google/wiki40b huggingface dataset:
בית הודו המזרחית (אמסטרדם)

היסטוריה

בשנת 1602 הוקמה חברת הודו המזרחית ההולנדית ושנה לאחר מכן החברה החלה לעשות שימוש בחלקים מבניין הנשקייה של אמסטרדם (Bushuis; 'בית מאגר'), אשר נבנה ב-1550 וששכן כ-200 מטרים דרומית לכיכר ניומארקט במורד תעלת הקלובנירסבורגוואל. שנתיים לאחר מכן עם ההתרחבות ההדרגתית של פעילות החברה, היא כבר השתמשה במבנה כולו בתור משרדי לשכת אמסטרדם של החברה. שטח המבנה לא היה מספיק וב-1606 הושלמה בנייתו של מבנה צמוד לבוסהויז, אשר כונה 'בית הודו המזרחית'. הבוסהויז (נשקייה) ההיסטורית הועברה לרחוב סינגל.
המבנה החדש היה למעשה אגף צמוד לבניין המקורי מכיוון מערב, בשנים 1633-34 הורחב האגף המערבי ובנוסף הוקם אגף צפוני שגבל ברחוב אודה-הוגסטראט. האגפים שנבנו בצמוד למבנה המקורי יצרו יחד חצר פנימית, אליה הייתה גם כניסה ישירות מהרחוב. הפסל והאדריכל הנדריק דה קייסר מיוחס למי שעיצב את המבנה החדש כמו גם את החצר הפנימית, שכן התפיסה העיצובית מאפיינת מבנים דומים שעיצב. בשנת 1658 וב-1661 נבנו תוספות נוספות לאגפי המבנה.
לאורך המאה ה-17 וה-18 שימש המתחם את משרדי החברה. במקום נערכו רוב פגישות של '17 הלורדים' (Heeren XVII), רוב העסקים של לשכת אמסטרדם התנהלו בו, צוותי אוניות גויסו בו והוא שימש למפגשי 20 הלורדים שניהלו את לשכת אמסטרדם. המבנה כלל גם משרד פקידות אדמיניסטרטיבי (schrijf klerkenkantoor) אשר עסק ברישום ותיוק חומר ארכיוני רב, הן מפגישות והן מתכתובות. חומרים ארכיונים אלו שימשו חוקרים לאורך השנים במחקר אודות חברת הודו המזרחית.
בשנת 1798 פורקה חברת הודו המזרחית והמבנה שימש את 'משרד הקולוניות' של הרפובליקה הבטאווית עד לנפילתה בשנת 1808.
בשנת 1898 נהרס הבוסהויז (אשר היווה למעשה את האגף המזרחי) ובמקומו נבנה אגף מזרחי חדש בסגנון נאו-גותי, בעיצובו של קורנליס פיטרס. בשנת 1979 המבנה כולו זכה לשיפוץ נרחב, כיום הוא נמצא בשימוש אוניברסיטת אמסטרדם כחלק מבית הספר לתקשורת של האוניברסיטה.
לה-פרו-סור-מארן

היסטוריה

העיר הייתה בעבר חלק מנוז'אן-סור-מארן ובעקבות בניית גשר הקשתות נחצתה נוז'אן-סור-מארן לשני חלקים, ולאחר מלחמה בת כמה שנים ב-28 בפברואר 1887 הוקמה העיר לה-פרו.

תחבורה

בצדה הדרום-מערבי בגבול עם נוז'אן-סור-מארן ישנה תחנה של הרכבת הפרוורית RER בקו E2 ובצדה הצפון-מזרחי תחנה נוספת של הRER בקו E4.
העתקה רציונלית

הגדרה

העתקה רציונלית  בין שתי יריעות X ו-Y היא מחלקת שקילות של זוגות  כך ש- היא מורפיזם של יריעות מקבוצה פתוחה לא-ריקה U (ומאחר שהיא פתוחה במרחב אי-פריק היא גם צפופה בו) ל-Y. שני זוגות   ו-  נקראים שקולים אם הפונקציות שלהן מזדהות על חיתוך תחומיהן  (שהוא לא ריק משום ש-X יריעה אי-פריקה), כלומר: . כדי להוכיח שזה אכן יחס שקילות, מסתמכים על הלמה הבאה: אם שני מורפיזמים שווים על קבוצה פתוחה צפופה, אזי הם שווים.
העתקה רציונלית  נקראת העתקה בירציונלית אם היא דומיננטית (כלומר: ) וקיימת העתקה רציונלית  כך שהרכבתן מחזירה את העתקת הזהות (על היריעה המתאימה, תלוי בסדר ההרכבה). שתי יריעות נקראות שקולות בירציונלית  או איזומורפיות בירציונלית אם קיימות ביניהן העתקות בירציונליות כנ"ל. יש לציין שזו תכונה חלשה יותר מאיזומורפיזם רגיל של יריעות.

יישומים וחשיבות

החשיבות של העתקות בגאומטריה אלגברית היא הקשר בין העתקות כאלה לשדות הפונקציות של היריעות X ו-Y שנסמן  ו- בהתאמה.

פונקציה רציונלית

פונקציה רציונלית ב- היא מקרה פרטי של העתקה רציונלית. כל פונקציה רציונלית ניתן להציג כמנת פולינומים  כך ש- ו-Q הוא לא פולינום האפס. קל לראות ש-f מוגדרת על הקבוצה הפתוחה  בטופולוגיית זריצקי.
יצחק שבדרון

הרב יצחק הכהן שבדרון (תרכ"ו, 1856 - תרע"ט, 1919) היה רב בגליציה ובירושלים, פרשן התוספתא ומהדיר כתבי אביו המהרש"ם מברז'אן.

קורותיו

נולד בגליציה, בנו של  המהרש"ם מברז'אן. כיהן כרבה של העיר חאצמר. בשנת תרנ"ח (1898) מתה אשתו חיה לאה, ממנה נולדו לו תשעה ילדים. בתקופה זו איבד גם את רכושו ונותר בחוסר כל. בשנת תרס"ג (1903) עלה לארץ ישראל, השתקע בירושלים ונמנה עם רבני ישיבת המקובלים שער השמים. בירושלים נישא בשנית לפרידה לאה, שהייתה צעירה ממנו ב-38 שנים. 
חיבר את הפירושים על התוספתא "מנחת יצחק" ו"שירי מנחה", על סדר זרעים, מועד, נשים ונזיקין.
על רעייתו השנייה מסופר שביקשה ללמוד אתו גמרא. הוא השיב שאסור לו ללמד אותה גמרא, אבל מעתה ואילך ילמד בקול והיא תוכל להקשיב ולהבין. ואכן במשך הזמן רכשה ידיעות רבות בש"ס ופוסקים, ואף חידשה וכתבה חידושי תורה. לאחר פטירתה הדפיס בנה, הרב שלום שבדרון, חלק מחידושיה על מסכת ביצה, בראש הספר "דעת תורה" על יורה דעה.
מנישואיו השניים נולדו לו תשעה ילדים, ובהם: "המגיד הירושלמי" הרב שלום שבדרון והרב חיים שבדרון, שהיה מלמד בתלמוד תורה עץ חיים.

מפעל הוצאת כתבי אביו המהרש"ם

עוד בהיותו בגליציה, ובעיקר בירושלים, עסק רבות בהוצאת כתבי אביו המהרש"ם. הוציא לאור את חלקם, כגון את ספרו "תכלת מרדכי" חלק ראשון (תרע"ג). לאחר פטירתו המשיכו בניו במפעל.
בהוצאה מאוחרת יותר, לאחר פטירת הרב יצחק, שולבו גם חידושיו בסוף כל חומש בספר "תכלת מרדכי", תחת השם "מטעמי יצחק".
פרידריך הרביעי, רוזן העיר נירנברג

ביוגרפיה

פרידריך נולד בשנת 1287, לפרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג ולהלן מסקסוניה, בתם של אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה והלנה מבראונשווייג-לינבורג. בשנת 1300 מת אחיו יוהאן הראשון, רוזן העיר נירנברג, ופרידריך ירש את נחלותיו. בשנת 1307 הוא ואלברכט הראשון, מלך גרמניה הובילו את הצבא הקיסרי בקרב לוקה נגד בית וטין בהנהגתם של פרידריך הראשון, מרקיז מייסן ודיטריך הרביעי, מרקיז לוסטיה, אולם הובסו בקרב. פרידריך הרביעי נלחם בהצלחה רבה יותר לצד בית ויטלסבאך בהנהגת לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בקרב מיהלדורף ב-28 בספטמבר 1322, ולכד את יריבו ההבסבורגי פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה. 
בשנת 1331 הוא רכש את העיר אנסבך, ממנה הוקמה נסיכות אנסבך בשנת 1398. שנה מאוחר יותר מת פרידריך, ובנו יוהאן השני ירש את נחלותיו.
מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום

דמוגרפיה

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה לשנת 2005, אוכלוסיית מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום מנתה 14,920,984 אנשים, נתון שהעמיד אותה במקום השלישי מבחינת מספר תושבים באתיופיה. מתוך אלו היו כ-7,408,993 גברים ו-7,492,997 נשים. כ-91.4 אחוזים מתושבי המדינה הם כפריים, והיתר הם עירוניים, מה שהופך אותה למדינה הכפרית ביותר באתיופיה. עם שטח של 112,343 קילומטרים רבועים (מדורג רביעי באתיופיה), הצפיפות הממוצעת במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום היא 133 נפשות לקילומטר מרובע.
מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום היא המדינה המגוונת ביותר מבחינה אתנית, בהכילה יותר מ-45 קבוצות אתניות שונות. ההתפלגות האתנית במדינה היא: 18%סידמאים, 14.72% גורגה, 11.58% וואליטיג'נה, 8.53% אדיאגנה, 5.22% קאפאים והיתר באים משבטים קטנים. בשל ריבוי השפות, השפה האמהרית היא השפה המדוברת במחוז.
ראובן גל

קורות חיים

גל נולד בחיפה ב-1942. למד בבית הספר הריאלי בחיפה. בצה"ל שירת בנח"ל בבית הספר למכי"ם, והגיע עד לתפקיד מ"פ. במלחמת ששת הימים לחם בירושלים במסגרת הסיירת של חטיבת ירושלים. לאחר שחרורו מצה"ל למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה וסוציולוגיה ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטה העברית בירושלים.  לאחר מכן חזר לשרת בצה"ל בתפקיד הפסיכולוג הראשי של חיל הים (1972-1969). ב-1975 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה, ובהמשך כיהן כראש מחלקת מדעי ההתנהגות (ממד"ה) של צה"ל, בשנים 1982-1976. גל השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר פרישתו מצה"ל שהה כשנתיים בארצות הברית, שם עסק במחקר בתחום הפסיכולוגיה הצבאית ופרסם שני ספרים ומספר מאמרים. ב-1985 הקים את "מכון כרמל למחקרים חברתיים", בזכרון יעקב ועמד בראשו עד 2002. כן הקים את "המרכז לפיתוח מנהיגות איכותית" ושימש בו כמנהל-שותף בין השנים 1992-2002. ד"ר גל לימד במחלקות לפסיכולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים; אוניברסיטת חיפה; אוניברסיטת קליפורניה בברקלי; אוניברסיטת בוסטון; אוניברסיטת דרום פלורידה בטמפה, אוניברסיטת קולומביה הבריטית בקנדה ואוניברסיטת דרום-ויילס החדשה (UNSW) בקנברה, אוסטרליה. כמו כן שימש כחבר-הוראה בכיר בטכניון, במסגרת הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול.
גל שימש כסגן ראש המועצה לביטחון לאומי בשנים 2004-2002, וראש מנהלת השירות האזרחי-לאומי במשרד ראש הממשלה בשנים 2007–2009. בשנת 2011 ייסד את "אגודת חוקרי צבא-חברה בישראל" ועמד בראשה עד יוני 2016. ד"ר גל חבר ב- Inter-University Seminar      IUS) on Armed Forces and Society) – שם משמש גם כחבר בוועד המנהל (2005-היום). גל חבר הוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה (2015-היום);
יזם והוביל פרויקטים בינלאומיים בתחומי פתרון סכסוכים, רב-תרבותיות, דו-קיום, טיפול בנפגעי פוסט-טראומה, חוסן לאומי וקהילתי וכן בתחום השירות האזרחי-לאומי והחברה החרדית בישראל. פרסם 6 ספרים ועשרות מאמרים.
נשוי ואב לשלושה. מתגורר בזכרון יעקב.
יוחנן לוריא

רבי יוחנן לוריא (אלזס, ה'ר' 1440 בערך, - ה'רע"ד 1514) היה רב, ראש ישיבה, דרשן ופרשן מקרא. מגדולי רבני דורו.

ביוגרפיה

יוחנן לוריא נולד בסביבות שנת ה'ר' (1440) באלזס, חבל צרפתי הגובל בשטחי גרמניה ושווייץ; אז, חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. הוריו שלחוהו ללמוד תורה בישיבותיה של גרמניה, ומשהשלים את לימודיו חזר לארץ מולדתו והיה לרבן של כמה קהילות יהודיות בחבל אלזס. שיא פעילותו היה בסוף המאה ה-15 ובתחילת המאה ה-16, אז התיישב בשטרסבורג והקים בה ישיבה ברישיון ממשלתי.
אביו, הרב אהרן לוריא, היה מידידיו של המהר"ם מינץ שעמד עמו בקשרי מכתבים. בחלק מהמכתבים מזכיר המהר"ם מינץ את בנו יוחנן, ואחרי מות אביו המשיך להתכתב עם הבן. משפחתו משפחת לוריא הייתה מפורסמת ומיוחסת לרש"י וממנו לדוד המלך.
אחיו, הרב יחיאל לוריא היה רבה הראשון של בריסק דליטא הידוע בשמו, אבי סבו של המהרש"ל.
Data Mart

Data mart או מרכול נתונים הוא בסיס נתונים המשמש לעיבודים אנליטיים ודווחי בינה עסקית. ה-Data mart דומה למחסן נתונים מבחינת תכונותיו וסוגי העיבודים המתבצעים עם נתוניו. הגורמים המבחינים בינו לבין מחסן נתונים הם טווח הנתונים והגודל. בעוד שמחסן נתונים מתייחס לנתונים של כל המערכות וקווי העסקים של הארגון, מכיל ה-Data mart נתונים המתייחסים רק לחלק מהעסקים ולחלק מהמערכות של הארגון. במובן זה ה-Data mart הוא מעין מחסן נתונים של ארגון פנימי המהווה חלק מהארגון. ניתן למצוא בארגון מספר Data marts.

היסטוריה

תחילת דרכם של בסיסי נתונים אנליטיים בארגונים הייתה באמצעות מחסני נתונים. כשהתברר כי הקמת מחסן נתונים לארגון הוא תהליך קשה, ארוך ויקר, שבמקרים רבים קיים קושי בהצדקת התועלת בהקמתו, התחילו ארגונים את התהליך בהקמת Data marts. הרעיון היה להשתמש ב-Data mart כפרויקט חלוץ למחסן הנתונים, להפיק תועלות מדידות לארגון בטווח זמן קצר יחסית ולפרוס את הקמת מחסן הנתונים על פני פרק זמן ארוך יותר ובהתאם לחלק את המשאבים הנדרשים להקמתו על פני יותר שנים.
חלק מהארגונים נשארו עם Data marts שלא התפתח מהם מחסן נתונים.
התשובה לשאלה האם להסתפק בבניית Data marts או לבנות מחסן נתונים כלל ארגוני? תלויה במהות הארגון הספציפי המיישם פתרון בתחום זה. התשובה יכולה להיות גם הקמת שני סוגי המאגרים. הוויכוח בהקשר זה דומה לוויכוח בשאלת ביזור מול ריכוז בהקשרים אחרים.
רוברטו סוסה

קריירה

סוסה החל לשחק בקבוצת חימנסיה לה פלאטה, אחת משתי הקבוצות הבכירות של העיר לה פלאטה. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב- 1995 ושיחק בשורותיה עד 1998. בשנה האחרונה שלו בקבוצה כבש סוסה 28 שערים ב-38 משחקים, דבר אשר הביא לרכישת כרטיסו על ידי אודינזה מהסרייה א'.

אודינזה

הוא שיחק 4 עונות באודינזה והצטיין בזכות גובהו וחוסנו הפיסי, הוא כבש עבור הקבוצה 33 שערים ב-104 הופעותיו בליגה.  ב-2002, אחרי שהפך לשחקן מחליף באודינזה, חזר סוסה לארגנטינה, תחילה לבוקה ג'וניורס בה לא הצליח ואחריה לחימנסיה לה פלאטה בה שיחק עד 2003 בטרם חזר בשנית לאיטליה.

נאפולי

בעונת 2003-2004 הוא שיחק באסקולי ובמסינה מהסרייה ב' ללא הצלחה יתרה, בסוף העונה חתם סוסה בנאפולי, מהמועדונים המפורסמים של איטליה, אשר הורדה לליגה השלישית לאחר שפשטה את הרגל. המעבר לנאפולי היה מוצלח, לצד הצלחתו על המגרש, הפך סוסה לאחד מחביבי הקהל הנפוליטני הנחשב לאחד מהחמים והטובים באיטליה. במהלך עונת 2005-06 זכה סוסה ללבוש בפעם האחרונה את החולצה מספר 10 אשר נגנזה במטרה להוקיר את תרומתו של דייגו מרדונה לקבוצה, באותו משחק כבש סוסה שער שלאחריו פרץ בבכי. במהלך מרץ 2008 הצהיר סוסה על רצונו לעזוב את הקבוצה ולפנות מקום לשחקנים צעירים בסוף העונה. לבסוף החליט סוסה לחתום בחימנסיה לה פלאטה, הקבוצה בה החל את הקריירה.
חיה ציפה פינס

ביוגרפיה

נולדה במוהילב שבבלרוס, בתו של הגביר והעסקן שמריהו לוריא. אמה חנה היא בת רבי הלל ריבלין משקלוב, מראשי היישוב האשכנזי בירושלים. כמה שנים לפני הולדתה עלה אביה לירושלים וישב בה כשנתיים, במהלכן פעל רבות לטובת היישוב בעזרת קשריו עם איברהים פחה. עם התמוטטות שלטונו של איברהים פחה שב לוריא למוהילב. 
פינס קיבלה חינוך מסורתי אדוק. נישאה במוהילב ליחיאל מיכל פינס. לאחר נישואיה הייתה שותפה לבעלה בפעולתו למען חיבת ציון ויישוב ארץ ישראל ועזרה לשליחי מוסדות היישוב הישן מירושלים שהגיעו למוהילב, ולאחר מכן במקום מגוריהם ברוז'ינוי שבחבל גרודנו.
בשנת 1878 עלה יחיאל מיכל פינס לירושלים. הוא השאיר את אשתו וארבע בנותיהם אצל חותנו במוהילב. בשנת 1882 הצטרפה פינס עם ילדיה לשיירה של עולי "קבוצת הביאליסטוקאים" ועלתה לירושלים. סבלה מרדיפות אנשי היישוב הישן שפעלו נגד בעלה, וכן משום שלא שינתה את לבושה האירופי והמשיכה לחבוש פאה נוכרית לראשה.
במשך תקופה התגוררה משפחת פינס ביהודיה וביפו, ואחר כך שבו להשתקע בירושלים. בזמן המשבר בבית החרושת לרעפים שייסד בעלה במוצא, מכרה את תכשיטיה להקלת המצב הכספי.
בביתה נערכו אספות רבות של עסקני היישוב, שעסקו בגאולת קרקעות למקומות יישוב חדשים, עזרה לביל"ויים, ועניינים ציבוריים רבים אחרים.
אירחה בביתה עולים חדשים ואורחים שבאו לירושלים. בין אורחיה היו אליעזר בן יהודה ואשתו דבורה, שהגיעו לארץ ישראל אחרי נישואיהם בווינה, והתאכסנו בביתה כחודש ימים.
בשנת 1894 ייסדה את חברת "עזרת נשים", שהקימה את בית החולים עזרת נשים. יד ימינה בניהול בית החולים הייתה בתה איטה ילין, אשת דוד ילין. פינס עמדה בראש הארגון והמוסד עד 1912, אז החליפה אותה בתה איטה ילין.  
נפטרה בירושלים בשנת 1918 ונקברה בהר הזיתים.
תא דו-קוטבי

סקירה

תאים דו-קוטביים מקשרים בין מוצא התאים קולטי-האור ברשתית לבין מבוא תאי הגנגליון, ומעבירים אותות ביניהם בצורה ישירה או בצורה לא-ישירה. הם נקראים דו-קוטביים בשל שתי השלוחות שיוצאות מגוף התא, כשאחת יוצרת סינפסה עם תא קנה או עם תא מדוך (אבל לא עם שניהם), ואף עם תא אופקי, והשלוחה השנייה – עם תאי גנגליון. האותות המגיעים אל תא דו-קוטבי, מתא קולט-אור או מתא אופקי מועברים הלאה אל תאי הגנגליון באמצעות פוטנציאלים מדורגים מקומיים.

פירוט תכונות

תאים דו-קוטביים מסווגים על פי סוג התאים קולטי-האור שמתקשרים איתם. ישנם בערך 10 צורות נבדלות של תאים דו-קוטביים מדוכיים, אבל סוג אחד בלבד של תא דו-קוטבי קני, וזאת בשל היותו צעיר יותר יחסית מבחינה אבולוציונית.
יתרה מזאת, תאים אלה מתחלקים לשתי קבוצות שונות, מרכז-'דולק' או 'דולק' (ON-center or ON) ומרכז-'כבוי' או 'כבוי' (OFF-center or OFF), לפי תגובתם לגלוטמאט 
(glutamate) שמופרש מתאים קולטי אור. כשאור פוגע בתא קולט אור, התא עובר היפרפולריזציה, ומשחרר פחות גלוטמאט מאשר במצב הקבע שלו (ללא עירור על ידי אור). תא דו-קוטבי מסוג 'דולק' יגיב לשינוי כזה בדפולריזציה, ואילו תא דו-קוטבי מסוג 'כבוי' יגיב לו בהיפרפולריזציה.
רחוב הטמפל

מקור השם

רחוב הטמפל נקרא כך מימי הביניים לפי מסדר אבירי היכל שלמה או הטמפלרים שקבעו את מושב המטה שלהם - "מבצר הטמפל" - בשכונה המכונה עדיין "שכונת הטמפל" (Quartier du Temple).
במספרים 69 ו-71 של ברחוב נשמרו שרידי ביצורים מימי המלך פיליפ אוגוסט. בסביבה נמצאים עוד רחובות וככרות הנקראים לפי ה"טמפל". השם "טמפל" נשמר גם אחרי שבשנת 1313 עבר מתחם הטמפל לשליטת האבירים ההוספיטלרים.
בעבר נקרא חלק מהרחוב "הרחוב הגדול של הטמפל" (Grande rue du Temple) כנראה על מנת להבדילו מ"הרחוב הישן של הטמפל" (La Rue vieille du Temple).
החלק הצפוני של הרחוב נקרא זמן-מה עד 1851 רחוב סנט אבואה (Rue Sainte Avoye). הוא נקרא כך לפי מנזר סנט אבואה, שם צרפתי של אורה או אוויה הקדושה מסיציליה, שנרצחה על ידי ההונים.

צביון, מיקום וגישה

רחוב הטמפל הוא אחד הרחובות העתיקים של פריז. הוא מתחיל בקצו הדרומי בבית מספר 64 של רחוב ריבולי ומסתיים במספר 13 של כיכר הרפובליקה. תחנות המטרו הקרובות אליו הם התחנות "רפובליק-טמפל" ו"אוטל דה ויל" (בית העירייה של פריז).
בחלק הצפוני שברובע השלישי הרחוב מונה הרבה בתי עסק סיניים.
הרחוב מלא בחנויות סיטוניות וקמעוניות לתכשיטים ושל מוצרי עור (maroquinerie).

רובע 4

בין בית העירייה, "בזאר בית העירייה" BHV (נפתח ה-1913) ורחוב ריבולי ולבין רחוב רמביטו.
הבתים 1–63 ו-2–58.

תחבורה

הרחוב נעזר בשתי תחנות רכבת תחתית: Hôtel de Ville (בית העירייה) ו-République-Temple.
רכס קרטר

היסטוריה

הרכס מופה לראשונה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1957–1958) ועל ידי משלחת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (שחקרה את האזור בין השנים 1960–1962).
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם הכימאי הרברט א. קרטר, חבר הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית בין השנים 1964 - 1972, ויו"ר הקרן בין השנים 1970 - 1972.
החופשה

פרטי עלילה

אחרי שנים של קשר רומנטי לא יציב בין איריס (קייט וינסלט), בחורה בריטית כפרית, ובין ג'ספר בלום (רופוס סוול), שהוא גם קולגה שלה בעבודה, מודיע ג'ספר על אירוסיו לאשה שאתה בגד באיריס. לבה של איריס נשבר והיא מחליטה שעליה להתרחק מג'ספר ולהפסיק לחלוטין את הקשר הרומנטי ביניהם. היא מציעה את ביתה להחלפה באינטרנט, תמורת בית אחר, לתקופה של שבועיים, בה היא מקווה לשהות הרחק ולשכוח מג'ספר.
במקביל, אמנדה (קמרון דיאז), בחורה אמריקנית מלוס אנג'לס, מגלה שחברה הקבוע, איתן, בגד בה. היא זורקת אותו, אך מתקשה להתגבר על הפרידה, ולכן מחליטה לצאת לחופשה ולנסוע הרחק לזמן מה, כדי שלא להרגיש לבד בתקופת החגים. היא מתחברת לאתר החלפת הבתים, שם היא מתכתבת עם איריס, והשתיים מחליטות להחליף את בתיהן לתקופה של שבועיים.
איריס מתלהבת מאד מביתה הענק והמאובזר של אמנדה בלוס אנג'לס, אך אמנדה לעומת זאת לא נהנית מאווירת הכפר המנומנמת, ומחליטה לשוב הביתה יום למחרת בואה. אך בלילה מתדפק על דלתה גרהאם, אחיה הגדול של איריס, כשהוא בגילופין לאחר שחזר מבילוי בפאב השכונתי. הוא מספר לאמנדה כי אחותו מלינה אותו לפעמים בביתה, לאחר שהוא שותה בפאב הסמוך לביתה, מפני שאינה רוצה שינהג שיכור הביתה. אמנדה מרשה לו להישאר, מה שמוביל ללילה רומנטי משותף, שבעקבותיו היא מחליטה להישאר בכל זאת באנגליה.
בינתיים, בלוס אנג'לס, איריס מרוצה מהמרחק ומהבית. היא מוצאת את מיילס, בחור שעובד עם אמנדה בחברה להפקת פסקולים, ובין השניים נרקמת ידידות שהופכת בהמשך לאהבה רומנטית. במקביל נתקלת איריס בקשיש ארתור אבוט, שהיה פעם תסריטאי מוערך בהוליווד, וכיום מתגורר סמוך לביתה של אמנדה. איריס נקשרת לארתור ומחליטה לעזור לו לשקם את עצמו ולהיכנס לכושר, על מנת להגיע לערב הוקרה שמתכננים לכבודו. ארתור, שבהתחלה מסרב להגיע לאירוע, בשל צניעותו ובשל חששו להיראות כצל לימי תפארתו, משתכנע לבסוף, ומגיע מלא גאווה אל הערב שתוכנן עבורו. 
באותו הזמן באנגליה, לאחר לילה רומנטי אחד וכמה ימי בילויים, מחליטה אמנדה להפתיע את גרהאם בביתו. כאשר היא מגיעה היא מופתעת לגלות שהנשים מהן קיבל גרהאם שיחות במהלך הימים האחרונים, אוליביה וסופי, הן לא אחרות מאשר שתי בנותיו הקטנות. היא מגלה שהוא אלמן ושתי בנותיו נקשרות אליה .
לבסוף, איריס משתחררת מאהבתה לג'ספר, נפרדת ממנו סופית ומחליפה אותו במיילס. אמנדה מתאהבת בגרהאם, האהבה האמיתית הראשונה שלה ומשתחררת מהדפוסים הנוקשים שלפיהם נהגה לחיות.
סיימון קינברג

קורות חיים

קינברג נולד בלונדון, אנגליה. אימו, מוניקה מנל-קינברג, הייתה עקרת בית, ואביו, ג'אד קינברג, היה מפיק. משפחתו הייתה ממוצא יהודי. כשהיה בן שש, עבר יחד עם משפחתו להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, ושם התחנך. כשגדל, החל ללמוד באוניברסיטת בראון, ושם סיים את לימודיו בהצטיינות בלימודי קולנוע וספרות.

קריירה

עוד בזמן לימודיו, קינברג מכר תסריט ראשוני לאחים וורנר, ועבד עם דיסני, סוני ודרימוורקס. כשסיים את לימודיו, ב-2005, נשכר על ידי חברת סרטי קולומביה לכתוב את התסריט ל"xXx: מצב האומה", זאת הייתה עבודתו הראשונה כתסריטאי. באותה השנה, נשכר על ידי פוקס המאה ה-20 לכתוב את התסריט ל"מר וגברת סמית'", פרויקט עליו עמל עוד מידי לימודיו. שנה לאחר מכן, ב-2006, נשכר פעם נוספת על ידי פוקס, על מנת לכתוב את התסריט ל"אקס-מן 3: המפלט האחרון", יחד עם זאק פן.
ב-2008, נשכר שוב על ידי פוקס, על מנת לכתוב את התסריט ל"ג'אמפר", יחד עם דייוויד ס. גויר וג'ים יהולס, וגם לשמש לו כמפיק. שנה אחר כך, ב-2009, נשכר לכתוב את התסריט ל"שרלוק הולמס", יחד עם מייקל רוברט ג'ונסון ואנתוני פקאם. ב-2011, נשכר לשמש כמפיק ל"אקס-מן: ההתחלה", ושנה לאחר מכן, ב-2012, נשכר לכתוב את התסריט ל"זאת מלחמה", יחד עם טימוטי דאולינג, ולשמש לו כמפיק, והוזכר כמפיק בפועל ב"אברהם לינקולן: צייד הערפדים". שנה אחר כך, ב-2013, שימש כמפיק ל"אליסיום".
בסוף 2013, לאחר משא ומתן ממושך, קינברג חתם על חוזה ארוך טווח עם פוקס בנוגע לזיכיון סדרת סרטי "אקס-מן". כחלק מהחוזה הוא ישמש כאחראי לכל סרטי הסדרה, ויפיק את כולם, על מנת ליצור יקום קולנועי משותף. ב-2014, שיתף פעולה עם בריאן סינגר ביצירת מעין ריבוט רך לסדרת הסרטים, "אקס-מן: העתיד שהיה" אותו הוא כתב והפיק, וגם הפיק את "נראה אותך שוטר". החל מאותה השנה, עד ל-2016, שימש כתסריטאי ומפיק לסדרת הטלוויזיה "מלחמת הכוכבים: המורדים". ב-2015, הפיק את "סינדרלה", "צ'אפי" ו"להציל את מארק וואטני", כתב את "ארבעה מופלאים" יחד עם ג'וש טראנק וג'רמי סלאטר והפיק אותו וגם הוזכר כ"יועץ יצירתי" ב"מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר".
ב-2016, שימש כמפיק לסדרת הטלוויזיה "השורד המיועד". באותה השנה, הפיק את "דדפול", כתב והפיק את "אקס-מן: אפוקליפסה", ששימש כהכנה לעתיד סדרת הסרטים הראשית. ב-2017, שימש כמפיק ל"לוגאן - וולברין" ול"רצח באוריינט אקספרס", וכמפיק בפועל לסדרות הטלוויזיה "לגיון" ו"הכישרוניים".
ביוני 2017, קינברג נשכר לשמש כתסריטאי, ולראשונה בחייו, גם כבמאי, בסרט "אקס-מן: הפניקס האפלה", אשר עתיד לצאת לאקרנים ב-2 בנובמבר 2018. במקביל, הוא משמש כמפיק ל"דדפול 2" ול"המוטנטים החדשים", העתידים לצאת לאקרנים ב-2018 גם כן.
מנהיים

גאוגרפיה

מנהיים שוכנת במפגש הנהרות ריין ונקר. העיר שוכנת בקצה הצפון-מערבי של באדן-וירטמברג, על גבול המדינה; הגדה השנייה של הריין נמצאת בתחומי לודוויגסהאפן, השייכת למדינת ריינלנד-פפאלץ. מנהיים נמצאת כ-20 קילומטרים מערבית להיידלברג.

היסטוריה

מנהיים נהרסה כמעט לחלוטין כתוצאה מהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נבנתה העיר במהירות ובסגנון מודרני ופשוט. רבים בגרמניה רואים במנהיים סמל לכיעור עירוני. מרכז העיר בנוי מרשת צפופה של רחובות החותכים זה את זה בזווית ישרה (בדומה לרחובות מנהטן שבניו יורק, ארצות הברית). כמו במנהטן גם לרחובות מרכז מנהיים אין שמות אלא מספרים ואותיות סידוריים. למרות שפאר העבר נהרס כולו במלחמה, הרי שבמרכז העיר, בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית, שוכן ארמון רחב ממדים אשר נבנה במאה ה-18; הארמון נהרס כליל במלחמה ושוחזר לאחריה. ארמון הבארוק של מנהיים, על מכלול גניו, מהווה את מתחם הבארוק השני בגודלו באירופה, אחרי ורסאי שבצרפת. חלקים מהארמון שייכים כיום לאוניברסיטת מנהיים, וההנהלה הראשית של האוניברסיטה שוכנת בארמון.

תעשייה

במנהיים תעשייה כבדה ומיוצרים בה משאיות ואוטובוסים של חברת מרצדס ושל חברת קרייזלר. לצבא ארצות הברית נוכחות במנהיים, אשר כוללת את מפקדת חיל הקשר שלו באירופה.

השכלה גבוהה

במנהיים יש אוניברסיטה בגודל בינוני באוניברסיטה, אשר נוסדה ב-1967, לומדים כ-12,000 סטודנטים.בנוסף במנהיים קיימת גם מכללה בה לומדים כ-4,100 סטודנטים.

הגירה

שיעור המהגרים במנהיים הוא מהגבוהים בגרמניה. 22.5% מתושבי העיר אינם בעלי אזרחות גרמנית; רובם בעלי אזרחות טורקית. המצב הכלכלי במנהיים נמוך מהממוצע בבאדן-וירטמברג המשגשגת. העיר מתמודדת עם בעיות חברתיות וכלכליות ומשיעור אבטלה גבוה יחסית.

יהודים

עד מלחמת העולם השנייה התקיימה במנהיים קהילה יהודית, רבה האחרון של הקהילה האורתודוקסית במנהיים, היה הרב יצחק אונא.

ספורט

בעיר מנהיים פועל מועדון הספורט וולדהוף מנהיים שמפעיל קבוצת כדורגל, ששיחקה בבונדסליגה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, ונכון לשנת 2019 הקבוצה משחקת בליגה הגרמנית השלישית, ומקיימת את משחקיה באצטדיון קרל בנץ שטדיון במנהיים. נוסף על קבוצת הכדורגל, מועדון וולדהוף מנהיים מפעיל בעיר גם קבוצות כדוריד וטניס שולחן. המועדון המתחרה של וולדהוף מנהיים הוא VFR מנהיים, שקבוצת הכדורגל שלו משחקת נכון לשנת 2016 בליגה הגרמנית החמישית, ומקיימת את משחקיה באצטדיון ריין-נקר שטדיון במנהיים.
בועז ינאי

ביוגרפיה

ינאי נולד במושב נהלל ונודע בכינוי בוזי. מתנשא לגובה של 1.99 מטרים. ינאי החל לשחק כדורסל בגיל 15 בהפועל נהלל מליגה ג'. שיחק בהפועל גבת/יגור איתה זכה בגביע המדינה בשנת 1976.
כמו כן שיחק בהפועל תל אביב, הפועל עפולה העמק והפועל גבת העמק, נחשב לאחד משחקני הציר הישראלים הטובים ביותר ולאחד מהשחקנים הטובים ביותר אשר לא שיחקו במכבי תל אביב. הישגיו הבולטים הם זכייה בגביע המדינה עם הפועל גבת יגור בשנת 1976, זכייה במדליית כסף עם נבחרת ישראל באליפות אירופה בשנת 1979 שנערכה באיטליה והשתתפות בחצי גמר גביע הקוראץ' עם הפועל תל אביב בשנת 1980.
הוא שיחק 333 משחקים ב16 עונות בליגה הבכירה וקלע 6,985 נקודות, ממוצע של 20.2 נקודות למשחק והוא מחזיק במקום הרביעי בקלעי כל הזמני של ליגת העל.
קייט ולאופולד

עלילה

במרכז העלילה ניצבת דמותו של לאופולד אלקסיס אלייג'ה ווקר גארת' תומאס מאונטבאטן (Leopold Alexis Elijah Walker Gareth Thomas Mountbatten), דוכס אולבני, (המגולם על ידי יו ג'קמן). לאופולד הוא ממציא ומדען, בין היתר - המציא את המעלית. משפחתו של לאופולד מתנגדת לשגיונותיו, מנשלת אותו מהירושה, ושולחת אותו מהממלכה המאוחדת לארצות הברית בשנת 1876. 
בעיר ניו יורק פוגש לאופולד את סטיוארט בסר, פיזיקאי חובב, בעת האזנתם לנאום של ג'ון אוגוסט רובלינג - מתכנן גשר ברוקלין. לאופולד רואה את בסר עומד להתאבד ומנסה להצילו. בפועל בסר נסע בזמן באמצעות פורטל, ובעוברו לקח עמו את לאופולד.
לאופולד מתעורר בניו יורק, בראשית המאה ה-21. כתוצאה מקפיצת זמן זו שונתה ההיסטוריה, וכל המעליות מפסיקות לפעול. סטיוארט מסביר לו שהוא גילה מתי מתרחשים פורטלים המעברים מסע בזמן, ומבקש מלאופולד להישאר בדירתו במהלך השבוע, עד שיפתח הפורטל הבא.
סטיוארט יוצא עם כלבו לטיול, ובצאתו מדירתו נופל לבור מעלית שהתקלקלה ומאושפז בבית חולים למשוגעים לאחר שבבית החולים שמעו את דבריו על מסע בזמן וחושבים כי הוא חולה נפש.
לאופולד פוגש את קייט מקי (המגולמת על ידי מג ראיין), חברתו לשעבר של סטיוארט המגיעה לדירה. קייט שולחת אותו אל מחוץ לדירה ודורשת שיוציא את הכלב לטיול, ולאופולד נדהם שהוא רואה את גשר ברוקלין ניצב לאחר מאה שנים. לאופולד פוגש את צ'ארלי, אחיה של קייט, החושב שהוא שחקן.
קייט שוכרת את לאופולד לסייע לה בעבודתה בתחום הפרסום, והוא הורס לה פגישה רומנטית עם המעביד שלה, דבר המכעיס את קייט. התנצלותו של לאופולד ודבריו גורמים לה להתאהב בו.
כאשר קייט מקודמת בעבודתה, לאחר הצלחת הפרסומת שלה, היא צריכה לבחור בין הקריירה שלה, לבין חזרה בזמן אל המאה ה-19 עם לאופולד. לבסוף קייט בוחרת לחזור בזמן, דבר המסביר תמונה בה היא מופיעה עם לאופולד בשנת 1876.

פרסים ומועמדויות

הסרט זכה בשנת 2001 בפרס גלובוס הזהב עבור שיר הנושא הטוב ביותר - השיר "Until" נכתב ובוצע על ידי הזמר סטינג. השחקן יו ג'קמן היה מועמד בשנה זו לפרס גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר בסרט מסוג מחזמר או קומדיה.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר עבור שיר הנושא הטוב ביותר לשנת 2002.