ברק אובמה

נעוריו ותחילת דרכו

אובמה נולד בהונולולו, בירת הוואי. אמו של אובמה היא אן דנהאם, אמריקאית לבנה ממוצא אנגלי בעיקר, ילידת 1942. דנהאם, שנולדה וגדלה בוויצ'יטה שבקנזס, נדדה עם הוריה, אשר עסקו בהוראה, מהמדינה בה גדלה לטקסס, למדינת וושינגטון ולבסוף להונולולו שבהוואי. אביו הוא ברק אובמה האב, יליד 1936, אתאיסט בן למשפחה מוסלמית מצד אביו ונוצרית מצד אמו בקניה, שהיה נשוי ואב לשני ילדים, אותם עזב כשזכה במלגת הצטיינות ללימודי מתמטיקה וכלכלה באוניברסיטת הוואי בארצות הברית. לאחר שובו לקניה, היה לכלכלן בכיר במשרד האוצר שם. הוריו של ברק אובמה נפגשו בסוף שנת 1960, במהלך חוג ללימוד רוסית באוניברסיטה בהוואי.
הוריו נישאו במאווי בפברואר 1961, ובנם ברק אובמה הבן נולד לאחר 6 חודשים, באוגוסט 1961. סמוך לאחר לידתו נסע עם אמו לסיאטל לצורך לימודיה באוניברסיטה, שם למדה מספטמבר 1961 עד יוני 1962, ובמחצית השנייה של 1962 חזרו להונולולו. אובמה האב עזב את הונולולו ביוני 1962 לאחר שהשלים את לימודי התואר הראשון שלו בכלכלה, לטובת המשך לימודיו באוניברסיטת הרווארד, ואילו האם והבן נשארו בהונולולו. בשנת 1964 התגרשו הוריו, ואובמה לא שב לראות את אביו, שחזר לקניה ב-1964, לבד מביקור של חודש אחד בהוואי בסוף שנת 1971 כאשר היה בן עשר. אביו של אובמה נישא פעם נוספת ב-1964 לרות נידסאנד, יהודייה אמריקאית שפגש במסצ'וסטס, ומאוחר יותר התגרש ממנה וחזר לאשתו הראשונה. האב נהרג בשנת 1982 בתאונת דרכים. אחיו למחצה של ברק אובמה, מארק אובמה, בנה של נידסאנד, חי בסין ומשמש בה מורה ויועץ עסקי.
אן דנהאם אובמה נישאה בשנית ללולו סוטורו, סטודנט אינדונזי, והמשפחה עקרה בשנת 1967 לג'קרטה שבאינדונזיה, שם התגורר אובמה עם אמו ואביו החורג. אמו ילדה באותה עת בת, מאיה, אחותו למחצה של ברק. במהלך שהותו למד אובמה שלוש שנים בבית ספר קתולי פרטי, בו רכש את יסודות השפה האינדונזית, שבה התנהלו הלימודים. הוא גם זכה לחינוך בשפה האנגלית דרך לימוד ביתי מצד אמו. לאחר שלוש שנים עברה המשפחה לשכונה טובה יותר עקב קידום עבודה של האב, ולכן עבר אובמה ללמוד בבית ספר ממשלתי חילוני במשך שנה. בשנת 1971 שב אובמה לבדו להוואי, שם התגורר אצל סבו וסבתו מצד אמו. אמו, שנפרדה מבעלה, חזרה להוואי בשנת 1972 עד שובה חזרה לאינדונזיה בשנת 1977 לצורכי עבודה כאנתרופולוגית. דנהאם התגרשה מבעלה סוטורו בשנת 1980 ונפטרה בשנת 1995.
עם השלמת לימודיו בבית הספר התיכון היוקרתי "פונהו" שבהונולולו, המשיך אובמה את לימודיו במכללת אוקסידנטל שבפרוורי לוס אנג'לס. אחרי שתי שנות לימודים עבר ללמוד באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, שם קיבל תואר ראשון במדע המדינה עם התמחות ביחסים בינלאומיים ב-1983. אובמה שימש כשנתיים ככותב ועורך בחברת הפרסום והייעוץ BIC ובמכון המחקר NYPIRG שבמנהטן, כשלאחר מכן, ב-1985, עבר לשיקגו והפך לרכז קהילתי באחד מרבעיה העניים של העיר. במסגרת עבודתו הוביל מספר פרויקטים, שעיקרם שיפור תנאי המגורים ברובע, בהם הכשרה מקצועית למובטלים, הכנת תלמידים להשתלבות בהשכלה גבוהה, שיפור בתי הספר הציבוריים והסרת מפגעים סביבתיים.
אחרי שלוש שנות הפוגה מלימודים, שב ללימודי המשפטים באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1991 סיים את לימודיו בהצטיינות, במהלכן היה האמריקאי-אפריקאי הראשון שכיהן כנשיא כתב העת הסטודנטיאלי היוקרתי "Harvard Law Review". בחירתו של אובמה כנשיא השחור הראשון של כתב עת זה זכתה לתשומת לב לאומית בתקשורת, והובילה לחתימת חוזה עם מוציא לאור וקידום עבור ספר אוטוביוגרפי העוסק ביחסי גזע, שהתפתח לספר זכרונות אישיים שפורסם ב-1995 כ"חלומות מאבי" (Dreams from My Father).
בשנת 1989, כאשר שימש מתמחה במשפט ציבורי לעונת הקיץ במשרד עורכי הדין "סדלי אוסטין" שבשיקגו, פגש אובמה את מישל רובינסון, שהייתה עורכת דין צעירה בחברה. השניים נישאו בשנת 1992. באותה שנה מת סבו ואמו סיימה את עבודת הדוקטורט שלה.
אחרי השלמת לימודי התואר עבר אובמה לשיקגו והפך פעיל במפלגה הדמוקרטית, כשהוא רושם לזכותו הצלחה ב"מסע הצבַּע" (Project Vote), במסגרתו אירגן את הירשמם של עשרות אלפי בוחרים שחורים לקראת הבחירות. הפרויקט תרם לניצחונו של ביל קלינטון במדינת אילינוי בבחירות לנשיאות ארצות הברית, ולניצחונה של קרול מוזלי בראון בבחירות לסנאט. בתקופה זו כתב אובמה את ספרו הראשון, "חלומות מאבי" (1995) - אוטוביוגרפיה המתחקה במסע בעקבות אביו ומשפחתו שבקניה, אחר שורשיו, ואחר זהותו הגזעית של אובמה. אובמה עסק בתקופה זו גם כמרצה למשפט חוקתי באוניברסיטת שיקגו, ועבד כעורך דין בתחום זכויות האזרח.

סנאטור במדינת אילינוי והבחירות לסנאט ב-2004 (1997 - 2004)

כחבר המפלגה הדמוקרטית, נבחר אובמה ב-1996 לסנאט של מדינת אילינוי על תקן המחוז ה-13, שבאותה עת כיסה מספר שכונות בחלקה הדרומי של שיקגו. בסנאט היה פעיל במיוחד בחקיקה להידוק הפיקוח על ניהולם הכספי של מסעי בחירות, בפעולות להרחבת שירותי הבריאות למשפחות עניות, ובשינויים בחוקי רווחה ושיקום אסירים. אובמה קנה לעצמו שם כמחוקק היודע לשתף פעולה עם מחוקקים משני עברי המתרס הפוליטי.
ב-2000 התמודד אובמה בבחירות המקדימות על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית המייצג את המחוז הראשון של אילינוי, מול המועמד הדמוקרטי המכהן מזה ארבע כהונות, אך הובס ברוב גורף.
במאי 2002 הזמין אובמה סקר המעריך את סיכוייו לזכות במרוץ לסנאט ב-2004; הוא הקים ועדת מסע בחירות, החל לגייס כספים ושכר את שירותיו של היועץ הפוליטי והתקשורתי דייוויד אקסלרוד עד אוגוסט. בינואר 2003 הכריז רשמית על מועמדותו לסנאט. אובמה נודע כמי שהתנגד לפלישה לעיראק שנקט ממשל בוש ב-2003 עוד בתחילתה, ונכח בשתי הפגנות נגדה בשיקגו ואף נאם בהן.
הוא שב והציג רשמית את מועמדותו בשנת 2004, הפעם למקום בסנאט. בבחירות המקדימות לנציגות המפלגה הדמוקרטית זכה אובמה בתמיכה של אישים מרכזיים מהמפלגה במדינה, כמו גם של עיתונים חשובים, תמיכה שסייעה לו לנצח בבחירות המקדימות ברוב גדול, בפרט לאחר ששמו של יריבו העיקרי נקשר בפרשיות של אלימות בתקשורת. אובמה הוביל בסקרים על פני יריבו הרפובליקני, ג'ק ראיין. פרישתו של ראיין מן המירוץ, בעקבות גילויים מביכים על נישואיו הראשונים לשחקנית ג'רי ראיין, הובילה למינויו של אלן קיז כמועמד של הרגע האחרון (פחות משלושה חודשים לפני הבחירות). במהלך הזמן שנותר, ניצחונו של אובמה מול קיז לא הוטל בספק, ובשלבים האחרונים של מסע הבחירות אף יכול היה אובמה להרשות לעצמו לפעול למען מועמדים אחרים כשהוא מפנה לטובתם חלק מקרנות מסע הבחירות שלו. ביום הבחירות זכה אובמה לתמיכתם הגורפת של 70 אחוז מהבוחרים, והפך לסנאטור האמריקאי-אפריקאי החמישי בתולדות ארצות הברית, והיחיד שכיהן אותה עת בסנאט.
עוד במהלך מסע הבחירות נבחר אובמה לשאת את הנאום המרכזי בוועידת המפלגה הדמוקרטית ביולי 2004. נאום זה, החשוב בנאומים לבד מנאומי קבלת המועמדות, הבליט את כשרונו הרטורי של אובמה, חיזק את מעמדו בזירה הארצית, והפך את ספרו האוטוביוגרפי הנשכח לרב-מכר.

סנאטור בסנאט של ארצות הברית (2005 - 2008)

אובמה הושבע כסנאטור ב-3 בינואר 2005. בסנאט הוא שימש חבר בכמה ועדות ופעל, יחד עם ריצ'רד לוגאר הרפובליקני, לקידום החלטות למניעת הפצת נשק (קונבנציונלי ובלתי קונבנציונלי) ממדינות ברית המועצות לשעבר והגעתו לידי טרוריסטים, והשתתף בניסיון להגיע לרפורמה מוסכמת בנושא ההגירה (ניסיון שהצליח בסנאט, אך נכשל בבית הנבחרים). חשיבות רבה יותר נודעה לביקור שערך בקניה, באוגוסט 2006, שזכה להדים בתקשורת הבינלאומית. במהלכו ביקר את משפחתו בקניה, כולל בכפר בו נולד וגדל אביו, שבו התקבל בהתלהבות, נאם באוניברסיטת ניירובי ויזם חוק לסיוע לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
כמה שבועות אחרי המסע המתוקשר פרסם אובמה את ספרו השני "תעוזת התקווה", בו פרש את חזונו לעתידה של ארצות הברית. הספר הפך כמעט מיד לרב-מכר וחיזק את מעמדו של אובמה ככוכב עולה בשמי הפוליטיקה האמריקאית.
בסנאט היה חבר אובמה בוועדות הבאות: יחסי חוץ, סביבה ועבודות ציבוריות וענייני חיילים משוחררים עד דצמבר 2006. בינואר 2007 עזב את הוועדה לסביבה ועבודות ציבוריות, ונרשם במקומה לוועדה לבריאות, חינוך, עבודה ופנסיות וכן לוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים. הוא גם הפך ליושב ראש תת-הוועדה לעניינים אירופאים. כחבר בוועדת החוץ היוקרתית של הסנאט, ערך אובמה מסעות רשמיים למזרח אירופה, המזרח התיכון, מרכז אסיה ואפריקה. בין השאר ביקר בישראל וברשות הפלסטינית.
ב-13 בנובמבר 2008 הכריז אובמה כי הוא יתפטר מתפקידו בסנאט ב-16 בנובמבר, לפני תחילת תקופת הברווז הצולע של הקונגרס, כדי להתמקד בתהליך המעבר לנשיאות. את מקומו בסנאט מילא רולנד בוריס.

מאבק בתוך המפלגה הדמוקרטית

הכריזמה האישית של אובמה, כשרונו הרטורי והשינוי שהתבטא בגילו, בגישתו הרעננה ובצבע עורו עוררו תקוות בקרב דמוקרטים כבר עם היבחרו לסנאט, והסנאטור הצעיר סומן כמועמד עתידי אפשרי לנשיאות. אובמה הכריז כי אין בכוונתו להתמודד על הנשיאות בשנת 2008, וכי ימתין עד תום כהונתו בת שש השנים בסנאט לפני שיתמודד על תפקיד בזירה הלאומית. למרות זאת, ניכר היה כי אובמה שוקל אפשרות להציג את מועמדותו, במיוחד נוכח היעדר מועמד חלופי ברור מטעם הדמוקרטים, שיתמודד מול הילרי קלינטון. במהלך מסע קידום המכירות של "תעוזת התקווה" כבר החל אובמה להכין את הקרקע להצגת מועמדותו, ובראיון ל"פגוש את העיתונות", הודיע כי על אף הכרזותיו הקודמות, הוא מתחיל לשקול הצטרפות למרוץ הקרוב לנשיאות.
זמן לא רב לאחר מכן, בפברואר 2007, הכריז אובמה כי הוא מתכוון לנסות להיבחר למועמדה של המפלגה הדמוקרטית בשנת 2008. אובמה בחר להכריז על מועמדותו בבניין בית הנבחרים הישן שבספרינגפילד, אילינוי, המקום בו נאם גם בן אחר של המדינה, אברהם לינקולן (שהיה דווקא בן למפלגה הרפובליקנית המתחרה), את נאומו ההיסטורי "House Divided" ב-1858.
על אף שלרשות יריבתו המרכזית, הסנאטורית מניו יורק הילרי קלינטון, עמד מנגנון בחירות משומן, יחד עם תמיכה משמעותית בין בוחרים דמוקרטיים וחברי מפלגה מבוססים, וסיוע משמעותי בדמות בעלה, הנשיא לשעבר הפופולרי ביל קלינטון, החל אובמה לצבור תמיכה בקרב הבוחרים, כשהכינוסים ואסיפות הבחירות שלו זוכים לתשומת לב תקשורתית רבה. ב-3 בינואר 2008 זכה אובמה בניצחון מפתיע בבחירות המקדימות באיווה, המשמשת פעמים רבות סימן לעתיד לבוא. אחרי הניצחון המפתיע הגיע ניצחון של קלינטון בבחירות המקדימות בניו המפשייר, שנתן אות למאבק קשה בין השניים על המועמדות. אובמה זכה במועמדות בכתריסר מדינות, אך קלינטון, לעומתו, זכתה במדינות מרובות אוכלוסין רבות, וביניהן ניו יורק וקליפורניה. מאוחר יותר, המשיך אובמה בניצחונות מרשימים בכמה מדינות קטנות, אך במרץ נחל שוב מפח נפש, כאשר בבחירות בטקסס ובאוהיו ניצחה קלינטון. גם בפנסילבניה, באפריל 2008, זכתה דווקא קלינטון. לאובמה היה יתרון לא גדול, אך ממשי, על פני קלינטון במספר הצירים שנבחרו, אך לקלינטון הייתה שמורה תמיכתם של "נציגי העל" (אנשי המפלגה הזכאים לקולות בוועידת המפלגה, בלי קשר לתוצאות הבחירות המוקדמות במדינתם). ניצחונות נוספים של אובמה, דלדלו תמיכה מובטחת זו, ואחרי ניצחונו של אובמה במונטנה ובדרום דקוטה (יוני 2008), הובטחה לו תמיכת רוב הנציגים בוועידת המפלגה.
ב-3 ביוני 2008, עם השגת מספר הצירים הנדרש, הכריז אובמה על ניצחונו במרוץ לראשות המפלגה הדמוקרטית. ב-7 ביוני 2008 פרשה קלינטון מן המרוץ והכריזה על תמיכתה באובמה. המועמדות אושרה באופן רשמי בוועידת המפלגה הדמוקרטית בדנבר ב-27 באוגוסט 2008.
במהלך הקמפיין אימץ אובמה את סיסמאות הבחירות: "כן אנחנו יכולים" (Yes, We Can), ו"שינוי שאנו יכולים להאמין בו", שליוו אותו גם בהמשך מסע הבחירות. אובמה וקלינטון כאחד נהגו זהירות, למרות מסע הבחירות החריף, בהתבטאויותיהם, מחשש שהתבטאויות חריפות מדי יגרמו לניכור תומכים מסורתיים של המפלגה (אובמה נהנה מתמיכה רבה בקרב צעירים, משכילים ואמריקאים-אפריקאים; ואילו קלינטון נהנתה מתמיכת נשים, היספאנים ולבנים משכבות סוציו-אקונומיות נמוכות). במהלך מסע הבחירות עשה אובמה שימוש חדשני, רחב ומרכזי באינטרנט, וברשתות החברתיות בפרט, גם ככלי לגיוס כספים, וגם ככלי פעילות שטח (פוליטיקה 2.0).

מערכת הבחירות לנשיאות

לאור התחושה הציבורית כי נקודת החולשה שלו נעוצה בתחום מדיניות החוץ, החליט אובמה לצאת לסבב ביקורים באזורי קונפליקט בעולם, במהלך יולי 2008. במסגרת סבב זה, ביקר אובמה במדינות כגון אפגניסטן, עיראק, כווית וכן בישראל, שבה ביקר בירושלים ובשדרות ונפגש עם ראש הממשלה אהוד אולמרט, עם נשיא המדינה שמעון פרס, עם שרי החוץ והביטחון ציפי לבני ואהוד ברק, וכן עם יו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו.
ב-23 באוגוסט 2008 הודיע אובמה כי בחר בסנאטור הוותיק ג'ו ביידן למועמדו לתפקיד סגן הנשיא במסגרת ההתמודדות לנשיאות. ההודעה הראשונית על כך הועברה לתומכי אובמה, לראשונה בהיסטוריה, במסרון. לרוב אורכו של מסע הבחירות, הוביל אובמה בפער בולט על פני יריבו הרפובליקני ג'ון מקיין בסקרי דעת הקהל. המשבר הכלכלי של 2008 שפרץ בספטמבר הגביר את התמיכה באובמה: מוקד הדיון הציבורי הוסט מענייני ביטחון ומדיניות-חוץ, שבהם היה יתרון למקיין המנוסה, לנושאי כלכלה, וכן התגבר הרצון בחילופי שלטון לנוכח אחריותו של הממשל הרפובליקני למשבר.
סבתו של אובמה, מדלן דנהאם, נפטרה מסרטן בגיל 86, יום לפני הבחירות. ב-4 בנובמבר 2008 נבחר ברק אובמה לכהן כנשיאה הארבעים וארבעה של ארצות הברית, לאחר שזכה ב-365 קולות אלקטוראליים (Electoral Vote), לעומת מקיין, אשר זכה ב-173 קולות בלבד. אובמה גם זכה ברוב קולות המצביעים - כ-52.9% מן הקולות לעומת כ-45.7% שקיבל מקיין.
ב-17 בדצמבר 2008 נבחר אובמה לאיש השנה של "טיים מגזין". עורכי המגזין נימקו זאת במועמדותו ובבחירתו ההיסטורית לתפקיד הנשיא, שהתרחשה לאחר עלייתו המטאורית בפוליטיקה האמריקאית.
ב-20 בינואר 2009 הושבע לנשיאות, והיה, מצד אביו, לנשיא האמריקאי-אפריקאי הראשון, לאחר שכבר היה הראשון שזכה למועמדות אחת המפלגות הגדולות.

סיום כהונתו

לקראת סיום כהונתו, בתום שתי קדנציות, פעל אובמה על מנת לסייע למועמדת הדמוקרטית להחלפתו, הילרי קלינטון. לא היה די בתמיכה זו, והמנצח בבחירות אלה הוא יריבהּ של קלינטון, דונלד טראמפ. בדצמבר 2016, על רקע זכייתו של טראמפ בבחירות, אובמה האשים את רוסיה בהתערבות גסה בבחירות הנשיאותיות וכתגובה לכך, גירש 35 דיפלומטים רוסים השוהים בארצות הברית. אובמה חתם על שורת חוקים כדוגמת חוק הטיפולים של המאה ה-21 שהרחיב את המימון על מחקר רפואי, חוק מכירות כרטיסי אונליין שהוציא מחוץ לחוק את השימוש בבוט לרכישת כרטיסים דרך האינטרנט ולבסוף בינואר 2017 ערך מסיבת פרידה מהתפקיד עם שחקני קולנוע וידוענים מהוליווד וב-10 בינואר נאם את נאום הפרידה שלו בפני קהל תומכיו בשיקגו.

מדיניות הפנים

בענייני פנים מחזיק אובמה בעמדות ליברליות (במשמעות המיוחסת למונח בארצות הברית). מכך נגזרות עמדותיו בשלל נושאים, כגון דאגה לזכויות אזרח, הפרדת דת ממדינה, זכויות חברתיות, שוויון בין המינים והגזעים, תמיכה בנישואים חד מיניים של זוגות להט"בים ובזכות להפלה מלאכותית. מבחינה כלכלית דוגל אובמה במה שמכונה "כלכלה רגישה" – שוק חופשי כזה שאמריקה רגילה לו זה דורות, תוך התחשבות משמעותית יותר בשכבות החלשות והימנעות מהפחתות מיסים. כמו כן קידם אובמה במרץ מהלך של רפורמה במערכת הבריאות, במטרה להפוך אותה לציבורית. בנוסף, לאחר הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, קידם מהלכים להגברת הפיקוח על מכירת נשק.
אובמה זכה למנות שתי שופטות לבית המשפט העליון. הראשונה הייתה סוניה סוטומיור, האישה ההיספנית הראשונה לכהן בתפקיד. השנייה הייתה היהודייה אלנה קייגן, פרופסור ודיקנית בית הספר למשפטים למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
בענייני חינוך הביע אובמה תמיכה בעמדות הנחשבות שמרניות. בין השאר, תמך בתמרוץ דיפרנציאלי למורים בהתאם להשגיהם, ובהגדלת מספר בתי הספר הפרטיים במימון המדינה (Charter Schools). כמו כן, תמך בהרחבת השימוש בשיטת מבחני הבגרות הנהוגה במסצ'וסטס ובפרסום הישגים של בתי ספר.
אובמה הוא הנשיא הרביעי בהיסטוריה האמריקאית המבקר בכל חמישים המדינות של ארצות הברית, לאחר שהשלים את ביקורו בדרום דקוטה במאי 2015. בכך הצטרף לנשיאים ריצ'רד ניקסון, ג'ורג' הרברט ווקר בוש וביל קלינטון.
בענייני סחר קידם אובמה את הסכם השותפות הטראנס-פסיפית (TPP), הסכם הסחר החופשי הגדול ביותר בהיסטוריה, המקיף 12 מדינות השוכנות לחופי האוקיינוס השקט באזור אסייתי, אוקיאניה ואמריקה, וכ-40% מכלכלת העולם. ביוני 2015, אישר הקונגרס את הרשאת הנשיא להשלים ולהאיץ הסכם זה, לנהלו ולבצע בו שינויים.

זכויות להט"בים

ב-22 בדצמבר 2010 חתם הנשיא אובמה על החוק המבטל את מדיניות "אל תשאל, אל תספר" (Don't Ask, Don't Tell Repeal Act of 2010). בכך מימש אובמה הבטחה משמעותית מתקופת קמפיין הבחירות שלו, כאשר התנגד לחוק זה עוד כשכיהן כסנאטור. החוק נחקק בשנת 1993 ומנע מהומואים ולסביות מוצהרים לשרת בצבא. ב-23 ביולי 2011 הודיע אובמה כי המדיניות מבוטלת סופית, והחל מ-30 בספטמבר 2011, יכולים הומואים ולסביות לשרת בכל זרועות הצבא, מבלי שיצטרכו להסתיר את נטייתם המינית.
כמתמודד לסנאט של מדינת אילינוי, אמר אובמה בשנת 1996 כי הוא תומך בלגיליזציה של נישואים חד-מיניים. אולם עת שרץ לסנאט ב-2004, הצהיר כי אף על פי שהוא תומך באיחוד אזרחי ושותפיות מקומיות עבור זוגות חד-מיניים, הוא מתנגד מטעמים אסטרטגיים לנישואים בין בני אותו מין. ב-9 במאי 2012, זמן קצר לאחר השקת הקמפיין הרשמי לבחירתו המחודשת, אמר אובמה כי פיתח את דעתו בנושא ושינה אותה, וכעת מבחינה אישית הוא תומך בנישואים חד-מיניים, מה שהפך אותו לנשיא הראשון בהיסטוריה האמריקאית לעשות כן.
במהלך נאום ההשבעה שלו ב-21 בינואר 2013, קרא אובמה לשוויון זכויות מלא עבור להט"בים אמריקאים, וזה היה אירוע היסטורי, משום שזו הייתה הפעם הראשונה בה נשיא ארצות הברית מדבר על זכויות להט"ב ומציין את המילה "גיי" ("Gay") בנאום השבעתו. ב-2013 ממשלו של אובמה הגיש הנחיות הקוראות לבית המשפט העליון לפסוק לטובת נישואים חד-מיניים בשני תיקים והודיע כי יכיר בהן. בנוסף עיגן וקידם ממשלו את זכויות הלהט"בים דרך מחלקת המשפטים של ארצות הברית. במהלך נאום מצב האומה ב-21 בינואר 2015, נערך רגע היסטורי כאשר הפך אובמה לנשיא הראשון המציין את המילים "לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים".
כאשר מונה לנשיא ב-2009, היו נישואים חד-מיניים חוקיים בשתי מדינות בארצות הברית. בעת כהונתו התרחשה תפנית, ששיאה בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס ביוני 2015, מה שהוביל להחלת נישואים אלה בכל 50 המדינות בארצות הברית.
במהלך ביקורו ההיסטורי בקניה ביולי 2015, בו הפך לנשיא האמריקאי הראשון המבקר במדינה זו, קרא לזכויות להט"ב ומתח ביקורת על מצב הקהילה והאפליה נגדה בארץ מולדת אביו, חרף ביקורת מצד גורמים אנטי-להט"בים במדינה.

מדיניות כלכלית והטיפול במשבר

המשבר הכלכלי העולמי היה אחת הסיבות שנזקפו לעלייה בסקרים לטובת ברק אובמה (הממשל הרפובליקני של בוש נתפס כאחראי למשבר). עם פרוץ משבר הסאבפריים בשנת 2008, התמקד מסע הבחירות בנושא, ואובמה הציג תוכנית כלכלית מקיפה שבמרכזה "חלוקה הוגנת יותר של העושר הלאומי". כמו כן סייע בהעברת חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008 בבית הנבחרים האמריקאי.
כפי שאירע לאורך שנת 2008, אחוז האבטלה נסק גם לאורך 2009. לאחר השבעתו לנשיא בינואר 2009, התחיל אובמה גם לנסות לשכנע את הרפובליקנים לתמוך בתוכניתו לטיפול במשבר, אף על פי שלא נזקק להם בשל הרוב שהיה למפלגתו בשני בתי הנבחרים. תוכניתו הראשונית הייתה בשווי של כ-787 מיליארד דולר, וזו הייתה תוכנית תמריץ (Stimulus) שבמסגרתה ניסה הממשל ליצור מקומות עבודה בכך שהשקיע בביטוח הבריאות, בחינוך ובתשתיות, בנוסף למספר קיצוצים בהיטל המס ובתמריצים לאזרחים. רק לקראת סוף 2009 החל אחוז האבטלה לרדת.
במהלך חודש מרץ 2009, הציג מזכיר האוצר בממשלו של אובמה, טימוטי גייטנר, תוכניות אשר אמורות לייצב את המערכת הפיננסית האמריקאיות ולנהל את המשבר, וביניהן תוכנית בשווי של כ-2 טריליון דולר, במסגרתה הממשל תמך במניות בעייתיות שגרמו לירידה בשווי המניות בבורסה ולעיכוב בהתאוששות מהמשבר, בנוסף לתשלום על הלוואות. ב-23 במרץ 2009, העיתון ניו יורק טיימס העיר כי "משקיעים הגיבו בהתלהבות יתרה, עם כל המדדים של המניות בבורסה שהרקיעו שחקים מיד עם פתיחתה". למרות התוכניות היקרות, שיעור האבטלה בארצות הברית הוסיף לעלות במהלך 2009 והגיע ל-10% באוקטובר 2009 לפני שהחל לרדת בהדרגה לכ-7.7% לקראת הבחירות לכהונה שנייה בנובמבר 2012. אובמה התערב במשבר בתעשיית הרכב האמריקאית במרץ 2009, כאשר סיפק עזרה פדרלית לחברות ג'נרל מוטורס וקרייזלר בתנאי שתתארגנה מחדש. ביוני 2009 הגישה ג'נרל מוטורס בקשה לפשיטת רגל (צ'פטר 11) לאחר שחובותיה הגיעו לסך של כ-172 מיליארד דולר אמריקאי. אובמה דרש את מכירת קרייזלר ליצרנית הרכב האיטלקית פיאט וכן אחזקה זמנית של ממשלת ארצות הברית ב-60% ממניותיה של ג'נרל מוטורס.
לאחר בחירות אמצע הקדנציה לבית הנבחרים ולסנאט ב-2010, בהן המפלגה הדמוקרטית שמרה על רוב בסנאט אך איבדה את הרוב בבית הנבחרים, הגיע אובמה להסכמה עם המפלגה הרפובליקנית על תוכנית מיסוי מיוחדת. בנובמבר 2013 אחוז האבטלה היה 6.7%, בסוף הרבעון הראשון של 2015 עמד על 5.4% ועם סיום הקדנציה של אובמה, בינואר 2017, עמד שיעור האבטלה על 4.7%. ממשלו של אובמה קרא גם להיאבק באי-השוויון ובפערים בין המעמדות בחברה.

מדיניות החוץ

במהלך הקמפיין לנשיאות, הבטיח אובמה כי ינסה להושיט יד למדינות יריבות לארצות הברית ולפתוח ביחסים חדשים עם חלקן, ובפרט שאף לפתוח דף חדש עם העולם המוסלמי. בתחילת כהונתו כנשיא, התחיל במגעים עם המדינות אשר יחסיהן עם ארצות הברית היו במשבר, ובין השאר באמריקה הלטינית, כאשר בראשן ונצואלה. לבסוף אכן חידש ממשלו של אובמה את היחסים הדיפלומטים עם ונצואלה ביוני 2009, לאחר שנותקו קודם לכן בספטמבר 2008 בעת ממשל בוש. במהלך החודשים פברואר ומרץ של שנת 2009, ערכו סגן הנשיא ג'ו ביידן ומזכירת המדינה הילרי קלינטון סבב פגישות ביעדים שונים בעולם, אשר מטרתם העיקרית הייתה לבשר על עידן חדש ביחסי החוץ של ארצות הברית עם רוסיה ואירופה, וכן כדי לסמן על שינוי ממדיניות הממשל הקודם. כמו כן, הראיון הטלוויזיוני הראשון אותו העניק אובמה כנשיא אשר ניתן לרשת הכבלים הערבית אל ערביה - צעד אשר נחשב על ידי רבים כניסיון של הממשל האמריקאי החדש לפנות ישירות למנהיגי העולם הערבי.
אובמה פעל לסגירת כלא גואנטנמו (בית כלא במפרץ קובה שבו נכלאו אנשים שנתפסו במהלך מלחמת אפגניסטן ונחשדו במתן עזרה לארגוני הטרור) ולמתן טיפולים הולמים לעצורים בו. בין היתר, גינה אובמה בחריפות את שיטות החקירה של ה-CIA, אשר מקורן בממשל בוש, שכללו הטבעת העצירים, טלטולים, וביום הוצאות להורג של עצירים בתאים סמוכים לתא של הנחקר. כחלק ממדיניותו, שאף להתפשר עם מדינות כגון סוריה ואיראן ולהיכנס למשא ומתן עמן. עם זאת, המדינות האלו לא נענו להצעתו ולכן נאלץ אובמה להמשיך במדיניות הסנקציות והיד הקשה כלפיהן. במהלך כהונתו הדגיש אובמה כי האופציה לתקיפת תוכנית הגרעין האיראנית עדיין "על השולחן" ואף איים בהטלת סנקציות "שיגרמו לשיתוק איראן" לאחר הדיכוי הקשה בהפגנות האופוזיציה לבחירת הממשלה בבחירות ב-2009, ואף איים בהתערבות לצד יפן וקוריאה הדרומית כנגד קוריאה הצפונית (זאת בשל המשך הפרה והתגרות מצדה).
ב-19 במרץ, המשיך אובמה את תהליך הקירוב לעולם המוסלמי, כאשר שחרר מסר וידאו לעם ולממשלה באיראן. ניסיון זה ליצירת דיאלוג עם איראן נדחה על ידי ההנהגה האיראנית. באפריל, נאם אובמה נאום באנקרה שבטורקיה אשר התקבל באהדה על ידי ממשלות ערביות רבות. ב-4 ביוני 2009 נשא אובמה נאום באוניברסיטת קהיר שבמצרים תחת הכותרת "התחלה חדשה" בו קרא לפתיחת דף חדש עם העולם המוסלמי, וכמו כן הפגין את שינוי המדיניות ביחסים בין ארצות הברית לעולם המוסלמי ואת הרצון של ארצות הברית לקדם את תהליך השלום במזרח התיכון.
ב-26 ביוני 2009, בתגובה לפעולות השלטונות באיראן כלפי המפגינים האיראנים לאחר הבחירות לנשיאות באיראן, מסר אובמה: "מעשי האלימות נגדם מקוממים. אנחנו רואים את זה ואנחנו מגנים את זה". במאי 2011 הנחה אובמה את סוכניות הממשל לקחת בחשבון שמירה על זכויות להט"ב לפני סיפוק של סיוע כלכלי למדינות זרות. כמו כן מתח ביקורת על החוק המפלה להט"בים שנחקק ברוסיה באוגוסט 2013. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, לאחר המתקפה הכימית בע'וטה באוגוסט 2013, קידמו אובמה וממשלו יחד עם מזכיר המדינה ג'ון קרי ושר החוץ הרוסי סרגיי לברוב את פירוק הנשק הכימי בסוריה.
לאחר חודשים רבים של מגעים ושיחות, הגיע ממשלו של אובמה, יחד עם מעצמות ה-P5+1 (חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון יחד עם גרמניה), להסכם על תוכנית הגרעין האיראנית ביולי 2015.
במהלך כהונתו חידשה ארצות הברית את יחסיה הדיפלומטיים עם קובה, לאחר שהתחלת הנורמליזציה הוכרזה על ידי אובמה בדצמבר 2014, והושלמה רשמית ב-20 ביולי 2015, עם פתיחתן של שגרירויות בוושינגטון די. סי. ובהוואנה.

יחסים עם המעצמות

במהלך כהונתו פעל אובמה לחיזוק היחסים עם המעצמות סין ורוסיה. בין הדברים שהשפיעו על היחסים ניתן למנות את הניסיונות של אובמה לפעול למען פירוז העולם מנשק גרעיני, שכללו שיחות עם נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב לצמצום ארסנל הנשק הגרעיני של שתי המדינות. בעקבות השיחות נחתם הסכם "סטארט החדש". בנוסף, במועצת הביטחון, אשר לראשונה מאז 1946 נוהלה על ידי ארצות הברית, הועברה הצעה הקוראת למניעת הפצת נשק גרעיני.
דבר נוסף שהשפיע על היחסים עם רוסיה היה ביטול התוכנית של הנשיא הקודם, ג'ורג' בוש הבן, להצבת סוללות טילי הגנה מפני טילים בליסטיים על אדמת פולין, תוכנית שהעיבה על היחסים עם רוסיה שראתה בכך איום עליה, והחליט במקום זאת להציב את סוללות הטילים על ספינות שיהיו במזרח התיכון. אובמה ראה בתוכניתו להצבת סוללות הטילים על ספינות כטובה יותר וזאת בשל הירידה בחשש של רוסיה.
ביוני 2015 הכריז מזכיר ההגנה בממשלו של אובמה, אשטון קרטר, כי ארצות הברית תציב ציוד צבאי כבד, הכולל 250 טנקים, משוריינים וציוד נוסף בבולגריה, אסטוניה, גרמניה, לטביה, ליטא, פולין ורומניה, לראשונה מאז המלחמה הקרה. תוכנית זו באה להעניק סיוע לבנות בריתה מנאט"ו באזור, ולענות על איומים מצד רוסיה כלפי אותן מדינות.

ישראל

כפוליטיקאים רבים בארצות הברית, ובפרט מועמדים לנשיאות, ניסה אובמה להצטייר כאוהד של ישראל. במהלך המירוץ לנשיאות אמר אובמה שיפעל לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בנוסף, בנאום שנשא בכנס של ארגון איפא"ק, הבטיח שירושלים תישאר הבירה המאוחדת של מדינת ישראל, אך לאחר זמן קצר הבהיר שלא התכוון כי מזרח ירושלים תשאר בשליטת ישראל.
אובמה מינה את ג'ורג' מיטשל לשליח המיוחד למזרח התיכון והחל לחתור לפתרון של שתי מדינות לשני עמים. כחלק מהמאמצים לחזרה למשא ומתן ולפתרון הסכסוך, פעל אובמה מצד אחד להקפאת הבנייה בהתנחלויות למשך זמן של כשנה, ומצד שני לצעדי נורמליזציה כלפי ישראל מצד מדינות ערב. שני הצדדים לא הסכימו לדרישותיו של אובמה: הצד הישראלי התנגד מכיוון שסירב להשתתף במשא ומתן הכולל תנאים מוקדמים, ודרש הכרה בישראל כמדינת היהודים. מדינות ערב התנגדו כשדרשו כי קודם תוקפא הבנייה בהתנחלויות, ורק לאחר מכן יבצעו צעדים בוני אמון, שגם אותם כינו "צעדים מיותרים".
לאחר פגישות רבות, ארצות הברית וישראל הגיעו לטיוטות להסכמים להקפאת הבנייה בהתנחלויות שכללה דרישות קלות יותר מבחינתה של ישראל שכללו ויתור על הקפאת הבנייה במזרח ירושלים, והמשך הבנייה לבתים שהשלד שלהם מוכן. למרות זאת, ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, אישר את בנייתם של 450 מבנים חדשים, כצעד לפיוס הימין בישראל. עם זאת, אובמה נענה לבקשתו של נתניהו וקרא לאבו מאזן לקיים פסגת משולשת בניו יורק במועד של כינוס האו"ם השנתי. במהלך הפסגה לא הושגה התקדמות במשא ומתן, אלא רק קריאה להתחלתו ולהשהיית הבנייה בהתנחלויות. ב-7 ביולי 2009, בעודו במוסקבה, הגיב לדבריו של סגן הנשיא ג'ו ביידן לפיהם ישנה אפשרות של תקיפה צבאית ישראלית באיראן, באומרו: "חשוב שאהיה ברור ככל שאני יכול להיות: חשוב לפתור את הבעיה הזו במסגרת בינלאומית באופן שלא יגרום למשבר גדול". במרץ 2010 נקלעו היחסים בין שתי המדינות למשבר, במהלך ביקורו של סגן הנשיא ביידן בירושלים, בשליחות מדינית מטעם אובמה. ישראל הכריזה על בניית 1,600 יחידות דיור (למעשה תוספת של 300 יחידות לאישור שהתקבל שנתיים קודם לכן) ברמת שלמה שבירושלים. ההכרזה הייתה בניגוד לעמדת ארצות הברית, שטענה שמהלך כגון זה מכשיל את שיחות השלום בין ישראל לפלסטינים, והתפרשה בארצות הברית כפרובוקציה כפולה - נגד מדיניות אובמה ונגד הרשות הפלסטינית. במאי 2011 התגלעה מתיחות בין אובמה לנתניהו, בעקבות נאום שנשא הנשיא ובו התייחס למזרח התיכון ולסכסוך הישראלי-פלסטיני. בנאום קבע אובמה כי הגבול בין ישראל למדינה הפלסטינית העתידית יתבסס על קווי 1967 עם חילופי שטחים הדדיים והכרה בישראל כמדינה יהודית .
בספטמבר 2012, במהלך התמודדותו של אובמה על כהונה שנייה כנשיא, יצא נתניהו בתביעה, שכוונה לפחות בעקיפין לאובמה והתפרשה בבית הלבן כהתערבות במדיניות-אובמה, להתוות "קו אדום" בפיתוח הגרעיני של איראן. נתניהו קבע, שאם איראן תחצה אותו הדבר יחייב פעולה צבאית נגדה, ובארצות הברית הדברים התפרשו כהתרסה נגד אובמה.
ב-20 במרץ 2013 החל אובמה ביקור של שלושה ימים בישראל, במהלכו סקר את מערכות ההגנה האוויריות ואת סוללת כיפת ברזל, ביקר במספר אתרים כמו מוזיאון ישראל, מוזיאון "יד ושם" והר הרצל, וכן בכנסיית המולד בבית לחם, ביצע מספר פגישות מדיניות, קיבל בארוחת ערב חגיגית את עיטור הנשיא פרס ונאם בבנייני האומה בפני סטודנטים ישראלים מכלל האוניברסיטאות (מלבד אוניברסיטת אריאל). אובמה העדיף לנאום בפני ה"אנשים הצעירים" כפי שהגדיר אותם בנאום, ולא לנאום בכנסת. בנאום, דיבר אובמה על החיבור החזק בין ישראל וארצות הברית, חזון השלום עם הפלסטינים והשגשוג של מדינת ישראל. אובמה התקבל בתשואות, ומחיאות כפיים ליוו אותו במשך כל נאומו. בנאום שולבו משפטים בעברית כמו גם אמירות הומוריסטיות. כך למשל, אמר אובמה שכל השמועות על יחסים מתוחים בינו לבין ראש הממשלה בנימין נתניהו הם אך ורק על מנת שלכותבי ארץ נהדרת יהיה חומר לתוכנית. בנוסף ביקר אובמה ברמאללה ונפגש עם יו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן. בסיום הביקור בנמל התעופה תחת עידודו ולחצו, התקשר נתניהו לראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, כדי להתחיל בפיוס בין המדינות.
בשנים 2013–2014 התנהל משא ומתן בין ישראל לפלסטינים, בהובלת ממשלו של אובמה ומזכיר המדינה ג'ון קרי. ביוני 2015 ערך אובמה ראיון עם העיתונאית הישראלית אילנה דיין בבית הלבן.
אובמה הגיע להלוויית שמעון פרס שהתקיימה ב-30 בספטמבר 2016 בירושלים, ונשא בה הספד לפרס. היה זה ביקורו השני בישראל במהלך כהונתו.
לקראת סיום כהונתו, בתקופת המעבר לפני כניסת הממשל החדש, הורה בדצמבר 2016 לשגרירת ארצות הברית באו"ם, סמנתה פאוור, להימנע בהצבעה ולא להטיל וטו על החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם הדורשת "להפסיק לאלתר ובאופן מוחלט את כל פעולות ההתנחלות בשטחים הפלסטינים הכבושים, כולל מזרח ירושלים", ועם זאת מגנה הסתה פלסטינית, בנימוק שממשלת ישראל פועלת בשטח נגד פתרון שתי המדינות חרף הצהרותיו ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו. מאוחר יותר הסביר בראיון לאילנה דיין בינואר 2017 כי נקט בהחלטה משום שראה אותה כתורמת לאינטרסים של ישראל.

משפחתו וחייו האישיים

אן דאנהם, אמו של אובמה, הייתה אנתרופולוגית במקצועה. באמצע שנות ה-90, בעודה מתגוררת באינדונזיה, חלתה דאנהם במחלת הסרטן. בעקבות זאת חזרה להוואי, על מנת לגור ליד אמה. אן דאנהם נפטרה ב-7 בנובמבר 1995, בגיל 52. מאדלין דאנהם, סבתו של אובמה, גידלה את אובמה יחד עם בעלה, סטנלי דאנהם, בדירתם שבהונולולו מאז היותו בן עשר. מאדלין דאנהם נפטרה ב-2 בנובמבר 2008, יומיים לפני הבחירות בסופן הפך נכדה לנשיא.
לאובמה ישנם שבעה אחים למחצה מצד אביו הקנייתי. כמו כן, יש לו אחות למחצה בשם מאיה סואטורו, עמה גדל אובמה. מאיה היא בתם של אמו האמריקאית ובעלה השני, שהוא ממוצא אינדונזי.
אובמה נודע בתור "בארי" בצעירותו, אך לאחר שהמשיך לקולג' ביקש שיפנו אליו בשמו "ברק". מלבד העובדה שאנגלית היא שפת האם של אובמה, הוא מדבר גם אינדונזית ברמת השיחה - שפה אותה למד במהלך ילדותו כאשר שהה ארבע שנים בג'קרטה.
ביוני 1989 הכיר לראשונה את מישל רובינסון, בעת שהוא הועסק באופן זמני במשרד עורכי דין בשיקגו. ברק ומישל החלו לצאת בקיץ 1989 ובהמשך התארסו בשנת 1991, והתחתנו ב-3 באוקטובר 1992. בתם הראשונה של בני הזוג, מליה אן, נולדה ב-4 ביולי 1998. הבת השנייה של בני הזוג, נטאשה (מכונה "סשה"), נולדה ב-10 ביוני 2001.
אובמה ניסה להפסיק לעשן מספר פעמים במהלך חייו, לעיתים תוך שימוש בתחליפי ניקוטין. מישל אובמה ציינה בראיון כי אובמה נגמל לחלוטין מעישון בתחילת 2010.

אמונה והגדרה כאמריקאי-אפריקאי

אובמה הוא נוצרי פרוטסטנטי שהשקפותיו הדתיות התפתחו במהלך חייו הבוגרים. בספרו "תעוזת התקווה" כתב כי הוא "לא גדל בבית דתי". הוא מתאר את אמו, שגודלה על ידי הורים לא דתיים, כמי שלא החזיקה בקשר לדת, אך ציין כי היא הייתה עבורו "בדרכים מסוימות האדם הכי מעורר רוחנית שהכרתי בחיי". הוא מתאר את אביו כמי שהיה "אתאיסט מוחלט" בעת שהוריו הכירו. בינואר 2008 אמר בראיון למגזין אוונגליסטי: "אני נוצרי, ואני נוצרי אדוק. אני מאמין במותו ובתחייתו של ישו המשיח. אני גם מאמין שהאמונה מעניקה לי כלים להתנקות מחטאי".
משפחתו של אובמה חברה בקהילה נוצרית שחורה, השייכת ל"כנסייה המאוחדת של המשיח" (UCC - United Church of Christ) - ארגון כנסייתי אמריקאי הידוע בעמדות ליברליות בנושאים שונים.
אובמה מגדיר את עצמו אמריקאי-אפריקאי, אולם בקרב הציבור האמריקאי-אפריקאי יש שאינם רואים בו חלק מהם, ויש המחשיבים אותו כ"מעורב", שכן אינו מצאצאי העבדים האפריקאים באמריקה, אלא בן לאב שנולד וחי באפריקה ולאם לבנה. בשיח הציבורי, כפי שזה בא לידי ביטוי בתקשורת האמריקאית, ההתייחסות אליו היא כאל אמריקאי-אפריקאי.
במחקר גניאולוגי שנערך בשנת 2012, התגלה כי אובמה הוא דור 11 לג'ון פאנץ', השחור הראשון ששועבד על אדמת אמריקה, בשנת 1640. הקשר הוא דרך אמו של אובמה.

ספריו

אובמה כתב שני רבי-מכר: זיכרונות ילדות בשם "חלומות מאבי" ו"תעוזת התקווה", פרשנות פוליטית משלו על הפוליטיקה בארצות הברית.