הצי היווני

הצי היווני או הצי ההלני (ביוונית: Πολεμικό Ναυτικό, "פולמיקו נאפטיקו") הוא הצי המלחמתי של מדינת יוון המודרנית. ראשיתו בספינות שנאספו ונלחמו במלחמת העצמאות של יוון בהנהגת אדמירל מיאוליס ולסקרינה בובולינה. באותן תקופות בתולדותיה של יוון המודרנית בהן נתקיימה בה מונרכיה (1833-1924 ו- 1936-1973), הוא נודע בשם הצי המלכותי (Βασιλικό Ναυτικό, "ואסיליקו נאפטיקו").

הצי במלחמת העצמאות היוונית

הכוח הימי היווני שהוקם במהפכת 1821 כלל אוניות סוחר מוסבות, שהשתייכו לבעלי אוניות מהאיים והנמלים המורדים בשלטון העות'מאני. מאחר שמרביתן באו מן האיים אידרה (Hydra), ספטסאי (Spetsai) ופסארה (Psara), הוא כונה בשם "צי שלושת האיים". חלק מן הכסף שאספו המורדים הוקצה להזמנת אוניות מלחמה מחו"ל, ובהן אוניות קיטור. אוניות אלה ואחרות היוו את הצי הלאומי שהוקם על ידי יואניס קפודיסטריאס (Ioannis Kapodistrias) ואשר בסיסו נקבע באי פורוס (Poros).

הצי במאה ה-19

אותון מלך יוון הגדיל את הצי בהזמינו כלי שיט חדשים בחו"ל ובבנותו מספר אוניות עזר בפורוס. בימיו, בשנת 1845, נעשה גם הצעד הראשון להקמת אקדמיה לקצינים ימיים. את ארגונו מחדש של הצי המלחמתי נטל על עצמו ראש הממשלה חרילאוס טריקופיס. הוא הזמין משלחת של מומחים מצרפת כדי לאמן מחדש את קציני הצי, וב-1884 הקים שוב את האקדמיה הימית, ה"סכולה נאפטיקון דוקימון" (Σχολή Ναυτικών Δοκίμων). כמו כן נקנו 3 אוניות מערכה חדשות ("אידרה", "ספטסאי" ו"פסארה"), שהבטיחו את עליונות הצי היווני על פני הצי העות'מאני. ברם, במהלך מלחמת יוון-טורקיה (1887) נותר הצי רוב הזמן ספון בנמלים בשל פיקוד כושל.

מלחמות הבלקן ומלחמת העולם הראשונה

לאחר ההפיכה הצבאית של 1909 קנתה יוון מספר אוניות, שהנודעת שבהן היא הסיירת המשוריינת "גאורגיוס אוורוף" (Gerogios Averof). אונייה זו שחררה את איי הים האגאי וניצחה פעמיים את הצי העות'מאני במהלך מלחמת הבלקן הראשונה. רכישות גדולות נוספות שנעשו בחו"ל ב-1914 כללו שתי אוניות מערכה אמריקניות מיושנות מדגם "מיסיסיפי" - "לימנוס" (Limnos) ו"קילקיס" (Kilkis) - והסיירת הקלה "אלי" (Elli) שנרכשה בסין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוחרם הצי המלחמתי היווני, זו הפעם השלישית בתולדותיו, על ידי בנות הברית. כשהצטרפה יוון לבסוף למלחמה ב-1917 לצדן של בנות הברית, הוחזרו לה האוניות שנותרו ממנו.

בין המלחמות

בין שתי מלחמות העולם ובמיוחד לאחר מלחמת יוון-טורקיה איפשר מצבה הכספי של יוון את הזמנתן של אוניות חדשות, בעיקר קלות, כמו צוללות ומשחתות, ודגש מיוחד הושם על הכשרה ואימונים. בשנות השלושים, בתקופת כהונתו של ראש הממשלה יואניס מטקסאס (Ioannis Metaxas), נעשה מאמץ לשפר את מצבו של הצי, אך הוא נקטע עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ב-15 באוגוסט 1940, ללא הכרזת מלחמה, טירפדה צוללת איטלקית את הסיירת הקלה "אלי" והטביעה אותה. לאחר פלישת הצבא האיטלקי ליוון ב-28 באוקטובר 1940, עשה הצי היווני יד אחת עם הצי המלכותי הבריטי נגד הרג'ה מרינה; משימתו העיקרית הייתה אבטחת קווי הקשר הפנימיים בים האגאי ומניעת ההספקה דרך הים האדריאטי אל הצבא האיטלקי באלבניה. בעקבות ההתקפה הגרמנית באפריל 1941 על יוון וכניעתה, נמלטו מרבית אוניות הצי אל אלכסנדריה, ובראשן אוניית המערכה הקשישה "אוורוף", ויחד עם אוניות צי הים התיכון הבריטי הוסיפו להילחם נגד מדינות הציר. פעולות הצי היווני התמקדו בעיקר בים התיכון, אך אוניותיו נטלו חלק גם בליווי שיירות באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס ההודי ובפלישה לנורמנדי. עם נסיגת הצבא הגרמני מיוון באוקטובר 1944, שב הצי למולדתו.

פעולות הצי לאחר מלחמת העולם ה-2

הצי, שנותר נאמן לממשלה האנטי-קומוניסטית, השתתף במלחמת האזרחים ביוון (1946-1949). עם הצטרפות יוון לנאט"ו הלך והתהדק שיתוף הפעולה בינו לבין הצי האמריקני, והדבר בא לידי ביטוי בהסתמכות הולכת וגוברת על ספינות וכלי נשק מתוצרת ארצות הברית. מאז שנות השישים, בעקבות ההידרדרות המחודשת של היחסים בין טורקיה ליוון, עיקר ייעודו של הצי ההלני הוא להעניק מענה הולם לאיום הנשקף ממדינה זו. בשנים האחרונות, לבד מן התפקיד אותו הוא מוסיף למלא במסגרת הברית האטלנטית, השתתף הצי במלחמת המפרץ (1991) ואוניותיו אף נטלו חלק עם כוחות ימיים בינלאומיים אחרים בפעולות לדיכוי הטרור העולמי באזור האוקיינוס ההודי לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001. בשנת 2006, בעקבות מלחמת לבנון השנייה, צורפה הפריגטה היוונית "קנאריס" (Kanaris) לכוח יוניפי"ל וערכה סיורים למניעת הברחות נשק ללבנון.