google/wiki40b huggingface dataset:
פרנסואה מוריאק

חייו

מוריאק נולד בעיר בורדו בחבל אקוויטניה שבצרפת. הוא למד ספרות באוניברסיטה של בורדו וב-1905 עבר לפריז כדי להמשיך בלימודיו, אך מקץ מספר חודשים החליט להקדיש את עצמו לכתיבה. קובץ שיריו הראשון "ידיים שלובות" פורסם ב-1909. כתיבתו של מוריאק הופרעה בעת מלחמת העולם הראשונה, כאשר שירת בבלקן בבית חולים של "הצלב האדום". ב-1922 פרסם את הרומן "נשיקה למצורע" שזכה להצלחה בציבור. ב-1933 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. במשך מלחמת העולם השנייה המשיך בכתיבה ופרסם את "היומן השחור". פרנסואה מוריאק כתב למעלה משלושים נובלות, ומחזות אחדים שהוצגו על ידי "קומדי פרנסז" בפריז. הוא היה גם עיתונאי ושימש כעורך של העיתון "לה פיגרו".
בשנות החמישים תמך פרנסואה מוריאק בעצמאות אלג'יריה, וגינה את עינויי השבויים שנפלו בידי הצבא הצרפתי. הוא פרסם את זיכרונותיו האישיים, וביוגרפיה של שארל דה גול. ב-1952 זכה בפרס נובל לספרות, וב-1958 זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי. כל יצירותיו של פרנסואה מוריאק הופיעו ב-12 כרכים ב-1950–1956. הוא עודד את אלי ויזל לכתוב על חווייתו האישית את השואה לאחר מלחמת העולם השנייה.
נכדתו הייתה השחקנית אן ויאז'מסקי שנישאה לבמאי הצרפתי ז'אן לוק גודאר.
פרנסואה מוריאק נפטר בפריז ב-1970, ונקבר בבית העלמין דה וֶמַר שמצפון לעיר.
Loyalty

ביקורות

מגזין קומפלקס כינה את השיר "רצועה בולטת" מתוך השירים העיקריים שבאלבום. כתב המגזין דה פידר, ג'ייסון פרהאם תיאר את השיר "חרדה, מטורף, ועקשן להפליא בזכות עצמו" ו-"חלקים שווים של פופ, פאנק, וקטעי ראפ מהורהר". כתב המגזין נשר, פרנק גואן הסביר כי נהנה מההאזנה לשיר, במיוחד מהחלקים של ריהאנה, ואמר "אמנם רק שמונה ברים, ושורות הראפ של ריהאנה שוטפות כפי שהן קצרות, מהירות ומהוות דימוי לסיור בלתי רשמי של ההישגים שלה".
אתר ראפ אפ, תיאר את השיר את השיר: "רצועה בולטת שמותירה ל'קונג פו קני' ו'באד גירל רירי' להתייחס לנאמנות במגוון של זוויות".

וידאו קליפ

הקליפ של השיר פורסם בערוץ ה-Vevo של לאמאר ביוטיוב ב-28 ביולי 2017. הוא הופק ובוים על ידי דייב מאיירס וכולל הופעה בהשתתפות זמרת האורח ריהאנה.
יאיר דורי (קצין)

ביוגרפיה

דורי נולד ביפו ושירת במערך הנ"מ. בין תפקידיו: מפקד בית הספר לנ"מ בשנים 1995 - 1997, וראש מחלקת הגנה קרקעית ונ"מ בחיל האוויר. ביולי 2000 מונה למפקד כוחות הנ"מ ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2003. במהלך כהונתו נקלטה בחיל האוויר והפכה למבצעית סוללת טילי החץ הראשונה. 
לאחר שחרורו שימש יועץ לאסטרטגיה ארגונית וכיהן כסמנכ"ל למינהל, משאבי אנוש, ארגון ושירות לקוחות במוסד לביטוח לאומי. באוקטובר 2007 מונה על ידי שר התחבורה שאול מופז למנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, הוא נאלץ להתפטר ביולי 2009 לאחר סכסוכים עם הנהלת הרשות. בפברואר 2011 מונה למנכ"ל תאגיד המים "מניב" בראשון לציון. 
דורי היה בעל תואר שני במינהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת אובורן באלבמה, בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וקורס מתקדם למנהיגות בפורט בליס שבטקסס. עמד בראש עמותת "עיניים בדרכים", שפועלת לפיתוח מנהיגות לבטיחות בדרכים בקרב צעירים, ובראש עמותת "מנטור לחיים", שעוסקת בשילוב חיילים בודדים בחברה.
נפטר ב-2012 ממחלת הסרטן. היה נשוי ואב לשלושה.
אנדרו מרינר

קריירה

מרינר הופיע לראשונה עם הסימפונית של לונדון בשנת 1977, בניצוחו של סרג'יו צ'ליבידאקה וכקלרניתן ראשי אורח בסיור העולמי של התזמורת בשנת 1983. בהמשך היה לקלרניתן ראשי של האקדמיה של סנט מרטין בשדות בלונדון, משרה שבה החזיק במקביל להתחייבותו לתזמורת הסימפונית, עד 2008. אנדרו מרינר הוא בנו של מייסד האקדמיה של סנט מרטין בשדות, סר נוויל מרינר.
כסולן מרינר מופיע בקביעות בלונדון, הן במרכז האמנויות ברביקן והן ברויאל פסטיבל הול. הקריירה הבינלאומית הענפה שלו הביאה אותו ללה סקאלה במילאנו, לה פניצ'ה בוונציה, למוזיקפראיין בווינה וברחבי ארצות הברית ובאוסטרליה, שם הופיע במלבורן בקונצ'רטי של מוצרט ודגלאס ויילנד עם התזמורת הקאמרית של מלבורן. אנדרו ניגן בבכורה עולמית של קונצ'רטי, שכתבו בשבילו רובין הולוויי, דומיניק מאלדובני וג'ון טאוונר.
מרינר הוא חבר באנסמבל של הסימפונית של לונדון ונהנה במשך השנים מנגינה עם מספר רב של קבוצות בינלאומיות אחרות. בהן רביעיות המיתרים ממוסקבה, ורשה, אורלנדו ועוד. הוא עבד עם כמה מן הנגנים הנודעים ביותר בחוגי המוזיקה הקאמרית,  בהם אלפרד ברנדל, אנדרה פרווין, אנדרס שיף, לין הארל, סטיבן איסרליס, עמנואל אקס, הלן גרימו, סילביה מקנייר, אדיטה גרוברובה ועם הנגנים המנוחים ולאדו פרלמוטר וג'ורג' מלקולם.
נוסף להקלטות רבות עם התזמורת הסימפונית של לונדון, על תקליטורים ולסרטי קולנוע וטלוויזיה, הקליט מרינר את עיקר הרפרטואר הסולני והקאמרי לקלרנית בחברות הקלטה שטהטצף בהן פיליפס, EMI, צ'אנדוס וקולינס קלאסיקס. הופעותיו הקונצרטיות משודרות דרך קבע ב-BBC. בין מיזמי ההקלטה האחרונים חמישיית הקלרנית של רונלד קורפ והקונצ'רטו לקלרנית של הווארד בלייק עם סר נוויל מרינר והאקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס בחברת פנטטון קלאסיקס.
אנדרו מבוקש כמורה וכיועץ לכלי נשיפה מעץ, הוא נותן כיתות אמן, מדריך תזמורות ושופט בתחרויות ברחבי העולם. במשך השנים, לימד בקונסרבטוריון של סידני, באקדמיה האוסטרלית הלאומית במלבורן, בג'וליארד, באקדמיה של הונג קונג ובאקדמיה דה לה מוזיקה ברומא והוא מדריך בקביעות נגנים בתזמורת העולם החדש של מיאמי. הוא יושב בקביעות בחבר השופטים של תחרות הניצוח דונאטלה פליק, בוועדה המייעצת של קרן שולטי ובחבר הנאמנים של קרן האטורי והוא "אמן באפט קראמפון". כמו כן מרינר הוא פרופסור בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה ובאקדמיה המלכותית למוזיקה.
ג'יימס קארוויל

צ'סטר ג'יימס קארוויל (באנגלית: Chester James Carville; נולד ב-25 באוקטובר 1944) הוא פרשן פוליטי וידוען אמריקאי המשמש כדמות בולטת במפלגה הדמוקרטית. הוא זכה לחשיפה לאומית כשהיה היועץ האסטרטגי הבכיר של הקמפיין המוצלח של מושל ארקנסו דאז ביל קלינטון בבחירות לנשיאות 1992. משמש כיום כפרשן פוליטי בערוץ פוקס ניוז.

ביוגרפיה

נולד בקארוויל, עיירה השוכנת בדרום לואיזיאנה, מערבית לניו אורלינס, הנקראת על שם סבו, לואיס ארתור קארוויל, שהיה מנהל דואר. הוא סיים תואר J.D. במשפטים באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
Moves Me

רקע

דמי לובאטו נהגה לכתוב שירה מגיל קטן. אחותה הגדולה, דאלאס, שאפה להשיג קריירה במוזיקה במשך תקופה מסוימת בצעירותה, וכצופה מהצד שאף ליוותה אותה בהופעותיה לובאטו לקחה ממנה השראה והחליטה ללכת בעקבותיה. תחת השפעתה מדאלאס היא התחילה ללמוד נגינה על פסנתר וגיטרה, וכשהיה לה מספיק ניסיון גם בכתיבה וגם בנגינה היא חיברה בין השניים והחלה לכתוב ולהלחין שירים לגמרי לבדה. בהמשך, הסוכן שלה, ביחד עם כמה מהמפיקים שעבדו עם דאלאס, זיהו אצלה פוטנציאל ברגע ששמעו אותה והחליטו לקחת אותה לאולפן הקלטות כדי להקליט את הקול שלה באופן מקצועי. לובאטו הקליטה מספר שירים שכתבה, ביניהם הסינגל "Moves Me", לו בהמשך יצא אף וידאו-קליפ בכיכובה.

הסינגל Moves Me

הסינגל "Moves Me" יצא לאור בשנת 2002 על גבי תקליטור. זהו השיר הראשון שלובאטו הקליטה, בהיותה בת 12 לערך. מלבד אלבום זה השיר נכלל בפורמט CD כבונוס בשני מיני אלבומי DVD; האחד "Off Da Hook: F-Troop Style" שיצא לאור בשנת 2004 ובמסגרתו נלמדות חמש כוראוגרפיות שונות של ריקוד ההיפ-הופ בהשתתפותה של לובאטו, והשני "Be Like A Pop Star" המלמד את הכוראוגרפיה המבוצעת בווידאו קליפ הרשמי של השיר, גם הוא בהשתתפותה. בשנת 2008 הסינגל, ביחד עם האלבום, היו זמינים להורדה דרך אייטונס למשך זמן מוגבל.

וידאו קליפ

לצד הסינגל "Moves Me" יצא וידאו קליפ רשמי בכיכובה של לובאטו. בוידאו היא נראית עם מדונה (מיקרופון צמוד ראש), והיא נראית מבצעת כוראוגרפיה עם צעדי ריקוד המזכירים את סגנונה של בריטני ספירס, כשמסביבה ארבעה רקדנים פחות או יותר בגילה.
משה גולדמן (זווהיל)

קורות חייו

רבי משה גולדמן נולד באוקראינה. בן לאביו, רבי יחיאל מיכל יונגרלייב שהיה אבי שושלת זלוטשוב והיה אביהם של ראשי חצרות ראדוויל, גלינא, זוועהיל, יאמפולה, סקאליה ושאץ. רבי יצחק היה תלמידם המובהק של רבי ישראל בר אליעזר - הבעל שם טוב, שהיה אבי תנועת החסידות ושל רבי דב בר - המגיד ממזריטש, שהיה ממייסדי תנועת החסידות.
אביו של רבי יחיאל מיכל יונגרלייב היה הרב יצחק יונגרלייב ("המגיד מדרוהוביץ") בנו של רבי יוסף ספרובדליבר מפיסטין בן רבי משה מזובריש. אמו של רבי משה גולדמן הייתה הרבנית פופריש בת הרב מאיר פופריש

האדמו"רות

את דרכו החל רבי משה גודלמן כתלמידם של מי שהיו גדולי תנועת החסידות בדורם, הוא נמנה עם תלמידם המובהקים של רבי לוי יצחק רוסקוב מברדיצ'ב, לאחר מכן החל ללמוד אצל הרב מרדכי מנעשכיז ובסוף ימי בחרותו היה תלמידו של רבי יעקב יצחק הלוי הורוביץ.
בניגוד לשאר אחיו סירב הרב משה גולדמן לכהן כאדמו"ר עם פטירתו של אביו, הרב יחיאל מיכל יונגרלייב בכ"ה אלול ה'תקמ"א. אחיו היו מייסדי החצרות יאמפולה, ראדוויל, קרעמניץ וזבוריזש. בעקבות לחצים מצד מורו ורבו של הרב משה הוא הסכים לבסוף למלא את מקום אביו, בתחילה ישב בעיר מזריטש שבאוקראינה ולאחר מכן עבר לזוועהיל שם הקים את חצרו וייסד את חסידות זוועהיל.
בי' אייר ה'תקצ"א נפטר הרב משה גולדמן ואת מקומו מילא בנו, הרב יחיאל מיכל גולדמן שהוכתר לכהן כאדמו"ר השני לזוועהיל.
כוראה

כוראה (יוונית χορεία), ריקוד מעגלי יווני המלווה בזמרים (מקהלה - כורוס - χορός)).
הומרוס מזכיר את הכוראה ביצירתו, איליאדה. הריקוד עבר למסורות של עמים נוספים כשהוא משמר חלקית את השם המקורי. ברוסית נקרא "כורובוד", ברומנית "חורה", בבולגרית "חורו" ובעברית הורה.
הריקוד מלווה בנגינה. הרוקדים אוחזים ידיים במעגל גדול ורוקדים בצעדים אלכסוניים קדימה ואחורה תוך כדי סיבוב המעגל עם כיוון השעון.
המעשייה על הנסיכה המתה ושבעת האבירים

המעשייה על הנסיכה המתה ושבעת האבירים (ברוסית: Сказка о мёртвой царевне и о семи богатырях) היא מעשייה מחורזת מאת הסופר, המשורר והמחבר אלכסנדר פושקין.
המעשייה היא עיבוד לאגדה שלגיה ושבעת הגמדים של האחים גרים, ובינה לבין הגרסה של פושקין יש דמיון רב. המעשייה נכתבה בשנת 1833.
כמו בסיפורם של האחים גרים, אימה החורגת של הנסיכה מקנאה בה בגלל יופיה ושולחת את המשרתת (בעוד בסיפור של גרים זה צייד) לנטוש אותה ביער (דרישה זאת מרמזת על הרכות של המעשיה, כי בגרסה של גרים המלכה מצווה להרוג את הנסיכה). המשרתת עושה את מצוות המלכה, ושלגיה מוצאת מחסה בטירת עץ (בגרסה של גרים זו בקתת לבנים) שבה חיים שבעה אבירים (בגרסה של גרים אלה גמדים) המלכה מגלה את המקרה בעזרת מראת הקסמים שלה, מתחפשת לאישה זקנה ומגישה לשלגיה תפוח מורעל. כמו בסיפור של האחים גרים, שלגיה מתעלפת מאכילת התפוח, והנסיך מנשק אותה, מעיר אותה והם מתחתנים.
הסיפור עובד לסרט מצויר בשנת 1951.
תרגום לעברית, בידי ריטה קוגן, בשם "האגדה על בת הצאר ושבעת האבירים", יצא לאור בשנת 2018 בהוצאת קדימה.
שמונה נשיפות

תיאור

סדרת ההדפסים "שמונה נשימות" נוצרה בשנת 2011 על ידי הילה בן ארי בסדנת ההדפס ירושלים. הסדרה, הכוללת שישה הדפסים, הופקה במסגרת פרויקט של אמנות נשית בשם "קליפות אדומות", אותו אצרה נעמי טנהאוזר, ושהוצגה כתערוכה בסדנת ההדפס בשנת 2012. לצד סדרה זו יצרה האמנית עוד שתי סדרות נוספות בשם "לאחור" ו-"פעם אחת", הקרובות בנושאיהן אל סדרה זו. העבודות הודפסו על ידי רן סגל במהדורה של 12 עותקים, לבד מאחד מן ההדפסים, שהודפס במהדורה של 15 עותקים.
ההדפסים מציגים דמויות של מתעמלות או לוליניות העוסקות בפעילויות גופניות שונות בעזרת מכשירי התעמלות. חלק מן המכשירים מתוארים בקו רישומי, בעוד אחרים מתוארים כמבנה תלת ממדי בצבע לבן. מבנים אלו נוצרו על ידי שימוש במגזרות נייר שחסמו את הדפסת הצבע מלוח ההדפסה אל הנייר, וכן העניקו למבנים אלו איכות תלת-ממדי של תלחיץ. המבנים חוסמים או "כולאים" את הדמויות". אחד מן ההדפסים ("שמונה נשיפות IV") מודפס בגוון אפור, אחר ("שמונה נשיפות I") מאופיין ברקע אדום בוהק, ואילו האחרים מודפסים בשילוב של גוונים אפורים עם צבע אדום בהיר. השם - "שמונה נשיפות" - קשר למקצב סדור של הנשימה בפעולה גופנית.
בראיון תיארה בן ארי את העיסוק שלה בגוף הנשי כביטוי לשילוב שבין הסדר הברתי לבין הגוף האינדיבידואלי. "בעבודות אני עוסקת באיזושהי התנגשות בין הגוף הנשי לבין האלמנט המסדר והממשטר. [...] בעבודות אני שואלת על הגבולות של הגוף, על האופן שבו הטריטוריה שלו נחסמת, היכן היא נחדרת ואיך היא מוגדרת. [...] האתגר שמעסיק אותי שוב ושוב בעבודות הוא איך לקיים תנועה בתוך המגבלה."
אחת מן העבודות בסדרה ("שמונה נשיפות III") הוצגה בתערוכה "זמן הדפס" (2013) במוזיאון הפתוח תפן ואחד מעותקיה נמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. על יצירותיה בפרויקט זה זכתה בן ארי ב-"פרס פינס לגרפיקה ישראלית".
האמן (האמן ומרגריטה)

עיסוקיו

האמן עמל כהיסטוריון במוזיאון במוסקבה ותרגם מ-5 שפות: אנגלית, צרפתית, גרמנית, לטינית ויוונית. באחד הימים הוא זוכה במאה אלף רובל בלוטו; הוא התפטר מעבודתו, שכר דירת 2 חדרים צנומה, מעין מרתף, והחל לעמול על הרומן שלו אודות פונטיוס פילטוס, הוא ידע כי יחתום אותו במילים: "הפרוקורטור החמישי של ארץ יהודה האביר פונטיוס פילטוס." אך לדאבון לבו כשניסה להוציאו לאור, שלושת עורכי-ספרות: לטונסקי, ארימן, ודפנוביץ’ נמנעו מפרסומו. עקב כך, הוא שקע בדיכאון ושרף את כתב-היד של הרומן שלו.

אהבתו

הוא מגולל בפני איוון בליבית את סיפור היכרותו עם בחירת ליבו – מרגריטה: הוא פגש אותה לראשונה בטברסקיה כשבידה זר פרחים צהובים – מבחילים לדידו. היא פנתה לסמטה והוא התחקה אחר עקבותיה. היא נעצה בו מבטה ועינייה היו גלמודות ושאלה: "האם הינך אוהב את פרחיי?” "לא
“ השיב האמן. הוא אומר לאיוון: “אהבה קפצה עלינו כליסטים מזוין". מרגריטה הייתה נשואה, אך עם מאהבה, האמן, התראתה בערבים בדירתו. בהמשך דרכיהם נפרדות. האמן מסולק מדירתו בשל מכתב קובלנה-פלילית מאת אלוזיי מוגרץ’ - שכנו. הם נפגשים שוב לאחר שמרגריטה פונה לוולנד בבקשה להתראות עם אהובה עם תום נשף השטן.

מותו

האמן מת במרתפו על ידי לגימת היין המורעל של עזאזלו, אך לאמיתו של דבר גופתו מצויה בחדר מספר 118 בבית-החולים לחולי-נפש. למעשה, הוא זוכה לחיי שלווה ומצטרף לסוויטה של וולנד יחד עם אהובתו אל מסע מעל פני האדמה.
סאיוקי

הכשרה

את התארים הראשונים שלה בפסיכולוגיה ובחינוך עשתה באוניברסיטת קיו (keio university) ואת תואר הmba  שלה עשתה באוניברסיטת אוקספורד. לאחר מכן השלימה דוקטורט באנתרופולוגיה חברתית. גראהם הייתה האישה הלבנה הראשונה שהייתה לבוגרת אוניברסיטת קיו.
לפני קבלת הדוקטורט באנתרופולוגיה חברתית מאוניברסיטת אוקספורד בשנת 2001, היא בילתה מספר שנים ביפן בהן ביצעה עבודות מחקר ועבדה בתחום התקשורת, בין השאר עבור רשתות חדשות מובילות ביפן כגון ״kyodo news״ ו״reuters״ בתור עיתונאית ובתור מפיקת תוכניות עצמאית עבור רשות השידור היפנית NHK.

חיים אישיים וקריירה

בתאריך 19.12.2007, גראהם החלה לעבוד בתור גיישה באופן רשמי, תחת השם ״סאיוקי״ (משמעות השם בשפה היפנית היא ״אושר שקוף״), במחוז אסאקוסה אשר בטוקיו. היא הייתה האישה הלבנה הראשונה לעשות כך. מחקרה והצטרפותה הרשמית למעגל הגיישות שונים מעבודתה של החוקרת האמריקאית ליזה דאלבי, אשר בשנות השבעים חקרה את הנושא ואף השתתפה בארוחות מסורתיות הנקראות banquets, אך לא הוכשרה רשמית כגיישה. מאז שנת 2011, מכשירה גראהמס גיישות צעירות בבית הכשרה לגיישות שפתחה בעצמה. 
עבודתה של גראהמס קיבלה חשיפה משמעותית ביפן ובמדינות רבות בעולם. היא הופיעה בתקשורת ואף כתבה וערכה תוכניות עבור רשתות טלוויזיה רבות. כמו כן הוזמנה פעמים רבות לשמש בתור פרזנטורית או מארחת בתוכניות טלוויזיה העוסקות בתרבות היפנית. 
בימים אלה עוסקת גראהמס בלימוד תרבות הגיישות ותרבות האנימה באוניברסיטת קיו, היא את הגיישות ואף הצטרפה לארוחות המסורתיות בהן ביצעו הגיישות את רשמי.
בנוסף כתבה גראהמס טורים בשפה היפנית לעיתונים “mainichi” ו “asahi”. ומרצה באוניברסיטת וואסדה.

שונות

גראהם ייסדה ספריית אנימה וקפה אנימה באוניברסיטת סינגפור לטובת הסטודנטים ולטובת מועדון האנימה המקומי. אוסף כותרי האנימה עומד כיום על כ-500 כותרים. כמו כן, פתחה אתר אקדמאי המכיל בתוכו מאמרים על תרבות האנימה ביפן ועל קשר החברה היפנית לאנימה. באתר זה קישורים רבים למועדוני אנימה בכל העולם.
גראהם היא עיתונאית אשר הוכשרה על ידי חברת רויטרס. עד היום היא כותבת מאמרים עבור עיתונים ומגזינים אשר קשורים לרוב לתרבות היפנית ולעבודתה בתחום זה.
חור הגדגד

חֹר הַגִּדְגָּד (או "הגדגד". בכתבי יד אחרים מופיע גם בשם "הר הגדגד" ובהעתק השומרוני: "גדגדה") הוא שמו של מקום הנזכר במקרא כאחת מהתחנות של בני ישראל במסעם ממצרים.

במקרא

האתר נזכר פעמיים בתנ"ך; שתיהן בהקשר של תחנות בני ישראל במדבר. בספר במדבר המקום מכונה "חור הגדגד": "וַיִּסְעוּ מִבְּנֵי יַעֲקָן וַיַּחֲנוּ בְּחֹר הַגִּדְגָּד. וַיִּסְעוּ מֵחֹר הַגִּדְגָּד וַיַּחֲנוּ בְּיָטְבָתָה", ובספר דברים מכונה "גדגדה": "מִשָּׁם נָסְעוּ הַגֻּדְגֹּדָה וּמִן הַגֻּדְגֹּדָה יָטְבָתָה אֶרֶץ נַחֲלֵי מָיִם".
במקורות חיצוניים מזמן המקרא מופיע שם דומה; ברשימת שישק הראשון, מלך מצרים במאה ה-10 לפנה"ס, מופיע אתר בשם "אלגד" (הרשימה נמצאת בכרנך, בתחריט על הקיר הדרומי של מקדש אמון).

זיהוי המקום

אין הצעה ברורה לזיהוי המקום, אך ניתנו לכך מספר השערות. ישעיהו פרס זיהה את המקום כהר כרכום הנקרא בערבית "גַ'בַּל עִידֵיד", שבקרבת הר פארן - בין אל בִּירֵין לבין עֵין אל-טַאבֶּה (מעיין הנמצא בסבח'ת א-טאבה, מקום המזוהה לדעת חלק מהחוקרים כיטבתה). עמנואל ענתי העלה כי במקום קיימים ממצאים רבים מתקופה הזהה לתקופת נדודי בני ישראל במדבר (מה שהביא אותו, בין היתר, לדעת מיעוט כי המקום הוא הר סיני), ויש הרואים כי ניתן ללמוד מכך על שהותם הממושכת של בני ישראל בחור הגדגד. לדעת לגראנז' ואַבֶל הכינוי גדגד מקורו בשם המקום ואדי עַ'צַ'אעֶץ', הנכנס לנחל פארן והשוכן צפונית לכונתילה. חוקר המקרא מרטין נות'  מזהה את המקום עם ביר ג'דיד הממוקמת כ-40 ק"מ צפונית לאל-ח'רדה.

אטימולוגיה

את השם גדגד ניתן לקשר עם המילה הערבית "ג'דג'ד" (جدجد) שפירושה קרקע שטוחה וקשה, או בהקשר אל האל גד.
יש המציעים כי הקידומת "חור" יכולה להיות קשורה לשם "חורי" המופיע במקרא באזור הר שעיר. אפשרות נוספת היא על דמיון המילה "נקב" (نقب) בערבית, שפירושה מעבר בין הרים.

בתרבות

הפיליטון "אצבע אלקים היא" של א"נ עזריקם שהודפס במאסף "הלבנון", עוסק בעיירה (דמיונית) בשם "חור הגדגד" שבתחום המושב.
יגאל קמינצקי

חייו

הרב יגאל קמינצקי גדל בירושלים, למד בבית ספר חורב ובישיבה תיכונית נתיב מאיר. לאחר מכן למד בישיבת כרם ביבנה, בישיבת מרכז הרב ובכולל האידרא ברמת הגולן. שירת בנח"ל במסגרת גרעין עזרא. בצעירותו נשלח הרב קמינצקי על ידי הרב צבי יהודה קוק לשמש כרב בגוש קטיף, בתחילה שלוש שנים בגני טל, ולאחר מכן מעל עשרים שנה כרב היישוב נווה דקלים ורב של חבל עזה בכללותו. 
בזמן כהונתו היה מיוזמי הקמת מכון התורה והארץ, ובשנים הראשונות עמד בראשו. במסגרת המכון עסק הרב קמינצקי ביצירת דרכים לגידול חקלאי לפי ההלכה במסגרת עסקית בלי לפגוע  בהלכות שנת השמיטה ואחרות, וכן בקידום היוזמה לגידול חסה ללא תולעים, כשהוא משמש כנותן הכשרות במקרים מסוימים. כמו כן הרב קמינצקי היה מיוזמי הקמת כולל מג"ל, שבהמשך השנים התפתח לישיבת תורת החיים. בשנותיה הראשונות של ישיבת תורת החיים שימש הרב קמינצקי כר"מ בישיבה.
למרות חיכוכים מעטים שהתקיימו, הרב קמינצקי היווה סמכות מקובלת, דבר שהתבטא בבית דין לדיני ממונות שבראשו עמד. מעמדו וסמכותו התבטאו בזמן תוכנית ההתנתקות, כאשר הרב קמינצקי ביטא קו התנגדות פאסיבי, שדגל באי-אלימות כלפי מתכנני הפינוי ומבצעיו. מנהיגותו נשאה אופי רציונלי, בכך שגרס בפני שומעי לקחו שתוכנית ההתנתקות עשויה לצאת לפועל. דבריו אלה בלטו על רקע התבטאויותיהם של מספר רבנים ואישי ציבור אחרים, שפורשו כטענות שתוכנית ההתנתקות לא תתרחש בעקבות צו אלוהי.
לאחר יישום תוכנית ההתנתקות, בשנת 2006, עבר הרב קמינצקי לגור בקרווילה בניצן. הוא משמש כחבר מרכז מפלגת תקומה, מרבה לפעול בזירה הציבורית, ומשמש כאחד ממנהיגי קהילת מפוני גוש קטיף ודובריה, לאחר שהות של כ-4 שנים באתר הקרווילות בניצן עבר הרב קמינצקי ליישוב הקבע החדש בניצן. נשוי ואב לתשעה ילדים.
בספטמבר 2010 הקים הרב קמינצקי ביחד עם הרב אלישע וישליצקי והרב הלל רוטקוף את הישיבה הגבוהה כיסופים שבניצן. ביולי 2015 הרב הלל רוטקוף עזב את הישיבה כדי להקים ישיבה חדשה ביישוב בני נצרים, והרב קמינצקי נשאר לכהן כראש הישיבה בניצן.
חתנו הוא הרב מאיר בראלי - רב היישוב עשהאל.
וידאודרום

תקציר העלילה

הסרט מספר את סיפורו של מקס ראן, מנהל ערוץ טלוויזיה בכבלים המשדר סרטי פורנו. עובד שלו מעלה תוכנית, המראה סדרת עינויים בבחורה צעירה עד מוות. שניהם מתלהבים מהרעיון של הפקה זולה, פשוטה וריאליסטית. לאחר ניסיון התחקות של מקור השידור, מקס מגיע אל פרופסור אובליין. הסיפור מסתבך כאשר מתברר שהפרופסור אינו בחיים, אך השאיר ספריה ענפה של הקלטות עצמיות ובתו היא שמדברת בשמו, בעזרת הקלטות. מקס מתחיל להזות, וככול שהוא רואה יותר את וידאודרום, כך הופכות ההזיות לאלימות יותר ויותר. מקס מבין שיש קשר בין ההזיות לשידורים, הוא מגלה גידול בראשו שנגרם כתוצאה ישירה של אותות הטלוויזיה שמוקרנות מתוכניות הווידאודרום. הגידול מתגלה כאיבר חדש הנוצר בגופו. הגידול נשלט על ידי ידיד חברה בשם ספקטור אופטיקל. חברה אשר מנסה בעזרת וידאודרום ליצור עולם חדש. וכך מוצא עצמו מקס בין אנשי הרוח אשר מזהירים נגד שידורי הטלוויזיה, שהם פרנסתו של מקס, לבין חברות ענק שמנסות להפוך את עורו לרוצח, ועומדים בצד אחד עם תוכניות סנאף המשודרות לעולם.
הסרט מחולק לשלוש מערכות.
במערכה הראשונה מתוודע הצופה למקס החלקלק והתעניינותו במין סאדו-מזוכיסטי (BDSM). בחלק הראשון, מודגש התעניינותו של מקס במציצנות, ובמערכה השנייה, ההזיות שתוקפות אותו בעקבות הצפייה בסרטי סנאף.
המערכה הסופית והאחרונה שנפתחת בסצנה שבו נפער בבטנו פות, ומודעות לגופו החדש. מקס מתפתח ליצור חדש. על מנת להשלים את התהליך הוא חייב להתאבד.

ביקורת והמשכים

עלות ההפקה הייתה כ-6 מיליון דולר, והסרט הכניס רק 2 מיליון. הוא היה כישלון בקופות וגם אצל המבקרים: "וידאודרום אינו ראוי להיקרא מדע בדיוני, ועל אף מאמציו הנואשים של יוצריו, הוא גם אינו ראוי להיכלל בקטגוריית של פורנו סאדו מזוכיזם" (טוביה מנדלסון, דבר, 1989).
בשנת 1999 ביים קרוננברג את הסרט אקזיסטנז שיש הרואים בו המשך לווידאודרום, אך הפעם מדובר בעולם משחקי המציאות המדומה.
עאטף סאלם

עאטף מוחמד סאלם סייד אל-אהל (בערבית: عاطف محمد سالم سيد الاهل, תעתיק מדויק: עאטף מחמד סאלם סיד אלאהל) הוא דיפלומט מצרי שכיהן כשגריר מצרים בישראל.
סאלם נולד וגדל בקהיר. הוא למד תקשורת המונים ומדעי המדינה באוניברסיטת קהיר. עבד בשגרירויות מצרים במספר מדינות בין היתר ברוסיה, תאילנד, סין, מאלי ובהולנד. בין השנים 2006–2009 שימש כקונסול המצרי באילת ובין היתר טיפל בסוגיית האסירים המצרים שנידונו למאסר בגין עבירות פליליות וכלואים בישראל ובעסקה לשחרור אילן גרפל. לאחר מכן מילא שורה של תפקידים במשרד החוץ בקהיר, בהם ראש אגף סין ומונגוליה במשרד החוץ המצרי, יועץ של שר החוץ לענייני צפון אמריקה, יועץ שר העבודה וההגירה ליחסים בינלאומיים ויועץ שר החוץ לענייני תרבות.
במרץ 2012 מונה לשגריר בישראל והגיש את כתב האמנתו לנשיא המדינה שמעון פרס ב-17 באוקטובר. מינויו בא בזמן שלטונו של מוחמד מורסי בנשיאות מצרים ובתקשורת הערבית פורסם כי לרגל מינויו שלח מורסי איגרת לנשיא שמעון פרס.
בתחילת מבצע עמוד ענן הוחזר השגריר עאטף לקהיר להתייעצויות, ומאז עד תום כהנתו לא שב לישראל.
מאמר (ייבום)

בהלכות ייבום, מאמר הוא מעשה קידושין שעושה היבם לפני הייבום: הוא נותן ליבמה כסף או שווה כסף, ואומר לה: "הרי את מקודשת לי בזיקת יבמין". המאמר הוא תקנת חכמים, שתיקנו לא להתחיל את קניין הייבום בביאה בלא קידושין, דבר שנחשב לפריצות.

מהות המאמר

למרות שהמאמר מבצע פעולה הדומה במהותה לכאורה לקידושין רגילים, הוא נקרא בשם "מאמר", מכיוון שלא שייך לקרוא לו "קידושין" המבטא את איסור האשה על כל העולם כהקדש מכיוון שהיבמה הייתה אסורה כבר לפני שהיבם קידש אותה בקידושי מאמר, ואף מכיוון שאפילו לאחר המאמר עדיין היבמה אינה קנויה לבם לחלוטין, שכן אם מתה אסור לו להיטמאות לה ואף אינו יורש אותה, שהרי אלו מן התורה, והרי מן התורה אינה קנויה לו אלא על ידי ביאה. ולכן קוראים לפעולה בשם מאמר, המבטא הפרשה של היבמה לבם, כדוגמת הפסוק "את ה' האמרת, וה' האמירך היום".
ישנה מחלוקת בין רבי יהודה הנשיא לחכמים אם מאמר בעל כרחה פועל חלות של קידושין. רבי יהודה הנשיא סובר שמאמר קונה את היבמה לאשה בעל כרחה, בדומה לביאת יבום שקונה גם בעל כרחה של היבמה. לעומת זאת חכמים סוברים כי מכיוון שמאמר הוא סוג של קידושין הוא זקוק ליעשות מרצונה החופשי של היבמה, ואם לא נעשה מרצונה, אין לו תוקף רבי נחום פרצוביץ מסביר כי למרות שמצד זיקת היבום ברור כי ניתן לקנותה בעל כרחה, הרי שמצד פעולת הקידושין לא ניתן לקנותה בעל כרחה, שכן קידושין בעל כרחה אינן נחשבות לקידושין כלל.

ההשפעות ההלכתיות

לפי בית שמאי, המאמר קונה את היבמה עד כדי שהוא אוסר את קרוביה כאחות אשה, כך לפי פירושו של רבי אלעזר. לעומת זאת רב אשי סובר כי המאמר אינו דוחה לגמרי את צרתה, ואם אדם ביצע מאמר ביבמה, זקוקה עדיין אחותה לחליצה. כל זאת לפי פירוש רש"י. לפי תוספות, מחלוקתם של רבי אלעזר ורבי אשי היא בנוגע ליבמה השנייה, אשתו האחרת של המת, והם נחלקו האם היא מותרת לינשא לאדם מהשוק, ללא חליצה.
רש"י סובר שגם לפי בית שמאי שמאמר יבמין הוא מדרבנן, לעומת זאת תוספות סוברים שלפי בית שמאי מאמר יבמין הוא דין מהתורה, ונלמד מקידושין רגילים.

המאמר והזיקה

הגמרא מסתפקת אם המאמר מגביר את כח הזיקה, או שהוא קשר אישות נפרד. שאלה זו קובעת הלכה, אם ניתן לתת גט המפקיע את כח המאמר בלבד ולא את כח הזיקה, דבר התלוי אם המאמר והזיקה קשורים זה בזה. למסקנת הגמרא קובע רבא כי המאמר והזיקה אינם קשורים זה בזה.
ישנה דעה בגמרא, כי כל העושה מאמר ביבמתו פרחה הימנו זיקת יבמין וחלה עליו זיקת אירוסין ונישואין.
מהפכת הצבעונים

מהפכת הצבעונים היא הפיכה בקירגיזסטן שפרצה במרץ 2005 והביאה לסילוקו של נשיא הרפובליקה, אסקר אקייב והחלפתו בראש האופוזיציה, קורמאנבק באקייב.

רקע

האופוזיציה הקירגיזית מעולם לא הייתה מאורגנת והורכבה מקבוצות ומנהיגים פוליטיים שונים, שהפסידו במערכות הבחירות השונות מאז 1990. בבחירות הפרלמנטריות זכתה מפלגת השלטון בתמיכת הנשיא אסקר אקייב ואנשי האופוזיציה טענו לזיופים. חוסר הודאתו של השלטון בזיופים הביאו לקריאות חוזרות ונשנות של האופוזיציה שדרשה בחירות חוזרות והמפגינים יצאו לרחובות.
ב-24 במרץ 2005 הסתערו מפגינים על ארמון הנשיאות בעיר הבירה בישקק והשתלטו עליו. לאחר התנגשות עם היחידה לפיזור מהומות של המשטרה קירגיזית ושירות הביטחון הלאומי במהלך הפגנות גדולות של האופוזיציה בהן הועלו טענות על מרמה בבחירות.
תומכי האופוזיציה השתלטו אף על ערי מפתח בדרום הארץ, ודרשו את התפטרותו המיידית של הנשיא אקייב, בטענה כי זייף את תוצאות הבחירות בצורה בוטה.
באותו היום עזב אקייב את הארץ עם משפחתו במסוק, לקזחסטן. הפרלמנט מינה את מנהיג האופוזיציה אישנבאי קאדירבקוב לממלא מקום נשיא המדינה. מקזחסטן הגיע אקייב לרוסיה, ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניק לו מקלט ברוסיה. ב-4 באפריל 2005 נפגש אקייב ברוסיה עם מנהיגי הפרלמנט הקירגיזי, ומסר להם את התפטרותו. כעבור זמן קצר מונה ראש האופוזיציה קורמנבק בקייב לנשיא המדינה.