google/wiki40b huggingface dataset:
הקפיצה הגדולה קדימה

רקע היסטורי

אחרי השתלטות הקומוניסטים על סין וייצוב שלטונם באמצעות חיסול האינפלציה, סילוק אנשי הקואומינטנג וכליאת המתנגדים משמאל לשלטונו של מאו דזה דונג הכריזו שליטי המדינה בשנת 1953 על תוכנית חומש, שבמסגרתה הופקעו אדמות האיכרים והוחל בתהליך של קולקטיביזציה של עיבוד האדמות. במקביל, החלה סין גם במאמץ לתיעוש מזורז, בסיוע טכני של מומחים מברית המועצות.
אף על פי ששלטונו במדינה היה יציב, היה מאו מודאג מגישתו של מנהיג ברית-המועצות, ניקיטה חרושצ'וב שחתר, כך סבר, ל"דו–קיום בשלום" עם המערב, במקום לשאוף להשתלט עליו. מאו היה גם מודאג מאוד מההתקוממויות נגד השלטון הקומוניסטי שהתרחשו בגרמניה המזרחית (1953), בפולין ובהונגריה (1956). העת בשלה עבור סין, סבר מאו, לצאת לדרך עצמאית.

הקפיצה הגדולה קדימה

התוכנית שהגה מאו שאלה אלמנטים מברית המועצות ושילבה אותם באלמנטים סיניים ייחודיים. היא כללה המשך של הקולקטיביזציה בנוסח הסובייטי של התקופה השלישית, סטחנובציזם בסגנון ראשית שנות השלושים, ה"משמרות העממיים" שיצר חרושצ'וב בשנת 1959 וכינון קומונות עממיות שיהוו יחידות כלכליות עצמאיות שיעסקו בתעשייה קלה ובניין. מבנה זה של קומונות היה שונה מאוד מזה ששימש את סטלין בברית המועצות, בהיותו מבוזר במהותו ולא ריכוזי. 
על–פי החזון הנלהב שהותווה, היו הקולקטיביזציה ושפע העובדים הזולים אמורים להביא את תפוקת הפלדה של סין להיקף שיעלה על זה של בריטניה וארצות הברית בתוך חמש עשרה שנים מתחילת "הקפיצה". במקום מומחיות בייצור ומענה על דרישות ממשיות בסין היו אמורים לבוא התלהבות מהפכנית ויוזמות מקומיות. 
קומונה נסיונית הוקמה בהנאן בתחילת 1958 ואחרי בדיקה קצרה הוקמו עוד כ-25,000 קומונות דומות ברחבי סין, כשבכל אחת כחמשת אלפים משפחות, וכיסו חלק ניכר מאוכלוסיית סין.
עם השקת הקפיצה הגדולה קדימה במאי 1958, הטיל מאו על 1,500 קציני צבא בכירים לערוך מדי יום אספות של "ביקורת וביקורת עצמית", שבהן נאלצו לתקוף זה את זה במשך ימים שלמים, וכתוצאה מכך סבלו מסחיטה רגשית קיצונית.
ראובן סירוטקין

ראובן סירוטקין (נולד ב-1933 בירושלים) הוא מלחין חסידי ופזמונאי ישראלי.

ביוגרפיה

סירוטקין נולד בשכונת בית ישראל בירושלים לצבי ולדינה-לאה סירוטקין, חרדים ירושלמים שורשיים שהיו מראשוני יצרני הסודה והגזוז בעיר העתיקה מול שער ציון, עוד בימי העות'מאנים. כנער הצטרף סירוטקין ללח"י, ובמלחמת השחרור שימש כרץ (שליח) בין עמדות ההגנה בשכונת שייח' ג'ראח.
בסוף שנת 1950 הצטרף סירוטקין לקיבוץ עין צורים באזור שפיר, שמרבית מתיישביו היו יוצאי עין צורים שבגוש עציון, לאחר ששבו מן השבי הירדני. עם נישואיו לאסתר בשנת 1955 עבר להתגורר בתל אביב. באותה תקופה, מבלי לדעת לרשום תווים, החל סירוטקין להלחין שירים למגירה בלבד, תוך שהוא מקליט אותם על רשם קול.
לחניו בוצעו בפסטיבלים שונים, ובהם פסטיבל הזמר החסידי, פסטיבל שירי ירושלים ופסטיבל שירים ביידיש. בשנת 1972 העמיד סירוטקין לתחרות בפסטיבל הזמר החסידי את שירו "והביאנו". השיר בוצע על ידי גדעון גרייף וזכה במקום הראשון. 
עם הקמת רדיו קול חי הגיש סירוטקין בתחנה האזורית ביחד עם בנו ארז את התוכנית "בסגנון אישי" שעסקה במוזיקה חסידית וביוצריה. נוסף לכך הוא נהג להופיע מדי שבת במוסדות חינוך ובקיבוצים שונים. בהופעותיו נהג ללמד את המשתתפים לחן חדש למילים מן המקורות, תוך שהוא מדגים כיצד המנגינה מפרשת את המילים.
משנת 2000 הגיש סירוטקין ברשת מורשת של קול ישראל פינה בשם "יין ישן נושן", שעסקה בסיפורים שמאחורי לידתם של שירים ושודרה במהלך "מצעד הזמירות" במשך יותר מ-4 שנים.
סירוטקין, פקיד בדימוס בבנק מזרחי טפחות, מתגורר כיום בפתח תקווה.
ב- 3 בנובמבר 2009 באירוע הצדעה שקיימה אקו"ם, בבית ציוני אמריקה, בהשתתפות נשיא המדינה מר שמעון פרס, קיבל ראובן סירוטקין עם שאר הזוכים את אות יקיר אקו"ם.
מועדון פפרמינט

מועדון פפרמינט (באנגלית: Peppermint Lounge) היה מועדון ריקודים בניו יורק (ברחוב 128 מערב) שפעל בשנים 1958–1965. המועדון היה אחד הדיסקוטקים הראשונים בארצות הברית וקידם את תופעת ריקודי הטוויסט.

ההיסטוריה של המקום

המועדון נפתח ב-1958 על ידי מטי "הסוס" איטליאנו (Matty "The Horse" Ianniello), בן למשפחת הפשע ג'נובזה. מאפייניו היו רחבת ריקודים מוקפת מראות ובאר גדול ממהגוני. המועדון לא היה גדול ויכל לאכלס פחות מ-200 מבקרים. בעוד מועדוני ריקודים אחרים בניו יורק דרשו דמי כניסה, כרטיס חבר או מינימום הזמנה, הכניסה ל"פפרמינט" הייתה חופשית. לפיכך משך המועדון צעירים, פועלים, חיילים, מלחים, עובדים טכניים ופקידים רבים מהם הומוסקסואלים וכן פרחחים רוכבי-אופנועים ולובשי מעילי עור. להקת הבית של המועדון הייתה Joey Dee and the Starliters אך מוזיקה לריקודים הושמעה גם מתקליטים (ולכן דיסקוטק, כלומר לפי הצרפתית, מועדון תקליטים). 
המועדון צבר פופולריות בתחילת שנות השישים כמקום בו רוקדים את הטוויסט הטוב ביותר. בשנת 1961 צילמו אולפני פאראמונט במועדון את הסרט "Hey, Let's Twist"‏. בשנת 1962 פרסמה להקת הבית של המועדון את השיר "Peppermint Twist" שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד. בין באי המועדון נמנו באותן שנים קובעי דעת קהל בהם טרומן קפוטה, מרילין מונרו, אודרי הפבורן, ג'ודי גרלנד, ליברצ'ה, נואל קווארד, פרנק סינטרה, נורמן מיילר וגרטה גרבו. 
ב-1964, במסגרת ביקורה הראשון בארצות הברית, הופיעה במועדון להקת הביטלס. כן הופיעו בו להקת The Ronettes, הביץ' בויז, צ'בי צ'קר, ארבע העונות ועוד.
המועדון נחשב לשם נרדף לריקוד הטוויסט, עד כי עיתונאי שלא ראה בעין יפה את נשף ריקודי הטוויסט בבית הלבן שערכו הנשיא קנדי ורעייתו תהה האם הבית הלבן הפך למועדון פפרמינט.
ב-28 בדצמבר 1965 פקע תוקף רישיון המועדון לממכר משקאות חריפים, עיריית ניו יורק סירבה לחדשו בשל השתייכותו למשפחת פשע והוא נסגר.
השם פפרמינט שימש מאז מספר מועדונים בהם בלוס אנג'לס, ניו ג'רזי, מיאמי ביץ', גלאזגו (סקוטלנד), מינכן (גרמניה) ועוד.
השקה (הלכה)

בהלכות מקווה, ההשקה משמשת כאחת מהדרכים להכשיר מים שנשאבו ומונחים בבור הטבילה, על ידי השקתם וחיבורם לבור אחר בצד בור הטבילה, שבו קיימים ארבעים סאה של מי גשמים שלא נשאבו בכלי, הנחשבים למקווה כשר.

בור השקה

במקוואות רבים ישנו בור השקה שבו יש חור בקוטר של שתי אצבעות, המחבר את המים שבבור הטבילה לבור אחר שבו ישנם ארבעים סאה של מי גשמים (ישנן שיטות שונות בחישוב הכמות של ארבעים סאה, הנעות בין כ - 350 ליטר ל - כ 900 ליטר. ישנם הנוהגים לעשות את הבור בתכולה של 1000 ליטר). בחלק מהמקוואות ההשקה אינה אלא הידור, שכן המים שבבור הטבילה אינם פסולים בכל אופן גם ללא ההשקה, מכיוון שעברו אחד מההכשרים המכשירים מים שאובים לטבילה, כמו זריעה או המשכה, והיא נועדה כדי להכשיר את המקווה לפי דעות אחרות, שסבורות שההכשרים הללו אינם מספיקים. לעומת זאת, יש מקוואות (בודדים) שבהם ההשקה היא המכשיר הבלעדי של המקווה. בכל אופן, יש להיזהר כאשר ממלאים את בור הטבילה, שהמים יגיעו עד למים שבבור ההשקה.

מהות ההשקה

ההשקה מבוססת על שני יסודות הלכתיים:
האחד הוא הכלל "עירוב מקוואות כשפופרת הנוד", כלומר שני מקוואות שחוברו זה לזה על ידי נקב שגודלו כשפופרת שבה מילאו בעבר נוד של מים, וגודלו עיגול שבו נכנסות שתי אצבעות בכל צד, נחשבים שני הבורות כמקווה אחד, והאחד מכשיר ומטהר את השני.
השני הוא דין השקה, המוזכר בתלמוד בנוגע להשקת מים טמאים למקווה, ולטהרם בכך. ההשקה מוסברת בתלמוד בסברת ה"זריעה", שהרי זה כאילו המים זרועים ומחוברים לקרקע ולמי הגשמים שמחוברים לקרקע ולא נשאבו מעולם, ובכך מתבטלת טומאתם. מקובל כי במעשה ההשקה ניתן גם לסדר את בעיית המים שאובים, ודינם חוזר להיות כמי גשמים.
לעומת זאת, יש החולקים וסבורים שגם לאחר ההשקה לא ניתן לבטל את פסול השאובים לגמרי, והכשרה של בור המים השאובים היא רק מכיוון שהוא מחובר לבור אחר של מי גשמים, כדוגמת הכלל "כל המחובר לטהור טהור", אך בור המים השאובים אינו כשר באופן עצמאי. החילוק בין שתי הדעות הוא, האם יש להותיר את חור ההשקה המחבר את שני המקוואות כשהוא פתוח במשך כל זמן הטבילה, או שדי רק בטבילה אחת המשיקה את שני המקוואות.
ברוב המקוואות נהוג לצאת ידי חובת כל הדעות ולהשאיר את נקב ההשקה כשהוא פתוח במשך זמן הטבילה. אך ישנה בעיה אחרת, ייתכן שקיים חשש במקווה כזה של "נתן סאה ונטל סאה" לשיטת הראב"ד שסבור שאם המים הפסולים מתערבים עם המים הכשרים, עד שרוב שיעור המים הכשרים (עשרים ואחת סאה) אינו קיים מכיוון שהתערב עם המים הפסולים והורק מהמקווה, המקווה פסול. בחסידות צאנז קלויזנבורג נהוג, מסיבה זו, לעשות שני מקוואות: באחד נקב ההשקה סגור במשך זמן הטבילה, הוא נפתח רק לרגע קצר כדי להכשיר את מי המקווה ונסגר מיד כדי שמימיו לא יתערבו עם מימי המקווה, ואילו הבור השני - חור ההשקה שלו פתוח כל זמן הטבילה, כדי לצאת ידי חובת דעה זו.
רחבת משמר הסוסים

היסטוריה

הרחבה הייתה אזור התחרויות של ארמון וייטהול שבו נהגו האבירים להילחם זה בזה בקרבות ראווה, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני.
הרחבה שימשה למצעדים ולתהלוכות החל מהמאה ה-17. מדי שנה בחודש יוני נערך בה טקס נשיאת הדגלים המסמל את יום ההולדת הרשמי של המלך או המלכה. החל מאמצע המאה ה-20 שימשה הרחבה חנייה לעובדי הממשלה הבריטית אולם נוהג זה הופסק בשנות ה-90.
הרחבה מוקפת בניינים משלושת צידיה ופונה מערבה לדרך משמר הסוסים ולפארק סנט ג'יימס. בצידה הצפוני נמצא בניין האדמירליות הישן, מצודת האדמירליות, ממזרח לרחבה בניין משמר הסוסים (בעבר מפקדת הצבא הבריטי), ובצידה הדרומי של הרחבה נמצא הקיר האחורי של רחוב דאונינג מס' 10 - ביתו של ראש ממשלת בריטניה.
ברחבה מספר אנדרטאות, בהן: פסלי הורשיו קיצ'נר, פרדריק רוברטס, גרנט ג'וזף וולסלי, תותח טורקי שניצוק בשנת 1524 ונתפס במצרים בשנת 1801, ואנדרטת קדיז - דרקון סיני המסמל את הניצחון בהסרת המצור על קדיס שבספרד בשנת 1812.
במהלך אולימפיאדת לונדון, שנערכה בשנת 2012, נבנה באתר זה אצטדיון זמני, שאירח את תחרויות כדורעף החופים, בתכולה של 15,000 מקומות ישיבה. התכולה הגדולה בכל הזמנים עבור אצטדיון כדורעף חופים במשחקים האולימפיים.
Feel the Light

רקע

לאחר שסיימה להוציא את שלושת הסינגלים מן אלבומה השמיני .A.K.A, הודיעה לופז ברשתות החברתיות כי היא תבצע שיר מתוך הפסקול של הסרט האמריקאי המצליח, בית.
באותו זמן פרסמה לופז באינסטגרם שלה גם את עטיפת הסינגל, שבה נראות דמויות האנימציה שמככבות בסרט.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הכיל בתוכו קטעים רבים שנלקחו מתוך הסרט ובנוסף, הכיל קטעים שצולמו בסט צילומים שארגנה לופז בעצמה. בקטעים שלא נלקחו מהסרט ניתן לראות את לופז יוצאת מתוך מסך מוזהב בבגדים נוצצים. לבסוף, ניתן לראותה כשהיא עומדת על במה רחבת ממדים, לבושה בשמלה כסופה אשר משתרעת כל כולה.
הקליפ הועלה לערות ה-Vevo של לופז כבר באותו תאריך שבו יצא, ומונה הצפיות שלו נכון לאוקטובר 2017, עומד על למעלה מ-42 מיליון צפיות.
קמרון דאלאס

חיים אישיים

קמרון דאלאס נולד במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה. אמו של קמרון ג'ינה, גידלה אותו ואת אחותו סיירה. קמרון הוא חצי סקוטי, רבע גרמני ורבע מקסיקני.

קריירה

דאלאס החל את הקריירה שלו ב-2012 כששיתף סרטונים מצחיקים בעלי שש שניות ברשת החברתית VINE. בשנת 2013, בארט בראדלון הקים את "MAGCON". מאגקון הם חבורת בנים (יוצרי מדיה- אינסטגרם, יוטיוב ,VINE) שעושים מסע הופעות בכל העולם בשם "MAGCON TOUR" ובניהם, קמרון דאלאס, נאש גרייר, אהרון קרפנטר, טיילור קניף, ג'ק&ג'ק, שון מנדס ועוד רבים. ב-2013 יצא להקרנות סרט האנימציה "the frog kingdom" ובו גילם דאלאס את פרדי.
בשנת 2014, לדאלאס היה כבר יותר מ-8.1 מיליון עוקבים ב-VINE, בחשבון הטוויטר, יותר מ-8.53 מיליון עוקבים ו-15 מיליון עוקבים באינסטגרם. ב-12 בדצמבר 2014 יצא הסרט "Expelled" שבו שיחק דאלאס את בדמות הראשית (פליקס אוניל). בחודש מאי 2015, דאלאס ככב בשני פרקים בסדרה "American Odyssey". באותה שנה, הסרט שיחק דאלאס בסרט "The Outfield" לצד חברו הטוב, נאש גרייר ולצד קרוליין סאנשיין, הסרט הוקרן לראשונה ב-10 בנובמבר 2015. ב-2015 יצא הסינגל הראשון של דאלאס, "She bad", ואחריו יצא הסינגל שיתוף הפעולה של דניאל סקיי ושל קמרון דאלאס לשיר "All I want". וב-17 בדצמבר "צ'סינג קמרון" (Chasing Cameron) - הדוקו-סדרה של קמרון יצא להקרנת בכורה בחברת הטלוויזיה האמריקאית "נטפילקס". צפויות עוד הופעות של "MAGCOM TOUR" ב-2017.
הגר קדימה

הכשרתה המוזיקלית

הגר קדימה סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון ע"ש רובין בחיפה, כתלמידת פסנתר של הגב' נעמי מירון. למדה הלחנה אצל הפרופ' אבל ארליך באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין, באוניברסיטת תל אביב, שם סיימה את התואר הראשון (בקומפוזיציה ובפילוסופיה) בהצטיינות. לאחר סיום לימודיה השתלמה ב"מרכז ללימודי קומפוזיציה" באספן, קולורדו, אצל המלחינים לוצ'אנו בריו, ארל בראון, ג'ייקוב דרוקמן, וברנרד ראנדס והשלימה את הדוקטורט בקומפוזיציה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה בהנחיית ד"ר אדוורד אפלבאום ופרופ' אמה-לו דימר.

הצלחה מקצועית

ד"ר קדימה זכתה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים 2003 והיא האישה הראשונה בישראל שקיבלה תואר דוקטור בקומפוזיציה מוזיקלית. בנוסף לכך זכתה בפרסים שונים בארץ ובעולם. בין היתר ייצגה את ישראל בתחרות רוסטרום (הרדיו האירופאי) למלחינים, בפסטיבל "אספקטים - זלצבורג" (1990), בימי המוזיקה הבינלאומיים בורשה, (1992), במסגרת חילופי תרבות ישראל-אירלנד (1995), במיינץ, (2006), ברומא, (2006) ובערים רוסטוק ושוורין, (2008).
יצירותיה הקאמריות והתזמורתיות בוצעו באוסטריה, גרמניה, רומניה, פולין, איטליה, ארצות הברית וכמובן גם בארץ על ידי גופים מובילים כמו התזמורת הסימפונית ירושלים, פסטיבל ישראל, אנסמבל מוזיקה נובה, חג המוזיקה הישראלית, מקהלת המיולה ואחרים. יצירותיה יוצאות לאור על ידי המכון למוזיקה ישראלית והמרכז למוזיקה ישראלית, והיא מרצה בהמדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה מכללת לוינסקי לחינוך.
מאז 1998 הקדישה ד"ר קדימה רבות מזמנה להעצמת נשים מלחינות ולשיתוף פעולה בין מוזיקאים ערביים ויהודיים. בשנת 2000 היא הקימה את "פורום המלחינות בישראל", והייתה יושבת הראש הראשונה שלו עד 2004.
במאי 2008 זכתה יצירתה "שלום בארבעה צבעים" לשתי מקהלות, 8 נגנים וזמרת מצו סופרן לתשואות ממושכות כאשר בוצעה בבכורה עולמית בגרמניה בקונצרטים חגיגיים לכבוד 60 שנה לישראל. בעקבות ביצוע מרגש זה, הוזמנה קדימה לכתוב גרסה תזמורתית של היצירה עבור התזמורת הסימפונית ירושלים. היצירה, שנקראת "שלום, גרסת המלחינה", בוצעה בספטמבר 2008 על ידי התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוח סטנלי ספרבר במסגרת חג המוזיקה הישראלית.
דקוטה הצפונית

היסטוריה


כבר אלפי שנים שאינדיאנים גרים במקום. המשלחת האירופאית הראשונה שהגיעה למדינה הייתה בשנת 1738. בשנת 1762 עבר האזור לבעלות ספרדית.
המדינה היא אחת מ-13 המדינות שעד 1803 נכללו בתוך האזור שנקרא לואיזיאנה הצרפתית. בשנת 1803 קנתה ארצות הברית את לואיזיאנה, כולל רוב שטח דקוטה הצפונית, מידי נפוליאון. בהסכם 1818 קיבלה ארצות הברית שטחים בבעלות הבריטים שהיו מדרום לקו הרוחב 49. רובם של שטחים אלו צורפו לדקוטה הצפונית, ומיעוטם למינסוטה. במהלך המאה ה-19 המדינה הייתה מיושבת בדלילות.
המדינה צורפה לברית הפדרלית ב־2 בנובמבר 1889. הייתה מין יריבות בין דרום וצפון דקוטה - מי מבין המדינות תתקבל ראשונה לאיחוד. לבסוף, הן צורפו באותו היום ואין תיעוד לאיזו מדינה נכנסה קודם.

גאוגרפיה

רוב שטחה של המדינה הוא חלק מהמישורים הגדולים. מדרום לדקוטה הצפונית נמצאת דקוטה הדרומית, ממערב נמצאת מונטנה ובמזרח נמצאת מינסוטה, כאשר בין המדינות מפריד הנהר האדום של הצפון. מצפון למדינה משתרעים המחוזות של קנדה מניטובה וססקצ'ואן.
הנהר מיזורי זורם דרכה.

ממשל ופוליטיקה


כמו בשאר מדינות ארצות הברית, גם בדקוטה הצפונית ישנה הפרדת רשויות בין הכח המחוקק, המבצע והמשפטי.
הרשות המבצעת מנוהלת בידי המושל שנבחר פעם בארבע שנים. מאז שנת 1992 המפלגה הרפובליקנית מחזיקה במשרה זו. מפלגה זו היא זאת שברוב המקרים ניצחה במדינה בבחירות לנשיאות.
האספה המחוקקת של צפון דקוטה היא גוף בעל שני בתים שהם הסנאט ובית הנבחרים. כל אחד מ-47 המחוזות שבמדינה שולח סנטור אחד ושני נציגים לבית הנבחרים. הבחירות לאספה מתקיימות פעם בארבע שנים.
לבית המשפט יש ארבע רמות (מהנמוכה לגבוהה): עירונית, מחוזית, כללית ובית משפט לערעורים.

כלכלה


כיום למדינה יש כלכלה יציבה עם אבטלה נמוכה, כתוצאה מנפט שנגלה במקום בסוף שנות ה-70.
Otra Cosa

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דדי יאנקי, נאטי נטשה ואגברט "הייז" רוזה, והוא הופק על ידי מפיק המוזיקה זוכה פרס הגראמי הלטיני הייז. השיר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2016, והיה זמין לקנייה ולהורדה דיגיטלית.
במקור, היה השיר צריך להיכלל באלבום La Súper Fórmula בלבד, אך בסופו של דבר צורף גם לאלבום El Disco Duro, של דדי יאנקי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא עבור השיר בוים וצולם על ידי לואיוויל וחברת התקליטים של השניים, ופורסם ב-27 בינואר 2017. הקליפ צולם במיאמי שבפלורידה, באמצע החודש לאחר שיצא כסינגל רשמי. את הקליפ העלה דדי יאנקי לערוץ היוטיוב הרשמי שלו.
נכון ל-28 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-105 מיליון צפיות.
מונטגיו (אי, באחה קליפורניה)

אקולוגיה

האקלים באזור האי חם מאוד וצחיח, כשממוצע המשקעים בשנה הוא 60 מילימטרים. האקולוגיה של האי מונטגיו עברה שינויים רדיקליים יחד עם אזור הדלתה של הקולורדו, שהאי הוא חלק ממנו, בשל הטיית מי הנהר והשימוש במימיו במעלה הזרם. המים היחידים המגיעים לדלתה, למעט שיטפונות מדי פעם, הם שפכים מחקלאות.
ידוע על לפחות שבעה מינים של עופות מים המקננים באי מונטגיו. האי הוא אחת משתי מושבות קינון פעילות של שחפית אלגנטית (Thalasseus elegans) במקסיקו. במהלך מחקר בן שנתיים, התברר כי רבים מהקנים נהרסים בהצפות מהגאות, אבל לעומת זאת רק קנים מועטים נפלו קורבן לטריפה. התגובה של העופות המקננים על האי מונטגיו לאירועי אל ניניו הייתה דרמטית כשמושבות של סולה לבנת-בטן (Sula leucogaster) התחלפו במושבות של סולה כחולת-רגל (Sula nebouxii) וגידול במספר העופות המקננים של שחפית גמדית אמריקנית (Sternula antillarum), שחפית אלגנטית ושחפית מלכותית (Thalasseus maximus), כמו גם גזרן אמריקני (Rynchops niger).
האי מונטגיו הוא אחד המקומות הבודדים שבהם ניתן למצוא את צדפת הדלתה של הקולורדו Mulinia coloradoensis, מין בסיכון של צדפה. מין זה היה פעם נפוץ מאוד בשפך הנהר קולורדו, אבל כיום קיים במעט מקומות מבודדים. הצטמצמות האוכלוסייה של הצדפה מוסברת בעליית מליחות המים בשל הטיית המים והשימוש בהם במעלה נהר הקולורדו.

משאבי אנרגיה

בשנת 1981 גילתה Pemex, חברת הנפט הלאומית של מקסיקו, גז טבעי, וגרמה בכך למבול של בקשות לזיכיונות של חיפושי גז ונפט בעיר יומה שבמדינת אריזונה הסמוכה. האזור נחקר במטרה לבדוק שימוש בכוח הגאות והשפל ליצירת חשמל.
Loud Tour Live at the O2

רקע והוצאה

בנובמבר 2010 ריהאנה שחררה את אלבומה החמישי Loud. כ-7 חודשים לאחר מכן יצאה לסיבוב ההופעות לקידומו Loud Tour ובדצמבר 2011 צילמה את הופעותיה האחרונות בלונדון מהם אחר כך יצרה את DVD זה אשר שוחרר כשנה לאחר מכן. 
בחשבון הטוויטר הרשמי שלה ריהאנה הכריזה כי היא הולכת לצלם את שלוש הופעותיה האחרונות בלונדון מהם אחר כך תיצור DVD. ב-6 בדצמבר 2012 שחררה לחשבון היוטיוב שלה את הפרסומת הרשמית לאלבום.
הרובע השני של פריז

הפסאז'ים המקורים

הרובע השני הוא גם מקום משכנם של כמה משרידי הפסאז'ים המקורים המסחריים בני המאה ה-19. בראשית המאה ה-19 מרבית רחובות פריז היו חשוכים, בוציים וללא מדרכות. מספר יזמים העתיקו את הצלחתו של פסאז' דה פנורמה, שהיה מעבר (passage) מקורה זכוכית, מרוצף, מואר היטב ויבש. באמצע המאה ה-19 היו כשני תריסרי מעברים כאלו, שלאורכם נפרסו חנויות מסחריות. ב"מדריך המצויר של פריז" נכתב עליהם:
פסאז'ים אלה, המצאה חדשה זו של המותרות התעשייתיים, הם מעברים מקורי זכוכית ומצופי שיש, העוברים במפולש דרך גושי-בתים שלמים, שבעליהם התאחדו לצורך יוזמות כגון אלה. משני צידי המעברים הללו, המקבלים את אורם מלמעלה, נמשכות המהודרות שבחנויות, כך שפסאז' כזה הוא בגדר עיר, אף עולם בזעיר אנפין 
 
מרבית הפסאז'ים נעלמו בזמן ששלטונות העיר סללו את השדרות המרכזיות, והוסיפו מדרכות ותאורת רחוב. הפסאז'ים ששרדו, בנוסף לפסאז' דה פנורמה, הם "גלרי ויויאן", "פסאז' שואסו" (Passage Choiseul), "גלרי קולבר", "פסאז' דה פּרנס", "פסאז' דה גרן קר" (Passage du Grand Cerf), "פסאז' למואן", "פסאז' ז'ופרואה" (Passage Jouffroy), "פסאז' בּספוּ" (passage Basfour), "פסאז' בורג-ל'אבה" ו"פסאז' די פונסו".

גאוגרפיה

הרובע השני הוא הרובע הקטן ביותר של פריז, עם שטח קרקע בגודל 0.992 קמ"ר.

דמוגרפיה

הרובע השני הגיע לשיא ההתיישבות בו בשנת 1861, למרות שהתקיים בצורתו הנוכחית רק מאז תוכנית השיפוצים הגדולה של פריז בשנות השישים של המאה. במפקד האוכלוסין האחרון (משנת 1999), מנתה האוכלוסייה 19,585 נפש, בעוד שמספר המשרות המוצאות באזור עמד על 61,672 – וזאת למרות הגודל הגאוגרפי המצומצם של הרובע, פחות מקילומטר רבוע אחד, עובדה שהופכת את רובע זה לדחוס ביותר בפעילות מסחרית בבירה הפריזאית.
לאוניד קיזים

ביוגרפיה

לאוניד קיזים נולד בעיירה קרסני לימן במחוז דונצק (אז בברית המועצות). הוא סיים בית הספר בשנת 1958 ולאחר סיום בית הספר לטייס החל בשרות בחיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1965 לאוניד קיזים נכלל ביחידת הקוסמונאוטים. במהלך המחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה חבר של צוותי משנה של מספר משימות חחלל.
בשנת 1980 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז T-3 לצד אולג מקארוב וגנדי סטרקלוב. במהלך טיסה זו שנמשכה 12 ימים הצוות ביצע פעולות תחזוקה ותיקונים בסאליוט 6.
בשנת 1984 נערכה הטיסה השנייה שלו בחללית סויוז T-10 לצד ולדימיר סולוביוב ואולג אטקוב. במהלך טיסה זו הוא עשה פעילות חוץ-רכבית לצורך תיקונים.
בשנת 1986 נערכה הטיסה השלישית בחללית סויוז T-15. 
בשנת 1987 לאוניד קיזים עזב את יחידת הקוסמונאוטים והחל לימודים באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי. לאחר סיום הלימודים הוא כיהן במספר תפקידים ניהוליים בחיל האוויר הסובייטי ובמשרד ההגנה של רוסיה. בשנים 1993-2001 לאוניד קיזים היה מנהל אקדמיה צבאית שהכינה קצינים לחייל החלל הרוסי.
בשנת 2001 לאוניד קיזים סיים את השרות הצבאי. לאחר סיום השרות הוא לימד מספר שנים במכון למהנדסי חשמל בסנקט פטרבורג.
חאנות נחצ'יבאן

חאנות נחיצ'יבאן (בפרסית خانات نخجوان) הייתה מדינה פאודלית שהתקיימה בטריטוריה של הרפובליקה האוטונומית של נחיצ'יבאן שנמצאת בשטחה של אזרבייג'ן ובחלק מארמניה המודרניות.
החאנות הונהגה על ידי אזרים מקומיים משושלת קנגלרי, ואוכלוסייתה הייתה בעיקר מוסלמית (אזרית וכורדית). היא נוסדה על ידי היידאר קולי חאן, שהכריז על עצמו כשליט אחרי מותו של נאדר שאה  אפשר, השליט של פרס. בזמן שלטונו חאנות קרבאך נחיצ'ביאן הייתה תחת חסות קרבאך. 
בזמן מלחמת רוסיה פרס, 1804-1813, כוחות רוסיים, תחת פיקודו של גנרל גודוביץ' כבש בזמן קצר את נחיצ'יבאן ב-1808, אך זו עברה לידי הפרסים כתוצאה מהסכם גוליסטן. לאחר מלחמת רוסיה פרס השנייה והסכם טורקמנצ'י, חאנות נחיצ'יבאן עברה לבעלות רוסית בשנת 1828. בתמורה לתמיכתו של שליט החאנות, אהסאן חאן, ברוסיה הוענקה לו דרגת מייג'ור גנרל של הצבא הרוסי ותואר האטמאן של המיליציה הקנגלריית.
עם תחילת השליטה הרוסית, השלטונות ההצאריים עודדו הגירה מסיווית של ארמנים מפרס ומטורקיה לנחיצ'יבאן ולאזורים אחרים של הקווקז, פעולה שהתאפשרה בעקבות סעיפים מיוחדים בחוזים של טורקמצ'י ואדריאנופול. 
על פי השליח הרוסי לפרס אלכסנדר גריבוידוב, ההגירה הארמנית המאסיבית לנחיצ'יבאן בשנת 1828 יצרה מתח בין הארמנים, שהשתייכו לדת הנוצרית, לבין תושבי המקום המוסלמים. גריבוידוב ביקש ממפקד הצבא הרוסי הרוזן איוואן פסקביץ', להורות על הגירה מחודשת של המהגרים החדשים למחוז דאראלאגוז, כדי להשקיט את המתיחות.
חאנות נחיצ'יבאן התפוגגה בשנת 1828, הטריטוריות שלה אוחדו עם הטריטוריות של חאנות ירוואן, שבשנת 1840 נקראה פרובינציית ירוואן של האימפריה הרוסית. נחיצ'יבאן הפכה לנחיצ'יבאן אויזד (תת-מחוז נחיצ'יבאן) של הפרובינציה.
לאחר התפרקות חאנות החאנים של נחיצ'יבאן נותרו בעלי השפעה רבה בתת-המחוז וניהלו אותו דה פקטו. החאנים של נחיצ'יבן נודעו באימפריה הרוסית בשם 'חאן נחיצ'בנסקי', ורובם בחרו בקריירה צבאית. שישה מבני המשפחה הגיעו לדרגת גנרל בצבאות הצאר, בצבא הסובייטי ובצבא האיראני. הבנים של אהסאן חאן - איסמעיל חאן וקלבאלי חאן זכו שניהם במדליות ממסדר סיינט ג'ורג' מדרגה 4, על שירות בקרבות ושירתו כגנרלים בצבא הרוסי. בנו של קבלאלי חאן, חוסיין חאן נחיצ'בנסקי היה מפקד צבאי בולט בצבא הרוסי, ואג'וטאנט גנרל (גנרל האחראי על בתי המשפט), של האימפריה הרוסית. ואחייניו ג'אמשיד וקאלבאלי היו גנרלים בצבא הסובייטי ובצבא האיראני בהתאמה.
בריאן מרשל

ביוגרפיה

מרשל נולד בבטרסי שבלונדון. הוא היה ממוצא אירי. הוא התחנך בסלסיאן קולג' בבטרסי ולמד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). הוא הופיע בתיאטרון בריסטול אולד ויק ובתיאטרון רפרטוארי. ב-1986 שיחק בסיבוב הופעות של המחזמר "צלילי המוסיקה" בתפקיד קפטן פון טראפ.
משה רוסנק

ביוגרפיה

משה רוסנק נולד בשנת 1924 בקושיצה (אז בצ'כוסלובקיה, כיום בסלובקיה), למשפחה דתית וציונית. סבו, יהושע רוסנק, שימש כציר בקונגרס הציוני. לאביו של רוסנק היה בית חרושת למגבעות, ואמו הייתה עקרת בית. בצעירותו היה חבר בתנועת בני עקיבא בעירו. כשהיה בן 9 עלו אביו ושני אחיו הגדולים לארץ ישראל, באופן בלתי לגאלי. רוסנק הצטרף אליהם יחד עם אמו, אחיו הצעיר ואחותו כעבור שנה. 
משפחת רוסנק שינתה את שם המשפחה ל"לוי" כדי להתחמק מהשלטונות הבריטיים בארץ ישראל. המשפחה התגוררה בדירת חדר בשכונת בית ישראל בירושלים, ופתחה חנות מגבעות. רוסנק למד בתלמוד תורה מזרחי בעיר. בשנת 1938, נפטר אביו של משה מלוקמיה. 
בגיל 15 הצטרף רוסנק לתנועת הנוער הציונית-דתית "ברית החשמונאים". מגיל 17 עבד בעבודות מזדמנות ובהמשך החל לעבוד בבנק למשך מספר שנים. בתקופה זו הצטרף לאצ"ל, ועבר קורסים והכשרות שונות. בהמשך עבר ללח"י, מסיבות אידאולוגיות, ולאחר תקופה מסוימת קיבל תפקיד פיקודי. כינויו המחתרתי היה "אברם". בשנת 1945 התגייס להגנה ועבר קורס מפקדי מחלקות, אותו סיים ב-29 בנובמבר 1947, ביום החלטת החלוקה, ויום לפני פרוץ מלחמת השחרור.

מפקד העיר העתיקה בתש"ח

בתחילת מלחמת השחרור נשלח לפקד על מחלקת חי"ש ברובע היהודי בירושלים. במרץ 1948 החליף את אברהם הלפרין בתפקידו כמפקד הרובע, ונערך עם לוחמיו להגנה על הרובע מפני תקיפות הירדנים. ב-28 במאי, לאחר תקופה של מצור ולחימה מתמשכת ברובע, ובסיומו של קרב קשה, חתם רוסנק יחד עם ההנהגה האזרחית על הסכם הכניעה, ויצא לשבי הירדני. לאחר מספר חודשים שוחרר מהשבי. 
בשנת 2005 הוענק לרוסנק תואר יקיר ירושלים. בנימוקי הוועדה נכתב כי הפרס מוענק לרוסנק "...על היותו מפקדו של קרב הגבורה על הרובע היהודי ושליחות חייו לספר על מורשת קרב זאת בירושלים... עמידת הגבורה של לוחמי הרובע בפיקודו הייתה השראה לחיילי הצנחנים שכבשו את העיר העתיקה במלחמת ששת הימים."
משה רוסנק נפטר בכ"א בתמוז ה'תשס"ו (2006) ונטמן בהר הזיתים בסמוך לקבר האחים לחללי הרובע היהודי ושל לוחמי העיר העתיקה במלחמת השחרור.
בינואר 2010 החליטה וועדת השמות העירונית בירושלים על קריאת כיכר החורבה ברובע היהודי שבעיר העתיקה על שמו של משה רוסנק.