google/wiki40b huggingface dataset:
טומאת כתבי הקודש

טומאת כתבי הקודש היא טומאה קלה שחז"ל גזרו על ספרי הקודש הכלולים בתנ"ך. על פי הגזירה, תרומה או ידיים שנגעו בכתבי הקודש נטמאים.

הספרים עליהם חלה הטומאה

הטומאה חלה רק על ספרים וחלקי ספרים שנכתבו על פי כללי ההלכה המכשירים אותם לקריאה בציבור,  כגון: שהם כתובים בדיו על קלף, כמו ספר תורה ומגילה. כדי לטמא צריך הטקסט להכתב בכתב אשורי בשפה המקורית של הטקסט המקודש. וכן שיכתבו על ידי יהודי שאינו מין. 
המשנה מציינת שגם ספר שנמחק חלקו מטמא את הידיים כל עוד נשארו בו 85 אותיות, שהוא מספר האותיות בפרשת "ויהי בנסוע הארון" הנחשבת ל"ספר" בפני עצמו: "סֵפֶר שֶׁנִּמְחַק וְנִשְׁתַּיֵּר בּוֹ שְׁמוֹנִים וְחָמֵשׁ אוֹתִיּוֹת כְּפָרָשַׁת וַיְהִי בִּנְסֹעַ הָאָרֹן, מְטַמֵּא אֶת הַיָּדָיִם. מְגִלָּה שֶׁכָּתוּב בָּהּ שְׁמוֹנִים וְחָמֵשׁ אוֹתִיּוֹת כְּפָרָשַׁת וַיְהִי בִּנְסֹעַ הָאָרֹן, מְטַמָּא אֶת הַיָּדָיִם." (משנה, מסכת ידים, פרק ג', משנה ה'). 
יוצא דופן הוא "ספר העזרה" אשר על פי המשנה במסכת כלים אינה מטמאה. לפי פירוש רבי עובדיה מברטנורא ספר העזרה הוא הספר בו קורא הכהן הגדול ביום כיפור ומכיוון שאין חשש שיניחו לידו תרומה לא גזרו עליו טומאה. 
לגבי מעמדם של חלק מכתבי הקודש המקובלים כיום, קהלת, שיר השירים ומגילת אסתר, התקיימה מחלוקת, בסופה נפסק שאף הם בכלל טומאת הידיים כשאר כל כתבי הקודש.
דין זה אינו חל על הספרים בלבד אלא גם על התפילין עם רצועותיהם, וכן הדברים שמחוברים לספר כדוגמת: המטפחת של הספר.
אתל מרמן

ביוגרפיה

היא נולדה כאתל אגנס צימרמן (Ethel Agnes Zimmermann), להורים ממוצא גרמני וסקוטי ברובע קווינס בניו יורק ומגיל צעיר הלכה לצפות במחזות בברודוויי. היא עבדה כמזכירה בחברת מסחר למכוניות ועבדה במקביל בוודוויל בתיאטרון פלס, ב"סקנדלים" של ג'ורג' וייט, למוזיקה של ג'ורג' גרשווין. בהדרגה הפכה להיות שחקנית וזמרת במשרה מלאה, בלי ללמוד שיעורי פיתוח קול. הופעתה במחזמר Girl Crazy ‏ (1930) אותו כתבו ג'ורג' ואיירה גרשווין ובייחוד שירתה את הלהיט I Got Rhythm ממחזה זה הפכו אותה לכוכבת.
בהמשך שיתפה פעולה עם קול פורטר בחמישה מחזות זמר, בייחוד Anything Goes ‏ (1934), בו שרה את הלהיטים I Get a Kick Out of You ו-Anything Goes; ו-Red, Hot and Blue ועם אירווינג ברלין. השניים ניצלו גם את יכולות המשחק הקומי שלה בדואטים עם בני זוגה להופעות אלה. מרמן הופיעה בברודוויי עד 1970. תפקידה האחרון היה דולי בהפקת !Hello, Dolly.
משנות ה-30 הופיעה גם במספר סרטי קולנוע הוליוודיים בהם Anything Goes, ‏(1936) The Big Broadcast of 1936, ‏ Alexander's Ragtime Band, ‏ (1938), There's No Business Like Show Business ‏ (1954). ב-1963 הופיעה בסרטו של סטנלי קריימר מטורף, מטורף, מטורף העולם. הופעתה האחרונה בקולנוע הייתה בתפקיד קטן בסרט "טיסה נעימה (1980)", בו היא מגלמת חייל הסובל מהלם קרב ומשוכנע שהוא אתל מרמן ועל כן פוצח בשירים ידועים ממחזות הזמר שלה מדי פעם. היא הופיעה גם בפרקים מזדמנים בסדרות טלוויזיה כספינת האהבה והחבובות.
מרמן הייתה נשואה ארבע פעמים. לביל סמית (1940 - 1941), לרוברט לויט (1941 - 1952) ממנו נולדו לה שני ילדים, לרוברט סיקס (1953 - 1960) ולשחקן ארנסט בורגנין לו הייתה נשואה 32 ימים ב-1964.
מרמן נפטרה כתוצאה מגידול במוחה.

אזכורים תרבותיים

קולה הרם והמתכתי של מרמן הפך אותה למושא לפרודיות. בסרט בוקר טוב, וייטנאם מחקה השדרן אדריאן קרונאואר (בגילומו של רובין ויליאמס) את מרמן השרה את "!I've got a feeling that love is here to stay" בקול רם ומשבשת את המכ"ם הרוסי.
בפרק "השוד" מהסדרה סיינפלד (1990) מתלוננת איליין בניס על שותפתה הרעשנית: "זה כמו לגור עם אתל מרמן, רק בלי הכשרון".
עיר ההנפשה של מיקי

עיר ההנפשה של מיקי (באנגלית: Mickey's Toontown) היא אחת מה"ארצות" (או ה"אזורים") בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני: דיסנילנד שבקליפורניה, ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה ודיסנילנד שבטוקיו.

בדיסנילנד

עיר ההנפשה של מיקי נפתחה בדיסנילנד ב-24 בינואר 1972 בהתבסס על העיר המונפשת בסרט מי הפליל את רוג'ר רביט. בעיר מספר מתקנים שנושאם דמויות הנפשה של וולט דיסני כגון ה"בית" של מיקי מאוס ומיני מאוס.

דיסנילנד טוקיו

עיר ההנפשה נפתחה בדיסנילנד טוקיו ב-15 באפריל 1996. העיר זהה במתקניה ובצורת בנייניה לעיר בדיסנילנד, אך הפוכה בכיווניה.

ממלכת הקסם

בממלכת הקסם נפתחה "ארץ" זו תחילה בשם "ארץ יום ההולדת של מיקי" (באנגלית: Mickey's Birthdayland) ב-18 ביוני 1988. ב-26 במאי 1990 שונה שמה ל"ארץ הכוכבים של מיקי" (Mickey's Starland ) וב-1996 קיבלה את שמה הנוכחי. "עלילת הארץ" היא שבעיר נמצאים בתי הנופש של תושבי העיר המתגוררים בקליפורניה.
אילן ברוך (צייר)

אילן ברוך (נולד ב-1974) הוא צייר ישראלי.

ביוגרפיה

אילן ברוך הוא בן למשפחה דתית משכונת גאולה בירושלים. בשנת 1988 החל ללמוד בבית הספר לציור ולפיסול מיסודו של הרב עדין שטיינזלץ שם הכיר את הציירת ליליאן קלאפיש, ששימשה אז כמורה במקום. לאחר מכן המשיך ללימודי פילוסופיה באוניברסיטה העברית.
ב-1992 הציגה קלאפיש את ציוריו של ברוך בתערוכת "נדבך" בבית האמנים בירושלים. בשנת 2004 הציג ברוך תערוכת יחיד בשם "שיח עם צבר" במוזיאון תל אביב לאמנות ביתן הלנה רובינשטיין באצירת איה לוריא. בשנת 2005 הציג בתערוכת "פנים- חוץ" במוזיאון מונארט באצירת יונה פישר. ב-2014 אצר מאיר אהרונסון תערוכת יחיד מקיפה של ברוך  במוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. תערוכה נוספת באותה שנה בשם "מדבשו ומעוקצו" הציג ברוך בגלריה זימאק באוצרותו של רון ברטוש.
חוק שיווי זכויות האישה

חוק שיווי זכויות האישה, התשי"א-1951 נועד להבטיח שוויון זכויות לנשים. "מטרתו של החוק, כפי ששמו מעיד עליו, היא להשוות אשה לאיש, ולמנוע ולעקור כל אפליה משפטית שהיא לרעת האשה".
החוק הוגש לאספה המכוננת על ידי הממשלה, בהתאם לקווי היסוד של הממשלה הראשונה, שבהם נאמר: "יקויים שוויון מלא וגמור של האשה - שוויון בזכויות ובחובות, בחיי המדינה, החברה והמשק ובכל מערכת החוקים". בעת הדיון בכנסת בהצעת החוק הסביר ראש הממשלה, דוד בן-גוריון: "החוק המוצע על ידי הממשלה רוצה לקבוע עיקרון פשוט וברור: לאשה יש כל הזכויות שיש לגבר. יש מקרים שמקנים לאשה זכויות יתר כשהאשה היא בהריון או בלידה, כי רק האשה יכולה להרות וללדת, אבל בדרך כלל אנו רוצים שתהיה שוות זכויות". החוק אושר ב-17 ביולי 1951.

סעיפי החוק

לב החוק ניתן בסעיף 1 שלו (שלימים הפך לסעיף 1א (א)), המבטיח שוויון בין האשה והאיש: "דין אחד יהיה לאשה ולאיש לכל פעולה משפטית; וכל הוראת חוק המפלה לרעה את האשה, באשר היא אשה, לכל פעולה משפטית - אין נוהגים לפיה".
סעיף 2 לחוק מבהיר שהנישואים אינם פוגעים בעיקרון שנקבע בסעיף 1: "לאשה נשואה תהיה כשרות מלאה לקנין ולעשיה בקנינים כאילו הייתה פנויה; ואין קניניה שרכשה לפני הנישואין נפגעים על ידי קשר הנישואין".
סעיף 3 עוסק בשוויון שבין ההורים ביחס לילדיהם, ועיקרו: "האם והאב כאחד הם האפוטרופסים הטבעיים על ילדיהם".
בהתחשב בכך שנישואים וגירושים מוסדרים בישראל על פי כללי דתם של בני הזוג, כללים שאין בהם שוויון בין המינים, בא סעיף 5 ומסייג את שנקבע בסעיפים הקודמים: "אין חוק זה בא לפגוע בדיני איסור והיתר לנישואין ולגירושין".
בנוסח המקורי של החוק נכלל סעיף 6, שכלל הסתייגות נוספת מעקרון השוויון: "אין חוק זה בא לפגוע בכל הוראת חוק הבאה להגן על האשה באשר היא אשה". סעיף זה בוטל בשנת 2000 והוחלף במספר סעיפים אחרים, בהם סעיף 1ג. הקובע שהחוק בא להוסיף על זכויות האישה ולא לגרוע מהן.
בוגדאן לובונץ

קריירה

לובונץ התחיל את הקריירה שלו בקבוצת עיר הולדתו, קורוינול. בשנת 1997 עבר לראפיד בוקרשט, במדיה ערך 80 הופעות בשלוש שנים. בשנת 2000 עבר לקבוצה ההולנדית אייאקס. לאחר שסבל מפציעה בעונתו הראשונה בקבוצה, הושאל לעונה אחת בחזרה לרומניה, הפעם לדינמו בוקרשט.
כשחזר לאייאקס הפך להיות השוער הראשון של הקבוצה. למרות שהתמודד בו זמנית עם פציעות שספג, הוא שיחק גם בליגה וגם בליגת האלופות.
בינואר 2006 נמכר לובונץ לקבוצת הסרייה א', פיורנטינה, שחיפשה שוער מחליף לסבסטיאן פריי שנפצע. בשל החלמתו של פריי, הרומני חזר להיות שוער מחליף. בתחילת 2007 חזר לדינמו בוקרשט ועזר לקבוצה לזכות באליפות.
בסוף אוגוסט 2009, קבוצת רומא החתימה את לובונץ בהעברה חופשית, עם אופציה לרכוש אותו בסוף העונה. לובונץ ערך את הופעת הבכורה שלו במדי רומא בתחילת אוקטובר, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-23 במשחק נגד נאפולי. בעקבות פציעתו של השוער הראשון, מארטן סטקלנבורג, הפך לובונץ להיות השוער הזמני של הקבוצה. ב-1 ביולי 2013 חתם לובונץ על חוזה לשלוש שנים נוספות במדי רומא.

נבחרת רומניה

לובונץ היה שוערה של נבחרת רומניה מאז שנת 1998, אז ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת ליכטנשטיין, ועד שנת 2013 שבה פרש מהמדים הלאומיים. לובונץ השתתף עם הנבחרת במשחקי יורו 2000 ויורו 2008.
סטיוארט מציל את משפחתו

עלילה

סטיוארט סמלי (אל פרנקן) הוא משתתף בתוכנית 12 הצעדים שמאבד את תוכנית הטלוויזיה שלו ונאלץ להתחנן לבוס שלו כדי לחזור לעבוד, לשקם את אביו האלכוהוליסט ואת אחיו הנרקומן, ולעזור לאימו ולאחותו להסתדר עם הבעלים שלהן, כאשר כל מכשול שניצב בפני סטיוארט מרחיק אותו מהגשמת התוכנית.
קניון העמקים

אודות הקניון

מרכז הקניות הוקם באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
הקניון משתרע כיום על שטח של כ-15,500 מ"ר. שטחו המסחרי מורכב מ-3 קומות מסחר על שטח של 10,500 מטרים רבועים שבו נמצאות 30 חנויות. האזור המסחרי של הקניון כולל בין היתר מבני משרדים, מכון כושר, חנויות אופנה, סופרמרקט, קולנוע, בית קפה, ומתחם מזון.
מרכז הקניות אינו פתוח בשבת ונמתחה ביקורת על כך מטעם הציבור החילוני בעיר.
באמצע העשור השני של המאה ה-21 הורחב מרכז הקניות בהשקעה של 100 מיליון שקל לפי תוכנית שעיצב האדריכל ערן מבל.

אוכלוסיית היעד של הקניון

הקניון, אשר הינו הקניון היחיד באזור עמק יזרעאל, פונה בעיקר לאוכלוסיית העיר עפולה ולתושבי יישובים מרוחקים יותר שעבורם הוא הקניון הקרוב ביותר.
האשם מחאמיד

ביוגרפיה

מחאמיד נולד ב-18 בפברואר 1945 באום אל-פחם. הוא בעל תואר ראשון בייעוץ חינוכי ובאנגלית ותואר שני בייעוץ חינוכי, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף, הוא בוגר סמינר למורים בהדסים. מקצועו הוא יועץ חינוכי ובעבר שימש כסגן מנהל בית ספר תיכון. בין פרסומיו תיזה ל-M.A בנושא אוטו-סטריאוטיפים והטרו-סטריאוטיפים של מתבגרים יהודים וערבים בתנאי מגע שונים.
מחאמיד היה חבר מפלגת חד"ש, שימש יו"ר מועצת המפלגה וכיהן כחבר הכנסת מטעמה בכנסת ה-12 וה-13, בכנסת ה-14 נבחר מטעם סיעת חד"ש-בל"ד, במהלך כהונתו התגלו חילוקי דעות בינו לבין מפלגתו, חד"ש ובעקבות כך פרש יחד עם עזמי בשארה מהסיעה המאוחדת והשניים הקימו את סיעת בל"ד בכנסת. בכנסת ה-15 כיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת רע"מ, ממנה פרש בדצמבר 2002 והקים את סיעת היחיד "אחדות לאומית - הברית הלאומית המתקדמת". במערכת הבחירות לכנסת השש עשרה התמודד ברשימה עצמאית, זכה רק בכ-21,000 קולות ולא עבר את אחוז החסימה.
בין תפקידיו הרבים בוועדות הכנסת השונות, בכל ארבע הכנסות בהן כיהן כחבר הכנסת, היה יושב-ראש ועדת המשנה למלחמה בנגע הסמים והאלכוהול במגזר הערבי וכן היה החבר הערבי הראשון בוועדת החוץ והביטחון.
במסגרת פעילותו הציבורית היה ראש עיריית אום אל-פחם, וחבר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל.

עמדותיו המדיניות

במהלך מלחמת המפרץ הראשונה הביע מחאמיד את הערכתו לסדאם חוסיין ואמר כי בפלישה לכוויית החזיר חוסיין לאומה הערבית את תפארת המסורת המוסלמית.
בהופעה לפני סטודנטים בחיפה ב-1999 הזדהה מחאמיד עם פעולות החזבאללה אותה כינה "תנועת שחרור לאומית מן המדרגה העליונה", ואת אנשיה "לוחמי חופש". לדבריו, "לבנון הפכה לבית קברות גדול של חיילי הכיבוש".
בראיון עמו בשנת 1993 אמר מחאמיד כי "הוא מוכן להציל כל נפש מכל צד שלא תמות", וכי אינו מבדיל בין דם לדם, "גיניתי ואגנה כל רצח, כל הרג של אנשים חפים מפשע". עם זאת בראיון אחר תיאר את תגובתו לרצח של משתף פעולה עם ישראל באום-אל-פאחם בשנת 1989: "באתי וראיתי אדם מת על הרצפה. שאלתי: מה קרה? אמרו לי: זה משת"פ. אני אומר לך באופן גלוי - לא הרגשתי כלפיו כלום. הדם שלו לא שווה... ישבתי ושתיתי קפה... אם מישהו אחר היה נהרג, יכול להיות שהייתי צם יום שלם, כי אני לא יכול לאכול כשהאדם מת. אבל זה פשוט לא הזיז לי. אלה אנשים שפעלו נגד האינטרסים של העם שלהם".
בנאום שנשא ב-1992 בעזה בעת ביקור משלחת של ערביי ישראל, קרא מחאמיד לעם הפלסטיני "לנקוט בכל האמצעים כדי להיאבק בדיכוי ובכיבוש - לא די באבן, לא די באינתיפאדה". בראיון עיתונאי הסביר מחאמיד מדוע לא יתקומם כנגד פגיעה באוטובוס של מתנחלים, גם אם יש בו ילדים. לדבריו, "אם ילד יושב בתוך אוטובוס של מתנחלים, או חיילים חמושים של הכיבוש, אז אתה רוצה שלא יילחמו בהם בגלל ילד אחד שאולי יושב שם ואולי ייפגע?".
אנה, קיסרית רוסיה

השנים הראשונות

עד לגיל 15 התגוררה אנה עם אימה בכפר ליד מוסקבה. באפריל 1708 הם עברו לסנקט פטרבורג. בשנת 1710 בהתאם לרצונו של פיוטר הגדול לחזק את השפעתו באזור הבלטי הוחלט לחתן אותה עם דוכס קורלנד שהיה קרוב משפחה של מלך פרוסיה. החתונה התקיימה ב-31 באוקטובר 1710. בתחילת 1711 הזוג הצעיר עזב את סנקט פטרבורג, אך הדוכס הצעיר נפטר בדרך חזרה לדוכסות. בהתאם לדרישת פיוטר הגדול, אנה התגוררה בילגבה שהייתה בירת הדוכסות. השליטה המעשית בדוכסות הייתה בידי השגריר הרוסי.
בשנת 1726 אנה התכוונה להתחתן עם נסיך מסקסוניה אך בלחצו של אלכסנדר מנשיקוב החתונה בוטלה. בתקופה זו היא הכירה את ארנסט בירון שהיה מאהב שלה לכל חייה.

הגעה לשלטון

מיד לאחר פטירת פיוטר השני, המועצה הסודית העליונה החלה בדיונים על בחירת הקיסר החדש. הבחירה הייתה קשה כי פיוטר נפטר בגיל 14 ללא שהקים משפחה ולא היו גברים בין צאצאי בית רומנוב הזכאים לתבוע את הכתר. לפיכך, נלקחו בחשבון מספר מועמדות - יליזבטה בת של פיוטר הגדול, יבדוקיה לופוחינה אשתו הראשונה של פיוטר הגדול, נסיכת דולגורוקי שהייתה כלתו של הקיסר ואף דוכס מגולשטיניה שהיה נשוי לאנה בתו של פיוטר הגדול. בהתאם לצוואה של יקטרינה הראשונה יליזבטה הייתה צריכה להיות היורשת, אך נציגי המועצה פחדו ממנה בהיותה צעירה ובלתי צפויה. בהתאם להצעת הנסיך גוליצין החלו לבדוק גם צאצאים של איוואן החמישי. חברי המועצה פסלו את בתו הבכורה, יקטרינה, ולקראת בוקר החליטו להעביר את השלטון לידי הבת הצעירה אנה שמזה 19 שנים התגוררה בדוכסות קורלנד וסמיגליה ולכן לא היו לה תומכים חזקים ברוסיה עצמה והייתה לכאורה מתאימה לכל חברי המועצה. הם חשבו שיוכלו לשלוט בה ובקלות להגביל אותה בסמכויותיה כקיסרית. המועצה העבירה לאנה את התנאים לקבלת השלטון. בהתאם לתנאים, השלטון המעשי היה בידי המועצה ותואר הקיסרית היה רק לצורכי ייצוג.
ב-8 בפברואר 1730 אנה חתמה על כתב התחייבות עם התנאים שהכתיבה המועצה. ב-26 בפברואר 1730 התקיים במוסקבה טקס השבעה. אומנם בחצר נמשך המאבק בין חברי המועצה שדגלו בהגבלת שלטון הקיסר לבין רוב האצולה הרוסית שהתנגדו למהלך זה. ב-7 במרץ אנה קיבלה עצומה חתומה על ידי אצילים רבים ובה בקשה לשקול מחדש את הסכמתה להגבלת סמכויות הקיסר. לאחר מספר שעות היא קיבלה עצומה נוספת בה הצעה חד-משמעית לבטל את כתב התחייבות שהיא חתמה עליו. לאחר התלבטויות החליטה אנה לבטל את כתב התחייבות על הגבלת סמכויותיה. ב-12 במרץ 1730 התקיים טקס הכתרה נוסף ופורסם צו על פיזור המועצה הסודית העליונה.

סיום השלטון

כבר בשנת 1732 אנה הודיע שהיורש יהיה בן של אחותה יקטרינה. בכך קיוותה אנה לקבע את צאצאיו של איוון החמישי, אביה, כצארים ולא את צאצאי דודה פיוטר הגדול. יקטרינה הייתה נשואה לדוכס ממקלנבורג אך עוד בשנת 1719 חזרה לרוסיה עם בתה הקטנה - אנה לאופולדובנה. אנה מאוד התקרבה לאחיינית שלה, במיוחד לאחר שאימה נפטרה בשנת 1733. בשנת 1739 אנה לאופולדובנה התחתנה עם דוכס מבראונשוויג ובאוגוסט 1740 נולד להם בן - איוואן.
ב-16 באוקטובר 1740, במהלך ארוחת הצהריים עם ארנסט בירון הקיסרית לא הרגישה טוב. הרופאים אבחנו בעיות בכליות והחלו התייעצויות בין הפקידות הגבוהה. מכיוון שנושא יורש העצר היה ברור, היה צורך להחליט רק על עוצר עד שהוא יגיע לבגרות. סוכם שתפקיד יועבר לארנסט בירון.
ב-27 באוקטובר הקיסרית חתמה על מסמכים לפיהם איוואן יהיה יורש העצר ובירון יהיה העוצר. למחרת היא נפטרה והוטמנה במבצר פטרופבלובסקיה.
פייר דה קוברטן

חייו

דה קוברטן נולד בפריז בשם פייר דה פרדי למשפחת אצולה. בבגרותו שקל לפנות לקריירה צבאית, אך ביקוריו באוניברסיטאות ארצות הברית ובריטניה השפיעו עליו לחפש את ייעודו בשיפור החינוך בצרפת. חלק משיפור זה כלל חינוך לספורט, שהוא ראה כמרכיב חשוב בהתפתחות האישית של צעירים.
דה קוברטן הגה רעיון לתחרות בינלאומית לעידוד אתלטיקה. לאור עניין בינלאומי גובר באולימפיאדה העתיקה, שנתעורר בעקבות ממצאים ארכאולוגיים באולימפיה, הוא הגה תוכנית להחיות מחדש את המשחקים האולימפיים. 
דה קוברטן ארגן קונגרס עולמי ב-25 בנובמבר 1892 בסורבון בו הציע לחדש את המשחקים האולימפיים במתכונת מודרנית. הקונגרס הוביל לכינוס נוסף, ב-23 ביוני 1894, בו הוקם הוועד האולימפי הבינלאומי, ודה קוברטן מונה למזכיר הכללי שלו. כמו כן הוחלט שהאולימפיאדה המודרנית הראשונה תתקיים באתונה בירת יוון ב-1896, ושהמשחקים ייערכו כל ארבע שנים, בניגוד לרצונו של דה קוברטן, שרצה שהמשחקים הראשונים ייערכו בצרפת בשנת 1900. המשחקים הראשונים היו הצלחה גדולה, ודה קוברטן נבחר לנשיא הוועד לאחר שהיווני דמטריוס ויקלאס פרש לאחר האולימפיאדה בארצו. קוברטן הכניס שני שינויים מהותיים ביחס למשחקים האולימפים הקדומים: הוחלט כי במשחקים ישתתפו כל העמים, והם ייערכו כל פעם בעיר אחרת. 
לאחר ההצלחה הראשונית, ההמשך היה הרבה פחות טוב. המשחקים האולימפיים הבאים, שהתקיימו בפריז ב-1900 ולאחר מכן בסנט לואיס ב-1904 נבלעו בירידים בינלאומיים, וקיבלו תשומת לב מעטה בלבד. שיפור מסוים הורגש במשחקי הביניים באתונה ב-1906, ומכאן והלאה המשחקים האולימפיים גדלו והפכו לאירוע הספורט החשוב ביותר. בין השנים 1912–1948 הוענקו מדליות גם בתחומי אמנויות שונים, ודה קוברטן עצמו זכה במדליית זהב בתחום הספרות באולימפיאדה בשנת 1912, על יצירה שהגיש בשם עט. דה קוברטן פרש מנשיאות הוועד האולימפי אחרי אולימפיאדת 1924 בפריז, שהייתה מוצלחת בהרבה מהניסיון הראשון בעיר ב-1900. 
דה קוברטן השקיע את זמנו בשני תחומים עיקריים: קידום המשחקים, על ידי קיום הרצאות וקונגרסים והמשחקים עצמם. חלקו בכתיבת חוקת המשחקים האולימפיים, התקנות והטקסים אינו מבוטל. התחום השני בו עסק היה ההוראה והחינוך, וכתיבת ספרו, "תולדות האנושות". 
דה קוברטן נשאר נשיא הכבוד של הוועד האולימפי עד מותו ב-1937 בז'נבה שבשווייץ. הוא נקבר בלוזאן (מקום מושבו של הוועד האולימפי), וליבו, לפי רצונו, נקבר בנפרד – באנדרטה שליד הריסות אולימפיה העתיקה.
דה קוברטן עסק בספורט לאורך כל חייו והתאמן בריצה, סייף, איגרוף ובמיוחד בחתירה.
פייר דה קוברטן טבע את הסיסמה לא הניצחון חשוב אלא ההשתתפות, וכן את הסיסמה מהיר יותר, גבוה יותר, חזק יותר (Citius, altius, fortius) - שהפכה להיות סיסמת הספורט בכללותו.
הנרי ניר

הנרי ניר (1929--27 בנובמבר 2011) היה היסטוריון ישראלי ופרופסור אמריטוס בחוגים לתולדות עם ישראל וחינוך באוניברסיטת חיפה ומכללת אורנים. מחקריו מתמקדים בהיסטוריה של התנועה הקיבוצית והקיבוצים בארץ.

אודות

הנרי ניר נולד בבריטניה והיה חבר בתנועת הנוער הציונית "הבונים". הוא עלה לישראל בשנת 1955 ומאז התגורר בקיבוץ בית העמק שבגליל המערבי. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת אוקספורד. ספרו הראשון, "הקיבוץ והחברה 1923–1933", אשר עוסק בעשור הראשון של התנועה הקיבוצית, ראה אור בשנת 1984.
בשנות ה-90 הוציא ספר באנגלית בשני פרקים, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, על ההיסטוריה של הקיבוצים בישראל. בשנת 2008 יצאה גרסה מתורגמת וערוכה של הספרים, בתוספת פרק עדכון על שנות ה-90. הכרך הראשון זכה בשנת תשנ"ד בפרס מטעם הקרן על שם אהרן ויוסף בן-שמש.
מרדכי שמואל אשכנזי

ביוגרפיה

נולד לדבורה ולרב משה אשכנזי בתל אביב, שם שימש סבו מצד אמו, הרב אליעזר קרסיק, כרבה של קהילת חב"ד. לאחר פטירת הסב המשיך אביו ברבנות הקהילה. סבו מצד אביו, הרב מאיר אשכנזי, היה רבה של שנגחאי.
למד בתלמוד תורה 'בני תמימים' ובישיבות חב"ד בלוד, מונטריאול ובניו ג'רזי. בשנת תשי"ח נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית בניו יורק, שם נתבקש על ידי הרבי מלובביץ' לעסוק בלימוד הלכה גם מחוץ לסדר הלימוד בישיבה. לאחר חתונתו בי"א באלול תשכ"ה עם סימה בת הרב יצחק זאב וולפא, התגורר בכפר חב"ד, והוסמך לרבנות על ידי רבו הראשון של היישוב - הרב שניאור זלמן גרליק, ושימש כר"מ בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד.
בשנת תשל"ד נהרגו כמה חסידי חב"ד בתאונה, בהם הרב גרליק. אנשי המקום פנו לחתנו, הרב נחום טרבניק, שימלא את מקומו, אולם הוא טען שאינו מומחה מספיק בתחום ההלכה. בסופו של דבר הוחלט, בברכתו של הרבי, שהרב טרבניק ימונה למרא דאתרא, והרב אשכנזי, שהיה בן 31, ימונה למו"צ. שניהם הוכתרו בכ"ד בטבת תשל"ה. בג' בתשרי תשמ"ד נפטר הרב טרבניק, והרב אשכנזי מונה לרב המקום.
בשנת תשל"ח התמנה לחבר בבית דין רבני חב"ד בישראל.
נפטר בכ"ג בטבת ה'תשע"ה מהתקף לב בדרכו לטבריה, לציון יום השנה לפטירת אביו הקבור שם. אלפים השתתפו בהלוויתו. ספדו לו בין היתר הרבנים יצחק יוסף ושלמה משה עמאר. במהלך הלוויה הוכתר בנו הרב מאיר לממלא מקומו ברבנות. נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה.

חיבוריו

באמצע שנות השבעים החל להוציא את סדרת ספריו על הלכות תלמוד תורה לשולחן ערוך הרב, ובשנת 2000 (תש"ס) השלים את הפרויקט המקיף 6 כרכים. בעקבות יצירתו זו זכה בתואר "גדול בתורה" ממועצת הרבנות הראשית לישראל, וקיבל את פרס מוסד הרב קוק על חיבור ספרים תורניים.
מהגיליון השני של כפר חב"ד היה לו מדור הלכה בו פרסם מדי שבוע מנהגי ישראל והנהגות חב"ד, בשנותיו האחרונות החל בפרויקט נרחב לחקר הנהגות חב"ד על פי הפסקים של אדמו"ר הזקן. הספר הראשון מסדרה זו יצא בתשע"ג בשם "שערי תפילה ומנהג".
בני מלאל

יהדות בני מלאל

יהודי העיר עסקו כפקידים וסוחרים. הם קיימו שותפויות עם המוסלמים המקומיים וסיפקו להם מימון לגידולים חקלאים ועדרי צאן. מעמדם של הסוחרים היהודים היה גבוה ומכובד, ולא פעם שימשו כמתווכים בין שבטי הברברים למוסלמים המקומיים.
את הקהילה היהודית הנהיג ועד מקומי אוטונומי בראשו עמד נשיא. הוועד היה אחראי בין היתר על קופת הקהילה, שאליה הועברו כספי גבייה על מכירת בשר ויין כשרים לחברי הקהילה. כספי הקופה שהגיעו מגבייה ותרומות, שימשו למימון פעילות קהילתית.
בשנת 1943 תועדה בעיר מדיניות אנטישמית של מגבלות כלפי היהודים, כגון מאסרים ללא משפט, השפלה של נשים וילדים ועוד.
בין השנים 1944–1949 כיהן כרב העיר הרב מכלוף אבוחצירא, ולאחריו הרב משה מרציאנו עד שנת 1953. לאחר מכן כיהן הרב משה מלכה עד שנת 1955.
בשנת 1948 החלה לפעול בעיר תנועת נוער יהודית במסגרת סניף של תנועת הצופים. לפני עליית יהודי העיר לישראל, האוכלוסייה כללה כ-3,500 יהודים מתוך כ-18,000 מוסלמים.
הדיוויזיה ה-205 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 כדיוויזיית הלאנדווהר ה-14, והועמדה תחת פיקוד ארנסט ריכטר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-25, שהיה חלק מהארמייה השביעית בחזית המערבית. ב-1 בינואר 1940 שונה שם הדיוויזיה להדיוויזיה ה-205, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב האחרון כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה השנייה. ביולי 1940 שוחררה הדיוויזיה, ובינואר 1941 גויסה שוב והוצבה בצרפת. בפברואר 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בתחילה כחלק מארמיית הפאנצר השלישית ומהארמייה התשיעית לסירוגין, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובאוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית, ולבסוף נלכדה יחד עם שאר קבוצת הארמיות בכיס קורלנד, ובסוף המלחמה נפלו שרידי הדיוויזיה בשבי הצבא האדום.
בורחה ולרו

קריירה

לאחר שהתקדם בקבוצות הנוער של ריאל מדריד ערך ולרו את הופעת הבכורה המלאה שלו במשחק נגד אֶסִיחָה בַּלוֹמְפְּיֶה, כאשר החליף את חאבי גארסיה בדקה ה-60 במסגרת גביע המלך הספרדי, ב-25 באוקטובר 2006. הוא השתתף במשחק נוסף עבור ריאל במסגרת ליגת האלופות, כשהחליף במשחק החוץ נגד דינמו קייב (תיקו 2 - 2) את מיגל אנחל מייטו. את שתי עונותיו הראשונות ככדורגלן מקצוען שיחק תחילה במדי ריאל מדריד קסטיליה, קבוצת הבת של ריאל מדריד, במסגרת הליגה הספרדית השנייה.
באוגוסט 2007 חתם ולרו על חוזה לחמש שנים במדי ריאל מיורקה, לאחר ששוחרר ללא תשלום מריאל מדריד. ולרו הבקיע את שערו הראשון בלה ליגה בניצחון הביתי 7 - 1 על רקראטיבו הואלבה, ב-9 במרץ 2008.
ב-22 באוגוסט 2008, שנה אחת בלבד לאחר שהצטרף למיורקה, חתם ולרו חתם באלופת הפוטבול ליג האנגלית וסט ברומיץ' אלביון, תמורת סכום שיא למועדון על סך 7 מיליון אירו. ולרו חתם על חוזה לארבע שנים, עם אופציה להארכה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ארבעה ימים מאוחר יותר, בהפסד 1 - 3 להרטלפול יונייטד בגביע הליגה האנגלית. אולם, לאחר עונה אחת באנגליה הושאל ולרו חזרה לקבוצות ספרדיות; בשנת 2009 לריאל מיורקה ובשנת 2010 לויאריאל. בקיץ 2011, בתום השאלתו לוויאריאל, נרכש כרטיס השחקן שלו על ידי הקבוצה. בסוף עונת 2011/2012 ירד ולרו יחד עם ויאריאל לליגה הספרדית השנייה, ובעקבות כך עבר לפיורנטינה האיטלקית.
ב-10 ביולי 2017, לאחר חמש עונות במדי פיורנטינה, חתם ולרו באינטר מילאנו.

נבחרת ספרד

ולרו שיחק במדי נבחרת ספרד על גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2004, והבקיע שער בדקה האחרונה של משחק הגמר נגד טורקיה, בניצחון 0-1 שהביא לזכייתה של ספרד בטורניר. ב-4 ביוני 2011 ערך ולרו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד הבוגרת, ובישל שער לפרננדו טורס לאחר שעלה כמחליף במשחק הידידות מול נבחרת ארצות הברית.
אפי אונגר

אפרת (אפי) אונגר (כ"ח בתשרי תשל"ב, 10 באוקטובר 1971 - כ"ג בסיוון תשנ"ו, 9 ביוני 1996) הייתה מאיירת וסופרת ילדים ישראלית. נרצחה עם בעלה בפיגוע ירי.

ביוגרפיה

נולדה בירושלים ליהודית והרב אורי דסברג. בילדותה עברה משפחתה להתגורר באלון שבות שבגוש עציון. למדה באולפנת "צביה" בירושלים, ולאחר מכן שירתה במסגרת השירות הלאומי בעפולה. למדה במכללת אמונה בירושלים, והוכשרה כגרפיקאית.
בשנת תשנ"ג (1993) נישאה לירון אונגר. הזוג התגורר בקריית ארבע, שם שימש בעלה כמחנך בישיבה התיכונית קריית ארבע. לזוג נולדו שני בנים – דביר וישי.
במשך חמש שנים שימשה אונגר כמאיירת והגרפיקאית של מדור הילדים של העיתון "הצופה" ובו פרסמה סדרות של סיפורי קומיקס.
בכ"ג בסיוון תשנ"ו נסעה עם בעלה ותינוקם ישי בכביש קריית מלאכי-בית שמש (כביש 383). ליד מושב גפן ירו בהם מחבלים פלסטינים מרכב ונמלטו. השניים נהרגו במקום, והתינוק ישי ניצל ללא פגע.
אפי וירון אונגר נקברו בבית הקברות בכפר עציון ובמקום הרצח הוצבה אנדרטה לזכר השניים, בסיוע הקרן הקיימת לישראל. באוניברסיטת בר-אילן הוקמה קרן מלגות על שם השניים.
שני ילדיה דביר וישי, שהיו אז בני שנה ושנתיים, עברו לגור בבית סבם וסבתם דסברג והם שימשו להם כהורים. בשנת 2000 הגישו בני משפחתה תביעה בבית המשפט הפדרלי בארצות הברית כנגד החמאס והרשות הפלסטינית. בשנת 2003 חייב בית המשפט הפדרלי בארצות הברית את החמאס והרשות הפלסטינית בתשלום פיצויים בסך 116 מיליון דולר על רצח בני הזוג. הרשות הפלסטינית ערערה על פסק הדין אך ערעורה נדחה. בשנת 2008 אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את פסק הדין של בית המשפט הפדרלי וקבע כי הוא אכיף גם בארץ.
שלושה מהמרצחים ב"חוליית צוריף" נהרגו בעת פיגועים נוספים בהם השתתפו. שניים נוספים, רחמן איסמעאיל גנימאת (שנתפס בשנת 2005 וגמל פתח צביח אל-הור, שוחררו בעסקת שליט תוך מחאת משפחת דסברג. הוריה של אפי אונגר מחו גם נגד הזמנתו של שמעון פרס לטקס הראשון להנצחת חללי פעולות האיבה, לאחר שהוחלט שיום הזיכרון לחללי צהל יכלול גם את חללי התקפות המחבלים, מפני שפרס היה שותף להחלטה על העברת רובים אל הרשות הפלסטינית.
היישוב שערי תקוה, בו מתגוררים הוריו של ירון, הנציח את שמם של בני הזוג בגן השעשועים "גן-אור".
אביה, הרב אורי דסברג, אשר תפקד מאז מותה כאבי שני ילדיה, נהרג בתאונת דרכים בגוש עציון בכ' באייר התשע"א 24 במאי 2011.
ג'ון קר (פיזיקאי)

ביוגרפיה

נולד בארדרסון  שבצפון איירשייר , סקוטלנד. למד בגלאזגו ואחר כך במכללה של הכנסייה החופשית של סקוטלנד  באדינבורו.
משנת 1857 שימש כמרצה במכללה, עד מותו בגלאזגו ב-1907.
הוא גילה ב-1857 את האפקט הפוטו-אלקטרי הידוע על שמו בשם אפקט קר, ובשנת 1858 את האפקט המגנטו-אופטי .