google/wiki40b huggingface dataset:
פרס נובל לשלום

מועמדות לפרס

מועמדים לפרס יכולים להיות מוצעים על ידי אנשים שהוגדרו על־פי תקנות הוועדה, כגון: זוכי פרס נובל לשעבר, חברי פרלמנט, פרופסורים (בתחומים מסוימים), שופטים בינלאומיים ועוד. הוועדה שומרת את רשימת המועמדים בסוד ואף מבקשת מהמועמדים עצמם שלא לפרסם זאת.
עם זאת, כן פורסמו רשימות המועמדים לפרס בשנים 1901 - 1955.‏
עם פרסום רשימות המועמדים התברר כי גם אדולף היטלר היה מועמד לפרס נובל לשלום בשנת 1939 על ידי אריק ברנדט, חבר פרלמנט שוודי. ברנדט ביטל את הגשת המועמדות של היטלר כעבור מספר ימים. מועמדים ידועים לשמצה נוספים לפרס נובל לשלום היו יוסיף סטלין ובניטו מוסוליני.

לא רק אישים יכולים להיות מועמדים אלא גם ארגונים. בין הארגונים המפורסמים שזכו בפרס נמנים: הצלב האדום, האיחוד האירופי, והארגון למניעת הפצת נשק כימי.

הסכסוך הישראלי ערבי והפרס

מספר פעמים הוענק הפרס על מעשים הקשורים לסכסוך הישראלי ערבי. הדבר קרה לראשונה ב-1950 כשהפרס הוענק לראלף באנץ' על ניהול המשא ומתן בין נציגי ישראל לנציגי מדינות ערב ברודוס שהתנהל בין ינואר ליולי 1949, שהביאו לבסוף לחתימת הסכמי שביתת הנשק בין המדינות המעורבות במלחמת העצמאות. פרס נובל לשלום לשנת 1978 הוענק למנחם בגין ואנואר סאדאת על הסכם קמפ דייוויד (הפרס ניתן עוד לפני הסכם השלום). פרס נובל לשלום לשנת 1994 הוענק ליצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת על הסכם אוסלו. זוכה נוסף שהפרס שלו קשור לסכסוך הוא ג'ימי קרטר שהיה המתווך בין ישראל למצרים בעת שיחות השלום וזכה בפרס נובל בשנת 2002 על מפעל חייו.
הענקת הפרס לערפאת עוררה מחלוקת עזה אף בתוך ועדת הפרס עצמה. באופן חסר תקדים, קורה כריסטיאנסן, אחד מחמשת חברי הוועדה התפטר במחאה על הענקת הפרס לערפאת. אמנם גם ב-1973 התפטרו שניים מחברי הוועדה במחאה על הענקת הפרס באותה שנה להנרי קיסינג'ר, אך הם השעו את הודעת הפרישה עד לאחרי הטקס, בעוד כריסטיאנסן התפטר מיד אחרי אישור הפרס ומחה ברחובות אוסלו במהלך הטקס. בראיון שהתקיים עמו כעבור 4 שנים הוא טען: "אינני גיבור. פשוט לא הייתי מסוגל יותר להסתכל במראה אילו המשכתי להיות חבר בוועדה שנותנת פרס לערפאת".
חרדון מצוי

תפוצה בישראל

החרדון מצוי נפוץ ברוב חלקי הארץ, ואף ביישובי אדם. הוא מועיל לאדם בטרפו מזיקים שונים במקומות ישוב ושטחי חקלאות.
אוכלוסיית החרדונים המצויים בישראל מתחלקת לשני תת-מינים, צפוני (בצפון הארץ ומרכזה) ודרומי, השונים מעט אחד מהשני בגודלם ובמשקלם, בצבעם ובאורך אצבעות רגליהם האחוריות. בני תת-המין הדרומי גדולים יותר, צבע גופם בהיר יותר ועליו כתמים כתומים-אדומים בולטים יותר.
Beats Electronics

ביטס אלקטרוניקס (באנגלית Beats Electronics LLC, מוכרת גם בשם Beats by Dr. Dre) היא חברה בת של אפל המייצרת מוצרי אודיו. משרדיה הראשיים ממוקמים בקלבר סיטי שבקליפורניה (ארצות הברית), מחוץ ללוס אנג'לס. החברה נוסדה על ידי המפיק המוזיקלי והראפר ד"ר דרה ויושב הראש לשעבר של Interscope Geffen A & M Records, ג'ימי איאובין (Iovine). 
קו המוצרים של החברה הוא בעיקר אוזניות ורמקולים. קו המוצרים המקורי של Beats יוצר בשותפות עם Monster, חברת ציוד AV הפקה של כבלים; לאחר תום החוזה שלה עם החברה, Beats לקח פיתוח נוסף של מוצריה ללא צורך במיקור חוץ. בשנת 2014, התרחבה החברה בשוק המוזיקה המקוון עם השקת שירות ההזרמה מבוססת המנוי שלה, ביטס מיוזיקס.
בשנת 2012 דיווחה קבוצת NPD כי נתח השוק של Beats היה 64% בשינה לארצות הברית לאוזניות במחיר גבוה יותר מ -100 $, ואת המותג הוערך בכ -1 מיליארדים $ בחודש ספטמבר 2013.
במשך תקופה, רוב החברה הייתה בבעלות HTC -יצרנית הטלפונים החכמים מטייוואן. בשנת 2012 הקטינה החברה את אחזקותיה ל-25%, ומכרה את היתרה בחזרה לחברה בשנת 2013; במקביל, קבוצת קרלייל החליף HTC כבעל מניות מיעוט, לצד ד"ר דרה ואיאובין, בסוף 2013. ב-1 באוגוסט 2014, רכשה אפל את Beats עבור 3 מיליארד דולר, הרכישה הגדולה ביותר בהיסטוריה של אפל.
UTF-16

UTF-16 הוא קידוד של כל תו יוניקוד באמצעות קבוצה אחת או שתיים של 16 סיביות, כלומר 2 או 4 בתים לכל תו, בהתאם לתו. את רוב התווים מקודדים ב־16 סיביות, ורק תווים נדירים והיסטוריים מקודדים ב־32 סיביות.

רקע

ב־1990, כאשר הוחל בתקינת תקן יוניקוד לקידוד תווים אחיד, עלה במחשבה כי אין צורך אלא בהרחבת הקידוד לכל תו מבית אחד (8 סיביות) ל־2 בתים (16 סיביות). קידוד כזה נותן מקום ל־65,536 תווים, והמייסדים של יוניקוד סברו כי מספר זה יספיק. תוכנן כי אותיות עם אקצנטים והברות קוריאניות יקודדו באמצעות יסודות מתחברים (combining characters), דבר שיחסוך במקומות, וכי תווים היסטוריים (כגון גותית ואוגריתית) יקודדו בתוך אזור השימוש הפרטי (private use area) של יוניקוד, במקומות U+A000 עד U+FAFF (מספרים הקסדצימליים). כך היה המצב בגרסה 1 של תקן יוניקוד.
ברם, כעבור כמה שנים השתנו הדברים תכלית שינוי. לצורך תאימות לאחור הוחלט על הקצאת מקומות לתווים מחוברים, כלומר במקום לקודד את האות ē כשני תווים, האות e ולאחריה קו עליון מתחבר, לקודד את כל הסימן הזה כתו אחד. כך עלה הצורך להקצות אלפי קודים לקידוד ההברות הקוריאניות (אשר הועברו למקומות U+AC00 עד U+D7FF, ואזור השימוש הפרטי הועבר ל־U+D800 עד U+FAFF), והתחזיות לשימוש העתידי של קידוד 16 סיביות התבדו. מתכנני יוניקוד הבינו כי 65,536 תווים אינם מספיקים לכל הצרכים, וכך נולד UTF-16, שהוא הרחבה של גרסה 1 של יוניקוד.

תיאור הקידוד

UTF-16 פועל כך: ב־2,048 = 1,024 + 1,024 תווים מתוך ה־65,536 הראשונים משתמשים למיעון 1024×1024, כלומר 1,048,576, תווים נוספים. הקודים האלה הם U+D800 עד U+DBFF לחצי הראשון ו־U+DC00 עד U+DFFF לחצי השני. צירוף של קוד מהחצי הראשון ולאחריו קוד מהחצי השני משמש למיעון תו יוניקוד מעבר ל־U+FFFF, כלומר מ־U+10000 עד U+10FFFF. למשל, הצירוף D84C DFB4 ממען את התו U+233B4 (שהוא סימן סיני נדיר). מנגנון זה נקרא מנגנון ממלאי המקום או באנגלית surrogates.
תחת קידוד זה, יוניקוד מגרסה 2 ואילך יכול להכיל 1,112,064 תווים, די והותר לכל שימוש עתידי.

שימושים במערכות קיימות

בקידוד UTF-16 משתמשים מערכות Windows (החדשות יותר – NT ו־2000 ו־XP) ומצע Java. אלה השתמשו במקור ביוניקוד המקורי של 16 סיביות ועברו ל־UTF-16 לאחר מכן. ב־Windows ניתן לאחסן קובצי טקסט בקידוד UTF-16 או UTF-8, אך בזיכרון יימצא הטקסט תמיד כ־UTF-16. ב־Windows הבתים יופיעו בסדר little-endian, בשל השימוש של מעבדי אינטל בסדר זה, ואילו ב־Java הם יהיו בסדר big-endian.

השפעה על קידודי יוניקוד האחרים

קידוד UTF-8 יכול למען בעיקרון עד 2,147,483,647 תווים, עד U+7FFFFFFF. תקן ISO 10646, שהיה תחילה נפרד מיוניקוד אך אוחד איתו אחר־כך, מכיל צורת קידוד של 32 סיביות לכל תו היכולה למען מספר זהה לזה של UTF-8. ואולם, כאשר UTF-16 פורסם, הוחלט כי תקני יוניקוד ו־ISO 10646 יגבילו את תחום התווים עד לתחום האפשרי של UTF-16, כלומר עד U+10FFFF. כתוצאה מכך, צורות הקידוד האחרות של יוניקוד, UTF-8 (אחד עד ארבעה בתים לכל תו) ו־UTF-32 (ארבעה בתים לכל תו), מוגבלות בגרסאות הנוכחיות של יוניקוד למיעון של קצת יותר ממיליון תווים, על אף שהן יכולות באופן עקרוני למען למעלה משני מיליארד תווים.
זאב צלטנר

זאב ולדימיר צלטנר (19 בינואר 1909 - 17 במרץ 1977) היה פרופסור למשפטים ונשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.

ביוגרפיה

צלטנר נולד בקייב והתחנך באוניברסיטאות ברלין, לייפציג, היידלברג ופריז. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ובשנים 1941–1949 עסק באופן פרטי בעריכת דין.
בשנת 1949 מונה צלטנר לשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב. בשנת 1952 כיהן כשופט במינוי זמני בבית המשפט העליון ובשנת 1953 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי. צלטנר כיהן כשופט במשפטם של עמוס קינן ושאלתיאל בן יאיר שהועמדו לדין באשמת זריקת פצצה על ביתו של השר דוד צבי פנקס
והוא זיכה את הנאשמים מכל אשמה. אף שבערעור לבית המשפט העליון הנאשמים 
זוכו מחמת הספק, בית המשפט העליון ביקר את פסק דינו של צלטנר ואת העובדה 
שהעדיף את גרסת הנאשמים על פני גרסת השוטרים . צלטנר גם היה אחד משלושת השופטים שדנו בתביעת הדיבה של עמוס בן-גוריון נגד שורת המתנדבים.
במקביל פעל צלטנר באקדמיה, כשהוא נמנה בין מייסדי הפקולטה למשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה ולאחר מכן בייסוד הפקולטה במסגרת אוניברסיטת תל אביב. במשך חמש שנים הוא שימש דיקן הפקולטה למדעי החברה ובשנים 1959–1961 שימש עוזר לדיקן הפקולטה למשפטים של שלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב. צלטנר קודם לדרג פרופסור חבר באוניברסיטה העברית בשנת 1964 ולדרגת פרופסור מטעם אוניברסיטת תל אביב בשנת 1971. במקביל, הוא החליף את פלטיאל דייקן ושימש שש שנים עורך כתב העת המשפטי "הפרקליט", וכן עורך ראשי של כתב העת עיוני משפט. פרסומיו הרבים כללו את הספר המקיף הראשון בישראל בנושא דיני חוזים. 
לאורך השנים עמד צלטנר בראש ועדות ציבוריות שונות, בהן הוועדה לתיקון חוק החברות (1965), הוועדה לבחינת רפורמה בחינוך העל-יסודי, ומשנת 1960 כיהן כיו"ר המועצה להגבלים עסקיים. בשנת 1957 עמד בראש ועדה לבדיקת החינוך התיכוני בישראל . במאי 1968 ייצג את ישראל בוועידת האו"ם לזכויות אדם בטהראן .
בשנת 1971 הוענק לצלטנר פרס ישראל למשפטים. בשנים 1971–1972 הוא כיהן בתפקיד נגיד "רוטרי" בישראל, ועל שמו מוענק מטעם הארגון פרס צלטנר לחוקרים בתחום המשפט. לזאב צלטנר נולדו ארבעה ילדים: אריאלה, מיכאל, יונה ודני.﻿
טובי פין רגבו

ביוגרפיה

טובי פין רגבו נולד בלונדון, אנגליה. סבו מצד אמו היה קברניט של ספינת תיירים איטלקית, וסבתו מצד האם הייתה בלרינה אוסטרלית, אמו גדלה בלונדון ולו אח צעיר בשם לואי. רגבו חונך בבית הספר התיכון לטימר במערב לונדון. התעניינותו במשחק החלה בגיל צעיר במחזות בבית הספר ומאוחר יותר, הוא הצטרף לתיאטרון לשחקנים מתחילים.

קריירת משחק

רגבו החל את קריירת המשחק שלו בתפקיד קטן בשנת 2006 בסרט הטלוויזיוני "האתגר של שארפ". ב-2007 גילם תפקיד של מרגל צעיר בסדרת ההרפתקאות M.I. High של רשת הטלוויזיה CBBC.
הוא המשיך לטפח את קריירת המשחק שלו בשנת 2009, כאשר הוא גילם את מייקל וולטון הדרמה "Glorious 39". אחד התפקידים המוכרים ביותר שלו היה בסרט המדע הבדיוני "מר אף אחד", לראשונה בשנת 2009.
הוא שיחק גם את אלבוס דמבלדור הצעיר בסרט הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1. בתיאטרון רויאל קורט הוא שיחק כאליוט ב"Tusk Tusk", במחזה של פולי סטנהם ב-2009. רגבו שיחק את ג'יימס סווק בסרט "כאב שימושי" שיצא לאקרנים ב-2011. ב-2013, רגבו שיחק את ג'ון בדרמת אימה "אתה רוצה שאני אהרוג אותך?" שביים אנדרו דאגלאס והופקה על ידי בריאן סינגר רגבו אף כיכב בסדרה "הממלכה". הוא משחק בסדרה "הממלכה האחרונה" מאז עונתה השנייה.
הטחנה

הטחנה היא כינוי למבנה טחנת רוח ברחוב רמב"ן שבשכונת רחביה בירושלים.

היסטוריה

מבנה טחנת הרוח נבנה בשנות ה-70 של המאה ה-19 על ידי הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בירושלים, בלב שטח חקלאי בן אלפי דונמים. הטחנה שימשה להפקת קמח משדות החיטה שבאזור, כדי לכלכל צליינים נוצרים-אורתודוקסים (בעיקר רוסים אורתודוקסים) שהגיעו באלפיהם לקראת חג הפסחא. הטחנה הפסיקה את פעילותה בסוף המאה ה-19, לאחר שהגיעו לארץ טחנות הקיטור.
בשנת 1935 רכש האדריכל המפורסם אריך מנדלסון את מבנה הטחנה, שהזכירה לו את מגדל איינשטיין - בניין שתכנן בפוטסדאם שבגרמניה בשנת 1922 והיה המבנה הידוע והחשוב הראשון שתכנן. מנדסלון הוסיף מבנה חד-קומתי ממזרח לטחנה, שבו אירח את שמנה וסלתה של ירושלים בתקופת המנדט הבריטי. בשנת 1941 עזבו מנדלסון ורעייתו את הארץ, והמבנה ננטש.
בשנות השישים של המאה העשרים הושכר מבנה הטחנה לממשלת הולנד, אשר שיכנה בו - בזו אחר זו - את משפחות הקונסולים ההולנדיים בירושלים. בחירתן במבנה נעשתה מתוך רצון לאמץ את טחנת הרוח של ירושלים כסמל הולנדי.
בשנות ה-70, תקופה שבמהלכה היה שימור האתרים ההיסטוריים בעל חשיבות נמוכה בירושלים בפרט ובישראל בכלל, אושרו תוכניות להריסת הטחנה. בשל מחאות של תושבי הסביבה הועלתה ההצעה לפרק את הטחנה ולבנות אותה מחדש בגן העצמאות, אולם לא נמצא מימון לפרויקט ההעתקה, והוחלט להרוס את המבנה. בשנת 1987 הוחלט לשקם את מבנה הטחנה במקום להרסה, ובהתאם לתוכניות האדריכלים יעקב אלון ואמציה אהרונסון הפכה הטחנה למרכז קניות ואירועים. פרויקט זה היה מקרה ראשון של שיקום מבנה ארכיטקטוני תוך שינוי ייעודו לשימוש מסחרי עסקי.
חסן סלאמה

ביוגרפיה

נולד בכפר קולה שבשפלה בשנת 1912. עבד בנעוריו כסייס בפתח-תקווה ומכר נשק לחברי "ההגנה". היה מראשי הכנופיות הערביות החמושות שפעלו נגד יהודים ובריטים בתקופת המרד הערבי הגדול (מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט) בשנים 1936–1939. באותן שנים היה אחראי גם לרציחת ערבים רבים.
ביולי 1936 הרס הצבא את ביתו בקולה. הוועד הערבי העליון מחה על "המעשה התוקפני של הרס ללא הצדקה".
לאחר דיכוי המרד הערבי הגדול ברח סלאמה ללבנון וסוריה. ב-1939, בעת ששהה בסוריה פנה באופן עקיף אל הקונסול הבריטי בדמשק והציע את שירותיו לבריטים - אך נדחה. משם היגר ביחד עם המופתי הירושלמי לעיראק. מעיראק עבר לגרמניה הנאצית ומשם חזר בצניחה בעת מלחמת העולם השנייה כשותף למבצע "אטלס"  צנחנים גרמנים וערבים שצנחו באזור יריחו. באוקטובר 1944 לכדו הבריטים חלק ממשתתפי המבצע באזור יריחו אך לא את סלאמה, שברח לביתו של רופא בכפר קטן ליד קולה. שם גם טופלה פציעה ברגלו, אשר נגרמה בעת הצניחה. לטענת העיתון לה מונד שימש סאלמה כ"קצין-מקשר" במסגרת צבא גרמניה הנאצית, במטה של רומל.
מפקדת חסן סלאמה שכנה במבנה בית ספר לקצינים של צבא בריטניה, בסמוך לעיר רמלה ובאר יעקב, על יד מסילת הברזל בכניסה הצפון-מערבית לעיר. יחד עם עבד אל ג'באר שומארי, המפקד העיראקי של רמלה, התעללו בתושבי האזור וביצעו תקיפות בדרכים שהובילו למערב ירושלים. יחד עמם במבנה שהו כ-100 חיילים עיראקיים. המבנה היה שייך למועצה המוסלמית העליונה.
הכפר סלמה ממזרח לשכונת התקווה, היה מגדולי הכפרים בסביבה והתגוררו בו יותר מ-7,600 תושבים.  חסן סלאמה תכנן מתקפה נגד שכונת התקווה מבעוד מועד, בגלל המבנה הטופוגרפי שהקנה לו יתרון. הוא תכנן הפגזת מרגמות והתקפת הטעייה שתמשוך את כוחות ההגנה למקום אחד, ואחר כך - הסתערות מחץ על שכונת "בית יעקב". הוא גייס לשם ההתקפה 400 לוחמים חמושים מלוד, רמלה ושכם. היה זה העימות הצבאי הגדול הראשון במלחמת העצמאות - קרב שכונת התקווה. 
מפקדת ההגנה קיבלה התרעת מודיעין קיום המתקפה וגודל הכוח הלוחם אבל לא את מיקומה. ב-8 בדצמבר 1947 בשעה 19.00 החלה ההתקפה באש רובים ומקלעים עזה הסתערות של מאות לוחמים וכן של אנשי כפר סלמה. עקב תקלות נשק נסוגו המגינים, אנשי יחידת החי"מ. הערבים לא ניצלו את הצלחתם הראשונה להמשך ההתקפה, אלא החלו בשוד, ביזה והצתה. כ-30 בתי השכונה שהיו ברובם צריפים, הוצתו ושני יהודים נרצחו. כעבור כמה שעות הגיעה יחידת חי"ש למקום והצליחה לתפוס מחדש את בתי השכונה, תוך שהיא גורמת לעשרות הרוגים בקרב התוקפים. התבוסה פגעה קשה ביוקרתו של חסן סלמה. הוא לא ניסה אחר כך לתקוף יישובים יהודיים והפנה את מאמציו לפגיעה בתחבורה היהודית.
בערב מבצע נחשון (מלחמת השחרור), ב-5 באפריל 1948, הוחלט על תקיפת המפקדה ששימשה בסיס לפעולות על הציר במערב ירושלים במבצע הנקרא "חסל", כנראה על שם חסן סלאמה. כוח של גדוד 52 מחטיבת גבעתי פשט על המבנה ותוך כדי קרב הניח מטעני נפץ שגרמו לקריסת שני שלישים ממנו. בפעולה נהרגו בין 14 ל-20 משוכני המבנה. חסן סלאמה עצמו לא נפגע, כי ביקר באותו לילה בחתונה בעיר לוד או אצל פילגשו ביפו, אבל יוקרתו בעיני האוכלוסייה המקומית וחייליו נפגעה וזה הקל על ביצוע מבצע נחשון יום למחרת פיצוץ המפקדה. לכוח הפושט היו מספר נפגעים קל בלבד. בעקבות הפשיטה העביר סלאמה את מרכז פעילותו לכפר יהודייה. 
ב-31 במאי 1948 תקף חסן סלאמה בראש כוח משוריינים את כוח אצ"ל שכבש את ראש העין יום לפני כן, ואילץ אותו לסגת מראש העין (עד מבצע בתק). בהתקפה זאת נפצע סלאמה אנושות ומת לאחר ימים ספורים. 
בנו של חסן סלאמה, עלי חסן סלאמה ("הנסיך האדום"), היה לימים מנהיג ארגון הטרור הפלסטיני ספטמבר השחור שפעל בשנות ה-70. הוא חוסל ב-1979 על ידי מכונית תופת בביירות.
חות יאיר (אתר מקראי)

חַוֹּת יָאִיר היה אזור מיושב, חוות כלומר שטחים חקלאים מתוחמים וערים שגבולן מוגדר וידוע, באזור הבשן או באזור החלק הצפוני של הגלעד, מדרום לנהר הירמוך, בעבר הירדן המזרחי בתקופת המקרא. נכלל בנחלת שבט מנשה.
חות יאיר הוזכרו בתנ"ך בהקשרם של מספר אתרים חופפים או סמוכים. על פי המסופר בספר במדבר כבש יאיר בן מנשה את האזור מידי האמורים:
" וַיֵּלְכוּ בְּנֵי מָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה גִּלְעָדָה וַיִּלְכְּדֻהָ וַיּוֹרֶשׁ אֶת הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר בָּהּ: וַיִּתֵּן מֹשֶׁה אֶת הַגִּלְעָד לְמָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה וַיֵּשֶׁב בָּהּ: וְיָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת חַוֹּתֵיהֶם וַיִּקְרָא אֶתְהֶן חַוֹּת יָאִיר:"
השם חות יאיר, נקבע על שם איש הצבא יאיר בן מנשה, כך משתמע מהפסוקים בספר מדבר; ואילו בספר שופטים משתמע שעל פי שמו של השופט יאיר הגלעדי מהעיר קמון הסמוכה; קמון זוהתה במאה ה-20 ביישוב הערבי קם.
על פי ספר דברי הימים א' פרק ב, יאיר היה נכדו של חצרון, נכד יהודה, ונינו של מכיר בן מנשה. בהמשך תואר כי חות יאיר נלקחו מממלכת ישראל כאשר הובסה במלחמה עם ממלכות ארם וגשור.
" כב וְאַחַר, בָּא חֶצְרוֹן אֶל-בַּת-מָכִיר אֲבִי גִלְעָד, וְהוּא לְקָחָהּ, וְהוּא בֶּן-שִׁשִּׁים שָׁנָה; וַתֵּלֶד לוֹ, אֶת-שְׂגוּב. כב וּשְׂגוּב, הוֹלִיד אֶת-יָאִיר; וַיְהִי-לוֹ, עֶשְׂרִים וְשָׁלוֹשׁ עָרִים, בְּאֶרֶץ, הַגִּלְעָד. {ס} כג וַיִּקַּח גְּשׁוּר-וַאֲרָם אֶת-חַוֹּת יָאִיר מֵאִתָּם, אֶת-קְנָת וְאֶת-בְּנֹתֶיהָ--שִׁשִּׁים עִיר;;"
בספר דברים נכתב כי האזור נכלל בחבל הארץ אַרְגֹּב.
" יג וְיֶתֶר הַגִּלְעָד וְכָל-הַבָּשָׁן, מַמְלֶכֶת עוֹג--נָתַתִּי, לַחֲצִי שֵׁבֶט הַמְנַשֶּׁה:  כֹּל חֶבֶל הָאַרְגֹּב לְכָל-הַבָּשָׁן, הַהוּא יִקָּרֵא אֶרֶץ רְפָאִים.   יד יָאִיר בֶּן-מְנַשֶּׁה, לָקַח אֶת-כָּל-חֶבֶל אַרְגֹּב, עַד-גְּבוּל הַגְּשׁוּרִי, וְהַמַּעֲכָתִי; וַיִּקְרָא אֹתָם עַל-שְׁמוֹ אֶת-הַבָּשָׁן חַוֹּת יָאִיר, עַד הַיּוֹם הַזֶּה.   טו וּלְמָכִיר, נָתַתִּי אֶת-הַגִּלְעָד.
"
 ובספר יהושע צויין כי חות יאיר הן בבשן. על פי הכתוב ספר מלכים, נכללו חות יאיר באזור הבשן, שבו חבל ארגב, שעליהם הופקד נציבו של שלמה המלך בֶּן גֶּבֶר:
" וְלִשְׁלֹמֹה שְׁנֵים עָשָׂר נִצָּבִים עַל כָּל יִשְׂרָאֵל וְכִלְכְּלוּ אֶת הַמֶּלֶךְ וְאֶת בֵּיתוֹ חֹדֶשׁ בַּשָּׁנָה יִהְיֶה עַל אחד [הָאֶחָד] לְכַלְכֵּל: וְאֵלֶּה שְׁמוֹתָם בֶּן חוּר בְּהַר אֶפְרָיִם: ... בֶּן גֶּבֶר בְּרָמֹת גִּלְעָד לוֹ חַוֹּת יָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה אֲשֶׁר בַּגִּלְעָד לוֹ חֶבֶל אַרְגֹּב אֲשֶׁר בַּבָּשָׁן שִׁשִּׁים עָרִים גְּדֹלוֹת חוֹמָה וּבְרִיחַ נְחֹשֶׁת:"
גרשון בר-כוכבא

ביוגרפיה

בר-כוכבא נולד בשם גרשון קסלר בניו-יורק בארצות הברית, ועלה לישראל בשנת 1970. הוא גדל ברחובות, ולאחר שסיים את לימודי התיכון בישיבה התיכונית ביד בנימין למד בישיבת ההסדר ניר בקריית ארבע. במסגרת לימודיו בישיבה התגייס לצבא לחיל השריון במסלול "הסדר", ולאחר מכן המשיך לקצונה באותו מסלול. לאחר שסיים את לימודיו בישיבת ניר, חזר לשורות הצבא לבקשת מפקדיו וחתם קבע, ובמקביל למד בישיבות 'ניר' ו'שבי חברון'. הוא סיים את שירות הקבע כרב-סרן, מפקד בסיס ברמת הגולן, וקודם לדרגת סגן-אלוף במילואים, בתפקיד ראש מטה חטיבה 8 של השריון.
במהלך שירותו הצבאי עבר קורס פו"ם (פיקוד ומטה), שם עבר את עיקר הכשרתו הפיקודית ולמד את תורות הלחימה המודרנית אצל בנימין עמידרור. במהלך הקורס רכש חברים שנטלו חלק במערך הפיקודי של צה"ל, ביניהם דרור ויינברג, נועם תיבון (שהיה מח"ט חברון לפניו), ויוסי בכר. במהלך שנותיו בצבא גילה ששם משפחתו קסלר, הוא כשמו של מצביא גרמני נודע בשם אולריך קסלר (Ulrich Kessler), שהיה גנרל מעוטר בלוּפְטְוַואפֶה במלחמת העולם השנייה. משהתוודע לכך החליט לשנות את שמו לבר-כוכבא; המצביא היהודי שבחקר תקופתו עסק רבות וחש אליו קשר מיוחד.
במסגרת הדרישות של קורס פו"ם נדרש לחקור נושא צבאי מסוים, והתבקש להציג את המחקר שלו, בנושא הקרב בעמק הבכא, ואז התוודע לכושר הרטוריקה, המשחק והיכולת להציג כל נושא שהוא בצורה חווייתית ותיאטרלית. כשיצא לאזרחות, המשיך בר-כוכבא להעביר הרצאות שהתמקדו במורשת קרב. הוא אסף חומרים בתחומים נוספים, והרכיב הרצאות נוספות במגוון נושאים צבאיים, כגון ירושלים בתש"ח, המרד הגדול, מלחמת יום הכיפורים, מלחמות דוד ותולדות היישוב היהודי בחברון.
בשנת 2001 כתב את עבודת המוסמך באוניברסיטה העברית בנושא: "מסע אספסיינוס ליודפת: היבטים צבאיים ולוגיסטיים". בשנת 2008 השלים את עבודת הדוקטורט שכותרתה הייתה: "הפקת לקחים והיבטים לוגיסטיים בקרבות מצור של הצבא הרומי במרד הגדול". 
בר-כוכבא מרצה במסגרות שונות וקהל היעד שלו מגוון מאוד, החל באנשי היי-טק וכלה במכינות קדם צבאיות. במהלך הרצאותיו מקפיד בר-כוכבא להשתמש במוצגים אותנטיים ובאמצעי המחשה ויזואליים כדי להכניס את הקהל לרוח התקופה הנלמדת, כולל חרבות, קשתות ואבני קלע, מתוך הנחה שדרך שימוש באמצעים ויזואליים ניתן יהיה להבין את ההתרחשות ההיסטורית בצורה ברורה יותר, ומה היו חוויותיהם של הלוחמים בקרבות הללו.
בספרו "כתובות אבן, עץ ונחושת במערת המכפלה", חושף בר-כוכבא באופן שיטתי ומלא את הכתובות בכל השפות ומכל התקופות המצויות בחלקים השונים – הן הגלויים והן הנסתרים של מכלול המבנים שמעל מערת המכפלה. בספרו השני, "מקדש בלהבות: סיפור הקרב האחרון", שאותו כתב יחד עם הארכאולוג אהרון הורוביץ, מציגים השניים תמונה מפורטת של מהלכי המצור הרומי על ירושלים, בסיפור המשלב גבורה צבאית ותקווה לאומית שנכזבה, עד לפריצה אל תוך חומות העיר ושרפת המקדש. לצד תיאורים אלה מובאים בספר ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה, שנחשפו בשנים האחרונות בעיר דוד ובירושלים הקדומה, על ידי שחזור חדש ומפורט של ירושלים בתפארתה בימי הבית השני.
בר-כוכבא גר בשכונת אברהם אבינו בחברון, נשוי לשלומית זר בתו של משה זר, דמות ידועה במפעל ההתיישבות ביהודה ושומרון, ולהם תשעה ילדים.
ברוך ממן

ביוגרפיה

ממן נולד בצפת להורים יוצאי תוניסיה וגדל מגיל שלוש בחיפה. שיחק במחלקת הנוער של מכבי חיפה, בתפקיד הקשר ההתקפי בצד שמאל. החל את הקריירה במחלקת הבוגרים באמצע שנות ה-70 לאחר שהצטיין בקבוצת הנוער, שזכתה פעמיים באליפות המדינה. במקביל זכה להצלחה בנבחרת חיל האוויר במהלך שירותו בצה"ל.
במהלך תקופתו במכבי חיפה שיתף פעולה עם יצחק אנגלנדר ויוחנן וולך, ולאחר מכן עם רוני רוזנטל וזאהי ארמלי, כמו גם חבריו לקבוצת הנוער, ירון פרסלני, יוסי קרמר ואברהם אבוקרט, ויחד זכו באליפות ישראל פעמיים ברציפות (1984 ו-1985). בתקופה זו הוביל ממן את התקפת הקבוצה, והפך ממן לאחד מסמלי הקבוצה בשנות השמונים. במדי מכבי חיפה הופיע 345 פעמים במשחקי הליגה והגביע, והבקיע 50 שערים בסך הכול.
בשנת 1987 עזב את מכבי חיפה ועבר לשחק בבני יהודה תל אביב, אך כבר במחזור השני של הליגה, במשחק מול קבוצתו לשעבר מכבי חיפה, שבר ממן את רגלו ונעדר בהמשך העונה. בעונה שלאחר מכן עבר לשחק בהפועל טבריה, העולה החדשה, אך לא הצליח לסייע לה להישאר בליגה, ובשנת 1989 פרש ממשחק פעיל.
ממן זומן לראשונה לנבחרת ישראל על ידי המאמן יוסף מרימוביץ' בשנת 1984, והופיע בשלושה משחקי ידידות רשמיים. ממן לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הנבחרת מכיוון שבתקופה זו שיחקו בעמדה שלו הכוכבים משה סיני ואורי מלמיליאן, ובהמשך פרש מהנבחרת משום שמיעט לשחק.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל ממן בקריירת אימון, ובין היתר אימן בקבוצת הפועל חיפה בשנת 2004.
בנו, חנן ממן, הוא כדורגלן בליגת העל.
לוצ'יליו ואניני

קורות חייו

ואניני למד רפואה, משפטים ופילוסופיה. הוא פרסם עשרות חוברות ברחבי אירופה בעד חופש מחשבה, חשיבה רציונלית ומדעית ונגד אמונות טפלות ואמונה עיוורת. ואניני נהג לחשוף את התנהגותה האמיתית של הכנסייה והאינטרסים העומדים מאחורי פעולותיה. במקרה מסוים פרסם בכל רחבי אירופה חוברת שתיארה את מקרה נס תמונת מרים הבתולה בפרפיציום שבאיטליה. באירוע הזה שילמו נזירים בשליחות הכנסייה לנוכל שיטען כי הוא עיוור וכי ראייתו חזרה אליו, לאחר שנגע בתמונה של הבתולה הקדושה. 
מאוחר יותר נאלץ לברוח מאיטליה לאנגליה מפחד האינקוויזיציה, אך באנגליה הושלך לכלא עקב האשמתו בכפירה, ועונה קשות בכלא על ידי הפרוטסטנטים. ואניני זוכה בבית דין דתי לאחר שהראה כי בחוברות שכתב קיימות אזהרות מכופרים. בשנת 1613 חזר לאיטליה ושוב נאלץ לברוח ב-1615 לליון שבצרפת. שם נרדף שוב והחליט להתחזות לסופר ופילוסוף בשם יוליוס קיסר. הוא עבר לפריז, שם התפרסם כסופר וכנואם מצוין בעל ידע רב בתאולוגיה, עד כדי כך ששגריר האפיפיור התייעץ עמו. 
לאחר שפרסם ספר העוסק בבריאת העולם באופן לוגי והגיוני הוחרם ואניני על ידי האפיפיור וספרו נשרף. הוא ברח לטולוז, שם עבד כרופא תחת השם פומפיאו אוצ'יליו. הוא טיפל בעניים בחינם ועסק במחקר, בעיקר בתחום הרפואה. 
בשנת 1618 הוסגר ואניני על ידי פילוסוף אחר לידי האינקוויזיציה. הוא עונה בכלא ולאחר מכן הורשע בבית דין דתי במעשי כשפים. האשמתו במעשי כשפים נבעה ממציאת קרפדה בביתו, שלמעשה נועדה למחקריו בתחום הרפואה. הוא נתלה, לאחר שלשונו נתלשה מפיו כעונש על דבריו כנגד הכנסייה ואלוהים, שאותם אמר לפני מותו.

עיקרי טיעוניו

יש לבחון דברים בצורה הגיונית ומדעית. אלוהים אינו קיים. יש לקיים חופש מחשבה ודעה. כדור הארץ לא נוצר על ידי האל. אין חיים לאחר המוות והנשמה אינה ממשיכה להתקיים. טענת הכנסייה כי תתקיים תחיית המתים היא הבלים.

משפטים מפורסמים

בעת האשמתו לפני בית הדין הדתי אמר כי "אין אלוהים ואין שטן" וכי "אין אלוהים מבלעדי הטבע".
לפני שהוצא להורג הוצע לו לבקש מחילה וסליחה מהכנסייה ומאלוהים. תשובתו של ואניני הייתה: "אשר לאלוהים, איני יכול לבקש סליחה מדבר שאינו קיים ולגבי הכנסייה, הרי היא יכולה ללכת לכל השדים והרוחות, אף על פי שאין אני מאמין שהם קיימים".
ניקולוז צכיטישווילי

היסטוריה

צכיטישווילי נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). כבר בצעירותו הוא בלט עקב גובהו המתנשא ל-2.13 מטר. בהיותו בגיל 18 בלבד, בינואר 2002, הוא עבר לשחק בליגת העל האיטלקית בקבוצת בנטון טרוויזו, כאשר מאמנה מייק ד'אנטוני הוא מאמן NBA שאימן את בנטון זמנית, וזכה עימה באליפות הליגה האיטלקית. הוא שיחק 13 משחקים העמיד ממוצע של 6.6 נקודות למשחק (השיא למשחק היה 15 נקודות), אף על פי ששיחק מעט. הוא הרשים בזכות יכול הקליעה שלו מבחוץ (יחסית לשחקן גבוה).
בקיץ 2002 נבחר צכיטישווילי בדראפט ה-NBA על ידי דנוור נאגטס, כשהוא אחד משני הזרים שנבחרו בעשיריה הראשונה. בעונתו הראשונה בקבוצה, בה נחשב לשחקן הצעיר ביותר בליגה, שיחק דקות מעטות בלבד. בשנתיים שבאו לאחר מכן המשיך לדשדש, לא קלע יותר מארבע נקודות למשחק ולא הוריד מעל שני ריבאונדים למשחק.
ב-25 בפברואר 2005 מכרו דנוור נאגטס את הכרטיס של צכיטישווילי לגולדן סטייט ווריורס יחד עם רודני וייט, בתמורה לאדוארדו נאחרה ולואיס פלורס. לאחר ששיחק 12 משחקים במדי הווריורס הוא חתם באופן עצמאי במינסוטה טימברוולבס. בינואר 2006 הוחלף צכיטישווילי, לאחר שעבר עונה מאכזבת, והועבר לפיניקס סאנס, שמאמנה מייק ד'אנטוני כבר הכיר אותו מתחילת דרכו בבנטון טרוויזו. באותה שנה בחן צכיטישווילי אפשרות להצטרפות למכבי תל אביב כאשר המאמן הנכנס נבן ספאחיה רצה בהצטרפותו, אולם לאחר שסיים את שירותו במדי נבחרת גאורגיה בכדורסל, הודיע כי פניו מועדות למחנה האימונים של סיאטל סופרסוניקס. באוגוסט 2007 הושלמה החתמתו של צכיטישווילי בטראמו האיטלקית.
בקיץ 2016 חתם צכיטישווילי בקבוצת אל מנאמה, המשחקת בליגה הבחריינית הבכירה. בספטמבר 2017 חתם בדינמו טביליסי. בדצמבר 2017 חתם בבייבלוס קלאב מהליגה הלבנונית.