נתן זהבי

ביוגרפיה

זהבי נולד וגדל בתל אביב, בנם של יעקב ושרה זהבי ואחיהם הצעיר של עורך ומבקר הספרות אלכס זהבי ואיש המדע אבינועם זהבי. המשפחה עברתה את שמה מגולדוויץ כשעלתה לישראל.
אביו עלה לארץ ישראל בשנת 1926, בשלהי העלייה הרביעית.
זהבי למד בבית הספר העממי הר נבו. הוא סיים שמונה שנות לימוד בלבד, וכהגדרתו הוא בעל "השכלה ים-תיכונית".
את הקריירה העיתונאית שלו החל בגיל 15 כצלם עיתונות וככתב לענייני כדורגל. בגיל 17 החל לצלם ולכתוב לשבועון "העולם הזה". בעת הפגנה ליד הכנסת הוא התעמת עם אנשי משמר הכנסת שביקשו למנוע ממנו לצלם. במקרה אחר התעמת עם שומרי הראש של מרים אשכול שביקשו למנוע ממנו לצלם אותה בחנות בגדים בתל אביב.
בנעוריו השתתף בהפגנות האחד במאי וכן בהפגנות למען אחווה יהודית-ערבית. הוא שיתף פעולה עם תנועת "הפנתרים השחורים". זהבי לא שירת בצה"ל שירות סדיר. בתקופת מגוריו בסיני שירת כקצין קישור לאו"ם בדרגת סרן ייצוגית.]
בצעירותו הסתבך פעמים אחדות עם רשויות החוק במדינות שונות. בשנת 1966 נשפט בשיקגו שבארצות הברית על תקיפת מנהיג המפלגה הנאצית האמריקאית ג'ורג' רוקוול. בשנת 1968 נעצר בבית המעצר "קישון" בחיפה, לאחר שנפגש כעיתונאי עם אנשי פת"ח בבולגריה, פעולה שהייתה אסורה על-פי החוק הישראלי באותה עת. באותו עניין לא התקיים משפט וזהבי שוחרר. היות שהיה מדובר במפגש ראשון בין עיתונאי ישראלי לנציגי הפת"ח, כל התמונות ותכני השיחות בין נתן לנציגי הפת"ח הועברו לשירותי הביטחון. בשנת 1972 ישב כחודשיים במעצר בפרנקפורט שבגרמניה כחשוד בשוד יהלומים, אך שוחרר לאחר שהמשטרה שם קיבלה את הסבריו מאוחר יותר החליט "לעזוב את הפשע ולעשות דברים כדי לכפר על מה שעשיתי", כפי שסיפר בשנת 2002 בראיון לשבועון "פנאי פלוס".
בסתיו 2017, כחלק מקמפיין Me Too, פרסמה העיתונאית הדס שטייף שהגיעו אליה למעלה מעשר עדויות של נשים שהתלוננו שהן הוטרדו מינית בידי זהבי, "ממעשים מגונים בכוח ועד לכאורה אונס". זהבי הכחיש את ההאשמות והגיש נגד שטייף תביעת דיבה בסך 1.8 מיליון ש"ח. באפריל 2019 קבע בית המשפט כי שטייף תשלם 390 אלף ש"ח לזהבי.
זהבי לא נישא מעולם ואין לו ילדים. הצעת נישואין מפתיעה שקיבל ביוון בשנת 1988 מרימונדה טוויל, שהציעה לו להתחתן עם בתה סוהא - דחה זהבי על הסף. פעמים אחדות אמר שהוא אלהורי. זהבי מתגורר בתל אביב. הוא היה חבר קרוב של דן בן אמוץ שקבע בצוואתו שזהבי יקבל כל חודש בקבוק ויסקי משובח.

קריירה עיתונאית וציבורית

בשנים 1977–1982, שבהן התגורר בשארם א-שייח', היה כתב גלי צה"ל בדרום ועסק בדיג. היה ממפוני אופירה כתוצאה מהסכם השלום בין ישראל למצרים. בשנים 1982–1984 היה בעל טור ב"ידיעות אחרונות", אך עיקר פרסומו הוקנה לו עם אזכורו בטורו של דן בן אמוץ בעיתון "חדשות" והמשך פעילותו שם. זהבי היה רכז הכתבים בחדשות. בשנת 1989 עבר להיות עורך הירחון "מוניטין פנטהאוז". בשנת 1990 טבע לטענתו את הסיסמה "מושחתים נמאסתם", בעקבות הפרשה הפוליטית שזכתה לכינוי "התרגיל המסריח". הסיסמה הופיעה לראשונה בעמוד הראשון של העיתון חדשות כמודעה בתשלום, ובהמשך הופצה בבאנרים בכל רחבי הארץ. שנתיים מאוחר יותר היא הזינה את קמפיין הבחירות של המערך עם פרסום דו"ח מבקרת המדינה כחודש וחצי לקראת בחירות 1992.
החל משנת 1992 (למעט הפסקה בין השנים 2012–2014), זהבי כותב טור במעריב בשם "זהבי בשטח".
בשנת 1995 יצא לאור ספרו "על גדות הביוב", המאגד 29 סיפורים קצרים על העולם התחתון התל אביבי, הכתובים ברוח קודרת וחסרת תקווה, ועשירים בסרקזם, בעגה ייחודית ובמשחקי מילים. בשנת 2016 יצא לאור ספר ההמשך "תקוות שחורות", שסגנונו דומה.
בשנת 1997 החל להגיש את תוכנית הרדיו היומית "זהבי עצבני" בתחנת "רדיו ללא הפסקה". בתוכנית מציג זהבי עמדות סוציאל-דמוקרטיות מבחינה חברתית-כלכלית, ומנסה לפעול נגד השחיתות שפשתה, לדבריו, בפוליטיקה הישראלית. התוכנית מורכבת ברובה משיחות עם מאזינים, אשר לעיתים מתפתחות לעימותים חריפים. התוכנית משודרת ברציפות עד היום, למעט רוב שנת 2001.
במשך שלוש שנים הגיש את "חדשות הוט". כמו כן יצר, הפיק וערך את הסדרה "זהבי מחפש תשובה" עבור זכיינית ערוץ 2 "טלעד".
ב-21 במאי 2006, הצטרף נתן זהבי לשביתת הרעב של חולי סרטן המעי הגס בירושלים, במחאה על כך שתרופות רבות לא נכנסו לסל התרופות. לאות הזדהות, ארגן נתן זהבי הפגנה, והשתתף בשביתת הרעב למשך יותר משבוע. בסיום המאבק נכנסו כמה מהתרופות לסל הבריאות. זהבי נעצר במהלך הפגנה זו בחשד שהוא ירה בה פצצת תאורה. כחצי שנה לאחר מכן, ב-17 בדצמבר 2006 חשף זהבי כי הוא עצמו חלה בסרטן שלפוחית השתן, כאשר התגבר על סרטן העור 12 שנים קודם לכן.
ב-2010 הגיש בערוץ הספורט את התוכנית "שבת ביציע" יחד עם רון קופמן, שלמה שרף ואלי אוחנה.
במרץ 2018 הודיע על לקיחת חופשה, ללא הגבלת זמן, משידור. הוא נימק זאת בעייפות וכן בכך ש"קשה לי לשדר בתחנה בה משדרים כמה מהשופרות של ראש הממשלה". כעבור כשלושה חודשים החל לחזור בהדרגה לשדר את תוכניתו "זהבי עצבני", בתחילה לא מדי יום.

עבודתו בקולנוע ובטלוויזיה

בנוסף לפעילותו העיתונאית, שיחק זהבי במספר סרטים ובסדרות טלוויזיה ישראליות: בין היתר שיחק בסרטי הקולנוע, "מציצים", "שורו", "עפולה אקספרס", "הערב סרט", "החצי השני", "האח של דריקס", "שבזי", בתפקיד משני ב"מר באום" (הסרט השלישי בטרילוגיה "שמיכה חשמלית ושמה משה") ובסרט "על הקו", בכיכובה של ענת וקסמן. שיחק בין היתר בסדרות הטלוויזיה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", "כחול עמוק" ו"עספור".
זהבי כתב את תסריט הסרט "לחץ" (1984) והפיק סרטי קולנוע אחדים, בהם, הסרט "קוקו בן 19" (1985), העוסק בבחור צעיר המדרדר לפשע. זהבי היה אחד מיוצרי הסרט "The Chain" ("השרשרת", 1996) וגם שיחק בו.
בשנת 2000, שידרה זכיינית ערוץ 2 טלעד סדרה דוקומנטרית שיצר על יהדות "זהבי מחפש תשובה". הסדרה, שביצירתה היו שותפים התסריטאי והבמאי דרור סבו והעורכת מיקי מנדל מוזס, כללה 14 פרקים. בשנת 2002, שודרה עונה נוספת של הסדרה.
בשנת 2004, יצר את הסרט התיעודי "מכתב אישום" על רצח רבין ששודר בערוץ 10. בשנת 2007, השתתף בסדרה הדוקומנטרית "על החיים ועל המוות" בערוץ 10.
ב-2009 דיבב זהבי את דמותו של מוסטאפה בסדרת האנימציה הישראלית למבוגרים "סלב'ס", וגילם את שלמה, בעל מוסך, בסדרת הטלוויזיה "עספור".
כמו כן השתתף זהבי במספר פרסומות וכן בתפקיד דיבוב בסרט המצויר "משפחת סופר על".

דעותיו וסגנונו

מבחינה פוליטית זהבי נמנה עם מחנה השמאל והוא מתנגד מובהק של מפעל ההתנחלות. הוא העיד בתוכנית הרדיו שלו שהצביע למפלגת "מרצ". זהבי ידוע בסגנון הגשה תוקפני וצעקני שמלווה לעיתים קרובות בקללות.
בעקבות סגנונו התוקפני הוגשו נגדו תלונות על ידי אישי ציבור וחברי כנסת. באפריל 2007 קנסה הרשות השנייה את תחנת "רדיו ללא הפסקה" ב-3:45 דקות פרסום, עקב דבריו של זהבי בשידור נגד הרב שלום דב וולפא. כאשר אמר על חבר הכנסת שאול יהלום כי יש לו "ראש עצום ושכל בצמצום", קבע בית המשפט שיש לזהבי אישור לומר שחבר הכנסת טיפש אך אין לו זכות ללעוג למראהו. הדבר עלה לתחנה ב־4 דקות פרסום. כאשר דיבר בגנותו של חבר הכנסת יאיר פרץ תוך שימוש בביטויים עולבים (בעקבות השוואתו של ח"כ יאיר פרץ בין היועמ"ש אליקים רובינשטיין לבין אדולף אייכמן), החליטה הרשות השנייה להשעותו לשבוע משידור.
זהבי תבע את חבר הכנסת יצחק כהן על לשון הרע לאחר שנתבע על ידי כהן על לשון הרע, אבל תביעתו של זהבי נדחתה על ידי בית המשפט. בהזדמנויות אחרות, נתבע על ידי נפגעי לשונו בסכומים של אלפי שקלים, אך התביעות נדחו.
בפברואר 2012 הודיעה הרשות השנייה כי תפתח בהליכי הפרה ל"רדיו ללא הפסקה", לאחר שזהבי תקף מאזין חרדי בשידור, אמר לו: "שתקבל מכת בכורות ושעשרה עובדים זרים יאנסו אותך" וכינה אותו "טינופת". במאי 2012 החליטה התחנה להשעותו ליומיים, עקב דבריו למאזינה.
בסוף 2012 קנסה הרשות השנייה את תחנת "רדיו ללא הפסקה" ב-80,000 ש"ח, עקב ארבעה מקרים של ניבול פה של זהבי.
בשנת 2012 הגיש נגדו עורך הדין ושדרן הרדיו יורם שפטל תביעת לשון הרע, על שזהבי כינה אותו "אדולף" בשידור חי. בית המשפט פסק לטובת שפטל, וזהבי חויב לפצותו בסכום של 35,000 ש"ח, בתוספת 10,000 ש"ח הוצאות משפט.
בינואר 2014 הטילה הרשות השנייה קנס מרבי של 69,900 ש"ח על "רדיו ללא הפסקה", בעקבות התבטאויות בוטות הכוללות ניבולי פה של זהבי כלפי ח"כ ישראל אייכלר. תחנת הרדיו עתרה לבג"ץ שקבע כי שפתו של זהבי היא "שפת ביבים" שאינה עומדת בגבולות חופש הביטוי. עם זאת העמיד בג"ץ את הקנס על הסכום המקורי, 25 אלף ש"ח.
בפברואר 2018 הושעה לשבוע משידורי "רדיו ללא הפסקה", לאחר שבשידור חי כינה את השדרנית לאה לב "זונה".
במרץ 2019 חויב לשלם 3000 שקלים למאזין אותו כינה "חולה נפש" ו"זקוק לאשפוז".