נינו הרמן

נינו (חנניה) הרמן (נולד ב-4 בפברואר 1952) הוא צלם אמנותי ישראלי.

רקע משפחתי

סבו מצד אביו של נינו הרמן, ד"ר יהודה הוגו הרמן (1940-1887), יליד אוסטריה-הונגריה, היה מראשי ארגון בר כוכבא, עורכם של העיתונים "Selbstwehr" ו"יידישה רונדשאו", סופר, עורך ספרים, היה שותפו של עגנון לעריכת ספר פסח בשם "חד גדיא" (1914) וספר לחנוכה "מעוז צור" (1918). הרמן, עמד בראש Palestina Bilderkorrespondenz ‏(PBK). עלה לישראל ב-1934 והתיישב בירושלים.
אביו גבי (גבריאל) הרמן, ממקימי הקבוץ עין גב, יועץ טכני וממציא פטנטים; שירת שנים רבות כראש מדור תכנון ופיתוח בחיל האספקה של צה"ל.
סבו מצד אמו אריך פינטוס היה ממנהלי חברת חברת הדלק "של" בגרמניה. אמו, לורה הרמן ילידת ברלין. אחרי עליית הנאצים, ב-1936 ברחה משפחתה להולנד במלחמת העולם השנייה אחרי שאחיה התאום הייני נתפס ונרצח במאוטהאוזן הסתתרה המשפחה באמסטרדם ולורה הייתה פעילה במחתרת ההולנדית.
בתום מלחמת העולם השנייה הוריו נפגשו באמסטרדם ועלו לישראל.
בישראל לורה הייתה ציירת והציגה בארץ ובשווייץ.

ראשית חייו

הרמן נולד בתל אביב. בגיל שנתיים לקה בשיתוק ילדים (פוליו) שהותיר אותו מוגבל. גדל מגיל ארבע ברמת גן. לו אחות.

קריירה בצילום

בהיותו בן שבע עשרה החל הרמן לעבוד כעוזר צלם בסטודיו של אפרים קדרון בתל אביב (1969–1971). ועבד כצלם עיתונות עצמאי, כצלם של "עולם הקולנוע" לצד כתב הבידור ג. עיטור (1971–1973).
צלם לשכת העיתונות הממשלתית בתל אביב (1973–1974).
הרמן יסד יחד עם הצלמים שעיה סגל ושמואל רחמני את סוכנות הצילום "24+" שסיפקה צילומים לעיתון "מעריב" (1974–1977), ב"מעריב" עבד כצלם חדשות ומגזין, בין השאר לצידם של יעקב ארז, יגאל לב, משה דור ולוי יצחק הירושלמי ואחר-כך כצלם המערכת של העיתון בירושלים.
ייסד ביחד עם הצלם אלי הרשקוביץ את סוכנות הצילום הירושלמית "זום 77" - שעבדה בשירות "ידיעות אחרונות", Associated Press ו"טיים מגזין" (1977 – 1979).
הרמן חזר לצלם בלע"מ ועבד עם משרד ראש הממשלה (1979–1986). במסגרתה תיעד את הסכם השלום בין ישראל למצרים. ליווה את ראשי הממשלה בגין, שמיר ופרס בישראל ומוצה לה; המשיך ללוות את פרס גם כשר חוץ ושר אוצר. תצלומיו הופיעו בפרסומים, ספרים ותערוכות קבוצתיות רבות שנלקחו מאוסף התצלומים הלאומי של לע"מ ומהארכיון של עיתון מעריב.
בשנים (1987–1998) היה עורך צילומים בדסק החדשות של העיתון מעריב ובעקבות פציעה שעבר פרש מהעיתון.
בשנת 2000 נהרג בנו יאיר צלם צבאי בתאונת דרכים והרמן הפסיק לצלם.
בשנת 2009 חזר לצילום, ומאז הוא עוסק בצילום אמנותי ומתעד אנשים.
עוסק גם בצילומי טבע. העבודות האחרונות מהסדרה "מבעד לחלון" שעלו ב"דימויי יומי" חודש באוגוסט 2015 באתר "ערב רב" מתכתבות עם ציור.
בעבודותיו הוא אינו עושה כל שימוש מניפולטיבי בפוטושופ.
הרמן היה יועץ אמנותי בחברת סט הפקות לסרטיו של הבמאי זוכה פרסי האמי דני סיטון (2000–2012).
בעל טור "עדשת רוח" בnrg מעריב (2011-2010), כותב ומצלם ב"זווית רחבה" (2013-2011), בלוג צילום באתר "במחשבה שנייה".
משנת 2009 מנהל את בלוג הצילומים האישי שלו "מרחבי הלב".
חבר בגלריה השיתופית "מקום לאמנות" בקרית המלאכה, בדרום תל אביב.

אמרו עליו

רונית צור, אוצרת התערוכה "תל אביב - ברלין במעבר": "בעשרות צילומי סצינות מתוך חיי יום ולילה של עוברי אורח וקבוצות אתניות שונות הוא כמו ממפה את דרום העיר תל אביב. יכולתו להיות נוכח יחד עם רגישותו וכבודו לפרט מאפשרים לו ליצור מעין מסמך תיעודי, אותנטי ואמין. מצלמתו קולטת מעמדים של דיוני מדרכות, אוירה של עיר שהחיים פועמים ברחובותיה, בבתי הקפה שלה, בם מתקיים מיזוג גלויות באופן הטבעי ביותר."
ג'ניפר בנאדי בלוך, מתוך קטלוג עלמא, תערוכת "לא שם פרטי": "בעבודותיו מתקיימת איכות המעלה את האדם, וזו אינה אידיאליזציה סתמית, אלא הצעה אמיתית להבנה אחרת של האנושיות."

חיים אישיים

משנת 1979 נשוי לתחיה הרמן, אשת חינוך ובוגרת החוג לאומנות באוניברסיטה העברית והם מרצים יחד על עבודותיו. מתגוררים ביישוב הקהילתי נטף, שבהרי יהודה שהיו ממקימיו בחורף 1981, להם שלושה בנים.