google/wiki40b huggingface dataset:
אולאף קילנד

חייו

אולאף קילנד נולד בטרונדהיים ולמד אדריכלות במכון הטכנולוגי של נורווגיה בשנים 1919 עד 1921, בעקבות אביו. אז עבר ללייפציג שבגרמניה, שם למד ניצוח, הלחנה, פסנתר ובסון בקונסרבטוריון למוזיקה. בשנת 1929 השתתף בכיתת אמן למנצחים של פליקס ויינגרטנר בבזל שבשווייץ.    
הופעת הבכורה של קילנד כמנצח ופסנתרן הייתה בטרונדהיים בשנת 1923. הוא שימש כמנצח חזרות בתיאטרון הקזינו אוסלו וניצח על תזמורת תיאטרון סטורה בגוטנבורג. בשנת 1931 התמנה למנצח על ה"פילהרמוניסק סלסקאפ", כיום התזמורת הפילהרמונית של אוסלו וכיהן כמנהל מוזיקלי משנת 1933 עד 1945. ב-1939 הוצעה לקילנד משרת מנצח ראשי בפילהרמונית של ניו יורק, אך מלחמת העולם השנייה שפרצה באותו זמן מנעה את יציאתו לארצות הברית לשם קבלת המשרה.
בתקופת המלחמה היה קילנד חבר במועצה המייעצת של מדור התרבות למשך זמן קצר, כהונה שבגינה הואשם בשיתוף פעולה עם צבא הכיבוש הנאצי. קילנד הושעה מארגונים אחדים, כגון איגוד המלחינים הנורווגיים. ב-1945 זיכתה אותו ועדה מטעם הממשלה מן ההאשמות שנתלו בו, אך הקריירה שלו ניזוקה קשות וגם בהמשך דרכו נאלץ קילנד להתגונן בפני אשמת תמיכה בנאצים.
בהדרגה החל קילנד להתרכז יותר ויותר בהלחנה ופחות בניצוח. הוא העדיף להופיע כמנצח אורח ולהתחייב לתקופות כהונה קצרות יותר. משום כך דחה הצעה לחזור ל"פילהרמוניסק סלסקאפ" בשנת 1946. משרה זו נשמרה פנויה עד 1949, למקרה שישנה את דעתו.
קילנד נבחר לארגן מחדש את התזמורת הסימפונית של טרונדהיים בשנת 1946 וכיהן כמנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של ברגן בשנים 1948-52 וכמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של איסלנד בשנים 1952-55. הוא היה מנצח אורח במספר תזמורות אחרות, בהן: הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של לונדון והפילהרמונית של ניו יורק.
כמלחין מייצג קילנד את הקו הלאומי במוזיקה הנורווגית. המוזיקה שלו מושפעת במידה רבה מן המוזיקה העממית של נורווגיה ובייחוד, אולי, מכינור הרדאנגר. ב-1955 התיישב במחוז טלמרק, שם החל לחקור את המחולות לכינור הדראנגר, ובייחוד את היסודות הפוליפוניים. המלודיה, המקצב וגון הצליל של כלי זה באו לביטוי ברבות מיצירותיו. במוזיקה של קילנד ניכרת מגמה פוליפונית מובהקת, עם קווים דיסוננטיים נוקבים. מוזיקה המשיגה במיטבה סינתזה בין האופי הלאומי של המוזיקה העממית לבין ניב מוזיקלי עכשווי.
קילנד חיבר שמונה יצירות סימפוניות גדולות, בהן: הקונצ'רטו לכינור (1942), מוזיקה למחזה "ברנד" של איבסן, "קונצ'רטו גרוסו נורווגי", (1952) וקונצ'רטו לפסנתר (1978). כמו כן חיבר מספר שירים עם תזמורת, שירי מקהלה, מזמורי תהילים, מוזיקה קאמרית, יצירות לפסנתר ויצירות נוספות.
מלחמת אסא והכושים

לפי הסיפור המקראי זרח הכושי (שלקח את המלוכה משישק מלך מצרים) הגיע להלחם באסא מלך יהודה.
לצבא אסא היו 300,000 חיילים משבט יהודה ולזרח הכושי היו מיליון חיילים והם נלחמו בגיא צפתה למרשה שהיא גיא הנצפה ממרשה.
בסוף המלחמה לפי המסורת ניצחו שבט יהודה את כוש ולקחו משם שלל רב.
(הכושים מזוהים עם הנובים השוכנים בכוש שמדרום למצרים באזור סודאן).
השקמה של זכאוס

השקמה של זכאוס המוכרת גם בשם שקמת זַכַּי הוא עץ שקמה הנמצא במרכזה של העיר יריחו סמוך לכיכר אל ג'ומזה. על פי המסורת הנוצרית זכי המוכס  טיפס על העץ על מנת לראות את ישו.
השקמה העתיקה מהווה אתר תיירות צליינית חשוב ביריחו יחד עם קרנטל.
בברית החדשה מוזכר העץ כחלק מהסיפור על כיצד גאל ישו את זַכַּי המוכס העשיר, והשיבו מדרכו הרעה:
"ויבוא ויעבר ביריחו׃ והנה איש ושמו זכי מראשי המוכסים והוא עשיר׃ ויבקש לראות את ישוע מי הוא ולא יכֹל מפני העם כי שפל קומה היה׃ ויקדם וירץ ויעל על שקמה לראותו כי שם הדרך אשר יעבר בה׃ ויהי בבאו אל המקום ההוא ויבט ישוע ויראהו ויאמר אליו זכי רד מהר כי צריך אני לשבת היום בביתך׃ וימהר וירד ויאספהו בשמחה."
— הבשורה על-פי לוקס, 19, 1-‏6
הנרי בייקר טריסטראם, מהחוקרים האירופיים הראשונים שהגיעו לארץ ישראל במאה ה-19 וסייר ביריחו ב-1864, כתב ביומנו: "למרות נדירותו לא נעלם העץ לגמרי מכיכר יריחו, שהרי מצאנו שני עצים זקנים בגיא הקטן הסמוך לחורבות"
יואב בן דב (פילוסוף מדע)

ביוגרפיה

יואב בן-דב נולד בשנת 1957 בתל אביב לאילנה ויצחק בן דב, וגדל באתיופיה וברמת השרון. שירת בצה"ל (1974–1977) כמפקד טנק וסמל מבצעים. למד לתואר ראשון בפיזיקה ותואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופ' יובל נאמן, וקיבל תואר דוקטור באפיסטמולוגיה והיסטוריה של המדע מאוניברסיטת פריז בשנת 1988 על תזה בתחום הפילוסופיה של תורת הקוונטים. משנת 1979, החזיק בתעודה מהפקולטה ללימודים אסטרולוגיים בלונדון. במקביל למד קריאה בקלפי טארוט ופסיכומאגיה בהדרכת אלחנדרו חודורובסקי בפריז.
בין השנים 1989–2006 שימש כחוקר ומורה מן החוץ במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב, ובחוג לחינוך באותה אוניברסיטה וכפרופסור אד הונורם במחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת דל וייה בקאלי, קולומביה. כמו כן היה מורה לפיזיקה בבית הספר התיכון ע"ש רוטברג ברמת השרון, עורך מדעי של כתב העת "גלילאו" למדע פופולרי ושל אנציקלופדיה "אביב חדש", סופר ומנחה של סדרת תוכניות "אסכולה" בטלוויזיה החינוכית על תרבות דיגיטלית, ועד מומחה בבית המשפט בענייני תרבות הטראנס ואסטרולוגיה. 
בין השנים 2008–2011 יצר את חפיסת קלפי הטארוט CBD של מרסיי, המשחזרת את חפיסת הטארוט התקנית של ניקולה קונוור מהמאה ה-18.
בן דב נפטר ב-7 בדצמבר 2016 מדום לב, ונקבר בבית הקברות מורשה ברמת השרון. השאיר אחריו שני ילדים.
ברנדה מילנר

ביוגרפיה

ד"ר מילנר נולדה להורים מוזיקאים מצליחים, אך לא התעניינה כלל בעולם המוזיקה. בגיל 18 היא קיבלה מלגה באוניברסיטת קיימברידג' והחלה בלימודי מתמטיקה. כעבור זמן קצר הבינה שנושא זה פחות מתאים לה והחלה ללמוד פסיכולוגיה. היא סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ניסויית בשנת 1939. בזמן מלחמת העולם השנייה ד"ר מילנר שירתה בצבא הבריטי, במהלך שירותה היא הייתה בצוות שניסח מבחנים למיון של טייסי הפצצות וטייסי קרב. בשנת 1941 פגשה את בן זוגה, פיטר מילנר, אשר שירת איתה בצוות במהלך השירות הצבאי.

מחקר

בשנת 1954 ד"ר מילנר פרסמה מאמר בשם: "התפקוד האינטלקטואלי של האונה הרקתית", במאמר זה היא הראתה לראשונה שפגיעה באונה הרקתית יכולה להביא לפגיעה ושינוי בתפקוד הרגשי והאינטלקטואלי בבני אדם ופרימיטים. מחקרה גרם למנתחי מוח רבים לשנות את דרכי ניתוחיהם כאשר הבינו את הפגיעה אשר הם עלולים לגרום למנותחים. במהלך ניסיונה של ד"ר מילנר להבין את פעולת הזיכרון היא נפגשה עם הנרי מולייסון (הידוע בכינויו H.M.‎) חווה בילדותו פגיעה קשה בחלקים מרכזיים מההיפוקמפוס שבאופן הדרגתי החריפו ובסופו של דבר גרמו לשיכחה מתמדת של אירועים חדשים שקרו בסביבתו. במהלך פגישותיהם, ד"ר מילנר למדה כי H.M.‎ מסוגל להתרכז במשימה ספציפית רק אם דעתו לא מוסחת באמצע. ד"ר מילנר הציגה בפניו מבחן שבו הוא היה צריך לעקוב אחרי קו בצורת כוכב כאשר הוא משתמש במראה כדי לראות את פעולתו. משימה זו ידועה בכך שנראה בה שיפור ניקר עם הזמן בעקבות למידה של המוח. כאשר ד"ר מילנר ביצעה שוב על H.M.‎ את אותו מבחן נראה כי למרות שלא זכר כלל שביצע את המבחן בעבר ניכר שיפור ולמידה של הפעולה אצלו, ניסוי זה הוכיח שלא אותם חלקים במוח אחראים על למידה (זיכרון מרומז) ועל זיכרון (זיכרון מפורש). בנוסף היא גילתה שהליקויים שלו באו לידי ביטוי בקושי ליצור תאי זיכרון חדשים (זיכרון לטווח קצר והתגבשות זיכרון) ובקושי לקרוא מידע מתאי מידע הקיימים במערכת (שליפה).
לד"ר מילנר הייתה תרומה משמעותית בהבנת תפקיד האונה הרקתית בעיבוד הזיכרון וארגון המידע.
אירופיום

תכונות

אירופיום הוא היסוד הפעיל ביותר מסדרת הלנתנידים והוא מתחמצן במהירות באוויר. כמו לנתנידים אחרים, אירופיום מתלקח באוויר בטמפרטורה של 150-180°C.

שימושים

לאירופיום אין שימוש מסחרי בצורתו המתכתית. בעבר הוא שימש ליצירת לייזרים ובזכות יכולתו לספוג נייטרונים הוא נמצא בכורים גרעיניים. אירופיום חמצני Eu₂O₃ שימש ליצירת צבע אדום בטלוויזיות. מלחי אירופיום מתחרים עם חומרים פלואורסצנטים (תרכובות זרחן) מכיוון שחלקם זוהרים ימים לאחר שנחשפו לכמה דקות באור.

היסטוריה

אירופיום הופק לראשונה על ידי פול אמיל לקוק (Paul Émile Lecoq de Boisbaudran) ב-1890 משברי סמריום - גדוליניום. אירופיום מתכתי טהור בודד רק בשנים האחרונות.

רעילות

מנגנוני רעילותם של תרכובות אירופיום עוד לא הובנו במלואם מכיוון שטרם נחקרו, אך אין עדויות שאירופיום רעיל יותר מלנתנידים אחרים. לאירופיום אין תפקיד ביולוגי.
אליבי

אליבי (בלטינית: Alibi; תרגום: במקום אחר) או טענת "במקום אחר הייתי" היא טענת הגנה במשפט הפלילי. הנאשם המשתמש בטענה זו מנסה להוכיח שהוא לא שהה במקום הפשע בעת התרחשותו, ולכן לא יכול היה לבצע את העבירה.

במשפט הישראלי

נאשם המשתמש בטענת "במקום אחר הייתי" כנגד כתב האישום התלוי ועומד נגדו, חייב להעלותה מיד בפתיחת משפטו כבר בשלב התשובה לאישום, ולא להמתין לתום פרשת התביעה. אם נאשם לא טען טענה זו בשלב התשובה לאישום, לא יהיה רשאי להביא ראיות מאוחר יותר כדי להוכיח את טענתו, אלא ברשות בית המשפט. 
מחמת הייחוד של טענה זו, על בית המשפט להסביר לנאשם בתחילת ההליך את העובדה שלא יוכל לטעון את הטענה מאוחר יותר, אלא אם בית המשפט ראה שאין צורך בהסבר זה. כך למשל, אם הנאשם מיוצג על ידי עורך דין, קרוב לוודאי שבית המשפט ישאיר לפרקליט את המלאכה להסביר לנאשם את הזכות להעלות טענת אליבי רק בתחילת ההליך.
במשפט העברי יוחד המושג 'הזמה' לטענת אליבי נגד העדים. כלומר, אם תובעים אדם על מעשה פלילי מכוח עדות, ובאו עדים אחרים המעידים שהעדים הראשונים שהו במקום אחר בזמן האירוע - עדים אלו נקראים עדים מזימים.
טיפול רגיש מגדר בגברים

גישות חדשות במדעי החברה מאפשרות לנו ללמוד על תהליכים המייצרים הסדרים חברתיים חדשים, דרכם ניתן ללמוד על גברים ועל גבריות. במקביל לידע במדעי החברה, הצטבר גם ידע תאורטי ויישומי לגבי טיפול נפשי בגברים בהיבט המגדרי. מתחילת שנות בשמונים החלה להתפתח גישת התערבות רגישת מגדר עם גברים. גישה זו מתבססת על הקו המנחה לגבי פסיכותרפיה ורב-תרבויות המתייחסות לכך שמטפלים בתחום בריאות הנפש צריכים לפתח גישה רגישת מגדר כחלק מהכלים הטיפולים, הן עבור גברים והן עבור נשים
בהתבסס על צורך זה ה"פסיכולוגיה החדשה של גברים" מציעה דרכים אלטרנטיביות להתערבות שיאפשרו לגברים להרוויח מטיפול פסיכולוגי המאופיין באמפתיה ורגישות למאפיינים הייחודים להם. על פי גישה זו לא ניתן לטפל ביעילות בגברים ללא התייחסות לעצם היותם גברים הנמצאים בדיאלוג עם זהותם המגדרית. גישה זו ערה יותר ויותר לעובדה שמגדר מהווה מרכיב שקט ולא נראה בארגון החיים וחוויותיהם הנפשיות של מטופלים גברים.

גברים ובריאות הנפש

טיפול רגיש מגדר בוחן את השפעתם של תהליכי ההבניה לגבריות והקשר בינם לבין רווחתם הנפשית של גברים.

גברים ופניה לעזרה נפשית מקצועית

בשנים האחרונות גובר העניין בפנייה לעזרה נפשית מקצועית של גברים, בעיקר כיוון שבהשוואה לנשים, גברים נוטים להימנע מפנייה לשירותים פסיכולוגיים ואף תומכים פחות בפנייה לעזרה נפשית מקצועית. תופעה זו מהווה בעיה עבור גברים הזקוקים לעזרה נפשית, ויש לכך השלכות על בריאותם הנפשית ועל מעגלים נוספים הכוללים בני משפחה, אחרים משמעותיים והחברה. ממחקרים עולה כי ההבדל בין גברים לנשים בכל הקשור לפנייה לעזרה נפשית מקצועית מתחיל כבר בשלב ההכרה במצוקה ושיומה, במידת הפתיחות הרגשית ובקשר בינה לבין סטיגמה כלפי עזרה נפשית מקצועית ובפחות מחשבות לגבי פנייה לעזרה נפשית מקצועית. עוד נמצא שבהשוואה לנשים, עמדותיהם של גברים כלפי פנייה לעזרה נפשית מקצועית שליליות יותר ומידת תמיכתם בפנייה לעזרה נפשית מקצועית במגוון בעיות אישיות נמוכה יותר.
על פי גישת טיפול רגיש המגדר בגברים, פנייה לעזרה נפשית מקצועית אינה מובנת מאליה עבור גברים. התדמית שיש לטיפול נפשי הינה, שפנייה לשירותים אלו מהווה הודאה בחולשה - שירות הניתן למי שלא מסוגל לפתור את בעיותיו בכוחות עצמו - ובכך הגבר עלול להרגיש בושה, מבוכה וחוסר אונים בעת המפגש עם איש מקצוע. לכן, לעיתים גברים ייטו להסתיר את בעיותיהם ולהפגין התנגדות לקבלת עזרה נפשית מקצועית.
להימנעותם של גברים מפנייה לעזרה נפשית מקצועית יש השלכות על בריאותם הנפשית והתנהגויות הרסניות הכוללות בין היתר מעורבות באירועים אלימים ואלימות במשפחה, התמכרויות, לקיחת סיכונים, מיניות לא בריאה והתאבדות. מנתונים ארגון הבריאות העולמי אשר בדק את שכיחות ההתאבדויות ב-176 מדינות עולה כי למעלה מ-800,000 איש מתאבדים מדי שנה ברחבי העולם וכי גברים מתאבדים בממוצע פי שלושה וחצי מנשים. על פי הדוח, אחד ההסברים להבדלים בין גברים ונשים קשור להימנעותם של גברים מפנייה לעזרה נפשית מקצועית.
מידה (אתר אינטרנט)

תוכן

האתר מפרסם כתבות תחקיר, ראיונות ומאמרים. האתר מגדיר את עצמו כ"אתר אינטרנט חדשותי ואינטלקטואלי אשר שם לו למטרה להעמיד לרשות הציבור מידע ועמדות שאינם שכיחים בשיח הרווח באמצעי התקשורת בישראל".
האתר נועד לפרסם מידע חדש על ישראל, לחשוף את הקהל לחדשות והגות מרחבי העולם, לבחון מדיניות בתחומים שונים ולעיתים להציע אלטרנטיבות, רובן מתוך נקודת מבט "ליברלית קלאסית" או "שמרנית-ליברלית" של כותבי האתר. כך למשל, מקימי האתר סבורים כי "מוסדות אזרחיים וולונטריים וספונטניים עדיפים על-פני מדינה גדולה ומשופעת תקציבים, הפוגעת בחירות האישית והכלכלית".
האתר מסקר תהליכים העוברים על המזרח התיכון ועל העולם המוסלמי, ומפרסם כתבות הבוחנות את השינויים העוברים על מדינות ערב ועל התפתחותו של האסלאם במדינות המערב. האתר שם דגש מיוחד על ענייני כלכלה ורגולציה, ובוחן באופן ביקורתי ניסיונות של הממשלה להתערב בניהולו של השוק החופשי. האתר עוסק גם בענייני אקדמיה ותרבות, וכותבים בו מבקרים בדרך כלל מגמות פוסטמודרניות בתחומים אלו. בנוסף, מפרסם האתר מאמרים המנתחים מערכות ביחסים הבינלאומיים, וביוגרפיות של אנשי רוח.
האתר עוסק בין היתר בנושא מיעוטים בישראל כדוגמת הבדואים בנגב ואוכלוסיית המסתננים מאפריקה.
בנושאי איכות הסביבה דוגל האתר בצמצום מעורבותה של הממשלה. כמה מאמרים באתר הטילו ספק בהתחממות הגלובלית או בהשלכותיה.
במרץ 2018 פרסם האתר פוסט בפייסבוק שכותרתו "מידה מציגים: 5 עובדי מדינה שצריך לפטר אתמול!", שבו נימק מדוע יש לפטר את נשיא המדינה ראובן ריבלין, מפכ"ל המשטרה רוני אלשייך, הרמטכ"ל גדי איזנקוט, מפמ"רית לימודי האזרחות יעל גוראון, והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר.

כותבים

העורך הראשי הוא אמיר לוי. בעבר ערכו את האתר זיו מאור, עקיבא ביגמן ואמנון לורד (עברו לכתוב בישראל היום). עם הכותבים באתר נמנים ארז תדמור, אראל סג"ל, משה איפרגן (בעל תואר שני לפילוסופיה, מורה להגות פוליטית, חבר מרכז ליכוד ), ד"ר יגיל הנקין, ד"ר מרדכי קידר, יורם ארידור, הלל גרשוני (דוקטורנט לתלמוד באוניברסיטה העברית, עוסק בכלכלה חופשית ופוליטיקה) יוסי אחימאיר, יהודה הראל, צור ארליך, בעז לוי, גלעד צוויק, חננאל ארמן וגלית דיסטל-אטבריאן.

ניהול והחזקה

מערכת האתר שוכנת בגבעת שאול בירושלים.
האתר מופעל על ידי עמותת 'אל הפרט: חירות ואחריות אזרחית'. הוא ממומן בעיקר על ידי קרן תקווה היהודית-אמריקאית. בשנים 2012–2013 מימנה הקרן את האתר בסכום של 2.5 מיליון ש"ח.
באפריל 2018 הודיע רן ברץ שקרן תקווה שמימנה את האתר חדלה לתמוך בו. על מנת לאפשר את המשך קיומו פתח האתר בקמפיין מימון המונים, שבו גייס עד לאמצע יוני את היעד של 500 אלף ש"ח.
האגן הקדוש

האגן הקדוש או האגן ההיסטורי הוא כינוי חדיש לאזור גאוגרפי בירושלים הכולל את העיר העתיקה וסביבתה המיידית. שם זה הוטבע בדור האחרון בשיח הפוליטי-עיוני כדי להתייחס לאזור בו מרוכזים האתרים ההיסטוריים והקדושים בירושלים .
המונח "האגן הקדוש" לקוח מתחום המחקר הגאוגרפי ומשמש במחקרים גאו-פוליטיים עכשוויים העוסקים בתכנון עירוני, כגון תוכניות מתאר ובמחקרים הדנים בעתידה המדיני של העיר.

רקע

האגן הקדוש הוא – הלכה למעשה – ירושלים, באזור גאוגרפי קטן מרוכזות אלפי שנות היסטוריה ומאות מקומות קדושים – חלקם במשותף ליהדות, לנצרות ולאסלאם, וחלקם באופן ייחודי לאחת משלוש הדתות. 
יצחק טישלר סבור שדוד בן-גוריון טען ש: "ירושלים איננה שועפת, בית חנינא או צור באחר, וגם לא אבו דיס, אלא דווקא האגן הקדוש - הר הבית והעיר העתיקה" והוסיף כי הצעתו של בן-גוריון להרוס את חומות העיר העתיקה לאחר איחוד העיר נועדה למחוק את הגבול בין האגן הקדוש לעיר החדשה.
במחקר מקיף המתייחס לאגן הקדוש פותחת פרופסור רות לפידות בדוגמה מתוך נאומו הראשון, בכנסת הראשונה, של המשורר אורי צבי גרינברג. בנאום זה, אותו הקדיש המשורר ל"ירושלים המחולקת" ולכיסופים לעיר העתיקה שמעבר לגבול, הדגיש כי השם ירושלים מכוון רק לירושלים שבתוך החומות, "שבה הר הבית", וכל אשר נבנה בעת החדשה - מעבר לתחומי האגן הקדוש, הוא לא יותר מ"עיבורה של ירושלים".

גאוגרפיה

תחומי אזור האגן הקדוש אינם מוגדרים באופן מוחלט וגבולות האזור אינם מוסכמים על כל הגאוגרפים העוסקים בחקר ירושלים. גרסה מצומצמת רואה רק בתחומי העיר העתיקה המוקפת על ידי חומת ירושלים את האגן הקדוש, גרסה מורחבת יותר רואה כחלק מהאגן גם את הר הזיתים, הר ציון ועיר דוד.

גבולות

במחקר שנערך עבור המכון לחקר ירושלים משרטטים החוקרים קובי מיכאל וד"ר משה הירש גבולות מדויקים של האגן כדלקמן:
ליבת האזור: ממערב - לאורך חומת העיר העתיקה עד הפינה הדרומית מערבית. מדרום - לאורך ערוץ גיא בן הינום, דרך דרום החומה המקיפה את מנזר חקל דמא משם צפונה לגדר המזרחית של כנסיית פטרוס אין גליקנטו, משם לחומה הדרומית של העיר העתיקה עד חפירות הכותל הדרומי (גן העופל), משם לעמק יהושפט עד לכביש ראס אל-עמוד כולל בית קברות הר הזיתים. 
ממזרח - לאורך חלקות הקבורה היהודית של הר הזיתים עד לקטע החומה של הכנסייה הרוסית כנסיית העלייה, עד בית החולים אל מקאסד, לאורך הגדר של כנסיית וירי-גלילאי. מצפון – מכנסיית וירי-גלילאי, לפינה הצפון מזרחית של חומת העיר העיר העתיקה ולאורך החומה עד מתחם בית הספר שמידט, ולאורך החומה עד פינתה ברחוב יפו. סך הכל 2,012 דונם.
על פי המחקר, האזור עשוי לכלול בגרסה מורחבת יותר את עיר דוד (194 דונם), את אזור סילוואן – הר המשחה (הר המשחית) (41 דונם), וגיא בן הינום (מתחם סנט ג'ורג) 57 דונם. עם תוספות אלו שטחו הכולל של ה"אגן" הוא 2,502 דונם.

אוכלוסייה

על פי נתוני המכון לחקר ירושלים
בסוף 2003 התגוררו בעיר העתיקה 35,400 תושבים, ובאגן הקדוש כולו כ-40 אלף. 73% מתושבי העיר העתיקה היו מוסלמים, 18% נוצרים ו-9% יהודים. 
מתוך 900 הדונם שעליהם יושבת העיר העתיקה, כ-210 דונם בבעלות הוואקף (24%) (רובו בהר הבית, ששטחו כ-144 דונם); כ-270 דונם בבעלות נוצרית של כנסיות ומנזרים (30%); כ-250 דונם בבעלות פרטית ערבית (28%), וכ-170 דונם בבעלות המדינה (18%).
מ-6,000 משפחות שמתגוררות בעיר העתיקה, 68% הן מוסלמיות, 24% נוצריות ו-8% יהודיות. 
כמחצית משטח העיר העתיקה משמשת למגורים, 280 דונם משמשים למוסדות דת וחינוך, ו-80 דונם למסחר. אתרים ארכאולוגיים לא מבונים משתרעים על פני 50 דונם, ויש גם 40 דונם שאינם בשימוש.
ננו-יהלום

ננו-יהלום הוא יהלום זעיר, שקוטרו קטן ממיקרון אחד (מיקרון = nm‏1,000). ננו-יהלומים יכולים להיווצר בטבע כתוצאה מפגיעת מטאוריט בכדור הארץ או בצורה סינתטית במעבדה, למשל ב- Chemical vapor deposition או על ידי ריסוק יהלום.
פגם אטומי בודד יכול לגרום לשינוי תכונות אופטיות של ננו-יהלומים, למשל שינוי צבע. מאחר שננו-יהלומים הם אינרטיים וביוקומפטביליים הם בעלי פוטנציאל לשימושים ביורפואיים,יישומים מכניים, הנדסת רקמות, שיגור תרופות ודימות ביולוגי (bioimaging).
לננו-יהלומים הולכת חום גבוהה מאוד, ובעלי יכולת בידוד חשמלי גבוהה ביותר.
היהודים באים

הפקה

הסדרה תוכננה לשידור במהלך 2013 עבור ערוץ 10 אך הפקתה בוטלה עקב הקשיים הכלכליים שבהם נמצא. הערוץ הראשון התעניין בתוכן הסדרה ולקח על עצמו את הפקתה. לאחר סערה ציבורית שפרצה במהלך ההפקה כשיצא קטע שנוי במחלוקת לרשתות החברתיות, החליט יו"ר רשות השידור דאז, אמיר גילת, לעצור את שידורה. יוצרי הסדרה סבורים כי חלק לא מבוטל מהמערכונים היה מצונזר גם בטלוויזיה המסחרית, משיקולי הרייטינג, כמו למשל, מערכונים על בן-גוריון או קפקא. העונה הראשונה הוצגה במהלך 2013–2014 מול קהל במועדון "אוזן בר" בתל אביב טרם עלייתה לשידור. השידור בערוץ הראשון נקבע לערב שישי, וכל פרק שודר בשעת צפיית השיא פעם נוספת, כעבור כשבועיים, ביום חול למען הצופים הדתיים. נכון ליום סיום העונה הראשונה, המערכונים זכו ל-1.25 מיליון צפיות ברשת, כולל יוטיוב ופייסבוק.
ב-13 בפברואר 2015 התוכנית זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריה תוכנית בידור ושעשועון, תוך שהיא גוברת על "ארץ נהדרת", "מצב האומה", "הכל הולך" ו"לילה תירס". לאור ההצלחה הוחלט ברשות השידור על הפקת עונה שנייה של התוכנית, בת 15 פרקים, ששידורה החל בפברואר 2016. אל הצוות הקיים הצטרפו כותבים חדשים, בהם ירון ניסקי.
לצד צוות השחקנים הקבוע מופיעים לפעמים גם שחקני אורח. מעיין בלום שיחק את אחיו של יוסף בעונה הראשונה וחזר לתוכנית גם בעונתה השנייה במספר תפקידים, כולל אריאל שרון. רבקה מיכאלי שיחקה את שרה אמנו בעונה השנייה. שירה נאור שיחקה חברה במחתרת ניל"י בעונה השלישית.
ב-6 בפברואר 2017 פורסם כי תאגיד כאן רכש לשידור את העונה השלישית של "היהודים באים". לצוות הכותבים הצטרף בין השאר תם אהרון. לצד חמשת השחקנים הקבועים משתתפים גם מעיין בלום, שירה נאור ודינה סנדרסון.
מתוכננת עונה רביעית לסדרה, אך טרם פורסם תאריך רשמי לעלייתה.

דיון ציבורי

הסדרה עוררה דיון ציבורי ומחלוקת עוד בטרם עלתה לשידור. בספטמבר 2013 התעוררה התנגדות לסרטון פרומו של הסדרה שהופץ באינטרנט, שבו מוצגות דמויותיהם של ברוך גולדשטיין, יגאל עמיר ויונה אברושמי, כאשר הן שרות "אני רוצח ימני", על פי מנגינת השיר שדתיה בן דור כתבה לעוזי חיטמן "אני תמיד נשאר אני". השמות של שלוש הדמויות מצוינים במפורש בתור "קרדיטים" למילות השיר בתחילת הקדימון. בעקבות זאת הוסר הסרטון מאתר יוטיוב. זמן קצר לאחר מכן נגנזה התוכנית. כעבור שנה נכנסה רשות השידור למצב פירוק, והמפרק הפך החלטות רבות של הנהלת הרשות ובהן גם גניזת התוכנית; בספטמבר 2014 הוחלט על שידורה (במקביל לאישור הפקתה של תוכנית סאטירה המזוהה עם עמדות פוליטיות ימניות בשם "הכל שפיט"). טרם עלייתה לשידור, הנהלת הערוץ קיצצה מתוכה מספר מערכונים בנימוק של "אי סבירות קיצוני", בהם המערכון "אני רוצח ימני", ומערכון בו מוצגים חיילי צה"ל מענגים את עצמם ליד הכותל המערבי. כתוצאה מהקיצוץ, מספר הפרקים ירד מ-13 שהופקו ל-12.
הצגת ברוך גולדשטיין כמעריץ שרוף של אלוהים בפרודיה על השיר "Stan" של אמינם בפרק השני של התוכנית, עוררה פולמוס ברשתות החברתיות.
העונה השלישית כללה מספר מערכונים עם אמירה פוליטית וחברתית, כמו מערכון "מלחמת הדם" שעסקה בהשלכת תרומות הדם של יוצאי אתיופיה, מערכוני "פרפר נחמד", אריאל שרון ו"פורום החווה" ופיסטוק חוזר מהמילואים בלבנון.
לורי לייטפוט

חיים אישיים

לייטפוט נשואה לאיימי אשלמן ולשתיים בת מאומצת.
מושיק אביב

ביוגרפיה

אביב נולד בלוד, התגייס למסלול פיקוד בגדנ"ע ובמשך כעשרים וחמש שנות שירות שירת בתפקידים שונים בפיקוד הנח"ל, במערך ההכנה לצה"ל ובחיל החינוך והנוער. בין היתר פיקד על בסיס הגדנ"ע בשדה בוקר ועמד בראש מדור הכנה לצה"ל באגף כח האדם.
בין השנים 2006–2008 פיקד על ענף השכלה, עליה והשתלבות חברתית במפקדת קצין החינוך והנוער הראשי. במסגרת זו פיקד על תיכון צה"ל, ריכז את מערך המתנדבים האזרחיים בצבא, והוביל את התוכנית הצה"לית לשילוב יוצאי אתיופיה.
בין השנים 2008–2012 פיקד על ענף תרבות והיה אחראי לחידוש והרחבת פעולתן של הלהקות הצבאיות. בתקופת כהונתו צמצם צה"ל באופן דרסטי את מיקור החוץ וההזמנה של אומנים אזרחיים להופעה בצבא ואלו הוחלפו בהופעות של הלהקות שמספרן הורחב וסגנון השירים אותו הן מבצעות גוון. בשנת 2010 הוציא הענף בראשותו אלבום חדש ובו יצירה מקורית של הלהקות - את הבית. בנוסף ערך והוציא לאור את שירון צה"ל שריכז את השירים המרכזיים שבוצעו על ידי הלהקות לאורך שנות קיומן. אביב שם בתפקידו את הדגש גם על נושא העברית בצה"ל ופעל ליצירת שיתופי פעולה בתחום.
בין השנים 2013–2015 פיקד על המדרשה הצבאית לחינוך בהר גילה (מדרשת חינוך ירושלים).
בשנת 2015 פרש משירותו הצבאי בדרגת סגן אלוף ומונה למנהל מרכז ההסברה לאחר תקופה ארוכה בה מולא התפקיד בידי ממלאי מקום. במסגרת תפקידו היה אחראי על הפקת הלוויה הממלכתית של שמעון פרס, אירועי היובל למלחמת ששת הימים ואיחוד ירושלים, האירוע לציון 40 שנה למבצע יונתן באנטבה ואירוע ההוקרה לכבאים ולכוחות הביטחון לאחר גל השריפות בישראל (2016). החל מיום העצמאות השישים ושבע עומד אביב בראש הוועדה הציבורית הבוחרת את מדליקי המשואות בטקס הפתיחה של יום העצמאות. בשנת 2017 מונה לראש מטה חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל ובמסגרת זו היה אחראי להפקתם של מספר רב של אירועים, ביניהם ציון האירוע בכיכר טיימס בניו יורק, "מצעד האור הישראלי" בתל אביב, ישיבת ממשלה חגיגית בבית העצמאות מופע ההצדעה "הפסקול של המדינה" שנערך בבאר שבע ופארק התנ"ך שהוקם בקצרין. בשנת 2019 הביא לשינוי במסגרתו מצולמים ומשודרים הטקסים הממלכתיים באמצעי התקשורת ובשידור חי בפייסבוק.
אביב הוא בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בחינוך ומנהל חינוכי. הוא בוגר מכון מנדל למנהיגות, מכון גישות ומכון קולות. בין השנים 2018–2019 היה עמית של המכון למנהיגות של גשר מפעלים חינוכיים. בנוסף היה שותף ליוזמת 929 - תנ"ך ביחד ופרסם לאורך השנים פרשנויות שונות לפרקי התנ"ך במסגרת זו.
איגרת אתנסיוס

איגרת אתנסיוס ה-39 (Epistola Athanasius) הייתה המסמך שקיבע (kanonizomena) את רשימת 27 הספרים שנכללו בברית החדשה.
עד תקופתו של אתנסיוס, בישוף אלכסנדריה, היו רשימות שונות של הספרים שנחשבו כספרי הקודש הנוצרים. ב-367 כתב אתנסיוס איגרת ובה מנה את הספרים הקדושים (כלומר אלו שנכללים בברית החדשה)  והספרים החיצוניים (בשורות אפוקריפיות). 
הירונימוס ואוגוסטינוס קיבלו את רשימתו של אתנסיוס, הרשימה התקבלה בקונציל היפו כמחייבת ואושרה בקונציל קרתגו והיא תקפה עד היום.
בין הספרים החיצוניים שאישר: ספר יהודית, ספר טוביה, "ההוראה של תריסר השליחים" (Διδαχή), "הרועה של הרמס" חכמת שלמה, בן סירא.
הסלע הטארפיאני

הסלע הטארפיאני או סלע טארפיאן (בלטינית: Rupes Tarpeia) היה צוק סלע תלול בסמוך לפסגה הדרומית של גבעת הקפיטולין שברומא העתיקה. הצוק צפה לעבר הפורום הרומאי ושימש בתקופת הרפובליקה הרומית כאתר הוצאה להורג. רק המורשעים בפשעים חמורים, כגון רצח ובגידה הוצאו להורג בהטלה מהצוק.

היסטוריה

על פי המסורת הרומית, הסלע הטארפיאני נקרא על שם הבתולה הוסטלית טארפיאה, בתו של ספוריוס טארפיוס ששימש כמושל המצודה שהייתה על הגבעה הקפיטולינית, ונועדה להגן על רומא. כאשר תקף טיטוס טאטיוס את רומא לאחר חטיפת הנשים הסביניות בגדה טארפיאה ברומא והכניסה את הסבינים אל המצודה. טארפיה בגדה בעיר בתמורה ל"מה שהם יישאו בזרועותיהם", בהאמינה שהסבינים יתנו לה צמידי זהב. במקום צמידי הזהב, הכו בה הסבינים במגיניהם ודחפו אותה מהצוק.
בשנת 500 לפנה"ס לערך בנה לוקיוס טרקוויניוס סופרבוס את מקדש יופיטר במקום בו עמדו קודם לכן המקדשים הסביניים, והפך את הצוק לאתר הוצאה להורג.

אתר הוצאה להורג

עונש ההטלה מסלע הטארפיאני היה עונש חמור ביותר שנועד לפשעים חמורים ביותר. לעונש זה נילוותה סטיגמה שלילית ביותר, שלא הייתה הוצאה להורג רגילה, ורק במקרים מיוחדים נעשה שימוש בענישה זו.
Happier

ביקורות

טיילור ווית'רבי מהבילבורד תיארה את השיר כ-"רצועה שהכי שוברת את הלב" ו "אולי אחד השירים הכי יפים" שיש באלבום. היא הוסיפה כי ישנו דמיון בין השיר לבין הסינגלים "Stay with Me" ו-"Like I Can" של סם סמית' משנת 2014.
Dreamchaser

רקע והוצאה

האלבום הופק על ידי מייק הדג'ס וסאלי הרברט. האלבום הופץ לראשונה ב-16 בינואר 2013, ביפן. לאחר מכן, ב-5 באפריל הופץ גם באוסטרליה וגרמניה. יומיים לאחר מכן, הופץ בבריטניה, ופרק זמן לאחר מכן, גם בארצות הברית, קנדה, וכולי.
פרק זמן מסוים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

מהדורה מיוחדת

בשנת 2013, יצאה לאור מהדורת הסופר הדלוקס של האלבום. המהדורה כוללת בתוכה גלובוס של כדור הארץ בו מוחבא התקליטור של Dreamchaser. הגלובוס יושב על בסיס אקרילי, ויחד איתו מצורפת חוברת אומנות המציגה תמונות ייחודיות של ברייטמן.
התקליטור אשר נכלל במהדורה, מכיל בתוכו ארבע רצועות נוספות: "In The Air", "Hawaii '78", "7th Heaven" ו-"So Long Ago So Clear". ארבע הרצועות אשר נכללות בתקליטור, לא נכללות בתקליטור הרגיל של Dreamchaser. המהדורה יצא באופן מוגבל ברחבי העולם.