google/wiki40b huggingface dataset:
ז'ולקייבקה-אוסאדה

היסטוריה

האזכור המוקדם ביותר של הכפר ז'ולקייבקה-אוסאדה (אשר נקרא באותה התקופה ז'ולקייב) הוא במסמכים היסטוריים משנת 1359. בשנת 1702 קיבל הכפר מעמד של עיירה, ולאחר מכן ניתן לו שמו הנוכחי. בשנת 1868 איבד הכפר מעמד זה, וחזר להיות כפר בשנית. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בפולין בשנת 1921, כלל הרכבו הדמוגרפי של הכפר קהילה יהודית בת 1,308 נפשות, אשר היוותה 64.6 אחוזים מאוכלוסיית הכפר הכוללת.

יהודי ז'ולקייבקה-אוסאדה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-17, ובמחצית השנייה של המאה ה-19 גדל מספר היהודים ביישוב באופן משמעותי, תוך שנטלו חלק בולט בפיתוח היישוב.
בין מלחמות העולם פעלו בכפר מפלגות ותנועות נוער ציוניות שונות, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. בשנת 1928 פרעו ביהודי הכפר פולנים מקומיים, ובשנת 1936 חולל בית העלמין היהודי המקומי. בשנת 1937 נערכו בשנית פרעות נגד יהודי הכפר, והדבר חזר על עצמו גם בשנת 1938.
באמצע ספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות וביזה ביהודיו. כעבור כשבועיים נכנס לכפר הצבא האדום, אך כעבור 8 ימים שבו למקום הגרמנים בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. במהלך תקופת הביניים ערכו פולנים מקומיים פוגרום ביהודי הכפר, בו נרצחו כ-20 יהודים, ונבזז רכוש רב. עם כניסת הגרמנים ליישוב, הטילו על יהודיו עבודות כפייה קשות, חלקן במחנות עבודה.
מאוקטובר 1940 ועד מאי 1942 הגיעו לכפר פליטים יהודים מיישובי הסביבה, עד שמספר יהודי המקום הגיע לכ-2,300 איש. ב-15 במאי 1942 ערכו אנשי ס"ס בסיוע שוטרים פולנים אקציה בכפר, תוך ירי ביהודים מסתתרים. כ-1,000 יהודים שולחו למחנה ההשמדה סוביבור, והיתר הוכנסו לגטו שהוקם בכפר. באוקטובר 1942 הועברו יהודי הגטו שבכפר לגטו איזביצה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
עודד בצר

עודד בֶּצֶר (22 באוגוסט 1921 – 17 באוקטובר 1989) היה סופר ישראלי.

ביוגרפיה

בצר נולד בברסלאו שבגרמניה, בן שלישי של משפחה יהודית אמידה. שמו המקורי היה וולפגנג בסר (וולפגנג-זאב).
בזמן הלימודים הצטרף בצר לתנועת נוער ציונית "הבונים" ואחריהם הצטרף, בשנת 1936, להכשרה של הסוכנות בכפר אלגוט (בחבל שלזיה).

בליל הבדולח הועברו חניכי המחנה ברכבת משא, דרך גבול גרמניה למחנה הריכוז בוכנוולד. לאחר חודש ימים הצליחה הסוכנות היהודית לשחרר את הצעירים בטענה כי "היהודים הללו יצאו מיד מגרמניה כדי להשתלם בחקלאות בהולנד"]. בצר יצא עם חברי ההכשרה לחיות בהכשרה ההולנדית "וירנגו" ולאחר שישה חודשים עלה באוניית המעפילים "דורה", כשבועיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.

עם הגעתו ארצה הצטרף לקיבוץ הבונה שהמתין בחדרה לעלייתו על הקרקע. באותו הזמן הצטרף להגנה ובמשך השנים השתתף בקורסים רבים כחניך וכמדריך.
בשנת 1941 נמנה עם ראשוני העולים על הקרקע של קיבוץ דורות, שהיה באותם ימים היישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל ובצר התמנה לאחראי מטעם ההגנה לרשת האיתות של יישובים בסביבתה של דורות.
משנת 1950 עד שנת 1959 שירת בצבא קבע כקצין קשר והשתתף במלחמת סיני, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים. בשנת 1957 עזב את קיבוץ דורות ובשנת 1960 סיים את לימודיו במכון להשכלה ולמחקר בבית ברל. 
בצר היה נשוי לברכה לבית יהוד, אב לבן ולשתי בנות.

ארכיון

ארכיונו נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
בוריס קנצלר

ביוגרפיה

בוריס קנצלר נולד בפרונזה. בשנת 1979 הוא זכה באליפות ברית המועצות לנוער ובשנת 1980 סיים במקום השלישי. הוא התחרה בתחרויות שונות בברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא נכלל בנבחרת ארצו לאולימפיאדת השחמט.
בשנת 1995 עלה לישראל. תחרות בתל אביב בשנת 1995 הוא סיים במקום הרביעי. בשנת 1996 הוא חלק את המקום הראשון-שני עם דב צפרוני. באותה שנה בפתח תקווה הוא חלק מקום 1–3 עם אביגדור ביחובסקי. באליפות ישראל 1996 הוא סיים במקומות 7–9 לצד מיכאל אורטובסקי. בשנת 1997 בבאר שבע הוא חלק מקום 2–3 עם סמיון דבויריס (ניצח אדוארד רוזנטליס). באליפות ישראל בשנת 1998 הוא סיים במקום החמישי.
בשנת 2017 ניצח בתחרות בבודפשט.
קרונדור

קרונדור (אנגלית: Betrayal at Krondor) הוא משחק תפקידים ממוחשב המותאם למערכת ההפעלה DOS שפותח בידי חברת דיינמיקס והופץ בידי חברת Sierra בשנת 1993. המשחק מבוסס על מידקמיה, העולם שמופיע בסדרת ספרי מלחמת הבקיע של ריימונד אי. פייסט. המשחק התפרסם בזכות עושר הפרטים שבו, סגנון המשחק החופשי יחסית והעלילה המורכבת יחסית למשחקים מהז'אנר, והוא נחשב עד היום לקלאסיקה.
בשנת 1997 שחררה סיירה את המשחק בחינם לציבור כדי לקדם משחק דומה, Betrayal at Antara (שאינו המשך ישיר). עם זאת, החברה שמחזיקה כעת בזכויות על משחקי Sierra הצהירה כי המשחק אינו חופשי להפצה .

תיאור המשחק

המשחק מחולק לתשעה פרקים, כאשר כל פרק נפתח בהקדמה סיפורית, ואחר כך עוברת השליטה לשחקן. נקודת המבט במשחק היא דרך עיני הדמויות, ורובו של המשחק מתרחש על גבי מפת העולם, שממנה ניתן לחקור חלקים נרחבים, בהתאם לפרק שבו נמצאות הדמויות. מעבר בין פרקים מתבצע לאחר שהושגה התקדמות עלילתית מסוימת - הדמויות מגיעות לעיר מסוימת, פותרות תעלומה מסוימת וכדומה.
העולם עשיר בפרטים - ישנם אויבים רבים, ערים ואוצרות חבויים. ידועות במיוחד תיבות האוצר שניתן לפתוח אותן באמצעות סיסמה, אותה יש לנחש בהסתמך על חידה שכתובה עליהן (כאשר חלק מהחידות הן קשות למדי).
שיטת הניסיון של הדמויות מבוססת על השליטה של הדמויות בכישורים מסוימים (החל בלחימה פנים אל פנים וכלה בפייטנות ומיקוח) אשר מיוצגת על ידי אחוזים, כאשר שיפור מושג בהדרגה ועל ידי שימוש בתכונה שאותה רוצים לשפר, זאת בניגוד למנגנון נקודות הניסיון המקובל בשיטות רבות.
יש מגוון רחב של פריטי ציוד. כלי נשק מתבלים ויש לתקן אותם באמצעות כלים מתאימים, וניתן להשתמש בתוספים שונים שמחזקים את כלי הנשק לקרב אחד. ניתן לקרוא ספרים כדי לשפר כישורים, ויש לדאוג למזון ולתאורה (בפרט יש לבדוק את המזון למקרה שהוא מקולקל או מורעל).
הקרבות הם מבוססי תורים ומתרחשים על לוח ריבועי שעליו נעות הדמויות ומסוגלות לתקוף, להטיל לחשים וכדומה. לעיתים קרובות קרב עשוי להיות מוכרע על ידי מכה חזקה מדויקת אחת, והקרבות נותרים שקולים לכל אורכו של המשחק. כל הקרבות מבוססים על אויבים שהוצבו מראש במפה - אין התקלויות אקראיות, בניגוד למשחקים דומים רבים.
הגרפיקה של המשחק מבוססת על גרפיקה תלת ממדית פשוטה ובסיסית לתיאור העולם, ותמונות מצולמות של הדמויות לסצינות העלילתיות.

עלילה

עלילת המשחק מפותחת למדי, בעיקר בהשוואה למשחקים מאותה התקופה, והדמויות הראשיות מפותחות היטב. הפעולות המתבצעות במשחק (כולל שיוף הנשק, למשל) מתוארת עם טקסט סיפורי. המשחק מבוסס על העולם של ריימונד אי פייסט, אך הוא לא היה מעורב בכתיבתו, אלא רק באישור מה שנכתב.
המחתרת הצ'כית

המחתרת הצ'כית (בצ'כית: Československý Protinacistický Odboj) הייתה מחתרת התנגדות שפעל בצ'כוסלובקיה בזמן הכיבוש הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה. פעילותה הייתה מצומצמת יחסית, בעיקר עקב התנגדות רשמית קטנה מאוד ומדיניות גרמנית שדיכאה פעולות התנגדות והשמידה קבוצות מחתרתיות.

נסיבות הקמתה

בימיה הראשונים של המלחמה הטילה האוכלוסייה הצ'כית חרם על התחבורה הציבורית, וקראה לארגון פעולות מחאה נרחבות. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה ב-1939, צ'כים אשר התנגדו לשלטון הגרמני התלכדו ל"מנהיגות המרכזית של התנגדות מבית", הארגון הידוע לרוב בשם ÚVOD. מי שהנהיג את אובו"ד היה הנשיא הצ'כוסלובקי אדווארד בנש, שפיקד על הפעילות המחתרתית בשבתו בממשלה הגולה בלונדון. אובו"ד התמקדה בעיקר ביצירת רשתות ושירותי מודיעין צבאי אשר פעלו בקנה מידה קטן יחסית, וכן בהפצה תקשורתית בבית דפוס מחתרתי. מטרתה הייתה ליצור ממשלת צללים עד אשר תשוחרר צ'כוסלובקיה. 
תחת אובו"ד קמו מספר קבוצות שמאליות בהשקפותיהן, שכללו בעיקר חיילים לשעבר בצבא הצ'כוסלובקי. המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה (KSČ) דאגה לקיום היחסים עם ברית המועצות ולסיוע. אף שלא הייתה חלק רשמי מאובו"ד ושמרה על עצמאות ארגונית, קראה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה לכל המפלגות האנטי-פאשיסטיות לאחד את פעולותיהן. למרות זאת, גורלה היה זהה לזה של אובו"ד.

ההתנקשות בהיידריך וסופה של המחתרת

שיא הפעילות והפרסום של אובו"ד היה עם ההתנקשות בריינהרד היידריך הרייכספרוטקטור (Reichsprotektor, "מגן מטעם המדינה") של הפרוטקטוראט של בוהמיה ומורבייה, כפי שנקראה צ'כיה הכבושה בפי הגרמנים,  ב-27 במאי 1942, שבאופן פרדוקסלי היה גם סופה של אובו"ד. מבחינות רבות, סופה של אובו"ד נצפה עוד מתחילת כהונתו של היידריך בסתיו 1941, שכן עד סוף ספטמבר של אותה שנה דאג היידריך למעצרם של כל חברי אובו"ד כמעט, ואף עלה בידיו לנתק את הקשר בין אובו"ד ללונדון.
בדצמבר 1941 אומנו שני לוחמי המחתרת - יוזף גבצ'יק ויאן קוביש - בבריטניה כחלק ממבצע אנתרופואיד, ולאחר מכן הוצנחו בצ'כיה. הם ארבו למכוניתו של היידריך והשליכו רימון יד. היידריך נפצע, ומת מפצעיו ב-4 ביוני. בתגובה למבצע אנתרופואיד פעלו הנאצים להשמדת תנועת המחתרת הצ'כית לאחר 1942. הנאצים ביצעו פעולת נקם זוועתית, ומחקו כליל מעל פני האדמה את הכפרים לידיצה ולז'אקי, ואף רצחו באופן שיטתי את התושבים. מעט מאוד מהנשים אשר נשלחו למחנות העבודה שרדו, וחלק מן הילדים נשלחו לתוכנית טיהור הגזע, שנועדה להפוך אותם לגרמנים ארים.
באוקטובר 1942 נגזר דין מוות על 1,331 איש בבתי-הדין הנאציים בפרוטקטוראט, וכאלף יהודים נשלחו היישר מפראג למחנה ריכוז מאוטהאוזן. 252 אנשים נוספים נשלחו אף הם למאוטהאוזן, כחשודים במעורבות בהתנקשות. בסופו של דבר נאסרו כל חברי אובו"ד הנותרים.

הערכת המחתרת

היסטוריונים רבים טוענים כי מדובר בכישלון המחתרת, משום שבמסמכים נאציים שונים נאמר כי "התנהגותם של האנשים לא מצדיקה הגברה משמעותית בכמות החיילים החמושים." מכאן שהמחתרת הושמדה בעיקר בגלל כישלונה שלה ולא עקב עוצמת האויב.

לאחר פירוק המחתרת

ב-1944 פרצה התנגדות פופולרית לנאצים ברחבי מזרח אירופה ומרכזה, ביו היתר גם בצ'כיה. התנגדות זו הייתה רחבה יותר, ושאבה את השראתה מצבאות בעלות הברית המתקרבים ממזרח וממערב.
ב-8 במאי 1944 חתם בנש על הסכם עם המנהיגים הסובייטים, שבו נקבע כי האדמות הצ'כוסלובקיות אשר ישוחררו יהיו תחת שליטה אזרחית צ'כוסלובקית. ב-21 בספטמבר 1944 שחררו החיילים הסובייטים את הכפר קאלינוב. ברטיסלאבה שוחררה ב-4 באפריל 1945 ופראג ב-9 במאי. בכך הסתיים באופן רשמי השלטון הנאצי על צ'כיה.
צבא צ'כיה

היסטוריה

הכוחות המזוינים של צ'כוסלובקיה הוקמו ב-30 ביוני 1918 כאשר 6,000 חברים בליגיון הצ'כוסלובקי (שהוקם ב-1914), נשבעו אמונים וכ-4 חודשים לפני הכרזת העצמאות הרשמית של צ'כוסלובקיה. הישגיו הצבאיים של הליגיון הצ'כוסלובקי בצרפת, איטליה ובמיוחד ברוסיה היו לאחד הטיעונים המרכזיים שבהם השתמשו מנהגים צ'כוסלובקיה אשר תמכו בעצמאותה במטרה לזכות בתמיכת העצמאות ממדינות ההסכמה.
בהמשך לנפילתה של צ'כוסלובקיה וחלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה על ידי גרמניה הנאצית ב-1939, מספר יחידות צ'כוסלובקיות שירתו בצבא הפולני, בצבא הצרפתי, חיל האוויר המלכותי, הצבא הבריטי ובצבא האדום.
מ-1954 ועד 1990, הצבא נודע בשם צבא העם הצ'כוסלובקי. על אף שצבא העם כלל ציוד סובייטי ובריטי וחיילים מאומנים גולים, הוצאו החיילים ה"מערביים" מצבא העם לאחר ההפיכה של המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית ב-1948. צבא העם לא התנגד לפלישה הסובייטית  ב-1968 בתגובה להאביב של פראג, ואורגן מחדש על ידי הסובייטים.
בשנת 1987 מתוך כ-201,000 חיילים בשירות פעילים בצבא העם הצ'כוסלובקי, כ-145,000 מהם שירותו בכוחות היבשה. כ-100,000 מתוכם היו חיילי חובה. היו 2 מחוזות צבאיים, מערבי ומזרחי. בשנת 1989 היו 2 ארמיות במערב, הראשונה עם חטיבת טנקים אחת, ו-3 חטיבות חיל רגלים ממונע, הארמייה השנייה הייתה עם 2 חטיבות טנקים ו-2 חטיבות חיל רגלים ממונע. במחוז הצבאי המזרחי, היו 2 חטיבות טנקים, עם מפקדה בטרנצ'ין בחלק הסלובקי של המדינה.
במהלך המלחמה הקרה, צבא העם הצ'כוסלובקי צויד בעיקר עם כלים סובייטים.

לאחר 1992 (פירוק צ'כוסלובקיה)

צבא צ'כיה הוקם לאחר שהכוחות המזוינים של צ'כוסלובקיה פוצלו בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993. הכוחות הצ'כים עמדו על 90,000 חיילים ב-1993. הם צומצו לכ-65,000 ב-1997, ל-63,600 ב-1999 ול-35,000 בשנת 2005. במקביל הצבא עבר תהליך מודרניזציה והמתכונת שלו שונתה למעבר למגננה. ב-2004 הפך הצבא לצבא קבע מלא וגיוס החובה בוטל. הצבא שומר על כוחות מילואים פעילים.
צ'כיה היא חברה באומות המאוחדות ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. מאז 1990 הכוחות המזוינים תרמו למספר משימות לשמירה על השלום ופעולות המוניטריות,  כולל כוח האכיפה, כוח הייצוב, EUFOR Althea בבוסניה והרצגובינה, מלחמת המפרץ, אפגניסטן, קוסובו, אלבניה, טורקיה, פקיסטן ועם כוחות הקואליציה בעיראק.
נכון להיום הצבא סובל מחוסר תקצוב כבד, עם מעט מדי רכבים משוריינים וכלי טיס, ואף מחסור בתחמושת לכלי נשק. חלק מהציוד הצבאי לחיל הרגלים נרכש באופן עצמאי על ידי החיילים בחנויות פרטיות.

מילואים

שירות מילואים פעיל הוא חלק מהצבא המקצועי. שירות המילואים נוצר במטרה לאפשר לאזרחים בעלי גישה חיובית לצבא להשתתף בו.
מתנדב צריך להשלים את גיוס החובה שלו (שהסתיים ב-2004) או להשתף ב-8 שבועות אימון. אז אנשי המילואים משרתים עד 3 שבועות בשנה. הם לא משרתים מחוץ לגבולות המדינה.
רק טעות אחת

עלילת הסרט

ראם (ג'יטנדרה) הוא צעיר שסיים את הלימודים עם תואר מגיסטר כפול. הוא פונה לאחת החברות הגדולות בדלהי לבקשת עבודה העונה על הקריטריונים שלו.
סאדנה (רקהה) היא בחורה צעירה אשר מחפשת עבודה פשוטה של עוזרת או מזכירה בחברה הגדולה. כאשר הם נפגשים סאדנה מרמה אותו ואומרת לו כי היא המנהלת של החברה ואין מקומות פנויים, וכך היא מקבלת משרה.היא משקרת לו ואומרת שהיא תסדר לו משרה. אולם, ראם אשר מאוד צריך את המשרה לא מפסיק לבוא לביתה ולהזכיר לה על הבטחתה, תוך כדי קניית מתנות לה ולמשפחתה.
מאוחר יותר ראם מתקבל לעבודה באותה חברה עקב מודעה בעיתון. עד מהרה הוא מקבל את הידיעה על כל שסאדנה רימתה אותו. בהתחלה הוא כועס, אך הוא לא מתכחש לעובדה שהוא התאהב בה, והשניים מתחתנים.
הזמן עובר, ראם וסאדנה נשואים. בין המריבות וההתעמתויות למיניהן של כל זוג משפחתי, הם עדיין חיים באושר. לביתם מגיעה חברתה הטובה של סאדנה אורבשי, אשר התאלמנה מבעלה, לבקשת עזרה עם הביטוח של בעלה המנוח.
סאדנה מבקשת מראם שיעזור לחברתה. ראם מסכים לעזור לה. למחרת מגיע ראם לביתה של אורבשי לאסוף אותה כדי להמשיך את ההליך של הביטוח. הוא מגיע מלוכלך מאבק משאית נוסעת ונכנס למקלחת. כאשר היא נכנסת לעזור לו עם הברז, קורה הנורא מכל - ראם ואורבשי שוכבים.
לאחר התקרית, ראם מלא בנקיפות מצפון. הוא משתכר ומגיע לביתו שיכור לגמרי. הוא מספר את האמת לסאדנה. היא מסרבת לסלוח לו והם מתגרשים. לאחר שהם מתגרשים היא מגלה שהיא בהריון.
10 שנים חולפות. ראם וסאדנה נפגשים במקרה באוטובוס הנוסע לעיר הגדולה. סאדנה מתייחסת אליו בקרירות ובאי כבוד. סאדנה מגדלת את בנה הקטן ראג'ו וראם עדיין לא התחתן. השניים נפגשים בשנית כאשר מתברר שראם הולך להיות המנהל החדש של החברה בה היא עובדת. ראם עדיין מנסה לכבוש אותה בלי כל הצלחה וממשיך לאהוב אותה על אף יחסה כלפיו.
ראם עובר לגור ברחוב בו גרה סאדנה מול ביתה. שם ראם פוגש בבנו הקטן ואומר לו שהוא אביו. בהתחלה הילד לא מאמין, אך מאוחר יותר, למרות נסיונותיה של סאדנה להפריד בין השניים, ראג'ו מכיר באביו. האב ובנו יוצאים לטייל ביחד, חוגגים יחדיו את יום הולדתו של הילד ונפגשים תמיד.
בחברה בה סאדנה עובדת יש רואה חשבון בשם טייק בהדור, בחור צעיר המחזר אחריה ללא הפסקה. הוא מנסה להציק לה יום אחד בתחנת האוטובוסים, אך סאדנה, שידועה בפי רוב כאישה הגונה מחזירה לו במכות ומביכה אותו בפומבי. הבחור נשבע לנקום בה. למחרת הוא מבקש ממנה סליחה ומתחיל להתייחס אליה בצורה מכובדת וטובה.
כמה שבועות לאחר מכן מזמין טייק את סאדנה לביתו, ל"חתונה של אחותו", ומארגן כך שכל עובדי המקום יבואו לחכות ליד ביתו. כאשר סאדנה מגיעה לביתו של טייק הוא מספר לה את תוכניתו לנקום בה. הוא מוריד את חולצתו, מפזר את שערו ומסלק אותה, וכל אנשי החברה שבאו לצפות במה שקרה, מסיקים את מסקנותיהם לגבי סאדנה. כך עולה לסאדנה שם רע של אישה זולה. כולם בחברה מסתודדים ומרכלים עליה, ורק ראם שעובד בחברה בתור מנהל, לא מאמין לרכילויות. כאשר סאדנה שומעת זאת היא מבינה כמה טעתה.
הוא מזמין את טייק למשרדו ותוך איומים מוציא ממנו את האמת. שיחתם מוקלטת וכולם נוכחים לדעת שטעו לגבי השמועות על סאדנה.
סאדנה מבינה שהיא טעתה, כאמור, ומחליטה להתחתן איתו בשנית.
למעשה, סרט זה בא להביא ביקורת על החברה בהודו באותה תקופה: האם הפתרון לבעיות משפחתיות וזוגיות הוא גירושין? ומי בכלל טעה מבין השניים, ראם שבגד פעם אחת, או סאדנה שסרבה לסלוח לבעלה?
יוסף אל סיבאי

יוסף אל סיבאעי (בערבית: يوسف السباعي; 1917–1978) היה סופר ועיתונאי ושר מצרי.
בשנת 1933 החל לפרסם לראשונה במגזין אל-מג'לה. הוא סיים הכשרה באקדמיה הצבאית בשנת 1937 והצטרף לצבא המצרי, שם שירת במספר תפקידים ולימד באקדמיה הצבאית. בשנת 1952 סיים את שירותו הצבאי, כשהוא בתפקיד מנהל המוזיאון הצבאי.
בשנת 1959 מונה למזכיר הכללי לעניין אמנות בארגון General of the Afro- Asian Writers Union. בשנת 1973 מונה לשר התרבות במצרים. בשנת 1976 נבחר לעמוד בראש הוועד המנהל של אל-אהראם. 
אל סיבאי אשר היה מקרוב לנשיא אנואר סאדאת נחשב לאחד מהתומכים בתהליך השלום עם ישראל. ב-18 בפברואר 1978, נרצח בבית המלון הילטון בניקוסיה, שם השתתף בוועידה בנושא שלום, על ידי מחבלים פלסטינים.
פרגטה

מאפיינים

אורך גופה של הפרגטה 80–115 ס"מ ומוטת כנפיה הארוכות והצרות מגיעה עד 2.3 מטרים (7.5 רגל). זנב הפרגטה ממוזלג צורת כנפיה וזנבה עוזרת לה לדאות לאט, לנפנף במהירות בכנפיה ולטוס מול רוח חזקה.
הפרגטה היא טורפת וניזונה בעיקר מדגים אותם היא צדה או חוטפת מעופות ים כמו הסולה והקורמורן. הפרגטה רודפת אחרי עופות הים עד שהיא מתישה אותם וגורמת להם לשמוט את מזונם, ואז הפרגטה משתמשת במהירותה כדי לצלול למטה (באוויר) ותופסת את השלל. לעיתים היא גם תופסת עופות ים קטנים וכן אפרוחים של עופות ים אחרות. לעיתים נדירות תאכל חיות יבשתיות (יחסית) כמו איגואנה ימית או צבי ים צעירים.
רוב השנה גם הזכרים וגם הנקבות הם בעלי צוואר לבן ושטוח לגמרי. בעונת הרבייה זפק הזכר מתנפח כמו בלון או כרית אוויר וצבוע בצבע אדום חזק ומושך את הנקבה לבנת הזפק לבנות אתו קן ולהקים אתו משפחה.
המין פרגטה הדורה היא הציפור הלאומית של אנטיגואה וברבודה.
קולומבו (סדרת טלוויזיה)

דמותו של קולומבו וטכניקות חקירה

דמותו של המפקח קולומבו היא של אדם מרופט ומפוזר, שמנהגו מנומס יתר על המידה. הרושם שהוא יוצר בקרב החשודים הוא של איש משטרה חסר ביטחון ומעט קשה תפיסה, הנוטה להאמין בקלות לדבריהם.
קולומבו מנצל רושם זה ומעודד אותו באופן פעיל, כדי לגרום לחשודים להסיר את הגנותיהם. במרבית המקרים, הוא נצמד אל חשוד ספציפי לכל אורכו של הפרק במטרה להתיש אותו ולגרום לו לסתור את עצמו. לאחר שהוא מגלה סתירה כזאת, הוא מעמת את החשוד איתה בצורה עדינה, ומעניק לו את הרושם שהסבריו התקבלו והחשד מעליו הוסר. כשמצטברים הפרטים לכדי תמונה מלאה של הפשע, שולף המפקח את הראיה המכרעת ועוצר את החשוד.
לעיתים, נוהג קולומבו לצאת מהחדר בסיום שיחה עם חשוד, ולחזור על עקבותיו בטענה שנזכר רק ב"עוד דבר אחד" ("Just one more thing"). אותו דבר נוסף הוא במרבית המקרים אלמנט קריטי, והטכניקה מסייעת למפקח להעלות אותו בנקודת זמן בה החשוד אינו מצפה לשאלה חשובה זו.
אלפונסו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה

ביוגרפיה

אלפונסו נולד ב-22 באוקטובר 1591 בפרארה, והוא היה הבן הראשון של צ'זארה ד'אסטה, דוכס מודנה ווירג'יניה דה מדיצ'י. בשנת 1613 הוא לקח חלק במלחמה נגד לוקה, והיה לו תפקיד עיקרי ברצח הרוזן ארקולה פפולי, אשר נחלק על הדוכסות עם צ'זארה, בפרארה (1617).
ב-22 בפברואר 1608 הוא התחתן עם איזבלה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה וקתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד, ממנה נולדו לו 14 ילדים. אלפונסו מאוד אהב אותה, וכאשר היא מתה בשנת 1626 הוא התחיל לחשוב על נדרים דתיים. בשנת 1628 מת אביו, ואלפונסו עלה לשלטון במקומו. עם זאת, ביולי 1629 הוא הודיע על התפטרותו מתפקידו, וב-8 בספטמבר אותה שנה הוא נכנס למנזר ההמסדר הקפוצ'יני במראנו תחת השם של האח ג'אמבטיסטה דה מודנה.
אלפונסו הפך למטיף, וסייע בקבורת המתים במהלך מגפה שפגעה בדוכסות בשנים 1630–1631. בשנה שלאחר מכן הוא חזר למודנה, אולם הביקורת שלו נגד התחפושות של חצר הדוכסות הפכה אותו ללא רצוי, ומשום כך הוא פרש למנזר קסטלנואובו די גארפאניינה, אשר נבנה על ידי בנו, פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה, שם הוא נפטר ב-26 במאי 1644.
ג'ו דונלי

ביוגרפיה

דונלי נולד בחוף הדרומי של לונג איילנד, בעיירה מספקה שבמחוז נסאו, ניו יורק. הוא עבר להתגורר בסאות בנד ב-1973, שם למד לתואר ראשון בממשל באוניברסיטת נוטרדאם. לאחר מכן סיים תואר J.D במשפטים מן האוניברסיטה ב-1981. בהמשך שירת בפירמת עורכי דין כפרקליט עד 1996. בשנים 1988–1989 שירת בוועד המנהל של הבחירות באינדיאנה, ותפקידו היה לפקח על ניהול תקין בכל מה שקשור להליך הבחירות ותוצאותיהן.
משנת 1997 ועד 2001 היה חבר במועצת בית ספר שבצפון אינדיאנה, ובשנתיים האחרונות בתפקיד זה כיהן כנשיא המועצה. ב-2004 התמודד דונלי ללא הצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית, על תקן המחוז השני של אינדיאנה. הוא זכה בפריימריז הדמוקרטים ללא התנגדות, אך הפסיד בבחירות הכלליות וקיבל רק 45% ממניין הקולות.
ב-2006 התמודד שוב לבית הנבחרים, על תקן המחוז השני של אינדיאנה, ובפעם זו בהצלחה. בבחירות הכלליות הוא גבר על יריבו הרפובליקני ברוב של 54%. לאחר מכן זכה לכהונה נוספת ב-2008, כשבעת זו הביס את יריבו ברוב של 67% ממניין הקולות.
במאי 2012, לאחר שזכה בפריימריז הדמוקרטים, התמודד דונלי על מושבו של הסנאטור הרפובליקני המכהן ריצ'רד לוגאר (ומי שהיה ותיק מפלגתו בסנאט), שהפסיד בפריימריז הרפובליקנים לגזבר של אינדיאנה ואיש תנועת מסיבת התה, ריצ'רד מרדוק. במהלך מסע הבחירות, הסתבך מרדוק בפרשייה מעוררת מחלוקת, לאחר שטען בעימות טלוויזיוני ב-23 באוקטובר כי היריון הנובע מאונס הוא "דבר שאלוהים ייעד אותו", במסגרת הסבריו מדוע הוא מתנגד להפלות גם במקרה של אונס או גילוי עריות. בבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר, הביס דונלי את מרדוק ברוב של 50% מול 44%. רבים ייחסו את הפסדו של מרדוק לדונלי בשל אמירתו השנויה במחלוקת, הואיל ודונלי היה דמוקרט שניצח במדינה שבה גם ניצח המועמד הרפובליקני לנשיאות, מיט רומני.
בסנאט הוא חבר בוועדה לחקלאות, תזונה וייעור, בוועדה לזרועות המזוינים, בוועדה לבנקאות, שיכון ועניינים אורבניים, ובוועדה להזדקנות. דעותיו מתונות ושמרניות יותר מיתר חבריו הדמוקרטים לסנאט. בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018, שנערכו ב-6 בנובמבר, הפסיד דונלי למועמד המפלגה הרפובליקנית מייק בראון.
דונלי נשוי ואב לשני בנים. הוא קתולי באמונתו.
ברטהולד החמישי, דוכס צרינגן

ביוגרפיה

ברטהולד החמישי נולד בשנת 1160 לברטהולד הרביעי, דוכס צרינגן ולהלוויג מפרוהבורג. בשנת 1186 מת אביו ברטהולד הרביעי, וברטהולד החמישי עלה לשלטון במקומו. בראשית כהונתו הוא הרחיב את שטחיה של הדוכסות אשר השתרעה בשפלה השווייצרית המערבית לכיוון דרום, ויישב את האלפים הברנינים ואת אזור העיר לוצרן. הוא הרחיב את העיר תון וייסד את ברן ב-1191. עם זאת נסיונותיו להרחיב את שטחי הדוכסות דרומה לעבר ואלה נכשלו בשנת 1221. 
ב-1198 הוא נבחר ליורש העצר של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך ויתר על התפקיד, ובתמורה זכה לשטחים נוספים בצפון שווייץ ובדרומה של גרמניה של ימינו.
ב-1200 החל בהרחבת הכנסייה בפרייבורג שהייתה לאחר מכן לקתדרלת פרייבורג ובה, לפי המסורת, נקבר לאחר מותו ב-1218. ברטהולד החמישי היה האחרון בשושלת דוכסי צרינגן.
גונדאלה

קולנוע וטלוויזיה

בשנת 2019 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "גונדאלה", המבוסס על חוברות הקומיקס.
Straight Outta Compton

"Fuck Tha Police"

"Fuck Tha Police" הוא השיר השנוי ביותר במחלוקת באלבום ואחד השירים השנויים ביותר במחלוקת בהיסטוריה. השיר היה אחראי לפרסום הגדול של הלהקה כ"חבורה המסוכנת בעולם".
כתוצאה מהשיר, נשלח ב-1 באוגוסט 1989 מכתב מסגן המנהל של ה-FBI לחברת התקליטים Ruthless Records ולחברת האם שלה Priority Records בו הביע את מחאתו כנגד השיר הבוטה. במכתב מובעת דאגה מדברי ההסתה כנגד ציבור השוטרים.

רשימת שירים

ב-24 בספטמבר 2002 יצאה הגרסה המחודשת של האלבום עם 4 שירי בונוס.
כל השירים באלבום הופקו על ידי ד"ר דרה ו-DJ Yella.
לנוחות הקריאה השמות רשומים באנגלית
1. (Straight Outta Compton" (4:26"
2. (Fuck Tha Police" (5:43"
3. (Gangsta Gangsta" (5:29"
4. (3:33) "If It Ain't Ruff"
5. "(Parental Discretion Iz Advised"
6. (8Ball [Remix]" (4:25"
7. (3:35) "Something Like That"
8. (Express Yourself" (4:21"
9. (5:20) "Compton's N the House"
10. (I Ain't Tha 1" (5:06"
11. (Dopeman [Remix]" (6:16"
12. (3:59) "Quiet on Tha Set"
13. "Something 2 Dance 2"
14. (Express Yourself" [Extended Mix] (On 2002 re-release) (4:21"
15. (Bonus Beats" (On 2002 re-release"
16. (Straight Outta Compton" [Extended Mix] (On 2002 re-release) (4:26"
17. (A Bitch Iz a Bitch" (On 2002 re-release) (3:16"

מצעדים ופופולריות

ב-2003, ערוץ הטלוויזיה VH1 דירג את Straight Outta Compton כאלבום מס' 62 הטוב ביותר בכל הזמנים ומגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-144 הטוב ביותר בכל זמנים ואלבום הראפ החמישי הטוב ביותר בכל הזמנים. הקומיקאי כריס רוק כתב כתבה במגזין על 25 אלבומי הראפ הטובים ביתר בכל הזמנים, Straight Outta Compton היה במקום ראשון. מגזין AMG העניק לאלבום זה 5 כוכבים מתוך 5.
המשחק המפורסם Grand Theft Auto: San Andreas מכיל בתוכו את השיר "Express Yourself" של N.W.A ברדיו "לוס סאנטוס".
חסן סלאמה (חמאס)

חסן עבד א-רחמן סלאמה (בערבית: حسن عبد الرحمن سلامة; נולד ב-9 באוגוסט 1971 במחנה הפליטים ח'אן יונס) הוא מחבל פלסטיני מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס. מאז שהועמד לדין ב-1997, הוא מרצה 46 מאסרי עולם בישראל.

פעילות

סלאמה הצטרף לחמאס בתחילת שנות ה-90, נעצר וריצה מספר חודשי מאסר.
בשנת 1992 הוא גורש ללבנון ועבר הכשרה צבאית אצל פעילים של חזבאללה ושל משמרות המהפכה האסלאמית של איראן. בהכשרתו בלבנון הוא למד, בין היתר, להרכיב מטעני חבלה. עם חזרתו מלבנון, הוא נעצר על ידי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ושוחרר כעבור שבעה חודשים.
ב-5 בינואר 1996 חיסל שירות הביטחון הכללי את יחיא עיאש בבית לאהיא שברצועת עזה, בתגובה לחיסול החליט חברו של סלאמה ומפקדו מוחמד דף לנקום את מותו של עיאש בסדרת פיגועים. דף מינה את סלאמה כאחראי על ההוצאה לפועל של אותם פיגועים ושלח אותו ליהודה ושומרון.
סלאמה היה מהמתכננים של שני הפיגועים בקו 18 בירושלים בו נרצחו 46 בני אדם ושל פיגוע ההתאבדות ב-25 בפברואר 1996 בטרמפיאדה ליד אשקלון בו נרצחה חיילת צה"ל חופית אייש ו-36 בני אדם נפצעו
סלאמה נעצר בחברון במאי 1996, לאחר שחיילים של צה"ל, שרדפו אחריו, ירו בו ופצעו אותו. הוא הועמד למשפט צבאי בישראל והורשע ברציחתם של 46 ישראלים. ביולי 1997, אחד השופטים, אלוף-משנה במילואים אילן כץ, דרש להטיל על סלאמה עונש מוות. גם סלאמה עצמו, שלא התחרט על מעשיו, ביקש שיוטל עליו עונש מוות, על אף שהתביעה דרשה להטיל עליו 46 מאסרי עולם מצטברים.
יוני גבע

ביוגרפיה

גבע נולד בירושלים, וגדל בשכונת קריית היובל. הוא בוגר תיכון בויאר בירושלים. לאחר שירותו הצבאי, בוגר לימודי תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות. לאחר סיום הלימודים עסק בבימוי פרסומות, VFX והיה חלק מצוות הפיתוח של חברת Interlude.
במסגרת לימודיו בשנה א', יצר גבע סרט קצר בשם "אבוללה". שלימים המשיך ופיתח אותו לסרט באורך מלא באותו השם, שיצא לאקרנים בחנוכה 2015. "אבוללה" זכה לביקורות חיוביות, הצלחה בקופות ונחשב פורץ דרך בקולנוע הישראלי הן בשילוב שנעשה בו בין צילום קולנוע (Live ACtion) ואנימציה והן בכמות האפקטים הממוחשבים בסרט ישראלי.
גבע מעיד שהסרט אבוללה הושפע רבות מלהיטיהם של ג'ורג' לוקאס וסטיבן שפילברג בהם צפה בילדותו.
גבע זכה בפרס "תגלית השנה" לשנת 2015 מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל, על בימוי הסרט "אבוללה".