google/wiki40b huggingface dataset:
אביעזר (שבט מנשה)

משפחת אֲבִיעֶזֶר, היא משפחה משבט מנשה אשר על בניה נמנה השופט גדעון בן יואש. משפחה זו על פי ספר שופטים התיישבה בעפרה. בספר במדבר השם מופיע בצורה אִיעֶזֶר כחלק מבני גלעד, אזור התיישבות המשפחה. ועל כך גם רש"י בפירושו לפסוק "אבי העזרי - מבני אביעזר בן גלעד בן מנשה".
על פי הכתוב בספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק י"ח, היה אביעזר בנה של הַמֹּלֶכֶת "וַאֲחֹתוֹ, הַמֹּלֶכֶת--יָלְדָה, אֶת-אִישְׁהוֹד, וְאֶת-אֲבִיעֶזֶר, וְאֶת-מַחְלָה". לפי רשימה זו היה אביעזר מצאצאי צלפחד, וזהו הענף המשפחתי הפחות מרכזי ממשפחות המנשה. 
ממצאי חרסי שומרון ניתן להסיק כי משפחה זו התיישבה באזור אלמתין, דרומית מערבית לעיר שכם.
לדעת אריה בורנשטיין, אביעזר הנזכרת בחרסי שומרון, היא עיר מרכזית בשם זה ואינה שמה של נחלה משפחתית. לשיטתו בחרסים אשר נמצאו, נזכרים שמות מקומות ולא שמות משפחות, אשר התיישבו באזור.
משפחת אביעזר נזכרת גם ברשימות היחס של שבט מנשה  בספר יהושע : "וַיְהִי לִבְנֵי מְנַשֶּׁה הַנּוֹתָרִים, לְמִשְׁפְּחֹתָם--לִבְנֵי אֲבִיעֶזֶר וְלִבְנֵי-חֵלֶק וְלִבְנֵי אַשְׂרִיאֵל וְלִבְנֵי-שֶׁכֶם, וְלִבְנֵי-חֵפֶר וְלִבְנֵי שְׁמִידָע; אֵלֶּה בְּנֵי מְנַשֶּׁה בֶּן-יוֹסֵף, הַזְּכָרִים--לְמִשְׁפְּחֹתָם." משפחות אלו לא התנחלו בעבר הירדן המזרחי.

המלחמה נגד מדיין

בספר שופטים פרק ו' מסופר כי המדיינים פשטו על הארץ. על פי המסופר, גדעון נקרא אל הדגל ומעשה ההצלה שלו החל כאשר הוא הורס את מזבח הבעל שבעפרה. גדעון גורם לכך שמשפחתו תעמוד מול המדיינים כאשר אלו שודדים את היבול.
לאחר מכן מצטרפות משפחות נוספות משבט מנשה וכן חלקים משבטי אשר, זבולון ונפתלי, אשר לדעת משה כוכבי אפשרי, שגם הם נפגעו על ידי המדיינים.
בדבריו למלכי מדיין השבויים מזכיר גדעון את אחיו :
"ויאמר אל זבח ואל צלמנע איפה האנשים אשר הרגתם בתבור ויאמרו כמוך כמוהם אחד כתאר בני המלך: ויאמר אחי בני אמי הם חי ה' לו החיתם אותם לא הרגתי אתכם" (שופטים ח, י"ח-י"ט).
היו שפירשו את דבריו בכך שבשלב הראשון של המלחמה ארעה תבוסה ישראלית: בעוד גדעון הוביל את בני שבטו מדרום לעמק יזרעאל, אחיו הובילו את שבטי הצפון (אשר זבולון ונפתלי) וחנו בתבור, אולם הובסו ונהרגו.
וזוביאניט

תפוצה

ניתן למצוא גבישים מפותחים של וזוביאניט במקומות רבים בעולם. באיטליה סביב הר וזוב והר סומה המקיף אותו בקמפניה, בוואל די פאסה (Val di Fassa) שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה ובמקומות נוספים. בסמוך לצרמט שבשווייץ, בארנדל שבנורווגיה, במכרה אחמטובסק שבהרי אורל שברוסיה, בבלוצ'יסטן בפקיסטן, במדינות ניו יורק, מיין, נבדה וקליפורניה שבארצות הברית, באסבטוס ובהר סנט-אילר שבקוויבק שבקנדה, ובמדינת צ'יוואווה שבמקסיקו.
Bonded by Blood

עטיפת האלבום

עטיפת האלבום המקורית הייתה שני פעוטים צמודים המייצגים את הטוב והרשע, אך בהוצאה המחודשת של שנת 1989 העטיפה הוחלפה בלוגו הלהקה על רקע קהל צבוע באדום ושחור.

ביקורות

האלבום זכה להצלחה מסחררת והולל כיצירת מופת של הז'אנר. מגזין Metal Forces העניק לאלבום ציון של עשר מתוך עשר, הציון הגבוה ביותר האפשרי, בטענה שהוא "קלאסיקת ת'ראש מטאל". אתר Allmusic הענקי לו ארבעה כוכבים מתוך החמישה האפשריים: "Bonded by Blood של אקסודוס יכול להיחשב אבן דרך שאחראית להתחלת הת'ראש מטאל". בשנת 2013, האלבום דורג במקום השמיני ברשימת "10 אלבומי הת'ראש מטאל הגדולים בכל הזמנים" של Whatculture, ובמקום השמונים ברשימת "100 אלבומי המטאל הטובים ביותר" של Metalrules.
מכילתא דרבי ישמעאל

מכילתא דרבי ישמעאל, המכונה גם מכילתא סתם, הוא כינויו של מדרש הלכה תנאי על חומש שמות, מפרשת בא עד פרשת ויקהל, המזוהה במחקר המודרני כבא מאסכולת דבי רבי ישמעאל המיוחסת לחכמים שהלכו בדרכו של רבי ישמעאל. מדרש הלכה מקביל על שמות מבית המדרש השני, דבי רבי עקיבא, הגיע לידינו באופן מקוטע, ומכונה מכילתא דרשב"י.
השם "מכילתא דרבי ישמעאל" בא ככל הנראה כתוצאה מהעובדה שזהו החכם הראשון המוזכר בחיבור.
מהדורה מדעית למכילתא דרבי ישמעאל נערכה בידי ר' חיים שאול הורוביץ, והושלמה והודפסה בידי ד"ר ישראל אברהם רבין, בפרנקפורט בשנת תרצ"א.
מכילתא, פירושה בארמית מידה, במשמעות של כלי לוגי, 'מדה שהתורה נדרשת בה'. מכילתא דרבי ישמעאל פירושה הדרשות בבית מדרשו של רבי ישמעאל. משום כך אנו מוצאים עוד מדרשים בשם מכילתא, כגון מכילתא דמילואים (מדרש פרשת המילואים) ומכילתא דברים (מדרש ספר דברים).
ג'ק ג'ורג'

ביוגרפיה

ג'ורג' נולד בפרוורי העיר פיטסבורג שבפנסילבניה, ובין השנים 1949–1951 למד באוניברסיטת לה סאל שבפילדלפיה.
בדראפט ה-NBA‏ 1953 נלקח ג'ורג' בבחירה ה-102, על ידי פילדלפיה ווריורס. בעונתו השלישית בליגה, 1955/1956, השתתף במשחק האולסטאר, נבחר לחמישייה השנייה של העונה וסייע לפילדלפיה לזכות באליפות ה-NBA השנייה בתולדותיה. לאורך סדרת הגמר, בה גברו הווריורס על פורט ויין פיסטונס בתוצאה 4–1, קלע ג'ורג' 13.6 נקודות ומסר 6.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
בינואר 1959, לאחר כ-5 עונות וחצי בפילדלפיה, הועבר ג'ורג' בטרייד לניו יורק ניקס. כשנה לאחר מכן שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 32.
משה מרוז

ביוגרפיה

נולד בישראל לד"ר פנחס רוזנבליט. הוא התמחה במשרדו של עורך-דין חיים קאזיס. לאחר שקיבל את רישיון עריכת הדין שימש כסניגור בפרשות נודעות בתחום הפלילי. בין השאר ייצג בבתי המשפט את יגאל עמיר ואחיו חגי, את שלמה נור (שהורשע  באונס "מיס עולם" לינור אברג'יל ונידון ל-16 שנות מאסר), את האחים אלפרון ואת האחים ארמבם מפתח תקווה שנאשמו בסחיטה ואיומים. שימש גם כעורך דינו של זוהר ארגוב.
במשרדו שותפים גם בנו עופרי ובתו שירה.
מארקז היינס

קריירה

את תחילת דרכו עשה בבוסטון קולג' בשנים 2005–2007, שם שיתף פעולה עם שחקנה לשעבר של מכבי תל אביב, טייריס רייס. בשנים 2008–2010 המשיך במכללת טקסס ארלינגטון, כאשר בעונתו האחרונה בקבוצה זו הוא קלע 16.5 נקודות בממוצע למשחק וכמו כן שיפר את רוב הנתונים האישיים שלו בהשוואה לעונותיו הקודמות.
את תחילת דרכו בכדורסל האירופי, החל באלאן שאלון, מהליגה הראשונה בצרפת. 
כבר בעונה זו, היינס היה שותף לזכייתה של הקבוצה בפעם הראשונה בגביע הצרפתי, כאשר זו גברה על לימוז' במשחק הגמר בתוצאה 71:79.
בעונה שלאחר מכן, היינס עבר לגראן קנאריה, מהליגה הספרדית הראשונה. בעונה זו היינס, עם ממוצע של 10.9 נקודות למשחק, סייע לקבוצתו להישאר בליגה כאשר זו סיימה במקום ה-14.
בעונת 2012/2013 היינס עבר לארטלנד דראגונס, מהליגה הגרמנית הראשונה, איתה זכה להגיע לשלב הפלייאוף, כאשר זו סיימה את עונתה הרגילה במקום השישי. במהלך עונה זו היינס קלע 12.2 נקודות בממוצע למשחק. 
בחלוף עונה נוספת, מארקז חתם בקבוצתה של אמפוריו ארמני מילאנו, שם שיחק מספר חודשים, בהם ירד בממוצע הדקות והנקודות שלו. עקב משברו הכלכלי של מועדון איטלקי אחר, מונטפסקי סיינה, סוכם בין שני המועדונים על חילופי שחקנים. כחלק מהעסקה, מארקז היינס עבר למונטפסקי סיינה, בה קלע עד תום העונה 14.6 נקודות בממוצע למשחק, כשבשלב הפלייאוף בלט עם כ-19 נקודות בממוצע למשחק. דבר זה עזר לקבוצתו להגיע עד לשלב גמר הפלייאוף, בו הפסידה סיינה, לקבוצתו הקודמת של היינס, אמפוריו ארמני מילאנו בתוצאה 4:3. 
בשנת 2011 היינס קיבל אזרחות גאורגית, ושיחק עבורה ביורובאסקט 2011.
ביולי 2014 מארקז היינס חתם במכבי תל אביב לשנתיים.
ביולי 2015 חתם היינס בסאסרי האיטלקית, ובתחילת 2016 חתם בפנאתינייקוס.
ת'ור שטיינר

תור שטיינר (Thor Steinar) היא חברת אופנה גרמנית המתמחה בהלבשה בסגנון ספורטיבי-אלגנטי. החברה מתאפיינת בשימוש הנרחב שהיא עושה בעיטורים סמלים ומוטיבים מן המיתולוגיה הנורדית.
החברה הוקמה ונרשמה בשנת 2002. בשנת 2008 נרכשו המותג וזכויותיו על ידי תאגיד מסחר שמושבו בדובאי. החברה מתמחה בעיצוב ושיווק של הלבשה ספורטיבית אלגנטית לגברים נשים וילדים וכן אביזרי אופנה שונים כגון חגורות תיקים וכדומה. ייצור מוצרי החברה מתבצע בעיקר בטורקיה ובסין.

מחלוקת הסמלים

כבר מראשית פעילותה עשתה החברה שימוש בלוגו מעורר מחלוקת אשר היה הורכב משילוב של שני סמלים מן הכתב הרוני, טיוואץ (Tiwaz)-המקבילה לאות T,  וזיגרון (Siegrune)-המקבילה לאות S. הבעייתיות בשימוש בסימנים הללו נובע בעיקר מן ההקשר המיתולוגי שלהם המיוחס לכח, עוצמה, אלימות, ושליטה. בנוסף לכך הזכיר הלוגו את הסמל של הס"ס מן התקופה הנאצית. החברה עושה שימוש בסמלים צבאיים החביבים במיוחד על ניאו נאצים כגון מטוסי קרב, כלבים חושפים שיניים ונשרים. על אחד מהמעילים תפור ציור של מטוס מדגם Me-262, מטוס הקרב הסילוני הראשון בעולם, שיוצר על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. בשל כך התחבב השימוש בבגדי מותג החברה על ידי קבוצות ימניות קיצוניות בכינוסים ובהפגנות שערכו.
תור שטיינר מפרסמת את עצמה כחברת "אופנה נורדית". החברה עושה שימוש נרחב בהדפסים על הבגדים הכוללים שמות של מקומות יישוב נורווגיים ובהתאם גם שמותיהן של חלק מן החנויות המוכרות את מוצרי החברה. בחלק מן העיצובים והעיטורים של מוצריה משלבת החברה גם את דגל נורווגיה.

פעילות נגד

לטענת "המוסד להגנת החוקה של ברנדנבורג", ארגונים חברתיים שונים וכלי תקשורת רבים, רובם של העיטורים והסמלים המודפסים על בגדי החברה, מאופיינים בהקשרים של הימין הקיצוני והניאו נאצים. לאור זאת, הוטל איסור על לבישת בגדי המותג בתחומי הבונדסטאג, בית הנבחרים של מקלנבורג-מערב פומרניה ושל סאקסוניה ובתחומי אצטדיוני כדורגל רבים.
לאור ההקשרים הבעייתים, פנתה הממשלה הנורווגית בדרישה לגרמניה כבר בשנת 2006 לפעול להפסקת השימוש בדגל נורווגיה ובשמות מקומות יישוב בנורווגיה, בטענה להפרת זכויות ושימוש לרעה.
אתרי המכירות הפומביות באינטרנט אמזון ואיביי, אוסרים לסחור בפריטים מתוך הקולקציה של החברה באמצעותן.
לאחר צו של בית משפט מחוזי שהוצא בשנת 2009, האוסר שימוש בלוגו ברחבי גרמניה, מחלוקת ציבורית אשר גרמה לירידה במכירות החברה, ולפגיעה בחנויות שמכרו את מוצריה מצד מפגינים אנטי נאצים, ערכה החברה שינוי בלוגו והחליפה אותו בסימן הרוני גיבו (Gebo) המתקשר למשמעות של מתנה או נדיבות.
בשנת 2013 עלה שוב שמה של החברה לכותרות לאחר שפורסם כי עובדי חברת אמזון בגרמניה נדרשים לעבוד בתנאים פיזיים קשים ותחת שמירה קפדנית. בהקשר זה צויין כי מאבטחי חברת השמירה "הס" הם בעלי חזות מאיימת והיו לבושים בבגדי המותג תור שטיינר. נטען כי השילוב של שם חברת האבטחה וההופעה החיצונית של השומרים מטעמה הזכירו לעובדים מאפיינים נאציים.
וילה קפרה "לה רוטונדה"

היסטוריה

את הווילה הזמין הכומר פאולו אלמריקו מפלדיו ב-1565 כבית כפרי חדש עבורו, לאחר שפרש משירות האפיפיור בוותיקן. הבנייה החלה שנה לאחר מכן על ידי אנדראה פלדיו. תוכניות הבניין מופיעות גם בסדרת ספריו של פלדיו (I Quattro Libri dell'Architettura) אשר פורסמו במהלך בניית הווילה, ובהם הוא מסביר את המשכיות האדריכלות הקלאסית בתקופת הרנסאנס, ומבסס את הסבריו על כתבי ויטרוביוס. 
הווילה נקראת וילה קפרה על שם האחים קפרה, אשר השלימו את מלאכת הבנייה על בסיס תוכניותיו של פלדיו לאחר מותו ב-1580. האחים קפרה השלימו את הווילה עד 1591 בהתאם לתוכניות המקוריות, למעט הכיפה אשר נבנתה נמוך יותר מהמתוכנן.

המבנה

אתר המבנה הוא גבעה ירוקה מחוץ לעיירה ויצ'נצה, מקום הולדתו של אלמריקו. אלמריקו שאף לבנות וילה כפרית בסגנון ארקאדי שהיה אופנתי מאוד באותם ימים עבור אצילים, כבית מגורים מפואר, לאחר פרישתם לגמלאות.
תוכניתו של פלדיו שאבה השראה רבה ממבנה הפנתיאון ברומא, וכן מהפרתנון באתונה - באופן בו הוא מוצב על האקרופוליס. המבנה בנוי באופן סימטרי מושלם מכל כיווניו: בסיס התוכנית הוא ריבוע המחולק באופן מושלם סביב ארבעה צירי סימטריה, שניים בניצב למבנה ושניים לאורך אלכסון הריבוע. באופן כזה מתקבלות ארבע חזיתות זהות לחלוטין.
חלל הבית מסודר באופן שכלתני במיוחד סביב חלל עגול - הרוטונדה, הנמצאת במרכז הבית, ובראשה כיפה. בקומות התחתונות חדרי אירוח רשמיים ובקומה השנייה (הפיאנו נובילה - "קומת האצולה") חדרי השינה הפרטיים. בחלקה העליון של הכיפה נמצא אוקולוס, אשר בדומה לפנתיאון ברומא מחדיר אור טבעי לתוך הבית. דמיון נוסף לפנתיאון הוא האופן בו מחוברות הכניסות המפוארות, דמויות מקדש יווני, אל הריבוע המרכזי. בכל חזית ישנה אכסדרת כניסה אליה עולים במדרגות רחבות ועוברים תחת שישה עמודים איונים וגמלון ססגוני. כל חזית פונה לנוף מעט שונה הנראה דרך האכסדרה גם מתוך הבית. העמודים, וכל עיצוב מרפסות הכניסה, כמו "ממסגרים" את הנוף המרהיב הנראה מהגבעה ויוצרים את התמונה הפסטורלית, הנראית מן הבית.
על אף הסימטריה המושלמת, סביבת הבית נראית טבעית וא-סימטרית, ובכך מדגישה את יצירת האדם אל מול הטבע - ולהפך. גם בהיבט זה דומה הווילה להצבת הפרתנון על ההר הטבעי באתונה.

השפעה

כיאה לאבן דרך בתולדות האדריכלות, נחשבת וילה קפרה למבנה שהשפיע על אלפי אדריכלים, במשך דורות רבים, עד היום. על אף שהמבנה פשוט יחסית, הוא בעל איכות אסתטית הנובעת מפרופורציות מדויקות, סדר מופתי והתייחסות מעוררת השראה אל הנוף. מבנה זה הוא מהבולטים ביותר שהצמיח סגנון האדריכלות הפלדיאנית, אשר על פיו נבנו אחוזות, וילות ואף מבני ציבור רבים, מהמאה ה-16 ועד למאה ה-19. גם באדריכלות המודרנית שהתנגדה לסימטריה, ניכרת השפעת מבנה זה על אופן היחס שבין אדריכלות וטבע, במבנים כמו וילה סבואה של לה קורבוזיה, ובית חיים ויצמן של אריך מנדלסון - שתי וילות מודרניסטיות שנבנו במרכז גבעה ירוקה.

אחוזת מסרי

בראש הר גריזים, סמוך לשכם, ניצבת אחוזת אל-מסרי שבה העתק מדויק של הוילה האיטלקית.
אריק משעלי

ביוגרפיה

נולד וגדל בקריית אתא להורים ממוצא מרוקאי. למד בבית הספר התיכון "רוגוזין" בעיר. שירת שנה בצה"ל. סיים את לימודי המשחק בבית הספר למשחק בית צבי ב-1997.

קריירה

משעלי הופיע במספר סדרות הטלוויזיה, בהן "החבר'ה הטובים" בתפקיד גולן לוי (1999), "טייק אווי" בתפקיד ברדוגו (2000), "זינזאנה" בתפקיד דדה אסולין (2001), "אהבה מעבר לפינה" בתפקיד פיני (2004), ו"חשיפה" בתפקיד מני לב (2005). ב-2003 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "שמש". באותה שנה גילם את סאני במיני-סדרה "אשליות".
ב-2007 גילם את שימי בסרט "מפטיר", על נקמות ובגידות המתרחשות בעולם התחתון. ב-2010 גילם את לולו בסרט הפשע "הכבוד של מרציאנו", וב-2011 גילם את יעקב בסרט "טור אחד לחלום".
בשנת 2013 החל לגלם את דמותו של "מרסל אוחנה" בסדרה הקומית "שנות ה-80", המשודרת ברשת, בעבר בערוץ 2 וכיום בערוץ 13.
בשנת 2014 גילם את דמותו של שמעון הקצב בסרט הישראלי הקצר "שניצל" בבימויו של אסף אפשטיין. 
מאז 2015 משתתף בהצגה "אום כולתום" בתיאטרון יפו בתפקיד המלחין מוחמד עבד אל-והאב.
ב-2005 הקים משעלי את "התיאטרון המרוקאי", ומאז יוצר ומשחק בו במספר הצגות בשפה המרוקאית. בהמשך הקים את להקת "אוריינטל יריאח" המופיעה בסגנון מרוקאי, כשמשעלי משמש כסולן הלהקה.

חיים אישיים

משעלי נשוי לרוויטל ואב לשתיים. מתגורר באשקלון.
יזד

מבנים ואתרים

ביזד  נמצאת מערכת מים מפותחת, הכוללת תעלות מים מסועפות. בגלל מזג האוויר החם השורר בעיר, בתים רבים כוללים "ארובות רוח" (פרסית: بادگیر): מבנים צרים וגבוהים המשמשים ל"לכידת" רוח לשם קירור הבתים. כמו כן, בעיר מצויים "בורות קרח" (פרסית: یخچال): מבנים חרוטיים ששימשו לאחסון קרח ודברי מזון. 
בחוצות העיר ניצב מגדל שתיקה זורואסטרי, בו נהגו הזורואסטרים להניח את מתיהם. בעיר נמצא גם מקדש אש זורואסטרי הפעיל משנת 470. 
במאה ה-12 נבנה ביזד המסגד הגדול בעיר (مسجد جامع یزد). תרשים המסגד מופיע על גבי שטר 200 ריאל.

יהדות יזד בארץ ישראל

לאחר עלייתם ארצה שכנה קהילה גדולה של יהודי יזד שעלו לארץ ישראל בשכונת הבוכרים בירושלים, הקהילה בנתה לעצמה את בית כנסת היזדים ברחוב אדניהו הכהן המשמש כבית כנסת מרכזי של בני העדה שעלו לארץ ישראל עד היום הזה, בהנהגתו של רב העדה היזדית בארץ ישראל הרב יוסף שרגא.
רב פורים

רב פורים הוא מנהג פרודי הרווח בישיבות, בישיבות התיכוניות, באולפנות ('רבנית פורים'), ולעיתים גם בבתי ספר תיכוניים דתיים, ולפיו תלמידי הישיבה ממנים בתקופת חג הפורים רב מקרב התלמידים, שמחליף כביכול לתקופת החג את ראש הישיבה או ראש האולפנה. המנהג רווח גם בחסידויות ובהן ממונה רב פורים או "אדמו"ר פורים" לימי החג. בישיבות ליטאיות הוא מכונה (בעקבות היידיש) "פורים רב".
מטרת המנהג לממש את עקרון "ונהפוך הוא" המתבטא במגילת אסתר. הנוהג כולל מינוי של תלמיד, שאינו מכהן כרב, אשר פעילותו צריכה להוביל לאווירה מבודחת. כיום נהוג במוסדות תורניים שונים, ובעיקר בישיבות תיכוניות, שרב הפורים משמש כראש ישיבה בשבת זכור.

בחירת רב פורים

התקיימו ומתקיימים שינויים במהותו של רב פורים, לעיתים המינוי ניתן לתלמיד מוכשר ועילוי, אשר רמתו תאפשר הרצאת חידושי תורה הומוריסטיים ומבדחים; כך לדוגמה מונה הרב אברהם יצחק הכהן קוק כרב פורים בישיבת וולוז'ין כשהשיר בעברית שחיבר לקראת המאורע הוביל לתשבחות מצד רבו הנצי"ב מוולוז'ין. בחירת הרב מתמקדת לרוב ביכולת הכריזמטיות וההומור שלו, כך למשל, הרב ישראל מאיר לאו נבחר כרב פורים בישיבת פוניבז' בבני ברק ואברהם רביץ בישיבת חברון.
במוסדות מסוימים נהוג לצד בחירת רב פורים לפרסם מעין "תקנון פורים" המכיל חוקים הומוריסטיים שונים הנוגעים ללימודים באותו מוסד בתקופת פורים וסביבתו.
טקס בחירת רב או רבנית פורים מכונה "הכתרה". בישיבות תיכוניות ובאולפנות הטקס כולל על-פי רוב הצגה המועלת על ידי תלמידי כיתות י"ב ובסופו מוצג ה"רב" או ה"רבנית".
באולפנות בחירת רבנית פורים מהווה טקס רב רושם, ובחירה בבת מסוימת מציינת את הערכת אישיותה על ידי חברותיה כראויה לכבוד או מעמדה החברתי הגבוה. לעומת זאת בישיבות תיכוניות הדגש ניתן לרמת חוש-ההומור של המתמודדים.]

מקורו

לפי המסורת המנהג התחיל בישיבת וולוז'ין, על ידי ר' חיים מוולוז'ין; אולם קיימות הקבלות בבחירות ראש הקהל במקומות שונים באירופה.
קיימת השערה שהמנהג הגיע לישיבות ליטא ממקומות בהם היו ממנים רב חלופי לפורים למקרה בו יהיה באותו היום צורך דחוף לפסוק הלכה והרב לא יוכל לעשות זאת כי הוא קיים את מצוות היום והשתכר "עד דלא ידע".
יש המזהים את מקורו במנהג הסביבה הנוצרית, ורואים אותו כפולקלור סביבתי; המעיד לעיתים על רפובליקה משותפת של יהודים ונוצרים בנושאי פולקלור ומנהג. אולם גם לגישות אלו, מנהג זה מתאים לתסמינים הכללים של פורים, ומהווה התאמה של פעילות עממית לביטוי אידאולוגי.

התנגדות

המנהג לא היה ידוע אצל היהודים בארצות המוסלמים, כפי שניכר בדברי החיד"א משנת 1778; וישנה גם התנגדות פוסקים מאסכולה זו למנהג זה. כך הרב עובדיה יוסף מביע התנגדות למנהג של השמעת ביקורת ולגלוג על יד רב פורים, ומציין אגדה הטוענת שהרב שמעון סופר מת כתוצאה מזלזול ועלבונות של רב פורים. בשנת תשע"א יצא גם הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן בהתנגדות נחרצת למנהג.]
אנטיוכוס השני

חייו

אנטיוכוס השני ירש ממלכה במצב מלחמה עם מצרים, שנמשכה לאורך חופי אסיה הקטנה (המלחמה הסורית השנייה). הוא ניסה גם לכבוש שטחים באזור תראקיה (אזור בדרום-מזרח אירופה הכולל את טורקיה האירופאית, צפון-מזרח יוון ודרום בולגריה). במהלך מלחמה זו קיבל את התואר "תאוס" ("אל" ביוונית).
בשנת 255 לפנה"ס פרש שליט המחוז (האחשדרפן) בבאקטריה (אזור בפקיסטן וחלק מאיראן), דיודוטוס, ממלכותו של אנטיוכוס והקים את הממלכה היוונית-באקטרית. ממלכה זו התרחבה והפכה לממלכה היוונית-הודית בשנת 180 לפנה"ס.
בפַּרתיה (אזור בפרס) הוא הפסיד את מרבית אדמותיו לארסאקֵס, מנהיג נוודים פרתי, בערך בשנת 250 לפנה"ס.
לאחר שבמלחמה הסורית הראשונה לא נוצר שינוי מהותי בין האימפריה הסלאוקית למצרים התלמיית, שיתף אנטיוכוס השני פעולה עם אנטיגונוס גונאטס מלך מוקדון, וכן עמים נוספים מאסיה הקטנה ומאיי הים האגאי, כמו רודוס, שרצו לבלום את ההתפשטות של הממלכה התלמית לאורך חופי אסיה הקטנה. במלחמה הסורית השנייה רוב העימותים התרחשו בזירה הימית של הים האגאי. ביבשה, אנטיוכוס השני, הצליח להעתיק את קו הגבול דרום לאזור בין בירות לצידון. לבסוף בשנת 252 לפני הספירה נחתם הסכם שלום, שכחלק ממנו אנטיוכוס גירש את אשתו לאודיקֵה ונישא לברניקי, בתו של תלמי השני. הסכם זה לא החזיק מעמד בגלל מאבקי החצר באימפריה הסלאוקית. אנטיוכוס השני מת במסתוריות בזמן ביקור באחוזה של אשתו הראשונה, לאודקי. היא במהרה הכריזה על בנה סלאוקוס השני, למלך על אסיה הקטנה, וכן היא שיכנע את אנשי החצר באנטיוכיה להרוג את ברינקה ואת בנה הקטן ולהכתיר את בנה סלאוקוס השני כמלך האימפריה הסלאוקית, אירועים אלו הביאו לפרוץ המלחמה הקולאה-סורית השלישית
יום רוזה פארקס

יום רוזה פארקס (באנגלית: Rosa Parks Day) הוא חג לאומי אמריקאי לכבוד מנהיגת זכויות האזרח רוזה פארקס. בקליפורניה ומיזורי הוא נחגג ביום ההולדת שלה, ב- 4 בפברואר. באוהיו ובאורגון הוא נחגג ביום שבו נעצרה, ב -1 בדצמבר, יום סירובה של פארקס לפנות את כיסאה באוטובוס.
פארקס מפורסמת בשל סירובה בשנת 1955 לפנות את כיסאה באוטובוס לאדם לבן - סירוב שהוביל למעצרה. מעצר זה הוביל, בעזרתו של מרטין לותר קינג, לחרם האוטובוסים של מונטגומרי אשר בעקבותיו ביטלה חברת האוטובוסים הציבורית את מדיניות ההפרדה הגזעית שלה.
יום זה נקבע בחקיקה כחג לאומי של קליפורניה. החוק אושר על ידי האספה המחוקקת של קליפורניה ב-31 בינואר 2000 ועל ידי סנאט קליפורניה ב-3 בפברואר. החוק נכנס לתוקפו למחרת, ב-4 בפברואר. בשנת 2005 קבעה מדינת אוהיו את ה-1 בדצמבר כיום להנצחת פועלה של רוזה פארקס. ב-2014 מושל מיזורי, גיי ניקסון הכריז על יום רוזה פארקס במדינתו ובאותה שנה גם באורגון הכריז המושל, ג'ון קיצהאבר, על ציון היום.
מגדלור סטלה מאריס

היסטוריה

במהלך השנים נבנו מגדלורים במספר מקומות על הר הכרמל.
בסוף המאה ה-19 ניצב המגדלור בקצה המערבי של ארמון הקיץ של עבדאללה פאשה, שליט עכו בין 1820–1831, שבנה את ארמונו על בסיס בניין של המסדר הכרמליתי אותו הרס. בשנת 1832 כבש איברהים פאשה את עכו, הגלה את עבדאללה ובשנת 1834 החזיר את הבניין לכרמליתים. לאחר מכן הוחזר המגדלור לעבדאללה, אך בשנת 1846 הוא מכר אותו לכרמליתים שפתחו בו אכסניה לצליינים.
המבנה ניזוק קשות במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך לאחר שהוחזר לידיהם של הכרמליתים בשנית, הם הוסיפו בשנת 1926 קומה שנייה למבנה, ובשנת 1928, בעזרת תרומה של קונסול הכבוד הספרדי, נבנה המגדלור הנוכחי. במהלך מלחמת העולם השנייה הפך הממשל הבריטי את המתקן למחנה צבאי, ולאחר פינוי הבריטים מארץ ישראל בשנת 1948, שימש תקופה קצרה כבסיס של האו"ם. מאוחר יותר הפך למחנה של צה"ל וכיום הוא שוכן בו בסיס של חיל הים אשר משלם שכירות לכנסייה.
ז'אק נתן

קריירה מקצועית ופוליטית כללית

ז'אק נתן נולד בסופיה, במקביל ללימודיו בתיכון הצטרף לחוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1922 מונה למזכיר פוליטי בתנועה. בהמשך, יצא ז'אק נתן למוסקבה ובה רכש השכלה אקדמית בהיסטוריה כלכלית באוניברסיטת מוסקבה. ב-1930 שב לבולגריה והחל לכתוב במספר בטאונים, חלקם מטעם יהדות בולגריה כגון "ההד היהודי" (בבולגרית: еврейски ехо) וחלקם מטעם המפלגה הקומוניסטית כגון הבטאון "כוכב" (בבולגרית: Звезда). הוא נעצר מספר פעמים על ידי השלטונות בשל פעילותו הקומוניסטית. בין 1941 ל-1943 נכלא במחנה מעצר. בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת נמנה ז'אק נתן עם בולטי התאורטיקנים של המפלגה הקומוניסטית בתחום הכלכלה המתוכננת.
בין 1949 ל-1952 כיהן כסגן יושב ראש מועצת המדינה לענייני מדע, אמנות ותרבות. ב-1961 היה לחבר האקדמיה למדעים של בולגריה ובמקביל כיהן כפרופסור לכלכלה פוליטית במכון לכלכלה על שם קרל מרקס באוניברסיטת סופיה. בהמשך, כיהן כרקטור המכון. לאורך הקריירה פרסם ז'אק נתן מספר רב של ספרים ומאמרים. ז'אק נתן הלך לעולמו בסופיה ב-1974.

בקרב יהדות בולגריה

בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה שהובלה על ידי "חזית המולדת" החלו הקומוניסטים היהודים להשתלט בכוח על מוסדות הקהילה היהודית. ההשתלטות לוותה גם באלימות, אם כי במידה פחותה לאין שיעור מהאלימות שהפגינה המפלגה הקומוניסטית במהלך תהליך השתלטותה הכללי על בולגריה. הקומוניסטים הקימו את "הסקציה היהודית" בחזית המולדת והעמידו בראשו את ז'אק נתן. דרך המנגנון הכללי העמיקו את שליטתם על מוסדות הקהילה, תוך עימות מול התנועה הציונית. בהמשך, עם תחילת גל העלייה לישראל ניסו חברי הסקציה היהודית להשתלט על מנגנון העלייה מבולגריה שהופעל ונוהל על ידי שייקה דן, וזאת במטרה לעכב את יציאת היהודים ככל הניתן. טרייצ'ו קוסטוב אשר כיהן כסגן ראש ממשלת בולגריה וממלא מקומו של גאורגי דימיטרוב החולה, מנע מחברי הסקציה מלהשתלט על מנגון העלייה ואף הזהיר את ז'אק נתן אישית. עם התערערות מעמדו של קוסטוב עלה בידי הסקציה להשתלט דה יורה על מנגנון העלייה, אך דה פקטו העלייה נמשכה ללא הפרעה בניהולו של שייקה דן.
ב-1949 מונה ז'אק נתן ליושב ראש הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה. במהלך תפקידו הוחלט על פרישה מהקונגרס היהודי העולמי, על סגירת בתי הספר של הקהילות היהודיות בערים השונות בשל חוסר בתלמידים, ועל מסירת המבנים לידי הממשלה. ב-20 באפריל 1952 התכנסה הוועידה החמישית של הקונסיסטוריה ובה השתתפו נציגים מ-13 קהילות בלבד. בהחלטה המסכמת של הקונסיסטוריה נקבע כי יהודי בולגריה ימשיכו להשתתף בבניין הסוציאליזם בבולגריה תוך הבעת שנאה לאימפריאליזם של בריטניה וארצות הברית.
צבי יחזקאל מיכלסון

צבי יחזקאל מיכלסון (מיכלזון; בכתיב יידי: מיכלזאָהן; תרכ"ג, 1863–1942) היה רב, תאולוג והיסטוריון, סופר ועורך יהודי-פולני, ידוע גם כ"הרב מפלונסק" ("פלונסקער רב"). התפרסם בספריו ההלכתיים, על האגדה, ובביוגרפיות של רבנים שכתב ובעבודות ביבליוגרפיה.

קורות חייו

נולד  בבילגוריי שבפלך לובלין, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, כבן לאברהם חיים מיכלזון ולאשתו חנה בילה.
התייתם בילדותו, ונדד בין יישובים שונים. הצטיין כעילוי בלימודי תורה וכתב ככל הנראה שו"ת כבר בגיל 12.
בשנת 1884, בגיל 21, סירב להצעה להיות רב בזמושץ' והיה תחילה רב בקראסנוברוד שבאזור לובלין. עקב הלשנה נרדף והועמד למשפט על ידי השלטונות הרוסים. לבסוף עקר לפלונסק שליד ורשה. כיהן בקהילה זו בין השנים 1893–1922, ושמו הלך לפניו כ"רב מפלונסק".
נישא להינדא סריל לבית שוורדשרף, ובשנית לפייגה זלדה לבית פרידלינג, אחותו של הרב צבי הירש פרידלינג, עורך כתב העת "הבאר".
פריצת מלחמת העולם הראשונה תפסה אותו בעת נופש בקרלסבאד (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית), והוא לא יכול היה לחזור לקהילתו זמן ממושך.
לאחר המלחמה, בשנת 1922, עבר לגור בוורשה, ושימש שם כאב בית דין וחבר בוועד הרבנים של העיר.
היה פעיל מאוד בעניינים קהילתיים וחבר בתנועת "המזרחי".
בעת הכיבוש הנאצי בוורשה שקד על עבודתו בארכיון הקהילה היהודית.
חי את שנותיו האחרונות בגטו ורשה, והיה אחד הרבנים האחרונים בגטו. בשנת 1942 נשלח על ידי שלטונות הכיבוש הגרמניים למותו במחנה המוות טרבלינקה. גם בתו חנה נספתה בשואה.
בן דודו, תלמידו ובן עירו, מוטלה מיכלסון, עלה לארץ ישראל והיה ממקימי שכונת בורוכוב ושכונת בורוכוב שבגבעתיים.

עמדותיו

במחלוקת לגבי שימוש במצות מכונה היה הרב מיכלסון בין האוסרים.