google/wiki40b huggingface dataset:
בנג'מין קאהן

ביוגרפיה

קאהן הוא בנו של איש העסקים מוריס קאהן. הוא למד בבית-הספר התיכון האזורי רופין בעמק חפר. התגייס תחילה לקורס חובלים, ואחר-כך עבר לחיל השריון. הוא בוגר לימודי ביולוגיה ימית בארצות הברית ובאוסטרליה ובהמשך היה מעורב בעסקי משפחתו מחוץ לישראל במשך שנים רבות. עם חזרתו לישראל, לאחר 15 שנה של שהות בחו"ל, גילה ששונית האלמוגים בים האדום, בה נהג לצלול בילדותו, הידרדרה מאוד. קאהן החליט לעשות מעשה ובשנת 1999 ייסד את עמותת "צלול", הפועלת לשמירה על איכות הסביבה בדגש על ימים ונחלים וכיום משמש כיושב הראש שלה. בשנת 2007 נבחר על ידי "טיים מגזין" לאחד מגיבורי הסביבה העולמיים (יחד עם אישים כמו: אל גור, הנסיך צ'ארלס ועוד).
קאהן מעורב בעסקי אביו ועומד בראש חברת קורל, המקימה מצפים תת-ימיים ברחבי העולם.
בארצות הברית נישא לאמריקנית. כיום נשוי בשנית לאיריס, פסיכולוגית אותה הכיר בשנת 1999, ולזוג שני ילדים. מתגורר בבית ינאי עם אשתו וילדיו.
בשנת 2008 תרם כסף להקמה ולאחזקת בית הספר "מרכז אופק" המשתייך לזרם האנתרופוסופי במושב אלישיב שבעמק חפר.
הוכה פלוהה

היסטוריה

שטח הפארק נרכש על ידי בני הזוג הלנה קרולר-מילר (Helene Kröller-Müller) ואנטון קרולר (Anton Kröller) כאחוזה פרטית ב-1909. הם הביאו למקום חיות על מנת לפתח במקום ציד. במקביל החלו להקים מבנה מוזיאון שיאכסן את אוצרות האמנות שאספו כאספני אמנות. אולם, המשבר הכלכלי העולמי לא איפשר לבני הזוג לקיים את תוכניותיהם. ב-1935 הם תרמו את אוסף האמנות שלהם לממשלת הולנד, בתמורה להתחייבותה של זו להקים את המוזיאון. אדמות האחוזה הפכו לפארק שנמסר לניהול של קרן שהוקמה בסיוע הלוואה ממשלתית. כך הייתה האחוזה לפארק הלאומי השני במדינה.
בין בעלי החיים בפארק נמנים מאות פריטים של אייל אציל ואייל הכרמל, כבש מופלון וחזירי בר. כן ניתן למצוא בו שועלים, גיריות ודלק אירופי.
שטחו של הפארק מגודר ובשעריו נגבים דמי כניסה, במהלך השנים גברו התלונות על כך שהוא דורש דמי מעבר ממטיילים ורוכבי אופניים העוברים בדרכים החוצות אותו (ושאינם מעוניינים לבצע עיקוף ארוך). החל מ-2007 משלמים רוכבי אופניים השוהים בשטח זמן קצר יחסית (האופייני לחצייתו) סכום מופחת.
בפארק עצמו פועלת מערכת של שיתוף אופניים, במסגרתה יכולים מטיילים לתור את הפארק.

מוזיאון קרולר-מילר

סמוך לשער הכניסה לפארק מכיוון הכפר אוטרלו (Otterlo) ניצב מבנה המוזיאון וגן הפסלים רחב הידיים שלו. בני הזוג קרולר-מילר היו מבין הראשונים שזיהו את גאוניותו של וינסנט ואן גוך ובין היתר נמצאים באוסף ציוריו מרפסת בית הקפה בלילה וגרסה של אוכלי הבולבוסים, באוסף המוזיאון נמצאות גם יצירות של פיט מונדריאן, ז'ורז'-פייר סרה, אודילון רדון, ז'ורז' בראק, פול גוגן, לוקאס קראנאך האב, ג'יימס אנסור, חואן גריס ופאבלו פיקאסו. 
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי אנרי ון דה ולדה ונחנך ב-1938. גן הפסלים נפתח לציבור ב-1961. ב-1977 נפתח אגף תערוכות מתחלפות.

מוזיאון מוזיאונדר

המוזיאון הוקם במרכז הפארק ב-1993 על ידי בעלה של המלכה ביאטריקס, קלאוס פון אמסברג. במקום תצוגה קבועה של הביולוגיה והגאולוגיה של האזור (בהם הסבר ותצוגה על היווצרותו הגאולוגית של האזור וסלעים תועים; מאובנים ושלדים של יצורים שחיו במקום בעבר כגון דוב מערות וקרנף אירופאי, פיל ישר-חט ושור הבר ומערכת שורשים של עץ קדום בן 135 שנה) ותערוכות מתחלפות.
מושיק ליפץ

ביוגרפיה

ליפץ נולד בבני ברק כאחד מארבעה ילדים. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1978 התנדב לחטיבת הצנחנים והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. בצנחנים עבר ליפץ מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ולקח חלק בפעילות המבצעית של החטיבה. במלחמת לבנון הראשונה לחם כאיש מילואים בשורות פלוגת ההנדסה של החטיבה, שבמסגרת חטיבת הצנחנים הסדירה כולה נחתה מן הים בשפך נהר האוואלי והובילה את אוגדות צה"ל עד מבואות ביירות. כאיש מילואים בחטיבת חצי האש לחם גם במלחמת לבנון השנייה. 
ליפץ היה איש מכירות של מוצרי אלקטרוניקה. ב-1990 הורשע לפי הודאתו ברכישת מאות מכשירי וידאו מוברחים ובהעלמת עשרות אלפי ש"ח ממע"מ, ונגזרו עליו חמישה חודשי מאסר שהומרו, בזכות שירותו הקרבי במלחמת לבנון הראשונה, בעבודות שירות ובקנס. בגיל 27 הנפיק חברה בבורסה, וב-1995 מכר אותה, והקים חברת היי טק.
בשנת 2003 נבחר כחבר מועצה בסביון, ושימש כיו"ר ועדות הכספים והספורט בה. בשנת 2007 השתתף בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "הישרדות 10", והיה המודח העשירי. במאי 2008, לאחר פטירתו של ראש מועצת סביון רוממיה הלוי-סגל, בחרו בו חברי המועצה לממלא מקומו. בבחירות שנערכו בהמשך אותה שנה זכה בכ-75% מקולות הבוחרים. בבחירות 2013 הפסיד ליפץ את ראשות המועצה למוטי לנדאו.
ביולי 2018 נפסק שעל מועצת סביון לשלם פיצוי בסך 60 אלף ש"ח לאגודה השיתופית גני יהודה ולעומד בראשה עמיר פורת, עקב דברי לשון הרע שאמר ליפץ במהלך ישיבה שהתקיימה ב-2013.
ליפץ נשוי לדולי, אדריכלית, ואב לשלושה.
דוגלאס קוסטה

קריירת מועדונים

ב-10 בינואר 2010, חתם דוגלאס על חוזה לחמש שנים עם שחטאר דונייצק בעסקה בשווי 6 מיליון יורו. את הופעת הבכורה שלו התחיל בליגה האירופית נגד פולהאם האנגלית ב -18 בפברואר שבה שחטאר הפסידה 2-1. הוא נכנס כמחליף בדקה ה-75. ב-28 במרץ הוא כבש שער בתוספת הזמן בניצחון 3-1 על ארסנל קייב. הוא הבקיע שער בניצחון 3-0 על צ'רנומורץ אודסה ב-25 באפריל.
ב-1 יולי 2015, עבר דוגלאס קוסטה משחטאר דונייצק לבאיירן מינכן תמורת 30 מיליון יורו בחוזה לחמש שנים, החוזה הרביעי בגודלו בהיסטוריה של המועדון, וקיבל את חולצה מספר 11. דוגלאס קוסטה התברר עד מהרה כבעל ראיית משחק וכמבשל שערים מחונן, וסיים את עונת הבכורה שלו בבונדסליגה, 2015/16 עם אליפות הבונדסליגה, וזכה עם באיירן מינכן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על בורוסיה דורטמונד, בו הבקיע את הפנדל המכריע.
ב-11 ביולי 2017 הושאל השחקן לקבוצת יובנטוס האיטלקית.

נבחרת

דוגלאס שיחק לראשונה בנבחרת ברזיל בקופה אמריקה 2015.
מיקוש משאית חברי רמת הכובש

מיקוש משאית חברי רמת הכובש התרחש ב-4 באוגוסט 1938, במהלך ימי המרד הערבי הגדול. משאית שהובילה פועלים מבין חברי הקיבוץ עלתה על מוקש ועקב כך נהרגו שמונה מיושביה.
רמת הכובש שליד כפר סבא עלתה על הקרקע ב-1932. מראשית המרד הערבי הגדול ב-1936 עמד היישוב בפני התקפות רבות מצד הכפרים הערביים השכנים לה ולמעשה הותקף במהלכו יותר מכל יישוב יהודי אחר בארץ ישראל. בין אפריל לאוקטובר 1936 הותקף הקיבוץ 32 פעמים. במהלך החודש שלפני המיקוש נהרגו בפעולות איבה ארבעה מחברי הקיבוץ. היישוב הפך לסמל של עמידת ההתיישבות היהודית בפני המרד.
ביום חמישי, 4 באוגוסט 1938, בשעה 16:00 אספה משאית 17 פועלים, רובם חברי הקיבוץ, שעבדו בפרדסים שבקרבתו. המשאית נסעה חזרה אל היישוב. מטעמי זהירות נסעה המשאית לא בכביש שליד הכפר מיסכה, הקרוב למשק, אלא בכביש אחר. לפניה נסע טנדר ובו חמישה נוטרים, שחלקם הלכו ברגל לצידו. הנוטרים לא הבחינו בדבר מה חשוד, אך אחד מגלגליה האחוריים של המשאית פגע במוקש שהוטמן בדרך על ידי כנופיה ערבית והוא התפוצץ.
מכוח ההתפוצצות הועפה המשאית באוויר והתפרקה, ורוב יושביה נפגעו. ששה נהרגו במקום ושבעה נפצעו. 
קול ההתפוצצות נשמע היטב בקיבוץ ובכפר סבא. שוטרים, נוטרים ורופאים הגיעו למקום הפיגוע ומצאו את הנפגעים פזורים על פני שטח נרחב. הפצועים הועברו לבית החולים בילינסון. אחד מהם מת מפצעיו בלילה ושני מת למחרת.
בין ההרוגים היו ששה גברים ושתי נשים, בגילאי 23 עד 31. שבעה מהם היו חברי הקיבוץ והשמיני תושב שכונת אליעזר שליד כפר סבא.
הידיעה על האסון חוללה אבל כבד בקיבוץ וביישוב היהודי בארץ.
גופות ההרוגים הובאו לבית התרבות בקיבוץ. למחרת, יום שישי, הוכנסו לתוך ארונות קבורה ונערכה להם הלוויה המונית בהשתתפות חברי הקיבוץ ואורחים רבים שהגיעו אליו. אהרן ציזלינג ספד לחללים.
הקיבוץ פרסם לזכר הקורבנות את החוברת "לזכר השמונה".
Good Form

רקע וכתיבה

במקור, יצא השיר ללא ליל ויין, אך כאשר הוציאה מינאז' את השיר כסינגל, הוחלט כי ליל ויין יצטרף לשיר. ב-4 בנובמבר 2018, הופיעה מינאז' עם השיר ועם "Woman Like Me", שהוציאה באותו הזמן ביחד עם ליטל מיקס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
בירה מכבי

היסטוריה

בירה "מכבי" הושקה לראשונה באוגוסט 1964. כדי לייצר את הבירה, שנועדה להיות בירת פרימיום, הזמינו מבשלת שיכר לאומית בנתניה ברומייסטר בעל שם בינלאומי מגרמניה. הבירה יועדה לקהל צרכנים ישראלי איכותי בבתי מלון ומסעדות יוקרה ובעיקר לייצוא. הבירה, בת 5% אחוזי אלכוהול, יוצרה בסגנון פילזנר, שמקורו בעיירה פילזן שבצ'כיה. סגנון הפילזן מאופיין בבהירות וצלילות, טעם כשותי ורמת גזים גבוהה.
על תווית הבקבוק הראשונה משנת 1968 הופיע ציור של המכבים. בירה מכבי עמדה בציפיות וזכתה בתחרויות בינלאומיות נחשבות לבירה בשנים 1977 בלוקסמבורג, 1979 בפריז, 1981 בבריסל ו-1995 ברומא. על תוויות הבירה התווספו המדליות במהלך השנים.
בשנת 2005 יצאה טמפו עם מהדורה מוגבלת של מארזי בירה מכבי מעוצבים בידי אמנים ישראליים. המהדורה הייתה תולדה של שיתוף פעולה בין טמפו לבין ארגון וראייטי תחת השם "מכבי אמנים", במסגרתו עוצבו מארזי בירה מכבי בעיצובים ייחודיים של שלושה אמנים ישראליים, כמו: מנשה קדישמן, יאיר גרבוז ועפרה צימבליסטה. חלק מההכנסות ממכירת הבקבוקים הועברו כתרומה לארגון וראייטי.
בשנת 2009 עברה בירה "מכבי" מתיחת פנים. בעזרתה של חברת היינקן העולמית, עודכנה נוסחת המשקה ואחוז האלכוהול עלה מ-4.9% ל-5% אחוזים. בנוסף, הבקבוק והתווית עוצבו מחדש על ידי פיליפ בולקייה.

מוצרים נוספים של המותג

בשנות השבעים השיקה בירה מכבי מאלט לייצוא. בשנת 1993 הושקה "מכבי לייט" בה אחוז האלכוהול ירד ל 3.5. בשנת 2003 יצאה בירה "מכבי ליים" בטעם של בירה עם לימון ליים.
בשנת 2006 הושקה בירה "מכבי שנדי"- בירה דלת אלכוהול בתוספת משקה ליים. בסוף שנת 2014 הושקה גרסה נוספת לבירה בה אחוז האלכוהול עלה ל-7.9 תחת התיאור "בירה לאגר חזקה".
סיסי - שנים הרות גורל של קיסרית

עלילה

הקיסרית סיסי נהנית מחופשה בהונגריה בחברתו של ידידה הרוזן דיולה אנדראשי. עם זאת, החופשה נהרסת כאשר אנדראשי מתוודה שהוא מאוהב בה. סיסי חוששת מפני מעשה פזיז של אנדראשי, ועל כן חוזרת לווינה אל בעלה הקיסר פרנץ. החיים בחצר המלוכה קשים עבורה מאוד, שכן חמותה סופי ממשיכה להתערב בחייה ובגידול בתה אשר נקראת גם היא סופיה. סיסי ופרנץ מתכננים חופשה בבאד אישל, אולם אז סיסי מאובחנת עם שחפת קטלנית. בהוראת הרופאים, נאלץ פרנץ להוציא את בתם מידיה ולהעביר אותה לאמו. סיסי מאבדת את הרצון לחיות, וכדי לשפר את מצבה היא נשלחת לטיולים במדיירה וקורפו. בסופו של דבר אמה, הדוכסית לודוביקה מצליחה להחזיר לה את שמחת החיים.
סיסי חוזרת אל בעלה, ומתלווה אליו בביקור במה שנותר מנחלות בית הבסבורג באיטליה. אלא שהלאומנים האיטלקים מארגנים הפתעה עבר הזוג המלכותי האוסטרי. במילאנו, מתחזים משרתים פשוטים וגסים לאצילי העיר אשר אמורים להקביל את פני הקיסר והקיסרית. כאשר הזוג מבקר בלה סקאלה, מתחילה הלהקה לנגן את ההמנון הקיסרי אולם באמצע עוברת לנגן קטעים בעלי אופי לאומני מתוך "נבוקו", והמשרתים המתחזים לאצילים שרים אותם בהתלהבות רבה כמחאה נגד השלטון האוסטרי במילאנו. סיסי מצילה את המצב כאשר היא מוחאת כפיים בסיום. לאחר מכן מוצגים האצילים המזויפים בפני הקיסר והקיסרית ומביישים בהתנהגותם את האצילים האמתיים. לאחר מכן נוסע הזוג לבקר בוונציה, ונתקל בקבלת פנים עוינת לא פחות. כאשר הסירה המלכותית מפליגה לאורך התעלה הגדולה מתכנסים כל התושבים בבתים. חלונות מוגפים נפתחים ודגלי איטליה מושלכים מהם. כאשר הזוג יורד מהסירה בכיכר סן מרקו, המוני ונציאנים ממתינים, אולם במקום להריע רק עומדים בדממה ומביטים בעוינות. עם זאת, סיסי מבחינה לפתע בבתה ורצה לחבק אותה לעיני כל. האיטלקים מתרגשים, ומריעים בהתלהבות לזוג המלכותי.
מיכל פלדמן

קורות חיים

מיכל פלדמן נולדה בפתח תקווה לציפי ומנחם פינקלשטיין. אביה הוא דוקטור למשפטים, שופט וסגן הנשיא בבית המשפט המחוזי מרכז. לאחר שסיימה את התיכון, שרתה בצה"ל ביחידת 8200 בחיל המודיעין. כאשר סיימה את שירותה הצבאי בצה"ל, התחילה פלדמן ללמוד לתואר הראשון שלה באוניברסיטת בר-אילן. באותה תקופה, התחתנה עם יובל פלדמן, שהוא כיום פרופ' למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. ביוני 1999 קבלה פלדמן את התואר האקדמי (B.Sc (bachelor of science לאחר שסיימה את לימודיה האקדמיים לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן.
לאחר מכן, עברו פלדמן ומשפחה לגור בברקלי שבקליפורניה על מנת לעשות דוקטורט. במאי 2005 סיימה את התזה המחקרית שלה ובזכותה קיבלה את תואר ה-Ph.D (Doctor of Philosophy) מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. עם סיום הדוקטורט חזרה פלדמן ארצה ועשתה את הפוסט-דוקטורט שלה באוניברסיטה העברית בירושלים, בבית הספר למדעי המחשב ולהנדסה. ב-2007 הפכה פלדמן למרצה בכירה בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים ולחברה במרכז לחקר הרציונליות.
בשנת 2011, נסעה שוב המשפחה לארצות הברית, הפעם למסצ'וסטס, בוסטון, שם עבדה פלדמן כחוקרת באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2012, הצטרפה פלדמן ל"אקדמיה הצעירה הישראלית", מיסודה של האקדמיה הלאומית למדעים, בשנה הראשונה להקמתה. מאוחר יותר אף שימשה בוועד המנהל שלה.
בשנת 2013, חזרה פלדמן, יחד עם משפחתה לישראל כחברת סגל בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. כיום, למיכל יש חמישה ילדים, והיא עובדת כפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב וחוקרת במעבדות מיקרוסופט בישראל.

חקר מערכת עמית לעמית

חוסר שיתוף פעולה הוא אחת מן הבעיות הקיימות במערכות עמית לעמית (מערכת peer to peer). כיוון ששיתוף פעולה עומד בסיס מערכות אלו, חשוב מאד ליצור מערכת נכונה של תמריצים לשיתוף פעולה. כדי להתמודד עם האתגרים הנובעים מחוסר שיתוף פעולה בין המשתתפים, בעבודת הדוקטורט שלה בנתה פרופ' פלדמן, יחד עם פרופ' גון צ'ואנג, ועמיתים נוספים, מודל של מערכת עמית לעמית המבוססת על דילמת האסיר מתוך עולם תורת המשחקים. פלדמן ועמיתיה הציעו מספר טכניקות ייחודיות ליצירת תמריצים אצל המשתמשים, והראו כי השימוש בטכניקות המוצעות יכול להוביל מערכת של משתמשים אסטרטגיים למצב של שיתוף פעולה כמעט מוחלט.
אסתר גרינברג

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1931 כאסתר שבק בתל אביב. בשנת 1950 התגייסה לצה"ל והייתה בין מקימי להקת הנח"ל. לאחר שירותה הצבאי פנתה ללימודי תיאטרון בבית הספר לדרמה של תיאטרון "הקאמרי". משנת 1954 שיחקה בו ובתיאטרונים בולטים נוספים דוגמת הבימה, שם שיחקה בשנת 1969 במחזה "וולפונה" או בתיאטרון "גיורא גודיק". מקצת מן השירים ששרה במחזות בהן השתתפה נשתמרו ומושרים עד היום.
בשנות ה-60 פיתחה קריירה קולנועית כששיחקה בסרטה הראשון "סאלח שבתי" בתפקיד אם משפחת העולים. בשנים הבאות שיחקה גם בסרטים "לופו" ו"לופו בניו יורק", משנות ה-80 הפסיקה להופיע בסרטים והתמקדה במשחק בתיאטרון.
סיון קליין

ביוגרפיה

קליין נולדה בירושלים לדודו קליין, בעל משרד נדל"ן ופנינה (לבית שמחוביץ), אחות. את לימודי התיכון עשתה ב"תל"י בית חינוך".
במהלך שירותה בצה"ל בלשכת הגיוס שבירושלים, קליין זכתה בתחרות מלכת היופי לשנת 2003 ולאחר מכן ייצגה את ישראל בתחרות מיס יוניברס.
סיימה לימודי משפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה, והתמחות במשרד עורכי דין. ב-2005 החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
קליין דיגמנה לחברת האופנה "לורד קיטש" ולמעצבת האופנה ברכה בר און.
בשנת 2006 הצטרפה כ"כתבת שטח" לתוכנית "Y בעשר" המשודרת ב־yes. בשנת 2008 עזבה את "Y בעשר" והצטרפה לצוות התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס".
החל מ-2010 קליין מגישה ברדיו ירושלים את תוכניתה "מה נהיה" בימי שישי.
בשנת 2011 הנחתה את העונה הראשונה של התוכנית "אייל גולן קורא לך" בערוץ 24.
בשנת 2012 החלה להגיש ברשת את "אחרי הקול" - התוכנית המסכמת של The Voice ישראל. באותה שנה החלה להנחות את התוכנית "לייב מהקאמפ" במסגרת שידורי הקיץ של ערוץ 24.
משנת 2013 השתתפה כפאנליסטית בתוכנית הבוקר של ערוץ 2 "מה אתם אומרים", לצד קותי סבג וחיים אתגר. בדצמבר 2013 החלה לשמש כחברת פאנל בתוכנית "מה אתם שומעים?", המשודרת בערוץ 24, לצדם של חיים אתגר וקותי סבג.
באוגוסט 2016 החלה להנחות את תוכנית השידוכים "אהבה עיוורת" שמשודרת בערוץ 10.
בספטמבר 2017 החלה להגיש בערוץ 10, יחד עם אריאל מרגלית, את התוכנית היומית "הרדאר", העוסקת בחדשות עולם הבידור.
קליין נשואה לפרסומאי זיו קורן ואם לבן ובת. הם מתגוררים בתל אביב.
שבעת אגמי רילה

שבעת אגמי רילה (בבולגרית: Седем рилски езера) הם מקבץ של שבעה מתוך כ-120 אגמים קרחוניים קטנים הפזורים על רכס הרי רילה שבבולגריה. האגמים נוצרו על ידי קרחונים, שכיסו את הרכס בתקופת הקרח האחרונה. שבעת אגמי רילה מצויים בחלקו הצפוני של רכס הרי רילה, וגובהם נע בין 2,100-2,500 מטר מעל פני הים.
בזכות האגמים הפך האזור לאחד ממסלולי הטיול הפופולריים ביותר בבולגריה. מסלולי טיול מסומנים ובקתות הרים רבות משרתים את המטיילים בו.
פרס גלובוס הזהב

היסטוריה

טקס פרסי גלובוס הזהב הראשון נערך לראשונה ב-1944 באולפני פוקס המאה ה-20, ומאז הוא נערך במקומות שונים רבים. ב-1952 ניתן פרס למפעל חיים לבמאי ססיל ב. דה-מיל, ומאז כינויו הרשמי הוא פרס ססיל ב. דה-מיל. בשנה שלאחר מכן ניתן הפרס לראשונה לוולט דיסני.
בשנים הראשונות הוגשו הפרסים על ידי עיתונאים באיגוד. בשידור הטלוויזיוני הראשון של הטקס ב-1958 השתלטה על ההגשה ה"רט פאק", חבורת שחקנים שכללה את פרנק סינטרה, דין מרטין וסמי דייוויס ג'וניור. החבורה עלתה על הבמה והגישה את הפרסים תוך כדי עישון סיגריות ושתיית ויסקי, להנאת הקהל. בשנה שלאחר מכן ביקש האיגוד מהחבורה להגיש את הטקס.
ב-1964 התקיים השידור הארצי הראשון של הטקס, כפינה בתוכנית של אנדי ויליאמס. ב-1965 חולקו לראשונה גם פרסים לתעשיית הטלוויזיה.
בשנת 2008 לא התקיים הטקס בשל שביתת התסריטאים, ובמקום זאת התקיימה מסיבת עיתונאים קצרה שבה נחשפו הזוכים.

סרטים ישראליים בגלובוס הזהב

שלושה מסרטיו של אפרים קישון כיכבו בטקסי חלוקת פרסי גלובוס הזהב. ב-1964 זכה סרטו "סאלח שבתי" בשני פרסי גלובוס הזהב - השחקן (חיים טופול) והסרט הזר, ב-1972 זכה סרטו "השוטר אזולאי" בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, וב-1969 היה סרטו "תעלת בלאומילך" מועמד לפרס באותה הקטגוריה.
בשנת 2006 זכה סרטו של הבמאי הערבי ישראלי האני אבו אסעד, "גן עדן עכשיו", בקטגוריית הסרט הזר.
בשנת 2009 זכה הסרט "ואלס עם באשיר" בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, והפך בכך לסרט המונפש הראשון בהיסטוריה שזכה בקטגוריה, כמו גם לסרט התיעודי הראשון בהיסטוריה שזכה בפרס גלובוס הזהב באופן כללי (אין קטגוריה לסרט תיעודי בפרס גלובוס הזהב).

הזוכים עם הכי הרבה זכיות ומועמדויות

בזכייה אינדיבידואלית, מריל סטריפ מחזיקה את שיא הזכיות בפרס עם 8 זכיות בעוד שלג'ק ניקולסון, לאנג'לה לאנסברי ולאלן אלדה יש 6 זכיות כל אחד. נכון ל-2010, סטריפ גם מחזיקה את שיא המועמדויות לפרס עם 25 מועמדויות, ואחריה בא ג'ק למון עם 22 מועמדויות. רק ארבע שחקניות זכו בשני פרסים באותו טקס; סיגורני ויבר (1989), ג'ואן פלורייט (1993), הלן מירן (2007) וקייט וינסלט (2009).
סטיבן אדמס

ראשית חייו

אדמס נולד בניו זילנד, וגדל ברוטורואה. אדמס הוא הצעיר מבין 18 הילדים שנולדו לאביו, מחמש נשים שונות. שישה מאחיו שיחקו בנבחרת ניו זילנד בכדורסל ואחותו, ואלרי אדמס, זכתה 4 פעמים בתואר אלופת העולם לנשים ופעמיים אלופה אולימפית בהדיפת כדור ברזל. בנעוריו חלם אדמס להיות חקלאי, אך מותו של אביו מסרטן כשסטיבן היה בגיל 13 שינה את תוכניותיו. על מנת להתגבר על מות האב, אחיו העביר אותו לתיכון פרטי בוולינגטון, שם החל לעסוק בכדורסל. בשנת 2011 שיחק אדמס בקבוצת "וולינגטון סיינטס" מהליגה הבכירה בניו זילנד. הוא זכה בתואר רוקי העונה וסייע לקבוצתו לזכות באליפות באותה שנה.
בשנת 2012 עבר לארצות הברית ושיחק במשך סמסטר אחד בתיכון נוטרה-דאם במסצ'וסטס. בסיום השנה דורג אדמס במקום השישי ברשימת "100 השחקנים של שנתון 2012" שנערכה על ידי רשת ESPN.

קריירת מכללות

בעונת 2012-13 שיחק אדמס במדי אוניברסיטת פיטסבורג ונבחר לנבחרת הרוקיז של הביג איסט. הוא קלע 7.2 נקודות, ב-57.1% קליעה מהשדה, לקח 6.2 ריבאונדים וחסם פעמיים בממוצע למשחק. הנתונים שהציג הציבו את אדמס במקום הראשון באחוזי קליעה, במקום השני בחסימות ובמקום השישי בריבאונדים עבור שחקן בשנה האשונה בהיסטוריה של אוניברסיטת פיטסבורג. ב-2 באפריל 2013 הודיע אדמס על כוונתו להתמודד בדראפט ה-NBA.

קריירה ב-NBA

אדמס נבחר במקום ה-12 בדראפט על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר והפך להיות לשחקן הניו זילנדי הראשון שנבחר בסיבוב הראשון של הדראפט. ב-12 ביולי חתם על החוזה ובאותו יום סייע לאוקלהומה לזכות באליפות ליגת הקיץ של אורלנדו, לאחר ניצחון 85 - 77 על יוסטון רוקטס. 
ב-8 בנובמבר 2013 השיג את הדאבל-דאבל הראשון שלו כשקלע 17 נקודות ולקח 10 ריבאונדים בניצחון 119 - 110 על דטרויט פיסטונס. ב-22 במאי 2014 נבחר אדמס לחמישייה השנייה של הרוקיז במסגרת משחקי האולסטאר.
ב-22 באוקטובר 2014 ניצלה אוקלהומה את הזכות שהייתה לה והאריכה את חוזהו של אדמס ל-3 עונות.
בעונת 2014/15 הפך אדמס לשחקן חמישייה על חשבונו של קנדריק פרקינס. חשיבותו עלתה עוד יותר בעקבות הפציעות של קווין דוראנט וראסל ווסטברוק והדבר התבטא בעליית מספר הדקות שקיבל בממוצע מ-14.8 בעונה הראשונה ל-25.3 בעונה השנייה. ב-16 בנובמבר 2014 השיג שיא קריירה כשסיים עם 6 חסימות בהפסד 65 - 69 ליוסטון רוקטס. ב-21 בינואר 2015 קבע שיא קריירה נוסף כשלקח 20 ריבאונדים בניצחון על וושינגטון וויזארדס. ב-9 בפברואר נאלץ להחמיץ 3 שבועות עקב ניתוח שעשה באצבעו.
ב-23 באוקטובר 2015 האריכה אוקלהומה את החוזה עם השחקן עד סוף עונת 2016/17. שנה לאחר מכן סיכם באוקלוהמה ל4 שנים נוספות במהלכן ירוויח כמאה מיליון דולר.
סחלין (כדורסל)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2015 כחטיבת הכדורסל של מועדון הספורט המקצועני של סחלין, ביוזמת מושל מחוז סחלין אולג קוג'מיאקו. 
לאחר שהקבוצה זכתה באליפות הסופרליגה הרוסית בכדורסל לעונת 2016/2016, ביוני 2016 ראשי הקבוצה הגישו בקשה להשתתף בליגה המאוחדת של VTB, לקראת עונת 2016/2017, אך ההצעה נדחתה על ידי מנהלי ליגת VTB בשל חוסר במתקנים נחוצים לתקני הליגה והקבוצה המשיכה לשחק בליגת המשנה.
הקבוצה העפילה בשיאה לגמר הגביע הרוסי בכדורסל בשנת 2017, אך בשנת 2018 הוחלט לפרקה.
שוונטיננטל

היסטוריה

סיפורם של הכפרים קלאוסדורף ורייסדורף מתחיל לפני כאלף שנים. שני הכפרים תועדו לראשונה ב-9 בדצמבר 1224, כאשר בישוף ליבק העניק את מעשר הכספים שלהם למנזר פרץ (Preetzer Kloster). רייסדורף נקראה באותם ימים רדוורסדורפ (Radwersdorp), וקלאוסדורף - פרוונהותה (Vruwenhuthe). ב-1369 מכר הינריק בלוק את רייסדורף למנזר פרץ. שמה של פרוונהותה, שב-1233 הוקדשה הכנסייה בה לניקולאוס הקדוש, שונה לניקולאוסטורפ (Niclaustorp).
שני הכפרים הגדילו את אוכלוסייתם ל-6,000 תושבים (קלאוסדורף) ול-7,600 תושבים (רייסדורף) במאה ה-20, וכל אחת הייתה יחידה מנהלית עצמאית. בתחילת שנות ה-2000 נטען כי שלזוויג-הולשטיין מחולקת ליחידות מנהליות קטנות מדי, ולכן החלה ממשלת המדינה בחלוקה מנהלית מחודשת. המטרה הייתה ליצור יחידות מנהליות שבהן יותר משמונת אלפים תושבים, כדי להקל על עבודת ראש המועצה ולאפשר למועצות לפעול בעצמן ביעילות. שני הכפרים היו קטנים מ-8,000, ולכן הן אוחדו. שני הכפרים שכנו בשפך השוונטינה, שכבר כונה "שוונטיננטל", ולכן השם החדש נמצא עד מהרה.
ב-1 במרץ 2008 אוחדו שני הכפרים באופן רשמי.
יונת הבית

תיאור המין

צבעה של יונת הבית אפור-כחלחל, כתם הצוואר בעל ברק ירוק וסגול. הבטן אפורה. הזנב כחול-אפור ובקצהו פס שחור רחב. סוככות הכנף התחתונות בהירות. צבעי הנקבה עמומים מעט מצבעי הזכר ולנוצותיה ברק מתכתי קל. קשתית העין כתומה, המקור אפור-שחור והדונגית לבנבנה. הרגליים אדומות.
אורך הגוף 30–35 ס"מ, מוטת כנפיים 62–68 סנטימטרים (24–27 אינץ').

בישראל

יונת הבית היא אחת העופות הנפוצים ביותר בישראל. בספירת היונים בשנת 2018 הייתה יונת הבית במקום השני בין כל מיני העופות במניין הפרטים שנצפו. היונים נפוצות בעיקר באזורים בנויים, שם הן מקננות בחללים של קירות בתים ומרפסות.
ריטה שוקרון

ביוגרפיה

שוקרון נולדה בפאס שבמרוקו. בשנת 1958 עלתה עם משפחתה לישראל. תפקידה הראשון של שוקרון בקולנוע הישראלי היה בסרט "נציב המלח". לאחר מכן השתתפה שוקרון בסרטים "ספר נשים", "לחם", "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש" ו"סוף המשחק" של הבמאי יוני דרמון. בשנת 2003 השתתפה שוקרון בסרטו של שמי זרחין "הכוכבים של שלומי". ב-2004 עשתה את תפקידה בסרט הקולנוע "מטאליק בלוז" ובשנת 2005 שיחקה בסרט הקולנוע "לרקוד". בשנת 2009 השתתפה בסרט "כבוד" של חיים בוזגלו.
בשנת 2012 עלה לאקרנים סרט הקולנוע "טור אחד לחלום" בו שוקרון השתתפה.
בשנת 2014 שיחקה בסרט "אנשים כתומים", כשגילמה את דמותה של זוהרה, לצד חנה אזולאי-הספרי ומיטל גל סויסה.
שוקרון השתתפה גם במספר רב של סדרות טלוויזיה. בשנת 1992 השתתפה בסדרה "עניין של זמן". לאחר מכן השתתפה בסדרות "תמונות יפואיות", "רצח למהדרין" ו"משפחה וחצי". בשנת 1998 השתתפה שוקרון בסדרה "טירונות" לאחר מכן עשתה את תפקידה בקומדיית המצבים "פאזל". במהלך השנים 1999–2002 השתתפה שוקרון בשלוש העונות של סדרת הנעורים "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2002 שיחקה בסדרת הדרמה "תיק סגור". בין השנים 2004–2005 השתתפה בעונה הראשונה של הדרמה היומית "השיר שלנו". בשנת 2010 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "עספור". בשנת 2011 עשתה שוקרון את תפקידה בסדרת הדרמה "הכבוד של מרציאנו" ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2001 הופיעה שוקרון בקליפ לשיר של להקת טיפקס "כמו לפני עשרים שנה".
בתיאטרון, השתתפה במחזה "הלילה הזה".
שוקרון דיבבה בתוכנית המצוירת "מרלין" את דמותה של "גברת פרלה".
שוקרון נשואה לשחקן אשר צרפתי, ולהם בת אחת, גאיה צרפתי, גם היא שחקנית.
דלית אורבך

דלית אורבך (נולדה ב-26 במאי 1966) היא קופירייטרית וסופרת ישראלית.
אורבך נולדה ברמת גן. למדה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
אורבך עובדת במשרד פרסום. עבדה תשע שנים במשרד הפרסום מקאן תל אביב ושנתיים במשרד הפרסום באומן-בר-ריבנאי.
היא אם לשלושה, מתגוררת ברמת חן ברמת גן.
ג'ו ורדור

ביוגרפיה

ורדור נולד וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה.

שיאן עולם

בתחרות שחייה שנערכה בביינברידג', ג'ורג'יה ב-5 באפריל 1946 קבע ורדור במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:35.6 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של אלפרד נקש יהודי מצרפת (2:36.8 דקות). הוא שיפר את שיאו העולמי במשחה זה 4 פעמים נוספות והעמידו על תוצאה של 2:30.0 דקות בתחרות שנערכה ב-28 ביוני 1948 בניו הייבן, קונטיקט.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ורדור במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:39.3 דקות, לפני חבריו לנבחרת קיית' קרטר (2:40.2 דקות) ובוב סול (2:43.9 דקות).  כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:40.0 דקות. למרות שהיה אמור להשתתף במשחה שליחים 4x200 מטר הוא ויתר לוואלאס וולף כדי שיוכל אף הוא לזכות במדליה ואכן הרביעייה האמריקאית זכתה במדליית הזהב.
בתחרות שחייה שנערכה בניו הייבן, קונטיקט ב-31 במרץ 1950 קבע ורדור במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:28.3 דקות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2:30 דקות. שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי הרברט קליין יהודי מגרמניה (2:27.3 דקות).
בשנת 1991 נפטר ורדור בגיל 65 ממחלת הסרטן.
דוב אטלסי

תיאור ותפוצה

הדוב היה נפוץ בהרי האטלס מאזור מרוקו עד ללוב. גודלו היה קטן יחסית לגודל שאר הדובים. החיה כיום נחשבת לחיה שנכחדה. פרוותו של דוב זה הייתה כהה, כמעט שחורה, והוא היה ללא כתם לבן על החוטם. הפרווה באזורים הפנימיים הייתה בצבע אדמדם-כתום. עובי הפרווה היה כ-130-100 מילימטרים. החוטם והטפרים שלו היו קצרים מזה של הדוב השחור, אך הפרווה שלו הייתה עבה יותר. הוא ניזון ככל הנראה משורשים, אגוזים ובלוטים.

הכחדה

דוב זה, כמו תת-מינים אחרים של דובים, נרדף ללא רחמים בכל אזורי מחייתו, עד שאחרון הדובים ניצוד בשנות ה-70 של המאה ה-19. בעבר השתמשו הרומאים בדובים אלו בשביל קרבות הגלדיאטורים שלהם. דוב זה ניצוד למטרות שעשוע ולשם הספורט, בעוד, בשל גודלו הקטן יחסית, לא היווה סכנה ממשית לאדם ולעדריו. הדיווח האחרון על דוב זה היה בהרי תטואן שבמרוקו בידי צייד בסביבות שנת 1870, למרות שקיימים עדיין דיווחים קלים מדי פעם. ישנן השערות על כך שנשארו מספר פרטים באזור המזרחי של הרי האטלס.