google/wiki40b huggingface dataset:
חיים חייקל מאמדור

רבי חיים חייקא מאמדור (ר' חייקיל אמדורר, ? - כ"ג באדר תקמ"ז, 1787) היה אדמו"ר חסידי בדור השלישי לחסידות.

תולדותיו

נולד לרבי שמואל. לפי המסורת במשפחה, אבותיו היו מספר דורות של צדיקים נסתרים. 
לפי המסורת החסידית היה מלמד תלמידים ועוסק בצומות וסיגופים כמה פעמים משבת לשבת והיה ער אלף לילות לעסוק בתורה. באחד ממסעותיו של רבי אהרן הגדול מקרלין בליטא הגיע לאמדור וראה את רבי חיים חייקל לומד. שאל אותו רבי אהרן במה הוא עוסק. השיב לו רבי חיים: בתורה לשמה. שאלו רבי אהרן: והיכן ה'דברים הרבה?' ומבלי לחכות לתשובה הוא פנה מיד ויצא מבית המדרש ועלה על העגלה והחל לנסוע. רבי חיים חייקל רץ אחרי העגלה והתחנן לפני רבי אהרן שיעצור אותה, אך הוא ציווה על העגלון להמשיך בנסיעה עד שראה שלא נשאר כח לרבי חיים להמשיך לרוץ ואז עצר את העגלה והעלהו. שאלו רבי חיים איפה מקבלים את ה"דברים הרבה" ענה לו רבי אהרן שיסע למזריטש. כשהגיע למזריטש אמר המגיד ממזריטש לרבי אהרן: "הבאת מנורת זהב מלאה בשמן שרק צריך להדליק אותה".
התייחד בתפילתו שהייתה בהתלהבות ובמרירות. צדיקי דורו שיבחו את עבודת תפילתו, ביניהם רבי פנחס מקוריץ ורבי ברוך ממז'יבוז'. באופן שונה מהמקובל אצל חבריו תלמידי המגיד ממזריטש, תמך בעשיית סיגופים ותעניות, וכאמור, אף הוא התנהג כך. עקב מגוריו והשפעתו בליטא, חלק גדול מההתנגדות לחסידות הופנה אליו ופעם אף הלקו אותו בגלל עדות שקר שאכל חלב אחר בשר. ספרו "חיים וחסד" היה מונח בכתב יד אצל אדמו"רי קרלין ובשנת תרנ"א הודפס לראשונה בוורשה.
טרוולאור

היסטוריה

חברת וי. טרוולאור בע"מ, בעלת אתר טרוולאור, הוקמה באוקטובר 2014, כך על פי רשם החברות בישראל.
אתר החברה "טרוולאור" הושק בשנת 2015.
בשנת 2017 הופיעה טרוולאור לראשונה ביריד התיירות הבינלאומי IMTM המתקיים בתל אביב, ובשנת 2019 החברה הופיעה לראשונה ביריד ITB בברלין, הנחשב ליריד הגדול ביותר בעולם בתחום התיירות.
נחל מצרים

נַחַל מִצְרַיִם הוא נחל הנזכר רבות בתנ"ך לציון גבולה הדרום מערבי של ארץ כנען ושל נחלת שבט יהודה בפרט.
הזיהוי העיקרי העולה מדברי הראשונים לנחל זה הוא השלוחה המזרחית של דלתת הנילוס, הנקראת 'הזרוע הפלוסית של הנילוס, על שם העיר פלוסיום'. עם זאת, בעקבות תרגום רס"ג רבים מזהים אותו עם ואדי אל עריש שבצפון מזרח חצי האי סיני, הנשפך לים בעיירה אל עריש, ממערב לרפיח. אפשרות נוספת שהועלתה על ידי נדב נאמן, נחל מצרים הוא נחל הבשור החוצה את כנען מדרום-מערב ונשפך אל הים התיכון דרומית לעזה.
בכתובות סרגון השני (716 לפנה"ס) נמסר שבנחל מצרים יושמה מדיניות אשורית של הגליה דו כיוונית מאיזור מדי ,וההיפך.

במקרא

תחילה נזכר הנחל בספר במדבר בתיאור גבולה הדרום מערבי של ארץ כנען המיועדת לעם ישראל: "וְנָסַב הַגְּבוּל מֵעַצְמוֹן נַחְלָה מִצְרָיִם וְהָיוּ תוֹצְאֹתָיו הַיָּמָּה".
בספר יהושע נזכר הנחל גם בתיאור גבולה הדרום מערבי של נחלת שבט יהודה: "וְעָבַר עַצְמוֹנָה וְיָצָא נַחַל מִצְרַיִם והיה תֹצְאוֹת הַגְּבוּל יָמָּה", וכן: "אַשְׁדּוֹד בְּנוֹתֶיהָ וַחֲצֵרֶיהָ עַזָּה בְּנוֹתֶיהָ וַחֲצֵרֶיהָ עַד נַחַל מִצְרָיִם".
בספר מלכים נזכר הנחל כקצה ממלכתו של שלמה המלך: "וַיַּעַשׂ שְׁלֹמֹה בָעֵת הַהִיא אֶת הֶחָג וְכָל יִשְׂרָאֵל עִמּוֹ קָהָל גָּדוֹל מִלְּבוֹא חֲמָת עַד נַחַל מִצְרַיִם", ולאחר מכן כתחום אליו הגיעו כיבושי ממלכת בבל באזור: "כִּי לָקַח מֶלֶךְ בָּבֶל מִנַּחַל מִצְרַיִם עַד נְהַר פְּרָת".
הנחל גם נזכר בנבואות ישעיהו על תקומת ישראל: "וְהָיָה בַּיּוֹם הַהוּא יַחְבֹּט ה' מִשִּׁבֹּלֶת הַנָּהָר עַד נַחַל מִצְרָיִם". כמו כן, נזכר הנחל, בצורה "נחלה", בנבואות יחזקאל על תקומת ישראל וגבולותיו: "וּפְאַת נֶגֶב תֵּימָנָה מִתָּמָר עַד מֵי מְרִיבוֹת קָדֵשׁ נַחֲלָה אֶל הַיָּם הַגָּדוֹל".
נחל מצרים נזכר גם במספר מקורות אשוריים כנחל באזור שבין פלשת ומצרים, בגרסה "מצר", ובהם במסע אסרחדון בשנת 671 לפני הספירה.

זיהויו של הנחל

מחלוקת גדולה התעוררה באשר לזיהויו של הנחל, האם הכוונה לשלוחה המזרחית של הנילוס או לוואדי אל עריש.
מהפסוקים בכמה מקומות במקרא עולה שהכוונה לזרוע המזרחית של הנילוס, היות שהפסוקים מתארים נחל זה כנחל איתן שהמצרים נעזרים בו להשקיית שדותיהם, תיאור שאפשרי אך ורק ביחס לנילוס, ולא לוואדי אל עריש שהוא נחל אכזב שפעיל רק לעיתים נדירות בשנה בזמני שיטפונות.
בזיהוי זה תומכים רוב הראשונים, המזהים את 'נחל מצרים' עם 'הנילוס'.
הזיהוי הנוסף מזהה את נחל מצרים עם ואדי אל עריש שבצפון מזרח סיני, שהוא אפיק הנחל הגדול והארוך ביותר בנגב ובסיני, וחוצץ בין אזורים חוליים ממערב לו לשטחים מעובדים למחצה ממזרח לו. סביב נקודת שפכו של ואדי אל עריש לים התיכון נמצאת העיר אל עריש. בתרגום השבעים לספר ישעיהו מובא שם הנחל בצורה "רינוקורורה", שמה הקדום של אלעריש. כך, מצוין גם השם "נחל מצרים" לצד רינוקורורה במפת מידבא, עם ההערה כי המדובר ב"גבול מצרים ופלשתינא". את נחל מצרים זיהו עם ואדי אל עריש גם רבנו סעדיה גאון ובעקבותיו רבי אשתורי הפרחי.
יש המציעים שישנו הבדל בין נחל מצרים לנהר מצרים. לפי זה, בעוד נחל מצרים הוא אכן ואדי אל-עריש, "נְהַר מִצְרַיִם", הנזכר כגבול הארץ המובטחת בברית בין הבתרים, אינו נחל מצרים הנזכר כגבול ארץ כנען, אלא אחד משפכי הנילוס הצפון מזרחיים המיועד לגבולות ההבטחה בלבד. בעוד לפי השיטות הראשונות זיהוי המופעים שבשני המקומות זהה, שיטה זו נוקטת ששינוי התיאור מנחל לנהר מצביע על כך שמדובר בשני מקומות שונים.
אפשרות נוספת שעלתה במחקר לזיהוי 'נחל מצרים' המקראי היא - נחל הבשור.
אצטדיון ומבלי

היסטוריה

לאצטדיון ומבלי הישן (טרם ההריסה) היסטוריה עשירה באירועים. הוא אירח 5 פעמים (מספר שיא) את גמר גביע אירופה לאלופות (כיום ליגת האלופות). האצטדיון גם אירח את גמר גביע העולם בכדורגל במסגרת מונדיאל 1966, שבו זכתה אנגליה בתואר אלופת העולם, ואף היה האצטדיון האולימפי של אולימפיאדת לונדון ב-1948 (האולימפיאדה ה-14), שהתקיימה לאחר מלחמת העולם השנייה, לאחר שתי אולימפיאדות שבוטלו בעקבות המלחמה.
האצטדיון החדש נבנה על הריסותיו של האצטדיון הקודם, שנהרס בשנת 2003 על מנת לבנות אצטדיון מודרני. לאחר עיכובים רבים בבנייה, נחנך האצטדיון בשנת 2007, במשחק ידידות בין הנבחרות הצעירות (עד 21) של אנגליה ואיטליה.
המשחק הרשמי הראשון שנערך באצטדיון היה המשחק במסגרת מוקדמות יורו 2008 של נבחרת ישראל מול נבחרת אנגליה. המשחק הסתיים בניצחון אנגליה בתוצאה 0–3.
אצטדיון ומבלי "החדש" אירח את משחקי הגמר בטורניר הכדורגל האולימפי של אולימפיאדת לונדון (2012).

כדורגל

האצטדיון משמש לרוב כאצטדיונה הביתי של הנבחרת האנגלית, ובנוסף, שלל משחקים מרכזיים בזירת הכדורגל האנגלי מתקיימים בוומבלי. משחק הגמר של גביע הליגה האנגלית, שעבר לאצטדיון המילניום שבקרדיף בזמן הקמתו מחדש של האצטדיון, שב להיות משוחק בוומבלי, וכך גם משחק הגמר של גביע ה-FA, הגביע האנגלי, ומגן הקהילה. כמו כן, האצטדיון מארח בכל שנה את גמרי הפלייאוף של שלוש הליגות המקצועניות הנמוכות באנגליה. משחקים אלו מצטרפים לרשימת משחקי הראגבי החשובים המתקיימים בו.
האצטדיון נבחר על ידי אופ"א לארח את גמר ליגת האלופות לשנת 2011, לאחר שגבר על מועמדותו של האליאנץ ארנה שבמינכן, שנבחר לארח את האירוע שנה לאחר מכן. היה זה משחק הגמר הראשון שהאצטדיון החדש אירח במסגרת אירופית. האצטדיון נבחר לארח גם את גמר ליגת האלופות בשנת 2013.
בעונת 2017/2018 שימש האצטדיון את טוטנהאם הוטספר בתור מגרשה הביתי, עד לחניכת אצטדיונה החדש בעונה שלאחר מכן. האצטדיון צפוי לארח חלק ממשחקי יורו 2020, ואת הגמר.

פוטבול

לאצטדיון ומבלי יש עבר משותף נרחב עם הפוטבול האמריקני. ב-1984 שוחק משחק הפוטבול הראשון, ובין השנים 1986 ו-1993 אירח אצטדיון ומבלי הישן 68 משחקי פוטבול, כש-13 קבוצות שונות השתתפו בהם. מאז נפתח ומבלי החדש, מארח האצטדיון משחקי משלב הליגה הרגילה של ליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול האמריקאית, והוא אף מועמד לארח את משחק הסופרבול].

מופעים מוזיקליים

מעבר לאירועי הספורט המתקיימים בו, מאכלס האצטדיון הופעות ענק, של מיטב אומני המוזיקה בעולם. ג'ורג' מייקל היה הראשון להופיע באצטדיון ב-9 ביוני 2007. ומאז, אירח האצטדיון את מדונה, ביונסה, אדל, אד שירן, מטליקה, מיוז, U2, אואזיס ועוד רבים וטובים אחרים. השיא מבחינת כמות הצופים שייך ללהקת Take That כשערכה 8 מופעים מה-30 ביוני ועד ה-9 ביולי 2011, בהם צפו בסך הכל 623,737 צופים.
הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה

הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה היא קבוצת מורדים אשר פעלה בצפון אוגנדה  ממרץ 1986 ועד יוני 1988. 
בינואר 1986 ממשלת אוגנדה בראשות טיטו אוקלו הופלה בידי צבא ההתנגדות העממי בראשות יוורי מוסבני שהשתלט על הבירה קמפלה. במרץ 1986 אנשי צבא ההתנגדות כבשו את שטחי שבט אצ'ולי, אשר ממנו הגיע אוקלו. באותו חודש, קבוצת חיילים אצ'ולים אשר הועסקו בממשלה הקודמת ומצאו מסתור בדרום סודאן הקימו את הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה אשר שם לו למטרה לתקוף את צבא ההתנגדות מהצפון ולהחזיר את שבט אצ'ולי לגדולתו. 
באוגוסט 1986 תקפו חברי הצבא הדמוקרטי מטרות ממשלתיות בצפון אוגנדה כאשר הם זוכים לתמיכתם של בני השבט המקומיים. חיילי צבא ההתנגדות, אשר נהגו בריסון עם תושבי האזור עד התקיפה, החלו לנהוג כלפיהם וכלפי המורדים בתקיפות יתרה כאשר הסתיימה. אחד האירועים הזכורים ביותר מאותה תקופה, הוא הטבח שבוצע ב-45 תושבים אצ'ולים בידי ארגון אנטי-אצ'ולי מקומי אשר התמזג לתוך צבא ההתנגדות לאחר התקיפה. אירועים מסוג זה רק עודדו את האוכלוסייה המקומית לתמוך בצבא הדמוקרטי. 
למרות פעולות הארגון, הוא לא הצליח להשתלט על ערים אלא רק על יישובי ספר והיה ברור כי הוא מפסיד. לקראת סוף 1986, מורדים רבים פרשו משורות הארגון ומספר יחידות הפכו לקבוצות שודדים חסרות אידאולוגיה. אצ'ולים רבים לא ויתרו על רעיון ההתנגדות לממשל והחלו לתמוך בארגונים אחרים כמו תנועת הרוח הקדושה בראשות אליס אומה וצבא ההתנגדות של האל בראשות ג'וזף קוני. 
ב-3 ביוני 1988, לאחר שנה מלאת ניסיונות התקפה כושלים (בין השאר של קבוצות מורדים אחרות), הארגון חתם עם הממשלה על הסכם אשר קרא לסיום הסכסוך ולממשלה דמוקרטית. המשא-ומתן היה יוצא דופן משום שהוא נוהל בידי קציני צבא מצבא ההתנגדות והצבא הדמוקרטי. על הזרוע הפוליטית של הצבא הדמוקרטי וצבא ההתנגדות נאסר להשתתף בשיחות. בעוד ראש הצבא הדמוקרטי, אודונג לאטק, התנגד להסכם והצטרף לצבא ההתנגדות של האל, רוב קציני הצבא הבינו כי המצב הצבאי אבוד והארגון סיים את פעילותו.
דוד פלורנטין

קורות חיים

דוד פלורנטין גדל בסלוניקי כבן למשפחת רבנים שהגיעה ליוון בתחילת המאה ה-17 מגלות ספרד, דרך פירנצה (פלורנס) שבאיטליה (מכאן שם המשפחה). בילדותו צפו לו עתיד מבטיח ברבנות, אך הוא עזב את הדת ופנה לעסוק בעיתונאות. פלורנטין אמנם עזב את הדת אך לא את היהדות, ועוד בשנות העשרים של חייו, היה עורכם של שלושה ביטאונים אידאולוגיים שפעלו נגד ההתבוללות ובעד הציונות, בהם השבועון (שבהמשך היה ליומון) בלדינו "איל אביניר" ("El Avenir"; "העתיד").
באותה עת הייתה סלוניקי והקהילה היהודית המפוארת שבה נתונות תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. לשמחתם של יהודי העיר העניק להם הסולטאן זכויות יתר, אולם כל עיסוק בנוגע לרעיון מדינה ליהודים היה אסור. למרות האיסור היה דוד פלורנטין מפרסם בעיתונו, בהסוואה, ידיעות על אודות התרחשותן של פעולות ציוניות,
פלורנטין עמל על פעילות הסברה בקרב הקהילה. מצבם של יהודי סלוניקי היה טוב מאוד; עד מלחמת העולם הראשונה הם לא נתקלו ברדיפות כלשהן, ועל כן היה צריך להשקיע מאמצים בשכנועם לעלות לארץ ישראל. פלורנטין היה נואם נלהב מאוד ודמות נערצת בקרב הצעירים, ובקהילה היהודית הדביקו לו את הכינוי "דוד פלשׂתינה".
פלורנטין עסק בהקמת מוסדות, בתי ספר לאומיים ואגודות ציוניות, כגון "אגודת בני ציון", שעסקה באיסוף תרומות, ואגודת "קדימה", שיצרה מפעלים ציוניים מגוונים ועסקה בחינוך ובלימוד השפה העברית – ועמד בראשות שתיהן. היה ציר ב-11 קונגרסים ציוניים, חבר בוועד הפועל הגדול של ההסתדרות הציונית, ומזכיר מחלקת המזרח של ההסתדרות הציונית בלונדון.
בנוסף לעיסוקו העיתונאי והציבורי, פלורנטין היה מתרגם נודע ממספר שפות אירופאית, ותרגם ללדינו יצירות ממיטב ספרות העולם.
בשנת 1933 עלה פלורנטין לארץ ישראל עם רעייתו ושני ילדיהם, והשתקע בתל אביב. גם בישראל לא הפסיק פלורנטין את פעילותו הציבורית. בערב יום כיפור 1937 עלו ביוזמתו על הקרקע 14 בחורים יוצאי סלוניקי וקסטוריה שביוון והקימו את מושב צור משה במסגרת יישובי חומה ומגדל. בכך הגשים פלורנטין את חלומו של חברו ד"ר משה קופינס להקים יישוב חקלאי של יוצאי יוון בארץ ישראל. בשנת 1940 הצטרפה למושב גם קבוצה של יוצאי בולגריה.
בשנת 1941 הלך דוד פלורנטין לעולמו והוא בן 67 שנים. נקבר בבית הקברות טרומפלדור. על שמו נקרא רחוב פלורנטין בתל אביב (בשכונת פלורנטין הקרויה על שם שלמה פלורנטין ואין קשר בין השניים).
נכדו הוא משה פלורנטין, בלשן ופרופסור בחוג ללימודי תרבות עברית באוניברסיטת תל אביב, וחבר באקדמיה ללשון העברית.
אנדרטת יד לבנים לחללי קריית טבעון

עיצוב והקמת האנדרטה

עד לאיחוד טבעון וקריית עמל בשנת 1958, הייתה לכל יישוב אנדרטה נפרדת; בטבעון ניצבה אנדרטה בגן המייסדים (הוקמה בשנת 1952 על ידי הפסל דוד פולוס) ובקריית עמל הוקמה אנדרטה כחלק מגן זיכרון שכונה "גן המגן" (בעיצובו של אדריכל הגנים יצחק אנוביץ בשנת 1956). אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל התקיימו גם לאחר איחוד היישובים בשתי האנדרטאות הנפרדות, עד שבשנת 1967 הוחלט במועצת  הקריה להקים אנדרטה חדשה שתשמש את כלל תושבי  הקריה ותשמש אנדרטה לחללי כל מערכות ישראל.
לאחר שהוגש מכרז לעיצוב האנדרטה החדשה, נבחר עיצובו של הפסל יחיאל ערד ובנייתה יחד עם הקמת גן הזיכרון החלו. בשנת 1970 נחנכה האנדרטה במרכז גן הזיכרון על גבעה המשקיפה מעל לצומת הכניסה ליישוב. לאחר שנים התגלו סדקים בגוף המתכת של האנדרטה והתקבלה החלטה לפרקו ולבנותו מחדש - הפעם מפלדת קורטן. האנדרטה המחודשת נחנכה בשנת 2012 בהשקעה של כ-750 אלף ש"ח.
האנדרטה מורכבת משני קירות בטון היוצרים חלל חצי סגור דמוי פרמידה, לאורך קירות הבטון מבפנים מוזכרים שמותיהם של חללי היישוב ובמרכז מבנה אבן נמוך להדלקת נר זיכרון. מעל למבנה הבטון מוצבים שלושה עמודי פלדה רחבים ומרובעים המצטלבים ויוצרים מבנה בגובה 15.5 מטרים המזכיר בצורתו מחסום טנקים. אל מול האנדרטה במרכזו של גן הזיכרון נמצאת רחבה מרוצפת בצורת רבע מעגל, בפאה החיצונית של הרחבה ישנו קיר בטון נמוך התוחם אותה ומשמש לישיבה.
לב אמיץ

עלילת הסרט

בשנת 1280 המלך אדוארד "ארך-הגפיים" פולש וכובש את סקוטלנד בעקבות מותו של אלכסנדר השלישי, שלא מותיר יורש לכס סקוטלנד. ויליאם וולאס הצעיר עד לבגידתו של "ארך-הגפיים", שורד את מות אחיו ואביו ונלקח למסע אל אירופה תחת חסות דודו ארגיל, שמחנך אותו.
שנים לאחר מכן, "ארך-הגפיים" מעניק לאביריו אדמה ופריבילגיות בסקוטלנד, כולל את זכות הלילה הראשון. בינתיים, וולאס הבוגר חוזר לסקוטלנד ומתאהב בחברת ילדותו מרון מק'לאנו והשניים נישאים בחשאי על מנת להימנע מהאפשרות שתוענק לאצילים האנגלים זכות הלילה הראשון, אלא שלאחר החתונה, וולאס מנסה לחלץ את מרון מאונס בידי חיילים אנגלים. לבסוף היא נלקחת בשבי ונרצחת באכזריות ובפומבי בידי אצילים אנגלים. בתגובה, וולאס מוביל את שבטו לטבח בחיל מצב אנגלי בעיר הולדתו ושולח את החיילים הנותרים בלנארק חזרה לאנגליה.
"ארך-הגפיים" פוקד על בנו, נסיך וויילס, לעצור את וולאס בכל אמצעי שיידרש. וולאס יוצא למרד באנגליה והשמועות אודותיו נפוצות כאשר מאות סקוטים מצטרפים אליו. הוא מוביל את צבאו לניצחון בקרב גשר סטרילינג ומשמיד את העיר יורק, תוך שהוא הורג את אחיינו של המלך ושולח אליו את ראשו הכרות. וולאס מבקש את עזרתו של רוברט דה ברוס, בנו של האציל רוברט הזקן והטוען לכתר הסקוטי. רוברט נשלט על ידי אביו שמבקש להבטיח את הכס עבור בנו באמצעות כניעתו לאנגלים. מודאג מאיום המרד "ארך-הגפיים" שולח את אשת בנו איזבלה מצרפת לנסות לנהל משא ומתן עם וולאס, על מנת להסיח אותו מהגעת כוח גיבוי אנגלי לסקוטלנד.
לאחר שהיא פוגשת אותו, איזבלה מתאהבת בו. היא מזהירה אותו מפלישה צבאית מתקרבת, וולאס מפציר באצולה הסקוטית לפעול מיד, להתנגד לאיום ולכבוש מחדש את האדמה. כשהוא מוביל את הצבא האנגלי בכוחות עצמו, "ארך-הגפיים" מתעמת עם הסקוטים בקרב בפלקירק היכן שהאצילים לוצ'לן ומורניי מקבלים כסף מ"ארך-הגפיים" ובוגדים בוולאס, מה שמוביל לתבוסה של הסקוטים בקרב. כשוולאס תוקף את "ארך-הגפיים" הוא נעצר על ידי אחד מחיילי המלך, שמתברר כלא אחר מאשר רוברט דה ברוס, אך מלא חרטה הוא מוביל את וולאס למקום מבטחים לפני שהאנגלים ילכדו אותו. וולאס הורג את לוצ'לן ומורניי בשל בגידתם ויוצא למלחמת גרילה נגד האנגלים במשך 7 השנים הבאות, בסיוע איזבלה שמנהלת עמו רומן. רוברט יוצא לפגוש וולאס באדינבורו, אך אביו של רוברט קושר קשר עם האצילים האחרים ללכוד ולהסגיר את וולאס לידי האנגלים. כשהוא מגלה על הבגידה, רוברט מתכחש לאביו. איזבלה דורשת נקמה ב"ארך-הגפיים" החולה כעת ומספרת למלך הגוסס שהשושלת שלו תמות יחד איתו וכי היא נושאת ברחמה את ילדו של וולאס.
בלונדון, וולאס מובא בפני המגיסטר האנגלי ונשפט בעוון בגידה במלכות. הוא מעונה וראשו נכרת. אפילו בעודו נתלה, נגרר ומבותר בציבור הוא מסרב להיכנע למלך. בעוד הקהל מתייפח לרחמים, המגיסטר מציע לוולאס הזדמנות אחרונה לבקש רחמים, וולאס במקום זאת צועק: "חירות!" והשופט פוקד להוציאו להורג. רגעים לפני שראשו נערף הוא רואה בחיזיון את מרון בקהל, מחייכת אליו.
בשנת 1314, רוברט, כעת מלך סקוטלנד, מוביל צבא סקוטי בפני קו טקסי של יחידות אנגליות בשדות בנוקבורן, היכן שעליו לקבל רשמית את השלטון האנגלי. כשהוא מתחיל לרכוב לכיוון האנגלים הוא נעצר ונזכר בוולאס. הוא מבקש מאנשיו להילחם עבורו כפי שהם נלחמו למען וולאס. או-אז הוא מוביל את צבאו לקרב נגד האנגלים ההמומים, בדרך להשגת חירותם.

סרט המשך

בפברואר 2018 נודע שהאולפנים עובדים על פיתוח סרט המשך בשם "רוברט דה ברוס" שיתמקד בדמותו של רוברט דה ברוס עם אנגוס מק'פיידן בתפקיד הראשי.
סמרטוט

סמרטוט (נקרא גם סחבה) הוא פיסת בד סופג או גוש של סיבים, לעיתים מחובר למוט או לידית. השימוש העיקרי בו הוא לספיגת נוזל בעת ניקוי. מלבד זאת, סחבה מיועדת גם לניגוב אבק ולמטרות ניקוי נוספות. על אף שנעשה שימוש במילה האנגלית mop לפחות משנת 1496, במהלך השנים נוספו שכלולים. למשל, הממציא האמריקאי יעקב האו הוציא בשנת 1837 פטנט (מספר #241) עבור מחזיק סחבה.

הסמרטוט הקלאסי לשימוש רטוב

כאשר משתמשים במונח 'סחבה', מתכוונים בדרך כלל לסמרטוט חוטים. הסחבה מורכבת מחוטים עבים (באורך 25 ס"מ) או מחוטים דקים של בד סופג מים, אשר קיימים במודלים החדשים של הסחבה. לסחבת החוטים מותקנת בדרך כלל ידית ארוכה (באורך 1.5 מטר), שבסופה מושחל בורג המהדק חזק את הסחבה למוט. כדי לנקות את הרצפה, יש לספוג את הסחבה בדלי המכיל מים ונוזל לניקוי רצפות ולנגב עם הסחבה את הרצפה. בדליים מסוימים קיימת גם מסחטה, לשם שליטה על כמות המים המועברים לרצפה. השארת עודפי המים על הרצפה, תשאיר כתמים מלוכלכים על הרצפה.

סמרטוט יבש, סמרטוט אבק

סמרטוט יבש או סמרטוט אבק, נועד על-מנת להרים לכלוך יבש, כגון אבק או חול מהרצפה. מגבים יבשים מורכבים מגליל שטוח של מיקרו סיבי טקסטיל או יריעות עם משטח צמר. סמרטוט יבש בא במקרים רבים להחליף את השימוש במטאטא, בשל היכולת שלו לספוג כמות גדולה יותר של חול ואבק. כאשר הסמרטוט רווי באבק, נהוג לכבס או לעבור עליו עם שואב אבק.

סמרטוט לח

הסמרטוט הלח, משמש כשלב השני של ניקוי משטחים (לאחר השימוש הראשון בסמרטוטים לעיל). עיקר השימוש בו הוא לספוג כתמי שומן ובוץ. הסמרטוט הלח, מורכב מגיליון שטוח של טקסטיל, בדרך-כלל 15 ס"מ רוחב ובין 30-100 ס"מ אורך.

סמרטוט חם

סמרטוט חם (נקרא גם 'סמרטוט קיטור') פועל בצורה דומה לקיטור אדים. לאחר הוספת המים, מפרישים את המים המחוממים על הרצפה ומנקים בלי להשתמש בממיס ניקוי. השימוש הכי מועיל בסמרטוט חם הוא כאשר משתמשים בו על גבי משטחים, שסמרטוט רגיל יכול לנקות עליו, כמו רצפות, קמינים פורמייקה ועוד.
דוב שפתני

הופעה

הדוב השפתני הוא דוב קטן בעל פרווה ארוכה וסבוכה בעיקר באזור הכתפיים. צבע הפרווה הוא בדרך כלל שחור, אך נצפו פרטים עם אניצי פרווה חומה, אפורה, אדמדמה ובצבע קינמון. סימן ההיכר הבולט הוא כתם לבן/צהבהב גדול בצורת U או Y על החזה. החוטם בהיר ומסוגל לתזוזה; הנחיריים ניתנים לסגירה בעת הצורך. יש סברה שדילדול השיער בחרטום הפה, מסייע לו כנגד הפרשות הטרמיטים שהם עיקר מזונו.
בוגרים מגיעים לאורך 150–190 ס"מ, הזכרים שוקלים 80–140 ק"ג ואילו הנקבות 55–95 ק"ג.

אזורי מחיה ותפוצה עולמית

תיעוד המאובנים של הדוב מגיע לתקופת המיוקן לפני 5 מיליון שנים, אז נראה כי הגיע לתת היבשת ההודית. הדובים השפתניים שוכנים בדרך כלל באזורים מיוערים ובאדמות מרעה, בעיקר בגבהים נמוכים, והם מעדיפים יערות יבשים ואזורים בעלי סלעים חשופים. מרבית האוכולוסיה שוכנת בהודו ובסרי לנקה, אך נצפו פריטים גם בבנגלדש, נפאל ובהוטן.

רבייה

ההזדווגות מתרחשת בחודשי הקיץ: מאי, יוני ויולי. בשבי תהליך החיזור וההזדווגות נמשך יום-יומיים בלבד, בזמן זה הדובים אלימים וצעקניים ביותר. תקופת העיבור אורכת 6–7 חודשים, ברוב ההריונות נולד גור יחיד או שניים אך תועדו מקרים של לידת שלישייה. הגורים נולדים במאורות שבאדמה, ונשארים בהם עד גיל 3 חודשים. הגורים צמודים לגב אמם, ייחודי למין זה במשפחת הדובים. הם נשארים בקרבתה עד להיותם בוגרים, בגיל שנתיים לפחות, לכן הנקבות מתעברות רק פעם בשלוש שנים. בטבע הם חיים כ-25 שנה ובשבי 40 שנה.

ארגון חברתי והתנהגות

דוב שפתני הוא יונק לילי. מן התצפיות המעטות שנעשו בטבע מסיקים שהדובים חיים ביחידות, למעט נקבות עם גורים. לדעת החוקרים שטח המחיה קטן, והדובים אינם טריטוריאליים ולעיתים חולקים אותו שטח עם פריטים נוספים. הדובים טפסנים מצוינים. הם מתקשרים עם פריטים אחרים במגוון קולות והבעות פנים, שטיבם עדיין לא מובן לחוקרים.

תזונה

עיקר התזונה הם הטרמיטים, ואנטומיית המין מתואמת לכך: שפות הפה חסרות שיער ובולטות. מספר שיניים חותכות חסרות, כך שישנו מרווח בפה דרכו יכול הדוב למצוץ את הטרמיטים. קולות המציצה נשמעים ממרחק 100 מטרים. מזונם כולל גם ביצים, חרקים שונים, חלות דבש, נבלות ושאר דברים. באזור נפאל אוכל המין פירות רבים בין מרץ ליוני. בשל מזונו הנמצא תמיד, לא סובל המין מרעב וממחסור בניגוד לדובים אחרים. מבנה גופו הקטן אינו צורך אנרגיה רבה, ולכן מזונו מספק אותו. הוא גם אינו זקוק לשנת חורף כדי לשמר את כוחו.

המפגש עם האדם

הדוב חולק את מקום מחייתו עם האדם. הוא נחשב לדוב אלים וחם מזג, לעיתים קרובות פוגע ביבולים ועל כן צדו אותו החקלאים במשך שנים רבות. כיס המרה ושאר חלקים בגופו משמשים מרכיבים ברפואה הסינית. בשנות ה-70 נמכרו חלקי גוף השייכים ל-1500 פריטים. הדוב השפתני היה בין הראשונים ממשפחת הדובים שאולף, והוא היה הדוב הרוקד הראשון. כיום נותרו רק 10,000 פריטים והמין נחשב כפגיע ביותר.
מקור השם הלועזי (Sloth Bear) בחוקרים הראשונים שהגיעו למקום חיותו של המין, בשנת 1700 לערך. הם ראו אותו מרחוק נתלה על ענף (התנהגות שטרם נצפתה), ובתחילה נראה להם כסוג של החיה הקרויה עצלן דווקא]. רק ב-1810 כאשר הביאו את הדובים לאנגליה, התברר שיוכו האמיתי. למרות השם, המין אינו איטי והוא מגיע למהירות אדם, אך הליכתו מסורבלת קמעה.
מסגד הים (עכו)

מסגד הים או מסגד אל-בחר הוא מסגד השוכן ליד הנמל בעיר העתיקה בעכו. הוא מכונה גם "מסגד אל-מינה" ("מסגד הנמל") או "מסגד סינאן פאשה" על שם מקימו.
המבנה הוקם בשנת 1586 והיה המסגד הראשון שנבנה בעיר מאז כבשוה הממלוכים מידי הצלבנים והחריבוה. הוא הוקם בידי המצביא והמדינאי העות'מאני סינאן פאשה, אך נפגע באופן משמעותי בתקופת שלטונו של אחמד אל-ג'זאר בסוף המאה ה-18. יורשו, סולימאן פאשה שיפץ את המסגד ב-1816.
המסגד קטן למדי והוא מחולק לאולם תפילה רבוע ולחצר מרובעת מצפון לו. הכניסה אל החצר היא מצידה המערבי הפונה אל "כיכר ונציה" ("כיכר הדייגים"). מעל אולם התפילה נחה כיפה גדולה ובפינה הצפון-מערבית שלה מתנשא המינרט. המעבר מהחצר אל אולם התפילה הוא דרך ארקאדה שבה שלושה פתחים הנפרדים זה מזה בשני עמודים. מעל לפתח המרכזי מונחת כיפה קטנה ומעל שני האחרים תקרה בצורת קמרון צולב. בצידו הדרומי של אולם התפילה קבועים שני חלונות. מתחתם ניצב המחראב ומימין לו מינבר הנושא צריח ירוק.
Apple Remote

ה-Apple Remote (שלט האפל) הוא שלט שדרכו ניתן לשלוט באמצעות קרני אינפרא-אדום במחשב המקינטוש או ב־Apple TV. השלט הוכרז על ידי סטיב ג'ובס ב-12 באוקטובר 2005. השלט מבוסס על עיקרון ה-iPod Shuffle ויש לו רק שבעה לחצנים - תפריט, הפעל או השהה, הגברת והנמכת ווליום, הרצה אחורה או "הקודם", הרצה קדימה או "הבא" ולחצן הבחירה המרכזי.
לואי השישי, מלך צרפת

ביוגרפיה

לואי נולד ב-1 בדצמבר 1081, והיה בנם בכורם של פיליפ הראשון, מלך צרפת ושל ברטה מהולנד (1055–1094). הוא היה שותף לכתר אביו החל משנת 1098, ועם מות אביו בשנת 1108 הוכתר למלך צרפת בשם לואי השישי. בשנת 1104 נשא לאישה את לוסיין מרושפור, בתם של גאי השני, רוזן רושפור ואדלה דה קרסי, אך נישואין אלה בוטלו או הסתיימו בגירושין. בשנת 1115 התחתן לואי עם אדליידה מסבויה, בתם של אומברטו השני, רוזן סבויה וגיזלה מבורגונדי, רוזנת סבויה, שילדה לו שמונה ילדים.
במשך עשרים וארבע שנה, לחם לואי השישי מלך צרפת באצילים ששדדו את הנוסעים שעברו דרך אחוזותיהם, ולבסוף הצליח להכניע אותם. הוא חיזק את המלוכה באמצעות צבא בעל כושר ביצוע, עשה ככל שביכולתו להגן על האריסים, על בעלי המלאכה ועל אנשי הערים שמרדו בבישופים ודרשו מהם מגילות זכויות. הוא מינה לראש ממשלתו את סוגריוס (Abbot Suger), אב הנזירים. סוגריוס ניהל את ענייניה של צרפת בחוכמה. הוא עודד את פיתוח החקלאות, ותכנן ובנה את הכנסייה הראשונה בסגנון גותי, בזיליקת סן דני שליד פריז. בשנת 1137 השיא את בנו לואי לאלינור מאקוויטניה, שהייתה יורשת יחידה של דוכסות אקוויטניה. באותה שנה מת לואי השישי מדיזנטריה, ובנו לואי ירש את הכתר בשם לואי השביעי.
ורדה פולק-סאם

קורות חיים

פולק-סאם מתגוררת בירושלים, שם נולדה וגדלה.
פולק-סאם היא בת למשפחת עלאיוף, בוכרית מצד האב וספרדייה מצד האם. היא גדלה בשכונת שערי פינה, הסמוכה לשכונת מאה שערים בביתו של סבה שהיה חזן. משפחתה הייתה דתית מאד אך לא חרדית ובעלת פתיחות גדולה.
היא בת להורים דוברי לאדינו ובמשפחתה הכוח הנשי (סבתא, דודות ואמא) היה כוח מניע ומקור החוזק. בכתיבתה היא עוסקת גם בחלקים מחייה ומחיי משפחתה, נעוריה בירושלים, השתנות המרקם החברתי והנורמות בנוגע לנשים.
בוגרת בית הספר לצילום מוסררה, ירושלים. בוגרת החוג לתיאטרון ומוסמכת האוניברסיטה העברית בפולקלור יהודי והשוואתי. בוגרת קורס מורי דרך בבית הספר לתיירות, גבעת רם, ירושלים.
צילומיה של פולק-סאם מתפרסמים בתערוכות ובמגזינים שונים ברחבי העולם. בשנת 1994 תיעדה את שיפוץ כיפת הסלע בסדרת צילומים שזכתה להצלחה בעולם. הצילומים אוגדו ל"אלבום השלום", אותו העניק יצחק רבין למלך ירדן חוסיין במפגשם בוושינגטון.
ספר צילומים של התערוכה יצא לאור באנגלית ("BY BREAD ALONE") ובגרמנית ("VOM BROT ALLEIN") בשנת 2000. בנובמבר 2005  הגיש נשיא מדינת ישראל את הספר כמתנה לאפיפיור הגרמני בנדיקט ה – 16 ולשר החוץ של הוותיקן.
פולק-סאם זכתה בפרס בתחרות הבינלאומית לצילום "שלום לתבל" שהתקיימה בירדן, והיא הצלמת הישראלית הראשונה שצילומיה הוצגו בוותיקן.