google/wiki40b huggingface dataset:
לוק וילסון

ביוגרפיה

וילסון נולד בדאלאס, טקסס שבארצות הברית למשפחה קתולית ממוצא אירי. הוא בנם של רוברט ולאורה וילסון, לוק הוא האח הצעיר של אנדרו ואוון וילסון.
וילסון התחיל את קריירת הקולנוע שלו בשנת 1996 בסרט של וס אנדרסון "פשיעות קטנות" לצד אחיו אוון, שגם כתב את התסריט לסרט. וילסון הופיע לצד דרו ברימור שנתיים לאחר מכן בקומדיה הרומנטית "סיפור מטוגן".
בשנת 1999 שיחק בקומדיית האקשן "הנוכל המבריק" של הבמאי לס מייפילד ובכיכובו של מרטין לורנס.
ב-2001 הופיע וילסון בקומדיה "לא רק בלונדינית", בסרט שיחק וילסון את אמט ריצ'מונד שותפה ולאחר מכן גם ארוסה של
אל וודס (ריס וית'רספון), תפקידו בסרט העלה אותו לרמה של כוכב עולה בהוליווד.
הופעות נוספות של וילסון שזכו לביקורות חיוביות היו בסרטים "משפחת טננבאום" שם שיחק לצד שני אחיו וב"מועדון החברים" לצד וויל פארל ווינס ווהן. וילסון השתתף גם בקומדיה "אלכס ואמה" לצד קייט הדסון ובסרט ההמשך ל"לא רק בלונדינית".
סדרה נוספת שבה השתתף וילסון היא מופע שנות ה-70 שם שיחק בתור קייסי אחיו של מייקל קלסו (אשטון קוצ'ר).
בשנת 2005 הופיע בדרמה הקומית "עד שהמשפחה תפריד ביננו" לצד דיאן קיטון וקלייר דיינס. ב-2006 שיחק וילסון לצד אומה תורמן ואנה פריס בקומדיה הרומנטית "הסופר אקסית שלי" ובסרט הקומי "אידיוקרטיה: הטמטום שולט". בשנת 2007 שיחק במותחן האימה "חדר פנוי" לצידה של קייט בקינסייל, בקומדיית הפשע "אתה הורג אותי" לצד בן קינגסלי ובקומדיה הרומנטית "בלונדינית בעיר הגדולה" לצידה של ג'סיקה סימפסון. בשנת 2008 שיחק וילסון בדרמה הקומית "הנרי פול כאן".
בנובמבר 2016 שיחק בסרט הדרמה "כל מה שהיה לנו" (All We Had) שביימה קייטי הולמס וגם משחקת בתפקיד ראשי. ודיבב את דמותו של בודי בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן".
פטיש חירום

פטיש חירום הוא אמצעי בטיחות המותקן בכלי רכב ומשמש להימלטות באמצעות שבירת החלון בשעת חירום.
הפטיש בעל ידית פלסטיק וקצה מפלדה. השימוש העיקרי בו הוא לשבירת חלון, במקרה של אירוע או תאונה בו לא ניתן לצאת דרך הדלתות. פטיש החירום נפוץ בתחבורה הציבורית, בעיקר באוטובוסים ורכבות.
נאשה סטראנה

נאשה סטראנה (ברוסית: Наша страна; מילולית: ארצנו) הוא יומון ישראלי בשפה הרוסית. בין השנים 1968–1980 וכן 1984–1990 ראה אור כשבועון.
העיתון היה עיתון מפלגתי שנוסד על ידי מפא"י בפברואר 1968, לקראת גל העלייה מברית המועצות בשנות ה-70. המו"ל הרשום של העיתון הייתה "החברה המאוחדת לפרסומים והדפסות" שהייתה בשליטת המפלגה, עורכו והמנכ"ל שלו היה שבתאי הימלפרב. בסוף שנת 1971 החל העיתון לצאת שלוש פעמים בשבוע ונעשו הכנות לקראת הוצאתו כעיתון יומי. בשנות ה-70 היה שיתוף פעולה בינו לבין לוח מעריב, ומודעות לוח מעריב פורסמו במקביל בנאשה סטראנה.
בשנות התשעים נמכר העיתון לרשת נובוסטי נדלי בשליטת אלי עזור.
המודל הבינומי לתימחור אופציות

המודל הבינומי לתימחור אופציות הוא מודל פיננסי המספק שיטה נומרית להערכת אופציות. המודל הבינומי הוצע לראשונה ב-1979 על ידי הכלכלנים ג'ון קוקס, סטיבן רוס ומארק רובינשטיין.
המודל הבינומי משמש להערכת אופציות בהם מודלים אחרים אינם מדויקים, כמו למשל באופציות אמריקאיות, שניתן לממשן בכל נקודת זמן, ובאופציות על מניות המחלקות דיבידנד.

תיאור המודל

המודל הבינומי מתבסס על אסטרטגייה חסרת סיכון. בבסיס האסטרטגיה מונח העיקרון שבסוף התקופה מצבו יהיה זהה בשני מצבי הטבע, ובלתי תלוי במחיר המניה. ניטרולו של הסיכון בהשקעה מושג על ידי קנייה של נכס הבסיס וכתיבה (מכירה) של אופציות.

הקשר בין המודל הבינומי ומודל בלק ושולס

מודל בלק ושולס מניח, במקום שני מצבי טבע ומספר תקופות סופי, את קיומה של התפלגות נורמלית של מחירי המניות וכן קיומו של מסחר רציף, כלומר אינסוף תקופות.

שימושים במודל הבינומי

בדף זה ובדף זה באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב
M48

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-9 בפברואר 1771 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"צביר של כוכבים קטנים ללא ערפילית סמוך לשלושת הכוכבים שבקצה זנבו של החד-קרן" (הכוכבים ζ, ‏ 27 ו-28 בחד קרן). בדומה לשגיאה שביצע מסיה באותו לילה ברישום של מיקומו של M47, גם מיקומו של M48 נרשם בצורה שגויה, הנטייה שלו היא כ-2.5 מעלות מדרום למיקום שרשם מסיה בקטלוג. בשל המיקום השגוי, הצביר התגלה מחדש ב-1782 על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן אלרט בודה וב-1783 על ידי האסטרונומית הגרמניה קרוליין הרשל. בשנת 1786 צפה ויליאם הרשל בצביר וציין שזהו "צביר יפה של כוכבים דחוסים", כאשר הוא מייחס את גילויו לאחותו קרוליין. ג'ון הרשל צפה בצביר ב-1830 ויותר מאוחר כלל אותו בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הסימון GC 1637. בקטלוג הכללי החדש של ג'ון דרייר קיבל הצביר את הסימון NGC 2548. רק בשנת 1934 זיהה אסטרונום גרמני בשם אוסוואלד תומאס את NGC 2548 עם M48. זיהוי זה הוא סביר, שכן NGC 2548 הוא הצביר היחידי באזור הזנב של החד-קרן שמתאים לתיאור של מסיה.
לצביר דרגת בהירות 5.5 כך שניתן לראותו ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מיטביים. באמצעות משקפת איכותית ניתן להבחין בכ-10 כוכבים שהבהירים שבהם הם בעלי דרגת בהירות סביב 8 ובאמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בכ-50 כוכבים שבהירותם נעה בין דרגה 8 לדרגה 13. מיקומו של הצביר הוא כ-3 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב ζ (זטא) בחד קרן, כ-9 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לכוכב α (אלפא) בחד קרן וכ-14 מעלות מדרום-מזרח לפרוקיון.

מאפייני הצביר

מרחקו של M48 ממערכת השמש מוערך בכ-1,500 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-54 דקות קשת - כמעט פעמיים קוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו הוא כ-23 שנות אור, אך מרבית הכוכבים מרוכזים במחצית הקוטר. הצביר כולל כ-80 כוכבים שהצעירים והחמים שבהם הם מסוג ספקטרלי A וכן יש בו גם כוכבים מסוגים ספקטרלים F ו-G, בהם מספר ענקים צהובים, אך אין בו כלל כוכבים מהסוגים הספקטרלים B ו-O, כך שגילו מוערך בכ-300 מיליון שנים.
LG G7

חומרה

המכשיר LG G7 כולל שלדה מלבנית העשויה מאלומיניום ומסך אחורי העשוי מזכוכית. המכשיר עמיד במים ואבק והוא זמין במסך שחור, לבן וכסוף. כמו כן, הטלפון מציג ברזולוציה מלאה הכוללת איכות של כ-1440p ותצוגת LCD תחת היחס 9:19, בניגוד לרוב הסמארטפונים המציגים ביחס 9:18, כמו סמסונג גלקסי S9. כמו כן, בדומה למכשירי האייפון והסמסונג, לG7 שוליים דקים במיוחד אשר "גולשים" החוצה מן המסך המרובע. מערכת העל שבב של ה-G7 היא Qualcomm Snapdragon 845-on-chip בעלת 4GB של RAM. הטלפון מציע זיכרון פנימי של כ-64 ג'יגה בייט הניתן להרחבה באמצעות כרטיס SD. בנוסף, המכשיר תומך בטעינה אלחוטית. בניגוד לG6 אשר הגביל את הפצת הממיר דיגיטלי לאנלוגי למכשירי הדגם המשווקים למדינות האסייתיות בלבד, החברה החליטה כי כל מכשירי הדגם בכל המדינות יכללו ממיר זה, על מנת לשפר את איכות הקול והשמע במכשיר.
בצד המכשיר ישנו כפתור אשר דומה מאוד ללחצן Bixby של חברת סמסונג, השוני הוא שהוא מפעיל את Google Assistant, ובנוסף, לחיצה כפולה על הכפתור מאפשרת להפעיל את העדשה של גוגל.
המצלמה האחורית של המכשיר כוללת עדשה נוספת אשר מאפשרת צילום עם זווית רחבה יותר, בגודל של 16 מגה פיקסל. לעומת זאת, המצלמה האחורית מצלמת באיכות של 8 מגה פיקסל בלבד.

תוכנה

מערכת ההפעלה של ה-G6 היא מערכת אנדרואיד 8.0 אוראו וLG UX. ב-29 ביוני 2018, לאחר עדכון התוכנה, המכשיר החל להציג רזולוציה בגודל של 4K. נכון למרץ 2019, החברה LG לא עדכנה את המכשיר למערכת האנדרואיד אוראו 9.0.

ביקורת

האתר ג'אג'טס ביקר את המכשיר וציין כי העמידות במים, איכות המצלמה, יציאת האוזניות והאפשרות להרחיב את נפח הזיכרון הם פיצ'רים טובים, אך השם הארוך והלא קליט והשימוש בA1 במצלמה ובין היתר המחיר הם הדברים השליליים במכשיר. כמו כן, מבקר הטלפון ציין כי למכשיר אין טיפה יחוד ומקבלי ההחלטות של החברה ערכו רשימה עם כל התכונות החשובות שצריכות להיות בסמארטפון בשנת 2018, סימנו וי ולא חיפשו איפה לחדש או מה לרענן.
החבורה הליניארית הכללית

בתורת החבורות, החבורה הליניארית הכללית ממעלה  מעל השדה , היא אוסף המטריצות ההפיכות בעלות  שורות ועמודות שאיבריהן שייכים לשדה , ביחס לפעולת הכפל של מטריצות. זוהי חבורה שהאיבר הנייטרלי שלה הוא מטריצת היחידה. זוהי אחת מהחבורות הבסיסיות הנחקרות בתורת החבורות. תת חבורה של החבורה הליניארית הכללית נקראת חבורה ליניארית או בפשטות חבורת מטריצות. שיכון של חבורה מסוימת בתוך החבורה הליניארית הכללית נקרא הצגה ליניארית של החבורה. 
את החבורה הליניארית הכללית ניתן להגדיר באופן שקול כאוסף ההעתקות הליניאריות ההפיכות מעל מרחב וקטורי  מממד  מעל השדה  היות שכל המרחבים הווקטוריים בעלי ממד סופי שווה הם איזומורפיים, ברור שמבנה החבורה אינו תלוי במרחב הווקטורי שלפיו היא הוגדרה. למעשה, באופן הזה מגדירים את החבורה הליניארית הכללית כחבורת האוטומורפיזמים של  בקטגוריה של מרחבים וקטוריים. כאשר משתמשים בהגדרה הראשונה מסמנים את החבורה בדרך כלל  או , וכאשר משתמשים בהגדרה השנייה - .
המאפיינים האלגבריים של אלגברת המטריצות, או לחלופין אלגברת ההעתקות הליניאריות, כגון קיום הדטרמיננטה, מאפשרים להגדיר מספר תתי חבורות באופן טבעי. לדוגמה החבורה הליניארית המיוחדת, , היא תת-החבורה של החבורה הליניארית הכללית שמכילה את כל המטריצות בעלות דטרמיננטה 1.  היא תת חבורת הקומוטטורים של , והיא בעצמה חבורה מושלמת אלא אם כן  והשדה  הוא בגודל 2 או 3.
החבורה הליניארית הכללית אינה אבלית, כל עוד  איננו 1. כאשר , החבורה הליניארית הכללית היא פשוט החבורה הכפלית של השדה .
כאשר השדה  מעליו החבורה מוגדרת הוא שדה המספרים הממשיים או המרוכבים  היא חבורת לי מממד . כאשר השדה  מעליו החבורה מוגדרת הוא שדה סגור אלגברית אזי   היא חבורה אלגברית (חבורה שהיא גם יריעה אלגברית).
דגש

דָּגֵשׁ הוא סימן ניקוד בעברית, שנראה כמו נקודה בתוך האות.
אף שתפקידיהם שונים, הדגש זהה בצורתו למפיק ולשורוק. במחשבים, שלושת הסימנים מיוצגים באמצעות אותו תו יוניקוד, HEBREW POINT DAGESH OR MAPIQ (מס' U+05BC).
ניתן לסמן במפורש את חוסר הדגש באמצעות הסימן רפה, שנראה כמו קו מעל האות. הסימן הזה היה בשימוש נרחב בכתבי יד עבריים עתיקים והוא משמש בכתיב תקני של יידיש, אבל בעברית החדשה השימוש בו נדיר.
גאי גיבסון

גאי גיבסון (באנגלית: Guy Gibson‏; 12 באוגוסט 1918 – 19 בספטמבר 1944) היה טייס בריטי, מפקד כנף שהוביל את "פורצי הסכרים" בהתקפה האווירית על סכרי הרוהר במלחמת העולם השנייה. מגיבורי המלחמה הנודעים של בריטניה.

ראשית דרכו

גאי פנרוז גיבסון נולד בשנת 1918 בהודו, שבה היה אביו איש הממשל הבריטי. בהיותו בן שש חזרה משפחתו לאנגליה, ובה גדל והתחנך. למד בבית הספר סט. אנדריוס באוקספורד, שבו למד גיבור מלחמה בריטי אחר - דאגלס באדר ("הטייס הקיטע"). בטרם מלאו לו 18 ניסה להתגייס לחיל האוויר המלכותי, אך נדחה מפאת גילו הצעיר. בשנת 1936, בהיותו בן 18, חזר וביקש להצטרף לחיל האוויר ובקשתו נענתה בחיוב. בשנת 1937 סיים קורס טיס והוענקה לו דרגת קצונה והוא הצטרף לטייסת מפציצים.

בראשית המלחמה

גיבסון נכנס לפעולה מיד כשבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית ב-3 בספטמבר 1939. מטוסו היה אחד מ-27 מפציצים שנשלחו לחוג מעל לים הצפוני על מנת לאתר ולתקוף את אניות הצי הגרמני. מחמת מזג האוויר הקשה לא הצליחו המטוסים לאתר את ספינות האויב וחזרו לבסיסם.
בתקופת המלחמה המדומה לא השתתף גיבסון בפעילות מבצעית. פעילותו כטייס מפציצים מבצעי חודשה בעת המערכה על צרפת בשנת 1940 והוא זכה על חלקו בה בעיטור צלב התעופה המצוינת (Distinguished Flying cross).
לאחר ביצוע סבב ההפצצות ויתר גיבסון על תקופת פגרה בת שישה חודשים מפעילות מבצעית, שהגיעה לו, בה ישמש כמדריך בבית הספר לטיסה, ועל פי בקשתו הוצב לפיקוד מטוסי הקרב. הוא הטיס מטוס קרב לילי וביצע ארבע הפלות של מטוסי אויב.
בשנת 1941, בגיל 23 בלבד, קודם גיבסון לתפקיד מפקד כנף. באפריל 1942 הוצב גיבסון שנית לפיקוד המפציצים והוביל למעלה ממאה גיחות הפצצה.
גיבסון זכור לפקודיו כמפקד קשוח ולעיתים בוטה, משמעתן ששאב את מקצוענותו ויהירותו ממעמדו כאחד מטייסי המפציצים המנוסים ביותר בחיל האוויר.

צלב ויקטוריה

לאחר פריצת הסכרים הוענק לגאי גיבסון "צלב ויקטוריה" שהוא אות ההצטיינות הגבוה ביותר, המוענק בשל אומץ לב מול פני האויב, לאנשי הכוחות המזוינים הבריטים וכוחות חבר העמים הבריטי. האות הוענק לו לא רק בשל חלקו בפריצת הסכרים, אלא גם כהכרה באומץ הלב ובמנהיגות שגילה במבצעיו הקודמים. לאחר הענקת צלב ויקטוריה ניתנה לגיבסון תקופת ביניים של פגרה, לפני שובו לפעילות מבצעית. בתקופה זו כתב את ספר זיכרונותיו מתקופת שירותו בחיל האוויר "חוף האויב מנגד". לאחר מכן נשלח על ידי ממשלת בריטניה למסע הרצאות בארצות הברית. מטרת שליחותו, מלבד הסיבה המוצהרת של מסע הרצאות, הייתה ככל הנראה הכוונה לשמור על שלומו של גיבור המלחמה.

נפילתו במערכה

ביוני 1944 חזר גיבסון לפעילות מבצעית. ב-14 בספטמבר 1944 הוביל גיבסון במטוסו גיחת הפצצה מעל גרמניה בראש כוח מפציצים גדול, לתקיפת מסילות ברזל ומתקני תעשייה. בשובו התרסק מטוס הקרב-הפצצה שלו מסוג מוסקיטו בשמי הולנד. שנים רבות רווחה הסברה כי מטוסו הופל על ידי מטוסי האויב, אך כשהתגלו לימים שברי המטוס התברר כי המטוס התרסק לקרקע עקב התרוקנות מכל הדלק שלו, שנגרמה עקב תקלה טכנית. מרשל האוויר ארתור האריס, שהיה ראש פיקוד המפציצים הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה, תיאר את גאי גיבסון כ "לוחם הגדול ביותר שאי זה (בריטניה) גידל מעולם".
דיוויזיית הפאנצר ה-13 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1940 על בסיס הדיוויזיה הממונעת ה-13, והועמדה תחת פיקוד פרידריך-וילהלם פון רוטקירך אונד פנטן. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 השתתפה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, ולאחר מכן בקרב על קווקז. בחורף 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בקרבות באזור קובאן. בספטמבר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחה עמה בקרב דנייפר, ובפברואר 1944 הועברה תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחמה עמה בקרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית בקרבות על הבוג ובמבצע יאשי-קישינב הראשון, ובקיץ 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מבצע יאשי-קישינב.
בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית, ובאוקטובר השתתפה בקרב דברצן. בחורף 1945 לחמה הדיוויזיה בקרב על בודפשט, וב-11 בפברואר 1945 הוסבה לדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2 שלחמה בהונגריה ובאוסטריה עד סוף המלחמה.
הסיווג של היינק

הסיווג של היינק הוא שיטה פופולרית לסיווגם של דיווחים על מפגשים עם עצמים בלתי מזוהים וחוצנים. הסיווג אינו אומר דבר על עצם קיומם של מפגשים כאלה ועל מידת היתכנותם, אך מניח תשתית להבחנה בין סוגים אפשריים של כאלה.
המינוח והסיווג נטבעו על ידי האסטרונום וחוקר העב"מים ד"ר ג'יי אלן היינק והוצעו לראשונה ב-1972 בספרו  "The UFO Experience: A Scientific Inquiry". היינק, שטבע את המושג "מפגש" ("close encounter") לתיאור הקשר העשוי להיווצר בין אדם לעב"ם ולחוצנים, הגדיר שלושה סוגים של מפגשים אפשריים. ברבות השנים נוספו שני סוגי מפגשים נוספים: מפגשים מהסוג הרביעי, ומפגשים מהסוג החמישי.
מאז ועד עתה לא תועד במידה המניחה את הדעת אפילו מפגש אחד עם עצם שאינו טבעי ושמקורו אינו בכדור הארץ.

מפגשים מהסוג השלישי

מצב בו נצפו יצורים שאינם אנושיים (בשל קטגוריה זו נבחר שמו של הסרט "מפגשים מהסוג השלישי").
סוואסרוקו

הנארת סוואסרוקו (בצ'רקסית: Саусырыкъо) הוא הנודע מבין 25 הגיבורים הגדולים במיתולוגיה הצ'רקסית ובנה של אם הנארתים סטניה.

אטימולוגיה

בשפה הצ'רקסית נחלק השם סוואסרוקו לארבע הברות. "סה" פירושה חרב, "ווא" פירושה להכות, "סרו" פירושה לוהט (חם), "קו" פירושה הבן של. בתרגום מילולי פירוש השם הוא הבן של המכה עם החרב הלוהטת.

ראשית חייו

סוואסרוקו נולד לאם הנארתים המיתולוגיים סטניה. מסופר באגדות כי אביו היה רועה צאן שבא במגע איתה כאשר היא הייתה על גדות הנהר כדי לכבס בגדים. גרסה נוספת מספרת כי הרועה לא בא במגע איתה, אלא סלע שהוא מסר לה הכיל בתוכו את סוואסרוקו. בזמנו שמעה סטניה קולות שבוקעים מתוך הסלע והיא העבירה אותו ללפש אשר שבר את הסלע ושם מצא את התינוק סוואסרוקו. עם לידתו הוטבל סוואסרוקו במי הנהר על ידי לפש כדי להופכו לחסין ובשל העובדה שהוא אחז בשתי הברכיים אשר נותרו מחוץ למים, חלקים אלו הפכו לחוליה החלשה בגופו.

לפש בחיי סוואסרוקו

לפש הוא אל הברזל באגדות הנארתים. כוחותיו המיוחדים אפשרו לו לפרזל את הברזל במו ידיו. לא מן הנמנע כי הוא אביו הביולוגי של סוואסרוקו, אך הוא נמנע מלאשר או להכחיש עובדה זו.

האגדות על חייו וגבורתו

האגדה על סוואסרוקו היא המפורסמת ביותר מבין אגדות הנארתים ומופיעה גם בימינו בספרי ילדים ובחומרי הלימוד בבתי הספר הצ'רקסיים בקווקז. האגדה מספרת כי באחד מן הימים הנארתים יצאו למסע בהרי הקווקז, אולם השלג הכבד אילץ אותם לערוך חניית ביניים. לצערם לא היה בידיהם שום אמצעי כדי להדליק אש והם התקשו לשרוד את הסופה. כאשר לא נותרה ברירה, הוחלט לפנות אל ארץ הענקים כדי לקבל את האש, סוגיה שנראתה כמשימה בלתי אפשרית. סוואסרוקו הציע את עצמו כדי להביא את האש מארץ הענקים. אחרי לחימה קשה כנגד הענקים, סוואסרוקו הצליח לגבור עליהם ולהביא את לפיד האש אל הנארתים. מיום זה הפך נארת סוואסרוקו לגיבור הנארתים.
עוד מספרת האגדה, כי אחת התכונות העל טבעיות של סוואסרוקו הייתה יכולתו לדבר עם סוסו בעל התכונות המיוחדות. מניחים כי בזכות סוואסרוקו הצ'רקסים כינו את הסוס בשם אח. בצ'רקסית האות "ש" מפורשת הן כאח והן כסוס, דהיינו הפנייה לאח או לסוס היא זהה. מלבד הסיפורים נכתבו עליו שירים רבים ואחד מהם נכתב על ידי אמו סטניה.
"סוואסרוקו אמיץ הלב,

בעל הכוח האדיר,

אויביך המושבעים,

מנסים לגבור עליך,

אך אינם מסוגלים,

לכן כל הנארתים בארץ,

נאספו והחליטו להרוג אותך,

היזהר! תמיד היה זהיר!"
— הצ'רקסים, ש. אצ'מוס - ר. חאתוקאי, (1991), עמ' 49.

מותו של סוואסרוקו

האגדה מספרת כי הנארתים ידעו שרק באמצעות תרמית אפשר יהיה לנצח את סוואסרוקו. באחד הימים התאספו הנארתים על פסגת ההר וקראו בשמו. עם הגיעו של סוואסרוקו אל הזירה ביקשו ממנו הנארתים להפגין את כוחו היות שנפוצה שמועה כי הוא נחלש ואיבד את כוחותיו המיוחדים. הוא התבקש לדחוף עגלה צ'רקסית ממרגלות ההר עד הפסגה כשהוא דוחף את העגלה בראשו. סוואסרוקו עמד במשימה ללא דופי, אולם הנארתים לא התרצו וביקשו ממנו לדחוף את העגלה אל פסגת ההר, והפעם באמצעות ידיו. גם הפעם סוואסרוקו הצליח לדחוף את העגלה ללא רבב. אולם הנארתים שלא התרצו ביקשו מסוואסרוקו לדחוף את העגלה פעם נוספת אל פסגת ההר והפעם באמצעות ברכיו. סוואסרוקו ידע כי המשימה הזאת עלולה לסכן את חייו מאחר שברכיו היו החוליה החלשה בגופו, אך כדי לשמור על הילת גבורתו הוא ביצע גם משימה זו, תוך שהוא נפצע בברכיו והחל מדמם. עם השלמת משימתו עלה סוואסרוקו על סוסו ודהר אל עבר ביתו, אך בטרם הספיק להתקדם למרחק רב, נפל מסוסו, התמוטט ומת. כך מצא את מותו נארת סוואסרוקו, גדול הנארתים.
מנשה הכהן הגדול

מנשה היה כוהן גדול יהודי (245 - 240 לפנה"ס) בימי בית שני. הוא היה בנו של ידוע הכהן ואחיו של חוניו הראשון. 
יורשו בתפקיד היה בנו של אחיינו, חוניו השני.
בית הכנסת בסטובי

בית הכנסת העתיק בסטובי (ביוונית עתיקה: Στόβοι; ברומית: Stobi; במקדונית: Стоби), במרכז מקדוניה הצפונית המודרנית, התקיים במאות השלישית והרביעית לספירה הנהוגה.
אתר העתיקות של העיר ההיסטורית סטובי נמצא סמוך למפגש הנהרות אריגון ואקסיוס, על הדרך המוליכה מאגן הדנובה אל הים האגאי. סטובי, שהתקיימה עוד לפני הכיבוש המקדוני, הייתה עיר מסחר משגשגת, מרכז המינהל של הפרובינקיה הרומית 'מקדוניה סַלוּטַריס' (לימים 'מקדוניה סֶקוּנדָה') ומושב בישוף במאות הרביעית והחמישית. העיר חרבה במאה השישית וניטשה. בחפירות שנערכו בה נחשפו שרידי בית הכנסת מן התקופות הרומית והביזנטית. קיום בית כנסת עתיק בסטובי נודע כבר ב-1931, עם גילוי כתובת העוסקת בו, אבל שרידי מבניו אותרו ונחקרו רק בשנות ה-70 של המאה העשרים.
בית הכנסת העתיק של סטובי נמצא בתוך מכלול מבנים מאוחרים לו, שהחוקרים מכנים בשם "הבזיליקה המרכזית" ו"בית תהילים". זוהו בו שני שלבים בשני מפלסים לא חופפים. מבית הכנסת הראשון נותרו שרידים מעטים, שהמשמעותי בהם הוא עמוד שיש ועליו כתובת ארוכה, בת 32 שורות, ביוונית. ציון השנה בכתובת אינו ברור, והתאריך נתון במחלוקת בקרב חוקרי הכתב: שתי האפשרויות הן שנת 163 או שנת 279 לספירה. הכתובת מתייחסת למקדיש המבנה, קלודיוס טיבריוס פּוֹליכֿרמוֹס (Polycharmos), "אב בית הכנסת בסטובי" (Patër tës Stóbois Synagögës), שבנדבתו תוקן והורחב הבניין. ייתכן שתרם אגף מביתו שלו, כפי שניתן להסיק מתוכן הכתובת. "כתובת פוליכרמוס" מציינת את חלקי המבנה – "מקום קדוש" (hagios topos), שהוא כמשוער אולם ההתכנסות לתפילה, חדר הסבה (triklnion) וחצר מוקפת עמודים (tetrastoön), אך אין בממצאים כדי להמחיש תוכנית קרקע מוגדרת של המבנה. יש סימנים לכך שבית הכנסת משלב זה כלה בשריפה.
בית הכנסת מן השלב השני, שהקמתו מתוארכת לראשית המאה הרביעית, בנוי על גבי חלק מבניין בית הכנסת הראשון. משלב זה נותרה רצפת פסיפס מעוטרת בדגמים גאומטריים, דומים לאלה שנמצאו ברצפות אחרות בסטובי ובסביבתה. האולם המרכזי, שמידותיו 7.9 × 13.3 מ', מכוון לדרום-מזרח. בצמוד לקצהו המזרחי של האולם נמצאו שרידי משטח מוגבה, בימה, וכן נמצאו שרידי ספסל שנמשך לאורך הקיר הדרומי. בחדר סמוך, מדרום למבנה בית הכנסת, נמצא דימוי של מנורת שבעה קנים על פיסת קיר מטויח. במהלך פעולות שימור שנערכו באתר ב-1994 נמצאה לוחית שיִש מעוגלת (בשימוש מִשני כאבן מִדרך) ועליה כתובת המציינת את אלכסנדר, המשגיח (phrontistes), ששיפץ את הסטיו המוליך ל"בית הכנסת הקדוש" (Hagia Synagoga). הכתובת מיוחסת לתחילת המאה הרביעית, כלומר לשלָב השני של בית הכנסת. בניין הבזיליקה, שמתחתיו נמצאו שרידי בית הכנסת, מיוחס לשלהי המאה הרביעית, ומכאן תיארוך סופו של בית הכנסת במקום זה. הכניסה לבזיליקה הנוצרית, וכך גם לקוֹדמהּ באתר – בית הכנסת, הייתה דרך הרחוב שחצה את העיר במרכזהּ.
לא ידוע דבר על הקהילה היהודית בסטובי בעת העתיקה ממקורות ‏שאינם ארכאולוגיים ואפיגרפיים.‏
טורניר הערוץ הראשון הרוסי

משתתפות

בשנת 2006 השתתפו בטורניר 4 קבוצות. 2 מרוסיה, 2 מאוקראינה.
ספרטק מוסקבה, צסקא מוסקבה, שחטיור דונצק ודינמו קייב. המשחקים נערכו באצטדיון בלומפילד בתל אביב-יפו.
שנה לאחר מכן ב-2007 לארבע הקבוצות האלו הצטרפו שתי נציגות ישראליות: מכבי חיפה והפועל תל אביב. המשחקים נערכו באצטדיון בלומפילד ואצטדיון קריית אליעזר.
בשנת 2008 לא הצליחו מארגני הטורניר לגייס שתי קבוצות ישראליות בעקבות מאבקים בליגה הישראלית ובעקבות כך הצטרפה מדינה נוספת לטורניר - סרביה.
בשנת 2008 נציגת ישראל הייתה בית"ר ירושלים ונציגת סרביה הייתה הכוכב האדום בלגרד. המשחקים התפרסו לשלושה מגרשים: אצטדיון טדי בירושלים, אצטדיון בלומפילד ואצטדיון הברפלד בראשון לציון.

טורניר הסופרקאפ המאוחד

הטורניר המאוחד (Объединённый турнир) נערך בקיץ 2013 ומהווה יורש לטורניר הכדורגל של הערוץ הראשון הרוסי. השתתפו בו זניט סנקט פטרבורג, ספרטק מוסקבה, שחטאר דונצק ודינמו קייב. הטורניר נערך באצטדיוני הבית של הקבוצות ברוסיה ובאוקראינה.
טורניר הסופרקאפ המאוחד (Объединённый суперкубок) נערך בינואר 2014 והיה טורניר כדורגל בין קבוצות כדורגל בכירות מרוסיה ואוקראינה. בטורניר השתתפו 4 קבוצות כדורגל, זוכת הסופרקאפ הרוסי והפיינליסטית וזוכת הסופר קאפ האוקראיני והפיינליסטית. הטורניר נערך באצטדיון המושבה שבפתח תקווה והשתתפו בו צסק"א מוסקבה, זניט סנקט פטרבורג, מטאליסט חרקוב ושחטאר דונצק.
אמנואיל זימברקקיס

תחילת הקריירה

זימברקקיס נולד למשפחת גולים מהאי כרתים. הוא למד באקדמיה הצבאית היוונית והוסמך בדרגת סגן משנה ב-1881. זימברקקיס נשלח להמשך לימודים באקדמיה הצבאית באורליאן שבצרפת וב-1898 הצטרף כמתנדב למרד כנגד האימפריה העות'מאנית בכרתים, שהוביל להקמת רפובליקה עצמאית באי.
בראשית המאה ה-20 הצטרף זימברקקיס לליגה הצבאית היוונית וב-1909 השתתף בהפיכת גאודי אשר בעקבותיה הוזמן בעצתו, אלפתריוס וניזלוס לעמוד בראש "המפלגה הליברלית היוונית". בהמשך כיהן זימברקקיס כשלישו של המלך גאורגיוס הראשון ועם פרוץ מלחמת הבלקן הראשונה התמנה לקצין המבצעים של אוגדת "סלוניקי" בצבא הממלכה וגילה הצטיינות יתרה במהלך הקרבות.

מלחמת העולם הראשונה

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-8 בדצמבר 1914 הועלה זימברקקיס לדרגת מייג'ור-גנרל. זימברקקיס נאמנו של וניזלוס, יחד עם מספר מצוצמם של קציני צבא, הסתייגו ממדיניותה הרשמית של יוון להימנע מכניסה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. ב-27 באוגוסט 1916 הוליך זימברקקיס הפגנת המונים שלוו במיליציות חמושות, אל עבר מפקדת מדינות ההסכמה בסלוניקי, שהייתה נתונה תחת ממשל צבאי צרפתי. ב-30 באוגוסט הכריז על הפיכה כנגד המלך קונסטנטינוס הראשון בשל מדיניותו הפשרנית והפרו גרמנית של המלך, במיוחד בסוגית מקדוניה היוונית. בעידודם של וניזלוס והגנרל מוריס סראי מפקד החזית המקדונית, הקים זימברקקיס את התנועה להגנת האומה. עם זאת, בעיני חלק גדול מאנשי הממשל והצמרת הצבאית המקורבים למלך, נחשב זימברקקיס לעושה דברו של הגנרל סראי.
ב-29 בספטמבר הקים וניזלוס ממשלה זמנית בסלוניקי בגיבוי המיליציה של זימברקקיס. ב-26 בנובמבר 1916 הכריזה יוון מלחמה על מעצמות המרכז וב-27 ביוני 1917 הודח המלך קונסטנטינוס הראשון. עד למועד הדחתו הכוח היווני בחזית המקדונית מנה רק את "הצבא להגנת האומה" בפיקודו של זימברקקיס ובהיקף של 25,000 חיילים. לאחר הארגון מחדש שבוצע בצבא בהשראת ראש הממשלה וניזלוס הגיע היקף הכוחות ל-160,000 חיילים שאורגנו ב-10 אוגדות, כאשר זימברקקיס מונה לפקד על גיס שמנה בין אוגדה לשלוש אוגדות.
ב-29 במאי 1918 פיקד הגנרל זימברקקיס על הגיס היווני בקרב סקרה והובילו לניצחון על צבא ממלכת בולגריה. בהמשך צורפו כוחותיו למתקפת מדינות ההסכמה לאורך עמק הוארדאר שהובילה לניצחון מעצמות המרכז בחזית המקדונית ובעטייה הכריז זימברקקיס בסוף אוקטובר על יום חג והודיה בקרב הכוחות היוונים.

שלהי הקריירה ואחריתו

לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, נמנה זימברקקיס על סגל הממשל הצבאי בחבלי מערב ומזרח תראקיה, אשר חלקם סופח בהמשך לממלכת יוון בהתאם לחוזה ניי והסכם סוור. הוא פיקד על כוחותיו גם במהלך מלחמת טורקיה-יוון, אך בנובמבר 1920 עם הפסדו של וניזלוס בבחירות הכלליות, הודח זימברקקיס שהיה מקורבו מן השירות הצבאי. אמנואיל זימברקקיס הלך לעולמו באתונה ב-1928.
ריצוף חלבונים בשיטת אדמן

ריצוף חלבונים בשיטת אדמן (באנגלית: Edman degradation) הוא שיטה בביוכימיה לקביעת רצף חומצות האמינו בחלבון. השיטה פותחה על ידי פהר ויקטור אדמן בשנת 1950.

שלב ראשון: חיתוך השרשרת הפוליפפטידית לפפטידים קצרים

בשיטת אדמן לא ניתן להשתמש עם פפטידים בעלי למעלה מ-50 חומצות אמיניות, מכיוון שכל מחזור מגדיל את כמות הפפטידים שלא עברו את כל הריאקציות בצורה מושלמת, ואיכות הריצוף הולכת וקטנה עם מספר המחזורים. לכן, יש לחתוך את השרשרת הפוליפפטידית לפפטידים קצרים המכילים עד 20 חומצות אמיניות. את הפפטידים הקצרים מפרידים בכרומטוגרפיה על מחליפי יונים או אלקטרופורזה ואז ניתן לרצף אותם בשיטת אדמן. החיתוכים מתבצעים על ידי חומרים שונים (שיטות כימיות או אנזימתיות) ובלבד שיהיו ספציפיים (שוברים קשרים רק אחרי חומצות אמיניות מסוימות). למשל האנזים טריפסין  מבצע הידרוליזה רק לקשרים פפטידיים אחרי ליזין או ארגינין.

שלב שלישי: מציאת הרצף השלם

לאחר שנקבע רצף כל אחד מהפפטידים, נותר לקבוע את סדר הפפטידים הקצרים שיתן את רצף השרשרת הפוליפפטידית המקורית. הדרך היא שילוב המידע שנאסף על רצפי מספר סדרות של פפטידים קצרים שהוכנו מאותה שרשרת בשיטות ביקוע שונות, הנבדלות זו מזו באתרי החיתוך הספציפיים. בעזרת איתור רצפים חופפים מתאפשר פענוח הסידור הרציף בשרשרת הפוליפפטידית המקורית. לדוגמה (בהפשטה), הרצף AAHCCAKK חופף בסופו לרצף CAKKGGEE ולכן ניתן לקבוע כי הרצף השלם הוא AAHCCAKKGGEE.