google/wiki40b huggingface dataset:
כלבו שוקן

כלבו שוקן (בגרמנית Kaufhaus Schocken) הייתה רשת חנויות כלבו שהקים והפעיל שלמה זלמן שוקן בגרמניה טרם עליית הנאצים לשלטון. ב-1901 הרחיב שוקן את "בית-מסחר האחים אורי" (Warenhaus Ury Gebrüder) בלייפציג, שהייתה שייכת למשפחה שאחיו שמעון התחתן בה, בכך שפתח חנות נוספת בצוויקאו. ב-1907 נרשם העסק בשם "י. שוקן ובניו" והתרחב כך שב-1930 כבר היו 20 סניפים והרשת הייתה רשת החנויות הרביעית בגודלה בגרמניה. אחרי מות אחיו ב-1929 היה שלמה זלמן שוקן הבעלים היחיד של הרשת.
החנויות המפורסמות ביותר של הרשת היו אלו שנבנו בנירנברג (1925-26), שטוטגרט (1926-28) וקמניץ (1927-30), כולן עבודות של האדריכל היהודי אריך מנדלסון. כל השלוש הן אבני-דרך בתולדות האדריכלות המודרנית.
לאחר עליית הנאצים לשלטון אולץ שוקן למכור את הרשת במחיר זעום לחברת "מֶרְקוּר" (Merkur) במסגרת האריזציה של בתי העסק הגרמנים. אחרי המלחמה הוחזר לשוקן חלקו ברשת (51%) והוא מכר אותו לחברת מרקור, שעברה גלגולים שונים וכיום היא חלק מרשת בתי הכלבו קאופהוף.
החנות המפורסמת ביותר הייתה בשטוטגרט. היא נבנתה מבטון ולבנים והייתה דוגמה טובה לשילובה של אדריכלות מודרנית בהקשר עירוני. שם היא עמדה מול מגדל העיתון "טאגבלאט", גם הוא מבנה בסגנון הבינלאומי, כך שנוצר שם מתחם מרשים של אדריכלות מודרנית (בקרבת מקום עומד גם בית הולדתו של הפילוסוף הגל). במלחמה כמעט ולא ניזוק המבנה, אבל ב־1960 החליטה עיריית שטוטגרט להרוס אותו על אף מחאות ברחבי העולם, וכיום עומד במקומו סניף "קאופהוף". החנות בקמניץ עומדת עדיין על תילה.
אריה אבילאה

אריה (לייב) (ליאו) אֲבִילֵאָה (ניֶיסבִיזְ'סקי)‏ (נובמבר 1885, רוז'ינוי, פלך גרודנה, רוסיה – 1985, ירושלים) היה פסנתרן ומורה למוזיקה ישראלי, מראשוני הפסנתרנים והמורים לפסנתר בארץ, פרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון של ז'נבה, בקונסרבטוריון 'שולמית' בתל אביב הקטנה ובאקדמיה למוזיקה בירושלים, מחלוצי המוזיקה הקלאסית בארץ ישראל.
אביגדור בנש"ק

ביוגרפיה

בנש"ק נולד בקליבלנד לסאם ופרימיט בנש"ק. אביו היה פעיל בקהילה היהודית במגוון ועדות וממקימי בית הספר היהודי בעיר. בתיכון למד בנש"ק בתיכון יהודי בשיקגו, ואחר כך בישיבת נר ישראל בבולטימור. במקביל ללימוד בישיבה למד בלילות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ושם סיים תואר ראשון. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז בבני ברק ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים. הוסמך לרבנות על ידי הרב יחזקאל סרנא ראש ישיבת חברון בשנת ה'תש"ך (1960) וכן מהרב יצחק יעקב וכטפויגל, ראש הישיבה הגדולה מאה שערים.
לאחר מכן חזר לארצות הברית ולמד באוניברסיטת ניו יורק (NYU) שם קיבל את הדוקטורט בפסיכולוגיה בשנת 1966. באותה שנה החל ללמד פסיכולוגיה במכללת שטרן ובברוקלין קולג' שבניו יורק.
ב-1970 התחתן עם שולמית (לבית קספר), בת לניצולי השואה שהיגרו לארצות הברית לאחר המלחמה. ב-1971 עלו ארצה ומאז גרים בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
בנש"ק שירת בצה"ל כקב"ן. לימד פסיכולוגיה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית ובמקביל לימד תורה ויהדות בישיבת אור שמח במשך כעשר שנים. בשנת 1981 חזר לשנה אחת לארצות הברית, שם לימד בישיבת אור שמח בשלוחתה בעיר מונסי.
בשנת 1982 פתח קליניקה והחל לקבל מטופלים. התמחה בפסיכולוגיה התנהגותית עם התמחות בטיפול קוגניטיבי התנהגותי בעיקר בחרדות ובפחדים. הוא עבר מבית הספר לחינוך והחל ללמד בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית.
בשנותיה האחרונות של נחמה ליבוביץ' היה מגיע אליה מדי יום שישי לביקור בביתה. המפגשים עם פרופ' ליבוביץ' היו גם מקצועיים אך הם גם למדו יחד פרשת שבוע ונחמה אף חידדה אצל ד"ר בנש"ק את חשיבות שאילת השאלות בלימוד התורה.
התנדב מספר שנים בעזר מציון במסגרת מקצועית וטיפולית.
השתתף מספר שנים בפאנל התוכנית "שנינו יחד וכל אחד לחוד" של יובב כץ ברשת ב' של קול ישראל.
בנש"ק מתגורר בירושלים. אב לשישה וסב  לעשרים וארבעה  נכדים.

ספריו

בשנת 1976 הוציא לאור את ספרו הראשון "התלמיד הבעייתי" – הכולל מאמרים תאורטיים וכן התנסויות מקצועיות של תלמידיו באוניברסיטה בשיטת הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי (CBT) בכיתה.
בשנת 1996 הוציא לאור את הספר "studying the torah" על מתודות ושיטות בלימוד תורה. לאחר מכן הוציא את הסדרה המצליחה על פירוש רש"י על התורה באנגלית (What’s Bothering Rashi); הספרים תורגמו לשפות רבות ביניהן, צרפתית, ספרדית, סינית ועברית. כמו כן הוציא את What’s Bothering Rashi על מגילת אסתר באנגלית.
בשנת 2009 פרסם את הספר "Religious Compulsions and Fears", על כפייתיות ואובססיות בחיים הדתיים של המטופל. דרכי טיפול בשיטת CBT למדריכים, מטפלים ובני משפחה של הסובלים מהתופעה. לאחר מכן תורגם הספר לעברית ואף פורסם תחת השם "כפייתיות וחרדה על רקע דתי".
בשנת 2016 כתב ופרסם את הספר "CBT בכיתה" – מדריך לעובדי הוראה לטיפול בהתנגדויות בשיטה הטיפולית הקוגניטיבית-התנהגותית, בכיתה.
גלאצו ויסקונטי השני

גלאצו ויסקונטי השני (באיטלקית: Galeazzo II Visconti;‏ 1320 - 4 באוגוסט 1378) היה שליט פאביה ומערב לומברדיה מבית ויסקונטי והיה אביו של ג'אן גלאצו ויסקונטי, שהיה דוכס מילאנו הראשון.

תולדות חייו

גלאצו נולד במילאנו לבית ויסקונטי. אביו היה שליט מילאנו, סטפאנו ויסקונטי. האב נפטר כאשר גלאצו היה בן שבע. השלטון בעיר נמסר לידי דודו, ג'ובאני. 
בשנת 1343 ערך גלאצו מסע צליינות לארץ ישראל. בשנת 1345 הפך אותו דודו ג'ובאני לשליט בולוניה. ב-1350 נשא לאשה את ביאנקה מסבויה. עם מותו של ג'ובאני ב-1354 ירש גלאצו את השלטון על מילאנו יחד עם אחיו מתאו וברנבאו ויסקונטי. לפי התכנון המקורי בחלקו של גלאצו נפלו האדמות המערביות והעיר פאביה, השלטון במילאנו עצמה אמור היה להתחלק לסירוגין בין האחים לפי תקופות. ב-1355 הורעל מתאו בזמן ארוחת ערב, ככל הנראה על ידי אחיו. גלצאו ירש את חלקו של מתאו (לודי, פיאצ'נצה, פארמה ובולוניה) וביצר את כס שלטונו בפאביה. ברנבאו נותר שליט יחיד על מילאנו. 
ב-1356 הוביל גלאצו את הצבא המשותף לו ולאחיו כנגד משפחות אסטה מפרארה וגונזגה ממנטובה.
בניגוד לאחיו הרצחני היה גלאצו פטרון אמנות ומדע. הוא היה פטרונו של פטררקה ומייסד אוניברסיטת פאביה. אך עם זאת היה שותף לפרסום תוכנית העינויים של אחיו ה-quaresima.

חייו הפרטיים

גלאצו היה מסור ונאמן לרעייתו. את שערו הזהוב לא סיפר ונהג לקלוע בו צמות ארוכות. 
בתו, ויולנטה, נישאה לליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס (בו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה). טקס הנישואין נערך ברוב פאר במילאנו והחגיגות נמשכו מספר חודשים. במסגרת החגיגות הוגשו המנות לשולחן מוזהבות באמצעות משחה של חלמון, זעפרן וקמח מעורב בעלי זהב אמיתיים. למוזמנים חולקו מתנות כגון סוסים, כלבי ציד, שריונות, גלימות יקרות ועוד. עם המוזמנים נמנו המשוררים פטרקה וג'פרי צ'וסר וההיסטוריון ז'אן פרואסאר. במשך חמש שנים שילם גלאצו 10,000 פלורינים בחודש על מנת לכסות את הוצאות החתונה, פרט לנדוניה בת 200,000 פלורינים זהב. ארבעה חודשים בלבד לאחר החתונה, מת ליונל בעודו באיטליה. לאחר מכן נישאה ויולנטה למרקיז ממונפרה שהיה בן שבע-עשרה ונהג לחנוק במו ידיו משרתים סוררים. לאחר מותו נישאה לבן-דודה (ברנבאו), לודביקו ויסקונטי. היא נפטרה בגיל 31.
בנו, ג'אן גלאצו ויסקונטי נישא לאיזבל לבית ולואה, בתו של ז'אן השני, מלך צרפת.
משמר הגבול של ארצות הברית

היסטוריה

פיקוח גבולות בארצות הברית בוצע לאורך השנים על ידי פרשים ואנשי שירות האזרוח וההגירה של ארצות הברית. במרץ 1915 הוקמה יחידה של פקחים רכובים אך מרבית עבודת ההגנה על הגבולות הוטלה על צבא ארצות הברית.
פיקוח הגבולות של ארצות הברית (The U.S. Border Patrol) הוקם ב-28 במאי 1924 כסוכנות של מחלקת העבודה של ארצות הברית שנועדה להיאבק בכניסת מהגרים לא חוקיים. ב-1932 משמר הגבול פוצל לשני משרדים: משרד אל פאסו שהיה אחראי לביקורת הגבול מול מקסיקו ומשרד דטרויט שעסק בניטור הגבול עם קנדה.
ב-1933 פרנקלין דלאנו רוזוולט חתם על צו להקמת שירות האזרוח וההגירה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה מצבת כוח האדם במשמר הגבול צמחה ל-1,500 בשנת 1940 והארגון עבר לאחריות מחלקת המשפטים של ארצות הברית. במרץ 2003 שירות האזרוח וההגירה פוצל לשני גופים: אכיפת מכס והגירה ומכס והגנת גבולות ומשמר הגבול הפך לחלק מהמחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית.
נכון לשנת 2012 משמר הגבול העסיק 21,394 סוכנים.
בינואר 2017 נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ חתם על צו נשיאותי לבניית חומה בגבול מקסיקו-ארצות הברית וכתגובה לכך התפטר מארק מורגן, מפקד משמר הגבול האמריקני מתפקידו.

נשק

אנשי משמר הגבול האמריקאי חמושים באקדחי הקלר וקוך P2000 וקליבר 40. עד שנת 1994 שומרי הגבול צוידו באקדחי מגנום 357 לצד סמית' ווסון או דגם רוגר בעל ששה קליעים בקנה. ככלל, הם מצטיידים במגוון כלי נשק וכלי הנשק כוללים גם אקדחי גלוק 9 מ"מ, מגנום רבולבר 357 ואקדחי ברטה דגם 96D.
כמרבית סוכנויות אכיפת החוק הפדרליות בארצות הברית, משמר הגבול מצטייד ברובה רמינגטון דגם 870 וברובי קולט ורובה קרבין M4A1 הפופולרי.
הספרייה הציבורית של ברגן

היסטוריה

בימי הביניים הערים ברגן וטרונדהיים היוו את מרכז הספרות של נורווגיה, מנזרים וכנסיות בערים אלו הכילו ספרים רבים, כנסיית סאנט מארי בעיר החזיקה אוסף ספרים אשר היה פתוח לקהל הרחב, ב-1766 הויקאר  דויד שונפלד תרם כמות גדולה של ספרים למקום, דבר שהוביל את הכנסייה לפתוח מבנה נפרד לספרייה.
ב-1869 ספרן האוניברסיטה פול בוטן-האנסן החליט להציע בסביבות 12,000 עותקי ספרים למכירה, בעקבות כך קמה אגודה שהחליטה להקים ספרייה ציבורית בעיר המבוססת על ספריו של בוטן-האנסן והאגודה הציעה לעירייה לרכוש את ספרים אלה ולעביר אותם לבעלותה, בניין הספרייה הראשון הוקם במבנה שבו שכנה בעבר מבשלת בירה.
ב-1876 הועברו אוספי ספריית הכנסייה לספרייה הציבורית של ברגן שם נשמרו עד שהועברו מאוחר יותר לספריית אוניברסיטת ברגן.
המבנה הנוכחי הוקם ב-1917 על ידי אולף נורדהגן.
אלדר פרבר

אלדר פרבר (נולד ב-1970) הוא צייר ישראלי. בשנת 2012 זכה בפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית.

ביוגרפיה

אלדר פרבר נולד ב-1970 וגדל בתל אביב. בין השנים 1992 ל-1996 הוא למד ב-Art Students League of New York. לאחר מכן הוא שב לישראל ולמד אצל ישראל הרשברג בסדנה לציור ורישום בירושלים. בהמשך הפך למורה בסדנה, ולאחר מכן מרצה בבצלאל.
פרבר זכה במספר מענקים ומלגות, ביניהם מענק "דיוקן ראשון" של מפעל הפיס, מלגה מטעם קרן תרבות אמריקה-ישראל, ופרס חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית. עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות רבות, בגלריות ובמוזיאונים, ונמצאות באוספים בישראל ובחו"ל.
פרבר מצייר נופים, ועוסק במיוחד בתפר שבין נופי הירקון בהם הוא גדל והנופים הגרמניים שמהם הגיעו הוריו.

מאפייני יצירתו

ציוריו של אלדר פרבר כוללים התייחסות מרובה לנוף והתייחסות מועטה לנוף האנושי. על כן הם מכילים מוטיב של בדידות שניכר בהיעדרות דמות האדם מהנוף. הוא בין ציירי הנוף הפעילים היחידים בארץ שזוכים להצלחה ולהכרה על ידי הממסד המוזיאלי. הכרת המוזיאונים בארץ ביצירתו היא השתלשלות נדירה של אירועים שמצביעים על כך שעבודתו זוכה להכרת הממסד על פי תכונותיה ולמרות תכונותיה. משום שהסבירות להכרה ביצירתו של צייר נופים היא קלושה, בעיקר בעידן בו מולכת האמנות העכשווית. יצירתו היא בעיקר בצבעי שמן וכמעט ואינו מציג רישומים, חלק משיטות עבודתו ובחירותיו מושפעות מגישתו של ישראל הרשברג שגם הוא ממעיט בהצגת רישומים ומרבה בציור שמן. בין השפעותיו הציירים אייקינס ומורנדי, בלתוס וקורבה. כמו כן הוא מושפע מנופה של העיר תל אביב ומאופן הארגון שלה כנוף.
משה ברייטברד

ִ
משה ברייטברד (1883 – 1947) היה פעיל אגודת "מפיצי השכלה" בלטביה, חבר בהנהגת הסתדרות המורים העבריים, מחנך, מורה לעברית ומחבר ספר דקדוק לתלמידים. ברייטברד היה בין מקימי הגימנסיה העברית בריגה, שנהפכה למוסד מרכזי ברשת מוסדות החינוך העבריים בריגה ונהיה למורה ללימודי יהדות והשפה העברית ומזכיר כבוד של הגימנסיה בשנים שלאחד מכן, עד לפלישה של ברית המועצות ללטביה.
הוא עמד על כך, שבין כותלי בית הספר התלמידים ידברו בינם ובין עצמם אך ורק עברית. הוא גם היה בין החלוצים בריגה שהפך את העברית לשפת הבית ודיבר עם ילדיו מיום הולדתם רק בעברית. התחיל את לימודיו בחדר מפי אביו ובישיבה, שם קבל חינוך מסורתי. כבר בצעירותו התחבר לתנועת ההשכלה, למד בכוחות עצמו לימודים כלליים ושפות זרות ורכש השכלה כללית באופן עצמאי.

ביוגרפיה

בשנת 1902 נסע לברלין, בזמנו מרכז האמנציפציה היהודית ותנועת ההשכלה. בברלין השלים את לימודיו בסמינריון למורים עבריים - Jüdisches Schullehrerseminar.
בשנת 1921 עבר לריגה. היה בין מייסדי הסתדרות המורים העבריים "המורה", אשר מטרתה הייתה לארגן את המורים שדגלו ברעיון של בית ספר עברי מודרני ולימוד בשיטת "עברית בעברית". האיגוד הפך לרוח החיה של החינוך העברי ועמדה בראש המאבק למען הקמת בתי ספר ששפת ההוראה בהם עברית, כאשר היה עליו להתגבר על הלחץ הכבד מצד ארגוני ה"בונד" היידישאי מחד ו"אגודת ישראל" מאידך, שהתנגדו להוראת עברית בבתי הספר היהודים אשר עד כה לימדו ביידיש.
"...להחיות את השפה העברית בפי הדור הצעיר....הילד הגומר בית ספר עברי ידע את השפה העברית...באופן חופשי וטבעי..." (מדברים שנכתבו בחוזר שנשלח למורים). ספרו "דקדוק לתלמידים" בשני חלקים יצא לאור לראשונה ב־1934 בריגה והיה נפוץ גם בארץ בהוצאת "יבנה". הספר רכש מקום מכובד בבית הספר העברי וזכה למספר לא מעט של מהדורות - בשנת 1982 יצאה לאור בתל אביב המהדורה השביעית (הדפסה שלושים וחמש) של הספר. משה ברייטברד לא זכה לעלות לארץ ישראל כמו שייחל, אך הצליח להימלט מריגה לפני כניסת הצבא הגרמני ב-1941. הוא חזר לריגה אחרי מלחמת העולם השנייה, שם נפטר ב-1947.
ברייטברד היה נשוי לגיטה לבית וולפסון (1894 קולדיגה (Kuldiga), לטביה – 1946 ריגה). נולדו להם שני ילדים: יעקב, נפל במלחמת העולם השנייה כחייל סובייטי, ואביבה ברייטברד בראון, אדריכלית, אשר עלתה לישראל ב-1972 ומתגוררת בירושלים.
במאי 1974 נתכנסו בתל אביב בוגרי הגימנסיה העברית בריגה כדי לכבד את זכרו של מורם ומחנכם, משה ברייטברד. רבים מבין תלמידיו עלו ארצה עוד לפני מלחמת העולם השנייה, אחרים הגיעו לאחר קום המדינה, אך כולם הדגישו שזיקתם לארץ הייתה לא מעט בזכות החינוך העברי שקיבלו בגימנסיה.
בשנת 1989 הוקמה באקדמיה ללשון העברית קרן לזכרו של משה ברייטברד למימון מלגה לחוקרים צעירים על הרצאה שנתית או כתיבת מאמר.
חיים פינטו

ביוגרפיה

נולד לרב משה אהרן פינטו ואחיו של רבי דוד פינטו. הוא נצר לשושלת רבנים מקובלים ממרוקו. נשוי לבתו של רבי מאיר אבוחצירא, בנו של הבאבא סאלי.
בשנות השבעים התמנה לתפקיד רבה של קריית מלאכי, במקום הרב יוסף עזרן שהתמנה להיות רבה של ראשון לציון. עם זאת הוא המשיך לגור גם בעיר אשדוד. לאחר מינויו הוא עורר סערה ואת זעמה של העדה החרדית כשהודיע שהעלה לקבורה בקריית מלאכי ארבעה קברי צדיקים מסוריה וממרוקו, ורמז ששניים מהם הם הרב חיים ויטאל והרב חיים פינטו (הראשון). הוא עורך מדי שנה הילולה גדולה לכבוד רבי חיים ויטאל בסמוך לאחד הקברים.
בשנות התשעים ייסד בנו, הרב יאשיהו פינטו, את מוסדות "שובה ישראל" באשדוד.
לאחר פטירת הרב גרשנטקורן, רבה האשכנזי של קריית מלאכי, בשנת 2000, גברה מעורבתו בענייני הדת במקום, והוא החל לעבוד בתחום הכשרות כשהוא מפקח באמצעות חתנו הרב שמואל אוחנה על הכשרות של העיר ומוציא עיתון בנושא כשרות.
בשנת 2010 נבחר ברוב של 46 מתוך 48 לשמש כרבה של העיר אשדוד. באישור מועצת הרבנות הראשית הוא ממשיך לשרת גם כרב של קריית מלאכי, עד שיימצא לו מחליף. 
בשנת 2010 הקים בקריית מלאכי בית דין, והוא עומד בראשו יחד עם הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי, רב שכונת חב"ד בעיר.
Allure Of The Seas

Allure Of The Seas (בעברית: אָלוּר אוֹף דֵה סיז) היא אוניית תענוגות מסדרת אואזיס המופעלת על ידי רויאל קאריביאן אינטרנשיונל. משנת 2018, אוניות מסדרת אואזיס הם ספינות הנוסעים הפעילות הגדולות ביותר בעולם, Allure ארוכה ב-50 מ"מ יותר מהספינה התאומה Oasis Of The Seas, אם כי שתיהן נבנו לאותם מפרטים. האונייה הוזמנה מ- Akker Finnyards תחת השם "פרויקט בראשית" (Project Genesis). בנייתה החלה בפברואר 2008 על ידי מספנות פרנו בטורקו, פינלנד. שדרית האונייה הונחה ב־2 בדצמבר 2008, זמן קצר לאחר שהמספנה נרכשה על ידי מספנות STX Europe.
עם השקתה בנובמבר 2009, האונייה הפכה לאוניית הנוסעים הגדולה בעולם, במקומה של הספינה התאומה Oasis Of The Seas.

היסטוריה

השדרית של Allure Of The Seas הונחה ב-2 בדצמבר 2018 במספנות STX Europe בטורקו שבפינלנד, בטקס שבו נכחו נציגי רויאל קאריביאן ונציגי STX. היא הושקה ב־20 בנובמבר 2009, והמשיכה בהפלגתה מן המספנות. היא עזבה את המספנה בטורקו ב-29 באוקטובר 2010 בשעה 5:45 UTC, והפליגה ישירות אל נמל הבית שלה שבפורט לודרדייל, פלורידה, ארצות הברית.
ב-11 בנובמבר 2010, בסביבות השעה UTC 14:30, האונייה הגיעה לנמל הבית שלה בפורט לודרדייל, פלורידה. היא קודמה בברכה על ידי אלפי צופים שחיכו לה בחוף.
בפברואר 2014 Allure Of The Seas נכנסה למבדוק באי גראנד באהמה למשך שבעה ימים כדי להחליף תיבת הילוכים פגומה באחד האזיפודים שלה. מכיוון שהמתקן לא היה גדול מספיק כדי להכיל אונייה בסדר גודל של אואזיס, היה צריך להמציא פתרון ייחודי כדי לאפשר את התיקון, והוא כונה "פרויקט אטלנטיס".
Allure Of The Seas תחליף את נמל הבית שלה לפורט מיאמי, שם רויאל קאריביאן תבנה טרמינל חדש. היא תצטרף לספינה הרביעית של אואזיס, Symphony of the Seas, ושניהן יפליגו כל השנה מהנמל והאונייה תציע הפלגות מערביות ומזרחיות של שבעה ימים.
יחסי איטליה–סין

היסטוריה

כבר בעת העתיקה התקיים קשר בין האימפריה הרומית לבין האימפריה הסינית, כשהקשר היה לרוב עקיף, באמצעות מעבר סחורות, מידע ותיירים בין האימפריה הרומית לסין תחת שלטון שושלת האן, וכן בין האימפריה הרומית המאוחרת לשושלות הסיניות השונות. עם השנים, שתי האימפריות הלכו והתקרבו זו לזו מבחינה גאוגרפית, עם התרחבותה של האימפריה הרומית לכיוון מזרח וחדירת שושלת האן למרכז אסיה. עם זאת, ההכרה בין שתי האימפריות נותרה מועטה. ברשומות ידוע על ניסיונות בודדים בלבד ליצור קשר ישיר בין האימפריות. במהלך התרחבות שתי האימפריות, היו אלו אימפריות הביניים כגון האימפריה הפרתית ואימפריית קושאן שמנעו קשרים ישירים בין שתי מעצמות העל של אותה התקופה.
Hongdu Aviation, אחת מיצרניות המטוסים הגדולות בסין, הוקמה בשנת 1934 כחברה בבעלות איטלקית-סינית (SINAW) כמיזם משותף בין הרפובליקה הסינית לבין ממלכת איטליה. עם זאת, לאחר פרוץ מלחמת סין-יפן השנייה ב-1937 הפכה איטליה לבעלת בריתה של יפן וסייעה לה בהפצצת מפעלי החברה. כתגובת נגד החרימה ממשלת סין נכסים איטלקיים בסין בדצמבר 1937, וכל העובדים ממוצא איטלקי עזבו עד סוף השנה את סין.
בעת החדשה, שתי המדינות מיאנו לקיים יחסים דיפלומטיים עד שנת 1969, כששר החוץ האיטלקי, פייטרו נני, הודיע על הכרת איטליה ברפובליקה העממית של סין. המפלגה הקומוניסטית האיטלקית אף הזמינה את סין להשתתף בקונגרס המפלגה ב-1969; אך סין דחתה את ההזמנה. היחסים בין שתי המדינות החלו להירקם, ובפברואר שלאחר מכן החליפו איטליה וסין שגרירים.
עד עצם היום הזה משתתפות איטליה וסין בוועידות פוליטיות בדרגים הגבוהים ביותר. בספטמבר 2005 שר ההגנה הסיני קאו גנג'ואן וסגן שר ההגנה האיטלקי סלבדור קיצו הביעו את תקוותיהם לשיתוף פעולה עמוק יותר בין שתי המדינות.

יחסים כלכליים

לאיטליה היקף הסחר החמישי בגודלו עם סין, מבין מדינות האיחוד האירופי. המוצרים שמייבאת איטליה מסין כוללים בעיקר רכיבים מכניים ואלקטרוניים, טקסטיל ומוצרי הלבשה, מתכות, מוצרים כימיים (לרבות פלסטיק, גומי וכדומה), תיקים, נעליים ורכבים. מנגד, מייבאת סין מאיטליה בעיקר מכונות תעשייתיות, כימיקלים, עורות בעלי חיים ומוצרי עור, מכשירי אופטיקה ותרופות.
בין השנים 1979 ו-2003, 2,136 פרויקטים פותחו על ידי חברות איטלקיות בסין, ושוויים הכולל עמד על כ-4 מיליארד דולר. כמו כן, בין השנים 1981 ו-2003 חתמו איטליה וסין על 2,098 הסכמים בדבר טכנולוגיות חדשניות, כשהשווי הכולל של ההסכמים עמד על כ-10 מיליארד דולר.
במרץ 2019, בעיצומה של מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין פורסם כי איטליה תחתום על הסכמי סחר שונים, שאחד מהם כולל השקעה סינית בתשתיות במדינה. איטליה צפויה להפוך לאחת משבע המדינות המתועשות הגדולות שיירשמו ליוזמה לסלילת רשת התשתיות המקשרת בין סין, המזרח התיכון, אפריקה ואירופה. בתגובה הודיעה ארצות הברית כי היא "מודאגת באשר לעסקאות", ואילו האיחוד האירופי הביע חשש מהשתלטות סינית על מגזרים קריטיים במדינה. בתגובה אמר ראש ממשלת איטליה ג'וזפה קונטה כי "לא מדובר בעסקה מחייבת, אלא הסכם מסגרת... איטליה מצטרפת לפרויקט בכל הזהירות הנדרשת".
פרויקט הקרמיקה הלבנטינית

פרויקט הקרמיקה הלבנטינית (באנגלית: The Levantine Ceramics Project, בראשי תיבות: LCP) הוא מיזם שנועד לאפשר איסוף מידע שיטתי על כלי החרס (הנקראים על ידי הארכאולוגים כלי קרמיקה) הנמצאים באתרים ארכאולוגים באזור הלבנט. בצורה אינטראקטיבית ומדעית, ובכך להקל על המחקר הארכאולוגי של חוקרים וארכאולוגים בנושא. הפרויקט הוקם בשנת 2011 על ידי פרופסור אנדראה ברלין (Andrea M. Berlin) מאוניברסיטת בוסטון.

הפרויקט

לפרויקט שני מרכיבים: אתר אינטראקטיבי וסדנאות תקופתיות. הפרויקט עוסק בכל התקופות הקרמיות מהתקופה הנאוליתית מ-5500 לפנה"ס ועד סוף התקופה העותמאנית בשנת 1920, וכולל את כל אזורי הלבנט, שטחים הנמצאים בטורקיה, סוריה, לבנון, קפריסין, ארץ ישראל, ירדן, ומצרים. מטרת הפרויקט היא לייצר מאגר מידע דיגיטלי גדול אשר יקל על החוקרים לשתף פעולה ולחפש עדויות קרמיות.
המאגר מכיל מידע על כלים, צורות, חומרים, ומידע פטרוגרפי העוסק בזיהוי מקום ייצור על סמך הרכב החומר ממנו עשוי הכלי. הפרויקט ואתר האינטרנט הוקמו כדי לשמש כלי מחקר חדש, אשר מעבר להיותו מאגר מידע קרמי גדול, יקשר בין חוקרים ויעודד מחקר.
הפרויקט מקיים אחת לשנה סדנת עבודה שבו נפגשים החוקרים, מציגים את הגילויים החדשים שלהם, ודנים בנושאים משותפים. הסדנאות החלו להתקיים ב-2012. הסדנה הראשונה התקיימה באתונה, יוון. בנוסף, התקיימו סדנאות בישראל, בירושלים ובחיפה, בבלגיה בלוון, צרפת בליון, ארצות הברית באן ארבור במישיגן ובבוסטון. הסדנאות פתוחות לחוקרים וסטודנטים, ולכל מי שמעוניין בחקר כלי חרס מאזור הלבנט.
אתר האינטרנט פתוח לציבור הרחב לחיפוש וצפייה. באתר מופיעים גם חומרים אשר טרם פורסמו וגם חומרים שפורסמו לפני שנים רבות. חוקרים מכל העולם יכולים להעלות מידע חדש לאתר (לאחר הרשמה).
נתן שפיגלגלס

רבי נתן שפיגלגלס (כונה: ר' נת'קה; תרמ"ב, 1882 בערך - קיץ 1942, ה'תש"ב) היה רב וראש ישיבה יהודי פולני. פילנתרופ וראש ישיבת "עמק הלכה" בוורשה. נספה בשואה.

קורות חיים

נולד בוורשה לרב יחזקאל שפיגלגלס, יהודי עשיר מחסידי זוואלין, שהיה ממקורבי האדמו"ר רבי שמואל אליהו טאוב מזוואלין, בנו של רבי יחזקאל מקוזמיר. הוא נקרא על שם סב אביו, הדיין מוורשה, רבי נתן שפיגלגלס, שכונה רבי נתק'ה דיין. בילדותו נחשב לעילוי, ובגיל 13 כבר אמר פלפולים בסגנון הפולני. אביו לקח אותו אל האדמו"ר רבי מאיר יחיאל הולשטוק מאוסטרובצה, שהיה שם דבר בעולם הלמדנות הפולני, והתרשם מיכולותיו של הצעיר. שיטתו בלימוד הושתתה על שיטת רבו "האוסטרובצאי", והוא גם נהג בעקבות רבו זה לצום ולהסתגף כל חייו.
בהיותו בן שבע עשרה נישא לפרל קליין בתו של פרנס הקהילה היהודית בוורשה, הגביר מרדכי שמואל קליין. אביו וחותנו רכשו בית עבור בני הזוג ופירנסו אותם. בתקופת מלחמת העולם הראשונה השקיע את כל כספי הנדוניה שלו ברכישת בתים, שערכם ירד מאד בשל המלחמה. הוא גם שכנע את אביו למשוך כספים משותפויות שהיו לו ולהשקיעם בבתים להשכרה, למרות ששוק שכירות הבתים כמעט וחדל להתקיים בזמן המלחמה. עם תום המלחמה וכינון פולין העצמאית, האמירו מחירי הדירות ודמי השכירות, והם הפכו לעשירים גדולים.
רבי נתן שהיה בשנות ה-30 שלו, השאיר את ניהול עסקיו לאביו, והמשיך בלימודיו. הוא גם היה מחלק מדי חג סכומי כסף גדולים למשפחות נזקקות ברחבי וורשה, כשהוא נוסע מבית לבית בעצמו. הוא גם נהג "להלוות" סכומים נכבדים לאנשים שנקלעו לקשיים, ולא דרש את כספו בחזרה.
בשלב מסוים התוודע במרינבאד לרבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק, שחשף בפניו את עולם הלמדנות הליטאי. הוא גם התיידד עם רבי אברהם לופטביר, רבי מנחם זמבה ורבי מרדכי קאלינו שהיו פולנים אך הושפעו מדרך לימודו של רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק. לדברי תלמידו הרב שמחה עלברג, בעקבות ידידיו אלו, נטש את הפלפול בנוסח אוסטרובצה, ושילב את הסגנון הפולני עם למדנות אנליטית יותר המושפעת מהסגנון הבריסקאי.
הוא הקים את ישיבת "עמק הלכה" בוורשה, ואביו בשיתוף עם ר' אייזיע וולאדובר נשאו בנטל הכלכלי של החזקת הישיבה.
כאחד היהודים העשירים בפולין נהג לחלק מתנות יקרות ערך, כמו שעוני זהב, לילדים שנבחנו אצלו בעל פה על מסכתות מן התלמוד הבבלי. למרות שלא היה כהן, נזהר כל ימיו מטומאת מת, הוא הפר את מנהגו זה בעת מלחמת העולם השנייה, לאחר ההפצצה הגרמנית על בית היתומים באוטבוצק, אז חלץ את תפיליו ועסק בעצמו בפינוי גופות הילדים וקבורתם.
הוא נספה בטרבלינקה בקיץ 1942, ה'תש"ב. לפניו נספו רעייתו, שלושת בניו הנשואים עם נשותיהם וילדיהם, בנו אברהם בן ה-20, ובתו פרייד'לה בת ה-14.
לדמותו מוקדש הספר "וורשה של מעלה" של תלמידו הרב שמחה עלברג.
כוכב קלין

דוגמאות

כוכב קלין על קבוצה בת איבר אחד:    
{...,"ε, "a", "aa", "aaa", "aaaa", "aaaaa", "aaaaaa}‏ = *{"a"}
כוכב קלין על קבוצת מחרוזות:
{...,"ε, "ab", "c", "abab", "cab", "abc", "cc", "ababc", "abcab}‏ = *{"ab","c"}
מתקדמת (מפלגה)

היסטוריה

המפלגה הוקמה בדצמבר 2002 על ידי אלכסנדר רדקו, סוחר דגים תושב אשדוד, שבאותה עת היה עולה חדש מאוקראינה. המפלגה לא עברה מעולם את אחוז החסימה. בשתי מערכות הבחירות הראשונות בהן התמודדה דורגה במקום האחרון, עם מאות בודדות של קולות: בבחירות לכנסת השש עשרה קיבלה 833 קולות, ובבחירות לכנסת השבע עשרה ירד מספר התומכים בה ל-580. בבחירות לכנסת השמונה עשרה עלתה התמיכה במפלגה ל-1,887 קולות. כשליש מהקולות (658) הושגו בכסרא-סמיע בזכות הצבתו של ראש המועצה לשעבר והיב נסר אל דין במקום השלישי ברשימה. בבחירות לכנסת התשע עשרה התמודדה המפלגה בכינויה המלא "מתקדמת ליברלית-דמוקרטית". 
תשדירי הבחירות של המפלגה הם בדרך כלל בשפה הרוסית. במסגרת מסע הבחירות של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-16, הוזמן לישראל הפוליטיקאי הרוסי הלאומני ולדימיר ז'ירינובסקי, שגם השתתף בתשדירי הבחירות שלה.

בחירות לכנסת ה-22

לאחר שלא התמודדה בשתי מערכות בחירות, המפלגה מתמודדת שוב בבחירות לכנסת ה-22 שיתקיימו בספטמבר 2019 תחת הכינוי "מתקדמת" ובהנהגת אולג רדקו כשהיא מצהירה על תמיכה בחוקה לישראל והפרדת הדת מהמדינה. למפלגה הצטרף דוד בלחסן, המבקש לחדש את "תנועת העבריים" של יונתן רטוש ועדיה חורון. משנות ה-40 של המאה ה-20, והוצב במקום הרביעי.