google/wiki40b huggingface dataset:
קרב מותול

הצבא נומידי

נומידיה הייתה ממלכה קטנה ונידחת בצפון אפריקה. הנומידים היו עם ממוצא ברברי. נומידיה הייתה ברובה מורכבת מכפרים קטנים ומעט ערים גדולות. במהלך המלחמה הפונית השנייה פרצה בנומידיה מלחמת אזרחים, במהלכה הנומידיים המערביים תחת הנהגתם של סיפאקס וסופוניסבה תמכו בקרתגו, והמזרחיים תחת הנהגת מסיניסה תמכו ברומא. המלחמה הסתיימה בניצחון מסיניסה, שהפך למלך נומידיה כולה. וכן זכה בחלק מהערים שקרתגו איבדה. מסיניסה היה גם בין היזמים של המלחמה הפונית השלישית, ולאחר חורבן קרתגו הפכה נומידיה למעצמה החזקה ביותר באגן המזרחי של הים התיכון. לאחר מסיניסה מלך מיקיפסה, ולאחר מכן פרצה מלחמת הירושה בין יוגורתה לאדהרבעל.
הצבא הנומידי נודע באיכות פרשיו שבאו ברובם משכבות האצולה השבטית. בעתות מלחמה היו מגייסים מיליציה מקרב האזרחים. הפרשים הנומידיים היו ברובם פרשים קלים, הם לחמו ללא שריון גוף ולא נהגו להשתמש באוכף או רסן. לרוב הם נהגו להשליך כידוני הטלה תוך כדי דהירה, אם כי השתמשו גם בחרב קצרה ובמגן קל. הנומידים למדו מהקרתגים את השימוש בפילי מלחמה, הפילים בצבא הנומידי היו פילים מזן פיל צפון אפריקני. הם היו קטנים יותר מהפילים האסייתיים אם כי אוזניהם היו גדולות יותר, וגבם קעור. גובהם היה 2.5 מטר והם היו כנועים ונוחים לאילוף. משקלם היה כמעט 6 טון, והם נשאו על גבם מגדל שבתוכו ישבו שניים שלושה אנשים קשתים או מטילי כידונים. מלבד זאת היה גם נהג שכיוון את הפיל. במקרה שהפיל איבד שליטה נהגו לתקוע גרזן או איזמל בין עיניו.
הפיקוד על הצבא היה נתון בידי המלך, ובהיעדרו בידי אחד מבני האצולה שהיה מתמנה על ידו.

מהלך הקרב

מחנהו של מטלוס חנה על הר הסמוך לנהר. הנומידים מיהרו ותפסו עמדות על גבעה הסמוכה להר. יוגורתה הפקיד חלק מפיליו וחייליו בידי בומילקר והורה לו לתפוס עמדות הסמוכות לנהר. מטלוס הבחין בנומידים שניצבו על הגבעה, אולם משראה שהם אינם מתכוונים לתקוף, שלח חלק מנשיו אל הנהר והורה להם לתפוס עמדות לקראת בוא יתר הכוח. לאחר שמטלוס סיים לרדת מההר, מיהרו הנומידים והשתלטו עליו. לאחר מכן הסתערו על הצבא הרומאי ממארבים מתוכננים מראש, וחוללו אנרכיה גמורה במבנה של הצבא הרומאי. סאלוסטיוס מתאר את המהומה ששררה בצבא הרומאי:
אכן היו פני המערכה כולה מתחלפים, מפוקפקים, מעוררים זוועה ורחמים. המובדלים מאנשיהם מקצתם נסוגו, קצתם תקפו. לא היו שומרים עוד את אותותיהם ושורותיהם, ובאשר באה סכנה על אדם, שם עמד בפניה והדפה. כלי זין וקלעים, סוסים ואנשים, אויבים ואזרחים נתערבו אלה באלה, דבר לא נעשה על פי עצה ולא על פי פקודה, בכל משל המקרה.
— גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מילחמת יוגורתה"
הקרב נמשך כל היום, ובצהריים כבר פחת הלחץ הנומידי והרומאים הצליחו להתלכד מחדש ולתפוס עמדות על אחת הגבעות. 
בינתיים פובליוס רוטיליוס רופוס הגיע לנהר, בומילקר חשש שהוא עלול להצטרף אל מטלוס ולכן מיהר להתקיף את רוטיליוס בעזרת פיליו. אולם הפילים הסתבכו בענפים והתבלבלו, רוטיליוס מהיר להתקיף והנומידים המבוהלים נמלטו. רוטיליוס שראה שמטלוס מתמהמה יותר מדי החליט לצעוד אליו. בלילה היה נדמה למחנה מטלוס שמחנה רוטיליוס הוא מחנה הנומידים, אולם הסיירים גילו את האמת ושני המחנות התאחדו.

תוצאות הקרב

מטלוס הניח לפצועיו כמה ימים לנוח, בעוד יוגורתה וניצולי צבאו נמלטו. יוגורתה הקים צבא חדש גדול מן הראשון, אולם מורכב מאיכרים שלא היו מנוסים במלחמה. השלב הבא של מלחמת יוגורתה היה ברובו מלחמת גרילה.
מש"ק

מַשָ"ק (ראשי תיבות: מפקד שאינו קצין) הוא נגד או חוגר (חייל סדיר שאינו קצין) הנושא בתפקיד פיקודי או באחריות על תחום מקצועי השונה מזה של יתר החוגרים והנגדים ביחידתו.

בצה"ל

בצה"ל מקבל את התואר כל חוגר או נגד בעל סמכות מתחילת שירותו, לאחר מעבר קורס מסמיך למקצועו או אם עבר הסמכה בשטח ("OJT"). כך, מש"ק לוחמה זעירה (לו"ז) הוא מש"ק שבאחריותו להדריך לוחמה זעירה, ומש"קית ת"ש (תנאי שירות) אחראית על העברת בקשות חיילים למתן הקלות בתנאי השירות שלהם.
לצד תפקידים כגון מפקד כיתת חיל רגלים או מפקד טנק, או תפקידים בעלי סמכות מקצועית, כגון מש"ק משמעת – גם שמם של תפקידים אשר אין בהם היבט פיקודי, וכן של תפקידים המועברים בחפיפה ואינם מצריכים הכשרה מקצועית או הסמכה רשמית, זוכים לתחילית "מש"ק". על כן, מש"ק הוא בעצם חייל אשר נושא בתפקיד "עצמאי" כלשהו שיש בו אחריות גדולה יחסית; למשל מש"ק אימונים, מש"ק תקציבים וכיוצא בזה.
בפועל נעשה שימוש נרחב למדי בכינוי מש"ק, עד כדי כך שהוא החליף למעשה את התחילית "אחראי"; כך, לדוגמה, חייל האחראי על ניהול דואר צבאי בלשכות מטה מכונה 'מש"ק דואר'; האחראי על העברת מחילות לחיילים שנדונו למחבוש מכונה 'מש"ק מחילות', וכיוצא בזה.

בתרבות הישראלית

השימוש הנרחב בכינוי קשור גם בהומור צה"לי, המייחס חשיבות מזויפת לבעלי תפקידים אזוטריים, אמיתיים או בדיוניים כאחד, דוגמת 'מש"ק ממטרות' – חייל האחראי על מערכת ההשקיה של הצמחייה בבסיס.
דמותו של הרס"פ נתפסת לעיתים כמאיימת ומשליטת משמעת, בדומה לדמותו של נגד המשמעת. הדבר בא לידי ביטוי בשיר "עוזי עוזי", שכתב אלברט סבג על-פי חוויותיו בצה"ל, בביצוע הגשש החיוור: "הרב סמל הפלוגתי, שלוש לירות הקניס אותי".
נחשון בן עמינדב

נַחְשׁוֹן בֶּן עַמִּינָדָב היה נשיא שבט יהודה על פי ספר במדבר. הוא אביו של שלמון, אחיה של אלישבע (שהייתה נשואה לאהרון הכהן) וסבו של בעז בעלה של רות המואביה, הנין של נכדו היה דוד המלך. על פי מסורת חז"ל, ביציאת מצרים, היה נחשון בן עמינדב הראשון שקפץ לים סוף, בטרם נקרע הים לשניים, ובכך הוכיח את אמונתו באלוהים והפך לסמל לראשוניות ולחלוציות בהיסטוריה היהודית.

במקרא

בתקופת המדבר, שימש נחשון כנשיא שבט יהודה, והקריב ראשון מבין הנשיאים את קורבנות הנשיאים, ביום חנוכת המשכן, א' בניסן בשנה השנייה ליציאת מצרים. (ב'תמ"ט).
על פי המסופר בסוף מגילת רות, מצאצאיו של נחשון, היו דוד המלך ואחריו כל שושלת המלוכה:
וְאֵלֶּה תּוֹלְדוֹת פָּרֶץ, פֶּרֶץ הוֹלִיד אֶת חֶצְרוֹן. וְחֶצְרוֹן הוֹלִיד אֶת רָם, וְרָם הוֹלִיד אֶת עַמִּינָדָב. וְעַמִּינָדָב הוֹלִיד אֶת נַחְשׁוֹן, וְנַחְשׁוֹן הוֹלִיד אֶת שַׂלְמָה. וְשַׂלְמוֹן הוֹלִיד אֶת בֹּעַז, וּבֹעַז הוֹלִיד אֶת עוֹבֵד. וְעֹבֵד הוֹלִיד אֶת יִשָׁי, וְיִשַׁי הוֹלִיד אֶת דָּוִד.

במדרש

מעשהו של נחשון בקריעת ים סוף מובא בגמרא במסכת סוטה:
היה רבי מאיר אומר, כשעמדו ישראל על הים, היו שבטים מנצחים זה עם זה. זה אומר: אני יורד תחילה לים וזה אומר: אני יורד תחילה לים. מתוך שהיו עומדים וצווחים - קפץ שבטו של בנימין וירד לים תחילה. אמר לו רבי יהודה: לא כך היה מעשה, אלא זה אומר אין אני יורד תחילה לים וזה אומר אין אני יורד תחילה לים. מתוך שהיו עומדין ונוטלין עצה אלו באלו קפץ נחשון בן עמינדב וירד לים תחילה"
— תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ו, עמוד ב' – דף ל"ז, עמוד א'

דמותו

במהלך הדורות הפך נחשון לסמל המייצג ראשוניות והעזה.
על-שם נחשון נטבע המושג "קפיצה נחשונית", כתיאור לקפיצה נועזת, "מבצע נחשון" (המבצע לפריצת הדרך לירושלים הנצורה במלחמת השחרור), קיבוץ נחשון, שמות של יחידות צבאיות בצה"ל ובשב"ס, שמה של המכינה הקדם-צבאית המעורבת הראשונה "נחשון", צוות נחשון - צוות העשייה בתנועת בני עקיבא ועוד.
במסורת המחשבה היהודית-דתית, נחשון מסמל גם את ההשתדלות הטבעית שעל האדם לעשות, כדרך לקבל סיוע מהקב"ה, במקום לשבת בחיבוק ידיים ולצפות לנס, שכן לפי המדרש, קפץ נחשון בן עמינדב לים סוף עוד לפני שנבקע, ורק לאחר שהגיע לעומק בו הגיעו המים לצווארו, נבקע הים ובני ישראל עברו בו. 
כיום, שכבת י' בתנועת הנוער העובד והלומד במעגל המחדשים וכיתות ה' בתנועת הצופים מקבלים את התואר 'הנחשונים' על שם נחשון בן עמינדב. בנוסף, קיים ארגון נוער הנקרא "בתי הנוער נחשונים" הקרוי על שמו, ששם במרכזו הכשרת בני נוער להיות המובילים והחלוצים במקום מגוריהם.
בית ספר לונגי למוזיקה

בית ספר לונגי למוזיקה (באנגלית: Longy School of Music of Bard College) הוא קונסרבטוריון השוכן בהרווארד סקוור בקיימברידג', מסצ'וסטס. הוא נחשב לרביעי בטיבו בדירוג בתי הספר למוזיקה באזור בוסטון, שאינם מסונפים לאוניברסיטה (אחרי הקונסרבטוריון של ניו אינגלנד, מכללת ברקלי למוזיקה, והקונסרבטוריון של בוסטון).
את בית הספר ייסד בשנת 1915 ז'ורז' לונגי, אבובן יליד צרפת, שהצטרף לתזמורת הסימפונית של בוסטון ב-1898. הקונסרבטוריון מציע לימודי תואר ותעודה לתואר ראשון ושני, לצד תוכנית מכינה לילדים ולתלמידי תיכון ושיעורים למוזיקאים חובבים מבוגרים.
בשנת 1937 עבר בית ספר לונגי לבית אבן, שבנה איל הרכבות אדווין הייל בשנת 1889, וביסס את קשריו הקרובים עם אוניברסיטאות הרווארד ורדקליף. רבים מתלמידי המוזיקה המחוננים ביותר של הרווארד, ביניהם אליוט קרטר, דניאל פינקהם ורוברט פרימן, ביקרו דרך קבע בבית ספר לונגי הסמוך ללמוד אצל מורי הפקולטה ידועי השם, ביניהם המלחין וולטר פיסטון, נגן העוגב א. פאואר ביגס, במאית האופרה שרה קולדוול, הפסנתרן גרגורי טאקר וזמרת הסופרן אולגה אוורינו.
הפדגוגית והתאורטיקאית הנודעת נדיה בולאנז'ה לימדה בלונגי בין 1938 ל-1944 הרמוניה, הלחנה וקונטרפונקט בקורסים למתקדמים וקבעה מסורת של התמקדות בתאוריה של המוזיקה ובהלחנה, שמאפיינת את בית הספר עד היום. המחנך והכנר רומן טוטנברג ניהל את המוסד משנת 1978 עד 1985 וממשיך ללמד שם גם כיום.
חמולה

בסוציולוגיה, חמולה (תת-שבט) היא קבוצת שארות של אנשים בעלי קרבה ביולוגית לאב ראשוני אחד, שחי לפני כמה וכמה דורות. פעמים רבות מורחב המושג "חמולה" וכולל גם משפחות קטנות, שנהפכו לבנות חסות של המשפחה הגדולה המקורית. בחברות רבות מקובל להינשא בתוך קבוצת החמולה. לעיתים קרובות מתגלעות יריבויות בין חמולות שונות הסמוכות זו לזו, ומתפתח מעגל דמים של איבה בין החמולות, שעלול להימשך שנים ארוכות.
עד לאמצע המאה העשרים, היה לחמולה תפקיד כלכלי משמעותי ביותר בחיים של כל פרט מפרטיה. החמולה הקצתה לפרט את הקרקע שממנה הוציא את פרנסתו, התמודדה נגד חמולות אחרות על משאבים, וחברי החמולה דאגו לפרנסתם ובריאותם של האחרים. במהלך המאה העשרים, עקב תהליכים של עיור ותיעוש, השתנה הרכב החמולה, והשפעתו על חיי הפרט קטנה.
בישראל יש מספר יישובים ערביים ששימרו מבנה חמולתי. על פי מחקר שנעשה על ידי פרופ' אבי בן בסט וד"ר מומי דהן, בני חמולה מסוימת נוטים להצביע למועמד מהחמולה שלהם. כמו כן, התגלה ששיעור ההצבעה הממוצע ביישובים אלה הגיע לכ-90%, עקב החשיבות הגדולה שמייחסים התושבים לתמיכה במועמד ממשפחתם.
ליאור רוקח

ביוגרפיה

רוקח נולד, גדל והתחנך בחולון. את שירותו הצבאי עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין. למד במסגרת התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב ולאחר השלמת תואר ראשון ושני בהנדסת תעשייה המשיך לדוקטורט. בשנת 2004 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. נושא הדוקטורט שלו עסק בפירוק בעיות גדולות בכריית מידע, בהנחייתו של עודד מימון. לאחר השלמת הדוקטורט, עבר לפקולטה למדעי ההנדסה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומאז מלמד בה. רוקח הקים את המעבדה למערכות לומדות והמעבדה ל-Big Data באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועומד היום בראשן. כמו כן כיהן רוקח כיו"ר ועדת הוראה של הפקולטה להנדסה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מחקריו של רוקח עוסקים בלמידה חישובית ושימושיה בתחומים מגוונים, כגון: אבטחת מידע, מערכות המלצה וחקר רשתות חברתיות. רוקח היה שותף למחקר MindDesktop שעסק בשליטה במחשב בכוח המחשבה בלבד על ידי למידה של דפוסי פעילות החשמלית במוח כאשר הנבדק חושב על נושאים שונים. מחקר זה נבחר כאחד הפיתוחים הטכנולוגיים פורצי דרך בישראל והוצג בפני הנשיא ברק אובמה בביקורו בישראל בשנת 2013. רוקח הוא עורך בכיר בכתב העת Information Fusion ובכתב העת ACM Transactions on Intelligent Systems and Technology וכן חבר בכיר בוועדות של כנסים בינלאומיים מובילים.
לפני הצטרפותו לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, רוקח יזם והקים את חברת קמון שעסקה בניהול ידע אוטומטי.
רוקח זכה במספר פרסי הצטיינות כולל פרס טורונטו לחוקרים צעירים.

פרסומים (באנגלית)

רוקח פרסם מאות מאמרים בכתבי עת ובכנסים כתב ששה ספרים וערך ארבעה ספרים אשר זכו לביקורות מצוינות.
בית סאחור

שם הכפר

הכפר קרוי על שם קבר (מקאם) אחמד אל סאחורי. קבר הנמצא מדרום לכפר בח'רבת בית סאחור . המקאם משמש בית קברות לשבט הסואחרה.

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים: בגבעה בחלקה הדרומי של העיירה, בגובה 656 מטר מעל פני הים, שוכנת חירבת בית ביס'ה (נכתב גם כ"בית בצה"). במקום נמצאו שרידי מבנים, מערות בורות ומתקנים וחומת אבנים בצפון האתר. ממצא החרסים מצביע על אתר שהתקיים בתקופות ההלניסטית, הרומית הקדומה, הביזנטית והממלוכית. מסביב לחומה הוקמה מערכת מצור הכוללת דייק ומבנים נוספים. בחפירות שנערכו באתר בשנת 1994 נחשפה מערת קבורה, בתוכה נמצאו גלוסקמאות מעוטרות.
בעקבות ייחוס אירוע סגידת הרועים למקום, בנתה בו הלנה אם הקיסר קונסטינוס מנזר; כיום ידוע מקום זה כ"מערת הרועים". 
הגאוגרף הערבי מוג'יר א-דין מזכיר שני כפרים בשם בית סאחור, בית סאחור העתיק ובית סאחור הנוצרי, בביוגרפיה של מלומד מוסלמי בשם שבאן בן סלים בן שבאן, שמת בבית סאחור בשנת 1483 בגיל 105. הגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן, שנפטר בסוף המאה התשע עשרה, מזכיר את בית סאחור העתיקה כמקום שנמצא 40 דקות מירושלים ומרחק קצר מעמק קידרון.
בית סאחור העתיקה נבנתה מסביב לקברו של השייח' אחמד א-סאחורי. השייח' נחשב לקדוש מוסלמי והשבט המקומי אל-סוואחרה רואה בו את אביו ומשמו נגזר שם משפחתם. סקר ארץ ישראל המערבית מתאר את בית סאחור כשרידי הכפר עם בארות וקבר שייח'. בית סאחור החדשה מתוארת באותו סקר כפרוור של בית לחם הנמצאת על אותו רכס.
בתקופת המנדט הבריטי נבנה בסיס צבאי הצופה על העיר בקרבתה המיידית. הבסיס המשיך לפעול לאורך השנים בשימוש הלגיון הירדני וצה"ל, בתקופתו נקרא הבסיס שדמה. צה"ל נטש את בשנת 2006 והותיר אותו כשטח צבאי סגור, וב-2010 חזר ואייש אותו. ב-2016 אושרה מסירת השטח לפלסטינים לשם הקמת בית חולים. 
ב–1988, בזמן האינתיפאדה הראשונה, ארגנו פלסטינים נוצרים ומוסלמים בבית סאחור חרם מיסים בלתי־אלים על ישראל, במחאה על הכיבוש. כדי לציין את ניצחונם, קראו תושבי בית סאחור לתפילה בלתי־אלימה למען השלום בכנסייה הקתולית במקום. בתפילה נכחו המופתי המוסלמי של ירושלים, פטריארכים נוצרים, יהודים ישראלים ומאות מתושבי בית סאחור.

כלכלה

כלכלת העיר מבוססת בעיקר על תיירת ותעשיות נלוות, כמו גילוף בעץ הזית. חלק מהתושבים מועסקים בחקלאות או עובדים בישראל. לעיר היה תפקיד חשוב בפרויקט "בית לחם 2000", שנועד לשקם את האתרים התיירותיים, בתי מלון ועסקים וגם אתרים היסטוריים לכבוד חגיגות המילניום. המגזר התיירותי והכלכלי נפגעו משמעותית מהאינתיפאדה ב-2000.
Ark: Survival Evolved

המשחק

במשחק זה השחקן מפעיל דמות הנאלצת להילחם ביצורים רבים, תוך שוטטות בעזרת העכבר לאורך האי שגודלו 48 ק"מ שמסביבו אוקיינוס ולשם כך נאלץ לשתף פעולה עם בני השבט, להקים מחנה, למצוא אוכל, מים ואש ולהתגונן בעזרת נשק אמיתי או מאולתר מחיות שונות. כמו כן הוא צריך לאלף דינוזאורים טורפים כדי להילחם ביריביו.
לאורך הזמן השחקן צובר ניסיון ונקודות ועולה ברמה, אז רמת הקושי גם עולה והוא מגלה יצורים שונים מסוכנים יותר. במשחק זה למעלה מ-130 יצורים, רובם קיימים או יצורים פרהיסטוריים לרבות דינוזאורים, מגאנוירה, ממותות וסמילודונים.
בנדיקטוס השלושה עשר

לפני היותו לאפיפיור

נולד למשפחת אורסיני בגרווינה (Gravina) שבמחוז פוליה, כבנו הבכור ויורשו של פרדיננדו השלישי דוכס גרווינה. בגיל 18 ויתר על ההון והתואר והפך לנזיר דומיניקני. ב-1671 הוסמך ככומר. ב-1672 מינה אותו קלמנס העשירי לקרדינל. ב-1686 מונה לארכיבישוף בנוונטו, משרה כנסייתית בעלת משמעות מדינית וכלכלית, כיוון שהארכיבישוף היה למעשה הסניור (שליט) הפיאודלי של אזור בנוונטו. הוא המשיך לשאת בתואר זה גם לאחר שהתמנה כאפיפיור ושלט בו באמצעות מזכירו, ניקולו קושיה.

אפיפיוריותו

אורסיני התמנה לאפיפיור על ידי קונקלווה שהתכנסה עם מות קודמו, אינוקנטיוס השלושה עשר. אינוקנטיוס השלושה עשר מינה בימי כהונתו רק שלושה קרדינלים, כך שרוב הקרדינלים שנכחו בקונקלווה מונו על ידי קודמו, קלמנס האחד עשר. אורסיני התמנה בגיל מופלג, 75, וסירב בתחילה לקחת על עצמו את התפקיד. הוא בחר לעצמו את השם בנדיקטוס, על מנת לציין את המשכיות דרכו של בנדיקטוס האחד עשר שהיה אף הוא מן המסדר הדומיניקני. בתחילה כינה את עצמו "בנדיקטוס הארבעה עשר", אך כיוון שפירוש הדבר היה הכרה כביכול באנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר כלגיטימי, שינה את כינויו לבנדיקטוס השלושה עשר. הוא ביקש להמשיך לנהל חיים צנועים וצמצם במידה ניכרת את משק ביתו ואת כמות בעלי המשרות בוותיקן והעמיד את מצבת המשמר השווייצרי על המינימום ההכרחי.
הוא לא היה פעיל כמעט מבחינה מדינית, והותיר את ניהול המדינה לאחרים, בהם מזכירו המושחת ניקולו קושיה, שנחקר, נודה מן הכנסייה, נמלט מרומא וסופו שנכלא בטירת סנטאנג'לו למשך עשר שנים. 
"האח ויצ'נצו מריה", כפי שכונה תמיד, נפטר מדלקת חריפה של הקרום הרירי ונקבר בכנסיית המסדר הדומיניקני, סנטה מריה סופרה מינרווה ברומא.

מעמד של קדוש

ב-1755 ביקש האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר להתחיל בתהליך קאנוניזציה על מנת להכריז עליו כמבורך ולאחר מכן כקדוש, אולם התהליך נעצר. התהליך התחיל בשנית בשנת 1931 אך נסגר שוב ב-1940, בשל ספקות לגבי השאלה האם ידע האפיפיור על מעשי השחיתות של מזכירו, או שהללו נעשו לחלוטין שלא בידיעתו. 
התהליך נפתח מחדש ב-17 בינואר 2004 והחקירה החלה במעמד חגיגי בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו בראשית 2012. היא הסתיימה חמש שנים מאוחר יותר, כאשר הוכרז על מעבר השלב הראשון בתהליך הקנוניזציה והכתרתו בתואר "משרת האל" (Servus Dei).
שנות ה-20 של המאה ה-8

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אולפור רגנר גרימסון

ביוגרפיה

נולד ב-1943 בעיר איספיורור באיסלנד. מ-1962 עד 1970 למד כלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטת מנצ'סטר. היה מרצה למדעי המדינה באוניברסיטת איסלנד.
היה חבר האלת'ינגי, בית הנבחרים האיסלנדי, ושר האוצר בשנים 1988–1991, כיהן כיו"ר תנועת השמאל של העם באיסלנד (הגוש המפלגתי הגדול של השמאל). נבחר לראשונה לנשיאות ב-1996, בשנית ב-2000, בשלישית ב-2004, ברביעית ב-2008 ובחמישית ב-2012. 
הוא הנשיא הראשון שהשתמש בזכותו הווטו המוקנית בחוקה על החלטות בית הנבחרים. מהלך זה שנוי במחלוקת, ויש הטוענים כי פגע במעמדה הריבוני של הרשות המחוקקת. הרקע לטענות היא העובדה שתפקיד הנשיא באיסלנד הוא תפקיד טקסי בעיקרו, בדומה לתפקיד הנשיא בישראל.
מכיוון שההתחממות הגלובלית והעלאת עלויות הדלק עמדו בראש סדר היום הבינלאומי, גרימסון היה מעורב באופן פעיל בקידום הפתרונות. במהלך כהונתו הפכה איסלנד - עם אוכלוסייה של 310,000 איש בלבד - למרכז מוביל במחקר ופיתוח של אנרגיה חלופית, בעיקר גיאותרמית. גרימסון משך תשומת לב בשנת 2007 כאשר תמך בפרויקט מחקר חדש ושאפתני מחוץ לרייקיאוויק, שם תכנן צוות מדענים בינלאומי להפחית את פליטת הפחמן הדו-חמצני על ידי הטמנת ה CO2 בסלע עמוק מתחת לאדמה. 
בבחירות 2004 קיבל 67.5 אחוזים מן הקולות ושוב נבחר לנשיא. עם זאת, הביקורת הציבורית על מהלכיו התבטאה כנראה בשיעור ההצבעה הכללי, שהיה נמוך מן הרגיל (63 אחוז לעומת 80 אחוז ומעלה בדרך כלל), ובכך ש-21 אחוזים מן הפתקים היו פתקים לבנים.

חייו האישיים

גרימסון נישא ב-1974 לגורן קתרין פורברגסדוטיר, שילדה לו תאומים שנתיים לאחר מכן. רבים סבורים כי הפופולריות של אשתו תרמה מאוד לבחירתו לנשיא. מותה ב-1998 הכה בהלם את האומה האיסלנדית.
הוא נישא בשנית לדורית מוסאיוף, ישראלית במוצאה. לאחר שלוש שנות אירוסין נישא הזוג בשנת 2003 בארמון הנשיאות, בטקס פרטי וצנוע.
זבאלד בהאם

חייו

בהאם נולד בנירנברג, גרמניה. בשנת 1525, בגיל 25, גורש מהעיר לאחר שהואשם באי קבלת עקרונות הלותרניזם. בהמשך חייו נדד בערים שונות בגרמניה, ונפטר בפרנקפורט בשנת 1550. ביצירות שבהן חתם בשמו המפורש חתם השם "זבאלד בהאם" בלבד. אולם בכתיבת שמו בראשי תיבות הופיעה גם האות H. עד 1532 חתם על יצירותיו באותיות HSP, ומאז חתם באותיות HSB. בשנים שלאחר מותו התקבע השם "הנס" כאחד משמותיו, אף שאין ראיה לכך שזה היה שמו.
זבאלד בהאם היה אמן פורה ביותר. בחייו הקצרים יצר מעל 252 הדפסים, וכ- 1500 חריטות בעץ הידועות כיום. רבות מיצירותיו הודפסו בספרים. יצירותיו מאופיינות בריאליזם ובהקפדה מדוקדקת על פרטי העיצוב הקטנים ביותר.
בנוסף להדפסה כאיורים בספרים, הופיעו יצירותיו גם בקלפי משחק, טפטים, ושלטי אצולה.
יחסי ארגנטינה–שווייץ

היסטוריה

במהלך שליטת הנאציזם בגרמניה הגיעה קבוצה קטנה משווייץ לארגנטינה כדי להפיץ שם את עקרונות הנאציזם.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, גייסו אליהם הארגנטינאים מדענים גרמנים נאצים לתפקידים טכניים, הדבר נעשה בהשראת שווייץ שגם היא השמישה מדענים גרמנים לצורכיה שלה.
ישראל רובין-רבקאי

ד"ר ישראל רוּבּין-רִבקאי (12 ביוני 1890, ראדושקוביץ, פלך וילנה, רוסיה (ליטא) – 24 בפברואר 1954, תל אביב) היה מחנך, פדגוג פסיכולוג ברוסיה הלבנה, פולין ובארץ ישראל, סופר ועורך יידי ועברי. מראשוני מערכת החינוך בתל אביב.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ישראל רובין רבקאי נולד בשנת 1890 בעיירה ראדושקוביץ שליד העיר וילנה, במערב רוסיה (ליטא), בנם של רחל לאה לבית זלצר ויחזקאל.
גדל בבית מסורתי, קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ובישיבה. בנעוריו נתפס לרעיון הסוציאליזם, הצטרף לתנועת השומר הצעיר ולמהפכנים יהודים ואנרכיסטים. למד הוראה בסמינרים למורים בגרודנה, ושימש כמה שנים כמורה בעיירות שונות וכמפקח על בתי הספר של חברת "מפיצי השכלה", עד תום מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1917 נישא לרבקה לבית שיינמן. בעקבות זאת שינה את שם משפחתו מ-רובין ל-רבקאי, על שמה.
השניים היו הורים לבן, חזי רובין (1919–2004), ממייסדי קיבוץ חולתה. (בחולתה יושבת משפחתו; ספריית הקיבוץ קרויה על שמו של ישראל רבקאי.)
בשנת 1921 סיים את לימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטת יינה שבגרמניה בתואר דוקטור, עם דיסרטציה בנושא ילדים ומתבגרים מזווית חינוכית ופסיכולוגית.
הוא שב לפולין, והיה מפקח ברשת חינוך ביידיש. בשנת 1928 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והיה לימים ממניחי היסוד לרשת החינוך בתל אביב ובארץ.
בתפקידו האחרון כיהן כמפקח על בתי ספר מזרם העבודה מטעם משרד החינוך.
רבקאי נפטר לאחר מחלה קצרה בביתו שברח' שפינוזה 29 בתל אביב בפברואר 1954, בשנת ה-64 לחייו. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. אלמנתו רבקה נפטרה ב-1968, ונקברה לצדו.
קומקון

הקומקון הוא גוף שנוצר בתקופת המלחמה הקרה כתגובה לתוכנית מרשל, וכלל את כל מדינות מזרח אירופה בגוש המזרחי, מלבד יוגוסלביה. הקומקון נוצר כדי לפתח את כלכלת מדינות הקומוניזם, אולם הוא לא היה מסוגל לעזור כלכלית למדינות מזרח אירופה ולכן דאג לשמור בעיקר על האינטרסים הכלכליים של ברית המועצות. כלכלת מזרח אירופה עוצבה על פי דגם הכלכלה הסובייטית. המדינות לא הורשו להתקשר עם כלכלת המערב הקפיטליסטי, והיה עליהן לייצא רק לברית המועצות. הקומקון גרם להקפאת קצב התפתחות המשק הכלכלי של מדינות הגוש הסובייטי.
הקומקון הגביר את פעילותו בשנות ה-50 וה-60 (לאחר מותו של סטלין). נתמנו ועדות משותפות, עובדו תוכניות כלכליות משותפות, הוקם בנק סוציאליסטי בינלאומי ועוד.
בקומקון היו חברות שמונה מדינות: ברית המועצות, פולין, צ'כוסלובקיה, גרמניה המזרחית, הונגריה, בולגריה, רומניה ואלבניה.
הקומקון לא היווה בעצם מענה לתוכנית מרשל, היות שהתמיכה שהוא העניק הייתה כאין וכאפס לעומת התמיכה הכלכלית שהוענקה בתוכנית מרשל, והוא הספיק רק למנוע את התמוטטותן של המדינות בגוש הקומוניסטי.

רקע

עם תחילת "המלחמה הקרה", הציע נשיא ארצות הברית הארי טרומן לגבש תוכנית כלכלית שתסייע לשיקום אירופה, על מנת למנוע את המצב ששרר לאחר מלחמת העולם הראשונה, ותרם לעלייתם של הפאשיסטים באיטליה והנאצים בגרמניה, מה שסלל את הדרך למלחמת העולם השנייה. תוכנית זו ידועה בשם "דוקטרינת (מסמך הצהרות) טרומן".
שלושה חודשים לאחר מכן, החל שר החוץ האמריקני ג'ורג' מרשל ביישום התוכנית על ידי מתן הלוואות לכל מדינה אירופית שחפצה בכך. התוכנית לא הייתה מוגבלת לשיטת משטר או סוג מפלגת השלטון במדינה, ותאורטית גם ברית המועצות ומדינות הגוש הקומוניסטי יכלו לקבל תמיכה אך סטלין אסר עליהן.

הקמת הקומקון

כתגובה לתוכנית מרשל, ייסד סטלין בשנת 1949 את הקומקון, כשהמטרה היא כביכול "לפצות" את מדינות הגוש המזרחי, שלא יכלו לקבל תמיכה עקב האיסור של רוסיה. אולם, במקום לשפר את מצבן של המדינות הקומוניסטיות, הקומקון רק הרע את מצבן מכיוון שהוא חִייב אותן למכור את תוצרתן רק לברית המועצות וחייב אותן לקנות רק מתוצרתה. כתוצאה מכך, אותן מדינות סבלו מרמת מוצרים ירודה, עקב חוסר התחרות שהייתה בהן להבדיל מזו שהייתה במדינות השוק האירופי המשותף. 
בדיעבד אפשר להגיד, שעצם קיום הקומקון רק גרם למשטר הקומוניסטי להראות גרוע יותר בעיני אזרחי הגוש המזרחי (פרט אולי לאזרחי ברית המועצות שנהנו משגשוג יחסית למדינות האחרות בגוש) ובכך גרם למעשה להתמוטטותו בסופו של דבר בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.
סורי (זמרת)

ביוגרפיה

קורק נולדה בהרלו, אסקס שבממלכה המאוחדת. בגיל 12 החלה לכתוב שירים. כילדה הופיעה כסולנית בפני הנסיך צ'ארלס. הופיעה במקומות נחשבים בממלכה המאוחדת, בהם אולם אלברט הול וקתדרלת סנט פול, ובעולם במקומות נוספים כגון בבזיליקת סן מרקו בוונציה.
שם הבמה שלה הוא הלחם של שני שמותיה הפרטיים, סוזנה ומארי. היא בוגרת האקדמיה המלכותית למוזיקה שבלונדון. כבוגרת חינוך קלאסי היא יודעת לנגן בפסנתר ובאבוב. בנוסף למדה ביצוע שירה. סורי עבדה בין השאר עם האמנים ויל יאנג וכריס מרטין.
בשנת 2015 השתתפה סורי באירוויזיון 2015 כזמרת ליווי וכרקדנית של הזמר הבלגי לואיק נוטה שסיים את התחרות במקום הרביעי. באירוויזיון 2017 שימשה כמנהלת המוזיקלית של הזמרת הבלגית בלאנש.
בפברואר 2018 היא השתתפה בתוכנית לבחירת נציג הממלכה המאוחדת "Eurovision: You Decide" שהופקה על ידי רשת BBC. במסגרת התוכנית השתתפו ששה מתחרים, והזוכה נבחרת על פי ניקוד שקיבלו מאישים בתעשיית המוזיקה ומהציבור. היא ביצעה את השיר "Storm" (סערה) שנכתב על ידי ניקול בלייר, גיל לואיס ושון הארגריבס ונבחרה לייצג את הממלכה המאוחדת עם השיר באירוויזיון 2018 בליסבון. כיוון שהממלכה המאוחדת היא אחת מחמש מדינות הזוכות למעמד קבוע בגמר האירוויזיון, עלתה סורי כנציגה הבריטית באופן אוטומטי לגמר.
בעת מופע גמר האירוויזיון כאשר שרה את השיר, פרץ אדם לבמה, לקח ממנה את המיקרופון וצעק: "הנאצים של התקשורת הבריטית, אנו דורשים חירות!" ("Nazis of the UK media, we demand freedom!‎"). לאחר הפסקה קצרה היא המשיכה בביצוע השיר. בתום השמעת כל השירים הוצע לה לבצע את השיר שוב, אך היא סירבה בנימוק שהיא גאה בהופעתה. בסיום חלוקת הניקוד, התברר שהשיר הגיע למקום ה-24.
כשנה לאחר התחרות הודתה הזמרת כי היא סובלת מהפרעה פוסט טראומטית בשל ההתפרצות לבמה בזמן ביצוע השיר.