הצי המלכותי הבריטי

השירות הימי

באופן רשמי נחשב הצי המלכותי לאחד מזרועות "השירות הימי" (Naval Service), הכולל גם את חיל הנחתים המלכותי (Royal Marines), את מילואי הצי המלכותי (Royal Naval Reserve) ועוד. ברם, בשימוש שכיח השירות הימי כולו נקרא בשם "הצי המלכותי". על כן, על אף שמבחינה טכנית אין זה נכון לומר - למשל - שחיל הנחתים הוא חלק מן הצי המלכותי, הכללה זו טובה דיה לרוב הצרכים.

היסטוריה

הצי המלכותי מילא לאורך ההיסטוריה תפקיד מרכזי בהגנה על בריטניה ובמלחמותיה שמעבר לים. מאחר שאנגליה שוכנת באי, כל מעצמת אויב חייבת הייתה לחצות את הים כדי לפלוש אליה. השגת עליונות ימית על ידי מעצמה עוינת כלשהי הייתה מעמידה את המדינה בסכנה גדולה. זאת ועוד, צי מלחמתי חזק היה חיוני לאבטחת האספקה והקשר עם מקומות מרוחקים ברחבי האימפריה.

אנגליה - הצי הסקסוני (800 לערך - 1066)

הצי הראשון של אנגליה הוקם במאה ה-9 על ידי המלך אלפרד הגדול, אך אף על פי שהנחיל תבוסה ניצחת לויקינגים בקרב סטורמאות' (Stourmouth) שבקנט (Kent), הוא הלך ונתנוון זמן קצר אחר כך. הצי האנגלי הסקסוני נבנה מחדש על ידי המלך אתלסטאן (Athelstan), ובעת ניצחונו בקרב ברוננבורג (Brunanburgh) ב-937 מנה כ-400 אניות.

אנגליה - המלכים הנורמנים וימי הביניים עד 1485 - "חמשת הנמלים"

הכוח הימי הסקסוני לא הצליח למנוע מויליאם הראשון לחצות את התעלה ולנחות בחופה של אנגליה. המלכים הנורמנים החלו בבניית כוח ימי משלהם ב-1155, שהורכב מאניות שסיפקה קונפדרציית "חמשת הנמלים" (Cinque Ports). (אפשר שהקונפדרציה הוקמה על ידי הנורמנים או שהייתה קיימת עוד קודם זמנם והם שפיתחוה לצרכיהם.)
למלך ג'ון היו 500 אניות. באמצע המאה ה-14 עמדו לפקודתו של המלך אדוארד השלישי 712 אניות. לאחר מכן הלך הצי והתנוון.

שושלת טיודור והצי המלכותי

הצי המלכותי, כפי שנקרא אז, אורגן מחדש והוגדל במאה ה-16, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני. אניותיו, "אנרי גראס א דיא" (Henri Grâce a Dieu, ידועה גם בשם Great Harry) ו"מרי רוז" (Mary Rose) נלחמו נגד הצי הצרפתי בקרב סולנט (Solent) ב-1545. עם מותו ב-1547 עלה מניין אניות הצי ל-58.
ב-1588 איימה האימפריה הספרדית, המעצמה החזקה ביותר באירופה באותו זמן, לפלוש לאנגליה. הארמדה הספרדית יצאה לים כדי לכונן שליטה ספרדית בתעלה האנגלית ולהעביר כוחות צבא מארצות השפלה שבשלטון ספרד אל אנגליה. ניסיון הפלישה נכשל בשל התקפות מוצלחות חוזרות ונשנות של הצי האנגלי, מזג אוויר גרוע ומרד ההולנדים בנחלות הספרדיות שמעבר לתעלה. תבוסת הארמדה הספרדית היא הניצחון הימי הגדול הראשון של הצי האנגלי. שנה אחר-כך, ב-1589, נטתה הכף במלחמה לרעת הצי האנגלי עם כישלון חיל המשלוח של דרייק ונוריס. בתקופת שלטונה של אליזבת הראשונה המשיכה אנגליה לפשוט על נמלי ספרד ועל אניותיה ששטו באוקיינוס האטלנטי, אך גם ספגה מספר מפלות מידי הצי הספרדי ששוקם אחרי מפלת הארמדה.

1914-1815

במהלך המאה ה-19 עסק הצי המלכותי באכיפת האיסור על סחר העבדים ובדיכוי הפירטיות. משימה אחרת שהוטלה עליו בתקופה זו (אך גם לפניה ואחריה) הייתה מיפוי הימים והאוקיינוסים. מאז ועד היום מתעדכנות המפות הימיות של האדמירליות על ידי הצי המלכותי. כלי השיט של הצי, ששוגרו למשימות סקר אלה, ביצעו בנוסף לכך גם עבודה מדעית נרחבת. באחת מאותן הפלגות שט צ'ארלס דרווין סביב העולם באוניה "ביגל", והתצפיות המדעיות שערך אז השפיעו לימים על תאוריית האבולוציה שפיתח.
החיים באניות היו קשים מנשוא על פי אמות המידה של ימינו, המשמעת נוקשה ביותר, ומי שלא ציית לחוקי הצי (Articles of War) הסתכן בעונש מלקות. החוק התיר לצי לגייס בכפייה ימאים בתקופות של מחסור בכוח אדם, בדרך כלל בעת מלחמה. הגיוס בכפייה הגיע לשיאו במאה ה-18 ובראשית המאה ה-19, אך בוטל לאחר המלחמות הנפוליוניות, מאחר שהצי של ימות השלום היה קטן יותר.
במשך המחצית השנייה של המאה ה-19 שימשו אניות הצי המלכותי ליישום "מדיניות ספינות התותחים" (Gunboat Diplomacy) של בריטניה. אניות תותחים כבדות-חימוש וגדולות, בעלות שוקע נמוך, שייטו באזורי החוף בקצותיה המרוחקים של האימפריה, בעיקר כדי להפגין את עוצמתה של בריטניה בפני האוכלוסייה או השליט המקומי, אך גם כדי להתערב היכן שנשקפה סכנה לאינטרסים של הממלכה המאוחדת.

1945-1914

בשתי מלחמות העולם מילא הצי המלכותי תפקיד חיוני באבטחת אספקת המזון, התחמושת וחומרי הגלם לבריטניה ובהתמודדות המוצלחת עם לוחמת הצוללות הבלתי מוגבלת של גרמניה בקרב על האטלנטי הראשון והשני. במלחמת העולם הראשונה ניהל הצי מספר קרבות ימיים: הליגולנד, קורונל, איי פוקלנד, קרב שרטון דוגר, מערכת הדרדנלים וקרב יוטלנד. הצי המלכותי היה חיוני גם להגנת הנתיבים הימיים, שאיפשרו לצבא הבריטי להילחם בזירות מרוחקות כגון צפון אפריקה, הים התיכון והמזרח הרחוק. העליונות הימית של בריטניה הייתה חיונית במידה שווה גם לביצוע פעולות אמפיביות, כמו הפלישות לצפון אפריקה, סיציליה, איטליה ונורמנדיה.

המלחמה הקרה

התעצמותה ההולכת וגוברת של ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה ושקיעת האימפריה הבריטית צמצמו את תפקידו של הצי המלכותי. ברם, האיום מצד ברית המועצות וההתחייבויות של בריטניה ברחבי העולם הוועידו לצי תפקיד חדש וחשוב. בשנות השישים קיבל הצי המלכותי את כלי הנשק הגרעיניים הראשונים שלו, ומאוחר יותר נעשה האחראי הבלעדי לקיום ההרתעה הגרעינית של בריטניה. בשלבים מאוחרים יותר של המלחמה הקרה נבנה מחדש מערך הכוחות של הצי, והוא כלל שלוש נושאות מטוסים ללוחמה נגד צוללות וכוח של פריגטות קטנות ומשחתות. משימתן הייתה לאתר ובמידת הצורך להשמיד צוללות סובייטיות בצפון האוקיינוס האטלנטי.

מבצעים ימיים בשנים האחרונות

המבצע החשוב ביותר שניהל הצי המלכותי לאחר מלחמת העולם השנייה היה ניצחונו במלחמת פוקלנד נגד ארגנטינה ב-1982. הצי איבד אמנם ארבעה כלי שיט מלחמתיים ואזרחיים ואניות אחרות ניזוקו במידה זו או אחרת, אך הוכיח כי הוא מסוגל עדיין לנהל קרב במרחק 8000 מייל מהמולדת. במלחמה הוכחה החשיבות היתרה של נושאות מטוסים וצוללות והעוצמה הגלומה בהן, ונחשפה תלותו של הצי של סוף המאה העשרים בכלי שיט מסחריים חכורים.
הצי המלכותי נטל חלק פעיל גם במלחמת המפרץ, במשבר קוסובו ובמלחמת אפגניסטן. במהלך מלחמת עיראק ב-2003, סייעו אניות המלחמה של הצי לחיל הנחתים בהפגזת עמדות אויב מן הים, והצוללות "ספלנדיד" ו"טיורבולנט" שיגרו מספר טילי שיוט מדגם "טומהוק" לעבר מטרות שונות בעיראק.

הצי המלכותי כיום

בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים היה הצי בנוי למלחמה הקרה,
ומנה שלוש נושאות מטוסים ללוחמה נגד צוללות וכוח של פריגטות קלות ומשחתות. ייעודו היה לחפש
ולהשמיד צוללות סובייטיות בצפון האוקיינוס האטלנטי. ברם, מלחמת פוקלנד הראתה 
כי יש צורך בצי בעל יכולות לחימה במרחבי האוקיינוסים, כאלו שקשה היה להשיגן עם
המשאבים של אותם זמנים. הדבר התברר ביתר תוקף במספר מבצעים שניהל הצי, אשר הצריכו שיגור 
נושאת מטוסים למרחקים (לים האדריאטי לפעולה בבוסניה והרצגובינה ובקוסובו, לחופי סיירה לאון ולמפרץ הפרסי). בעקבות כך הוחל בשנות 
התשעים במספר פרויקטים, שתכליתם לשפר ולבנות מחדש את מערך הכוחות של הצי המלכותי 
ולהתאים את יכולותיו למאה ה-21, כך שיהפוך מכוח נגד צוללות שבסיסו בצפון 
האוקיינוס האטלנטי לצי המסוגל לפעול הרחק מן המולדת.
בשנת 2015, צי הצוללות החל להיקלע למחסור חמור בכוח אדם, בגלל שני גורמים: 1. חוסר עניין של מועמדים לשרת בצוללות, ולפי מחקר מעמיק, הסיבה העיקרית היא השהות הארוכה מתחת למים ללא חיבור לאינטרנט ולרשתות החברתיות. 2. נשירה של כ-2000 חיילים.

פריסת כוחות הצי כיום

הצי המלכותי פרוס כיום במקומות רבים ברחבי העולם, כולל מספר פריסות-קבע.

שמות

כינויי הצי המלכותי הם "The Mob" ("האספסוף"), "The Andrew" (אולי ע"ש הקדוש הנוצרי, פטרון הימאים והדייגים) ו-"The Senior Service" ("השירות הבכיר"). בימינו מכנה עצמו המלח הבריטי בשם Jack ולא Jacktar כפי שהיה נהוג בתקופת אניות המפרשים. כינויים זרים של הימאי הבריטי הם "Limey". בערי נמל כמו פורטסמות ופליימות קוראים להם לעיתים קרובות "Matelots" ("מלח" בצרפתית) או בלשון גנאי "skates" ("תריסניות"). הנחתים של הצי נקראים בלשון חיבה "Bootnecks" או פשוט "רויאל" (Royal).
הצי המלכותי ידוע בממלכה המאוחדת ומחוצה לה בשם "Royal Navy". ציים של חבר העמים הבריטי מוסיפים את שם הלאום, כגון "הצי המלכותי האוסטרלי". ברם, ישנם ציים אחרים, כמו הצי המלכותי ההולנדי (Koninklijke Marine), אשר גם הם נקראים פשוט "הצי המלכותי" בשפתם הם.

פיקוד הצי המלכותי

הצי המלכותי קיים מכוח הפררוגטיבה המלכותית, ומפקד הצי המלכותי, שתוארו הלורד אדמירל העליון (Lord High Admiral), היא המלכה אליזבת השנייה (שהיא המפקדת העליונה של הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת). בעבר היה תפקיד הלורד אדמירל העליון מסור לידי קצין צי. מאוחר יותר נוהל הצי על ידי מועצה בראשות הלורד הראשון של האדמירליות (שר הצי). ב-1964 הועברו תפקידי האדמירליות למשרד ההגנה ולמועצת ההגנה (Defence Council), והתואר ההיסטורי (הטקסי) "הלורד אדמירל העליון" הוחזר לכתר.
מנהלת האדמירליות (Admiralty Board) אחראית לניהול הכללי של הצי, בראשה עומד שר ההגנה וחברים בה שרים נוספים וקציני מטה הצי. מנהלת הצי (Navy Board) עוסקת בניהול השוטף המקצועי של הצי, ובראשה עומד הלורד הימי הראשון (First Sea Lord), הנושא גם בתואר "ראש מטה הצי".
ההמנון הרשמי של הצי המלכותי הוא ה-Heart of Oak.