google/wiki40b huggingface dataset:
צ'ארלס בקווית'

ביוגרפיה

בקווית' נולד וגדל באוסטין, טקסס. הוא בוגר אוניברסיטת ג'ורג'יה. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית והוסמך כסג"ם בשנת 1952. באותה השנה התגייס בקווית' לצבא, עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר, ושירת כמפקד מחלקה ברגימנט החי"ר ה-17 שבדיוויזיית החי"ר ה-7. בשנת 1955 התנדב לכוחות המוטסים ושימש כמפקד פלוגה מסייעת ברגימנט החי"ר המוצנח ה-504 שבדיוויזיה המוטסת ה-82. בשנת 1958 לאחר שהשלים את מסלול ההכשרה בבית הספר לסיירים בפורט בנינג ואת מסלול ההכשרה בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, הצטרף לכוחות המיוחדים ונשלח לוייטנאם כיועץ צבאי. לאחר שובו נשלח לבריטניה כנספח ברגימנט השירות האווירי המיוחד ה-22. בקווית' השלים את מסלול ההכשרה של השירות האווירי המיוחד ה-22 ולמד רבות מניסיון היחידה במלחמה כנגד גרילה במלאיה. עם שובו מונה לקצין המבצעים של קבוצת הכוחות המיוחדים ה-7. לאחר מכן נשלח שנית לוייטנאם ופיקד יחידת כוחות מיוחדים ששם הקוד שלה היה "פרויקט דלתא" שביצעה משימות סיור ומודיעין. בשנת 1966 נפצע בבטנו באורח אנוש. 
לאחר שהחלים באופן מלא מונה למפקד מגמת לוחמת ג'ונגל בבית הספר לסיירים. בשנת 1968 מונה בקווית' למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט ה-327 שבדיוויזיה המוטסת ה-101 ופיקד עליו במבצעים כנגד צבא צפון וייטנאם והוייטקונג. לאחר מכן הוצב בפורט בראג. בשנת 1977 התקבלה הצעתו להקים יחידה צבאית ללוחמה בטרור על פי המודל של רגימנט השירות האווירי המיוחד ה-22 הבריטי. בקווית' מונה להקים את היחידה שקיבלה, בהתאם לשם היחידה עליה פיקד בשעתו את השם כוח דלתא. בקווית' פיקד על היחידה במבצע טופר העיט, לשחרור בני הערובה באיראן. לאחר המבצע נתקבלה המלצתו להקים את פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. בשנת 1981 פרש לגמלאות.
פריץ שטרסמן

חייו

שטרסמן נולד בבופארד (Boppard) שבגרמניה, החל את לימודי הכימיה שלו בשנת 1920 באוניברסיטה הטכנית של האנובר וקיבל תואר ד"ר בשנת 1929. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במסיסות של חומצה פחמתית המכילה יוד במצב גזי. שטרסמן בחר בקריירה אקדמית מפני שקל היה ללכת במסלול זה מאשר לקבל משרה בתעשייה הכימית. 
שטרסמן עבד במכון הקייזר וילהלם בברלין משנת 1929. בשנת 1933 הוא יצא מאגודת הכימאים הגרמנים כאשר זו עברה לשליטת הנאצים. הוא נכנס ל"רשימה השחורה", אך האן ומייטנר סדרו לו משרת אסיסטנט בתשלום מופחת. שטרסמן החשיב את עצמו לבר-מזל, לדבריו "למרות משיכתי לכימיה, החופש האישי שלי חשוב לי עד כדי כך שלשמירתו אשבור אבנים לפרנסתי". במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא ואשתו, מריה הקטר שטרסמן, הסתירו חבר יהודי בדירתם במשך חודשים, תוך שהם מסכנים את עצמם ואת בנם בן השלוש.
ההתמחות שלו בכימיה אנליטית נוצלה על ידי האן ומייטנר בניסויים שבהם בדקו את תוצרי ההפגזה של אורניום עם נייטרונים. בדצמבר 1938 הוא גילה יחד עם אוטו האן את תהליך הביקוע של האורניום בעזרת נייטרונים. הוא למד גם שיטות לקביעת הגיל הגאולוגי של חפץ בעזרת דעיכה רדיואקטיבית. 
בשנת 1946 מונה לפרופסור לכימיה אנאורגנית באוניברסיטת מיינץ ובשנת 1948 נמנה עם מקימי מכון מקס פלאנק לכימיה. לאחר מכן יסד את המכון לכימיה גרעינית.
בשנת 1957 היה בין החותמים על הצהרת גטינגן, שבה מחו שמונה-עשר מדעני גרעין גרמנים כנגד הרעיון של ממשלת קונרד אדנאואר לחמש את צבא מערב גרמניה בטילים גרעיניים. 
כשזכה אוטו האן בפרס נובל לכימיה בשנת 1944, על עבודתו בביקוע הגרעיני, שטרסמן לא קיבל את הפרס אתו. גם מליזה מייטנר ומאוטו רוברט פריש נשללה השותפות בפרס. האן ושטרסמן לא יכלו לכלול את שמה של מייטנר בדפי עבודתם, ובכך להודות שהם משתפים פעולה עם יהודייה הנמצאת בגלות. שטרסמן הביע את דעתו בנוגע לתפקידה של מייטנר באותם ניסויים: "היוזמה שלה הייתה ההתחלה של העבודה המשותפת עם האן" והיא "הייתה קשורה אלינו באופן אינטלקטואלי משוודיה...והייתה המנהיגה האינטלקטואלית של צוותנו".
נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון העניק להאן, מייטנר ושטרסמן את פרס אנריקו פרמי בשנת 1966. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קרא אסטרואיד על שמו: 19136 שטרסמן. 
הוא נפטר במיינץ.
אורית גולדמן

אורית גולדמן (נולדה ב-1957) היא אמנית פלסטית ומיצב ישראלית.

ביוגרפיה

אורית גולדמן נולדה וגדלה בתל אביב, לה שני אחים גדולים. אביה, אהרון גולדמן, היה בעל בית קולנוע פאר בתל אביב ויו"ר התאחדות ענף הקולנוע. בצה"ל שירתה בחטיבת המחקר של אגף המודיעין.
גולדמן היא בוגרת בית הספר "אבני" לציור ופיסול, תל אביב (1981-1978), התמחתה בתחריט אצל טוביה בארי (1983-1981). בוגרת סיינט מרטינ'ס סקול אוף ארט , לונדון (1988-1985); בוגרת המכללה לתקשורת ופרסום A.C.C, תל אביב יפו, במסלול קופירייטינג (1999-1988); בוגרת מיצג ב"במת - מיצג", אצל תמר רבן, תל אביב (2006-2005).
מנחה נוער וטרום סטודנטים בבניית תיקי עבודות, בהכנה למבחני קבלה למגמות אמנות בבתי ספר תיכוניים ולאקדמיות לאמנות. הנחתה סדנת תחריט בבית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב.
עבודותיה מצויות באוספים פרטיים בבריטניה, סקוטלנד, פורטוגל וישראל.
אורית גולדמן מתגוררת ביפו, לה שתי בנות.

אודות עבודתה

אריה ברקוביץ': אוצֵר, מתוך קטלוג התערוכה 'יבשת משל עצמי':
"מי קובע את הגבולות ? מה היא טריטוריה ?
שאלות אלו, שאורית גולדמן מעלה, מנסות לקבל תשובות ולהעלות תהיות על סדרת העבודות. ציורים גדולי ממדים בהם היא בודקת את הגבולות. תרתי משמע : גבולות טריטוריאליים, אישיים, חומריים, פיזיים ומטאפיזיים. העבודות עשויות בטכניקה מעורבת, שמשלבת תנועות מכחול רחבות ושטחי צבע גדולים, ובהם חלקי קולאז', שניתן לזהות ביניהם חלקים אנושיים וחלקם מופשטים. שגולדמן שואלת עצמה : "מי קובע את הגבולות" ? המשמעות היא רבת פנים. מצד אחד הכוונה לגבולות פיזיים וטריטוריאליים, גבולות, שחקוקים על גבי מפות מוכרות מהאטלס. יש בשאלות אלה נגיעה פוליטית על גבול האנרכיזם החברתי.
מאידך, היא מכוונת אל גבולות הרוח, התכנים והתהיות האישיות.
את גבולות התעוזה האמנותיים היא פורצת ועושה בהם כרצונה.
עבור גולדמן הציור והאמנות הם זירת משחקים שבה היא בודקת גבולות. מעשה הציור שלה מתממש בתהליך מתמשך שבא לידי ביטוי דרך תכנון מול אקראיות, מינימליזם אל מול ריבוי אקספרסיביות וחוויות אסוציאטיביות. מכאן, שהשאלות על מקומם של הגבולות בהוויה האנושית הן לגיטימיות ואף נדרשות.
גולדמן שייכת לזרם המופשט האקספרסיבי האירופאי עם השפעות האקשן פיינטינג האמריקאי (American Action Painting).
יצירתה של גולדמן מתחברת לרוח זו במיוחד ביחס לדו מימד של מישור העבודה וגודלה, כמו גם למערכת היחסים של הצבעים שיש בהם ריבוי משמעויות. בתוך כך, נוצר מימד שלישי אשלייתי, כשמערכת הדימויים הנוצרת על מצע העבודה מעניקים ביטוי חזותי של תת ההכרה, אסוציאציות וחוויות האמן. גולדמן עובדת מתוך דחף חזותי הנסמך על ערכיה הפנימיים. בתהליך עבודתה היא מרגישה חירות אמנותית בה היא משלבת בין תנועה, רוח, מיתוס ומציאות אניגמטית."
Dare (La La La)

רקע

תחילה השיר נכלל באלבומה Shakira, ולאחר מכן כל שלל הגרסאות יצאו. ווידאו קליפים רבים בגרסאות שונות, תמונות וכולי. כל אלו גרפו מיליוני צפיות והפכו את ערוצה של הזמרת לאחד מן הערוצים הנצפים ביותר ביוטיוב. את השיר כתבו שאקירה, ג'יי סינג, לוקאש גוטוואלד, מתיו ג'ומפה, מקס מרטין, הנרי וולטר, ג'ון ג'יי קונטה, ג'וניור, והפיקו שאקירה, דוקטור לוק, J2, קרקוט, בילבורד. השיר הפך במהרה ללהיט היסטרי ברחבי העולם ולאחד מהפזמונים המזוהים ביותר עם המונדיאל. השיר הוא השיר השני ברציפות של הזמרת שנעשה עבור המונדיאל, כשקודמו היה אחד השירים המצליחים ביותר בכל הזמנים "(Waka Waka (This Time for Africa", שנעשה עבור, מונדיאל 2010 והיה לאחד ממשחקי המונדיאל המוכרים והחשובים בהיסטוריה של הכדורגל. השיר נכתב על ידי שאקירה, ג'יי סינג, לוקאש גוטוואלד, מתיו ג'ומפה, מקס מרטין ורבים אחרים.

וידאו קליפ

לשיר יצאו ווידאו קליפים רבים, ארבע גרסאות. שתי גרסאות צולמו עבור מונדיאל 2014, ושתי גרסאות אחרות צולמו עבור אלבומה של הזמרת אך כולם כולל כולם נכללו באלבום. הקליפ הנצפה ביותר מתוך כל הארבעה הוא הגרסה באנגלית (ברזיל 2014), אשר נכון לדצמבר 2017, צבר למעלה מ-929 מיליון צפיות.
לאחר מכן הקליפ השני המצליח ביותר, הוא הגרסה בספרדית (ברזיל 2014), אשר נכון לדצמבר 2017, צבר למעלה מ-117 מיליון צפיות. שתי הגרסאות האחרות צברו כמות נכבדת של צפיות; הגרסה המקורית באנגלית צברה למעלה מ-73 מיליון צפיות, והגרסה המקורית בספרדית צברה למעלה מ-33 מיליון צפיות. 
בנוסף להכל, לפני כן יצא אודיו מצליח של השיר אשר צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות. בקליפ שצולם עבור המונדיאל ניתן לראות שחקני כדורגל רבים ביניהם בעלה, ורבים אחרים. בקליפ ניתן לראות חיות רבות כגון: נשר, נמר וכולי. הקליפ היה אחד מקליפים המושקעים ביותר של הזמרת מבחינת המבקרים. לקליפ שצולם עבור המונדיאל יצאה גרסה של מאחורי הקלעים אשר גם כן היא צברה כמות צפיות רבה.
I Turn to You

אינפורמציה על השיר

"I Turn to You" הולחן בידי דיאן וורן, והופק על ידי גאי ריצ'י. למרות שהשיר הפך פופולרי בידי אגילרה, הסינגל הוא בעצם חידוש, במקור הוא שייך ללהקת הבנים All-4-One שביצעו אותו באלבום הפסקול לסרט "ספייס ג'אם" (Space Jam).
במעמדו כלהיט הבלדה הראשון שהוציאה אגילרה, השיר מציג אדם שעוזר לה למצוא קרן אור מדריכה בין הגשם והסערה שאבדה בתוכם. למרות שבקליפ לסינגל מוצגת עלילה בין אמא לילדה, השיר יכול לפנות לכל גורם קרוב בין אם זה איש משפחה, חבר, מאהב וכו'.
השיר נכתב והוקלט מחדש בשפה הספרדית כשהוא נקרא "Por Siempre Tú" לאלבום הבא של אגילרה בספרדית Mi Reflejo.
בסיס חצרים

שנות השישים של המאה העשרים

בסיס חצרים נבנה בשנות השישים ונפתח ב-3 באוקטובר 1966 ככנף 6. מפקדו הראשון היה ג'ו אלון. הוא היה בסיס חיל האוויר הראשון שנבנה מן היסוד כבסיס חדש עבור חיל האוויר הישראלי, ולא על שטחי בסיס קיים של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
בשנת 1968 קלט הבסיס את בית הספר לטיסה שעבר מבסיס תל נוף. באותה השנה קלט הבסיס טייסת נוספת שעברה מתל נוף - טייסת 123, "טייסת הבלים הדרומית" (כשמה אז), שהפעילה מסוקי בל 205. ב-17 ביוני 1969 עברה הטייסת 102, "הנמר המעופף", מבסיס חצור לבסיס חצרים. הבסיס נמצא קרוב למוזיאון חיל האוויר בחצרים. שם כל המטוסים הישנים של חיל האוויר וגם מטוסים בשימוש.

שנות התשעים של המאה העשרים

ב-4 ביוני 1991 עברה טייסת 69 ("הפטישים") שהפעילה אז מטוסי F-4 פנטום לבסיס חצרים.
ב-21 ביולי 1992 נפצעו קשה חייל וחיילת בבסיס, כאשר השתתפו ב"רולטת הרשת". כעבור ימים אחדים נפטר החייל מפצעיו.
באפריל 1993 אישר מפקד הבסיס, תא"ל עמירם אליאסף, מפגן ירי לכבוד יום הורים באחת הטייסות. עקב ראות לקויה כתוצאה מעננות נמוכה, ירו המטוסים כדורים באופן שטוח, וכתוצאה מכך נפגעו שני חיילים. מפקד חיל האוויר, האלוף הרצל בודינגר, החליט להדיח את מפקד הבסיס, מפקד הטייסת שבמסגרתה נערכה הטיסה ומוביל הטיסה. חרף בקשתו של בודינגר שאליאסף ימשיך בשירותו בצה"ל בתפקיד אחר, בחר אליאסף לפרוש מצה"ל.
ב-1 במרץ 1994 הודממה טייסת 69.
ב-19 בינואר 1998 נחתו בבסיס שני מטוסי ה-F-15I ("רעם") הראשונים ונקלטו בטייסת 69 ("טייסת הפטישים") שנפתחה כבר בקיץ 1997 לקראת הגעת המטוסים. המטוסים החדשים התקבלו בבסיס בטקס חגיגי במעמד שר הביטחון יצחק מרדכי, הרמטכ"ל רא"ל אמנון ליפקין-שחק, מפקד חיל האוויר האלוף איתן בן-אליהו, נציג חיל האוויר האמריקאי, מייג'ור-ג'נרל קלינטון הורן, ומפקד הבסיס תא"ל עמוס ידלין. כ-3,000 איש הגיעו לבסיס כדי לצפות בנחיתתם של המטוסים החדשים וביניהם רבים מוותיקי טייסת 69 ומשפחות חללי הטייסת. המטוסים, שהוטסו על ידי טייסי חיל האוויר האמריקני, הגיעו לישראל בטיסה שארכה 14 שעות. בדרכם לישראל טסו המטוסים טיסה ישירה לבריטניה, שבמהלכה תידלקו חמש פעמים באוויר, משם טסו לאיטליה ומשם המשיכו ישירות לישראל, ללא תדלוקים נוספים. לפני נחיתתם ביצעו המטוסים החדשים יעף מעל הצופים בליווי שני מטוסי F-15 איגל ("בז") ושני מטוסי F-4 פנטום ("קורנס").

העשור הראשון של המאה העשרים ואחת

ב-8 באוגוסט 2002 נפתחה בבסיס טייסת 123 ("ציפורי המדבר") כטייסת UH-60 בלק-הוק ("ינשוף"). חמשת המסוקים הראשונים של הטייסת הגיעו לישראל בתחילת החודש בבטנו של מטוס C-5 גלקסי של חיל האוויר האמריקני שנחת בבסיס נבטים. 123 היא טייסת הבלק-הוק השנייה שנפתחה בישראל לאחר טייסת 124 ("טייסת החרב המתהפכת") המוצבת בבסיס פלמחים.
ב-5 ביולי 2006 נפתחה בבסיס טייסת 107 ("טייסת אבירי הזנב הכתום") מחדש כטייסת F-16I ("סופה"). 107 היא טייסת ה"סופה" השלישית שהוקמה אחרי טייסת 253 ("טייסת הנגב") וטייסת 119 ("טייסת העטלף") המוצבות בבסיס רמון.

העשור השני של המאה העשרים ואחת

ב-15 ביולי 2015 עברה טייסת 123 לבסיס פלמחים.

שיכון משפחות

שיכון המשפחות של הבסיס נחשב באופן רשמי ליישוב ששמו מחנה יפה.
טרגו מורש

היסטוריה

לעיר היסטוריה ארוכה. היא תועדה לראשונה בשנת 1332 במרשם הוותיקן תחת השם "Novum Forum Siculorum". ב-1405 העניק מלך הונגריה זיגמונד מלוקסמבורג זכויות מסחר לעיר (ששמה היה אז שקליוזרהלי - שוק הסקויים). ב-1482 הכריז עליה המלך מתיאש הוניאדי כאחד ממושבי בית המלוכה. היישוב הפך לעיר באופן רשמי ב-1616 ושינה את שמו ל-מארוֹשוָשָרהֶי (Marosvásárhely). ב-1754 הפכה למושב בית המשפט העליון של נסיכות טרנסילבניה, דבר אשר הגביר את חשיבותה. 
אברם ינקו, שהיה ממנהיגי מהפכת 1848 בטרנסילווניה היה פעיל בעיר כעורך דין לפני שהחל בפעילותו המהפכנית.

דמוגרפיה

ב-1910 גרו בעיר (שהשתייכה אז עוד לאימפריה האוסטרו-הונגרית) 89.3% הונגרים (22,790 נפשות), והשאר היו רומנים (6.7%, או 1717 נפשות) וגרמנים (2.4%, או 606 נפשות). ב-1941 התגוררו בעיר 44,933 תושבים, מהם 5,693 יהודים (12.7%). ההרכב האתני של תושבי העיר השתנה בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה. במאי 1944 רוכזו בגטו שהוקם בעיר 7,830 יהודים, אשר שולחו עד 8 ביוני 1944 בשלושה משלוחים לאושוויץ.
ב-1947 התגוררו בעיר 2,420 יהודים, ניצולי השואה מתושבי העיר, כמו גם מחלקים אחרים ברומניה. 
בתקופת הרודן ניקולאה צ'אושסקו הפעיל המשטר מדיניות להגברת אחוז הרומנים בעיר ולדיכוי התרבות ההונגרית. במרץ 1990 פרצו מהומות אתניות קשות בעיר בין שתי האוכלוסיות. 
בשנת 2002 התגוררו בטרגו מורש 149,577 תושבים, 75,317 מתוכם היו רומנים, 69,825 הונגרים והיתר צוענים, גרמנים ואחרים.

תחבורה

העיר ממוקמת על שתי גדות נהר המורש ומשמשת כצומת דרכים ומסילות ברזל. אורך מסילת הברזל לקלוז'-נפוקה הוא 127 קילומטרים, לברשוב 282 קילומטרים ולבוקרשט 448 קילומטרים. אורך הדרך הסלולה לקלוז' הוא 105 קילומטרים, לברשוב 171 קילומטרים ולבוקרשט 346 קילומטרים. במקום יש שדה תעופה ותחבורה אווירית פנים ארצית.
מתח חשמלי

בחשמל, מתח חשמלי הוא ההפרש בפוטנציאל החשמלי בין שתי נקודות במרחב. המתח מסומן באות V ונמדד במערכת היחידות הבינלאומית בוולט.
טרולדהגן

רקע היסטורי

הבית תוכנן על ידי בן דודו של גריג, שאק בול . גריג קרא לבית "גבעת הטרולים" מאחר שילדי המקום אמרו שהאזור נמצא ב"עמק הטרולים".
בניית הבית הסתיימה ב-1885. מאז, בכל קיץ ועד מותו נהג גריג להלחין ולבצע בטרולדהגן. לאחר פטירתו ופטירת אשתו, נקברו שניהם בחלקה על יד הבית.
על יד הבית מצויה בקתה קטנה בה גריג נהג לצפות באגם. גריג דיבר רבות על ביתו ואף כתב את אחד מהקטעים הליריים היודעים ביותר שלו אודותיו - "יום החתונה בטרולדהגן" .

השימוש כיום

כיום הבית משתמש כמוזיאון גריג להנצחת מורשתו המוזיקלית והלאומית. ב-1985 נפתח ה-Troldsalen, אולם קונצרטים בן 200 מקומות לנגינת מוזיקה קאמרית ורסיטלים.
ב-1995 נפתח בניין חדש שמתאר את חייו ויצירתו של גריג. בבניין זה נמצא פסנתר הסטיינווי שלו. בטרולדהגן נערכים מדי שנה קונצרטים במסגרת פסטיבל ברגן הבינלאומי.
ג'ייסון מומואה

ביוגרפיה

ג'ייסון מומואה נולד ב-1 באוגוסט 1979 בהונולולו, הוואי שבארצות הברית, לקוני (צלמת) וג'וזף מומואה (צייר), ולאחר מכן עבר עם אימו לנורווק (איווה) . דודיו (בריאן וראסטי קיולאנה) הם גולשים מפורסמים.
בשנת 1998 חזר מומואה להוואי, והחל בקריירת דוגמנות. שנה לאחר מכן קיבל את התואר "דוגמן הוואי". בין השנים 1999 ו-2001. הופיע בסדרה משמר המפרץ: לילות הוואי בדמותו של ג'ייסון איואיין. הוא חזר לגלם תפקיד זה בסרט "משמר המפרץ: חתונה בהוואי".
הפריצה הגדולה שלו התרחשה בשנת 2005, כאשר החל לגלם את דמותו של רונון דקס בסדרת המדע הבדיוני סטארגייט אטלנטיס בעונתה השנייה. הוא שיחק שם עד סיום הסדרה בעונתה החמישית ב-2009.
שנתיים לאחר מכן שיחק בעונה הראשונה של הסדרה "משחקי הכס", המבוססת על ספרי "שיר של אש ושל קרח", את דמותו של חאל דרוגו הדות'ראקי.
ב-2011, גם שיחק בסרט "קונאן הברברי", שהיה עיבוד מחודש (אך בעלילה שונה לגמרי) לסרט בעל אותו השם משנת 1982 בו שיחק ארנולד שוורצנגר.
בשנת 2014 הופיע בסרט זאבים.
ב-2016 רשם מומואה הופעה ראשונה ביקום הקולנועי של DC שם גילם את גיבור העל ארתור קורי – אקווהמן. דמותו הופיעה בסרט "ליגת הצדק" שיצא לאקרנים ב-2017, ובהמשך קיבל גם סרט סולו - אקוומן, שיצא בשנת 2018.

חיים אישיים

מומואה הוא בן זוגה של ליסה בונט (אימהּ של זואי קרביץ). לזוג שני ילדים.
ברן (קנטון)

דמוגרפיה

קנטון ברן הוא דו-לשוני. השפות הרשמיות הן גרמנית (84%) וצרפתית (8.2%). רוב דוברי הצרפתית חיים בצפון הקנטון, בקרבת קנטון ז'ורה.
רוב אנשי הקנטון הם נוצרים פרוטסטנטים.

כלכלה

תיירות היא מקור הכנסה מרכזי באוברלנד. תחומים אחרים הם חקלאות (בעיקר גידול בקר), ייצור גבינות ותחנות כח. גבינת אמנטל שמיוצרת בברן ידועה בכל העולם.
בברן המרכזית האדמה פורה יותר, כך שגם בה לחקלאות חשיבות רבה, אבל חלק זה של הקנטון הוא יותר תעשייתי. עסקים קטנים ובינוניים הם מעסיקים חשובים באזור זה. קיימת תחנת כח גרעינית במיולברג.
האזור שמסביב לאגם בייל ידוע בתעשיית היין שלו.
גל בראל

קריירה

בראל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל רמת השרון, וב-11 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו לליגה הלאומית. לאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער, ובעונת 2008/2009 הושאל לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים. 
בעונת 2009/2010 חזר בראל להפועל רמת השרון והפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, עמה זכה בעונת 2010/2011 בגביע הטוטו לליגה הלאומית. בתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל לראשונה בתולדותיה. ב-27 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 2-1 להפועל ראשון לציון. בתחילת עונת 2012/2013 נפצע, וחזר למגרשים רק במחזור ה-22.
לאחר שבעונת 2013/2014 ירד עם הפועל רמת השרון לליגה הלאומית, בקיץ 2014 חתם בראל במועדון ספורט אשדוד, במדיה ערך רק שש הופעות בליגה, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. לקראת עונת עונת 2015/2016 חתם בהפועל פתח תקווה, לאחר שירדה לליגה הלאומית.
את עונת 2016/2017 התחיל כשחקן חופשי. בינואר 2017 חתם במועדון נעוריו, הפועל רמת השרון עד לסיום העונה.
באוגוסט 2018 הצטרף להפועל עכו.
הינדה לוי-ליסנר

חיה הינדה לוי-ליסנר (ביידיש: הינדע לוי-ליסנער; 1905 או 1912 – 29 באוגוסט 1968) הייתה משוררת וסופרת לילדים ולנוער יידית ומחנכת פולנייה-ישראלית.

ביוגרפיה

חיה הינדה לוי-ליסנר בת מרדכי דב נולדה בעיירה ביאלצ'ב שבפולין. בעת מלחמת העולם הראשונה נמלטה עם משפחתה אל העיר הגדולה לודז', שם סיימה את חוק לימודיה ויצאה להשתלמות בהוראה ופדגוגיה בעיר קרקוב. בעת לימודיה עבדה במעונות לילדים עניים, והקדישה את עצמה לחינוך וכתיבה לילדים.
בשנת 1930 עברה לבירת פולין, ורשה, שם למדה וסיימה את בית המדרש לגננות, התוודעה למפעלו החינוכי הגדול של יאנוש קורצ'אק ואף עבדה באחד מבתי היתומים שלו בעיר. בשנת 1935 יצאה לעיר ביאליסטוק להקים גם שם בית יתומים. היא שבה ללודז' לפני המלחמה וניהלה בפרברים בתי יתומים יהודיים.
עם כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית בשנת 1939 נכלאה בגטו לודז', עבדה בעבודות כפייה ועברה למחנה אושוויץ. כל העת המשיכה לרכז סביבה פעילות ספרותית לנוער היהודי הכלוא. לוי-ליסנר זכתה להינצל ממחנה אושוויץ, התגלגלה כמה שנים בפולין ועלתה לישראל בשנת 1948. בעשרים שנותיה בארץ, עד פטירתה בשנת 1968, עסקה חיה הינדה לוי-ליסנר בהוראה במסגרות שונות בעיר תל אביב.
הינדה לוי-ליסנר כתבה ופרסמה כמה ספרים בשני נושאים: מורשתו החינוכית של המחנך הדגול יאנוש קורצ'אק; וסיפורת ושירה על ילדי היהודים בפולין, הן היתומים והעניים שאיתם עבדה בטרם השואה, והן ילדים שניצלו מההשמדה.
הינדה לוי-ליסנר נפטרה בשנת 1968. נקברה בבית העלמין הדרום.
פסגת רנד

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שם ג'ון ה. רנד ( John H. Rand), חבר מחלקת המחקר של האזורים הקרים של צבא ארצות הברית, אשר חקר את מדף הקרח רוס בין השנים 1974-1975 ו-1976-1977.
ורה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ביוגרפיה

הנסיכה ורה קונסטנטינובנה נולדה ב-16 בפברואר 1854 בסנקט פטרבורג, לקונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו השני של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ולאלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, דוכסית וירטמברג. בשנת 1861 עברה משפחתה לוורשה, שם מונה אביה למושל פולין, ובשנת 1863 נשלחה ורה לדודיה קרל, נסיך הכתר של וירטמברג ואולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בשל התקפי הזעם האלימים שהיו לה, ובשנת 1870 הם אימצו אותה רשמית כבתם.
ב-4 במאי 1874 התחתנה ורה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1877 מת בעלה במפתיע, אולם ורה החליטה להמשיך להתגורר בווירטמברג. בשל קוצר הראיה הקיצוני שהיה לה הסתובבה ורה בקביעות עם משקפיים עגולות, שהפכו לבדיחה בקרב בני משפחתה. ורה אהדה את התרבות והמורשת הגרמנית, ובשנת 1909 אף המירה את דתה ללותרניזם. באוקטובר 1911 היא סבלה משבץ מוחי, וב-11 באפריל 1912 היא מתה בשטוטגרט כתוצאה מאי ספיקת כליות.
יבגניה דודינה

ביוגרפיה

דודינה נולדה בעיר מוגילב שבבלארוס (בברית המועצות דאז), ולמדה משחק באקדמיה הממלכתית לאמנות במוסקבה. עם תום לימודיה, שיחקה בתיאטרון מאיאקובסקי, שם לימד גם יבגני אריה. המפגש עם אריה שכנע אותה לעלות לישראל והיא עלתה לישראל בשנת 1990. 
ביום העצמאות ה-61 של מדינת ישראל נבחרה להשיא אחת משתים עשרה המשׂואות בהר הרצל, עבור תרומתה לתיאטרון העברי. במאי 2010 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב.

קריירה תיאטרונית

בישראל שיחקה בהצגות בתיאטרון גשר, כגון, "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים", "העבד", "אדם בן כלב", "מדיאה" ואחרות. הייתה מועמדת לפרס שחקנית השנה על משחקה בהצגה "חלום ליל קיץ". זכתה בפרס רוזנבלום לשנת 1998, בפרס קלצ'קין לתיאטרון לשנת 2004. בנובמבר 2007, החלה לשחק בתיאטרון הבימה בהצגה אנה קארנינה על פי טולסטוי. בפברואר 2009 שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגה בכיכובה "איולף הקטן" על פי איבסן. ב-2010 עלתה בתיאטרון זה ההצגה "מסילה לדמשק" מאת הלל מיטלפונקט, שם שיחקה בתפקיד הראשי. בשנת 2014 עלתה בכיכובה ההצגה "חשמלית ושמה תשוקה" בהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון הבימה. ב-2016 החלה לשחק במחזה "סיפור פשוט" שכתב שמואל יוסף עגנון, ביימה שיר גולדברג ועלה בתיאטרון הבימה. באפריל 2017 החלה לשחק במחזה "שלוש אחיות" שכתב אנטון צ'כוב, ביים חנן שניר ועלה בהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון הבימה. ב-2018 החלה לשחק במחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של גדי רול, לצד ליא קניג.

קריירה קולנועית

דודינה השתתפה בחמישה סרטים ישראליים זוכי פרס אופיר: "היו לילות", "קלרה הקדושה", "קרקס פלשתינה", "החברים של יאנה" ו"האסונות של נינה"  ובסרטים ישראליים נוספים כ"מייד אין איזראל", "ז'נטילה", "סיפור חצי רוסי", "מר ולדמן היקר", "החטאים", "מות המשוררת", "משפחה" ו"אין בתולות בקריות".

קריירה טלוויזיונית

ב-2003 דודינה גילמה דמות של השחקנית חנה רובינא בסרט הטלוויזיה "היה או לא היה", העוסק בפרשת אהבתם של רובינא ואלכסנדר פן וזכתה על תפקיד זה בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל הקולנוע היהודי בוורשה. 
ב-2006 שיחקה דודינה את דמותה של אירינה, בעלת חנות קסמים ברחוב סומסום. ב-2007 שיחקה בסדרה "מרחק נגיעה" בתור מרינה, אמו של זוריק (הנרי דוד). בסוף אותה שנה השתתפה בעונה השנייה של הסדרה "פרשת השבוע", בתור מושא אהבתו של אלישע (יובל סגל). במהלך הקריירה, שיחקה דודינה בתפקידי אורח גם בסדרות טלוויזיה שונות ביניהם בפרנקו וספקטור לצד משה איבגי ורונית אלקבץ ובסדרה בת ים ניו יורק. בסוף 2008 שיחקה בסדרה האמת העירומה ששודרה בערוץ 10 בתפקיד מיקה, אמה של הגר, הילדה שנעלמה. השתתפה בסרטה של מיכל אביעד "לא רואים עליך" שיצא לבתי הקולנוע באוקטובר 2011 וזכתה על תפקידה בו בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2011.
בשנת 2012 השתתפה בסדרה "עניין של זמן". בשנת 2016 משתתפת בסרט שבוע ויום שזכה לפרס בפסטיבל קאן.
בשנת 2019 החלה להשתתף בסדרה "כבודו".

חיים פרטיים

דודינה נשואה לאבי בנימין, מלחין הבית של תיאטרון גשר, ולהם בת.
הלנה רקוצקי

ביוגרפיה

רקוצקי נולדה בקרקוב, פולין.

אלופת העולם

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בבזל, שווייץ בשנת 1950, זכתה רקוצקי ב-5 מדליות מהן 4 מדליות זהב כולל בתחרות הקרב רב אישי, סוס קפיצות, קורה, וקרקע
הופעותיה המאכזבות באולימפיאדת הלסינקי (1952), במיוחד על המקבילים המדורגים, מנעו ממנה להשתתף בשלב הגמר בתחרות הקרב רב אישי, היא סיימה במקום 43 בלבד, במקום שביעי בתרגיל על סוס הקפיצות ובמקום שמיני בתחרות הקרב רב קבוצתי.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1954 זכתה רקוצקי בשתי מדליות ארד, בתחרות הקרב רב אישי ובמקבילים המדורגים. 
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה רקוצקי במדליית ארד בתחרות הקבוצתית. היא סיימה במקום רביעי בתחרות הקרב רב קבוצתי בזכותה ובזכות בת-ארצה, נטליה קוט, במקום שמיני בתחרות הקרב רב אישי, במקום חמישי במקבילים המדורגים, במקום שביעי בתרגיל על סוס הקפיצות, במקום 14 בתרגיל הקרקע ובמקום 16 בתרגיל הקורה.

תארים והישגים

רקוצקי נבחרה להיכל התהילה של ההתעמלות בשנת 2004.
ישיבת נתיבות חכמה

תולדות הישיבה

הישיבה נוסדה לקראת זמן אלול ה'תשס"ח, קיץ 2008. השיעור הראשון כלל 60 בחורים ועוד 40 בחורים מבוגרים שהצטרפו כקיבוץ. נכון לשנת 2019 לומדים בה כ-700 בחורים. 
הישיבה נפתחה ברחוב ברגמן בבית וגן, שם שכנה כשמונה שנים. עם עליית מספר התלמידים נשכרו בניינים בסביבה לצורך חדרי פנימייה. בתחילת זמן חורף תשע"ז (2016) עברה הישיבה לקמפוס ישיבת קריית נוער בבית וגן, המרווח יותר.

צוות הישיבה

ראשי הישיבה ומייסדיה היו הרב יהושע ישעיה נויבירט, מחבר הספר שמירת שבת כהלכתה, והרב דניאל וולפסון. לאחר פטירתו של הרב נויבירט בתשע"ג מונה במקומו בנו, הרב ברוך יחיאל נויבירט, שכיהן עד אז כמנהל הישיבה וכר"מ בישיבת פני שמואל.
המנהל רוחני הוא הרב מתתיהו שטרן, תלמיד של הרב מאיר חדש, וכן הרב שמואל קליימן מכהן כמשגיח בישיבה.
הרמ"ים הם הרב משה זאב איתן (חתנו של הרב אליקים גצל פשקס), הרב נתן רוטמן (תלמידו של הרב יצחק שלמה זילברמן), הרב משה לנדא, הרב אלעזר מאירוביץ, הרב חנוך לודמיר, הרב בצלאל קרויז, והרב זאב גלוסקינוס (חתנו של הרב בן ציון בורודיאנסקי).