google/wiki40b huggingface dataset:
המגן (סדרת טלוויזיה)

רקע

עלילת הסדרה מתרחשת במחוז פרמינגטון, מחוז בדיוני של לוס אנג'לס שבקליפורניה, המאוכלס בעיקר על ידי לטינים ושחורים. קודם לעלילת הסדרה הוקמה במחוז תחנת משטרה חדשה וניסיונית והפיקוד עליה הופקד בידיו של דייוויד אסוודה (מגולם על ידי בניטו מרטינס). ייסוד "יחידת ההסתערות" (Strike Team), יחידה מיוחדת שמטרתה להילחם בכנופיות הרחוב, הופקד בידיו של הבלש ויקי מאקי (מייקל צ'יקליס), למגינת לבו של אסוודה, ומאקי צירף אליה שלושה בלשים; שיין ונדרל (וולטון גוגינס), רוני גרדוקי (דייוויד ריס סנל) וקרטיס "לם" למנסקי (קני ג'ונסון). דמויות נוספות הן: קורין מאקי, אחות בבית-חולים ואשתו של ויק, קלודט וימס, בלשית (מגולמת על ידי סי-סי-אייץ' פאונדר), הולנד "דאץ'" וגנבאך, השותף של וימס (ג'יי קארנס), דני סופר (קתרין דנט), וג'וליאן לואו (מייקל ג'ייס), שניהם שוטרי סיור. אלו הן הדמויות בעונה הראשונה ואליהן הצטרפו דמויות נוספות עם התקדמות הסדרה.

עלילה ראשית

ויק מאקי ושלושת חבריו ליחידה הם בלשים יעילים באופן יוצא דופן בפיצוח תיקים, כפי שהעיד מפכ"ל המשטרה בעונה מתקדמת: "היחידה הזו מפצחת תיקים בקצב הכי מהיר בעיר". אך הארבעה אינם שוטרים רגילים, כפי שלומד הצופה כבר בפרק הראשון, וגם "המגן" אינה סדרה רגילה. בפרק זה יורה מאקי למוות בראשו של בלש צעיר, טרי קראולי, שהושתל ביחידה על-מנת להביא ראיות שהארבעה, ומאקי בראשם, עוברים על החוק. "אתה חושב שמאקי עובד עבור סוחר הסמים?" שואל קראולי את אסוודה כאשר האחרון מנסה לשכנע אותו למצוא ראיות על הארבעה. "אני חושב שסוחר הסמים עובד עבור מאקי" משיב אסוודה. 
מאקי מצטייר לפני הצופה כאדם וכאב טוב, אך גם כרוצח וגנב. "מאקי הוא אדם מסוכן אם אתה פושע, ומוסרי אם אתה אישה במצוקה או ילדיו האוטיסטים. מנקודת מבט אחת מאקי הוא שוטר מושחת. מזווית ראייה אחרת מאקי פועל ב'דרכים משלו' כדי להשיג 'צדק'" כותבת מירב קריסטל עבור ynet.
מאקי וחבריו ליחידה מנסים, בדרך כלל בהצלחה, לתמרן בין פיצוח תיקים והשלטת סדר ברחובות פרמינגטון, לבין גניבת כספי סמים, במטרה להעשיר את עצמם.
האזור ההאדלי

האזור ההאדלי (בלעז: Hadal zone; ביוונית: "דמוי-האדס", כלומר: בלתי-נראה") או האזור ההאדופלגי (Hadopelagic zone) הוא הכינוי לעמודת המים באזורים העמוקים ביותר באוקיינוס, בעומק שלמן 6,000 מטר ומטה, ועד לקרקעית (האזור הדמרסלי (Demersal zone) והאזור הבנתי (Benthic zone)). מקור השם הוא שמו של אל השאול היווני האדס – הבלתי נראה.

תנאים

בשנת 1960 הגיעו ז'אק פיקארד (Jacques Piccard) ודון וולש (Don Walsh) לשקע מריאנה, השקע העמוק ביותר על-פני כדור הארץ, שעומקו כ-10,911 מטרים, והבחינו ביצורים חיים.
מקובל לחשוב כי רוב החיים בעומק זה נתמכים על ידי שלג ימי או על ידי פעולות כימיות מסביב לארובות הידרותרמיות. המחסור באור והלחץ העצום יוצרים סביבת חיים עוינת, שאליה הסתגלו רק מינים ספורים. מכיוון שאור השמש אינו חודר לשכבה זו, צמצמו מינים רבים בים העמוק את יכולת הראייה לטובת הגדלת העיניים, הקולטות הבזקים ביולומינסנטיים. למרבית היצורים המתגוררים בסביבות הקרקעית אין פיגמנטים כלל, מאחר שבהיעדר אור אין כל משמעות לצבע.
הלחץ יכול להגיע עד 1,100 אטמוספירות. באזורים שבהם לחץ נמוך יותר, ימותו יצורים אלה.
המינים הנפוצים באזור, המסוגלים להתמודד עם הלחץ העצום, הם מדוזות, דגי צפע, תולעי צינור ענקיות, צדפות וחכאים.
ניקי טיילור

ביוגרפיה

טיילור נולדה בפלורודיה כאמצעית מבין שלוש בנות (אחות צעירה לג'ואל (לימים ג'ואל בולין) (ילידת 1970/1971, וגדולה לקריסטן "קריסי" (1978-1995)). בגיל שלוש עשרה זכתה בתחרות "הפנים הרעננות" שערכה סוכנות דוגמנות בניו יורק והפרס היה חוזה בשווי 500,000 ובכך נכנסה לספר השיאים של גינס כ"דוגמנית הצעירה ביותר שזכתה בחוזה גדול עם חברת קוסמטיקה".
טיילור הופיעה בתחילת הקריירה שלה במגזין "סוונטין" ולאחר מכן במגזין ווג ובכך הפכה לצעירה ביותר שהופיעה על שער המגזין, לאחר ברוק שילדס.
ב-1991 נכנסה לרשימה של מגזין פיפל של "50 האנשים היפים ביותר" ושנה לאחר מכן החלה לשמש כדוגמנית הבית וכדוברת של חברת "קאוור גירל", ובכך הפכה לראשונה מתחת לגיל שמונה עשרה להחזיק בתפקיד זה. בנוסף היא גם לקחה חלק בקמפיינים של לוריאל וגאפ.
ב-1996 היא הופיעה בשער של שישה מגזיני אופנה שונים ובשנים 1997 ו-1998 הופיעה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, וב-1998 הופיעה גם על לוח השנה של ספורטס אילוסטרייטד.
ב-29 באפריל 2001, עברה תאונת דרכים כשנסעה עם בן זוגה דאז, והוא ניסה לענות לטלפון הנייד שלו, איבד שליטה על הרכב והתנגש בעמוד. טיילור נפצעה קשה ואף הייתה בתרדמת למשך כמה שבועות, כשהתאוששה לבסוף. 
ב-2008 הנחתה את העונה הראשונה של התוכנית "סופרמודל" (Make Me a Supermodel), ב-2010 הייתה שופטת בתחרות היופי הבינלאומית מיס תבל, וב-2011 השתתפה בגרסת המפורסמים של התוכנית "המתמחה".
Lyra

היסטוריה

מפעל לירה הוקם ונרשם לראשונה למסחר בשנת 1806, על ידי יוהאן פרישס (Johann Froescheis), כמפעל לייצור עפרונות. הוא עבר לייצור המוני רק בשנת 1848, תחת ניהולו של גאורג א. פרישס (Georg A Froescheis). המותג לירה נרשם כסימן מסחרי רק בשנת 1868, כשישים שנה לאחר הקמת המפעל. בשנת 1900 הספק המפעל היה 53 מיליון עפרונות בשנה, כשעל רחבת הייצור רק 500 עובדים. כשנתיים לאחר מכן יוהאן גראסר (Joanne Grasser) לקח שליטה על ניהול המפעל, לאחר 24 שנים של שותפות. ב-1927 הוא הוחלף בד"ר וילהלם קרפר (Wilhelm Koerper). 
המפעל נהרס כמעט עד היסוד בהפצצה האווירית במלחמת העולם השנייה, ובשנת 1945 החלה בנייתו מחדש. ב-1984 המפעל עובר להנהלה חדשה שוב, ומקים סניף של המפעל בצרפת, תחת השם LYRA France. ב-1991 מתווסף מפעל נוסף בבריטניה, LYRA UK. בשנת 2002 מגיעה לירה לארצות הברית ומקימה את LYRA USA. ב-2005 מתחלפת ההנהלה שוב לידי אנדראס בלאול וקלאוס אלסאסר, שמוכרים את החברה בשנת 2008 לידי התאגיד המשפחתי FILA, המבוסס באיטליה.
במהלך קיומה של לירה, החברה התבססה בגרמניה מעל 200 שנה ונוהלה בידי גרמנים. בכך, היא אחת מהחברות הוותיקות ביותר בגרמניה, קרובה לFaber-Castell.

בישראל

בישראל נמכרים מוצרי החברה בחנויות כלי כתיבה רבות, ובחנויות ספורות לציוד אמנות, לרוב כתחליף לסדרת העפרונות של Faber-Castell.
מסעותיו של טורין

מסעותיו של טורין (באנגלית: Torin's Passage) הוא משחק הרפתקה ממוחשב שפותח והופץ על ידי החברה סיירה. המשחק הוא משחק הפנטזיה השני שפותח על ידי אל לואו, המבוסס על סדרת פרידיין (מאת לויד אלכסנדר) ומזכיר רבות את סדרת "King`s Quest". 
המשחק שהופץ לראשונה בשנת 1995, מגולל את סיפורו של טורין, נער היוצא לשחרר את הוריו מקללה אכזרית, ועובר בדרך מסע של גילוי עצמי. הגרפיקה משובבת הלב של המשחק היא בסגנון דיסני, ודומה לזאת של King`s Quest VII שיצא שנה לפניו. אל לואו הגדיר בעצמו את המשחק: "כמו King`s Quest, רק עם הומור".

עלילת המשחק

טורין, גיבור הסיפור, הוא בנם המאומץ של משפחת איכרים הגרים בממלכת סטרטה (Strata). 
יום אחד, מכשפה ששמה לייסנשיה חוטפת את הוריו של טורין, לוכדת אותם במעין גבישי קרח ענקיים, ולוקחת אותם איתה ל"אדמות שמתחת" (סדרה של עולמות הקיימים מתחת לאדמת סטרטה). 
טורין שנשלח לפני כן לעיר על ידי אביו, רואה את המאורע מרחוק ואינו יכול לעשות דבר. לאחר שהוא חוזר לביתו בריצה, הוא פוגש אדם זקן לבוש בברדס, המספר לו על המכשפה המרושעת, ואומר לו שבכדי להציל את הוריו הוא חייב לרדת ל"אדמות שמתחת".
ים טתיס

ים טתיס (Tethys, יוונית: Τηθύς) הוא שמו של אוקיינוס, אשר לפי תאורית טקטוניקת הלוחות (המקובלת במדעי כדור הארץ בכלל ובתחומי הגאולוגיה והגאופיזיקה בפרט) התקיים בעבר והפריד בין היבשות לאוראסיה בצפון וגונדוונה בדרום, בצידן המזרחי. יבשות אלו התפצלו מהיבשת הקדומה פנגיאה בתור היורה. הוא נקרא על שם הטיטאנית טתיס במיתולוגיה היוונית, אלת מים ואחותו של אוקיינוס.
אוקיינוס קדום זה כמעט נעלם עם השנים, עקב תזוזת הלוחות בקרום כדור הארץ והתקרבותן של אירופה, אפריקה וחצי האי ערב. כיום השריד היחיד לו הוא הים התיכון (ויש הטוענים שגם הים השחור והים הכספי).
ים טתיס מילא תפקיד חשוב בתולדות הגאולוגיה של ארץ ישראל. בעבר שכנה ארץ ישראל במעמקי ים הטתיס ולאחר שנחשפה, ים הטתיס שטף את האזור, נסוג וחוזר חלילה מספר פעמים בעידנים שונים. כתוצאה מכך נוצרו שכבות של חול וגיר זו מעל זו. מבנים שכבתיים אלו מאפשרים היווצרות מכתשים אירוזיים כגון מכתשי הנגב, מכתש רמון, המכתש הקטן, המכתש הגדול ועוד. 
עדויות להימצאותה של ארץ ישראל מתחת לים טתיס מתבטאת בגילוי של מאובנים ימיים באזורים כמו הנגב בעיקר במכתשים וכן בהרי נפתלי באזור מצוק רמים.
אל אטלס

קריירת משחק

לאחר שלמד ארבע שנים באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית A&T, נלקח אטלס בבחירה ה-39 של דראפט ה-NBA‏ 1960, על ידי פילדלפיה ווריורס. במהלך עונתו השנייה בפילדלפיה השתתף ב"משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברליין", ואף היה הקלע השני של קבוצתו עם 17 נקודות, ללא אף החטאה מהשדה (8 מ-8). בעונת 1963/1964 סייע לווריורס להעפיל לגמר ה-NBA, עם ממוצע של 10.9 נקודות למשחק, אך קבוצתו הפסידה לבוסטון סלטיקס (1–4) אשר זכתה באליפות השישית ברציפות. בעונת 1966/1967 חזרו הווריורס למעמד הגמר, בו הפסידו לפילדלפיה 76' בתוצאה 2–4. בעונת 1970/1971 קלע אטלס 2.0 נקודות למשחק, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 34.
לאורך 11 עונותיו ב-NBA, כולן כשחקן הווריורס, רשם אטלס ממוצעים כוללים של 8.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק.

קריירת אימון

במהלך עונת 1969/1970 מונה למאמן הווריורס, בעודו שחקן הקבוצה. בעונת 1974/1975 הוליך את הווריורס לזכייתם השלישית אי פעם באליפות ה-NBA, הודות ליכולת מצוינת של שחקן הקבוצה ריק בארי בסדרת הגמר מול וושינגטון בולטס. בכך היה אטלס המאמן האפרו-אמריקאי השני בתולדות ה-NBA שזוכה באליפות, אחרי ביל ראסל. בעונות 1977 ו-1978 לא הצליחה גולדן סטייט לשחזר את העפלתה לגמר ה-NBA, וב-6 העונות הבאות תחת אטלס לא השתתפה כלל בפלייאוף. בסיום עונת 1982/1983 התפטר אטלס מאימון הקבוצה, ומאז לא חזר לאמן. מאזנו הכולל ב-14 עונותיו כמאמן הווריורס עומד על 557 ניצחונות ו-518 הפסדים (51.8%) בעונה הסדירה, ו-31 ניצחונות ו-30 הפסדים (50.8%) בפלייאוף.
אמברוסיה ונקטר

במיתולוגיה היוונית, אמברוסיה (או אמברוזיה) ונקטר (לפעמים גם נקטר האלים או משקה האלים) הם מזון האלים, שבזכות אכילתו הם חיים חיי נצח ואינם מתים. משמעות השם של אמברוסיה ביוונית היא "לא לחם", כלומר מאכל שאינו של בני אדם. האמברוסיה והנקטר נחשבים למאכלים משובחים מאוד, הראויים לעלות על שולחנם של המלכים. בדרך כלל נזכרים האמברוסיה והנקטר זה לצד זה ולפעמים לא מבדילים ביניהם. ברוב המקרים מקובל שהאמברוסיה היא מזון והנקטר הוא משקה.
הבה, אלת הנעורים במיתולוגיה היוונית, נחשבה גם משרתת האלים, המגישה להם אמברוסיה ונקטר.
האמברוסיה והנקטר נזכרים באיליאדה ובאודיסיאה של הומרוס.
מוזיאון חצר היישוב הישן

מוצגי המוזיאון

במוזיאון ישנו שפע של ריהוט, ביגוד וחדרים תקופתיים המשקפים את אופי החיים של "החצר היהודית" ברובע. חצר זו כללה מרחב מרכזי משותף שהוקף בדירות קטנות וצמודות זו לזו. במרחב זה היו הנכסים המשותפים של הדיירים, כולל בור מים, צמחי תבלין, מטבח ופינת כביסה. בתחומי המוזיאון מצויות שתי חצרות, כולל הדירות שסביבן, וכן שני בתי כנסת.
המוזיאון, השוכן בחדרי הדירות, מסודר באופן כרונולוגי ומציג אורחות חיים של משפחות אשכנזיות וספרדיות החל מהמאה ה-19 ועד שלהי תקופת המנדט. בין היתר מוצגים במוזיאון קמעות, שמלות כלה, מיטת יולדת שעברה בין נשות הרובע, כלי מטבח, חפצי כביסה ועוד.

הקמת המוזיאון

המוזיאון הוקם לאחר מלחמת ששת הימים במהלך שיקום הרובע היהודי, על ידי רבקה ויינגרטן, בתו של אברהם מרדכי ויינגרטן, "מוכתר" הרובע היהודי עד מלחמת העצמאות, בניסיון להציג את אורח החיים שהיה ברובע לפני נפילת הרובע היהודי במלחמת העצמאות. המוזיאון, הקרוי על שם יצחק קפלן נפתח לקהל ביום ירושלים בשנת 1976.

בתי הכנסת

במתחם המוזיאון מצוי בית כנסת האר"י הספרדי, בחלק אחר, בקומה השנייה, מצוי בית הכנסת אור החיים, לשעבר כמנהג איטאליאנו והספרדים ועתה כמנהג יהדות אשכנז.
ע'סאן תוויני

ע'סאן תוויני (בערבית: غسان تويني,‏ 5 בינואר 1926 - 8 ביוני 2012) היה חבר פרלמנט לבנוני בקואליציית 14 במרץ האנטי-סורית ועורך העיתון א-נהאר. 
תוויני היה חבר בSSNP, המפלגה הסוציאל-לאומית הסורית, אך עזב את המפלגה לאחר שהצהיר כי האידאולוגיה שלה מיושנת. עס'אן תוויני ביצע תפקידים בקבינט הלבנוני, בהם את תפקיד שר החוץ ושר החינוך בשנות ה-70. כמו כן היה שגרירה של לבנון לאו"ם. 
תוויני כתב ספרים רבים, וערך את עיתון א-נהאר, בו הוא כתב מאמר שבועי.
אשתו הראשונה, נאדיה תוויני, הייתה אחת מהמשוררת הגדולות בלבנון של המאה ה-20. בנו הוא העיתונאי וחבר הפרלמנט הלבנוני, ג'בראן תוויני.
רופאים ללא גבולות

יסוד הארגון

ב-1970 הקבוצה "Groupe d'Intervention Médicale et Chirurgicale en Urgence"
(קבוצת התערבות רפואית וניתוחית דחופה) נוסדה על ידי רופאים צרפתים שעבדו בביאפרה, וסייעו לפצועים במהלך מלחמת האזרחים בניגריה בסוף שנות השישים. במקביל, בשנת 1970, נוסד ארגון "Secours Médical Français" (עזרה רפואית צרפתית) כדי לסייע לנפגעי ציקלון בולה שהרג בשנה 500,000 אנשים במזרח פקיסטן (כיום בנגלדש). ב-20 בדצמבר 1971 התאחדו שני הארגונים הללו בשם "רופאים ללא גבולות".

פעילות הארגון בישראל

הארגון פועל בארץ ישראל מאז שנת 1989 ובשנת 2015 הוצאות השלוחה הפלסטינית של הארגון עמדו על 5.5 מיליון יורו (מתוך 1.2 מיליארד יורו הוצאות כלליות של הארגון באותה שנה).
הארגון פועל בארץ ישראל לעזור לפלסטינים ביהודה ושומרון מזרח ירושלים ורצועת עזה ומספק בעיקר טיפול תרופתי ופסיכולוגי.
נכון ל-2015 לארגון היו מרכזים לעזרה פסיכולוגית בחברון, שכם, קלנדיה ומזרח ירושלים.

קונפליקטים בישראל

אף על פי שהארגון מצהיר על כך שהוא נייטרלי, כמה פעמים יצאו מפי אנשיו הצהרות שתומכות בצד הפלסטיני בסכסוך, למשל ראש הענף הצרפתי של הארגון השווה ב 2009 את פעולות ישראל בעזה לסומליה ולדארפור. ביוני 2016 בעקבות האשמות מפי יהודים כולל תורמים של הארגון התנצל ראש הארגון ואמר שארגונו אינו אנטישמי.
ב-17 במאי 2007 נעצר עובד הארגון בשם מסעב באשיר מדיר אל-בלח עקב תכנון לפגוע באישים בכירים, בהם ראש הממשלה. מכתב האישום שהוגש נגדו עולה כי ניצל את היותו עובד ארגון "רופאים ללא גבולות" כדי להיכנס לשטח ישראל.  ב-20 באוגוסט 2018 מחבל פלסטיני שעבד בארגון כאח ביצע פיגוע ירי לעבר כוח צה"ל בגבול רצועת עזה, ונורה למוות.

לבנון

במשך 9 שנים ( מ-1976 עד 1984), במהלך מלחמת האזרחים בלבנון ותחת אש, הארגון עזר בבתי חולים בערים שונות, תוך שמירת נייטרליות.

סודאן

ב-1979 הארגון הקים משלחת לעזור לאזרחים בדרום סודאן שסבלו מרעב כתוצאה ממלחמת אזרחים במדינה. מתנדבי הארגון חשפו זוועות שהיו עדים להן שכללו עינויים, הוצאות להורג המוניות ורעב ותחלואה בהיקף נרחב. ב-1989 שני מתנדבים נהרגו כשמטוסם הופל.

אתיופיה

בזמן מכת הרעב ב-1984–1985 הארגון הקים משלחת תוכנית תזונה אך סולק ב-1985 אחרי הגינוי בשימוש לא הולם בסיוע ויישוב מחדש בכפייה.

ליבריה

ב-1990 הוקמה המשלחת הראשונה לליבריה לעזור לאזרחים ולפליטים שנפגעו ממלחמת אזרחים שם. בליבריה הם מספקים תזונה, רפואה בסיסית וחיסון המוני.

רואנדה

באפריל 1994, כאשר רצח העם ברואנדה החל, שולב חלק ממשלחת הארגון בצוות הצלב האדום למען ביטחונם. שני הארגונים הצליחו להבטיח שכל בתי החולים בבירה קיגאלי יתפקדו. ב-1995 נאלץ הארגון יחד עם ארגוני סיוע אחרים לעזוב את רואנדה.

סיירה לאון

בסוף שנות ה-90 משלחות הארגון הוקמו בסיירה לאון לטפל בשחפת ואנמיה אצל תושבי ימת אראל. הם חיסנו 3 מיליון ניגרים נגד דלקת קרום המוח כשפרצה מגפה ב-1996.
הבילויים (אלבום)

סגנון

מרבית השירים באלבום הם בסגנון הקבוע של הבילויים - שילוב של רוק ומוזיקת כליזמר. למרות זאת, שירים רבים באלבום שואבים השראה ממגוון סגנונות מוזיקליים, כגון רוקבילי, רוק מתקדם, ג'אז, ואפילו מוזיקה מזרחית בשיר "מטבח אל יהוד". הבילויים עושים שימוש במגוון רחב של כלי נגינה כמו יוקולילי, טרומבון וטובה.
מבחינה מילולית, האלבום "מתנדנד" בין רצינות להומור, ולגבי שירים מסוימים קשה לקבוע אם מדובר בשיר רציני או בשיר מצחיק. כמעט לכל השירים משותף הטון הביקורתי של הכתוב. 
האלבום מכיל "משחקי מילים" רבים, וכן בפראפרזות על משפטים ידועים. למשל: "אני יורק לבאר שממנה אשתה גם מחר" כפרפרזה על "אל תירק לבאר שממנה אתה שותה".
באלבום נעשה שימוש רב בהומופונים ו"כמעט הומופונים": מילים שונות הנשמעות זהות או כמעט זהות. למשל "אוטו" ו"אותו" בשורה "אוטו זבל, אותו זבל כל חיי סביב היה" בשיר "אוטו זבל", או "מטבוחה ילדונת, מה את בוכה" מתוך "מטבח אל יהוד".
האלבום עוסק במגוון רחב מאוד של נושאים, ביניהם חייהם של דמויות בשולי החברה (עובדים תאילנדיים, בחורי ישיבה, אם חד הורית, ובעלי מסעדה ערביים). כמה מהשירים באלבום ("מטבח אל יהוד", "שאול מופז" ו"נפלא פה") הם שירים פוליטיים במובהק, ושנויים במחלוקת. במיוחד עורר ביקורת השיר "שאול מופז" המתאר את שאול מופז, הרמטכ"ל דאז, נוסע במזחלת ומחלק איברים קטועים של חיילים להוריהם.
אלביון (גוף טרנס נפטוני)

שם הגוף

השם הייעודי הזמני שניתן לגוף היה (15760) 1992 QB₁. צירוף האותיות "QB1" מעיד על כך שזה היה האובייקט ה-27 שהתגלה במחצית השנייה של אוגוסט באותה שנה. המגלים הציעו תחילה את השם "סמיילי" עבור הגוף אולם השם לא התקבל. כיוון שיש כבר אסטרואיד 1613 סמיילי על שם האסטרונום האמריקאי צ'ארלס יו סמיילי (Charles Hugh Smiley).
(15760) 1992 QB₁ נשאר בזיהוי הזמני שלו במשך 26 שנים, ובספרות התייחסו אליו לעיתים כQB1 (למרות שזה לא מדויק ללא הוספת השנה). בינואר 2018  הוענק לו שמו הרשמי - 15760 אלביון, על שם אלביון הענק המיתולוגי המסמל את בריטניה מהמיתולוגיה של ויליאם בלייק (ירושלים, האצלתו של הענק אלביון).
וולהרה

גאוגרפיה

וולהרה גובל מצפון מזרח בבלוויו היל, מצפון באדג'קליף ומצפון מערב בפדינגטון. ממזרח הוא גובל בבונדיי ג'נקשן ומור פארק.
הרחוב הראשי החוצה את הפרוור מצפון לדרום הוא רחוב אושן, וגבולו הדרומי של הפרוור הוא רחוב אוקספורד, העובר דרך בונדיי ג'נקשן, פדינגטון ודרלינגהרסט בדרכו להייד פארק.

היסטוריה

השם וולהרה נגזר מהמילה האבוריג'ינית שמשמעה ישיבה (במובן של פגישה לשיחה, מועצה, או מחנה). השם ניתן לפרוור באופן רשמי ב-1856 על ידי דניאל קופר, דובר המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס.
בוולהרה גר בתחילת המאה ה-20 ג'ון מ'קרווי סמית', מפתח החיסון כנגד אנתרקס.

תרבות

בוולהרה בית כנסת בולט אחד, בית הכנסת עמנואל, המקיים טקסים לפי הזרם המסורתי (Masorti, מה שקרוי לעיתים יהדות קונסרבטיבית), מתחדש (Renewal) והמתקדם (פרוגרסיבי, מה שקרוי בישראל יהדות רפורמית). בית הכנסת מקיים קשר עם קהילת הלהט"ב המקומית, וכולל טקסי קבלת שבת מיוחדים לשבת שלפני המרדי גרא.
בפרוור מספר כנסיות בולטות, העיקרית ביניהן היא כנסיית כל הקדושים, שנבנתה בידי האדריכל אדמונד בלאקט בסגנון ויקטוריאני-גותי.
במהלך שנות השבעים התקיים ברחוב קווינס בפרוור יריד צבעוני, שמשך מבקרים מרחבי סידני. לאחר תלונות על רעש והפרעה באזור, היריד בוטל בשנות השמונים.
חנות

חנות היא מקום מסחר קמעונאי המאחסן מוצרים שונים, בדרך כלל מאובטח מפני גניבות, שבו אנשים קונים חפצים שונים. ישנם סוגים שונים של חנויות המיועדים לסוגים ספציפיים של מוצרים, כמו חנויות ביגוד, חנויות מזון וחנויות רהיטים, וישנן חנויות שבהן יש מגוון רחב של מוצרים. חנויות אלה יכולות להיות בגדלים שונים מצרכניות במושבים דרך חנויות מכולת שכונתיות ועד חנויות כל-בו גדולות.
בחנות המוכר אמור לשרת את הלקוח, ולסייע לו למצוא את מבוקשו. עם זאת בחנויות גדולות, ישנם לפעמים אנשים שתפקידם הוא לסייע ללקוח לבחור את המוצרים, ובסיום הקניה, הלקוח לוקח את מוצריו לקופה ושם משרת אותו קופאי.

היסטוריה של מוסד החנות

רוב החנויות המוקדמות היו למעשה חדרים קדמיים בבתי מגורים פרטיים. במהלך המאות ה-16 וה-17 החלו המוכרים להקצות מבני עץ ארעיים בסמיכות לביתם הפרטי שמהם בוצעו המכירות. חלק מהמוכרים פתחו חלונות רחבים כלפי הרחוב וביצעו משם את המכירה. כבר במאה ה-18 נתפסו מבנים אלה כמסוכנים, ורוב בעלי העסקים בנו ביתן קבוע לביצוע המכירה. ההנחה באותה התקופה הייתה שהקנייה היא צורך חיוני, ועל כן לא הושקעו מאמצים רבים בפיתוי קונים. המכירות בוצעו בעיקר במזומן ומעבר לדלפק עץ בתוך החנות. רוב הסחורה הוחזקה מאחורי הדלפק.
כשהזכוכית הפכה לנפוצה באנגליה של המאה ה-17 התפתח המסחר דרך החלון המפואר, וסוחרים התחרו ביניהם בטיב החלונות.
במהלך המאה ה-16 התפתחה גם שיטת מכירה כפולה: בשטח אחד של החנות הציעו מוצרי צריכה חיוניים שלא דרשו הרבה השקעה ועניין, ובשטח אחר - לרוב בחלק האחורי - הוצעו למכירה סחורות מתוחכמות יותר. ככה יכלו בעלי החנויות לפנות לשני קהלים שונים עם יכולות כלכליות שונות.
במהלך המאה ה-18 עבר הדגש מהמוכרים אל הקונים, והתפתחה חווית הקנייה. הסוחרים החלו להשקיע בקהל הלקוחות שלהם, וניסו להתבסס על קונים חוזרים יותר מאשר על עוברי אורח. המוכרים נדרשו להיות מחונכים, נקיים ומושכים, ואולם התצוגה - החנות - הפך לאטרקציה בפני עצמו.
במאה ה-19 החלו להיבנות בתי הכלבו. חנויות הענק האלה הציעו מבחר אדיר של סחורה, בעיקר מתחום הריהוט והלבוש. מטרתם המוצהרת הייתה לא רק למכור, אלא גם לחנך את ההמונים לטעם טוב ומעודן יותר. בתי הכלבו צמחו יד ביד עם התערוכות הבינלאומיות והציעו מגוון אטרקציות לפוקדים אותם.
השלב הבא בהתפתחות החנות היה הסופרמרקט. כמו בכלבו, הדגש היה על מגוון רחב של מוצרים, כשהרווח מכל מוצר בנפרד קטן יחסית, אך הרווח הגדול נעשה ממכירת כמות גדולה של מוצרים.
בשנות החמישים החלו להיבנות בארצות הברית הקניונים, שהיו קומפלקס חנויות.

סלנג

בסלנג המילה "חנות" משמעותה רוכסן בחלקו העליון הקידמי של המכנס. נהוג להשתמש בביטוי זה בתוך המשפט: "החנות שלך פתוחה!".
אל-מעתמד

אל-מעתמד עלא אללה (מילולית: הנשען על האל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מתוכל הראשון (בערבית: المتعتمد على الله, ابو العباس احمد بن المتوكل على الله الاول) היה בנו הבכור של אל-מתוכל והח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 870 ל-892. למרות משך שלטונו הארוך, הוא החזיק בכוח ממשי מועט בלבד.
אל-מעתמד נאסר על ידי קודמו בתפקיד אל-מהתדי בסאמרא, ולאחר חיסולו הוא שוחרר מכלאו. לאחיו, אל-מואפק (ח'ליף בפועל), הייתה תביעה חזקה לכס הח'ליפות, ועם פרוץ מרד הזנג' נאלץ אל-מעתמד לקרוא לו לעזרתו. אל-מואפק היה הח'ליף בפועל עד למותו ב-891 ממחלה. אל-מואפק העביר את השליטה לבנו אל-מעתדד הראשון באללה אשר זכה לאהדה ניכרת בבירה. אל-מעתמד לא הצליח להחזיר לידו את השליטה בפועל בשל התמיכה הציבורית הרחבה לה זכה הח'ליף בפועל החדש. הוא נאלץ להסיר את בנו מהירושה ולהכיר באל-מעתדד כמחליפו. לאחר מותו של אל-מעתמד באוקטובר 892 בעקבות ערב שתייה סוער עלה אל-מעתדד לכס הח'ליפות באופן רשמי והוא כיהן בו במשך עשר שנים עד לשנת 902.
הישגו העיקרי של אל-מעתמד היה המשכת עידן השגשוג שהחל בימי קודמו והמשיך עד לסוף המאה. חזרת החצר לבגדאד ב-892 צמצמה את מידת מעורבותם של החיילים הטורקים בפוליטיקה. בימי אל-מעתמד ושני יורשיו לא נערכו אף ניסיונות התנקשות בח'ליפים.
שרה מיילס

ביוגרפיה

נולדה בעיירה אינגטסטון שבאסקס, דרום מזרח אנגליה. אחיה של מיילס הוא הבמאי והמפיק מועמד פרס האוסקר כריסטופר מיילס. 
נרשמה בגיל 15 לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. לאחר שסיימה את לימודייה ביצעה את הופעת הפריצה שלה לצידו של לורנס אוליבייה בסרט "תנאי המשפט" אשר העמידה אותה לפרס באפט"א לפריצת השנה.
תפקידה השני בסרטו של ג'וזף לוסי "המשרת" הקנה לה מועמדות לפרס השחקנית הבריטית הטובה ביותר.
הופיעה בקומדיה "אנשים מופלאים ומכונות מעופפות" בתור פטרישיה בתו של איל העיתונות הלורד רונסלי (רוברט מורלי).
התפרסמה לראשונה בארצות הברית ובעולם בזכות תפקידה בסרטו של מיכלאנג'לו אנטוניוני "יצרים" בתור פטרישיה שכנתו של צלם האופנה תומאס (דייוויד המינגס).
מיילס לקחה לאחר מכן מספר שנים של הפסקה מקולנוע כדי להתמקד בקריירה בתור שחקנית תיאטרון, חזרה כדי לשחק את הדמות הראשית בדרמה דייוויד לין "בתו של ריאן".
בסרט גילמה את הצעירה האירית המפונקת רוזי ראין וקיבלה מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
קיבלה את מועמדותה השנייה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הדרמה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה הספרותית "המלח שחזר מהים" בתפקיד האם החד הורית אן אוסבורן לצידו של קריס קריסטופרסון.
מיילס הופיעה בתפקיד משמעותי בפעם האחרונה בדרמת ההתבגרות הבריטית "תקווה ותהילה" בתור גרייס, אם המשפחה הבריטית רוואן. 
למיילס ילד אחד מנשואיה הכפולים למחזאי ולתסריטאי הבריטי זוכה האוסקר רוברט בולט, הזוג חי ביחד 38 שנים עד לפטירתו של בולט.
סיפורו של הספן

עיבודים בני-זמננו

בעיבוד של ערוץ BBC1 לסיפורו של הספן (שכונה "סיפורו של הקפיטן"), התפאורה היא של משפחה הודית באנגליה בת-זמננו. את מקומו של הנזיר תופס אחיו האמיתי של הסוחר, שהגיע מהודו כדי לפתוח חנות באנגליה. האשה, המוטרדת בבעיות כלכליות, שוכבת עם האח, והלה לומד על פרשיות-האהבים שלה מן העבר מפי הסוחר. האח עוזב אותה והיא בתגובה, בהרגישה דחויה, הורסת את חנותו. בעקבות זאת הסוחר שולח את אחיו בחזרה להודו עם אזהרה, ולבסוף, הוא שולח את ידו לרוחב המיטה כדי לגעת בידה של אשתו, רמז לפיוס והשלמה.
זכות הצבעה (סיפור קצר)

עלילה

בעתיד, ארצות הברית הפכה ל"דמוקרטיה האלקטרונית הראשונה", בה במקום שכל האנשים יצביעו, המחשב מולטיוואק בוחר רק אדם אחד, אשר תשובותיו למספר שאלות ייצגו עבור המחשב את כלל רצונותיהם של האזרחים, וכך יכול מולטיוואק לקבוע את תוצאת הבחירות.
הסיפור סובב סביב נורמן מולר, האדם שנבחר כ"מצביע של השנה" בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. למרות שהחוק מחייב אותו לקבל את הכבוד המפוקפק, מולר לא בטוח שהוא רוצה את האחריות של ליצג את הציבור הבוחר כולו, משום שהוא חושש שהתוצאות בבחירות יהיו שליליות, והוא יואשם בכך.
עם זאת לאחר ה"הצבעה", הוא מאוד גאה שאזרחי ארצות הברית זכו, דרכו, "לממש את זכותם להצבעה" - אימרה אירונית בהתחשב בעובדה שהאזרחים כלל לא הצביעו.
איתן לוסטיג

ביוגרפיה

איתן (אוטו) לוסטיג נולד בשנת 1905 בברנו בירת מוראביה, אוסטריה (לאחר המלחמה בצ'כוסלובקיה; כיום בצ'כיה). למד מוזיקה בקונסרבטוריון של פראג, בין היתר אצל אלכסנדר זֶמְלינסקי ופִידֶליוֹ פִינקֶה (גר'). משנת 1926 עבד כמנצח בתיאטראות ובבתי אופרה ביַבּלוֹנֶץ , באוסטי נַד לבֶּם ובעיר הולדתו.
עם כניסת הנאצים לצ'כוסלובקיה ב-1938 נמלט ממנה עם משפחתו, ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל באונייה "פרוסולה" שיצאה מנמל קונסטנצה ברומניה. האוניה הופגזה על ידי הבריטים וכל 650 נוסעיה הועברו לאונייה "טייגר היל", והגיעו לארץ כעולים בלתי-לגאליים (באותה הפלגה עלה ארצה גם המנצח גיאורג זינגר). בשנת 1941 הקים בתל אביב את המקהלה הקאמרית תל אביב, שרוב חבריה היו יוצאי גרמניה, אנשים שעזבו את אירופה ועלו ארצה עם עליית הנאצים לשלטון.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 עשה לו לוסטיג שם בין חובבי המוזיקה הנלהבים כשהדריך זמרים בביצועי מוזיקה מתקופת הבארוק במפגשי ה"קוֹלֶגיוּם מוּזיקוּם" – חוג מוזיקלי שמשתתפיו היו זמרים מחברי המקהלה הקאמרית, בליווי הרכבים קאמריים קטנים.
בשנת 1954 היה שותף להקמת "האופרה העממית החדשה", עם ד"ר א' רייך והבמאי רוברט שטיין.
בין תלמידיו בלימודי ניצוח: המלחין עמי מעייני. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הדריך לוסטיג בין השאר את המקהלה בבית הספר לאמנויות רננים ובשנת 1964 הקים מקהלה מקצועית, ששימשה סניף תל אביבי למקהלת קול ישראל הירושלמית. שני חלקי המקהלה עבדו במקביל על היצירות המיועדות לביצוע ונפגשו פעם או פעמיים לפני הקונצרט לחזרה משולבת. בין היתר הופיעה המקהלה בחנוכת משכן הכנסת בספטמבר 1966.
איתן לוסטיג נפטר בתל אביב בנובמבר 1974 בתום מחלה ממושכת, בגיל 69. נקבר בבית העלמין הדרום.