google/wiki40b huggingface dataset:
בסיעתא דשמיא

הביטוי בְּסִיַּעְתָּא דִשְׁמַיָּא, המוכר יותר בראשי התיבות שלו בס"ד, הוא ביטוי בארמית שמשמעותו "בסיוע השמיים", במשמעות של "בעזרת האל" או "בעזרת השם".

תפוצת הביטוי ביהדות ותחילת זמנה

השימוש בביטוי בס"ד לכתיבה בראשי הדפים, התחיל בערך בראשית המאה העשרים בקרב יהודים אורתודוקסיים ומסורתיים. נוהג זה לא רווח במאות הקודמות, ואין לו זכר בכתבים הרבים שנשארו בארכיונים. לפי השערת הרב יוסף קאפח, ראשית נוהג כתיבת ביטוי זה או מקביליו מקורו במזרח אירופה ומשם התפשט לקהילות הספרדיות ולרוב קהילות יהדות המזרח. אך אין להשערה זו הוכחות ברורות.
במאות השנים האחרונות התפתח נוהג, ראשית יצירתו כנראה במזרח אירופה ומשם התפשט גם לספרד ולרוב הארצות הקרויות ארצות המזרח, כוונתי לנוהג לנוסס בראש כל איגרת או מכתב המילים בע"ה - בעזרת השם, או בס"ד - בסיעתא דשמיא. לא בכל הארצות התפשט מנהג זה. בין הארצות שלא נהגו בו הייתה תימן... הרבה מכתבים, הרבה אגרות, הרבה שאלות ותשובות, נתגלו בגניזה מגאונים קדמונים, מרמב"ם ובני דורו, והנה ראה זה פלא, אף אחת מהן אינה פותחת לא בע"ה ולא בס"ד ולא ב"ה...

ביטויים מקבילים

ביטויים מקבילים לבס"ד הנכתבים בראש הדף ואשר מוכרים מהמאה השש עשרה בערך ונפוצים במידה מועטה בימינו, הם: בע"ה (בעזרת השם), ב"ה (ברוך השם או בעזרת השם) ובעזהי"ת (בעזרת השם יתברך). ביטויים אלה מצויים יותר במכתבים רבניים כמו הסכמות, המלצות, ומכתבי משא ומתן הלכתיים.
יהודי תימן נוהגים לכתוב את ראש התיבות לק"י (לישועתך קויתי יהוה) בראשי מכתביהם. כמו כן, בתוך טקסטים המדברים על אירועים שצפויים להתרחש, ניתן למצוא את המונחים בעז"ה (בעזרת השם) או אי"ה (אם ירצה השם).
הסיבה לתפוצתו הרבה יותר של הביטוי בס"ד בתקופה האחרונה, היא בעקבות דיונים הלכתיים שהיו בשנים האחרונות שלפי מסקנות חלקם יש איסור למחוק או להשליך מסמך כלשהו שבו רשום הביטוי ב"ה. על מנת לצאת מבעיה זו, רבים עברו לכתוב את הביטוי המקביל בס"ד שלא מוזכרת בו האות ה' הרומזת לאל, ולפיכך דף שעליו רשום בס"ד אינו חייב בגניזה לכל הדעות וניתן להשליך אותו לפח. עם זאת מרבית פוסקי ההלכה סוברים שגם כתיבת קיצור הכולל את האות ה', כגון ב"ה או בע"ה אינה מחייבת את גניזת הדף.

ההסבר למנהג

בספר "תולדות יצחק", מאת ר' יצחק קארו, דודו של מחבר השולחן ערוך רבי יוסף קארו, נתן טעם למנהג לכתוב ב"ה בראש כל מכתב ברוח הפסוק "בכל דרכיך דעהו, והוא יישר ארחותיך" (משלי ג, ו). לאמור: בכל מעשה אף פעוט או שייך לתחום החולין (=דרכיך), יש לזכור ולהזכיר את שם ה', וזו לשונו:
ולכן נהגו בהתחלת כל כתיבה לכתוב ב"ה, שנאמר [משלי ג ו] "בכל דרכיך דעהו"
.
את אותו רעיון להסבר, ניתן להפנות גם כן לכתיבת בס"ד, שמשמעותו "בעזרת השם" (ובראשי תיבות ב"ה).

מחלוקת אודות השימוש בביטוי

השימוש ב'בס"ד' מצא דרכו אל הוויכוח הפוליטי בין דתיים לחילוניים בישראל. כשנכנס אברהם פורז ממפלגת שינוי למשרד הפנים הורה על הימנעות מכתיבת 'בס"ד' בניירות רשמיים של המשרד, דבר שעורר מורת רוח בין העובדים הדתיים, אך סימל את האופי החילוני שביקש השר לשוות למשרדו.
משרד החינוך מתיר למורים לכתוב בס"ד בראש דפים המחולקים לתלמידים, גם בבתי ספר חילוניים.
בשנת 2015, התעוררה סערה ברשתות החברתיות, עקב איסור שהטיל מרצה במכללת ספיר, על רישום הביטוי על הלוח בכיתה.

לקריאה נוספת

הרב עובדיה יוסף, שו"ת יחוה דעת, חלק ג סימן עח.
קומנדר (הצי המלכותי הבריטי)

קומנדר (באנגלית: Commander) היא דרגת קצונה בצי המלכותי הבריטי, הנמוכה מדרגת קפטן וגבוהה מדרגת לפטננט קומנדר. קצינים הנושאים דרגת לפטננט-קומנדר אינם נחשבים לקומנדרים.

היסטוריה

התואר "קומנדר" (במקור: master and commander – חובל ומפקד) נוצר במאה ה-18, ושימש לציון קצינים ימיים שפיקדו על אוניות מלחמה שהיו גדולות מדי עבור לפטננט וקטנות מדי עבור פוסט קפטן או (לפני 1770 לערך) רב חובלים (sailing master); הקצין שפיקד על האונייה שימש בו זמנית גם כרב החובלים (master). בדרך כלל היו אלה סלופים מלחמתיים שמספר תותחיהם לא עלה על 20 ולכן לא נכללו בשיטת דירוג האוניות (rating system). ב-1794 קוצר השם בצי המלכותי ל-commander, אך השם הישן הוסיף לנהוג באופן בלתי רשמי עוד שנים אחדות. הדרגה המקבילה לה בצי האמריקני עד 1838 הייתה מאסטר-קומנדנט (Master Commandant).

בעלי תפקידים הנושאים דרגת קומנדר

דרגת קומנדר בצי המלכותי נמצאת בין לפטננט-קומנדר לקפטן. קומנדר יכול לפקד על פריגטה, משחתת, צוללת, להק מטוסים או בסיס חוף, או לשמש כקצין מטה. לפנים הקבילה דרגת קומנדר לדרגת מייג'ור,‏ אך כיום היא מקבילה לדרגת לפטננט קולונל בצבא הבריטי או למפקד כנף בחיל האוויר המלכותי. הדרגה המקבילה בקוד הדרגות של נאט"ו היא OF-4, ובזה של צה"ל (חיל הים) - לסגן־אלוף.
סימן הדרגה של קומנדר מורכב משלושה פסי מקלעת-זהב, כשלפס העליון נוספת לולאה.
מכינת מיצר

מכינת מיצר - לאחריות ולמנהיגות חברתית היא מכינה קדם צבאית השוכנת בדרום רמת הגולן ביישוב מיצר ופועלת כאחת מהתוכניות החינוכיות שמפעילה מדרשת מיצר. מכינת מיצר הוקמה בשנת 1998 ומופעלת בה תוכנית חינוכית המיועדת לצעירים חילונים בעלי מוטיבציה להיות מעורבים ומשפיעים בחברה אשר דוחים את שירותם הצבאי בשנה. כמו כן, המכינה מפעילה תוכניות ליווי ותוכניות חינוכיות לבוגרי המכינה במהלך שירותם הצבאי ואחריו. המכינה דוגלת וידועה בגישת החינוך ההומניסטי הקיומי והניהול העצמי של החניכים בגישה דיאלוגית. כמו כן, גישות אלה באות לידי ביטוי גם במבנה המכינה וכך למשל כמעט שני שלישים מצוות המכינה ומחצית מצוות המורים והמרצים מורכב מנשים כחלק מקידום ערך שוויון ההזדמנויות בחברה והפמיניזם. בין ייחדויה של המכינה ניתן למנות לימודי אמנות כפותחת ומפתחת מרחב של קשב, מחשבה ועשייה ייחודיים התורמים ליצירה ויצרנות.  
ישנו דגש רב על פעילות בוגרי המכינה ועשייתם ולמכינה ארגון בוגרים שמנוהל על ידי מועצה שנציגיה נבחרים מדי שנה.  
מיצר נחשבת למכינה המבוקשת מאד בקרב בוגרי מערכת החינוך.

חזון

קיומה של מנהיגות צעירה בעלת רוח גדולה המוקירה את 'מידת האדם שבאדם', טעונה בתחושת שליחות ואחריות לעתיד המדינה כיהודית-דמוקרטית, חברה ישראלית סולידרית ותרבות מתפתחת המוקירה את מורשתו של העם היהודי.

ייעוד

פיתוח בוגרים בעלי אישיות דמוקרטית ואיתנה, שלא מתפתים לרידוד עולמם הרוחני והמעשי, תוך שהם מעורבים, יוזמים ומובילים בסביבתם מתוך השקפת עולם שאינה חוששת מהכרעות ערכיות ברוח המכינה. זאת תוך התמדה באורח חיים של למידה ופיתוח שכלי, רגשי, רוחני וקיום תרבותי המוקיר את מורשת העם היהודי. 

תחומי ואופן הלימוד

עיקרי הלימוד במכינה הם יהדות, ציונות, פילוסופיה, חינוך, חברה ומגדר, ידיעת הארץ, אמנויות וחקלאות. 
אופן הלימוד במכינה מגוון: הרצאות, קבוצות למידה קטנות, "חוגי חניכים" שנפתחים ביוזמה אישית, שיעורי חניך אותם בונה ומעביר החניך בקבוצתו, בית מדרש המקיים חברותות, סמינרים וימי עיון ייעודיים. בנוסף מתקיימות במהלך שנת המכינה סדרות מרוכזות בנושאים שנלמדים במכינה. הסדרות נבנות בשיח משותף של חניכי וצוות המכינה וכוללות התנסות מעשית של החניכים בבניית תכניה, ניהול לו"ז ניהול תקציב ועוד.
בנוסף, המכינה מקיימת אירועים שונים המהווים מפגש בין בוגרי במכינה לדורותיהם ובין חניכי המכינה. מבין אירועים אלה ניתן למנות את יום הכיפורים המכינתי - מסורת שהחלה במכינת מיצר ואומצה בהמשך על ידי מכינות רבות אחרות, ושבת הבוגרים ע"ש דייוויד דמלין המהווה אירוע הכניסה של החניכים לעולם הבוגרים.

דיאלקטיקה חינוכית

מכינת מיצר מהווה דגם לחינוך פרוגרסיבי-מלווה המכיר בחשיבות החוויה הסובייקטיבית של היחיד בהנהגה של רעיונות חדשניים ולקיחת אחריות מוסרית. התוכנית החינוכית ומבנה הלו"ז מכוונים כך כדי שהחניכים יגלו יוזמה מתוך אחריות אישית ורצון להשפיע. כך למשל שנת המכינה מחולקת ל-3 שלישים שמתחילים במכין-מכינה ונגמרים בחודשיים של ניהול עצמי מלא כולל ניהול תקציב ובניית לו"ז. המכינה פועלת למעורבות ועשייה חינוכית וחברתית בגולן.

מעורבות בקהילה

כל חניך מתנדב אחת לשבוע במהלך השנה בשני אופנים: עזרה ותמיכה באחר והשפעה על הסביבה.
בנוסף לעיתים נערכים פרויקטים שנתיים על ידי חניכי המכינה: שיפוץ שמורת גמלא  והעיר העתיקה; סידור תוואי נחל סמך; וביקורים אצל ניצולי שואה בדגש על קשרים חברתיים עם קשישים. החניכים משתתפים גם באירועים משותפים עם תושבי מיצר, בעבודה חקלאית תומכת בחקלאי האזור, באימוץ מקטעים בשביל הגולן ובקיום חגים עם אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים.
אסקרי

אסקרי (סווהילי Askari אליה הגיעה מערבית عسكري - חייל) הם חיילים שחורים שנלחמו בצבאותיהם של מעצמות קולוניאליות באפריקה. הם שירתו בעיקר בקרן אפריקה, מזרח אפריקה ומרכז אפריקה. מלבד תפקידי לוחמה היו גם חלק מהמשטרה המקומית ומהז'נדרמריה. אלה היו נפוצים בצבא הבריטי, בצבא האיטלקי, בצבא הפורטוגלי, בצבא הגרמני והצבא הבלגי.
לחיילים האלה היה תפקיד מפתח בהשתלטות המעצמות הקולוניאליות על אפריקה, היות שמנין החיילים הלבנים בצבאות אלה היה בדרך כלל קטן מאוד. לאחר סיום הכיבוש, שימשו לרוב בתפקידי חיל מצב באזור הכבוש. במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה הוצבו האסקרי גם מחוץ לקולוניות שבהם גויסו.
טוחן

טוחן (או טוחנת) הוא מקצוע, המציין אדם אשר מפעיל טחנת קמח, לטחינת דגנים לקמח; או מטחנה לתבלינים, קפה,  מספוא לבעלי חיים וכדומה. לעיתים נקרא אדם "טוחן" גם כאשר המטחנה אינה פועלת יותר בייעודה המקורי. בשפות מסוימות, המונח המציין "טוחן" (מילר) הוא גם שם משפחה נפוץ מאוד: Müller בגרמנית או Miller באנגלית. 
הפעלת מטחנות הוא מקצוע עתיק ביותר, שקיים כבר בחברות ציידים-לקטים וטוחנים מילאו תפקיד חשוב בהיסטוריה של החקלאות.
טוחנים עובדים בדרך כלל עם מוצרי מזון גולמיים ובייחוד עם דגנים. תהליך הטחינה מסייע לעיכול קל יותר של מרכיביו התזונתיים ושומר על שלמות השיניים. 
כיום, כמעט ולא קיימים טוחנים במובן הקלאסי של המילה בחברות מתועשות, וטחינה נעשית בטחנות קמח או במפעלי מזון גדולים.

טוחן בתרבות

בשל חשיבותו ההיסטורית של מקצוע הטוחן בתרבות ובכלכלת העבר, טוחנים מאוזכרים בסיפורי עם רבים, למשל: בחתול במגפיים הטוחן הוריש לבנו הבכור את טחנת הקמח, לבן השני את הפרדות ולצעיר הבנים את החתול. בעוץ לי גוץ לי הטוחן מצהיר כי בתו מסוגלת לטוות קש לזהב. אגדה גרמנית מספרת כי הגמדים ממערות הגמדים עזרו לטוחן בעבודתו וכך הוא התעשר, ומשהעליב את הגמדים עזבוהו והוא הפך לעני מרוד.
סיפורו של הטוחן הוא השני בסיפורי קנטרברי שחיבר הסופר האנגלי בן המאה ה-14, ג'פרי צ'וסר. 
אחת הדמויות ברובין הוד הוא מאץ' בן הטוחן.
הגבינה והתולעים: עולמו של טוחן בן המאה השש-עשרה הוא ספר עיון המבוסס על מציאות היסטורית, שכתב ההיסטוריון האיטלקי קרלו גינצבורג. 
בתרבות הישראלית מאוזכר טוחן בשירים "בלדה לבת הטוחן" מאת איציק מאנגר, "דמעות הטוחן" מאת מרק ורשבסקי (נוסח עברי: אברהם לוינסון). במחזה "הרשלי מאוסטרופולי" מאת יעקב אורלנד, שהועלה ב-1966 בתיאטרון העירוני חיפה, מופיעה דמותה של פרלה, בת הטוחן.
בהלכה מלאכת טוחן היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת.
קרחת יער

קרחת יער היא שטח פתוח בתוך יער, שלא צומחים בו עצים, אלא צמחייה עשבונית.
קרחות יער יכולות להיווצר בגלל תנאים מקומיים, כגון: קרקע שונה שאינה מעודד צמיחת עצים או בגלל אירועים, כמו מפולות, דליקות יער וכדומה. קרחת היער אופיינית גם ליערות הטרופיים וגם ליערות ממוזגים, ויש לה השפעה רבה על חיי היער.
לקרחות יער יש חשיבות עבור בעלי חיים מסוימים הניזונים וחיים בתוך היער. קרחת יער יכולה להוות מקלט לבעלי חיים בעת דליקת יער וגם מכשול להתפשטות הדליקה.
ארבע האמיתות הנאצלות

ארבע האמיתות הנאצלות או "ארבע האמיתות הנאצלות" (בסנסקריט: चत्वारि आर्यसत्यानि ‏catvāri āryasatyāni) הן בסיס הבודהיזם. תבנית ארבע האמיתות הנאצלות היא הדהרמה כפי שלימד גאוטמה בודהה. לכל אחת מן האמיתות משויכת משימה שאותה ניתן להשלים באופן מעשי.

דוקהה

את המילה דוקהה מקובל לתרגם במערב כסבל, דחק (סטרס), מועקה, או חוסר נחת. בכתבים הקנוניים (דוגמת הסאטיפטהאנה) מוזכרות חוויות לידה, זקנה, מוות, צער, אבל, כאב, מצוקה, ייאוש, מגע/התקשרות עם מושאים לא אהובים, ופרידה ממושאים אהובים, כגורמים המרכזיים לסבל זה. גורם נוסף הוא ההצמדות לחמשת הסקהנדות ("מצרפים", "מצבורים") והיאחזות בהן - גוף, צורה וחומר; חוויות חושיות; תפישות קוגניטיביות; תגובות מותנות (רגשיות ופיזיות כאחד); ומצבי תודעה.
המשימה המשויכת לאמת זו היא פיתוח הבנה מעמיקה ומלאה אודות מהות הסבל, והבאתה לידי שלמות.

סמודיה

סיבת המחלה (גורם הסבל והדחק) מורכבת מהכמיהה למושאי התשוקות (טנהא, מילולית: צימאון), כמיהה להמשיך ולהתקיים בעולם (סמסרה, מלכודת ההיווצרות המותנית של חוויות בתודעה), והכמיהה להפסיק מלהתקיים בעולם. יש לציין כי גם ההשתוקקות להעלים את הסבל נתפשת כגורם סבל בפני עצמו.
המשימה המשויכת לאמת זו היא נטישה לצמיתות הן של ההשתוקקות והן של הדחייה, המהווה את צידו השני של אותו המטבע.

נירודהה

הכחדתו הסופית והמוחלטת של כל סבל ודחק מהחוויה המודעת; טיהור מלא ויציב של התודעה מכל תאווה, תשוקה, סלידה, אשליה או בורות. המשימה המשויכת לאמת זו היא הגשמתה, המסמנת את ההגעה לנירוואנה.

מרגה

הדרך המובילה לשחרור מסבל היא הדרך המתומנת הנאצלת, בה מתוארים שמונה עקרונות חיים ההופכים את האדם המאמץ אותם לאדם נאצל. המשימה המשויכת לאמת זו היא פיתוח עקרונות אלו בחיי האדם, והבאתם לידי שלמות.
ארתור פופלבסקי

ארתור פופלבסקי (בפולנית: Artur Popławski;‏ 1860–1918,  ורשה), שחמטאי פולני.
פופלבסקי החל את לימודיו באוניברסיטה הקיסרית של ורשה בשנת 1879 וסיים את לימודי ההנדסה בבית הספר הגבוה בציריך בשנת 1884 (Eidgenössische Technische Hochschule Zürich). 
בשנת 1883 הגיע פופלבסקי למקום השני, אחרי יוסף זבינסקי באליפות השנייה של ורשה בשנת 1884, עם תוצאה של 19/22 נקודות. בשווייץ חלק פופלבסקי פעמיים את המקום הראשון באליפות שווייץ לשחמט עם מקס פסטלוצ'י בשנים 1889 ו-1890.
פופלבסקי חזר לוורשה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 ועבד שם כמהנדס.
סמל ברנדנבורג

סמל ברנדנבורג (כינויו בגרמנית: Märkischer Adler, נשר המרקיז) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית ברנדנבורג. הסמל הנוכחי נבחר ב-1990 והוא מבוסס על סמלה ההיסטורי של המדינה.
הסמל מורכב ממגן בצבע לבן שעליו מוטען נשר אדום, מביט ימינה. כנפיו מעוטרות בגבעולי תלתן זהב ומקורו וטפריו זהובים אף הם.

היסטוריה

על פי המסורת, סמל הנשר האדום אומץ על ידי הנסיך גֶרוֹ שליט נסיכות ברנדנבורג, במאה ה-10, או על ידי אלברט ה"דב", שליט ברנדנבורג מהמאה ה-11. ב-1415 קיבל בית הוהנצולרן את השליטה בברנדנבורג והפך אותה למדינה חשובה במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. שליט ברנדנבורג היה לנסיך בוחר של הקיסר ולכבוד כך, עוצב סמל המשפחה מחדש כאיחוד של סמלה המקורי, סמל נסיכות נירנברג וסמל הנשר של ברנדנבורג. ככל שהנסיכות גדלה והפכה לממלכה תוך שהיא מספחת לשטחה נסיכויות וערים שכנות, אוחד והועמס סמלה בפרטי סמליהן ונוספו לו חלקים שהעידו על עוצמתה של הממלכה. כשהנסיך הבוחר פרידריך השלישי לקח לעצמו את התואר פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה ב-1701, הוא שינה משמעותית את הסמל, הסיר את שלטי האצולה הקטנים והדגיש את הנשר האדום.

לאחר מלחמת העולם השנייה, עם התפרקותה הסופית של פרוסיה נזנח הסמל המסורתי וסמל חדש עוצב בברנדנבורג ללא כל אזכור לישן. אולם סמל זה שהראה את זריחת השמש מאחורי עץ אלון, עם צבעי אדום ולבן בתוספת מגן כחול, ירוק ולבן, לא זכה לפופולריות רבה. עם זאת, עיצוב דגל העיר ברנדנבורג הושפע ממגן זה. ב-1990, לאחר איחוד גרמניה נבחר סמל הנשר ללא עיטורים נוספים לסמלה של המדינה.
משה אביגדור עמיאל

יצירתו ההלכתית

הרב עמיאל התאפיין במקוריות מחשבתית ובשקידה; כך שיחד עם פעילותו הציבורית והרבנית הענפה הוא השקיע ביצירה ההלכתית. בשנת תרפ"ב יצא לאור ספרו הראשון דרכי משה - דרך הקודש (חלק ראשון, אנטוורפן), העוסק בדיני קודשים; ובהמשך יצא לספר אף חלק שני (תרפ"ג) ושלישי (תרפ"ט). בהמשך הוציא את הספר דרכי משה - דרכי הקנינים חלק ראשון (אנטוורפן, תרפ"ח) וחלק שני (בילוגוריי, תרצ"א); העוסק בענייני ממונות ואישות. יצירתו המרכזית נקראת המידות לחקר ההלכה, חלק ראשון (ירושלים, תרצ"ט), חלק שני (תל אביב, תש"ב) וחלק שלישי (תל אביב, תש"ה); אשר שואף לקביעת הכללים ההגיוניים העומדים ביסוד המחשבה התלמודית.

יצירתו ההגותית

מלבד העיסוק המתמיד בספרות התלמודית ובפסיקה ההלכתית, הרב עמיאל עסק רבות בענייני הגות; כגון דת ומודרניות, אמונות ודעות ועניינים אקטואליים. יצירתו זו מתבטאת בספרו דרשות אל עמי, חלק ראשון (אנטוורפן, תרצ"ג) וחלק שני (ירושלים, תרצ"ו). בספריו עסק רבות בעניינים אקטואליים, כגון מאורעות תרפ"ט. את התעסקותו בהגות ומחשבה ניתן לראות בספרו לנבוכי התקופה, העוסק ב-'פרקי הסתכלות במהות היהדות' (ירושלים, תש"ג).

מאמריו

יצירתו ההגותית התבטאה גם בפרסום מאמרים פובליצסטיים שונים; את מאמריו פרסם בעיקר בעיתון 'המזרחי'. ביניהם ניתן למנות את: 'במי אשם' (גיליון 8) הקורא לאיחוד הרשימות היהודיות; 'הקלריקליות שלנו' (גיליון 14) הטוען שהיסוד הדתי בתנועה הציונית אינו תלוי ברוב מספרי; 'תחיית התורה' (גיליון 22–23) המיצר על העלמות הרגש הדתי; 'הציונות והיהדות' (גיליון 29) על היחס בין התנועה ליהדות ועוד.
זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנים תש"א-תש"ג.

משנתו ההלכתית

נקודת יסוד בתפיסתו ההלכתית מושתתת על הלימוד המקובל והקלאסי, אך יחד איתו הרב עמיאל שילב בין אגדה להלכה. כמו כן בתפיסתו קיימת נטייה מהותית לעסוק בסברה ובהגיון של הדיון ההלכתי; גישה שהתבטאה בצורה מלאה בספרו 'מידות לחקר ההלכה'.

משנתו ההגותית

הרב עמיאל התנגד לגישת הרפורמים, והתעמת איתם במובנים רבים (כגון ההקדמה לספרו דרכי משה 'דרכה של תורה'). לדעתו המהות היהודית חשובה, ויש להדגישה. חשיבות זו שהקנה ליהדות התבטאה אף בגישתו כלפי מקומה של הציונות הדתית בתנועה הציונית; הרב עמיאל כתב רבות על כך שהמזרחי צריכה לתפוס מקום מרכזי יותר בציונות אף בפעילות מעשית (כגון מאמרו בגיליון ט של 'התור', תרצ"ב; ודבריו בוועידת קראקא, תרצ"ג).

פעולתו הציונית

בעקבות דבריו של יצחק גרינבוים על הרצון לקביעת ערכים חדשים ליהודים, לעומת ערכי היהדות; כתב הרב עמיאל תגובה בה הוא יוצא נגד המנהיגים האחרונים שמביעים נייטרליות כלפי הדת, לעומת המנהיגים הקודמים (כדוגמת אחד העם) שאף אם לא שמרו מצוות, הרי הביעו יחס חיובי לדת. בכך התבטאה לראשונה פעולתו בתנועת המזרחי, והוא נבחר כציר לוועידה השנייה של המזרחי בפולין (ורשה, ניסן תרע"ט); ובה נבחר לנשיאות הוועידה. בהמשך היה אחד משבעת הצירים מפולין, לוועידה העולמית הראשונה של המזרחי באמסטרדם (טבת תר"פ); וכן נבחר כציר לקונגרס הציוני השלושה-עשר (תרפ"ג) והארבעה-עשר (תרפ"ה), ובאחרון אף כיהן בוועדת החינוך.
החלטה מיוחדת הובילה לכינוס וועידה עולמית של המזרחי, באלול תרפ"ו; למקום הוועידה נבחרה אנטוורפן, עירו של הרב עמיאל, והוא עמד בראש הוועדה המכינה של הוועידה. בוועידה נבחר הרב עמיאל לוועד הראשי של התנועה. בוועידת קראקא (אב, תרצ"ג) הרב עמיאל התייחס לכך שתנועת המזרחי צריכה להשקיע את עיקר מרצה בפעילות כלפי החברה החרדית, ופחות במחנה הציוני-חילוני, ואף קרא להצטרפות להסתדרות החדשה של הרוויזיוניסטים, תוך פרישה מההסתדרות הציונית.
בדבריו קרא הרב עמיאל לפתיחת שורות המזרחי גם לכאלו אשר אינם חברים בהסתדרות הציונית.
יהודה בן תימא

יהודה בן תימא היה תנא שלא נודע זמנו. הגאוגרף יהודה זיו סבור שבן תימא הוא בן העיר תימא הנמצאת בחצי האי ערב. יש שרצו להוכיח שחי לאחר החורבן, ויש הממקמים את זמנו למאה ה-2 לספירה. לתקופת מרד בר כוכבא. 
שמו מוזכר פעם אחת במשנה וכמה פעמים בברייתות. בכמה מקומות הוא נזכר כ"רבי יהודה בן תימא", ובאחרים ללא התואר "רבי". בכמה מקומות בתלמוד נזכר התנא "בן תימא" וייתכן שהוא רבי יהודה בן תימא לפני שסמכו אותו.
בתלמוד מתוארים רבי יהודה בן תימא וחבריו כ"בעלי משנה". על פי התלמוד בזמנם היו שש מאות או שבע מאות סדרי משנה. הרשב"ץ מביא דעה שמדובר ביהודה בן דמא שהיה אחד מעשרת הרוגי מלכות ומוסיף שמדובר בבן אחותו של רבי ישמעאל. 
אמרתו המפורסמת ממסכת אבות: "הווי עז כנמר וקל כנשר, רץ כצבי וגיבור כארי, לעשות רצון אביך שבשמים" פותחת את דברי הטור והשולחן ערוך.
מקום קברו מצוין ביישוב דלתון בגליל העליון.
זאב צעיר

תקציר העלילה

סקוט האוורד (מייקל ג'יי פוקס) הוא בחור צעיר שנלחם כדי להתקבל לנבחרת הכדורסל של בית הספר. הוא מנסה בכל כוחו למשוך את תשומת לבה של בחורה שהוא דלוק עליה אך ללא הצלחה. יום אחד חלים אצלו שינויים מפחידים שהופכים אותו לאדם זאב, מעכשיו הוא צריך להתחיל ללמוד להתמודד עם השינוי החדש.

סרט המשך

בשנת 1987 יצא סרט המשך בשם "זאב צעיר 2", אך סרט זה לא זכה לאותה ההצלחה כמו הסרט הראשון.
דאנקן קנדי

דאנקן קנדי (Duncan Kennedy;‏ נולד ב-1942) הוא פרופסור בבית הספר הרווארד למשפטים ומופקד הקתדרה על שם קרטר למדע המשפט הכללי. מאבות הגישה הביקורתית למשפט.

חייו ופועלו

קנדי קיבל את התואר הראשון שלו מקולג' הרווארד ב-1964 ולאחר מכן עבד במשך שנתיים במבצע של ה-CIA שפיקח על התאחדות הסטודנטים הלאומית. ב-1966 הוא דחה את "הליברליזם של המלחמה הקרה שלו" ועזב את ה-CIA. ב-1970 קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. לאחר שסיים התמחותו אצל שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, פוטר סטיוארט, הצטרף קנדי לסגל בית הספר למשפטים של הרווארד, ונעשה פרופסור מן המניין ב-1976. שנה לאחר מכן, בצוותא עם קארל קלייר, רוברטו אונגר, ומספר מלומדים בעלי דעות משותפות, הוא ייסד את התנועה ללימודי משפטים ביקורתיים. אף על פי שמחוץ לאקדמיה המשפטית הוא נודע בעיקר בשל המונוגרפיה שלו "חינוך משפטי ושיעתוק ההיררכיה", קנדי מפורסם בשל ביקורתו הנוקבת את החינוך המשפטי האמריקני. בין מלומדי החוק הוא נחשב אחד מהכותבים המקוריים והמשפיעים ביותר של התאוריה המשפטית.
קנדי, הנחשב לחלק מהתנועה הנאו מרקסיסטית באקדמיה האמריקנית, הצהיר שאם ימונה לשופט, הוא ישפוט בדרך שתקדם את עקרונות הסוציאליזם.
מאיר דורון

ביוגרפיה

דורון נולד בפתח תקווה, בנעוריו היה שחקן כדוריד מצטיין ושיחק במכבי פתח תקווה ובנבחרת ישראל. במאי 1956 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים. סיים בהצטיינות קורס קצינים ושירת כקצין ומפקד סוללה בגדוד 403 ומדריך בקורס קצינים תותחנים. עבר לחטיבת הצנחנים ושימש בה סגן מפקד גדוד מרגמות כבדות מוצנח ומדריך ראשי, כמו כן הדריך בבה"ד 1. ב-1965 מונה למפקד גדוד 332, גדוד מרגמות כבדות מוצנח. הוא פיקד על הגדוד במלחמת ששת הימים ושימש מפקד הסיוע הארטילרי של חטיבת הצנחנים בפיקודו של רפאל איתן. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד גדוד 403 ולאחר לימודים בפו"ם מונה למפקד גדוד 402, עליו פיקד במהלך מלחמת ההתשה. בשנים 1974 עד 1976 פיקד על אגד ארטילרי 282, לאחר מכן שימש מפקד התותחנים בפיקוד המרכז וסגן קצין תותחנים ראשי. כמו כן שירת כמדריך בפו"ם ומדריך ראשי במרכז לאימון מפקדות. 
לאחר שחרורו מונה ב-1984 למנכ"ל המועצה המקומית רמת השרון. ב-1987 מונה לסגן מנכ"ל עיריית תל אביב-יפו ובעקבות פרישתו הכפויה של אלי עשת מונה ב-1993 למנכ"ל העירייה. הוא כיהן בתפקיד עד 1999. לאחר מכן התמודד על ראשות מועצת רמת השרון אך הפסיד בהפרש זעום של 10 קולות לגבי פארן וכיהן כחבר מועצה. שימש מנכ"ל בפועל של חברת השיכון "חלמיש". בבחירות ב-2003 התמודד פעם נוספת ולאחר ההפסד מונה לסגן וממלא מקום ראש העירייה יצחק רוכברגר. 
נפטר ממחלת הסרטן ב-2011. היה נשוי לנימה ואב לשלושה בנים ובת. נטמן בבית העלמין ברמת השרון. לאחר מותו נקרא על שמו בית ספר יסודי בשכונת נווה גן ברמת השרון.
בן ציון ליכטמן

קורות חיים

הרב בן ציון הלוי לִיכטמן, נולד לאברהם לוי הלוי בשנת ה'תרנ״ב (1892), בעיירה בראילוב שליד עיר המחוז ז'יטומיר, שבאוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית). הוא דור שביעי לרבי שכנא צבי מנמירוב (תלמיד רבי מנחם נחום מצ'רנוביל בעל המאור עיניים), שהיה המגיד מישרים בעיר נמירוב בזמן תלמידי הבעל שם טוב, בסביבות השנים ה'ת"ף - ה'תק"ם, ומחבר ספרי "הרי בשמים" על חמשה חומשי תורה, ועל חידושי הלכות ואגדות.
הרב לִיכטמן למד בישיבות ליטא - סלובודקה, מיר, ראדין וסלוצק. הוסמך לרבנות על ידי ראש ישיבת סלוצק הרב איסר זלמן מלצר. למד גם אצל "העילוי מפולטבה" רבי יואל שורין, ראש ישיבת "אור תורה" בנובוהרד-וולינסקי (זוועהיל), ואף נשא לאשה את בתו בזיווג ראשון, בהמשך התגרש ממנה. היה ר"מ בזוויעהל, וכן שימש כרב העיירה פאלין (פולן או פוילין, נקראת כיום Chervonoarmiys’k) שבאוקראינה. אחיו יעקב נרצח בפוגרום שנערך באוקראינה בשלהי מלחמת העולם הראשונה (ככל הנראה על ידי אנשי סימון פטליורה ב-1919), ולימים הוא קרא לבנו הקטן על שמו.
בתקופת המלחמה, באמצע שנות ה'תר"פ (תחילת שנות העשרים), עלה לארץ ישראל. נישא בירושלים לאסתר אהובה (בת הרב משה ניישילר), דור שישי לרבי מנחם מנדל מרימנוב, ובשבט ה'תרפ"ח נולדו להם תאומים, יוסף ומשה. הרב לִיכטמן שימש בתפקידים תורניים והיה פעיל ציבורי בירושלים, ובין היתר היה ר"מ "ישיבת גבעת שאול". כמו כן היה פעיל בתל אביב, ושימש תקופה כמנהל תלמוד תורה "שארית ישראל" בעיר.
ארץ ישראל באותן שנים לא הייתה משופעת במשרות רבנות קהילות, ולפיכך למרות גדלותו התורנית, בעטייה זכה להמלצות חמות מחשובי רבני התקופה, ביניהם הרב אברהם יצחק הכהן קוק ורבו הרב מלצר, שכתבו לו בשנת ה'תרפ"ו, סמוך לבואו לישראל, שברצונם שיתיישב בה קבוע ויהיה לאב"ד, מורה צדק ומנהיג, הוא לא מצא משרה הולמת, ובשנת ה'תרצ"ב (1932), עקר לעיר ביירות בלבנון, ושימש בה כשוחט ובודק, דיין ומורה צדק לקהילת האשכנזים בעיר. בהמשך, לאחר מותו של הרב שבתי בחבוט, רבה הראשי של הקהילה בביירות, התמנה הוא תחתיו. השפעתו הייתה רחבה, הוא היה מקובל על העדה האשכנזית והספרדית, ונחשב למנהיג הרוחני של כל יהודי לבנון. בביירות נולדו לו ילדיו יעקב, וחוה שפרינצה (הלפגוט).
בפעילותו בביירות שימש גם כרב בית הכנסת האשכנזי שהיה מעל בית הספר "תלמוד תורה". בית הספר הנוסף היה ה"אליאנס" של "כל ישראל חברים", ובניו למדו גם בו. הוא היה פעיל גם בענייני ארץ ישראל ונפגש עם ראשי המזרחי, וראשי אגודת ישראל, הרב יצחק מאיר לוין והרב משה בלוי, שבאו לבקרו ב-1945. כן תמך בבקשות הרבנים יצחק הרצוג ויהודה לייב מימון לסיוע למוסדות תורניים בישראל, ועל פי דרישתו אספו בני קהילתו כסף לסיוע למעפילים שניסו להסתנן לישראל. בשנות החמישים נפגש עם פייר ג'ומאייל. כמו כן תמך גם בפעילות המכבי הצעיר בעירו.
למרות מצבו הכלכלי האיתן בלבנון, שאף הרב ליכטמן לחזור לישראל, ואף שלח את שלושת בניו לשרת בצה"ל. בשנת ה'תשי"ט (1959), חזר עם משפחתו לירושלים, שם הייתה לו משפחה ענפה, בתקווה שיהודים נוספים מלבנון יבואו בעקבותיו. התגורר ב"שיכון הפועל המזרחי" בגבעת מרדכי.

בשנת ה'תשכ"ד (1964) נפטר בה לאחר מחלה, ונקבר בהר המנוחות. רעייתו נפטרה בירושלים בשנת ה'תשמ"ב (1982).

לקריאה נוספת

'ליכטמן בנציון', 1891-1964, ‏בני ציון חלק ה, באתר HebrewBooks
מעבדי אות ספרתיים

מעבד אות סיפרתי (DSP - Digital Signal Processor) הוא סוג של מיקרומעבד המשמש לצורכי עיבוד אותות, לרוב במערכות זמן אמת.

נקודה צפה ונקודה קבועה

ניתן לחלק את סוגי מעבדי האות לשתי קטגוריות עיקריות: מעבדי נקודה צפה (floating point) ומעבדי נקודה קבועה (fixed point). במעבדי נקודה צפה זמן פיתוח האלגוריתם מהיר יותר מאשר במעבדי נקודה קבועה, אולם הם לרוב יקרים יותר, וצריכת ההספק שלהם גדולה יותר.