫ్రాయిమ్), הנקראים גם "יהודי טלוגו", היא קהילה קטנה בת כ-50 משפחות החיה בלב אזור כפרי במדינת אנדרה פרדש - המדינה הרביעית בשטחה והחמישית בגודל אוכלוסייתה בהודו. במדינה זו השפה הנפוצה ביותר היא טלוגו, וזו גם שפתם של חברי הקהילה.
בני הקהילה טוענים כי הם יהודים צאצאי שבט אפרים, שהגיעו להודו לאחר נדודים מאז גלות עשרת השבטים.

הקשר בין בני הקהילה ליהדות

בני אפרים טוענים כי הם צאצאים לשבט אפרים מעשרת השבטים. לטענתם לאחר גלות עשרת השבטים הם נדדו מישראל דרך מערב אסיה: פרס, אפגניסטן, טיבט וסין במשך 1,600 שנים, עד שהגיעו לדרום הודו לפני יותר מ-1,000 שנים. ההיסטוריה שלהם לטענתם דומה להיסטוריה של יהודי אפגניסטן, יהודי פרס, בני מנשה ובני ישראל.
בשנות ה-80 נסע מנהיג הקהילה שמואל יעקובי לירושלים, והשתכנע כי הוא ובני קהילתו הם יהודים. מאז שנות ה-80 כחמישים משפחות למדו יהדות, עברית וגם בנו בית כנסת פעיל, בו הם מקיימים תפילות בנוסח מסורתי. בני הקהילה חוגגים את כל החגים היהודיים, מקיימים אורח חיים יהודי, אינם עובדים בשבת, ושואפים לעלות לישראל.
במשך שנים ביקרו את בני הקהילה רבנים מהרבנות הראשית לישראל, על מנת לבדוק האם אכן בני הקהילה הם ממוצא יהודי.

אורח חיי הקהילה

רוב חברי הקהילה הם איכרים שכירים, העובדים בחקלאות וחיים בתנאי עוני קיצוני (על פי הגדרות האו”ם: פחות מ-1.5 דולר לנפש ליום).
קהילה זו שייכת לכת ה"מהדיגה" שהיא חלק מקאסטת ה"טמאים" - הקאסטה הנמוכה ביותר בהירארכיית הקאסטות בהודו.

ביקורת

בכתבה שפורסמה בוושינגטון טיימס בשנת 2006 נטען כך:
"רבים סבורים שיהודי בני אפרים מנסים להימלט מן העוני, וכי הם מנסים לעזוב את אזור אנדרה פרדש, שם שש שנים רצופות של בצורת וכישלון הביאו יותר מ-3,000 איכרים לחוב ולהתאבדות."
צ'נדרה סקהר אנגדי, מדען חברתי מקרנאטקה השכנה, אמר על יהודי טלוגו:
"הם בין היהודים העניים ביותר בעולם. הם נואשים להכרתם על-ידי הרבנות הראשית לישראל פשוט על מנת להבטיח להם דרכון ממדינה שבה הם יכולים לנהל חיים טובים בהרבה - הרחק מחיים אלו של עוני ורעב."
בנוסף לכך, המתנגדים להעלאת בני אפרים למדינת ישראל מבקרים את חבריה וטוענים שבעבר אבותיהם האיכרים התנצרו כדי לשפר את מצבם הכלכלי, וכעת (החל משנות השמונים של המאה העשרים) הם עושים את אותו הדבר עם היהדות.
מלאכת זורע

הגדרת המלאכה ושיעורה

הגדרת המלאכה היא כל פעולה המביאה לגידול צמחים או מסייעת לכך. בלשון התלמוד הירושלמי: "כל דבר שהיה מבחיל את הפירות חייב משום זורע." בניגוד לרוב המלאכות, בהן יש שיעור מיוחד כדי לעבור על האיסור, בזריעה אין שיעור, אלא הזורע כלשהו, כלומר אפילו רק זרע אחד חייב. ולא רק הזורע, אלא כל העושה פעולה כלשהי המביאה לזריעת האילן, כמו הזומר את האילן כדי שיצמח. השקאת צמחים ועצים בשבת, וכן השריית חיטים ושעורים וזרעים אחרים במים, פעולה הגורמת להם לצמוח, הם תולדות זורע, וגם בהם החיוב הוא בכל שהוא, כלומר: גם השקיה מועטת נחשבת להשקיה.
הזורע כל שהוא חייב. הזומר את האילן כדי שיצמח הרי זה מעין זורע. אבל המשקה צמחין ואילנות בשבת הרי זה תולדת זורע וחייב בכל שהוא. וכן השורה חיטין ושעורין וכיוצא בהן במים הרי זה תולדת זורע וחייב בכל שהוא.
— משנה תורה לרמב"ם, הלכות שבת, פרק ח', הלכה ב'

איסורים מדרבנן

קיימים איסורים דרבנן הנובעים ממלאכה זו, כמו שאיבת מים בגלגל (משאבת מים ידנית או ממונעת על ידי בהמה) בשבת, וכן ליטול ידיים מעל גינה, כי בכך האדם משקה מבלי שזוהי מטרת הפעולה, וזוהי מלאכה שאינה צריכה לגופה.
המשקה את הזרעים חייב משום זורע. לפיכך אסור לשאוב מן הבור בגלגל גזרה שמא ימלא לגינתו ולחורבתו. ומפני זה אם היה הבור של גלגל בחצר מותר למלאות ממנו בגלגל.
— משנה תורה לרמב"ם, הלכות שבת, פרק כ"א, הלכה ה'

זריעה שבוטלה

הפוסקים מתלבטים בשאלה, האם אדם שזרע צמח במטרה להותירו שם, והוציאו מיד - לפני שהספיק לצמוח או להשריש בקרקע, האם הוא חייב. לפי שיטת המנחת חינוך מלאכת הזריעה היא רק בצירוף תוצאות הפעולה המעשית של הזריעה, שהם הצמיחה, ורק פעולה כזו נחשבת לזריעה, אך לפי שיטת רבי אברהם מסוכוטשוב בספרו "אגלי טל" אם נתנם במים במטרה לשרותם זמן ארוך ואחר כך התחרט, והוציאם קודם שצמחו חייב, שכן פעולת הזריעה היא פעולה המביאה לידי צמיחה, למרות שתוצאותיה בוטלו על ידי פעולה מנוגדת.
זריעה בעציץ הנקוב בתחתיתו כדי שורש קטן, נחשבת לזריעה שכן עציץ כזה יונק מהקרקע. זריעה בעציץ שאינו נקוב, נתונה במחלוקת בין הפוסקים.
אלג'ניב

מאפיינים

אלג'ניב הוא תת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B2 IV, מסתו מוערכת בכמעט 9 מסות שמש, רדיוסו קרוב ל-5.5 מרדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-22,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 900 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה של פניו חלק ניכר של קרינתו נמצא בתחום העל-סגול, כך שקרינתו הכוללת היא פי 6,000 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו של הכוכב משתנה בין דרגות 2.78 ו-2.89 במחזוריות של 3 שעות 38 דקות ו-31 שניות או 6.59 פעמים ביממה, ובשל כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. מדידות ספקטרוסקופיות של מהירותו הרדיאלית הראו שהיא משתנה במחזוריות של 370.5 ימים באופן שמצביע על קיומו של בן זוג עמום וקטן יותר שלא ניתן לצפייה באמצעים אופטיים ושמקיף את אלג'ניב במסלול אליפטי מאוד ובמרחק שנע בין עשירית של יחידה אסטרונומית לחצי יחידה אסטרונומית. מדידות עדכניות יותר מצביעות על כך שכל השינויים במהירות הרדיאלית מקורם בחוסר היציבות של הכוכב ולמעשה אין לו בן זוג. במרחק זוויתי של כ-3 דקות קשת מאלג'ניב נמצאים שני כוכבים עמומים עם דרגות בהירות 11 ו-12. לא ידוע אם הם קשורים כבידתית לאלג'ניב או אם הם בכלל נמצאים באותו המרחק או רק במקרה על אותו קו ראייה. אם המרחק זהה, אז מדובר ככל הנראה בזוג ננסים אדומים ואם הם אכן קשורים כבידתית לאלג'ניב, הם מקיפים אותו במרחק של לפחות שליש שנת אור ובזמן הקפה של מאות אלפי שנים. הכוכב נמצא בשלבי סיום של היתוך המימן שבליבתו להליום ועתיד להתנפח ולהתקרר עד שיהפוך לענק אדום.
מילוראד צ'אביץ'

ביוגרפיה

צ'אביץ' נולד באנהיים שבקליפורניה למשפחה סרבית, ובנעוריו החל להתאמן בשחייה. באולימפיאדת סידני (2000) ייצג את יוגוסלביה אך לא עבר את שלב המוקדמות.
בשנים הבאות רשם שיפור ניכר בהישגיו. ב-2003 זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטרים בסגנון פרפר באליפות אירופה בבריכות קצרות שנערכה בדבלין, תוך שהוא שובר את שיא העולם בן השנתיים של תומאס רופראת, ומעמידו על 50.02 שניות (שיא זה נשבר 3 חודשים מאוחר יותר בידי איאן קרוקר). כן זכה במדליית הכסף במשחה ל-50 מטר בסגנון חופשי. 
באולימפיאדת אתונה (2004) לא הצליח לשחזר את הישגיו. במשחה החזק שלו, 100 מטרים בסגנון פרפר הגיע רביעי בשלב המוקדמות, אך בחצי הגמר סיים במקום ה-16 והאחרון, ולא העפיל לגמר. ביתר המשחים בהם השתתף לא עבר את שלב המוקדמות. מאוחר יותר, בשנים 2006 ו-2007, שב וזכה באליפות אירופה בבריכות קצרות במשחה ל-100 מטר פרפר.
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן בראשית 2008 שבר את השיא האירופי ב-50 מטר פרפר והעמידו על 23.11 שניות. בטקס חלוקת המדליות עורר סערה כאשר הופיע עם חולצה שעליה הכיתוב "קוסובו היא סרבית". כתוצאה מכך הושעה מהמשך התחרויות, ובתחילה גם שללה ממנו ועדת המשמעת של איגוד השחייה האירופי את המדליה ואת השיא. מאוחר יותר הומר עונשו בקנס של 10,800 דולרים.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שבר את השיא האולימפי ב-100 מטר פרפר במשחה המוקדמות, וגם לשלב הגמר העפיל מהמקום הראשון, תוך שהוא מקדים את מייקל פלפס. בשלב הגמר הוביל לאורך רוב המשחה, אך בסופו של דבר הקדים אותו פלפס במאית השנייה בלבד, זכה במדליית הזהב השביעית שלו, ושבר את השיא האולימפי שקבע צ'אביץ' יומיים קודם לכן. המשלחת הסרבית ערערה בתחילה על התוצאות, שכן בצילומי הטלוויזיה נראה היה שצ'אביץ' הגיע קודם, אלא שפלפס נגע בלוח המגע לפניו, ו-FINA דחתה את הערעור. צ'אביץ' עצמו לא היה מעוניין בערעור, וציין כי הוא נכנס למשחה בשאיפה לזכות במדליית ארד, ושמח לזכות במדליית כסף. צ'אביץ' העפיל לשלב חצי הגמר גם במשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי, אך העדיף לא להשתתף בו כדי להתרכז במשחה הפרפר.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא ב-2009 זכה צ'אביץ' במדליית הזהב במשחה ל-50 מטר פרפר, תוך שהוא קובע שיא אליפות חדש - 22.67 שניות. בשלב חצי הגמר ב-100 פרפר קבע שיא עולם חדש, 50.01 שניות. שיאו החזיק מעמד יום אחד בלבד, לאחר שבמשחה הגמר שוב הפסיד למייקל פלפס, שקבע שיא עולם חדש - 49.82 שניות. צ'אביץ' עצמו גמא את המרחק ב-49.95 שניות.
באליפות העולם שנערכה בשנגחאי ב-2011 גילה צ'אביץ' יכולת חלשה יחסית. במשחה ל-50 מטר פרפר הצליח להעפיל רק לשלב חצי הגמר, בו סיים במקום ה-12, ובמשחה ל-100 מטר פרפר כלל לא צלח את שלב המוקדמות, לאחר שסיים במקום ה-18, בתוצאה איטית בלמעלה מ-2 וחצי שניות משיאו. 
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, במאי 2012 זכה צ'אביץ' במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אליפות חדש ותוצאת השנה בעולם - 51.45 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר (23.53 שניות).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר פרפר.
צ'אביץ' מתאמן באוניברסיטת ברקלי ולומד בה מדעי המדינה.
מערבולת קצה כנף

באווירודינמיקה, מערבולת קְצה כנף או עַרבּולֶת שוֹבֶל (גם טוּרְבּוּלֶנְטִיּוּת שוֹבֶל; באנגלית: wake turbulence) היא זרימת אוויר סביב כנף בעלת אורך סופי (בניגוד למקרה התאורטי הפשוט יותר של כנף אינסופית), שבה האוויר זורם סביב קצה הכנף מהאזור שמתחת הכנף לאזור שמעליה, ופוגש את חלקי הכנף הסמוכים לקצה בכיוון זרימה מלמעלה למטה, תוך יצירת מערבולת אוויר שנותרת במקומה אף מספר דקות לאחר מעבר כלי הטיס.
תופעה זו נובעת מהפרש הלחצים בין הזרימה מתחת לכנף ומעליה. הפרש לחצים זה הוא הגורם לכוח עילוי, וככל שהפרש לחצים זה גדל, כך גדלה עוצמתן של מערבולות קצה הכנף. הזרימה הנובעת ממערבולות קצה הכנף פוגשת את זרימת האוויר המגיעה לכנף עקב תנועתה באוויר ויוצרת מהירות זרימה שקולה, שכיוונה פונה כלפי מטה. לפיכך, כוח העילוי, הניצב לכיוון מהירות שקולה זו, יהיה מוטה לאחור, ולמעשה יהיה לו רכיב של גרר ביחס לזרימת האוויר המקורית. רכיב זה נקרא גרר מושרה והוא אחד מהמרכיבים העיקריים של כוח הגרר.
בשל היות התופעה קשורה לקצה הכנף, ככל שהיחס בין אורך הכנף לבין רוחב קצה הכנף גדל התופעה נחלשת. מסיבה זו סובלים מטוסי נוסעים ותיקים, כדוגמת בואינג 707, ממערבולות קצה כנף קשות, שאף מונעות נחיתה רצופה של שני מטוסים אחד אחרי השני, אם הראשון מייצר מערבולות קצה כנף גדולות וחזקות. אחד הפתרונות לבעיה זו הוא תכנון כנפיים בעלות קצה כנף העומד כמעט בניצב לכנף (כנפונים). במטוסי תובלה כנפונים כאלה יכולים "לחסוך" עד כ-5% עילוי.
ז'רנובייץ

תולדות היישוב

היישוב ז'רנובייץ נזכר לראשונה בסוף המאה ה-11, ובראשית המאה ה-14 הוענקו לו זכויות עיר בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. בהמשך, היה היישוב לאחד ממרכזי הקלוויניזם בפולין. באמצע המאה ה-17 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
בשנת 1869, בעקבות השתתפות היישוב במרד ינואר, ביטלו הרוסים את מעמדו העירוני.

יהודי ז'רנובייץ

קהילה יהודית מאורגנת התקיימה בז'רנובייץ מהמאה ה-18, ובאמצע המאה ה-19 היוו היהודים כמחצית מתושבי היישוב, ורבים מהם היו חסידים.
בשנת 1919 הופצה נגד יהודי הכפר עלילת דם. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי הכפר ממקרים גוברים והולכים של תקיפות אנטישמיות מצד שכניהם הפולנים.
כמה ימים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבש הכפר בידי הגרמנים. בתקופה זו נמנו בו כ-1,000 יהודים, ביניהם עשרות פליטים מקרקוב, ועד מהרה הוטלו עליהם גזירות שונות, ומונה במקום יודנרט, אשר נצטווה לספק לשלטונות עובדים יהודים לעבודות כפייה. מסיבה שאינה ידועה היודנרט שמינו הגרמנים בזרנובייץ' פורק בתחילת 1941 על ידי הגרמני הממונה עליו. מאוחר יותר באותה שנה מינו הגרמנים יודנרט חדש ובראשו מאיר קורנברג. היודנרט פעל רבות למען יהודי זרנובייץ', ובין היתר הוא דאג לחילוק מזון לילדי הקהילה, תרופות בחינם והעמדת צוות תברואה שהשתדל ככל יכולתו למנוע התפרצויות מחלות מידבקות והקפיד על היגיינת חברי הקהילה וכמו כן על היגיינת המגורים. הופעל על ידי נשים יהודיות מטבח ציבורי בו חולקו קרוב ל-200 ארוחות חמות לנזקקים יום-יום. היודנרט אף השיג מהשלטונות הגרמניים הקצבות של מצרכי מזון בסיסיים כמו לחם, תפו"א וסוכר.
באותה שנה פתח הארגון יס"ס (עזרה עצמית ליהודים) סניף בז'רנובייץ שפעל לעזרה סוציאלית לקהילה היהודית. אמנם כוונותיו של הארגון היה לקיים בז'רנובייץ קורסים מקצועיים לאלקטרוניקה, נגרות וכו', אך בקיץ 1942 נלקחו כ-300 מיהודי ז'רנוביץ לעבודות כפייה שונות, מה שפגע בתכנון זה.
ב-5 בספטמבר 1942 נערכה ביישוב אקציה, בה רוכזו היהודים בכיכר השוק בכפר, הועלו לעגלות, והוסעו לתחנת הרכבת בוולברום. למחרת, נערכה בהם סלקציה. הכשירים לעבודה שולחו למחנות עבודה, וכל היתר שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
האיש המכני הענק

עלילה

ג'ניס (ג'נה פישר) היא אישה בשנות השלושים לחייה שעדיין לא מצאה את מקומה בעולם. טים (כריס מסינה) הוא אמן רחוב המופיע כ"ענק מכני" - מוגבה על ידי קביים, לבוש ומאופר בצבעי אפור-שחור מתכתיים ועושה תנועות רובוט כששמים לו כסף בקופה. ההכנסות מהמלאכה נמוכות וחברתו עוזבת אותו עקב כך. ג'ניס מפוטרת מעבודתה ומגורשת מדירתה לאחר שלא הצליחה לשלם את שכר הדירה. היא עוברת לגור אצל אחותה, ג'יל (מאלין אקרמן). ג'יל לוחצת על ג'ניס לצאת עם דאג (טופר גרייס) מחבר ספרי עזרה עצמית.
טים וג'ניס נאלצים לחפש עבודה ובצירוף מקרים שניהם מגיעים לעבוד בגן החיות המקומי, טים כעובד ניקיון וג'ניס כמוכרת משקאות. עם הזמן נוצרת ביניהם חברות והם מחליטים לצאת לדייט. לאחר הדייט ג'ניס עולה לדירתו של טים, הם מתנשקים והיא מתעוררת איתו במיטה. הוא שואל אותה אם היא יוצאת עם דאג, היא עונה שלא והם קובעים דייט נוסף. ג'יל לוקחת את ג'ניס לדייט כפול עם בעלה ועם דאג. במהלך הדייט חולפים דאג וג'ניס על פני הענק המכני תוך כדי שדאג מחבק ומנשק את ג'ניס. טים פגוע ומנתק ממנה קשר ואף לוקח חופש מהעבודה בגן החיות. ג'ניס אינה יודעת שהענק המכני הוא טים והיא מתפלאת על היעדרו, בפרט מהסרט שקבעו לראות. בחזרתה מהקולנוע, מאוכזבת, היא רואה את הענק המכני ומספרת לו על בעיותיה. הוא חושף בפניה שהוא טים ונותן לה את ידו. קטעים קצרים המשולבים בכתוביות בסוף הסרט מציגים את חייהם המאושרים יחד.

הפקה וביקורות

צילומי הסרט החלו בנובמבר 2010 בדטרויט, מישיגן. חלק מהסצנות צולמו בגן החיות של דטרויט.
נכון למרץ 2017 הסרט קיבל ציון של 73% באתר הביקורות Rotten Tomatoes מה שמעיד על ביקורות טובות באופן כללי.
במגזין וראייטי נכתבה ביקורת חיובית, בין היתר נאמר שהסרט יעמוד בסטנדרטים של רוב הצופים ל"קסום".
מייק מק'גרנגן נתן לסרט 3 נקודות מתוך ארבע וטען: "ג'נה פישר וכריס מסינה עושים פה עבודה יוצאת מהכלל וגורמים לצופים לחבב את דמויותיהם ולהזדהות איתן גם אם מעולם לא היו באותו מקום".
תראפוזה

תיאור

מוטת רגליהם של מיני התראפוזה מגיעה עד 30 ס"מ, ומשקלם מגיע עד ל-170 גרם. הזכרים חסרים את הזיזים הבולטים הממוקמים על זוג הרגליים הקדמיות, המשמשים את הזכר לשיתוק ניביה של הנקבה במטרה למנוע ממנה לנשוך אותו במהלך ההזדווגות. צבעם של מיני התראפוזה נע בין חום בהיר לכהה, עם סימנים חיוורים על הרגליים. לתראפוזה שערות על גופם, בטנם ורגליהם.

מחזור חיים

בדומה למיני עכבישים אחרים (דוגמת האלמנה השחורה) נוהגות לעיתים הנקבות מסוג זה לטרוף את בני זוגן לאחר ההזדווגות. הנקבות מגיעות לבגרות בתוך 3 עד 4 שנים, ואורך חייהן נע בין 15 ל-25 שנה. הזכרים מתים מעט לאחר הגיעם לבגרות, ואורך חייהם נע בין 3 ל-6 שנים. הנקבה מטילה בין 100 ל-200 ביצים בכל הטלה, ואלו בוקעות תוך חודשיים.

תזונה

כמו יתר הטרנטולות, הם ניזונים בעיקר על חרקים ועל חסרי חוליות אחרים. יחד עם זאת, בשל גודלם העצום, ישנם מקרים שבהם עכבישים אלה יצודו ויאכלו גם בעלי חוליות קטנים. בטבע תועדו מקרים שבהם טרנטולות גדולות נראו כשהן ניזונות על מכרסמים, לטאות, עטלפים ואף נחשים ארסיים. 
לעכביש חוש ראייה חלש, והוא מסתמך בעיקר על תנודות האדמה שסביב מחילתו.
בשבי יש להאכיל את העכביש בעיקר בתיקנים. צעירים יש להאכיל בצרצרים או תיקנים שגודלם אינו עולה על אורך גופו של העכביש עצמו. לא רצוי להאכיל את העכבישים בעכברים באופן קבוע, שכן הם מכילים כמות סידן גדולה שעלולה להזיק לטרנטולה. בכל מקרה יש להעדיף ולדות עכברים שכן עכברים בוגרים יכולים לגרום לטרנטולה נזק בטרם תצליח זו לחסלם.

ארס

כמו כל הטרנטולות, לתראפוזה יש ניבים ארוכים דיים כדי לחדור עור של אדם (3.8-1.9 ס"מ). הניבים מכילים ארס. העכביש ינשך כשהוא חש מאוים, אך השפעת הארס על האדם היא מינורית יחסית (למעט במקרים של אלרגיה) וניתן להשוותה להשפעתה של עקיצת צרעה. כשהוא חש מאוים יבעט העכביש בעזרת רגליו האחוריות שערות צורבות מבטנו. שערות אלו יוצרות גירוי חריף בעור וברקמות ריריות. שערות אלה מזיקות לאדם ונחשבות לשערות הצורבות המזיקות ביותר לאדם מבין אלו של כלל הטרנטולות. ככלל, טרנטולות לרוב לא ינשכו אדם, אלא אם הן חשות מאוימות. ישנם מקרים שבהם הנשיכה תהיה נשיכה יבשה (כלומר, ללא החדרת ארס).