google/wiki40b huggingface dataset:
רוב הלפורד

פייט, 2wo והלפורד

לאחר שעזב את ג'ודס פריסט הקים הלפורד ביחד עם סקוט טרוויס (שהיה גם הוא חבר בג'ודס פריסט) את הלהקה פייט (Fight). אליהם הצטרפו הבסיסט ג'ק "ג'יי ג'יי" בראון (Jack "Jay Jay" Brown) והגיטריסטים בריאן טילס (Brian Tilse) וראס פריש (Russ Parrish) כשאר חברי הלהקה. האלבום הראשון של ההרכב יצא ב-1993 ונקרא War of Words. ההרכב הוציא עוד אלבום אולפן ב-1995 שנקרא A Small Deadly Space כאשר בו Mark Chausee מחליף את פריש שפרש מהלהקה קודם לכן. בין שני אלבומי האולפן הוציאה הלהקה גם מיני אלבום בשם Mutations.
ב-1998 חבר הלפורד אל הגיטריסט "ג'ון 5" (הכינוי של John William Lowery) וביחד הוציאו אלבום תחת השם 2wo. האלבום נקרא Voyeurs והסגנון בו שונה מאוד מהסגנון הרגיל של הלפורד שכן ניתן להגדירו בעיקר כאינדסטריאל מטאל.
בשנת 2000 הקים רוב הלפורד להקה שנושאת את שמו, הלפורד. הלהקה הוציאה בשנת 2000 את האלבום Resurrection זכה להצלחה מסחרית וסיגנונו היה הבי מטאל מסורתי בדומה לסגנון של ג'ודס פריסט. בשנת 2001 הוציא הלפורד אלבום הופעה חיה בשם Live Insurrection ושנה לאחר מכן יצא אלבום אולפן נוסף של הלפורד בשם Crucible. הלפורד הוציא שני אלבומי סולו נוספים בשנים 2009-2010.

האיחוד עם ג'ודס פריסט

ביולי 2003 הודיע הלפורד על חזרתו ללהקה ג'ודס פריסט אחרי 11 שנים מאז עזיבתו. בשנת 2005 הוציאו ג'ודס פריסט את האלבום Angel of Retribution שזכה גם הוא להצלחה. סיבוב ההופעות הנלווה לאלבום סימן גם את חגיגות ה-30 שנים של הלהקה מאז צאת אלבום הבכורה. בשנת 2008 יצא לאור האלבום Nostradamus שמבוסס על אירועים הקשורים לחייו של הנביא הצרפתי נוסטרדמוס מהמאה ה-16. האלבום, כמו קודמו, זכה לביקורות טובות וסגנון השירה של הלפורד בו נטה יותר לכיוון מוזיקת האופרה.
בשנת 2011 הודיעו ג'ודס פריסט על סיבוב הופעות "Epitaph" שיהיה הסיבוב האחרון שלהם ביחד בתור הרכב. הלפורד הודיע שלאחר סיום סבב ההופעות ופירוק הלהקה הוא ימשיך להוציא אלבומי סולו].

שיתופי פעולה נוספים

רוב הלפורד הופיע גם בתור הסולן של בלאק סבאת' בשלוש הופעות. בנובמבר 1992 הוא החליף את דיו למשך שתי הופעות לאחר שחברי הלהקה החליטו שלא לתת לדיו לשיר יותר בהופעות (למעשה זה היה בדיוק לפני חזרתו של אוזי אוסבורן ללהקה). הלפורד החליף גם את אוסבורן ב-25 באוגוסט 2004 (יום ההולדת ה-53 של הלפורד) במופע בניו ג'רזי לאחר שאוסבורן חלה בדלקת סימפונות ולא יכל להופיע.
בתחילת 2008 הלפורד הביע את רצונו לעשות אלבום בלאק מטאל בשיתוף פעולה עם סולנה של אמפרור, איסהאן. לטענתו של הלפורד הוא היה שמח לעשות אלבום בלאק מטאל, אך הוא מתקשה למצוא זמן פנוי לכך.

חייו האישים

בשנת 1998 הלפורד הצהיר שהוא הומוסקסואל בעת ריאיון עם MTV:
רוב האנשים שסביבי יודעים שאני הומו כל חיי ורק לאחרונה הרגשתי נוח מספיק להצהיר על זאת
— רוב הלפורד
הלפורד העיד בעבר שהסתרת נטיותיו המיניות בעת חברותו בג'ודס פריסט גרמו לו לדיכאון ובידוד שבתורם הביאו להתמכרות לאלכוהול וסמים. הלפורד פיכח ולא השתמש בסמים מ-1986, אז שהה במכון גמילה.
הלפורד יודע לנגן על תופים, גיטרה חשמלית וגיטרה בס אך עם זאת אינו מחשיב את עצמו לנגן שיכול להופיע בהופעה מול קהל.
אהרן אבן חיים

קורות חיים

נולד לרבי אברהם בפאס בשנת 1555 (בקירוב) למשפחה ממוצא ספרדי. למד בישיבתו של אביו ורבנים נוספים בפאס, בהם הרב יוסף אלמושנינו, שהוא מציין כרבו המובהק. לימים כיהן כדיין בבית הדין הרבני של פאס לצד רבי וידאל הצרפתי ועוד.
בראשית המאה ה-16 נסע לוונציה שבאיטליה כדי להביא לדפוס את ספריו. הוא שהה בוונציה לפחות שלוש שנים, וזכה להערכתם של רבני ונציה וערים סמוכות, שנהגו להתייעץ עמו בשאלות הלכתיות. בזמן מגוריו בוונציה הוציא לאור שלושה מספריו: ספר "קרבן אהרן" (ב' כרכים), פרשנות למדרש ספרא, אשר הודפס מחדש מאוחר יותר בגרמניה ונתפשט מאוד גם בפולין, ספר "מידות אהרן", העוסק בשלוש עשרה המידות של רבי ישמעאל, וספר "לב אהרן", פרשנות על ספר יהושע ושופטים.
בהמשך עזב את איטליה ונסע למצרים, שם לימד תורה. באחרית ימיו עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם נפטר בשנת 1632. בבין הרבנים שחיברו הספדים וקינות עליו: רבי יהודה אריה די מודינא, רבי יוסף מטראני ורבי עזריה פיגו. כמה מחיבוריו נותרו בכתב יד.
כמה מצאצאיו המשיכו את דרכו והיו לרבנים בולטים בארץ ישראל, בהם נכדו אהרן אבן חיים (השני), שהיה מחכמי חברון במאה ה-17.
קניון גארני

קניון גארני נמצא 23 ק"מ מזרחית לעיר ירוואן בארמניה ליד יישוב בשם גארני. הקניון ומצוקיו בנויים מעמודי בזלת בצורת משושים. עמודי הבזלת המשושים משתרעים לכוונים שונים, עמודים אנכיים, באלכסון וגם בכוון אופקי. בתחתית הקניון זורם נהר שלאורך שנות זרימתו התחפר בקירות הקניון ובעמודי הבזלת.
חלקו של הקניון ליד גארני מכונה "סימפוניית האבנים". על המצוק מעל הקניון נבנה במאה הראשונה מקדש רומי ששמו היום "מקדש גארני".
הכניסה לקניון היא באמצעות שתי דרכים. דרך אחת יורדת לקניון מאזור המקדש. הדרך השנייה היא דרך משולטת העוברת בכפר ומובילה בדרך המרוצפת באבנים לקניון. בהמשך הדרך מתפצלת פניה ימינה מובילה לגשר מהמאה ה-11 ולאזור עמודי הבזלת המשושים. פניה שמאלה מובילה במעלה הנהר לשמורת חוסרוב ולמנזר האווטס טאר.
קרבוקסיפפטידאז

קרבוקסיפפטידאז הוא אנזים אשר מבצע הידרוליזה של קשר פפטידי הנמצא בקצה הקרבוקסילי של פוליפפטיד. בני אדם, חיות וצמחים מכילים סוגים רבים של קרבוקסיפפטידאזות בעלי תפקידים שונים, החל מקטבוליזם ועד לתהליכי עיבוד לאחר תרגום של חלבונים.

תפקידים

הקרבופפטידאזות הראשונות שנחקרו היו אלה המעורבים בעיכול המזון (קרבופפטידאזות המופרשות מהלבלב).

עם זאת, רוב הקרבופפטידאזות הידועות אינם מעורבים בקטבוליזם; אנזימים אלה הם עוזרים ב'הבשלה' של חלבונים או לווסת תהליכים ביולוגים. לדוגמה, הביוסינתזה של פפטידים נוירואנדוקריניים (כגון אינסולין) דורשת קרבופפטידאז. הקרבופפטידאזות הן בעלי תפקיד גם בקרישת הדם, ייצור פקטורי גדילה, ריפוי פצעים, רבייה, ותהליכים רבים אחרים.

סיווג

קרבוקסיפפטידאז הוא שם למשפחה של אנזימים המשתייכים למשפחת העל של פפטידאזות: אנזימים המזרזים ריאקציות הידרוליזה. קיימים, לפחות שתי אפשרויות לסווג את האנזימים המשתייכים למשפחת הקרבוקסיפפטידאזות לתתי משפחות:

שיפעול

חלק, אבל לא כל הפפטידאזות, מיוצרות בהתחלה כאנזים לא פעיל (זימוגן), צורה מקדימה זו נקראת גם פרוקרבוקסיפפטידאז. לדוגמה, קרבוקסיפפטידאז A מהלבלב מסונטז כזימוגן לא פעיל, הקרוי פרוקרבופפטידאז A, ההופך לאנזים הפעיל באמצעות האנזים אנטרופפטידאז. מנגנון זה מבטיח שהחלבונים התאיים, בתאים שבהם מיוצר פרוקרבופפטידאז A, אינם מתעכלים בעצמם.
סוקרה

היסטוריה

הספרדים ייסדו את העיר ב-20 בנובמבר 1538 בשם "סיודד דה לה פלטה דל לה נואבה טולדו" (Ciudad de la Plata de la Nueva Toledo; מילולית: עיר הכסף של טולדו החדשה). בסמוך להקמתה, הוציא מלך ספרד, פליפה השני, צו שהפך אותה לבירת האודיינסיה צ'רקאס, כחלק ממלכות המשנה של פרו. האודיינסיה השתרעה בשטח שמהווה כיום את רוב בוליביה, פרגוואי, צפון ארגנטינה וצ'ילה וכן את דרום פרו.
בראשית המאה ה-17 הוקמו בעיר כמה מוסדות חשובים, ובהם המנזר הפרנציסקני "הרקולטה" (1601) ואוניברסיטת סן פרנסיסקו חאווייר (1624). ב-1609 מונה לעיר ארכיבישוף, והיא משמשת כמרכזו של הממסד הקתולי בבוליביה גם כיום. במהלך מאה זו, הוחלף שמה של העיר, והיא נקראה צ'וקיסאקה (Chuquisaca), שיבוש שמו של המקום בפי בני הצ'רקאס - צ'וקצ'אקה (Choquechaca).
לאחר עצמאות בוליביה, ב-1825, הייתה סוקרה לבירתה של המדינה, וב-1839 הוענק לה שמה הנוכחי, על שמו של לוחם העצמאות אנטוניו חוסה דה סוקרה. במהלך המאה ה-19 דעכה חשיבותה של העיר הסמוכה לה, פוטוסי, עקב הידלדלות מרבצי הכסף, והדבר השפיע גם על סוקרה. האזור, שהיה בעבר לאחד העשירים והמאוכלסים ביבשת אמריקה כולה, הפך לאזור נידח. בשל כך, עקרה ממשלת בוליביה ב-1898, והעבירה את מקום מושבה ללה פאס.

אדריכלות

רחובותיה של סוקרה בנויים שתי וערב, כמקובל בערים קולוניאליות. העיר נחשבת לאחת הערים שבהן השתמר סגנון הבנייה הספרדי הקולוניאלי באופן הטוב ביותר באמריקה הלטינית.
בעיר מבנים דתיים חשובים ובהם כנסיית סן לָסָארוֹ, שנבנתה ב-1544 כנסיית לה מֶרסֶד בעלת הקפלה המרשימה, מנזר סן פרנסיסקו חוויאר והקתדרלה, שבנייתה החלה ב-1571 ונמשכה כמאה שנה.
מבנים מרשימים אחרים בעיר כוללים את בית החולים שהוקם ב-1554, אוניברסיטת סן פרנסיסקו חוויאר, בית המשפט העליון, ואת קאסה דה לה ליברטאד ("בית העצמאות") שבו התכנס הקונגרס הבוליביאני לראשונה. הספרייה הלאומית של בוליביה שוכנת אף היא בסוקרה, ובה למעלה מ-100 אלף ספרים.
בשנת 1991 החליט ארגון אונסק"ו להכריז על המרכז ההיסטורי של סוקרה כעל אתר מורשת עולמית. בנימוקי הבחירה צויין כי המורשת העשירה של המרכז ההיסטורי מציגה באופן מצוין ושמור היטב את הארכיטקטורה האופיינית לאמריקה הלטינית, המשלבת בין המסורת המקומית לסגנונות שהובאו מאירופה.

תיירות

הארכיטקטורה הקולוניאלית בסוקרה, שהשתמרה יפה, מהווה מוקד משיכה לתיירים. על המבנים החשובים והמפוארים בעיר נמנים הקתדרלה, בית המשפט העליון, בניין האוניברסיטה, קאסה דה לה ליברטאד, קאפלת גואדלופ (נבנתה ב-1617), וכנסיות לה מרסד, סן פרנסיסקו, סנטה ברברה, סנטו דומינגו, סן מיגל, סנטה מוניקה וסן לסארו. מבנה מפואר נוסף, המצוי שבעה קילומטרים מחוץ לעיר, הוא ארמון הגלורייטה, המשלב סגנונות אדריכליים שונים - מורי, גותי, רנסאנס, בארוק ונאו-קלאסי.
בעיר מספר מוזיאונים: בקאסה דה לה ליברטאד מוצגים הקשורים בהיסטוריה של בוליביה ובעצמאותה, וכנסיית הרקולטה משמשת כמוזיאון לאמנות. מוזיאונים נוספים הם מוזיאון צ'רקאס (אף הוא מוזיאון לאמנות), המוזיאון לאמנות מודרנית, המוזיאון האנתרופולוגי והמוזיאון האתנוגרפי לטקסטיל.
קילומטרים ספורים מסוקרה, בשטחה של מחצבה שוכן אתר קאל אורקו (Cal Orko), שבו נמצאו מאובנים של דינוזאורים מסוגים שונים, וטביעות רגליים של דינוזאורים. אף הכפרים הסובבים את סוקרה מושכים תיירים, ובמיוחד טראבוקו, שבו שוק יום א' ססגוני.
ברידג'פורט

גאוגרפיה ואקלים

ברידג'פורט נמצאת בגובה ממוצע של מטר מעל פני הים. היא ממוקמת על גדותיו של מפרץ לונג איילנד סאונד, סמוך לשפך נהר פקוונוק. מדידות רשמיות קובעות כי שטחה של העיר הוא 50.2 קמ"ר, מתוכם 8.8 קמ"ר מים והשאר יבשה. 
בברידג'פורט שורר אקלים יבשתי לח, המתאפיין בקיץ חמים ולח ובחורף קריר ומושלג. הקרבה לאוקיינוס ממתנת את הניגודים שבין עונות השנה. הטמפרטורה הממוצעת בחודש החם - יולי, היא 23 °C, ובחודש הקר - ינואר, היא מינוס 1 °C. ממוצע הגשמים השנתי בברידג'פורט עומד על 1,060 מ"מ. בחורף שכיחים ימי שלג, הנערם על הקרקע עד לעומק של 65 ס"מ בממוצע, אך בשנים מושלגות במיוחד, דוגמת 1996, עשוי השלג להצטבר לגובה של כשני מטר.

טריוויה

ביום שבת, 10 במרץ 1860, הגיע לעיר אברהם לינקולן, שנבחר חצי שנה לאחר מכן לנשיא ארצות הברית. לינקולן נשא נאום באולם וושינגטון, אודיטוריום ששימש את בית המשפט המחוזי של פיירפילד. קהל המונים הצטופפו באולם כדי לשמוע אותו ורבים נותרו בחוץ מחוסר מקום. לינקולן זכה לתשואות ממושכות שליוו אותו עד עלייתו לרכבת בה חזר למנהטן. במקום הנאום קיים עדיין לוח, עליו חקוקים פרטי המאורע, שהסעיר בשעתו את העיר.
אנייטה פלטסקוג

ביוגרפיה

פלטסקוג נולדה ב-5 באפריל 1950 בינשפינג שבדרום שוודיה. ב-6 ביולי 1971 נישאה לביורן אולבאוס, חבר ההרכב של אבבא. נולדו להם שני ילדים. הזוג החליט להיפרד בשנת 1978, ובינואר 1979 הם התגרשו.
בדצמבר 1990 נישאה פלטסקוג בשנית לתומאס סונפיילד.

קריירה

בשנת 1972 לוהקה פלטסקוג לתפקיד מרים המגדלית במחזמר המצליח "ישו כוכב עליון" בגרסה השוודית. בשנות ה-70 הוציאה מספר אלבומים בשוודית. האחרון שבהם "Elva kvinnor i ett hus" (אחת עשרה נשים בבית אחד) היה בזמן השותפות בלהקת אבבא.
במהלך שנות ה-80 הקליטה שלושה אלבומים באנגלית. במהלך השנים דעכה הצלחתה.
בסוף שנת 1982 הקליטה דואט עם הזמר השוודי המצליח תומאס לינדן. השיר, שנקרא "Never Again" (לעולם לא עוד), התמקם בחמשת המקומות הראשונים במצעדי הפזמונים בשוודיה, נורווגיה, בלגיה ודרום אמריקה.
במאי 1983 הוציאה את אלבומה "Wrap Your Arms Around Me" שנכנס למצעדים ברחבי העולם (#1 שוודיה, נורווגיה, דנמרק, פינלנד ובלגיה. #18 בריטניה). באלבום בלטו שני שירים שהיו ללהיטים בפני עצמם במדינות רבות - "The Heat Is On" ו-"Can't Shake Loose". באותה שנה זכתה פלטסקוג בפרס Rockbjörne בקטגוריית "הזמרת השוודית הטובה ביותר".
במרץ 1985 הופץ האלבום "Eyes Of A Woman", שזכה להצלחה יחסית במספר מדינות אך לא שיחזר את ההצלחה של "Wrap Your Arms Around Me".
בקיץ 1987 הקליטה פלטסקוג את האלבום "I Stand Alone" בקליפורניה, ארצות הברית. האלבום הופץ בנובמבר של אותה שנה והיה במשך שמונה שבועות לאלבום הנמכר ביותר באירופה. אחרי קידום האלבום לקחה פלטסקוג הפסקה מתחום המוזיקה.
בשנת 1996 פירסמה אוטוביוגרפיה, "Som jag är" (כמו שאני), כשבמקביל לספר יצא אוסף הנושא אותו שם ומכיל להיטים בשוודית ובאנגלית.
באפריל 2004, לאחר שנים רבות של בידוד על אי סמוך לסטוקהולם, חזרה פלטסקוג לאולפנים עם אלבומה My Colouring Book שכלל גרסאות כיסוי לשירים שאהבה בצעירותה.

הקשר הישראלי

פלטסקוג הונצחה במוזיקה העברית, בכותרת תקליטה של להקת "נושאי המגבעת" - "מי רצח את אגנתה פאלסקוג", שאוית בשגיאות בלתי-מכוונות, תקליט שנחשב לאבן-דרך בתולדות הרוק העברי. על אף השגיאה בשם, הכוונה היא לפלטסקוג, וכפי הנראה נועדה לעמת את הרוק הקשה לשמיעה והמאתגר של "נושאי המגבעת" עם הפופ המלודי וההרמוני שמזוהה עם פלטסקוג, תוך הכרזה על מותה של זו האחרונה (באופן אירוני פלטסקוג המשיכה ליצור ולהוציא תקליטים זמן רב לאחר הפסקת פעילותם של "נושאי המגבעת").
פסטיבל האביב של פראג

פסטיבל האביב הבינלאומי של פראג (בצ'כית: Mezinárodní hudební festival Pražské jaro), שמקובל לכנותו בשם "האביב של פראג", מהווה במה קבועה לאמנים ידועי-שם, תזמורות סימפוניות והרכבי מוזיקה קאמרית מרחבי העולם.
הפסטיבל הראשון התקיים בחסות נשיא צ'כוסלובקיה אדוארד בנש, והוועדה המארגנת שלו הורכבה מדמויות חשובות בחיי המוזיקה בצ'כוסלובקיה. אותה שנה, 1946, חגגה התזמורת הפילהרמונית הצ'כית את יובל החמישים לקיומה, ומשום כך ניתן לה הכבוד הרם מכולם: להופיע בכל הקונצרטים התזמורתיים. יוזם הרעיון היה רפאל קובליק, המנצח הראשי של התזמורת באותן שנים. מוזיקאים כמו קארל אנצ'רל, לאונרד ברנשטיין, סר אדריאן בולט, רודולף פירקושני, יארוסלב קרומבהולץ, רפאל קובליק, מורה לימפאני, יבגני מראווינסקי, שרל מינש, ז'ינט נבה, יארמילה נובוטנה, לב אובורין, דוד אויסטרך, קן-איצ'ירו קובאיאשי ויאן פאננקה זכו לתשואות נלהבות על בימת פסטיבל האביב של פראג. מאז 1952, נפתח הפסטיבל ב-12 במאי - יום השנה למות בדז'יך סמטנה - במחזור הפואמות הסימפוניות שלו, "מולדתי", ועד שנת 2003 היה ננעל בנגינת הסימפוניה התשיעית של בטהובן. 
הפסטיבל מנציח תאריכים מוזיקליים חשובים בהכללת יצירות מאת המלחינים הנוגעים בדבר בתוכניותיו, ומעלה ביצועי בכורה צ'כיים ועולמיים של יצירות מאת מלחינים בני זמננו. אמנים ותזמורות מן המעלה הראשונה מוזמנים להופיע בפסטיבל פראג. בין אלה שהופיעו בפסטיבל סביאטוסלב ריכטר, לורין מאזל, הרברט פון קאראיין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ג'וליאן לויד ובר, בוריס פרגמנשיקוב, לוצ'יה פופ, קים בורג, סר קולין דייוויס, מוריס אנדרה, דמטרי סיטקובצקי, לאוניד קוגן, פאול קלצקי, גוסטב לאונהרדט, אן-סופי מוטר, אלפרד ברנדל, היינריך שיף, לאופולד סטוקובסקי, ארתור הונגר, ארתור רובינשטיין וגנאדי רוז'דסטוונסקי.
האתר המסורתי של פטטיבל האביב הוא אולם הקונצרטים "רודולפינום", בניין נשוא-פנים בסגנון נאו-רנסאנס ובו אולם משובח, על גדת נהר ולטאבה. משלים אותו בית העירייה עתיר הקישוטים של פראג (Obecní dům), המכיל מספר מושבים גדול יותר. 
פסטיבל האביב של פראג מתמקד במיוחד בתמיכה במבצעים צעירים. תחרות המוזיקה הבינלאומית של האביב של פראג נוסדה שנה אחת בלבד אחרי הפסטיבל עצמו, ומתקיימת בכל שנה בסקציות כלים שונות. רשימת הזוכים בתחרויות שעברו כוללת בין השאר את מסטיסלב רוסטרופוביץ', וג'יימס גולוויי.
מינה עברון

קריירה אקדמית

עברון החלה את לימודיה באוניברסיטת בר-אילן, שם השלימה בשנה 1972 תואר ראשון בעבודה סוציאלית. במקביל באותה שנה השלימה תואר ראשון נוסף באוניברסיטת תל אביב בארכאולוגיה. באוניברסיטת תל אביב השלימה גם את תאריה המתקדמים. בשנת 1984 הוענק לה תואר דוקטור על מחקרה הפלינולוגי בקידוח מאזור עמק החולה. החל משנת 1976 היא נמנית עם סגל אוניברסיטת חיפה ומשנת 2007 היא פרופסור מן המניין. בין תפקידיה האקדמאיים המרכזיים שימשה עברון כראש מכון זינמן לארכאולוגיה וראש תוכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2017 יצאה עברון לגמלאות. לכבודה ערכו תלמידיה (כיום אנשי סגל בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה), דני רוזנברג וראובן ישורון, קובץ מאמרים בנושא "האדם וסביבתו הקדומה בלבנט".
פיוסתיש

פִּיוּסְתִיש היה מלך חתי לתקופה מאוד קצרה באמצע המאה ה-17 לפנה"ס בסביבות העיר חתושש. שמו מוזכר בכתבי אַנִיתַש כמי שהובס על ידי אניתש לפחות פעמיים. מסופר כי בפעם השנייה הובס פיוסתיש ליד העיר שַלַמְּפָש.
מאוחר יותר הצליח אניתש לכבוש את העיר מוכת הרעב חתושש - בירתו של פיוסתיש. לאחר כיבושה החריב אניתש לחלוטין את העיר והטיל קללה על המקום. רק המלך לברנש השני החל בבניתה המחדש של העיר והפכה לבירת החתים בפעם נוספת.
מדד תל אביב טק-עילית

מדד תל אביב טק-עילית הוא מדד המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של המניות הכלולות במדד מדד תל אביב בלוטק ששווי השוק שלהן הוא לפחות 400 מיליון ש"ח.
משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר מדי 15 שניות. הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה: ב-15 ביוני וב-15 בדצמבר.

היסטוריה

בראשית ספטמבר 2012 מינה יו"ר רשות ניירות ערך שמואל האוזר ועדה לקידום השקעות בחברות ציבוריות הפועלות בתחום המחקר והפיתוח (מו"פ), במטרה לתמוך בחברות הפועלות בתחום זה ולסייע להן בגיוס הון.
הוועדה הגישה דו"ח ביניים ב-4 ביוני 2013, ואת המלצותיה הסופיות ב-21 בינואר 2014. אחת מהמלצות הוועדה הייתה כי הבורסה תיצור מדד חדש בשם "טק עילית" שיכלול את מניותיהן של חברות ההיי-טק הנסחרות בבורסה בעלות שווי של 400 מיליון ש"ח, וכן יתאפשר לחברות היי-טק שטרם נסחרות בבורסה והוגדרו כ"חברות מטרה" להיכלל במדד בתנאי ששווי השוק שלהן אינו פחות מ-200 מיליון ש"ח לאחר ההנפקה.
בעקבות המלצות הוועדה, הושק מדד תל אביב טק-עילית ב-11 במאי 2014. מדד הבסיס במועד ההשקה היה זהה למדד הבסיס של מדד ת"א בלוטק-50 (שכחודש לאחר מכן שונה שמו למדד תל אביב בלוטק) באותו מועד.
אייר בלטיק

תולדות החברה

החברה נוסדה באוגוסט 1995 וביצעה את טיסתה הראשונה בתחילת אוקטובר של אותה שנה במטוסה הראשון מדגם SAAB 340. בשנת 1996 קיבלה החברה את מטוסה הראשון מדגם AVRO RJ-70.בשנת 1999 הוחלפו כל מטוסי הסאאב 340 במטוסי פוקר 50. בשנת 2003 הגיע המטוס הראשון מדגם בואינג 500–737.
בשנת 2004 החלה החברה לטוס גם מנמל התעופה בווילנה. בדצמבר 2006 קיבלה החברה את מטוסה הראשון מדגם בואינג 300–737.
עד ינואר 2009 החזיקה חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס בחצי ממניות החברה. בעקבות קשיים פיננסיים שכמעט הובילו לסגירתה, השקיעה ממשלת לטביה בחברה כספים רבים וכיום היא מחזיקה ב - 99.9 אחוזים ממניותיה.
בסוף שנת 2016 נכנס לשירות בחברה המטוס הראשון מדגם איירבוס A220-300, אשר עתיד עד שנת 2022 להחליף את כלל סוגי המטוסים האחרים שבשירות החברה.

פעילות החברה בישראל

נכון לחודש יוני 2018, החברה מפעילה 5 טיסות שבועיות בין נמל התעופה בריגה לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות מופעלות במטוסי איירבוס A220-300.
פובליוס סרוויליוס קסקה

פובליוס סרוויליוס קסקה (? - 42 לפנה"ס), פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה.

תולדות חייו

קסקה נולד למשפחה ממוצא פלבאי והיה צאצא של גאיוס סרוויליוס קסקה גאמינוס שכיהן כקונסול של שנת 203 לפנה"ס. קסקה היה בעל בריתו של יוליוס קיסר ונלחם לצידו בזמן מלחמת האזרחים כנגד פומפיוס.
לאחר ניצחונו של קיסר ומינוי לדיקטטור לכל ימי חייו בשנת 44 לפנה"ס נוצרה תסיסה במעמד הסנאטורי ולבסוף קשר נרקם כנגד קיסר בהנהגתם של מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס, על אף שקסקה היה חלק מהסיעה הקיסרית הוא הסכים להצטרף לקשר של ברוטוס וקסיוס.
ביום שההתנקשות בקיסר תוכננה לצאת לפועל, אידו של מרס, עצביו של קסקה כמעט ובגדו והוא היה קרוב לגלות את הקשר כנגד חייו של קיסר אולם לבסוף הוא התעשת. במהלך ישיבת הסנאט שבה הקושרים תקפו את קיסר, קסקה היה הראשון שנעץ את פגיונו ברודן.
לאחר רציחתו של קיסר קסקה נכנס לתפקידו כטריבון הפלבס ב-10 בדצמבר 44 לפנה"ס, דבר זה נעשה עם אישורו של אוקטביוס שבאותו הזמן רצה לגייס את תמיכתו של קיקרו בו. אולם יותר מאוחר קסקה אולץ להימלט מרומא כתוצאה מפחדו שיורשיו של קיסר ינקמו בו, הוא והצטרף אל ברוטוס וקסיוס בפרובינקיות המזרחיות, שם הם בנו צבא בניסיון להשתלט חזרה על רומא מידיהם של הטריאומווירט השני, עזיבתו את העיר בזמן כהונתו כטריבון הפלבס הייתה לא חוקית ועמיתו פובליוס טיטיוס הדיח אותו ממשרתו על פי בקשתו של אוקטביוס.
קסקה נלחם בקרב פיליפי שנערך בשנת 42 לפנה"ס ובו התעמתו הכוחות הרפובליקאים וכוחות הטריאומווירט השני, לאחר תבוסתם ומותם של ברוטוס וקסיוס, קסקה המיואש בחר להתאבד.
הדר יוסף

תולדות השכונה

השכונה נוסדה בשנת תש"ו (1946) אך אוכלסה רק ב-1949. חלקו הראשון של שם השכונה משמר את שמו של 'גִ'סְר אֶל-הַדָּאר' (גשר שאון המים) הוא גשר עשר טחנות ('טאחונת אל הדר') הוא, בגלגולו המודרני, גשר הדר יוסף אשר נבנה בסוף שנות ה-30 ביוזמת רשויות המנדט ובביצוע סולל בונה במהלך סלילת 'כביש הרצליה', שחיבר את קריית שאול, רמת השרון והרצליה לתל אביב. ואילו החלק השני על שמו של יוסף ש. אלישר, שיזם את רכישת אדמות שבט אבו כישכ שעל מקצתן נבנתה השכונה. מצפון מזרח לשכונה 'Khirbet Hadrah', תוארכה על ידי הארכאולוג יעקב קפלן לימי החשמונאים, וסומנה במפת ה PEF בשנות ה-70 של המאה ה-19.

מאפייני השכונה וגבולותיה

השכונה גובלת מצפון ברחוב מבצע קדש, ברחוב בני אפרים ממערב, ברחוב פנחס רוזן ממזרח, וברחוב שטרית מדרום, אך בפועל עד נחל הירקון. השכונה סמוכה לשכונות שיכון דן, נאות אפקה א', ומעוז אביב, ולפארק הירקון מדרום.

רחובות מרכזיים

רוב שמות הרחובות בשכונה מנציחים קהילות יהודיות שחרבו בשואה - קהילת אודסה, קהילת ורשה, קהילת לבוב, קהילת בודפשט, קהילת לודז', קהילת ביאליסטוק, קהילת צ'רנוביץ, קהילת בריסק וקהילת יאשי. רחובות אחרים הם רחוב פנחס רוזן (בתים 1-25), רחוב מרק, רחוב מינץ, רחוב הדר יוסף, רחוב שלום אש, רחוב יד המעביר ורחוב אמיל בריג.

אופי הבתים בשכונה

בשל הבנייה החפוזה והצורך לשכן את אלפי העולים למדינה הצעירה, נבנו מבני מגורים בני שתי קומות בדרך כלל, שמונה משפחות בכל בניין. גודלה הממוצע של כל דירה היה 22 מ"ר. ככל שחלפו השנים תושבים רבים הגדילו בהזדמנויות שונות בתים אלו, לרוב בקומות התחתונות. את בתים אלו ניתן לראות בעיקר ברחובות קהילת ורשה וקהילת לודז'. חלקה ה'חדש' יותר של הדר יוסף נבנה החל משנות ה-70 וכולל מבני מגורים בני שבע עד שתים עשרה קומות אשר נבנו בין השאר ברחובות שלום אש, בכור שלום שטרית, יוסף קיציס ויד המעביר.
החל משנת 1994 נערכו תוכניות בניין עיר שונות בפרקי זמן שונים, הכוללות מתווה של התחדשות עירונית (פינוי-בינוי). במסגרתה מפונים הדיירים לתקופת הבנייה, ובגמר הבנייה חוזרים הדיירים הוותיקים לדירות חדשות, גדולות יותר. כיום ישנם מספר רב של בתים באזור אשר נבנו מחדש במסגרת תוכניות 'פינוי-בינוי' וכן פרויקטים נוספים מתוכננים בעתיד. בשנת 2006 נעשה ניסיון כושל לאחד את השכונה עם שכנתה נאות אפקה, לשכונה אחת בשם 'הדר-אפקה'. ניסיון זה כשל לאור התנגדויות שונות של תושבי שתי השכונות.

אוכלוסייה

בהדר-יוסף מתגוררים כ-7,190 תושבים, וחלקם מוצאים פרנסתם בפארק התעשייה קריית עתידים שבשכונה הסמוכה רמת החיל.

שירותים עירוניים

בהדר יוסף ממוקמים מספר שירותים עירוניים לרווחת תושבי השכונה והשכונות השכנות. ניתן למנות את בית הספר היסודי דוד ילין, גני ילדים, מתנ"ס בית פרנקפורט, סניף של שירותי בריאות כללית, סניף מכבי שירותי בריאות, ישיבה, שבעה בתי כנסת וחמישה גנים ציבוריים.

תחבורה

השכונה ניזונה משני צירי תנועה מרכזיים: רח' בני-אפרים (המחבר בין גני התערוכה לצומת הפיל) ורח' פנחס רוזן (דרך הרצליה לשעבר) המחבר בין צומת הפיל לקניון איילון. השכונה היא בין היחידות בתל אביב שאין בה מצוקת חניה (פרט למספר רחובות מצומצם ביותר) ולרוב המשפחות יש שני רכבים. סביב השכונה פועלים קווי אוטובוסים רבים לרווחת התושבים אשר נגישים כמעט לכל אזור אשר חפצים להגיע אליו בתוך ת"א ומחוץ לה.

מרכזי קניות

הדר-יוסף מאופיינת בשלושה מרכזי הקניות הפתוחים שבה. המרכז המסחרי הראשי (השוק הישן), מרכז מסחרי ברח' שלום-אש, וכן מרכז מסחרי ישן ברח' קהילת לבוב הפונה לרח' קהילת ורשה. בין החנויות ניתן למנות חנויות מחשבים, אופנה, מזון, בעלי-חיים, מספרות, מסעדות וכן סניף דואר.
דוכסות סקסוניה-זאלפלד

היסטוריה

בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה. בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. לאחר מותו של פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בנו של יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה הדוכסות בין אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1640 נתן וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר את חלק מנחלתו לאחיו הצעיר ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, שירש בשנת 1672 את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מותו בשנת 1675 שלטו בניו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד. יוהאן ארנסט הקים את חצרו בזאלפלד, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-זאלפלד. בשנת 1699 מת אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו לדוכסות סקסוניה-זאלפלד, והנחלה נקראה מעתה דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.

לאחר מכן

לאחר מותו של יוהאן ארנסט הרביעי בשנת 1729, שלטו בניו כריסטיאן ארנסט השני ופרנץ יוזיאס במשותף; כריסטיאן ארנסט ישב בזאלפלד, ופרנץ יוזיאס ישב בקובורג. בשנת 1745 מת כריסטיאן ארנסט, ופרנץ יוזיאס שלט לבדו על הדוכסות. בשנת 1747 העביר פרנץ יוזיאס את חוק העדפת הבן הבכור, ובכך שמר על אחדות הדוכסות.
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו לאחייניתו של הדוכס האחרון, אך כיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.