google/wiki40b huggingface dataset:
יש דין ויש דיין

יש דין ויש דיין הוא ביטוי תאולוגי המופיע במקורות היהדות, המבוסס על האמונה בשכר ועונש אלוהיים. גם היפוכו של ביטוי זה נפוץ במקורות: "אין דין ואין דיין" (בארמית: "לית דין ולית דיין"), והוא מתאר מצב של אנרכיה ושל הפקרות משפטית, בה "אִישׁ הַיָּשָׁר בְּעֵינָיו יַעֲשֶׂה". הביטוי משמש בהתייחסות לאירועים שהתרחשו שהדובר מוצא בהם מימוש של צדק אלוהי, או גם כאזהרה לעתיד.
בשפה העברית המודרנית הביטוי הפך למטבע לשון המתייחס גם לגמול או ענישה בידי-אדם.

על הביטוי

בתרגום ירושלמי לספר בראשית מופיעים הביטוי והיפוכו בוויכוח שבין קין להבל: "עָנֵי קַיִן וַאֲמַר לַהֶבֶל: לֵית דִין וְלֵית דַיָין וְלֵית עֲלָם אָחְרָן וְלֵית לְמִיתַּן אֲגַר טַב לְצַדִיקַיָא וְלֵית לְמִפְרָעָא מִן רַשִׁיעַיָא. עָנֵי הֶבֶל וְאָמַר לְקַיִן: אִית דִין וְאִית דַיָין וְאִית עָלָם אָחְרָן וְאִית לְמִתַּן אֲגַר טַב לְצַדִיקַיָא וְאִית לְמִתְפְּרַע מִן רַשִׁיעַיָא." (בעברית: ענה קין ואמר להבל: אין דין ואין דיין ואין עולם הבא ואין שכר לצדיקים ואין עונש לרשעים. ענה הבל ואמר לקין: יש דין ויש דיין, ויש עולם הבא ויש שכר טוב לצדיקים ויש עונש לרשעים).
גם בבראשית רבה מופיעים הביטוי והיפוכו: "אמר רבי עקיבא "עַל מֶה נִאֵץ רָשָׁע אֱלֹהִים אָמַר בְּלִבּוֹ לֹא תִּדְרֹשׁ" (תהלים, י) לית דין ולית דיין אבל אית דין ואית דיין."

התייחסויות בפוליטיקה ובתרבות

לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות טענו מתנגדי ההתנתקות שפוליטיקאים שתמכו בתוכנית סיימו את תפקידם או נענשו כתוצאה מהתערבות אלוהית, כי "יש דין ויש דיין". המטה להצלת העם והארץ, הפיץ גישה זו בפליירים ובחוברות. גישה זו הוצגה גם בשיר "יש דין ויש דיין" שכתב ושר הזמר אריאל זילבר בשנת 2007. השיר נכלל באלבומו השמיני "פוליטיקלי קורקט", והופק גם כווידאו קליפ.
בתעמולת הבחירות לכנסת השבע עשרה השתמשה מפלגת תפנית בססמה "אין דין. יש דיין" כמשחק מילים על שמו של מספר 1 במפלגה, עוזי דיין.
"יש דין ויש דיין" הוא גם שמו של אחד מסרטיו של יהודה גרובייס, העוסק בבעל שם טוב.
מכון גייטסטון

היסטוריה

נינה רוזנוולד , נדבנית יהודיה אמריקאית מיורשי ההון של רשת החנויות האמריקאית הענקית "סירס"  ייסדה את המכון בעיר מגוריה ניו יורק ב-2008. תחילה הוא הוקם כשלוחה של מכון הדסון, תחת השם "מכון הדסון: ניו יורק", אך כעבור ארבע שנים קיבל עצמאות ועימה גם את שמו הנוכחי.

אנשי המכון ודעותיהם

נכון ל-2019, נינה רוזנוואלד מייסדת המכון ממשיכה לכהן גם כנשיאתו. יושב ראש המכון מ-2013 עד מינויו לתפקיד היועץ לביטחון לאומי בממשל דונלד טראמפ ב-2018, היה ג'ון בולטון ומאז מכהן בתפקיד אמיר טהירי . החוקרים והכותבים נחשבים בדרך כלל לשמרנים או נאו-קונסרבטיבים בכל הקשור למדיניות החוץ האמריקאית. 
פרסומי המכון מתמקדים בעיקר בנושאים הקשורים במזרח התיכון והעמדות המובעות בהם, הן בדרך כלל עמדות פרו ישראליות מובהקות, כאשר מתנגדיו מכנים אותן אנטי מוסלמיות.
בין עמיתי המכון הבכירים: אלן דרשוביץ, ח'אלד אבו טועמה, לארס הדגארד, ריצ'רד קאמפ, דניס מק'יואן, ג'ייסון ריילי, תאופיק חמיד, אלכסנדר דל ואל , דאגלס מוריי  ואחרים. בין הכותבים: ג'ון בולטון, אלן דרשוביץ, נתן שרנסקי, אליוט אברמס, דורי גולד, גרי קספרוב, ואצלב קלאוס, חרט וילדרס, בת יאור, דניס מק'יואן, פיאמה נירנשטיין, דניאל פייפס, מנפרד גרסטנפלד, בוראק בקדיל, נוני דרויש, דייוויד פ. גולדמן, רות בלום  ואחרים.
מייקל אנדרו

ביוגרפיה

אנדרו נולד וגדל באברדין, דקוטה הדרומית בנם של פיטר וטינה שהיגרו מדרום אפריקה לאמריקה בשנת 1997. הוא החל לשחות בגיל 7 בשנת 2011 עברה המשפחה להתגורר בלורנס, קנזס. הוא מתאמן בהדרכת אביו בבריכת 2 מסלולים בחצר ביתם.

2015

באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה בסינגפור 2015 זכה אנדרו ב-5 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר גב בשיא אליפות חדש של 25.13 שניות. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.36 שניות, אחרי קייל צ'למרס מאוסטרליה (22.19 שניות), שזכה בזהב האולימפי שנה לאחר מכן (ריו דה ז'ניירו 2016), במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.84 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. מדליית ארד, במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב.

2016

באליפות העולם בשחייה 2016 (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכה אנדרו ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר מעורב אישיבתוצאה של 51.84 שניות, לפני דאיה סטו (52.01 שניות) ושינרי שיורה (52.17 שניות), שניהם מיפן. מדליות כסף, לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחי השליחים 4x50 מטר חופשי ו-4x50 מטר מעורב. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.39 שניות.

2017

באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה 2017 זכה אנדרו ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש לנוער של 21.75 שניות, במשחה ל-50 מטר גב בשיא עולם חדש לנוער של 24.63 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בשיא עולם חדש לנוער של 23.22 שניות. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה 27.39 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.37 דקות.

2018

באליפות ארצות הברית שנערכה באירווין, קליפורניה בסוף יולי 2018 זכה אנדרו ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 21.49 שניות, לפני קיילב דרסל (21.67 שניות) ונייתן אדריאן (21.85 שניות), במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 22.93 שניות, לפני קיילב דרסל (22.97 שניות), במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 26.84 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.38 שניות. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 51.68 שניות, אחרי קיילב דרסל (50.50 שניות) וג'ק קונג'ר (51.11 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.62 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 24.59 שניות.
יאזלובייץ

תולדות היישוב

יאזלובייץ נוסדה במחצית הראשונה של המאה ה-15, ובשנת 1519 הוענקו לה זכויות עיר, ונקבעו בה ירידים שנתיים, ימי שוק שבועיים ותחנת מכס. בשנת 1647 עמדו תושבי העיירה בפני מצור שהטילו עליהם גייסותיו של חמלניצקי, ובשנת 1669 נהרסה העיירה בידי הטורקים, אשר שלטו בה 7 שנים לאחר מכן.
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי יאזלובייץ

יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-16, ומהמחצית השנייה של המאה ה-18 היוו היהודים רוב בקרב תושבי העיירה. בשנת 1880 נמנו בעיירה 1,642 יהודים, אולם בשנים שלאחר מכן היגרו מהעיירה רוב יהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-560 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, שכללה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
עם פרוץ מבצע ברברוסה בסוף יוני 1941, ונסיגת הצבא האדום מאזור העיירה, החלו האוקראינים המקומיים בביצוע מעשי התעללות ושוד בקרב יהודיה. לאחר כניסת הגרמנים ליישוב, החלה המשטרה האוקראינית בהחרמת רכוש ודירות היהודים בו, ובגיוסם לעבודות כפייה מפרכות ומשפילות. בחודשים הראשונים לכיבוש הגרמני הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים מכפרי הסביבה, אשר נמלטו ממעשי הטבח שביצעו בהם האוקראינים, ומספר היהודים בעיירה הגיע לכ-1,200 איש.
בסתיו 1942 גורשו כל יהודי העיירה לגטו בוצ'אץ', ושם חלקו את גורל יתר יהודי המקום. מקהילת יאזלובייץ שרדו את השואה יהודים בודדים.
אנפה אפורה

תפוצה

האנפה האפורה היא עוף בעל אזור תפוצה נרחב מאוד. היא חיה בבריטניה ובסקנדינביה ובכל רחבי אירופה דרך ארצות המזרח ועד דרום-מזרח אסיה.
היא חיה במקומות שונים בזכות התכונה שלה להתקיים בתנאי אקלים שונים אחד מהשני, מהקוטב הצפוני (בריטניה וסקנדינביה) ועד ליערות גשם טרופיים (אינדונזיה ודרום-מזרח אסיה).
להקות האנפה האפורה שחיות במערב אירופה, הן להקות יציבות. אך הלהקות בשאר חלקי אירופה נודדות דרומה בחורף. האנפה האפורה חורפת בחלקים הטרופיים של אפריקה ובארצות הים התיכון
בין ארצות הים התיכון הלהקות חולפות וחורפות בישראל. בארץ, האנפה האפורה חולפת מעל מישור החוף והחופים הצפוניים של חצי האי סיני. באביב, כשהלהקות חוזרות צפונה הן חולפות דרך הערבה.

מאפיינים פיזיים

האנפה האפורה היא עוף גדול: גובהה כמאה ס"מ, משקלה כ-2 ק"ג, רגליה וצווארה ארוכים מאוד, ואורך המקור של האנפה כעשרה ס"מ. כנפיה של האנפה מעוגלות ורחבות ומגיעות לאורך של 185 ס"מ. גבה, כנפיה, עורפה ושולי צווארה צבועים באפור, ומכאן שמה. ציצית הראש של האנפה האפורה וקדמת הצוואר שלה צבועים בשחור. ראשה, בטנה והחלקים התחתונים בגופה, לבנים. עיניה צהובות והאישון שלה עגול.

תזונה

האנפה האפורה ניזונה בעיקר מדגים, רכיכות, צפרדעים, סרטנים, תולעים, וזוחלים קטנים. האנפה האפורה אוכלת בכל יום כ-20% דגים מכלל משקלה.
על מנת ללכוד דגים, קופאת האנפה על עומדה מבלי לזוז במשך זמן רב, כאשר הדגים חושבים שה"פסל" לא יכול לפגוע בהם לרעה, הם מתקרבים, והאנפה טורפת אותם במקורה הארוך והחד.

רבייה

האנפה האפורה מקננת ודוגרת בדרך כלל באירופה, על העצים.
הנקבה מטילה בקן שתיים עד חמש ביצים בצבע טורקיז, שני בני הזוג דוגרים במשך 25 ימים. בגיל 10 ימים יוכלו גוזלי האנפה לצאת מהקן, ובגיל 7 שבועות הם עוזבים את הקן וחוזרים אליו רק מדי ערב. בהגיעם לגיל חודשיים נהיים הגוזלים עצמאיים ועוזבים את הוריהם.

האנפה והאדם

המין היה מצוי תמיד בסכנת הכחדה, בעבר היה זאת משום שהאצילים צדו את האנפות האפורות בתור תחביב, כשלשם כך הם הסתייעו בבזים ובדורסי יום אחרים. גם הדייגים היו צדים את האנפות האפורות מפני שהאנפות היו אוכלות להם את הדגים ומחבלות בפרנסתם.
הגורמים כיום לסכנת ההכחדה, הם ייבוש הביצות וכריתת עצי הקינון של האנפות האפורות, הנעשים על ידי אדם. אך ישנן כיום חברות המגינות על האנפה האפורה, ונעשים מאמצים רבים בעולם כדי למנוע את הכחדתה.
מזי הירונו

ביוגרפיה

הירונו נולדה במחוז פוקושימה שביפן. על אף היותה ילידת יפן, היא נולדה לאם בעלת אזרחות אמריקאית. סבה וסבתה מצד אמה היגרו להוואי כאשר סבתה הייתה בגיל 16. סבה עבד בתחום מטעי הסוכר. לאחר שמצאו עבודה זו כמסובכת למדי, פתחו השניים בית מרחץ בהונולולו ב-1928. היו להם שני ילדים, לורה ואקירה, וסבתה חזרה להתגורר ביפן יחד עמם, וסבה נשאר לתחזק במשך שנתיים את בית המרחץ עד שהתאחד עם משפחתו ב-1941. בתם לורה התחתנה עם וטרינר מקומי, ולזוג נולדו שלושה ילדים, שאחת מהם היא מזי, בתם האמצעית והיחידה. בהמשך, לאחר שנישואי הזוג התדרדרו עקב מנהגי הימורים ושתייה של האב, התגרשו השנים ב-1951. לבסוף החליטו סבה וסבה יחד עם אמה להגר חזרה להוואי.
בשנת 1955, בגיל 8, החלה הירונו להתגורר בהונולולו שבהוואי, שם גם בילתה את נעוריה, והיא הפכה לאזרחאית אמריקאית ב-1959, בשנה בה נתקבלה הוואי כמדינה בארצות הברית. לאחר שלמדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת הוואי ב-1970, סיימה תואר J.D במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון די. סי. ב-1978. לאחר מכן שבה להונולולו ושירתה כפרקליטה.
בין השנים 1980–1995 שירתה כחברה בבית הנבחרים המדינתי של הוואי. בנובמבר 1994 נבחרה לשרת כסגנית מושל הוואי, תחת המושל הדמוקרטי בן קיאטנו, ושירתה בתפקיד זה עד דצמבר 2002. ב-2002 הייתה המועמדת הדמוקרטית למושל הוואי, אך הפסידה ליריבתה הרפובליקנית, היהודייה לינדה לינגל. בניצחונה הייתה לינגל לרפובליקנית הראשונה שנבחרה למשרת המושל בהוואי מאז 1962.
בנובמבר 2006 נבחרה לשרת בבית הנבחרים של ארצות הברית, על תקן המחוז השני של הוואי, המייצג ברובו את העיר הונולולו ופרבריה. ב-2008 וב-2010 נבחרה לכהונות נוספות, וגברה על יריביה בשני המקרים ברוב של יותר מ-72% מן הקולות. היא שירתה שם עד 2013.
במאי 2011 הכריזה הירונו על כוונתה להתמודד למושב שהותיר הסנאטור הדמוקרטי המכהן דניאל אקאקה, שהצהיר כי לא יתמודד לכהונה נוספת בבחירות הבאות. בנובמבר 2012 היא נבחרה לסנאט, לאחר שגברה על מושלת הוואי לשעבר לינדה לינגל, שלה הפסידה בעבר בבחירות למושל המדינה, ברוב של 62.6% ממניין הקולות. בכך הייתה לאישה הראשונה המייצגת את הוואי בסנאט, וכן המהגרת ילידת אסיה הראשונה המשרתת בבית מחוקקים זה. בשנת 2018 התמודדה לכהונה שנייה, וזכתה ברוב עצום.
פרס אריק איינשטיין

על הפרס

פרס אריק איינשטיין יוענק מדי שנה ל-21 אמנים ותיקים ומוערכים, אשר הטביעו את חותמם, סייעו ותרמו להתפתחות התרבות הישראלית לדורותיה. שווי הפרסים שיוענקו לזוכים הוא בסך של 1.05 מיליון שקלים המתחלקים בין 7 תחומי יצירה: זמר עברי, מוזיקה אמנותית, מחול, אמנות פלסטית, תיאטרון, קולנוע וספרות. בראש חבר הנאמנים של הפרס, אשר בחר את ועדות השיפוט בכל תחום, עמד מוני מושונוב והיו חברים בו גם גילה אלמגור, שלמה וישינסקי, נועם סמל וגל קנטי. ועדת שיפוט בכל קטגוריה בחרה 3 זוכים בכל תחום יצירה בהתאם לאמות מידה של איכות ומצוינות אמנותית, חשיבות התרומה שהשיאה פעילותו האמנותית של המועמד לתרבות בישראל, אורך תקופת העשייה של המועמד ומידת הגיוון האמנותי שבעשיית האמן.
טקס הענקת הפרס לזוכים בו, בשנה הראשונה לקיומו, התקיים ב-27 בנובמבר 2014, בציון יום השנה למותו. בראש חבר הנאמנים, אשר בחר את ועדות השיפוט, עמד השחקן, הבמאי וחברו הקרוב של איינשטיין ז"ל, מוני מושונוב וחברים בו גם גילה אלמגור, שלמה וישינסקי, נועם סמל וגל קנטי.
ועדת שיפוט בכל קטגוריה בחרה 3 זוכים בכל תחום יצירה בהתאם לאמות מידה של איכות ומצוינות אמנותית, חשיבות התרומה שהשיאה פעילותו האמנותית של המועמד לתרבות בישראל, אורך תקופת העשייה של המועמד ומידת הגיוון האמנותי שבעשיית האמן.
פומייחובק

תולדות היישוב

הכפר נזכר לראשונה באמצע המאה ה-11, ובאמצע המאה ה-13 הוקמה בו כנסייה. בתחילת המאה ה-19 הוקמה בפקודת נפוליאון מצודה ביישוב, "הפורט השלישי", ובשנת 1815 נכלל הכפר בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי פומייחובק

קהילה יהודית התקיימה ביישוב מתחילת המאה ה-19. בשנת 1920, במהלך המלחמה הפולנית סובייטית, גירשו השלטונות הפולניים את כל יהודי היישוב ממנו, לאחר שהואשמו בסיוע לרוסים. לאחר שוך הקרבות, חזרו רק חלק מהיהודים לבתיהם, ובשנת 1921 נמנו בכפר 202 יהודים, כשליש מתושביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהכפר חלק מיהודיו, וכל הנותרים גורשו לאחר הכיבוש הגרמני לנובידבור ולפלונסק. בקיץ 1941 הקימו הגרמנים מחנה ריכוז בשטח המצודה שבכפר, אליו הובאו כ-3,000 יהודים מגטאות הסביבה. כל אלו רוכזו בצפיפות רבה בעשרה תאי בטון תת-קרקעיים בשטח המצודה, ובמשך מספר ימים לא סופקו להם מזון ושתייה. בהמשך, הוקצבה ליהודים במחנה מנה של 50 עד 100 גרם לחם ליום לאיש ומים מועטים. מעת לעת ירו הגרמנים ביהודים שעמדו בתור למים. בימים הראשונים לקיום המחנה, נרצחו בו בין 600 ל-800 יהודים.
ב-14 באוגוסט 1941 הועברו כ-2,000 היהודים שנותרו במחנה לגבול הגנרל גוברנמן, ועם הגיעם ללגיונובו התעללו בהם השוטרים הגרמנים, ובין היתר אילצו אותם לרוץ בתוך מדורות. משם נלקחו יהודי המחנה לגטו ורשה.
חסידות אליק

חסידות אליק הייתה חסידות ווהלינית (כיום באוקראינה). מייסד החסידות היה רבי צבי אריה לנדא. החסידות נכחדה בשואה, אך צאצאים של השושלת כיהנו ומכהנים באדמו"רות סטרטין בארץ ישראל ובארצות הברית.
ריבופלאבין-5-פוספט

תוסף מזון

ריבופלאבין-5-פוספט משמש גם כצבע מאכל כתום-אדום, באירופה הוא מסומן במספר E כ-E101a.
הנקודה החמה של אי הפסחא

הנקודה החמה של אי הפסחא (באנגלית: Easter hotspot) היא נקודה חמה געשית בדרום מזרח האוקיינוס השקט. הנקודה החמה יצרה את רכס סאלס אי גומס (Salas y Gomez Ridge), הקרוי גם רכס סאלה אי גומס (Sala y Gomez Ridge), רכס הרי געש (שרובו תת-ימי), הכולל עשרות הרי מצולה. הרכס מתחיל בהר המצולה פוקאו ואחריו הר המצולה מואי, שניהם ממערב לאי הפסחא, והוא נמשך לאורך 2,700 קילומטרים מזרחית עד לרכס נסקה. הרכס נוצר כאשר לוח נסקה, לוח טקטוני ימי, עבר מעל לנקודה החמה של אי הפסחא. התנועה של לוח נסקה ולוח פרלון, לוח טקטוני היסטורי, מעל לנקודה החמה של אי הפסחא יצרה רכס תת-מימי ארוך, שקצהו המזרחי עובר הפחתה מתחת לפרו. רק באי הפסחא והאיונים סביבו ובאי הקטן סאלס אי גומס בולט רכס סאלס אי גומס מעל פני המים.
הנקודה החמה נמצאת כיום מערבית לאי הפסחא באזור נרחב בקוטר של 200 קילומטרים, הכולל שדות געשיים תת-ימיים והרי מצולה שגילם פחות מחצי מיליון שנים. ממזרח לו השדות הגעשיים אהו (Ahu), אומו (Umu) וטופה (Tupa), השוכנים על רכס בין 2 מיליון שנים, ומזרחית להם הרי המצולה מואי ופוקאו ואי הפסחא, השוכנים על רכס בן 3 מיליון שנים.
בניגוד למחשבה המקובלת שמיקומה של נקודה חמה הוא קבוע ושרשרת הרי הגעש שהוא יוצר נובעים רק מתנועת הלוחות הטקטוניים מעליה, מצא מחקר מ-2002, שהנקודה החמה של אי הפסחא איננה קבועה וזזה מערבית יחסית לנקודה החמה של הוואי.
ייתכן שהנקודה החמה אחראית גם להתהוותם של איי טואמוטו ואיי ליין, ושרשרת הרי המצולה שביניהם, כאשר הלוח הפסיפי עבר מעל לנקודה החמה של אי הפסחא.
רחוב בייקר 221 ב'

רחוב בייקר 221 ב' (אנגלית: 221B Baker Street) הוא כתובת המגורים הבדיונית בלונדון של הבלש שרלוק הולמס, פרי יצירתו של הסופר הבריטי ארתור קונאן דויל. הכתובת מרמזת ככל הנראה על דירה הנמצאת בסופו של גרם מדרגות בבית מגורים שבמקור היה מרפסת מהתקופה הג'ורג'יאנית. אולם, ייתכן והאות ב מתייחסת למבנה כולו. רחוב בייקר המודרני רחב בהרבה בהשוואה לרחוב המתואר בסרטי הקולנוע על הולמס, אך הוא עמוס מבחינה תחבורתית כפי שהיה בתקופתו של קונאן דויל. התיאור הראשון של המקום בסדרת הספרים הוא:
נפגשנו ביום שלאחר מכן כפי שהוא קבע, ובדקנו את החדרים ברחוב בייקר 221ב, שעליהם הוא דיבר בפגישתנו. הם מורכבים מזוג של חדרי שינה נוחים ומטרקלין גדול ומאוורר, המרוהט בעליזות, ומואר על ידי שני חלונות רחבים.
— ארתור קונאן דויל, חקירה בשני, 1887

רחוב בייקר 221 ב' האמיתי

מספר הבית 221 ב' מעולם לא היה שייך למקום מסוים ברחוב בייקר. בתקופה שבה נכתבו סיפורי שרלוק הולמס, מספרי הבתים ברחוב בייקר הגיעו רק עד 100, וככל הנראה זו הייתה הסיבה שבגללה קונאן דויל בחר במספר זה.
האזור שבו נמצא כיום רחוב בייקר 221 היה ידוע בתקופתו של קונאן דויל כרחוב בייקר העליון (Upper Baker Street), ובמהדורה הראשונה של חקירה בשני כתב קונאן דויל כי מקום המגורים של הולמס הוא ב"רחוב בייקר העליון", ורמז על כך שאם הבית היה אמיתי הוא היה נמצא בחלק שנמצא צפונית לדרך מרילבון (Marylebone Road), ליד ריג'נטס פארק. כאשר מספרי הבתים הוקצו מחדש בשנות ה-30, קבוצת המספרים האי-זוגיים 219–229 הוקצתה לבניין בסגנון אר דקו הידוע בשם "בית המנזר", שנבנה ב-1932 עבור בית אגודת אבי רואד (שמאוחר יותר הפכה לאבי נשיונאל - הבנק השישי בגודלו בממלכה המאוחדת, שהייתה פעילה במקום עד שנת 2002).
זמן קצר לאחר בנייתו, בית האגודה החל לקבל מכל רחבי העולם מכתבים רבים המיועדים לשרלוק הולמס, עד שהיה צורך למנות פקיד מיוחד שיטפל אך ורק בנושא זה. על שלט ארד התלוי בחזית הבית ישנה תמונה המתארת את הולמס ואת תיאורו של קונאן דויל לכניסתם לבניין של הולמס ודוקטור ווטסון. ב-1999 אבי נשיונאל מימן את בניית פסל הארד של הולמס הניצב בכניסה לתחנת רחוב בייקר של הרכבת התחתית של לונדון.
מומחים לנושא שרלוק הולמס העלו מספר השערות בנוגע לכתובת ה"אמיתית". כיוון שרוב רחוב בייקר נהרס במהלך הבליץ, נותרו מעט מאוד שרידים מהבניינים המקוריים, ורובם הם מהתקופה שאחרי המלחמה, מלבד אלה שברחוב בייקר העליון.

מוזיאון שרלוק הולמס

מוזיאון שרלוק הולמס נמצא בסמוך, ברחוב בייקר 239. המוזיאון נפתח ב-1990, ובו "שחזור" חדרו של שרלוק הולמס ותצוגת בובות שעווה של הדמויות מהספרים. בנק אבי נשיונל והמוזיאון נאבקו בערכאות משפטיות בדבר הזכות לקבל את המכתבים הממוענים לכתובת "221 ב'". רק לאחר סגירתו של סניף הבנק, הסכימה רשות הדואר להעביר את המכתבים אל המוזיאון.
על מנת שהמוזיאון יוכל להציג את המספר "221 ב'" על דלת החזית שלו ללא עבירה על החוק, הנהלת המוזיאון נאלצה להקים חברת קש ששמה הוא "221 ב' בע"מ", משום שלפי החוק הבריטי חברות לא צריכות היתר מהרשויות על מנת להציג את שמן על דלת הכניסה לבניין שבו הן שוכנות.

פאב שרלוק הולמס

גרסה נוספת למקום המגורים של הולמס נמצאת בפאב שרלוק הולמס השוכן ברחוב נורת'מברלנד ליד תחנת צ'רינג קרוס. במקום שבו נמצא הפאב היה בעבר בית מלון קטן, שייעודו שונה בדצמבר 1957. הבעלים, וויטברד ושות', זכו לכך שהם הציגו את כל תערוכת שרלוק הולמס שהוכנה על ידי ספריית מרילבון ואבי נשיונאל עבור פסטיבל בריטניה ב-1951. בפאב בוצעו מספר שיפוצים ששינו את חזותו לכזו הדומה למקובל בתקופה הוויקטוריאנית, והתערוכה, שהייתה העתק מפורט של דירתו הבדיונית של הולמס, הוצבה בקומה העליונה.
טולה (מחוז)

היסטוריה

התיישבות רוסית באזור ידועה מהמאה ה-7. בימי הביניים השטח היה חלק של נסיכויות רוסיות שונות ובחלקו היה שייך לליטא. בשנת 1380 התרחש בשטח המחוז קרב קוליקובו שמסמן את תחילת שחרור רוסיה משליטת המונגולים. בשנת 1503 השטח סופח לנסיכות מוסקבה.
במאה ה-16-17 הגבול הדרומי של רוסיה עבר בשטחי המחוז והוקמו בו מבצרים רבים.
בשנת 1703 הוקמו במחוז מפעלי נשק ותעשיית הנשק היא התעשייה המרכזית במחוז גם היום.

דמוגרפיה

כ-80% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - טולה מתגוררים כ-500 אלף תושבים.
הרוסים מהווים כ-97% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, האוקראינים מהווים כ-1.5% מהאוכלוסייה.

כלכלה

המחוז מתאפיין בתעשייה מפותחת, ובמיוחד תעשייה ביטחונית, כימית, פלדה וכו'. 
בשטח המחוז קיימים מספר אתרי תיירות, ביניהם מקום התרחשותו של קרב קוליקובו ויאסניה פוליאנה - מקום מגוריו של לב טולסטוי.
ZIP (פורמט)

ZIP הוא פורמט קובץ המשמש לשמירת ארכיון, כלומר קובץ אשר יכול להכיל מספר רב של קבצים, בצורה דחוסה. הפורמט של ZIP תומך במספר אלגוריתמים לדחיסה. הפורמט הופיע לראשונה בשנת 1989 בתוכנת PKZIP לסביבת DOS, אולם מאז הופיעו מימושים רבים אחרים שלו. מיקרוסופט כללה ב-Microsoft Windows תמיכה מובנית ב-ZIP מאז 1998. נוסף על כך, קיימים מימושים רבים לפורמט, בהם WinZip לסביבת חלונות, Info-ZIP החופשי לסביבת יוניקס ועוד. הוא הפך לחלק מתקנים רבים, כגון JAR (ארכיון Java).
קובצי ZIP מסתיימים בדרך כלל בסיומת הקובץ .zip, ובתקן MIME הוא מזוהה כ-application/zip.

היסטוריה

ZIP נוצר על ידי פיל כץ בחברת PKWARE. הפורמט נוצר לאחר שהוא ספג תביעות משפטיות שטענו כי מוצר הארכוב שפתח הוא העתק של תוכנת דחיסה אחרת בשם ARC. השם zip, אשר משמעותו באנגלית היא "לזוז במהירות גבוהה", הוצע לכץ על ידי חברו. התמיכה הראשונה בפורמט נכללה בתוכנה PKZIP 0.9, בשנת 1989. הפורמט שוחרר לרשות הציבור עוד באותה השנה, אך חלק מהתכונות נשארו מוגנות בפטנט.
פרשת השבוע (סדרת טלוויזיה)

רקע

הסדרה עוקבת אחר שנה גורלית בחייהן של ארבע משפחות ישראליות ממעמדות כלכליים וחברתיים שונים, הנקשרות בין עצמן בסיפורי אהבה, בגידה, חברות, ומצבי התמודדות אל מול המציאות הישראלית הביטחונית והחברתית. עלילת כל פרק בסדרה מבוססת על אחת מפרשות השבוע. את הסדרה יצר וביים רני בלייר (שיצר גם את הסדרה "שבתות וחגים"). את התסריט כתבו בלייר וארי פולמן (שגם כתב את התסריט לסדרה "בטיפול"). פרשות השבוע, המופיעות ב12 פרקי העונה הראשונה של הסדרה, הן 12 הפרשות של ספר בראשית, לפי סדרן כפרשות. כל פרק עוסק ברעיון הפרשה על שמו נקרא, ואת עלילתו מדריכה דמותה של הגר נאווי.
פרשות השבוע, המופיעות ב12 פרקי העונה השנייה של הסדרה, הן 11 הפרשות של ספר שמות, לפי סדרן כפרשות, כאשר פרשת שמות מיוחסת לשני הפרקים הראשונים.
פרשות השבוע, המופיעות ב11 פרקי העונה השלישית של הסדרה, הן 10 הפרשות של ספר ויקרא, לפי סדרן כפרשות, כאשר פרשת בחוקותי מיוחסת לשני הפרקים האחרונים.
על אף זכייתה של "פרשת השבוע" בפרס האקדמיה, החליטה הוט 3 שלא להפיק עונה רביעית לסדרה בטענה שהיא אינה קומוניקטיבית.
יהודה קישון

יהודה קישון (קושינסקי) (1 בינואר 1914 – 2 באוקטובר 1996) היה לוחם בארגון הפרטיזנים המאוחד (פֿאַראײַניקטע פאַרטיזאַנער אָרגאַניזאַציע, פ-פ-או, FPO) בגטו וילנה, פעיל בתנועת הבריחה במסגרת קבוצת הבית"רים, פעיל בארגון יוצאי פיוטרקוב, חבר "המועצה להנצחה" וחבר פעיל במזכירות ארגון הפרטיזנים ומורדי הגטאות.

קורות חייו

קישון נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי שבפולין. התחנך לאור היהדות המסורתית, אך ספג מהוריו גם רעיונות ציוניים. בהיותו נער הצטרף לתנועת בית"ר, ועד מהרה היה לאחד מחברי התנועה הפעילים בעיר.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה הגיע עם זרם הפליטים מפולין לווילנה, תוך תקווה שמעיר זו, אף שהייתה כבר תחת שלטון סובייטי, יצליח להגשים את חלום נעוריו ולעלות לישראל.
בין הפליטים שהגיעו לווילנה, היו גם חברי "בית"ר" רבים. באותה תקופה עסק קישון בריכוז חברי התנועה שהגיעו לווילנה, אך חלומם ותקוותם לעלות לארץ ישראל התנפצו עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941.

פעילותו בגטו

לאחר העברתו לגטו, הצליח קישון לשרוד למרות ה"אקציות" בהן הושמדו רוב יהודי גטו וילנה.
כאשר החליט הארגון שחבריו יעזבו את הגטו ויצטרפו ללחימה הפרטיזנית ביערות, הוטל על קישון להיות עוזר לקברן הגטו, ובמסווה של הוצאת גופות, להבריח נשק שהמחתרת צברה בגטו. בזכות פעולה זו הצטיידו חברי המחתרת בנשק ובתחמושת כאשר יצאו ליערות. לאחר מכן הצטרף קישון לפרטיזנים שבסיסם היה ביערות נארוץ' ולחם נגד האויב הנאצי.
סלסולים

רקע

הסינגל היה לשיר השלישי של סטטיק ובן-אל תבורי, ויצא לאחר הלהיט "כביש החוף".
סגנון השיר הוא שילוב של ראפ, פופ, ומוזיקה אוריינטלית.
כחצי שנה לאחר הוצאת השיר נודע כי צמד האלבניות מורנה טאראקו ואאידה דוצ'י לקחו את פזמון השיר ללא כל רשות מפיקיהם וסוכניהם של סטטיק ובן-אל.

תוכן השיר

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. 
השיר מתחיל במילות הפזמון החוזר. הדוברים מציגים בתחילה שתי טענות: אין לנו איביזה, ואין הרבה בוויזה. הם מתנחמים בכך שיש את הבריזה של אילת והכנרת. לאחר מכן הם מפרגנים לקיץ הישראלי. הם מפרגנים בשיר גם לגיוון התרבותי שחל במדינת ישראל.
מלבד אזכור של אילת והכנרת מוזכרים בשיר גם המקומות הבאים במדינת ישראל: תל אביב, הנגב והר החרמון.

ביקורת

השיר הגיע למקום הראשון במצעד השנתי תשע"ו (2016) של רשת ג', ולמקום הרביעי במצעד השנתי של גלגלצ וynet. נכון ליוני 2019 הוא הגיע ל-49 מיליון צפיות ביוטיוב.
נטען שהשיר מייצג אסקפיזם.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ צולם כולו בתוך אולפן. בתחילתו יושב בן-אל על אופנוע ים, אך לאחר כמה רגעים הוא יורד ממנו. למשך מספר שניות הוא משחק שש בש עם סטטיק וג'ורדי. בהמשך הם חולפים על סטים שונים של תפאורה צבעונית, ולידם ניצבים. בקטעי המעבר האינסטרומנטליים רוקדים סטטיק ובן-אל עם צוות הרקדנים שלהם. בסיום הקליפ נשמעת הקריאה "מעולה" וקול מחיאות כפיים. לאחר מכן המנגינה נפסקת לרגע, כאשר לאחר מכן היא מתחדשת למשך כ-20 שניות.
גאפ

היסטוריה

החנות הראשונה של גאפ נפתחה על ידי אנשי העסקים ובני הזוג דונלד ודוריס פישר ב-21 באוגוסט 1969, באושן אווניו שבסן פרנסיסקו, קליפורניה. בחנות נמכרו תחילה ג'ינסים של ליוויס ותקליטי פטיפון. בני הזוג פישר השיגו 63 אלף דולר כדי לפתוח את החנות, ובתוך שנה הגיעו המכירות ל-2 מיליון דולר.
החנות השנייה של גאפ נפתחה בסן חוזה, קליפורניה ב-1970. במקביל הוקם מטה החברה בבורלינגיים, קליפורניה, שהעסיק תחילה רק ארבעה עובדים. ההכנסות המשיכו לגדול ובין השנים 1972-1973 התרחבה הרשת ל–25 חנויות גם מחוץ לקליפורניה; החנות הראשונה בחוף המזרחי של ארצות הברית נפתחה בוורהיס, ניו ג'רזי. 
ב-1974 החלה גאפ למכור בגדים בייצור עצמי בעלי מותג החברה. 
ב-1983 רכשה החברה את חברת בגדי הנסיעות והטיולים "בננה ריפבליק". ב-1994 יצא במסגרת החברה קו הבגדים "אולד נייבי". ב-2005 יצא גם "Forth & Towne", שכוון לקהל הנשים מעל גיל 35, אך 19 חנויות המותג נסגרו ב-2007. ב-2006 יצא קו הנעליים אונליין "Piperlime", וב-2009 יצא קו בגדי הספורט לנשים "Athleta".

בישראל

בסוף שנת 2009 ובתחילת שנת 2010 נפתחו שתי החנויות הראשונות של הרשת בישראל - בירושלים ובתל אביב, בהמשך שנת 2010 נפתחו שתי חנויות נוספות בהרצליה, ברעננה ובאילת. הזיכיון בישראל ניתן לחברת אלביט מסחר וקמעונאות, חברה בת בבעלות מלאה של אלביט הדמיה.
קבוצת גוטקס מותגים, זכיינת הרשת בישראל, פרסמה הודעה בדצמבר 2016 בה היא תסגור את סניפיה בישראל במהלך 2017.