google/wiki40b huggingface dataset:
פני מורדנט

ביוגרפיה

מורדנט נולדה בטורקי שבמחוז דבון ולה אח תאום. היא מתגוררת בפורטסמות' מגיל שנתיים. ב-1995 סיימה תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת רדינג. היא משמשת קצינה בכוחות המילואים של הצי המלכותי הבריטי. 
היא עבדה כמנהלת תקשורת במועצת הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי, כיועצת בארגון הובלת המטענים של בריטניה (FTA), שימשה דירקטורית בארגון "Community Fund" שעסק בחלוקת רווחי הגרלת הלוטו וב-2006 מונתה לאחראית לנושא אסטרטגיה במועצת המנהלים של ארגון "Diabetes UK" הפועל בתחום הסוכרת.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 שימשה אחראית לנושא התקשורת הזרה במטה הקמפיין של ג'ורג' ווקר בוש וסייעה לו גם במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004.
בבבחירות הכלליות בבריטניה 2005 התמודדה לנציגות מחוז צפון פורטסמות' לבית הנבחרים הבריטי, אך הפסידה למועמדת מפלגת הלייבור, שרה מקארתי-פריי. בבחירות 2010 גברה על מקארתי פריי, ומאז נבחרה שוב ב-2015 וב-2017. בבית הנבחרים שימשה חברה בוועדה לפיקוח על ייצוא הנשק, בוועדת הביטחון, בוועדה לסקירת ענייני האיחוד האירופי, ובוועדה המשותפת לבתי הפרלמנט לעניין חופש הפרט וצווי מניעה. 
במאי 2015 מונתה לשרה זוטרה במשרד ההגנה, וביולי 2016 מונתה לשרה זוטרה במשרד העבודה.
בנובמבר 2017 מונתה לשרה לפיתוח בינלאומי במקומה של פריטי פאטל שנאלצה להתפטר, באפריל 2018 מונתה בנוסף לשרה לענייני נשים ושוויון הזדמנויות במקומה של אמבר ראד. במאי 2019 מונתה על ידי ראש הממשלה תרזה מיי לשרת ההגנה במקומו של גווין ויליאמסון. מורדנט היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. היא כיהנה בתפקיד עד כניסתו של בוריס ג'ונסון לתפקיד ראש הממשלה.
ג'ו קוברט

ביוגרפיה

קוברט נולד למשפחה יהודית בשטעטל יז'ייז'אני בגליציה שבפולין (כיום באוקראינה). אביו ג'קוב קוברט היה קצב כשר. כשהיה בן חודשיים היגר עם הוריו לברוקלין, ניו יורק. בעידוד הוריו, החל קוברט לאייר בגיל צעיר. למד בבית הספר למוזיקה ואמנות במנהטן. 
קוברט החל לעבוד עבור חברת "All-American Publications" ‏(שהפכה בהמשך ל-DC קומיקס) בשנת 1943, ובשנת 1945 החל לעבוד על דמות גיבור-העל הוקמן. בשנות ה-50 היה עורך בהוצאת "St. John Publications", בה פרסם את ספרי הקומיקס הראשונים ב-3 ממדים, החל מ-1953. באותה שנה פרסם בקומיקס "1,000,000 Years Ago" את דמות הקומיקס "תור" (Tor), על גיבור פרה-היסטורי; בהמשך הופיע תור גם בספרי 3 ממדים שהוציא קוברט, אך הוא לא הצליח להגיע לרצועות קומיקס על דפי העיתונים. ב-1955 חזר קוברט לאייר קומיקס עבור DC קומיקס. ב-1959 היה שותף ליצירת דמותו של "Sgt. Rock" (סרג'נט רוק), מש"ק חיל רגלים במלחמת העולם השנייה. 
קוברט הונצח בהיכל התהילה ע"ש ג'ק קירבי בשנת 1997, ובהיכל התהילה ע"ש ויל אייזנר בשנת 1998.
נישא ב-1951 למוריאל פוגלסון, ונולדו להם 5 ילדים. נפטר ב-2012 בגיל 86, לאחר שחלה במיאלומה נפוצה.
קונטרפאקט

קונטרפאקט (באנגלית: Contrafact) היא שיטת הלחנה בה כותבים יצירה חדשה על הרמוניה של יצירה קיימת ולרוב המלודיה החדשה מכסה את ההרמוניה המוכרת. השיטה הייתה בשימוש הרב ביותר בשנות ה-30 וה-40 בתקופת פריחתו של הבי בופ, מכיוון שאפשר לרשום זכויות יוצרים על מלודיה ולא על המהלך ההרמוני המלווה. דבר זה נתן לנגני הג'אז אפשרות לאלתר ולהקליט הרמוניות של נגנים אחרים מבלי לשלם או לבקש רשות.
אין לבלבל את הקונטרפאקט עם ציטוטים מוזיקליים, שכן בציטוטים אלה משאיל המלחין מרכיב מוזיקלי מיצירה אחרת.
במוזיקה קלאסית קיימות דוגמאות לקונטרפאקט מהמאה ה-16 ועד היום. בשנת 1969 כתב ג'ון קייג' את היצירה "Cheap Imitation" ("חיקוי זול") על ידי שינוי שיטתי של התווים מהקו המלודי של היצירה "סוקרייט" של אריק סאטי. המונח קונטרפאקט לא קיבל הכרה רחבה בתאוריה הקלאסית.

דוגמאות לקונטרפאקט

דוגמאות בולטות לשימוש בקונטרפאקט הן הקטע "Donna Lee" של צ'ארלי פרקר ומיילס דייוויס שנכתב על ההרמוניה "Back Home Again in Indiana", הקטע "Groovin' High" של דיזי גילספי שנכתב על ההרמוניה "Whispering". אך הדוגמה הבולטת ביותר מתחום הג'אז הוא הקטע "I Got Rhythm" של ג'ורג' גרשווין על-פיו נכתבו אין ספור סטנדרטים נוספים ואף קיבל את המונח רית'ם צ'יינג'ס.
סוזן פלאנרי

ביוגרפיה

פלאנרי נולדה בג'רזי סיטי.
ב-1966 החלה לשחק את הרופאה הפסיכיאטרית ד"ר לורה ספנסר הורטון באופרת הסבון ימיי חיינו, ב-1975 זכתה בפרס גלובוס הזהב על משחקה בסרט המגדל הלוהט, ב-1981 שיחקה במספר פרקים של הסדרה דאלאס, ב-1987 הוצע לה התפקיד של סטפאני פורסטר בסדרה היפים והאמיצים. בזכות תפקיד זה זכתה לפרסום רב. ב-2006 הופיעה בתוכנית ספיישל של גלגל המזל.
בנימין ברזילי

ביוגרפיה

ברזילי נולד בשנת 1913 באופנבך שבגרמניה. בן שישי למשפחה מסורתית ציונית אמידה. עוד בילדותו בנימין היה פעיל בתנועות ציוניות. הוא למד רפואה בעיר הולדתו והתמחה בכירורגיה ובווירולוגיה. עבד ביאסי ואחר כך בבוקרשט.
במלחמת העולם השנייה היה קצין בצבא הרומני. תפקידו היה פינוי פצועים מרכבות. לאחר המלחמה עלה יחד עם משפחתו בעליה ב' ב-1946 באוניה "כנסת ישראל". הספינה נתפסה והועברה לקפריסין שם שהה בנימין 10 חודשים ועבד כרופא. ב-1947 עלה וגר בבית עולים בירושלים. התנדב לבית החולים הדסה הר הצופים. במהלך מלחמת העצמאות היה מנתח בהדסה בעיר העתיקה ונשאר בהר הצופים עד ההפוגה הראשונה.
בהמשך היה אורולוג ומרצה בכיר (1961) במחלקה האורולוגית בהדסה. היה שותף לפרסום עשרות עבודות באורולוגיה בישראל ובארצות הברית. בשנת 1959 היה שותף לפרסום מדעי שהתפרסם בספר השנה של האורולוגיה בארצות-הברית. ברבות הימים קיבל תואר פרופסור. היה הראשון שניתח בישראל כליות בלייזר].
דני ועליזה

תקציר העלילה

דני ארנון (אברהם טנא) הוא ילד בן תשע, יתום מאם, שגר במושב עם אביו שמוליק (זלמן לביוש), סבתו, אחיו ואחותו.
הוא קשור לפרה עליזה אותה הוא מלווה מאז היוולדה, חולב אותה ומחלל לפניה.
במושב נערכת תחרות הפרה המצטיינת. דני מביא את עליזה אך השופט חמור הסבר (רפאל קלצ'קין) מסלק אותם מהתחרות.
יש חוסר במזון לפרה והיא מפסיקה לתת חלב. דני מנסה להעביר מזון מהגדי לעליזה אך נתפס על ידי אביו שמוליק (זלמן לביוש). מזכיר המושב (רודי ויסנשטיין) אומר לשמוליק כי יש לשחוט את עליזה. שמוליק מזמין את השוחט וקובע כי יגיע מחר בבוקר לקחת את עליזה לשחיטה.
דני נוסע לירושלים במאמץ להציל את עליזה ורואה שבאטליזים תלויות הודעות שאין בשר.
הוא מנסה להתקבל במשרדי ראש הממשלה, הביטחון, המסחר, הבריאות ועוד אך מכולם הוא נדחה עם ערימת טפסים שעליו למלא. לבסוף הוא מתפרץ עם הטפסים לישיבה של משרד החקלאות. שר החקלאות (מיכאל גור) משוחח איתו ומסביר את המצב הכלכלי הקשה בארץ וכי חובה לשחוט את הפרה שאינה מניבה חלב.
דני חוזר למשק במשאית עמוסה שקי גרעינים ביחד עם אברהם (נתן כוגן) ממשרד החקלאות. החקלאים במושב מתנפלים על המשאית ועל אברהם שמודיע להם שכמות הגרעינים קוצצה בגלל המצב. דני מצליח להגניב גרעינים לעליזה, הוא יודע שזמנה קצוב וכי השוחט עומד להגיע ומשמיע לה בחליל מנגינה עצובה. להפתעתו עליזה מתחילה לתת חלב. עליזה ניצלה ולקול צהלתו של דני מתקהלת המשפחה סביב הפרה והסבתא אומרת כי עליזה היא פרה יהודיה ולכן אוהבת מנגינות עצובות....
הארפרז (כתב עת)

הארפרז (ובשמו המלא באנגלית: Harper's Magazine; ובתרגום מילולי: כתב עת הארפרז) הוא ירחון אמריקאי לספרות, פוליטיקה, תרבות, כלכלה ואמנות. הוא נוסד ביוני 1850, ובכך הוא כתב העת השני הוותיק ביותר המתפרסם ברציפות גם כיום (2018), לאחר סיינטיפיק אמריקן. 
 העורך הנוכחי של כתב העת הוא ג'יימס מרקוס, אשר החליף את כריסטופר קוקס במרץ 2016.  כתב העת זכה פעמים רבות בפרסי איגוד כתבי העת האמריקאיים (National Magazine Awards).

תולדותיו

הארפרז ראה אור תחילה בשם "הירחון החדש של הארפר" (Harper's New Monthly Magazine) ביוני 1850, בהוצאת "הארפר ואחיו" בניו יורק. לימים יסדה ההוצאה גם את כתבי העת "שבועון הארפר" (Harper's Weekly) ו"הבזאר של הארפר" (Harper's Bazaar), והתרחבה והפכה להוצאת הארפרקולינס. 7500 העותקים שהודפסו מן הגיליון הראשון נמכרו כמעט מייד.  כחצי שנה לאחר מכן, היקף המכירות עמד על 50,000 עותקים.
הגליונות הראשונים פרסמו מחדש, ללא רשות וללא תשלום תמלוגים, טקסטים מאת סופרים בריטיים כגון צ'ארלס דיקנס, ויליאם מייקפיס ת'אקרי, ושרלוט ברונטה.  עד מהרה החל כתב העת לפרסם גם יצירות מאת מחברים אמריקאיים, וכן מאמרים מאת פוליטיקאים דוגמת וודרו וילסון או וינסטון צ'רצ'יל.  פרקים מתוך "מובי דיק" מאת הרמן מלוויל פורסמו לראשונה בגיליון אוקטובר 1851 של כתב העת, תחת הכותרת "The Town-Ho's Story" (על פי כותרת פרק 54 של הרומן).
בשנת 1965 הועבר כתב העת לארגון נפרד, בבעלות הוצאת ה-Minneapolis Star and Tribune, שבעצמה הייתה בבעלות חברת Cowles Media Company.
בסוף שנות ה-60 ובשנת 1970 פרסם כתב העת סדרת כתבות מאת סימור הרש על טבח מי ליי, אשר ביצע צבא ארצות הברית בוייטנאם.  בשנת 1971 התפטר עורך כתב העת דאז, וילי מוריס, בלחץ הבעלים, ג'ון קאולס הבן, ובעקבות זאת התפטרו רבים מהבולטים שבסגל כתב העת ומבין המחברים שפרסמו בו מיצירותיהם, ובהם נורמן מיילר ודייוויד הלברשטם.
העורך שהחליף את מוריס היה רוברט שניירסון, אשר כיהן עד אז כעורך בכיר בטיים מגזין.  הוא כיהן כעורך הארפרז מ-1971 עד 1976.
לואיס לאפם (Lewis H. Lapham) כיהן כעורך הראשי של הארפרז בין 1976 ל-1981, ושוב מ-1983 עד 2006. ביוני 1980 הודיעה הנהלת ה-Star Tribune כי תחדל מלהוציא את כתב העת לאחר גיליון אוגוסט.  חודש לאחר מכן, ג'ון ר' מקארתור הצליח לגייס התחייבויות מהנהלות קרן ג'ון ד' וקת'רין ט' מקארתור וחברת אטלנטיק ריצ'פילד, כמו גם ממנכ"ל אותה חברה, רוברט אורוויל אנדרסון, להעמיד סך מיליון וחצי דולר לרשות ארגון חדש שייסד, בשם קרן כתב העת הארפרז.  מאז הקרן היא המוציאה לאור של כתב העת.
בשנת 1984, מקארתור (ביושבו כמוציא לאור ונשיא הקרן), לאפם, והעורך בפועל מייקל פולן, עיצבו מחדש את כתב העת והוסיפו לצד הכתבות, הסיפורת, המאמרים, והביקורות, גם את המדורים "Annotation", ו"Readings", וכן מדור בשם "האינדקס של הארפרז", אשר מכיל סטטיסטיקה פוקחת-עיניים. 
בתקופת לאפם ומקארתור, המשיך הארפרז לפרסם ספרות יפה מאת ג'ון אפדייק, ג'ורג' סונדרז, ואחרים.  פוליטית, הארפרז נקט קו ביקורתי במיוחד כלפי הממשל האמריקאי, בנושאי מדיניות פנים וחוץ כאחד.  טוריו החודשיים של העורך לאפם הוקיעו את ממשלי ביל קלינטון וג'ורג' ו' בוש בקביעות.  מאז 2003, התמקד כתב העת בדיווח על המלחמה בעיראק, ופרסם כתבות ארוכות על המערכה על פאלוג'ה, ועל ההטבות למקורבים שאפיינו את השיקום האמריקאי של עיראק.  כמו כן עסק כתב העת בנושאים כגון שיבוט, הפלות מלאכותיות, והתחממות עולמית. בשנת 2011 החלה הסופרת הבריטית זיידי סמית' לכתוב טור על ספרים חדשים.
גיא לרר

ביוגרפיה

לרר נולד למשפחה יוצאת בולגריה. אביו, ד"ר טוביה לרר, הקים ב-1972 את האגודה הישראלית למניעת עישון. למד במגמת קולנוע בתיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית' בירושלים. בצה"ל שירת בחיל השריון כלוחם ומפקד טנק בגדוד 433 בחטיבה 500. 
לאחר שחרורו מצה"ל שימש ככתב לענייני תרבות ברשת "ידיעות תקשורת". בשנת 2004 עבר לגור בלונדון, ממנה המשיך לכתוב עבור "ידיעות אחרונות", "עלונדון" וכן צילם כתבות עבור "חדשות 10". 
לאחר שובו לישראל, בשנת 2005, הצטרף לסגל "חדשות 10" ככתב ספורט. בין היתר, הוביל את שידורי האולפן של ערוץ 10 סביב משחקי יורו 2008. 
בנוסף לעיסוקו ככתב ספורט החל להגיש פינה בשם "הצינור" במהדורת חדשות השבת של ערוץ 10 בהנחיית אושרת קוטלר. במסגרת פינה זו הציג סרטוני וידאו משעשעים שהועלו על ידי גולשים לאינטרנט או שהופצו באופן ויראלי. בשנת 2010 הפכה הפינה לתוכנית יומית בהנחייתו, "צינור לילה" (שבהמשך שמה שונה ל"הצינור"), המשודרת מדי לילה בערוץ ועוסקת בהווי ותרבות אינטרנט. לתוכנית גם קיים דף פייסבוק, שנוהל על ידי לרר. דף זה נחשב לאחד מדפי הפייסבוק הפופולריים בישראל. 
בדצמבר 2015, לאחר ששידר בתוכניתו סרטון סאטירי נגד שוטר, זומן לחקירה באזהרה במשטרה.
ב-16 באוגוסט 2017 הגיש לרר בפעם האחרונה את "הצינור" על רקע עזיבתו את ערוץ 10 והצטרפותו לרשת 13 ולתוכנית החדשה "הצנרת". לאחר עזיבתו התנהל משא ומתן בינו ובין ערוץ 10 על השליטה בעמוד הפייסבוק "הצינור", שיש לו כמיליון עוקבים. לטענת ערוץ 10 העמוד הוא חלק מתוכנית הטלוויזיה השייכת לערוץ, ואילו לטענת לרר הוא החל בתפעול העמוד עוד לפני תוכנית הטלוויזיה ותכנים רבים שהועלו בעמוד אינם קשורים אליה כלל. המשא ומתן פוצץ והם פנו להכרעת בית המשפט. ב-23 באפריל 2018 פסק בית הדין לעבודה בתל אביב כי הדף יישאר בידיו של לרר, אך עם זאת לערוץ עשר עומדת הזכות לדרוש את שינוי שמו של הדף.
ב-25 באוקטובר 2017 החל להגיש בערוץ 2 לצד שי-לי שינדלר את התוכנית "הצנרת", אשר שודרה החל מנובמבר 2017 ברשת 13.
בינואר 2019, אחרי שנה וכמעט חודשיים, "הצנרת" התאחדה עם "הצינור" של ערוץ עשר, כחלק ממיזוג רשת-עשר, כאשר לרר נבחר להנחות את "הצינור". החל מ-16 בינואר 2019, משודרת "הצינור" בערוץ 13.
לרר נשוי להדס שינדלר, אחראית תאום צוותי אולפן של חדשות 10, ובעבר כתבת באתר "וואלה! NEWS". לזוג, המתגורר בגבעתיים, שתי בנות.
דראז'ן פטרוביץ'

קריירה מקצועית

פטרוביץ' נולד בשיבניק שבקרואטיה, אז חלק מיוגוסלביה, והחל לשחק בקבוצת הכדורסל המקומית שיבנקה שיבניק, בה שיחק אחיו המבוגר אלכסנדר. בעונת 84–1983, בגיל 18 בלבד, הוביל את הקבוצה לאליפות הליגה היוגוסלבית, אולם תואר האליפות נלקח ממנה לאחר שערוריית שיפוט וניתן לקבוצת בוסנה סרייבו. כמו כן הקבוצה הגיעה לשני גמרי גביע קוראץ' ברציפות בשנים 1982–1983.
בשנת 1984 עבר לשחק בציבונה זאגרב, שם חזר לשתף פעולה עם אחיו אלכסנדר. ב-5 אוקטובר 1985, במשחקה של ציבונה נגד אולימפיה ליובליאנה, שעלתה עם הרכב הנוער שלה בעקבות עונש שהוטל על הקבוצה, קלע פטרוביץ 112 נקודות.
ב-1989 עבר לשחק בריאל מדריד הספרדית וזכה עמה בגביע הספרדי ובגביע אירופה למחזיקות. בגמר המחזיקות מול קזרטה האיטלקית קלע פטרוביץ' 62 נקודות באחד ממשחקיו הזכורים ביותר. למחרת המשחק, כינה עיתון הספורט האיטלקי "גזטה דלו ספורט" את פטרוביץ' "מוצארט של הכדורסל", במה שהפך לכינוי שלו לאורך הקריירה.
בעונת 1989/1990 עבר לשחק בפורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, לאחר שנבחר במקום ה-60 בדראפט 1986. במהלך עונת 1990/1991 עבר לשחק בניו ג'רזי נטס ובסיום עונת 1992/1993, האחרונה שלו בקריירה, נבחר לחמישייה השלישית של העונה.

נבחרת לאומית

פטרוביץ' היה חבר של קבע בנבחרת יוגוסלביה כבר בשנותיו המוקדמות כשחקן. בשנים 1984 עד 1991 הוביל את יוגוסלביה למדליית כסף באולימפיאדת סיאול (1988) ומדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), מדליית זהב (ארגנטינה 1990) וארד (ספרד 1986) באליפות העולם, ומדליית זהב (יוגוסלביה 1989) וארד (יוון 1987) באליפות אירופה. עם נבחרת קרואטיה זכה במדליית הכסף באולימפיאדת ברצלונה (1992).

מותו ומורשתו

הקריירה המרשימה של דראז'ן פטרוביץ' נקטעה בתאונת דרכים בגרמניה, כאשר רכבה של חברתו התנגש במכלית שהתהפכה. דראז'ן שישב במושב האחורי נהרג במקום. מאז 1993, היכל הכדורסל של קבוצת ציבונה זאגרב קרוי על שמו של פטרוביץ'. כמו כן, גופייתו עם המספר "10" תלויה על תקרת האולם כהוקרה על תרומתו לקבוצה. באותה שנה נתלתה גופייתו גם על תקרת אולמה הביתי של ניו ג'רזי נטס, עם המספר "3" אותו לבש בקבוצה. ב־2002 נבחר פטרוביץ' להיכל התהילה של הכדורסל כשחקן. לאחר מותו הוקם מוזיאון לזכרו בזאגרב. במוזיאון ניתן ללמוד פרטים רבים על הקריירה שלו ומוצגים בו סרטונים, תמונות וסטטיסטיקות אודותיו.
ב-2010 נוצר סרט דוקומנטרי בשם "פעם אחים" (Once Brothers) בהפקת ערוץ ESPN, על ידידותו ומריבתו עם השחקן הסרבי ולאדה דיבאץ בצל מלחמת האזרחים ביוגוסלביה.
הקטור בראקמונטה

קריירת מועדונים

התחיל לשחק ב-1998 בבוקה ג'וניורס. ב-2003 עבר לטורפדו מטאלורג. בעונה הראשונה שלו ברוסיה הוא שיחק 9 משחקים בהם כבש 5 שערים. העונה הבאה הייתה הטובה ביותר שלו ברוסיה - ב30 משחקים הוא הבקיע 10 שערים והיה מלך השערים בקבוצה. הוא קיבל מהאוהדים את הכינוי "פושקין" בגלל שערו הארוך והמתולתל. ב-2005 הבקיע הקטור 6 שערים ב27 משחקים. בעונת 2006 כבש ב26 משחקים רק 3 שערים. בעונת 2007 הקטור כבש כבר במחזור הראשון את שער הניצחון מול לוצ'-אנרגיה, שער זה גם הפך לשער הראשון בליגה.
הקטור בראקמונטה הוא השחקן שערך הכי הרבה הופעות במועדון הכדורגל מוסקבה (השם הנוכחי של טורפדו מטאלורג) - 145, והבקיע הכי הרבה שערים בתולדות הקבוצה - 36.
ב-28 ביוני 2009 עבר לטרק גרוזני. ב-14 ביוני אחרי פיטור מאמן הקבוצה הראשי רוד חוליט הצטרף בראקמונטה לצוות האימון ונהיה מאמן-שחקן.
ב-1 באוגוסט 2011 חתם חוזה עם רוסטוב. כבר בהופעת הבכורה שלו במשחק מול וולגה הוא כבש את שערו הראשון והביא ניצחון לקבוצתו החדשה.
רייצ'ל פורטמן

אודות

פורטמן נולדה בהייזלמייר שבמחוז מערב סאסקס באנגליה. היא למדה בבית הספר היוקרתי צ'ארטרהאוס (Charterhouse School) והחלה להלחין בגיל 14. עם סיום התיכון החלה ללמוד מוזיקה באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1988 הוענק לה פרס המלחין הצעיר של השנה (Young Composer Of The Year-Award) ממכון הסרטים הבריטי.
בשנת 1996, היא הייתה האשה הראשונה שזכתה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, עבור הסרט "אמה". בנוסף הייתה מועמדת לפרס עבור הסרטים "שוקולד" ו"תקנות בית השיכר". בשנת 2000 הוענק לה תואר הכבוד של קצין במסדר האימפריה הבריטית. בשנת 2003 הלחינה אופרה בבימוי פרנצ'סקה זמבלו לפי הספר "הנסיך הקטן". בין הסרטים להם הלחינה את הפסקול ניתן למצוא את "תקנות בית השיכר", "קדילאק של סופשבוע", "סיפורי עמים", "היפה והחיה 2: חורף קסום", "הבית באגם", "לעולם אל תתן לי ללכת" ו"הדוכסית".
בשנת 1995 נישאה לבמאי והמפיק האיטלקי אוברטו פאזוליני (Uberto Pasolini) ולזוג שלושה ילדים.
תנין (שדה גז)

תנין הוא כינויו של שדה קידוח של גז טבעי הנמצא בים התיכון, במים הכלכליים של מדינת ישראל. השדה נמצא 120 קילומטר צפונית מערבית לחיפה, וצפון מזרחית משדה הגז הטבעי לוויתן.

תגלית הגז

בפעולת הקידוח בשדה היו שותפות החברות הבאות: נובל אנרג'י (47%), דלק קידוחים (26.5%) ו-אבנר חיפושי נפט (26.5%). בפברואר 2012. התגלה גז במאגר תנין 1, על פי דיווחן של החברות השותפות באפריל 2012, הוערך המאגר בכ-31.14 מיליארד מטר מעוקב (‎31.14 BCM שהם ‎1.1 TCF) גז טבעי. הקידוח בוצע לשכבת הקרקע הידועה בתור "חולות תמר", בעומק (קרקע ומים) של 5,523 מטר. כמחצית מהגז בתנין-1 נחשב ככמות מוכחת וכמחצית כ-כמות מותנה המסווגת כ-"משאבים פרוספקטיביים". כמות זו מציבה את המאגר כשלישי בגודלו בישראל אחרי המאגרים לווייתן ותמר.

מכירת המאגר

בהתאם למתווה הגז בתוך 14 חודשים מחתימת המתווה, הוטל על בעלות הזיכיון ב"כריש" וב"תנין" למכור את השדות, אחרת השדות יימכרו על ידי נאמן שהממונה על ההגבלים העסקיים יבחר מתוך רשימת מועמדים שהחברות יכינו. למימוש חובה זו, ב-24 בדצמבר 2015 העניק הממונה על ענייני הנפט במשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים שטרי חזקה למאגרים "כריש" ו"תנין" לחברות בעלות הזיכיון, כדי לאפשר את מכירתם בהתאם למתווה.
בדצמבר 2016, חתמה קבוצת דלק על הסכם למכירת זכויותיה במאגרי הגז כריש ותנין לידי חברת אנרג'יאן (Energean) היוונית, כפי שנדרש במתווה הגז.

פיתוח המאגר

ביוני 2017, הגישה חברת אנרג'יאן לממונה על ענייני הנפט במשרד האנרגיה את תוכנית הפיתוח של המאגרים כריש ותנין.
לפי התוכנית, פיתוח המאגרים  יקיף קידוח של שלוש בארות, כשמעליהן יוקם מתקן צף להפקת הגז, בהספק הזרמה של כ-400 מלמ"ק גז ביום.
במהלך 2017 חתמה אנרג'יאן חוזים למכירת גז לקבוצת כי"ל בהיקף של 13 מיליארד מ"ק ובהיקף מוערך של 1.9 מיליארד  דולר וכן עם תחנות הכוח דוראד ודליה. סך החוזים שדיווחה החברה כולל כ-61 מיליארד מ"ק גז, בקצב של 4.2 מיליארד מ"ק לשנה ובמחירים שנעים על פי ההערכות בין 4 ל-4.2 דולר ליחידת חום.
הארמייה ה-32 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941. ב-18 ביולי 1941 יחידות הארמייה החלו להתארגן בקו ההגנה מערבית למוסקבה. ב-3 באוקטובר הם החלו בקרבות מגננה קשות ובסופו של דבר רוב היחידות כותרו על ידי הורמאכט. חלק מהיחידות הצליחו לפורץ את המצור ולצאת מכיתור. הם הועברו בהדרגה לארמייה ה-16 ו-ארמייה ה-19. מפקדת הארמייה ה-32 בוטלה.
ב-10 במרץ 1942 הארמייה ה-32 הוקמה מחדש על בסיס יחידות של חזית קרליה. עד למאי 1944 הם עמדו בקווי ההגנה ובאוגוסט 1944 התקדמו מערבה עד לגבול עם פינלנד. לאחר סיום הלחימה באזור הם הועברו לעתודה ובאפריל 1945 הארמייה ה-32 פורקה.
יוליוס מיינל

מיינל ב-Graben

הסניף הווינאי המפורסם ברחוב Am Graben 19 הוגדל ושופץ בשנת 2000, וימשיך לתפקיד כמעדניית מיינל בגראבן. תיירים רבים פוקדים את הסניף. במזרח אירופה, רשת הסניפים הקיימת נמכרה ברובה: ב-1999 הונגריה (ל-Delhaize בבלגיה) וב-2005 צ'כיה (ל-Ahold). רק מספר סניפים בפולין עדיין פועלים. הועלה רעיון בשנת 2000, לפתוח חנות דומה לזו שב-Graben בווינה, בכיכר האדומה במוסקבה או במינכן. בארצות הברית פועלות שלוש חנויות, שלושתן בחלק הצפוני של שיקגו, אילינוי.
המבחר בחנות המותג גדל משמעותית, ואיתו גם השתפרה האיכות הכללית. טווח המחירים גדל גם הוא, במיוחד בקטגוריות התה, הקפה, ריבות, ממתקים, יין ואלכוהול, אולם קיימים גם פריטי נוסטלגיה כגון פוסטרים ומתנות.
המסעדה זכתה בשנת 2004 על ידי גו-מיו בשלוש מצנפות. החל משנת 2010 שף המסעדה הוא מטין יורסטוון הידוע, וזכה ב-2012 במצנפת גו-מיו הראשונה שלו.
יחסי דומיניקה–יוון

סקירה כללית

בין הרפובליקה ההלנית לבין קהיליית דומיניקה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים שבין שתי המדינות כוננו ב-15 בנובמבר 2005. על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה דומיניקה לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
על פי המידע שמתקבל מדי זמן מה משגרירות הרפובליקה ההלנית בוונצואלה - אין קהילה יוונית מסודרת בדומיניקה ואין יוונים שמתגוררים במדינה עצמאית.
אזרחי יוון המבקשים לנסוע ולשהות בדומיניקה יכולים לעשות זאת בחופשיות וללא אשרה למשך תשעים ימים. אזרחי דומיניקה המבקשים לנסוע ולשהות ביוון יכולים לעשות זאת בחופשיות וללא אשרה.
Winamp

Winamp 1 ו־2

את הגרסה הראשונה של וינאמפ החלו להפיץ במאי 1997, ואף על פי שתמכה בפורמטים mp1,‏ mp2 ו-mp3 היא לא זכתה להצלחה.
למרות יתרונותיה היא צברה פופולריות רק בגרסה 2, והפכה לאחת התוכנות המורדות ביותר למחשב האישי.

Winamp3

הגרסה המשמעותית הבאה של וינאמפ - winamp3 (שם התוכנה בגרסה 3 נכתב ללא רווח בין השם למספר, כדי לציין בשם את הצירוף Winamp3). גרסה 3 של וינאמפ יצאה ב-9 באוגוסט 2002.
היא נכתבה מחדש ולא התבססה על גרסותיה הקודמות של וינאמפ. גרסה 3 התבססה על שלד התוכנה ווסאבי, שהציעה גמישות רבה לתוכנה, והייתה עמוסה באפשרויות חדשות. עם זאת, רבים לא אהבו את התוכנה מכיוון שגזלה משאבי מערכת רבים. עקב כך העדיפו רבים להמשיך להשתמש בגרסה 2, שפיתוחה נמשך בעוד פיתוחה של גרסה 3 הופסק.

Winamp 5.0

משפחת Winamp 2 אוחדה עם Winamp3 בגרסה האחרונה של התוכנה, שנקראת גרסה 5.0, בין השאר עם התירוצים ש- 5=2+3 ו"הגרסה הזאת כל כך טובה, עד שדילגנו מספר!". הוחל בהפצתה של גרסה זו בדצמבר 2003.
גרסה 5.0 התבססה ברובה על הקוד של גרסה 3, אך בעיות רבות בקוד המקור תוקנו ושופרה יכולת ניצול משאבי המערכת.
Winamp 5.0 זמינה בשתי גרסאות - Standard ו- Pro. גרסת Standard היא חינמית, בעוד גרסת Pro היא גרסה בתשלום בעלת אפשרויות מתקדמות, בעיקר בתחומי הצריבה והריפינג.

ערכות נושא

לוינאמפ יש מבחר גדול של ערכות נושא. בוינאמפ 3 הוכנסה לראשונה תמיכה בערכות נושא "גמישות": יוצרי ערכות הנושא זכו בה בגמישות רבה יותר בעיצובן. המגמה נמשכה, וגם בוינאמפ 5 נוספו אפשרויות ליוצרי ערכות הנושא.

תוספות (plugins)

לוינאמפ יש ערכת פיתוח תוכנה שמאפשרת למתכנתים להוסיף תכונות משלהם לקוד התוכנה. התוספות יכולות להיות כלליות (לפונקציות בסיסיות), תוספות שמציגות אפקטים נראים לצד המוזיקה, ואף תוספות שמאפשרות תמיכה בפורמטים נוספים.
תוספות רבות נמצאות באתר הרשמי של וינאמפ.
מסיושי אוהירה

קריירה פוליטית

בשיא הקריירה הפוליטית שלו יצג אוהירה את הסיעות המרכזיות במפלגה הליברלית-דמוקרטית, עמדה שהציבה אותו כיריבו של ראש הממשלה דאז, טקאו פוקודה. בבחירות מקדימות שנערכו בתוך המפלגה ב-1978, ניצח אוהירה את פוקודה והתמנה לנשיא המפלגה, ולאחר מכן החליף אותו בראשות הממשלה.
אוהירה היה ראש הממשלה הנוצרי השישי של יפן, לאחר הארה טקאשי, טקהאשי קורקיו, איצ'ירו הטויאמה, טצו קאטיאמה ושיגרו יושידה.
בבחירות הכלליות של 1979 לא הצליחה המפלגה הליברלית-דמוקרטית להשיג רוב מוחלט בדיאט של יפן, אך לאחר שצרפה אליה מספר מפלגות קטנות, הבטיח אוהירה לעצמו כהונה נוספת. עם זאת, ב-16 במאי 1980 נערכה בדיאט הצעת אי אמון, ועברה לאחר ש-69 מחברי המפלגה הליברלית-דמוקרטית נמנעו. אוהירה עמד בפני הברירה של להתפטר או להכריז על בחירות חדשות, והוא בחר באפשרות הראשונה. אולם, ב-31 במאי אושפז אוהירה בבית החולים לאחר שלקה בהתקף לב, ונפטר 12 יום לאחר מכן.
מזכיר הממשלה, מסיושי איטו, החליף את אוהירה בתפקידו, ולאחר הבחירות שנערכו הפך זנקו סוזוקי לראש הממשלה.
קבורה אזרחית בישראל

קבורה אזרחית בישראל היא קבורה שאינה מתבצעת על ידי גופי קבורה דתיים, הפועלים לפי ההלכה (כפי שנעשה במרבית בתי הקברות בישראל), אלא מתבצעת על פי השקפת העולם והאמונה של המנוח ובני משפחתו. קבורה אזרחית אינה בהכרח קבורה חילונית, והיא יכולה לכלול מרכיבים מהקבורה האורתודוקסית, הקונסרבטיבית, החילונית וכל שילוב אחר.

המאבק המשפטי

ככלל, הקבורה בישראל נערכת על ידי גופים דתיים אשר הוסמכו על ידי אחת מהרשויות הדתיות בישראל. יוצאים מהכלל הם הקיבוצים שבחלקם מתבצעת קבורה חילונית, אולם הקבורה בהם למי שאינו תושב המקום הייתה, אם בכלל אפשרית.
המאבק במונופול של חברות קדישא בנושא הקבורה החל באמצע שנות השמונים, כשעו"ד אברהם גל מירושלים, הקים את עמותת "מנוחה נכונה", במטרה לאפשר לכל אדם בישראל להיקבר בטקס ובצורה התואמים את השקפת עולמו, אמונתו ורצונו. במאי 1992 פסק בג"ץ כי "אין מחלוקת על זכותה של מנוחה נכונה לקבל רישיון קבורה, לצורך קיום שירותי קבורה ולקבל שטח למטרה זו". 
בחודש מרץ 1995 קיבלה ועדת שרים, שכללה את שרי המשפטים, הקליטה והשיכון דאז, החלטה היסטורית: לאשר עקרונית את הקמתם של בתי קברות אזרחיים בישראל.
בשנת 1996 נחקק חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית, המאפשר לאזרחי ישראל לבחור אם ירצו בטקס אזרחי על ידי תאגידי קבורה פרטיים, כדוגמת עמותת "מנוחה נכונה" הפועלת בבאר-שבע או התנועה ליהדות מסורתית והתנועה ליהדות מתקדמת. עוד נקבע בחוק כי המדינה תקים בתי עלמין לקבורה אזרחית חלופית או תקצה לכך שטחים בבתי עלמין קיימים. ככל קבורה אחרת, הקבורה בבתי העלמין האזרחיים ממומנת על ידי המוסד לביטוח לאומי. בהמשך הוקמה ועדת שרים בין משרדית לענייני קבורה, המקצה קרקעות לבתי קברות יהודים ולמי שאינם יהודים ולקבורה אזרחית חלופית. עם זאת, פסיקות שונות של בתי המשפט ומספר דוחות של מבקר המדינה לאורך השנים טענו כי המדינה לא הביאה את החוק לכדי מימוש כך שאף שעברו למעלה מעשרים שנים מאז עבר החוק בכנסת הרי שהאפשרויות לקבורה אזרחית במימון המדינה הן מעטות מאוד. ובשנת 2014 אף חייב בשל כך בית המשפט את המשרד לשירותי דת להשתתף במימון קבורה אזרחית של שני תובעים.
ב-1999 חנכה עמותת מנוחה נכונה את בית הקברות האזרחי הראשון, בבאר שבע. בדצמבר 2005 נחנך בית הקברות האזרחי השני של עמותת מנוחה נכונה, בקריית טבעון. בית העלמין השלישי, מנוחה נכונה נחנך בכפר סבא בשנת 2009.

קבורה חילונית בישראל

קבורה חילונית בישראל, היא קבורה אשר אינה נעשית על פי חוקי ההלכה האורתודוקסית או חוקי דת כלשהם לצורך העניין. לרוב, תיעשה קבורה חילונית בטקס קבורה אלטרנטיבי לפי בחירתו של הנפטר או של משפחתו. קבורה חילונית מיועדת ליהודים שהלכו לעולמם, אשר אינם רוצים או יכולים להיקבר על פי ההלכה בטקס אורתודוקסי, לרוב יהיו אלו אנשים אשר חיים אורח חיים חילוני ומעוניינים להיקבר על פי השקפת עולמם זו. קבורה חילונית מתאפשרת בבתי עלמין אזרחיים או בחלקות מיוחדות אזרחיות בבתי עלמין רגילים או לתושבי הקיבוצים בבתי העלמין בקיבוצים. כיום, ישנם כ-40 בתי עלמין אזרחיים וחלקות אזרחיות בהם ניתן להיקבר אזרחית.