google/wiki40b huggingface dataset:
בישול שדה

בישול שדה הוא יישום של שיטות בישול שונות בחיק הטבע, ללא היעזרות במבנים. הבישול בשדה נבדל מהבישול בבית בכך שהוא לא מתבסס על מטבח ולא עושה שימוש בשטח בישול ייעודי. מכיוון שאנשים רבים במגוון סיטואציות נמצאים מחוץ לבית, במידה והם רוצים לבשל מזון ולא רק להסתפק במזונות שנאכלים כמות שהם, הם עושים שימוש בשיטות בישול המותאמות לשטח בו הם נמצאים. בתרבויות עתיקות היכולת להבעיר אש בתוך מבנים בלי שיגרם נזק הייתה מוגבלת ולכן רוב הבישול היה נעשה בחוץ. עם התפתחות כלים כגון תנור ביתי, כירה, פתילייה, קמין וכדומה נעשה נוח ויעיל יותר לבשל בתוך הבית. עם זאת מעולם לא חדל האדם לבשל גם בחוץ במגוון הזדמנויות. כיום בישול שדה נעשה בעיקר כפעילות חברתית (כגון קומזיץ) או במהלך שהות ממושכת בטבע כגון בטיולים, מסעות ופעילות צבאית.

סוגי המזונות

סוגי המזונות המבושלים בחוץ שונים במידה מסוימת ממזונות שרגילים לבשל בבית, אך גם לסוג הפעילות שבמהלכה מתבצע הבישול יש תפקיד מפתח בקביעת סוגי המזונות.
אנשים המבשלים בחוץ כפעילות עצמאית ולא כחלק משהות ממושכת יותר בחיק הטבע יכולים לעשות שימוש במגוון רחב של מוצרים, שכן כל המצרכים זמינים להם בבית או בחנות סמוכה ואין צורך לדאוג לשימור המזון באופן מיוחד.
לעומתם מטיילים או חיילים השוהים ממושכות בטבע מוגבלים למזונות שאינם מתקלקלים ללא קירור ושנוחים לנשיאה בתרמיל. בפרט, מזונות בעלי תכולת נוזלים גבוהה, כגון ירקות, מזון מהחי וכדומה יכבידו על משאם ולכן יעדיפו מוצרי מזון יבשים או מזון מיובש. אנשים המתמצאים בענייני סיירות וכישורי הישרדות יעשו לעיתים שימוש במזון מן הטבע כגון צמחי בר אכילים, דגים וכדומה.
לאנשים השוהים בטבע לזמן ממושך תהיה העדפה למזונות עתירי אנרגיה שיספקו די אנרגיה לפעילות.
מזונות קלים לבישול, ובפרט אלו הדורשים רק מים לשם בישולם, זוכים לפופולריות בבישול בחוץ. בקבוצה זאת ניתן למנות אורז, פסטה למיניה, נקניקיות וסוגים שונים של ארוחות טלוויזיה.

חום ישיר

הדרך המסורתית לבישול בחוץ (ולמעשה דרך הבישול העתיקה ביותר הידועה לאנושות) היא בישול במדורה. הבישול נעשה באמצעות הנחת המזון בתוך המדורה, כגון תפוחי אדמה, או בישול באש המדורה כאשר המזון מוחזק באמצעות שיפוד. שימוש במדורה נפוץ גם עבור שיטות בישול נוספות. היתרון המרכזי של שימוש במדורה הוא ניצול משאבי הטבע ליצירת החום. למדורות יש גם חסרונות, סכנת שריפה, חוסר בחומר בעירה מתאים במקום הבישול ובאזורים רבים חל איסור חוקי על הבערת מדורות.

בישול בסיר

בפרט בתרמילאות, בישול בסיר היא שיטת בישול רווחת בחוץ, והיא משמשת לחימום מזון ועיבודו, להכנת משקאות חמים או הרתחת המים לבדם לשם עיקורם. בישול בסיר יכול להיעשות על גבי מדורה או על גבי גזייה. סירים ייעודיים לבישול בחוץ יהיו עשויים מחומרים קלים על מנת להקל את נשיאתם, בפרט רווח השימוש בסירי אלומיניום.

צלייה

צלייה היא כנראה הדרך הפשוטה ביותר לבישול במדורה והיא נעשית לרוב באמצעות החזקת המזון מעל האש באמצעות שיפודים. בפרט יש לציין צליית נקניקיות ומרשמלו בדרך זו.
קצת פחות פשוט, אך יותר נפוץ, היא צלייה באמצעות מנגל, צליית המזון על גבי רשת ברזל שמתחתיה גחלים לוחשות.

טיגון

אמנם הטיגון אינו דרך פופולרית במיוחד לבישול בחוץ אך יש העושים שימוש גם בטיגון. בפרט משתמשים בשיטת בישול זו עבור מאכלי ים שונים הניצודים בטבע. כמו כן יש המכינים חביתיות וחביתות.
מחבתות לשימוש בטיולים עשויות להיות ללא ידית לשם חיסכון במקום בתרמיל. שימוש במחבתות מסוג זה נעשה בעזרת כלי דמוי צבת המשמש להזזת המחבת.
הפיגוע ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג

הפיגוע

ב-3 באפריל 2017, בשעה 14:40 שעון מקומי התפוצץ מטען חבלה, עמוס רסס כדוגמת מסמרים, בקרון השלישי של הרכבת התחתית ברציף שבין תחנת הרכבת ככר סנאיה ותחנת המכון הטכנולוגי ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג, שבצפון רוסיה. לפי נתוני משרד הבריאות של רוסיה לפחות 10 בני אדם נהרגו בפיצוצים ו-47 נפצעו, בהם מספר באורח קשה. בין ההרוגים היו ילדים קטנים.
בתמונות שהגיעו מזירת הפיגוע נראים פצועים שרועים על הרצפה ודלתות רכבת שבורות ומעוכות.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שנכח בעיר באותה עת, עודכן בפרטי האירוע. בדיווחים שונים לתקשורת דווח שהתרחש פיצוץ נוסף, אך לבסוף התברר כי למעשה בשעה 14:29 נמצאה פצצה נוספת בתחנת הרכבת "ככר המרי" (פלושצ'אד ווסטאניה) שנוטרלה על ידי חבלני שירות הביטחון הפדרלי
לאחר הפיגוע הוחלט לסגור את תחנות הרכבת "נבסקי פרוספקט", "מאיאקובסקאיה", "ככר המרי", "פארק הניצחון", "אלקטרוסילה", "שערי מוסקבה", "פרונזנסקאיה", "המכון הטכנולוגי", "ככר סנאיה", "גוסטיני דבור" והחל מהשעה 15:40 נסגרה כל תנועת הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג ובמקום זאת הנהלת חברת האוטובוסים העירונית ארגנה מוניות שירות שהסיעו נוסעים בין התחנות. זמן קצר לאחר מכן ממשלת סנקט פטרבורג הורתה לכל התחבורה הציבורית בעיר להוביל ולהסיע נוסעים ללא תשלום, כך פעל גם שירות המוניות Uber ו"יאנדקס. מוניות" שהסיעו נוסעים ללא דרישת תשלום. בנוסף בוטל התשלום בנסיעה בכביש האגרה סביב סנקט פטרבורג לאורך שאר יום ה-3 באפריל ועד לשעות הלילה.
הרכבת התחתית שבה לפעילות לקראת השעה 20:44 באופן חלקי והיא חזרה לפעילות מלאה רק לקראת השעה 22:00.

קורבנות הפיגוע

לפי נתוני משרד הבריאות של רוסיה נהרגו 11 איש (7 מהם נהרגו במקום, 3 אחרים בבית החולים ו-1 בעת שפונה לבית החולים), 45 איש נפצעו, 5 מהם במצב קשה. ביום המחרת במשרד עדכנו את הנתונים ודיווח כי נהרגו 14 איש (11 נהרגו מקום ועוד 3 בבית החולים), לאחר מות אחד הפצועים עלה המניין ל-15 הרוגים.

חקירת הפיגוע

ועדת החקירות של רוסיה פתחה בתיק פלילי בסעיף 205 לחוק העונשין הרוסי (פעולת טרור). בהצהרה לתקשורת מסר פוטין כי בנוגע לרקע הפיצוצים נבדק חשד לטרור.
משרד התובע הכללי של רוסיה הודה כי מדובר באירוע טרור ופרסם את תמונתו של המחבל שהניח את הפצצה, כפי שנלכד בצילומי מצלמות האבטחה של התחנה. תחילה הוטל החשד על אזרח רוסי מוסלמי מרפובליקת בשקורטוסטן בשם אנדריי איליאס ניקיטין, אך הלה הסגיר עצמו לידי המשטרה והבהיר שאין לו קשר לפיגוע ולבסוף הוא שוחרר לאחר חקירה בעניינו. לאחר מכן דווח בתקשורת המקומית שהמחבל זוהה כמהגר מוסלמי מקזחסטן, בן 22, בשם מקסים ארישב. ורק לאחר מכן התברר שמדובר במחבל מתאבד שביצע את פיגוע התופת ולאחר בדיקת שאריות דנ"א מהזירה זוהה המחבל כאזרח רוסי יליד קירגיזסטן בשם אכברג'ון ג'לילוב, המזוהה עם האסלאם הקיצוני.
ב-5 באפריל משטרת סנקט פטרבורג ומינהל סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד של שירות הביטחון הפדרלי עצרו 8 אנשים בחשד למעורבות בארגון הפיגוע.

תגובות

זמן קצר לאחר הפיגוע הוחמרו אמצעי הביטחון ברכבת התחתית של מוסקבה וברכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד ובנמלי תעופה ובתחנות הרכבת. בנוסף גם הוגדלה האבטחה סביב תחנות הרכבת התחתית של מינסק ובאוטובוסים וברכבות בפריז.
מנהיגים רבים מכל העולם הביעו תנחומיהם למשפחות הקורבנות ובשעות הערב המאוחרות פוטין הגיע לתחנת "המכון הטכנולוגי" והניח פרחים בפתח התחנה.
מושל סנקט פטרבורג גאורגי פולטאבצ'נקו הכריז על 3 ימי אבל בעיר סנקט פטרבורג החל מה-4 באפריל.
אוניברסיטת ההמונים

היסטוריה

היזם הישראלי שי רשף ייסד את האוניברסיטה בינואר 2009. האוניברסיטה הוכרזה באו"ם ב-19 במאי 2009. תוכנית הלימודים הראשונה התחילה בספטמבר 2009 כאשר 177 סטודנטים מ-49 מדינות מרחבי העולם השתתפו בכיתת הלימוד החלוצה של האוניברסיטה.
האוניברסיטה הוצגה ב-Clinton Global Initiative באוגוסט 2010, ובמסגרת זו התחייבה בנובמבר 2011 לתת מלגות לימוד מלאות לכ-250 סטודנטים מהוואי.
בפברואר 2014 קיבלה האוניברסיטה של ההמונים הכרה אקדמית מהוועדה להכרה בלימודים מרחוק (DEAC) .
באפריל 2014 השלימו את לימודיהם לתואר ראשון הסטודנטים הראשונים של האוניברסיטה. שבעה סטודנטים אלה, שלמדו מנהל עסקים, מתגוררים בארצות הברית, בסוריה, בירדן ובניגריה.
בנובמבר 2014 הכריזה אוניברסיטת ההמונים על פרויקט פתיחת דלתות האוניברסיטה לפליטים בכל רחבי העולם בשיתוף עם ארגון הפליטים של האו״ם (UNHCR), אמנסטי אינטרנשיונל, היא״ס, (HIAS) והמרכז לקידום פליטים מאפריקה (ARDC).
במרץ 2016 השיקה האוניברסיטה את תוכנית ה-MBA שלה.
ב-2014 למדו בה 2,000 סטודנטים מ-151 מדינות, ומספר הסטודנטים גדל בהתמדה. בשנת 2017, למדו באוניברסיטה יותר מ-10,000 סטודנטים מ-200 מדינות.

מבנה חברתי והנהלה

נשיא האוניברסיטה הוא שי רשף, והרקטור הוא דוד כהן (David H. Cohen), פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קולומביה.
האוניברסיטה מנוהלת על ידי ועדת הנשיא וחבר הנאמנים של האוניברסיטה. אוניברסיטת ההמונים קיבלה הכרה בינלאומית בזכות ועדת הנשיא שלה. יושב ראש ועדת הנשיא של האוניברסיטה הוא נשיא אוניברסיטת ניו יורק (NYU) ג'ון סקסטון (John Sexton), והוועדה כוללת גם את נשיא אוניברסיטת ברקלי קליפורניה, ניקולס דירקס (Nicholas Dirks), מנהל המכון הטכנולוגי ההודי (IIT) פרופסור דוונג קאההור, סגן נשיא אוניברסיטת אוקספורד סר קולין לוקאס (Colin Lucas) ועוד.
פעילות האוניברסיטה נשענת על מעל ל-3,000 מתנדבים שעובדים במגוון רחב של עבודות, יחד עם קבוצה קטנה של עובדים בתשלום.

תנאי קבלה לאוניברסיטה

ישנם שלוש דרישות על מנת להתקבל לאוניברסיטה: תעודת סיום לימודי תיכון (בגרות), הוכחת שליטה בשפה האנגלית ולהיות מעל גיל 18. לאחר השלמת לימודים קורסים כלליים הסטודנטים יכולים להתחיל בלימודי הליבה. כל קורס, אשר תוכנן על ידי ועדה אקדמית, מורכב מעבודה אישית בשילוב עם מטלת דיון קבוצתי ולשניהם מתבצעת הערכת עמיתים. גודל כל כיתה היא 20–30 תלמידים וכל חומרי הלימוד של האוניברסיטה הם משאבים לימודיים פתוחים כך שסטודנטים אינם צריכים לשלם על ספרי לימוד.

שיתופי פעולה

בספטמבר 2009 התוכנית Yale ISP של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל הרחיבה את התוכנית שלה לחינוך דיגיטלי על ידי שותפות מחקר עם אוניברסיטת ההמונים.
ביוני 2011 האוניברסיטה יצרה שיתוף פעולה עם אוניברסיטת ניו יורק (NYU) כדי לאפשר לסטודנטים מצטיינים שלה מעבר ל-NYU אבו דאבי .
ביוני 2011 האוניברסיטה החלה בשיתוף פעולה עם חברת HP. בשיתוף הפעולה התחייבה האחרונה לחנוך ולממן את לימודיהם של סטודנטיות מרחבי העולם, להקים התמחות מחקר וירטואלית (internship), לספק מחשבים למרכזי הלימוד בהוואי ולתת עזרה כללית לאוניברסיטת ההמונים בהשגת הכרה אקדמית.
בשנת 2011 חברה קרן ביל ומלינדה גייטס למאמצי האוניברסיטה לקבל הכרה אקדמית באמצעות תרומה של 500,000 דולר.
באוגוסט 2013 הודיע מיזם Microsoft 4Afrika על פתיחת תוכנית שבה יינתנו מלגות לסטודנטים מאפריקה וגישה לתוכניות ומקורות מידע של מיקרוסופט.
באפריל 2016 אוניברסיטת קליפורניה בברקלי החלה בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת ההמונים, במסגרתו הודיעה על קבלתם ללימודים של בוגרי אוניברסיטת ההמונים, ועל אפשרות למצטיינים בלימודי תעודה באוניברסיטת ההמונים להמשיך לימודיהם לתואר ראשון בברקלי.
אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי

ביוגרפיה

אביו של אוסטרובסקי שירת במערכת המשפטית, ואמו הייתה ממשפחת כמורה. היא נפטרה במהלך לידה כאשר אוסטרובסקי היה בן 4 בלבד. בשנת 1840 החל אוסטרובסקי ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, אך לא סיים את לימודיו כי לא ניגש לבחינות ועזב את הלימודים בשנת 1843. עד לשנת 1851 הוא שירת במערכת המשפטית. במקביל, בסוף שנות ה-40 של המאה ה-18, החלה הקריירה הספרותית שלו. בשנת 1849 הוא פרסם את המחזה הראשון שלו – הקומדיה "פושט רגל" (Банкрот). לצורך עלילת המחזה הוא השתמש באירועים שהיה להם עד במהלך עבודתו במערכת המשפטית. בהמשך, במשך תקופה של כ-40 שנים כתב אוסטרובסקי כ-50 מחזות, שהפכו לבסיס התיאטרון הרוסי. בשנת 1850 החל לעבוד במערכת של מגזין "מוסקביטיאנין" ("המוסקבאי"). בשנת 1859 הוא עבר לעבוד ב"סוברמניק".
בשנת 1859 יצאה לאור אוסף היצירות שלו. האוסף התקבל בברכה בציבור, וקיבל ביקורות טובות. באותה שנה הוא סיים לעבוד על אחד המחוזות המפורסמים שלו – "סערה" (Гроза, "גְרוֹזָה").
בשנת 1873 הועלה המחזה "סנגורוצ'קה". באותה שנה היה בניין תיאטרון מאלי המוסקבאי, שבו הועלו רוב מחזותיו, בשיפוצים. לכן הוא התבקש לכתוב מחזה מוזיקלי שבו השתתפו שחקני התיאטרון ושחקני האופרה של תיאטרון בולשוי. המוזיקה למחזה נכתבה של ידי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי הצעיר.
רק בסוף חייו זכה אוסטרובסקי לרווחה כלכלית; הוא התחיל לקבל תמלוגים מהמדינה, ובשנת 1884 הוא התמנה למנהל בתחום רפרטואר התיאטראות של מוסקבה. ואולם אז כבר סבל מבעיות בריאות, והוא נפטר ממחלת לב בשנת 1886.

מורשתו

מחזותיו של אוסטרובסקי מועלים על בימות התיאטרון ברוסיה עד היום. הם גם הוסרטו מעל 30 פעמים, כאשר הסרט הראשון על בסיס מחזה של אוסטרובסקי צולם כבר בשנת 1911.
המשרד להגנת העורף

היסטוריה

ב-17 בינואר 2011 התפלגו 5 חברי הכנסת מסיעת העבודה, אהוד ברק, שלום שמחון, מתן וילנאי, אורית נוקד ועינת וילף והקימו סיעה עצמאית: סיעת העצמאות. עם הקמת הסיעה ופרישת שרי סיעת העבודה מהממשלה, נערך משא-ומתן בין הסיעה לבין מפלגת השלטון, הליכוד, והוסכם על הקמת מינסטריון עצמאי לתחום היערכות העורף, בראשו יעמוד השר מתן וילנאי. תחילה, הוצע למנות "שר להגנת העורף במשרד הביטחון", אולם לאחר שהוברר כי ישנה מניעה משפטית לעשות כן, הוחלט לקבוע את המשרד להגנת העורף כמשרד עצמאי, הנסמך לוגיסטית על משרד הביטחון.
בחודש אוגוסט 2012, מונה מתן וילנאי לשגריר בסין והוחלף על ידי חבר הכנסת מקדימה, אבי דיכטר, שהתפטר מחברותו בכנסת לצורך כך (הסיעה הייתה באופוזיציה). לאחר מינויו של דיכטר מונה למנכ"ל המשרד האלוף (במיל') גבי אופיר, לאחר שאלון רוזן שימש כמנכ"ל הראשון של המשרד ומקימו. לאחר הבחירות לכנסת ה-19, הוחלף דיכטר בשר ארדן, אשר כיהן במקביל גם כשר התקשורת. בחודש יוני 2013, עזב אלוף (במיל') אופיר את תפקיד מנכ"ל המשרד באקורד צורם, ובמקומו מונה ניצב (בדימוס) דן רונן. לאחר מינויו של רונן, התברר כי הוא קרא לסגירת המשרד כשנה לפני כן, ובהמשך התפטר מתפקידו. ביוני 2014 נסגר המשרד להגנת העורף בהחלטת הממשלה, וכל סמכויותיו הועברו למשרד הביטחון.

מבנה המשרד

למשרד היו שני אגפים: היערכות ותיאום לחירום ותכנון ומדיניות. במשרד להגנת העורף הוטמעו שני גופים שהיו קיימים עוד קודם להקמתו: רשות החירום הלאומית (רח"ל) ומערך המשק לשעת חירום (מל"ח).

הדיון על תחומי פעילותו של המשרד להגנת העורף

כאמור, לאחר הקמתו, הוטמעו רח"ל ומערך המשק לשעת חירום (מל"ח) במשרד להגנת העורף. כמו כן, מינו שרי הביטחון והגנת העורף דאז, ברק ווילנאי, ועדה ציבורית בראשות האלוף (במיל') זאב ליבנה, שתבחן את תחומי הפעילות שיוטלו על המשרד להגנת העורף, שכן הוברר כי בפועל היה בהקמתו של המשרד להגנת העורף כמשרד עצמאי כדי להרע את מצבו של השר להגנת העורף נוכח הניתוק ההיררכי בינו ובין צה"ל. הוויכוח הציבורי על סמכויות המשרד להגנת העורף התעצם עם מינויו של השר ארדן לשר להגנת העורף, נוכח התנגדותו של שר הביטחון, משה יעלון, להעברת סמכויות נוספות לידי המשרד להגנת העורף, בעיקר סמכויות מתחום ההתגוננות האזרחית. בעוד שהשר ארדן טען כי משרד הביטחון הזניח במשך שנים את תחום היערכות העורף לחירום, טען שר הביטחון כי המשרד להגנת העורף מיותר וזאת בין השאר על רקע סופת השלגים הגדולה שאירעה בחודש דצמבר 2013.
אקליפטוס לימוני

שיוך טקסונומי ואטימולוגיה

מאז שנת 1867 הוגדרו כל מיני העצים דמויי האקליפטוס תחת הסוג הטקסונומי "אקליפטוס". מחקר מולקולרי וגנטי שנערך באמצע שנות ה-90 הוכיח כי מינים רבים שהוגדרו עד אז כמיני אקליפטוס שייכים בעצם לסוג טקסונומי חדש, הנקרא קורימביה (Corymbia). סוג זה, כמו גם הסוג אנגופורה (Angophora), קרוב מאד מבחינת מאפייניו לאקליפטוס, ולעיתים לא ניתן לקבוע במדויק לאיזה מהסוגים שייך מין מסוים. עד היום, זוכים המינים משלושת הסוגים הללו לכינוי "אקליפטוס", ולדעת חוקרים רבים אין בכך מן הטעות. כתוצאה מכך, שמו של המין בעברית נותר עדיין "אקליפטוס לימוני", וכך גם בשפות אחרות. כמו כן, השם המדעי הרשמי, Corymbia citriodora, מוחלף פעמים רבות בשם Eucalyptus citriodora. בתרגום חופשי לעברית, פירוש השם citriodora הוא "ריח לימוני".

מורפולוגיה

אקליפטוס לימוני הוא בעל קליפה חלקה ולעיתים מעט "מנומרת", בעלת גוון לבן עד ורוד או נחושתי, ולעיתים מכוסה במעין אבקה. הכותרת שלו היא בעלת עלים צרים במיוחד, אשר מדיפים ניחוח חריף של לימון. כותרת העץ מכילה גם ניצנים בצורת אגס, המסודרים בצבירים של שלושה וממוקמים בנקודת המפגש בין העלה לפטוטרת. פירותיו של העץ הם בצורת אגרטל. פריחת העץ מתרחשת לאורך כל השנה, ותועדו פריחות בחודשים ינואר, אפריל, מאי, יוני, יולי, אוגוסט, אוקטובר ודצמבר.

תפוצה

הקרקע המיטבית עבור האקליפטוס הלימוני היא אדמה עשירה ברקבובית, והוא נפוץ בשטחים מיוערים ויבשים, בדרך כלל באזורים הרריים. התפוצה הטבעית של העץ היא באוסטרליה המערבית, אך הוא ניטע על ידי האדם גם באזורים הפרבריים של ניו סאות' ויילס ושל ויקטוריה. אחד העצים, הממוקם בשמורת טבע בעיר מורבין (Moorabbin) שבמדינת ויקטוריה, נכלל על ידי החברה להגנת הטבע האוסטרלית ברשימת "העצים החשובים" באוסטרליה. כמו כן, בעיר פרת' מצויה שדרה מפורסמת של עצי אקליפטוס לימוני.

בישראל

בישראל, בה נפוץ בעיקר המין אקליפטוס המקור, כמעט ולא קיימים פרטים של האקליפטוס הלימוני. אחד הפרטים המוכרים ביותר בישראל נמצא בעיר פתח תקווה וממוקם ברחוב שפירא 8, בצמוד לבית משפחת ימיני (שפירא 10) בקרבת ביתו של זקן השומרים אברהם שפירא. גילו של העץ, המוערך כאחד מהעצים הוותיקים בישראל, הוא כ-100 שנה. גובהו כ-35 מטרים, קוטר הכותרת שלו הוא כ-25 מטרים והיקף גזעו הלבן הוא כ-6 מטרים. העץ זכה לגידור ולשילוט מוסדר על ידי עיריית פתח תקווה.

בשימוש האדם

האקליפטוס הלימוני משמש הן לתעשיית קורות העץ והן לייצור דבש. כמו כן, זהו עץ פופולרי בתרבות הגינון באוסטרליה ומחוצה לה. השמן האתרי המופק מן העץ, בעיקר בברזיל ובסין, מכיל ריכוז גבוה של ציטרונלל, ומשמש כדוחה חרקים, כרכיב בתעשיית הבשמים וכן לשימושים נטורופתיים.
מייפלאואר

מייפלאואר (באנגלית: Mayflower) הייתה ספינת מהגרים אנגלית, אשר נשאה את "האבות העולים" מפלימות', אנגליה אל "העולם החדש" בשנת 1620. על סיפונה היו 102 נוסעים, ביניהם 19 נשים ו-33 ילדים. מסעם הפך לסיפור אייקוני באנלים מוקדמים של היסטוריה אמריקאית על מוות והישרדות בתנאים החורפיים הקשים של ניו אינגלנד. לפני ההפלגה, הבדלנים ביקשו אישור מחברת ווירג'יניה להקים מושבה חדשה והוקצו חלקת אדמה, או "פטנט", דרומית לקו רוחב 41-צפון, קרוב לנהר ההדסון. בגלל רוחות חלשות ומקרה של כמעט-טביעה על שרטונים ליד קייפ קוד, הם נאלצו לעגון צפונית מאוד ליעדם המתוכנן. משום שתנאי הפטנט לא חלו על המקום בו החליטו להקים את מושבם, היו דאגות שמספר נוסעים, בלי הרגשת מחויבות להסכם, יעזבו את הקבוצה. ב-11 בנובמבר, 41 מהנוסעים הזכרים על הספינה חתמו על אמנה ליצור מערכת של ממשל-עצמי. מסמך זה הנקרא אמנת המייפלאואר, מהווה דוגמה מתמשכת לשלטון-עצמי ושימשה השראה לחוקת ארצות הברית ולחוקות מדינותיה השונות.

לקריאה נוספת

נתניאל פילבריק, מייפלאואר: הסיפור האמיתי שמאחורי המיתוס, הוצאת אריה ניר, 2007.
פליאו

פליאו הוא רובוט צעצוע שעוצב כדמות דינוזאור שיוצר על ידי חברת Ugobe. 
פליאו עוצב על ידי קלב צ'אנג, שעזר ביצורו הצעצוע פרבי. פליאו נחשף לראשונה לציבור ב-7 בפברואר 2006 בכנס בסקוטסדייל, אריזונה. הפצת בובות פליאו לחנויות החלה ב-5 בדצמבר 2007.

עיצוב הרובוט

פליאו תוכנן על ידי קבוצת מומחי דינוזאורים, ציירי אנימציה, אנשי טכנולוגיה, מדענים, ביולוגים ומתכנתים. העיצוב כולל חיישנים ומערכת של בינה מלאכותית שיכולה ליצור תדמית טבעית בעלת תזוזות בסיסיות והתנהגות. לרובוט תכנה המאפשרת לו להשתדרג באמצעות כרטיס Secure Digital, או דרך ממשק ה-USB.
אבי לרנר

חיים וקריירה

לרנר נולד בחיפה, כשנה לפני קום מדינת ישראל. הוא גדל והתחנך בעיר הולדתו. הוא שירת בצה"ל במהלך מלחמת ששת הימים בצנחנים. בראיון לפנאי פלוס ציין שהשתתף בקרב על רפיח לפני החדירה לתעלת סואץ. השתתף גם בתור חייל מילואים במלחמת יום כיפור. בראשית הקריירה שלו עבד באולמות קולנוע בתל אביב, אולם בגיל צעיר עבר לדרום אפריקה, שם הוא הפיק מספר סרטים והיה הבעלים של רשת בתי קולנוע. הוא עבר ללוס אנג'לס בראשית שנות התשעים. ב-1991 התמנה לנשיא חברת ההפקה וההפצה העצמאית Global Pictures.
לרנר ייסד שתי חברות הפקה ביחד עם טרבר שורט, דני דימבורט ואחיו דני לרנר: Nu Image ו-Millennium Films. החברות מפיקות מגוון סרטים, אם כי רובם הם סרטי פעולה. הללו מופקים ומצולמים בבולגריה, שם יש לו סטודיו שהיה מחסן בעידן הקומוניסטי. בבעלות חברות הסרטים שלו גם האולפן First Look Pictures.

כוכבי הפעולה בסרטיו

בחלק הארי של סרטיו של לרנר הופיעו כוכבי פעולה שהיו בשיאם בשנות השמונים והתשעים: ז'אן קלוד ואן דאם, סטיבן סיגל, וסלי סנייפס, דולף לונדגרן וצ'אק נוריס, והם בדרך כלל משווקים ישירות לווידאו. לרנר הפיק את "רמבו" בכיכובו של סילבסטר סטאלון ואת "רצח מוצדק" בכיכובים של רוברט דה נירו ואל פצ'ינו אותם הפיקו החברות Millennium Films ו- Emmett Furla Films. 

כיום הוא מפיק את הסרטים "ניתנים להקרבה" ו"אדגר אלן פו", שאת שניהם יביים סילבסטר סטאלון.
בנוסף לרנר הפיק את הסרטים "בלתי נשכחים" ו"בלתי נשכחים 2" שגם הם בבימוי של סטאלון ובכיכובם של כל כוכבי סרטי הפעולה [פרט לסטיבן סיגל בגלל סכסוך שלו ושל לרנר]. 
כסרטים נוספים של לרנר הם: "סוף המשחק" בכיכובו של קובה גודינג ג'וניור וג'יימס וודס, "אדיסון" בכיכובם של מורגן פרימן, קווין ספייסי וג'סטין טימברלייק, וכן את הסרטים "16 רחובות"; "הדליה השחורה" ואיש הקש. ב-2014 הפיק את הסרט "אנשים טובים" בכיכובו של ג'יימס פרנקו.
נגבה

הקמה

הקיבוץ הוקם על ידי גרעין "גבעת גנים" של חברי השומר הצעיר מפולין, אליו הצטרפו החברים הפולנים של גרעין "שמיר" שרוב חבריו עלו מרומניה. היישוב הוקם ב-12 ביולי 1939 כיישוב חומה ומגדל, בסיוע חברי קיבוץ גבעת ברנר. בעת הקמתה הייתה נגבה הנקודה היהודית הדרומית ביותר בכל ארץ ישראל, למעט סדום על חוף ים המלח.
בתחילה נקראה הנקודה בית עפה על שם הכפר הערבי הסמוך או "גבעת גנים" כשם הגרעין המייסד, ולאחר כשנה הוסב שמו ל"נגבה" כדי לסמל את השאיפה להתיישבות יהודית בנגב.

כלכלה

תושבי הקיבוץ מתפרנסים מגידול עופות, בקר, מטעים, גידולי שדה ומשני מפעלי תעשייה. במקום יש מוזיאון פתוח, תחת כיפת השמים, הכולל דגם משוחזר של יישובי "חומה ומגדל", טנק מצרי שהשתתף בהתקפה על הקיבוץ והושמד, ומגדל המים המנוקב מפגזים, שנותר כמו שהוא.
עם בוגרי ותושבי הקיבוץ נמנים חברי הכנסת אבשלום וילן וענת מאור, האלוף יוסי פלד והמחזאי אריה חן

ספורט

ענף הכדורעף נחשב לספורט מאוד פופולרי בקיבוץ. קבוצת הכדורעף הייצוגית "הפועל נגבה" זכתה באליפות ליגת העל בכדורעף בעונת 1961/62.
מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי

מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי (קיו-ג'יטאי - 大東亞共榮圈 שין ג'יטאי - 大東亜共栄圏. מבוטא דאי-טו-אה-קיו-אה-איקן) הוא מושג שרווח באימפריה היפנית, במיוחד בזמן מלחמת העולם השנייה, וייצג את הרצון ליצור גוש של מדינות אסיאתיות בהנהגת יפן, החופשי מהתערבות מערבית.
היה זה אחד ממספר סיסמאות ורעיונות ששימשו את היפנים בהצדקה למדיניות ההתרחבות הטריטוריאלית והתוקפנות במזרח אסיה בשנות ה-30 ובזמן מלחמת העולם השנייה.
בתקופה זו רבות מן המדינות שנכבשו על ידי יפן נשלטו באופן פורמלי על ידי ממשלות בובה, אשר עשו את רצונה של יפן, ושיעבדו את צורכי האזרחים ואת כלכלת מדינותיהן לצרכיה של המדיניות היפנית, בהצדיקן את פעולותיהן אלו ברצונן במרחב אסיאתי מאוחד החופשי מהשפעה אירופית או אף מנוגד לה. היה זה רעיון שהתפתח בחוגי הצבא היפני, ומיוחס לגנרל האצ'ירו אריטה ששימש בתקופה הרלוונטית כשר החוץ היפני, והיה מעין אידאולוג של ההתפשטות הצבאית היפנית. "מזרח אסיה רבתי" היה המונח היפני, שנאסר לשימוש לאחר מלחמת העולם השנייה, שהתייחס למזרח אסיה, דרום-מזרח אסיה, והאזורים הסמוכים.
הרעיון של מרחב השגשוג הכלכלי המשותף הוכרז באופן רשמי על ידי שר החוץ היפני מצואוקה יוסוקה ב-1 באוגוסט 1940 במסיבת עיתונאים, אך צורות שונות של רעיון זה רווחו בחשיבה ובתעמולה היפנית מזה שנים. מנהיגי יפן התעניינו ברעיון מזה זמן רב, ברצונם להרחיב את ההשפעה היפנית וליצור אימפריה על פי המודל המערבי, באמתלה של שחרור העמים האסיאתים מן האימפריאליזם של מדינות המערב.
התעמולה היפנית כללה מושגים כ"אסיה לאסיאתים" ודיברה על הצורך לשחרר את עמי אסיה מכוחות המדינות האימפריאליסטיות המערביות. במקרים מסוימים התקבלו הכובשים היפנים כמשחררים, כאשר גירשו את הבריטים, צרפתים, וכוחות של מדינות אירופאיות אחרות. אך הברוטליות של הכיבוש היפני, והגזענות בה נקטו כלפי תושבי המדינות שכבשו הובילו ליחס שלילי מן האוכלוסייה שראתה בהם לבסוף כובש זר, כשם שהיו אנשי המערב, ולרוב אף גרועים מכך. עם כניעתה של יפן במלחמת העולם השנייה התמוטט "מרחב השגשוג המשותף".
המושג נחרת בצורה שלילית בשיח של מדינות דרום מזרח אסיה המזהים מושגים כ"מזרח אסיה רבתי" (大東亜) עם שנות הכיבוש היפני. זהו אחד הקשיים העומדים בפני כינוסי "ועידת מזרח אסיה" שהחלו בשנת 2005, העוסקים בניסיונות להקים קהילה מזרח אסיאתית חזקה ומאוחדת יותר.
Empire Earth III

משחקיות

בדומה למשחקים הקודמים, EE3 הוא משחק אסטרטגיה בזמן אמת. כאמור, יש במשחק שלוש ציויליזציות: המערב, המזרח התיכון והמזרח הרחוק. בנוסף, פיתחו את תחום הגרעין במשחק יותר מבמשחקים אחרים בסדרה. במשחק, לכל פלג יש משחקיות שונה באופן יחסי, למשל, במזרח התיכון יש מבנים ניידים, המערב מתבסס על עוצמה, והמזרח הרחוק על יתרון מספרי, בנוסף עם יחידות של מוטציות גנטיות בעידן העתיד. ב-EE3 יש אפשרות למשחקיות שונה המכונה "World Domination" (שליטה עולמית).במשחק "World Domination", השחקנים משחקים על פני כדור הארץ וירטואלי, המפוצל למספר מחוזות. במשחק במצב זה, השחקן יקבל קווסטים ומשימות בעת כיבוש העולם. יתרה מזאת, כדי לסייע לפשט את המשחק, המשחק צמצם את התקופות לחמישה עידנים: העת העתיקה, ימי הביניים, קולוניאלי, מודרני  והעתיד.

פיתוח והוצאה לאור

פיתוח המשחק החל בשנת 2005, זמן קצר לאחר השקת: Empire Earth II.
שלשול

אפידמיולוגיה וטיפול

שלשול ממושך הוא סכנה ממשית לגוף, המאבד נוזלים רבים. דבר זה עלול להשפיע על סמיכות הדם ועל רמת החומציות (ה-pH) בגוף, אשר חיונית לפעילותם התקינה של האנזימים. בנוסף מאבד הגוף בשלשול מינרלים חיוניים ויונים חשובים. איבוד חמור של יוני אשלגן קרוי "היפּוֹקָלמיה", ונגרם לעיתים קרובות כתוצאה ממחלת הכולרה. מוות מכולרה נגרם בדרך-כלל מירידה חמורה בכמות הדם, עקב איבוד הנוזלים, וכתוצאה מכך, אי-ספיקת לב.
בעוד בארצות המפותחות השלשול הוא ברוב המקרים מטרד בלבד, במדינות העולם השלישי מתים בכל שנה כ-3 מיליון איש כתוצאה משלשול. כך, הופך השלשול לאחד מגורמי התמותה העיקריים בעולם. ילדים רבים באזורים אלה סובלים משלשול בממוצע במשך כחודשיים בכל שנה.
קיימים תכשירים רבים לטיפול בשלשול, ללא מרשם רופא (כמו לופראמיד). הללו ברובם תכשירים תסמיניים, אשר אינם מטפלים בגורם הממשי לשלשול. תרופות אלו יכולות להקל על החולה במקרים חמורים, אך מומלץ להימנע מהן במידת האפשר, שכן הן מאריכות בדרך-כלל את משך המחלה.
ברובם המוחלט של המקרים השלשול חולף תוך מספר ימים. בתקופה זו יש לשתות כמות יתרה של נוזלים כדי לפצות על הנוזלים האבודים. יש להימנע ממאכלים חריפים או פיקנטיים מדי, ויש לאכול באיטיות ובצורה סדירה. במקרה של חשש להתייבשות, במיוחד בילדים, יש צורך במתן נוזלים (המכילים בדרך-כלל גם סוכר ומלחים) דרך הווריד.
פיניאטה

פיניאטה (בספרדית: Piñata) היא מכל צבעוני מעוצב המלא בממתקים וצעצועים. בעת חגיגות היא נתלית בחבל מעץ או מהתקרה, כשילדים מנסים לחבוט בה במקלות כשעיניהם מכוסות, כדי להשיג את הממתקים והצעצועים שבפנים.
מוצא המשחק מספרד ומקסיקו, אך ישנם אנשים הטוענים שמוצא המשחק הוא מסין.
הפיניאטה משמשת כבר מאות שנים לחגוג אירועים כימי הולדת ואת חג המולד, בעיקר באמריקה הלטינית, ומשחק זה השתרש בקרב החברה האמריקאית (במיוחד בקרב המהגרים המקסיקנים).
פיניאטות עשויות מחומרים שבירים כגון קש, עיסת נייר או חרס; באופן מסורתי הן עשויות בצורת אדם או חיה (לרוב חמור), אך בשנים האחרונות ניתן לראות פיניאטות מעוצבות ככלי רכב או דמויות מצוירות.
במקסיקו, הפיניאטה מעוצבת באופן מסורתי ככוכב בעל שבעה קצוות, ומייצגת את השטן ואת שבעת החטאים.