google/wiki40b huggingface dataset:
אבי לויתן

אבי לויתן (נולד ב-1971 בישראל) הוא סופר, משורר ומסאי ישראלי.

חייו

אבי לויתן גדל בגבעתיים ובקריית אתא. הוא למד במדרשת בן-גוריון ולאחר מכן למד תורה בירושלים.  לאחר השרות הצבאי עבר להתגורר בירושלים. הוא למד לשון עברית, בלשנות וקוגניציה באוניברסיטה העברית ועסק בהדרכה והוראת דרך.

יצירתו

בשנת 2007 יצא ספר השירים הראשון שלו, "הדרך אל עשו". בשנת 2008 יצא ספרו השני, "הבית ברחוב אלנבי". 
בסוף 2008 יצא ספרו השלישי "חיים נצחיים" וב-2009 יצא ספרו הרביעי, "היום, ונורא". 
תערוכה שנערכה ב"צוותא" בתל אביב בסוף 2009 הציגה ציורים, מאלה שליוו את הספר "היום, ונורא".
בשנת 2013 הוציא את הספרים "ירושלים של מעלה" ו"חזיונות".
בשנת 2016 פורסמה הנובלה הקצרה מפרי-עטו - "עכשיו גאולה".
כרך "כל כתביו", תחת השם "אהיה שלחני אליכם", ראה אור ב-2019.

במסגרת תרגומיו הוציא את ספר הקדמת הזהר, מתוך ספר הזהר - בתרגומו מארמית.

לויתן ערך גם והוציא קובץ מסיפורי אבי-סבו, יהודה לייב לויטין - שהיה מחנך ופדגוג ידוע במזרח אירופה.

כתיבתו

בכתיבתו משמשים מושגים כמו "הנכחה" או "היררכיית ההתגלות". ההשפעה עליו כפולה, הפנומנולוגיה המערבית מחד והמיסטיקה היהודית מאידך. לאור שני אלה הוא בוחן את המפעל הציוני - האדם הלאומי בן-זמננו נדרש למערכת של בירורים מתוך המערכת המדינית והחברתית בה הוא חי. מהלך החיים במסגרת ההוויה הישראלית לפיכך הוא מהלך של "קביעת עצמי" בתוך כר נפתח לאופציונליות אינסופית של פעולה, כלומר קריאה למתן דין וחשבון מלא אודות החופש שהוא זכה בו.
דין וחשבון זה, וניסוחו, הוא המוטיב המרכזי של כתיבתו.
רותי ומתי ברודו

ביוגרפיה

רותי ומתי ברודו הכירו במהלך שירותם הצבאי והתחתנו.
ב-1984 נסעו לניו יורק לרגל לימודיו של מתי. ב-1994 שבו לישראל עם חלום לפתוח רשת של אספרסו ברים שמתמחה בקפה איכותי וארוחות צהרים וקראו למקום שפתחו "קופי בר", מסעדה בסגנון ביסטרואים וטרטוריות - מעין חיקוי של מסעדת "פסטיס" מניו יורק.
בדצמבר 2002 פתחו מסעדה נוספת בשם "בראסרי R & M", הממוקמת מול כיכר רבין בתל אביב. היא מגישה מנות צרפתיות והתפריט כתוב בעברית ובצרפתית. לפני הפתיחה נסע צוות המסעדה ללימוד בסבב מסעדות בראסרי בפריז. "בראסרי" היא חיקוי של מסעדת "בלתזר" מניו יורק. ליד הבראסרי נפתח בית קפה קטן בשם "הבייקרי", שמספק קינוחים ומאפים לשתי המסעדות ולקהל הרחב. 
ב-2008 פתחו בני הזוג, את "הוטל מונטיפיורי", שהוא מלון בוטיק בן 2 קומות ו-12 חדרים המצוי בבניין לשימור. בלובי בקומת הקרקע פועלת מסעדת "הוטל מונטיפיורי". במסעדה 100 מקומות ישיבה, ותפריטה מורכב ממנות צרפתיות קלאסיות ובצדן מנות מהמטבח הוייטנאמי.
הזוג הקים גם את הבר "רוטשילד 12" ובסמוך לו את "קפה 12", וגם את "תל אביב סיטי גייד" ומגזין האמנות "פרוגרמה".
בפברואר 2012 פתחו את "דליקטסן", מעדניה ברחוב יהודה הלוי בתל אביב.
הזוג ברודו עיצב את "קפה אלברט", שנפתח בקניון רמת אביב בדצמבר 2012, והכתיב את תפריטו.
מתי ברודו הוא מייסד חברת ההייטק m-Wise שנסחרת בבורסה של ניו יורק ומתמחה במערכות מידע ושירותי תוכן לטלפונים ניידים.
ב-2009 בחר המגזין "על השולחן" בזוג ברודו כמסעדני השנה.
ב-2018 החלה רותי ברודו להשתתף כשופטת בתוכנית "MKR המטבח המנצח" בערוץ קשת 12.
טיצ'ין

תולדות היישוב

טיצ'ין נוסדה בשנת 1368, והוכרה כעיר בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במהלך המאה ה-17 נהרסה העיירה בידי הטטרים והקוזקים. עד שנת 1918 הייתה העיירה חלק מגליציה האוסטרו-הונגרית.

יהודי טיצ'ין

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-16. מאמצע המאה ה-19 הייתה העיירה למרכז חסידי.
רב העיר במהלך שנים רבות במאה ה-19 היה הרב יחיאל מיכל דארלויך. עם פטירתו בתחילת 1888 פרצה מחלוקת בעיר בין תומכי בנו ישראל דארלויך לבין תומכי הרב אשר טייטלבוים שנתמך על ידי הרבי של חסידות שינאווא.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 957 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים, בעיקר מאזור לודז'. ב-1942-1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו ביוני 1942 יהודים נוספים מיישובי הסביבה. זמן קצר לאחר מכן, גורשו כל יושבי הגטו לגטו ז'שוב, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ ביולי 1942.
ויקטור אריסטיסאבאל

קריירת מועדונים

אריסטיסאבאל החל את הקריירה שלו באתלטיקו נסיונל, שם שיחק בין 1990 ל-1996 למעט תקופה קצרה בוולנסיה ב-1994. הוא זכה פעמיים באליפות (1991 ו-1994) ליגת העל הקולומביאנית במדי נסיונל, בגביע אינטראמריקנה ב-1990 ובמקום השני בגביע הליברטדורס ב-1995.
ב-1997 הוא עבר לברזיל. אריסטיסאבאל שיחק בסאו פאולו ובסנטוס לפני שחזר לקולומביה ושיחק בנסיונל ובדפורטיבו קאלי. בשנת 2002 הוא חזר לברזיל, ושיחק עבור ויטוריה, קרוזיירו (עמה זכה בדאבל הלאומי ובאליפות מינאס ז'ראיס ב-2003) וקוריטיבה.
הוא חזר לנסיונל בפעם השלישית, וזכה עמה באליפות האפרטורה של 2005, ובאפרטורה וקלאוסורה של 2007. אריסטיסאבאל הוא השחקן היחיד שזכה בשש אליפויות עם אתלטיקו נסיונל. הוא פרש מכדורגל בנובמבר 2007 בעקבות פציעה בברכו.
אריסטיסאבל הוא השחקן הקולומביאני שהבקיע הכי הרבה שערים בקריירה בכל המסגרות (348), והוא גם מלך השערים של נסיונל עם 207 שערים. כמו כן, הוא השחקן הזר שהבקיע הכי הרבה שערים בליגת העל הברזילאית (110). הוא גם השחקן שהבקיע הכי הרבה שערים במשחקי הדרבי מול דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין עם 20 שערים והקולומביאני שהבקיע הכי הרבה פעמים שלושער (13).
ב-12 ביולי 2008 נערך משחק הפרידה לכבודו באצטדיון של נסיונל במדיין, ונכחו בו כ-45,000 צופים. למשחק הוזמנו כוכבי כדורגל דרום אמריקנים ידועים, ובהם קרלוס ולדראמה, אנסו פרנצ'סקולי, לאונל אלבארז, רנה היגיטה, חואן פבלו אנחל ופאוסטינו אספרייה. במשחק התמודדו נסיונל וקבוצה שהורכבה על ידי אריסטיסאבאל. המשחק הסתיים בתיקו 2 - 2 כאשר אריסטיסאבאל מבקיע את שני השערים לזכות נסיונאל.

נבחרת קולומביה

אריסטיסאבאל נחשב לאחד מטובי השחקנים בתולדות נבחרת קולומביה. בין 1993 ל-2003 הוא השתתף ב-66 משחקים בינלאומיים, והבקיע בהם 32 שערים.
הטורניר הראשון שבו השתתף היה קופה אמריקה 1993 באקוודור. הוא הבקיע שער בניצחון 2 - 1 על נבחרת מקסיקו, וסייע לנבחרתו להעפיל עד לחצי הגמר. קולומביה הפסידה לנבחרת ארגנטינה בדו-קרב פנדלים לאחר שאריסטיסאבאל החמיץ את הפנדל המכריע.
הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1994, אך לא השתתף באף אחד מהמשחקים. אריסטיסאבאל השתתף במשחקי מוקדמות מונדיאל 1998, ואף הבקיע שער בתיקו 1 - 1 בלימה מול נבחרת פרו. במונדיאל עצמו הוא השתתף בשלושה המשחקים בבית המוקדם, אך לא הצליח להוביל את הנבחרת להעפלה לשמינית הגמר.
קולומביה אירחה את קופה אמריקה 2001, ואריסטיסאבאל היה אחד השחקנים שהובילו אותה לזכייה ראשונה בטורניר בתולדותיה. הוא נבחר לשחקן המצטיין בטורניר, הבקיע שישה מתוך 11 השערים של נבחרתו, וזכה בתואר מלך השערים של הטורניר. הוא השתתף גם בגביע הקונפדרציות 2003 שבו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי.
הוא הבקיע שלושער בניצחון החוץ 4 - 0 על נבחרת פרגוואי במוקדמות מונדיאל 2002, אך למרות זאת קולומביה לא העפילה לטורניר כיוון שהייתה זקוקה לשער אחד נוסף על מנת לעבור את נבחרת אורוגוואי.
במהלך ההכנות לפתיחת מוקדמות מונדיאל 2006 הודיע מאמן הנבחרת כי אריסטיסאבאל לא ייכל בסגל לקראת המשחק הראשון מול נבחרת ברזיל, ובעקבות כך הוא הודיע על פרישתו מהנבחרת לאחר עשר שנים.
וניל

הצמח

כמו הגפן, צמח הווניל מטפס על עצים, עמודים או תמוכות אחרות. הוא יכול לצמוח ביער טבעי, במטע או כסכך.
מכל פרח נוצר פרי אחד, ובו מצוי הטעם הייחודי של הווניל. ה'וונילה פלאניפוליה' הוא צמח דו-מיני, המכיל את שני אברי הרבייה הצמחיים, הזכרי והנקבי, ולכן, כדי להימנע מהאבקה עצמית, העלולה לגרום לפגמים גנטיים, מֶמְבְּרָנָה מפרידה בין איברים אלו. באופן טבעי מאביקים את הפרחים כמה מינים ספציפיים של דבורים, הקיימים רק באמריקה התיכונה. בגידול המסחרי מאביקים את הפרחים באופן ידני.
פרי שנותר על הצמח יקרע בסופו של דבר, ייפתח ויפלוט את ריחו הייחודי. פרי הווניל מכיל זרעים שחורים קטנטנים, שבעת הגעתם לבשלות שמור בהם אותו ריח מיוחד. זרעים אלו אינם נובטים בקרקע רגילה, אלא זקוקים לפטריה ספציפית, המקיימת יחס סימביוטי אתם.
מגדלי הווניל למעשה משכפלים את הצמח ולא מרבים אותו: הם חותכים ייחור, שותלים אותו בקרקע וממתינים שיגדלו שורשים חדשים.

היסטוריה

הווניל היה תבלין נחשב מאוד במרכז אמריקה העתיקה. הכובשים הספרדים הביאו אותו לאירופה, ומשם הוא נפוץ בשאר העולם.
בני הטוטונאק, שישבו באזור שהוא היום מדינת וראקרוס במקסיקו, נחשבו למייצרי הווניל הטוב ביותר. הם הוסיפו להיחשב למקור האיכותי ביותר לווניל בעולם עד אמצע המאה ה-19; אז החליפו ידע עם מגדלי וניל צרפתיים במקסיקו. המגדלים הצרפתים חלקו עם הילידים את פרטי ההאבקה המלאכותית אותה שכלל אדמונד אלביוס, ובתמורה הראו להם בני טוטונאק איך מכינים את התרמילים.
חברת קוקה-קולה היא הצרכן הגדול ביותר בעולם של תמצית הווניל הטבעית. כאשר הוצג לצרכנים טעם חדש של קולה ללא תמצית וניל בשנת 1985, קרסה כלכלת מדגסקר, שכן זו מבוססת על הפקת וניל ושיווקו, והתאוששה רק לאחר שהקולה החדשה נכשלה. הסיבה היא שבקולה החדשה השתמשו בונילין, תחליף סינתטי זול יותר, וכך יצוא הווניל ממדגסקר ירד לפחות ממחצית.
ב-2002 הציגה קוקה-קולה את המותג קוקה-קולה וניל, שהיא קולה עם ריכוז גבוה יותר של תמצית וניל.
מאז 1970 עלה מחיר הווניל בחדות פעמים אחדות בשל טייפונים שהכו באזורי הגידול. בשנות ה-80 פורק הקרטל ששלט בייצור הווניל מאז 1930, ובעקבותיו ירד מחיר הווניל בכ-70%.
בעשור השני של המאה ה-21 חל שוב מחסור בוניל עקב יבולים נמוכיםבאינדונזיה ומדגסקר, קציר מוקדם בגלל חשש מגניבת יבולים, וסופה טרופית שפגעה בגידולים. כל אלו גרמו לעלייה במחירו של הווניל עד לרמות דומות למחיר הזהב.

כימיה

למרות הימצאותם של מרכיבים רבים בתמצית הווניל, עיקר טעמו וריחו באים ממרכיב אחד, הוונילין (4-hydroxy-3-methoxybenzaldehyde).
לתמצית הווניל שתי צורות: התמצית האמיתית של התרמילים והתמצית הסינתטית הזולה — ונילין סינתטי מומס באתנול.
וניל טבעי הוא חומר מורכב ביותר — תערובת של כמה מאות רכיבים שונים, ואילו ונילין סינתטי נגזר מפנול.
דוקרן

מאפיינים

הדוקרנים מתאפיינים בפרווה קצרה יחסית בצבעי אדמדם בהיר עד צהבהב, אם כי אורך השערות וגווני הצבע משתנים בין המינים. לזכרים קרניים דקיקות וקצרות שמקנות להם את שמם, והן חדות ביותר ובצבע שחור עד אפור. לנקבות אין קרניים וזהו ההבדל היחיד בינם לבין הזכרים. מבנה גופם דקיק וקצר, ויש להם צוואר וראש קטנים למדי. אוזניהם גדולות ורחבות, וזנבם קצרצר וכמעט ואינו נראה. סימוני הפנים שלהם דלילים יחסית. עיניהם ואפם גדולים ושחורים, ויש להם סמוך לעיניים חריצים שחורים המזרימים נוזל לבלוטות הריח. הרגליים שלהם דקיקות וארוכות ביחס לגוף, ופרסותיהם קצרות, דקות וחדות.
המינים פעילים בייחוד בשעות הבוקר והערב, ובמידה פחותה גם בשעות הלילה והיום. בשעות החמות של היום הם נחים תחת אזור מוצל. בית גידולם לרוב הוא פסיפס של שיחים וסלעים היוצרים להם מחסה בשעת סכנה. בדומה למיני אנטילופות הסבך, כאשר הדוקרנים מבחינים בטורף הם ישכבו בצמחייה הסבוכה ללא תזוזה כדי שהטורף לא יבחין בהם. במידה וזה לא יעזור הם יחכו לרגע המתאים ואז יפתחו בריצת-ניתורים מהירה - על פי רוב לטווח קצר. הם עשויים לתפוס מחסה גם במחילות של שנבובים - דבר יוצא דופן לפרסתנים קטנים. טורפיהם רבים ומגוונים בשל גודלם הקטן, החל מנמרים וכלה בפיתוניים ובעופות דורסים. תזונתם מבוססת על שיחים ועלים, ובמידה פחותה גם על עשבים. הטמפרטורות בתחומי מחייתם 30-10 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא מילימטר לשנה. 
הדוקרנים חיים בדרך כלל בבדידות בטריטוריה מסומנת בתדירות גבוהה ונשמרת מפני פולשים. הזכר והנקבה עלולים לחפוף את אותו שטח, אך למרות זאת הם נפרדים עד עונת הרבייה. ככל הנראה הדוקרנים הם בעלי חיים מונגומים. טקסי הקרב של הזכרים קצרים ביותר, והלחימה מורכבת מדקירות בראש ובבטן. ההריון נמשך פעמים רבות זמן מועט יחסית - 5.5 חודשים, ומשום כך הנקבה יכולה להמליט פעמיים בשנה. לרוב נולד עופר אחד השוהה זמן רב מוסתר בצמחייה. הוא נגמל לאחר 3 חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנה.
תוחלת החיים הממוצעת של הדוקרנים היא 10-6 שנים.
עולמו של ויין

העלילה

ויין (מייק מאיירס) וגארת' (דיינה קארווי) הם שני חברים טובים אשר אוהבים לבלות את זמנם הפנוי בהוקי-רחוב, בנגינה בגיטרה, בהליכה לחנות הדונאטס המקומית, ובניסיונות לחמוק מחברתו לשעבר של ויין. השניים מופיעים ואחראים על תוכנית טלוויזיה לצעירים בערוץ המקומי - עולמו של ויין.
בנג'מין (רוב לאו) הוא מפיק טלוויזיה ואיש עסקים שמעוניין לקנות את התוכנית ומצליח לפתות את ויין וגארת'. התוכנית, בהפקה החדשה, משנה את פניה על מנת להפוך אותה לקורצת יותר למפרסמים פוטנציאלים, אך הצמד המטורף אינו מתיישר עם הציפיות. במהלך הסרט, מתאהב ויין בקסנדרה (טיה קררה), ובנג'מין מנסה לפגוע גם במערכת היחסים ביניהם.
לסרט שלוש סיומות שונות אשר ויין מתנגד לשתי הראשונות ומשנה אותן בעזרת "סיום הסקובי-דו". בסיום הראשון והשני של הסרט, הסוף הוא "עצוב", ויין מפסיד, ובנג'מין זוכה בכל. בסיום השלישי, הסוף הוא "מגה-שמח", שבו, בנוסף לכל הדברים המשמחים שניתן לתאר, מתגלה גם שבנג'מין הוא בעצם זקן מרושע בתחפושת.

על הסרט

דמויות הסרט במקורן היו חלק מסאטרדיי נייט לייב ולאחר שיצא הסרט לאקרנים הוא זכה לאהדה רבה על תיאוריו את הדור הצעיר של סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. אחת הסצנות המפורסמות כוללת את חבורתו של ויין שרה את "רפסודיה בוהמית" של להקת קווין, ומיטיבה לתאר את רוח השטות שבסרט.
מעט יותר משנה לאחר הקרנת הבכורה של "עולמו של ויין" יצא לבתי הקולנוע סרט ההמשך, "עולמו של ויין 2".
מיזם קורונה

תוכנית קורונה היה מיזם של צבא ארצות הברית בשיתוף משרד הסיור הלאומי של ארצות הברית לצילום לוויני של אזורים נרחבים בעולם בדגש על המזרח התיכון וברית המועצות בין השנים 1959-1972. צולמו כמיליון תמונות.
לוויין החלל הראשון של ה-NRO לצורכי מעקב שוגר באוגוסט 1960. לווייני תוכנית קורונה נשאו גלילי סרטי צילום אשר הופלו אל כדור הארץ ונאספו בעודם צונחים לקרקע על ידי מטוסים צבאיים. איסוף מוצלח ראשון של סרט צילום נעשה ב-12 באוגוסט 1960 ושישה ימים מאוחר יותר פותחה התמונה הראשונה שצולמה בחלל. חדות האבחנה של התמונה הראשונות הייתה לעצמים בגודל 8 מטר, והיא השתפרה בהדרגה לחדות של 2 מטר. תמונות שצולמו בלוויינים אלה כיסו בדרך כלל תא שטח שגודלו 16 ק"מ רוחב ו-190 ק"מ אורך. המשימה האחרונה של לוויין בסדרת קורונה (משימה 145) שוגרה ב-25 במאי 1972 ונמשכה עד 31 במאי 1972. פרסום קיומה של תוכנית קורונה הותר לראשונה ב-24 בפברואר 1995.
בין שימושיו האזרחיים מאגר התמונות הוא כלי עזר רב חשיבות במחקר הארכאולוגי של המזרח התיכון. השוואה בין תמונות שצולמו לפני כ-50 שנה לבין תמונות עדכניות של אותם האזורים מסייעת גם למחקרים גאוגרפיים.
ויז'ה לה אנגוסטורה

גאוגרפיה

ויז'ה לה אנגוסטורה נמצאת בתחומו של הפארק הלאומי נאוול ואפי.
היא שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של אגם נאוול ואפי, ובחלקה מצויה על מצר יבשה שהוא חלק מחצי האי קֶטְרִיאוּאֶה, עליו נמצא הפארק הלאומי לוֹס אָרָזָ'אנֶס. צפונית מערבית לה נמצא אגם קורנטוסו.
מעל העיירה מתנשאים שלושה הרים: בָּאז'וֹ (שגובהו 1,792 מ', ושבו יש גם אתר סקי פופולרי), אינְקָזָ'ל (1,849 מ') ובֶּלְוֶודֶרֶה (1,992 מ').

היסטוריה

באזור בו מצויה ויז'ה לה אנגוסטורה חיו בעבר אנשי האואיליצ'ה, המשתייכים לתרבות המפוצ'ה. ארגנטינה השתלטה על האזור רק בשנות ה-80 של המאה ה-19. ראשוני המתיישבים היו מהגרים גרמנים, שנופי המקום הזכירו להם את מולדתם, וההשפעה הגרמנית על האדריכלות בעיר ניכרת גם כיום. עד סוף המאה הגיעו מתיישבים נוספים מרחבי ארגנטינה, לצד מהגרים מסוריה ולבנון.
ב-15 בספטמבר 1932 הוכרזה ויז'ה לה אנגוסטורה כעיר. עוד קודם לכן הוקמה בה תחנת טלגרף, ובהמשך הוקמו בה גם כנסייה (1938) ותחנת משטרה (1943).
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 התרחבה ויז'ה לה אנגוסטורה באופן ניכר. בשנת 1991 עמד מספר תושביה על כ-3,000 ועשור מאוחר יותר כבר הגיע לכ-7,300.

כלכלה ותיירות

בעבר התבססה ויז'ה לה אנגוסטורה על תעשיית העץ, אך לאחר הקמת הפארקים הלאומיים בסביבתה דעכה תעשייה זו. בד בבד, התחזקו ענפי הנדל"ן והתיירות כענפי הכלכלה העיקריים של העיירה.
התיירות בוויז'ה לה אנגוסטורה עונתית. בחורף פוקדים אותה תיירים העוסקים בספורט חורף באתרי הסקי הסמוכים אליה. בקיץ פוקדים אותה מטיילים המסיירים באתרים הסמוכים לה - שבעת האגמים, הפארק הלאומי נאוול ואפי והפארק הלאומי בוסקה דה לוס אראז'נס, שהוא המקום היחיד בעולם שבו יש יער של עצי מירטל צ'יליאני. באגם נאוול ואפי פועלות חברות המציעות פעילויות של ספורט ימי כגון שיט קיאקים, סקי מים וגלישת רוח. נחל קורנטוסו, שאורכו 200 מטרים בלבד, מחבר בין אגם נאוול ואפי לאגם קורנטוסו, והוא אתר פופולרי לדייג של דגי סלמון וטרוטה.
האובליסק הלבן

האובליסק הלבן הוא אבן מונוליתית גדולה, שנמצאה בעיר האשורית העתיקה נינוה בצפון עיראק. האבן נחפרה על ידי הארכאולוג הורמוזד רסאם ב-1853. זהותו של המלך אשורנצירפל המופיע על גבי האובליסק נתונה במחלוקת במחקר בין המלך אשורנצירפל הראשון לאשורנצירפל השני. באתר של המוזיאון הבריטי, זהות המלך רשומה כאשורנצירפל הראשון. האובליסק הוא אחד משני אובליסקים שלמים ששרדו מהממלכה האשורית. השני הוא האובליסק השחור של המלך שלמנאסר השלישי. שני האובליסקים הם חלק מאוסף המוזיאון הבריטי.

גילוי האובליסק 

האובליסק התגלה בנינוה על ידי הארכאולוג הבריטי הורמוזד רסאם ביולי 1853. על פי דוח החפירה, האובליסק נמצא שוכב על צידו כ-60 מטר מצפון-מזרח לארמון סנחריב בעומק של כ-5 מטר מתחת לפני השטח של התל. השטח בו נמצא הייתה חצר ששכנה בין ארמון סנחריב והמקדש לאלה עשתר. האובליסק נשלח במרץ 1854 מבצרה לבומביי בהודו, על גבי אוניית הצי המלכותי הבריטי "HMS אכבר" (HMS Akbar). משם נשלח על גבי אוניית סוחר והגיע ללונדון בפברואר 1855. מיד לאחר הגעתו הועבר מידית לאחסון כחלק מהאוסף הלאומי.

תיאור האובליסק וזהות המלך

האובליסק הלבן הוא עמוד גדול בעל ארבע צלעות, עשוי מאבן גיר לבנה. גובהו של האובליסק הוא 285 ס"מ, רוחב שתי צלעות נגדיות, המסומנות באותיות A ו-C, נע בין 70 ס"מ למטה ועד 48 ס"מ למעלה. רוחב שתי הצלעות הנגדיות האחרות המסומנות באותיות B ו-D, נע בין 54 ס"מ בחלקו התחתון, ו-42 ס"מ בחלקו העליון. האובליסק מתחדד כלפי ראשו. קודקודו המחודד הוא דמוי פירמידה בעל ארבע מדרגות. על כל ארבע צלעותיו חרותים עיטורים. בראש האובליסק מופיעה כתובת על שתי הצלעות הצמודות A ו-D. התבליטים המגולפים מציגים מסעות מלחמה, ופעילויות פנאי כגון ציד. זהותו של המלך נתונה בוויכוח בין החוקרים בין אשורנצירפל הראשון, שמלך במאה ה-11 לפנה"ס, ואשורנצירפל השני, שמלך במאה ה-9 לפנה"ס. בין הטיעונים שהועלו היה סגנון הלבוש של אנשי החצר המופיע על גבי התבליטים, כולל כובע דמוי תרבוש. סגנון לבוש זה תואם את הלבוש מתקופה קדומה יותר והוא מוכר מעבודות פיסול מהמאה ה-13 לפנה"ס. טיעון אחר הוא שהמלך המתואר על גבי המרכבה מלווה באדם אחד, נהג המרכבה, ואילו כמעט בכל התיאורים של אשורצירפל השני ושלמנאסר השלישי, המרכבה כללה אדם שלישי שתפקידו היה להגן על המלך. רמת עבודת הגילוף של התבליטים לא תואם לסגנון האלגנטי יותר של התבליטים מהמאה ה-9 לפנה"ס. לעומת זאת, סצנות הציד ומסעות המלחמה שהופיעו על גבי האובליסק, מתאימות יותר לאשורנצירפל השני. הפרסום המדעי הראשון על האובליסק פורסם ב-1883 על ידי תיאופילוס פינצ'ס , והוא זוהה עם אשורנצירפל השני. כך היה עד 1928, המועד שבו פרסם אקהארדט אונגר (Eckhardt Unger) מאמר, בו העלה טענות שהאובליסק שייך למלך אשורנצירפל הראשון. אשורולוגים רבים קיבלו את דעתו של אונגר. רעיון נוסף שהוצע כפתרון לבעיה על ידי מקס מלוואן, היה שהתבליטים הם מתקופה קדומה יותר, ואילו הכתובת הוספה בשלב מאוחר יותר. בשנת 1975 פרסם ג'וליאן ריד (Julian E Reade) מחקר המתייחס לאיקוניגרפיה, הספרות והקונטקסט בו נמצא, שבו סיכם שמדובר באשורנצירפל הראשון.
ארנסט קומר

חייו

קומר נולד בזוראו, ברנדנבורג שבפרוסיה (היום בפולין). בשנת 1831 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת האלה-ויטנברג. 
כמומחה למתמטיקה שימושית אימן קציני צבא גרמניים בבליסטיקה. לאחר מכן לימד כ-10 שנים בגימנסיה, שם השפיע על לאופולד קרונקר להפוך למתמטיקאי. קומר פרש מהוראה וממתמטיקה בשנת 1890 ונפטר כשלוש שנים מאוחר יותר בברלין. 
עם תלמידיו לתואר דוקטור נמנים: הרמן שוורץ, לזרוס פוקס, גאורג קנטור ופרדיננד גאורג פרובניוס.

עבודתו המתמטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ב-1847 פרסם גבריאל לאמה הוכחה למשפט האחרון של פרמה. ההוכחה התבססה על פירוק לגורמים של המשוואה , מעל השדה הציקלוטומי מסדר p. במהרה גילה ז'וזף ליוביל פער בהוכחה, שלאמה הניח שהשלמים בשדה מתפרקים באופן יחיד. קומר הדגים שלא תמיד כך הדבר ולכן ההוכחה שגויה.
כדי שעבודתו של לאמה  לא תרד לטמיון חיפש קומר תנאים שבהם פירוק יחיד אכן קיים. בעבודה זו הניח קומר את התשתית לתורת המספרים האלגברית וממנה נולד המושג אידיאל, שהפך למרכזי באלגברה המודרנית. קומר הצליח להוכיח שהמשפט האחרון של פרמה נכון לכל p שהוא ראשוני רגולרי, שמשערים שהם מהווים כ-60% מכלל הראשוניים. בתוצאה זו השתמש כדי להוכיח שהמשפט האחרון של פרמה נכון לכל n עד 100.
בשנת 1975 יצאו לאור כל כתביו, בשני כרכים בעריכת אנדרה וייל.

משפחתו

קומר נישא לאוטילי מנדלסון, בתם של נתן מנדלסון והארייט איטזיג. אוטילי הייתה דודניתם של פליקס מנדלסון-ברתולדי ואחותו רבקה, שהייתה נשואה למתמטיקאי יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה. אשתו השנייה, ברטה, הייתה דודניתה של אוטילי. לקומר היו בסך הכל 13 ילדים. בתו מרי נישאה למתמטיקאי הרמן שוורץ.
שמואל להיס

שמואל לָהִיס‏ (1926 - 5 במרץ 2019) היה עורך דין ישראלי, שכיהן כמנכ"ל הסוכנות היהודית. הורשע על חלקו בטבח חולא (1948), שאירע בעת היותו סמ"פ בחטיבת כרמלי במלחמת העצמאות, ונחון על ידי הנשיא יצחק בן צבי בשנת 1955.

ביוגרפיה

במלחמת העצמאות היה להיס סמ"פ בגדוד 22 של חטיבת כרמלי. ב-23 ביוני 1948 נמנה עם שומריהם של עצורים במחנה יונה, מרביתם עולי אלטלנה. במהלך פעילות זו פצע בירייה את אחד העצורים. הפרקליטות הצבאית הגיעה למסקנה שלהיס ירה בחוסר זהירות ויש להאשימו בפציעה שלא כחוק.
בהמשך המלחמה מונה למפקד פלוגה בגדוד 22, בדרגת סגן ראשון, והיה אחד מהאחראים לטבח חולא. סמג"ד בחטיבה, דב ירמיה, גילה זאת, ולהיס טען בפניו כי הייתה זו נקמתו על רצח חברו הטוב ביותר בטבח בית הזיקוק בחיפה. בעקבות כך החליף אותו ירמיה. להיס הועמד לדין בבית דין צבאי באשמת רצח של אנשים אחדים. במשפטו טען שהפשע בוצע מחוץ לגבולות ישראל, ולכן הדין הישראלי אינו חל עליו. בית הדין הצבאי דחה טענה זו, אבל אִפשר דחייה במשפט על מנת לאפשר עתירה לבג"ץ. בדיון בבג"ץ טענה המדינה כי אין לבג"ץ סמכות לפרש את החוק הצבאי. בפברואר 1949 דחה בג"ץ את הטענה של להיס ואת טענת הממשלה, ואפשר למשפט להמשיך. להיס הואשם שב-31 באוקטובר רצח 18 אנשים, ולמחרת רצח 15 אנשים. הוא זוכה מחמת הספק מהאשמה הראשונה, אך הורשע באשמה השנייה ונדון לשבע שנות מאסר. להיס ערער על ההרשעה ועל העונש בפני בית הדין הצבאי העליון שבראשות האלוף איתן אבישר. בית הדין הותיר את ההרשעה בעינה, אך הפחית את העונש לשנת מאסר אחת. בג' באייר ה'תש"י (יום העצמאות) ביטל נשיא המדינה, חיים ויצמן, את העונש שהוטל על להיס.
ב-1955 קיבל להיס חנינה בדיעבד מנשיא המדינה יצחק בן-צבי. לאחר מכן הוסמך לעורך דין.
להיס שימש נציג הגזברות ונציג מנהלת הסוכנות היהודית בארצות הברית. בראשית שנת 1978 מונה למנכ"ל הסוכנות היהודית. ב-1979 הציע שיום שחרור ירושלים ייקבע בחוק כ"יום ירושלים". בשנת 1980 התבקש לאסוף מידע על ממדי ההגירה מישראל לארצות הברית. הדו"ח של להיס העריך שבין 300,000 ל-500,000 ישראלים חיים בארצות הברית כאשר רובם מרוכזים בניו יורק ובלוס אנג'לס. בשנת 1981 התפטר מתפקידו בעקבות הביקורת על הדו"ח.
בשנת 1989 זכה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על "הגברת העלייה, מניעת הירידה והקלת הקליטה".
נפטר ב-5 במרץ 2019 ונטמן בבית הקברות שדה יהושע בחיפה. הותיר בת זוג, פרופ' לאה ביידר, ושתי בנות.
רוברט אייכלברגר

ביוגרפיה

רוברט אייכלברגר נולד ב-9 במרץ 1886 בעיר אורבנה שבאוהיו, והיה הצעיר מבין חמשת ילדיהם של ג'ורג' ואמה אייכלברגר. בשנת 1905 נכנס אייכלברגר לווסט פוינט, ובשנת 1909 הוסמך לקצונה. אייכלברגר החל לשרת ברגימנט הרגלים ה-25, ובשנת 1911 הועבר לרגימנט ה-10, עמו השתתף במלחמת הגבול עם מקסיקו.
לאחר הצטרפות ארצות הברית לצד מעצמות ההסכמה באפריל 1917 הועלה אייכלברגר לדרגת קפטן, והוצב ברגימנט הרגלים ה-20 ופיקד על גדוד, ובספטמבר הועבר לרגימנט הרגלים ה-43. ביולי 1918 נשלח אייכלברגר לרוסיה, כחלק מכוח המשימה של ארצות הברית בסיביר, ובאפריל 1920 הוחזר לארצות הברית. על שירתו במערכה הסיבירית קיבל אייכלברגר 2 צל"שים.
באפריל 1935 מונה אייכלברגר למזכיר ראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, הגנרל דאגלס מקארתור.
ב-1940 מונה למפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שם חולל מספר מהפכות, בהן הפסקת האימונים בתרגילים מיושנים כמו תרגילי סדר ורכיבה על סוסים, לטובת אימונים בתורות לחימה מודרניות.
ב-1942 הוא מונה למפקד המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט, שכללה בין השאר את הפלישה לבונה-גונה, המערכה בפיליפינים ולבסוף ממשל צבאי ביפן.
אייכלברגר פרש מחיי הצבא בסוף שנת 1948. נפטר מסיבוך בניתוח פרוסטטה ונקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לאו הרביעי הכוזרי, קיסר האימפריה הביזנטית

ביוגרפיה

לאו היה בנם של הקיסר קונסטנטינוס החמישי ואשתו צ'יצ'אק (בכוזרית:פרח), בתו של הכגן הכוזרי ביחאר, שהוטבלה לנצרות בשם אירנה. ב-769 נשא לאשה את אירנה האתונאית שילדה לו את בנם קונסטנטינוס. בשנת 751 מינה אותו אביו לקיסר שותף, ובפועל שלט באימפריה הביזנטית לאחר מות אביו, בין השנים 775 - 780. 
ב-776 מינה את בנו, קונסטנטינוס השישי, לקיסר שותף, ויחד עמו גבר על התקוממויות בהנהגת אחיו-למחצה, ניקפורוס וכריסטופורוס, והיגלה אותם. 
בתקופת שלטונו שלח כוחות צבא להילחם נגד הח'ליפות העבאסית בסוריה, אך לא הצליח למנוע מכוחותיה לערוך פשיטות לשטחי הקיסרות באסיה הקטנה. הוא תכנן לצאת למלחמה גם נגד ממלכת בולגריה, אך מת לפני שזה יצא לפועל. 
בשונה מאביו ומסבו, לאו השלישי, שהנהיגו מדיניות איקונוקלאסטית, היה לאו סובלני כלפי חסידי האיקונינים ("איקונופילים"), ואף מינה פטריארך איקונופיל. רק בשנה האחרונה לשלטונו ולחייו עצר ועינה כמה חסידי איקונינים.
טיילור פריץ

ביוגרפיה

פריץ נולד וגדל בסן דייגו. הוא התחיל לשחק טניס בגיל שנתיים. 
בשנת 2016 נישא לחברתו ראקל פאדרזה.
GoTravel

היסטוריה ונתוני פעילות

האתר הוקם בשנת 2007 על ידי חמישה שותפים, ומ-2012 מנוהל על ידי כרמית וייס שהייתה בקבוצת המייסדים. וייס היא גם הבעלים והעורכת הראשית.
לאתר כ-250,000 כניסות בממוצע בחודש לפי מדד אלכסה בישראל והוא ממוקם במקום השני בישראל בתחומו, לאחר אתר למטייל.
ל-GoTravel כ-150 כותבים, רובם אנשי מקצוע מתחום התיירות ומדריכי טיולים, ומהם ניתן למנות את גילי חסקין, אייל ברטוב, מולה יפה, דורון אראל, דינה היימן, דליה נבות, דניאל קרן, זאב בן אריה ומנחם מרקוס.
לאתר 60 אלף מנויים ברישום ללא עלות ולהם מופץ מגזין חודשי מקוון ומוצע פורום מומחים לו 50 משיבים, כולם מתחום התיירות.