google/wiki40b huggingface dataset:
נובוסיבירסק (כדורגל)

אצטדיון הקבוצה

נובוסיבירסק מארחת את משחקיה באצטדיון ספרטק הממוקם ברחוב פרונזה 15 בעיר ומכיל 12,500 מושבים. האצטדיון נבנה בשנים 1925—1927 ובעבר שימש את קבוצת "סיביר". זהו אצטדיון רב תכליתי המשמש לאירוח משחקי כדורגל ותחרויות אתלטיקה. במתחם האצטדיון ישנם אולמות לכדורסל, טניס, כדורעף ואימון סייף.
השיפוץ המקיף הראשון באצטדיון נעשה שנתיים לאחר חניכת האצטדיון ב-1927. ב-1952 נסגר שוב לשיפוצים ובשנת 2004 הוחלף הדשא הטבעי בדשא מלאכותי ובהתקני שמע מודרניים. ב-2010 הוענק לאצטדיון דירוג של רמה 2 בדירוג האצטדיונים של אופ"א, שמאפשרים לאצטדיון לארח את משחקי הסיבוב הראשון והשני של מוקדמות ליגת האלופות והליגה האירופית. ב-2011 הותקן לוח תוצאות מודרני.
יד הרב הרצוג

עמותת "יד הרב הרצוג" היא עמותת-על המכילה בתוכה שני מוסדות מחקר תורניים: "הוצאת האנציקלופדיה התלמודית" ו"מכון התלמוד הישראלי השלם". העמותה נקראת על שמו של הרב הראשי לארץ-ישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. 
עד להקמתו של "יד הרב הרצוג" פעלו שני המוסדות בנפרד. מעת פטירתו של יוזם שני המוסדות – הרב מאיר ברלין (בר-אילן) - בשנת תש"ט נרתמו יחדיו הרב הראשי לא"י, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, יחד עם הרב הרברט גולדשטיין (חתנו של הארי פישל) לסייע בביסוס המוסדות. לשם כך הוקם ארגון-על בשם אמ"ת (איחוד מפעלים תורתיים ספרותיים) וגויס ההון ההתחלתי להקמת מבנה מתאים. הבניין נחנך בשנת תשכ"ג, לאחר פטירתו של הרב הרצוג, ואז הוסב שמה של עמותת-העל לשם "יד הרב הרצוג".
למעלה משלושים שנה פעלו מוסדות "יד הרב הרצוג" מתוך הבניין שעמד במבואות שכונת בית וגן, מול הר הרצל. הספרייה ששירתה את שני המוסדות הלכה והתרחבה וכללה בתוכה גם עותקים נדירים. ככזאת היא שימשה כר פעולה נוח למפעל "אוצר החכמה" שצילם בה רבים מן הספרים שבמאגר הממוחשב שלו. קשיים כספיים של שלהי שנות התשעים ושנות העשור הראשון למאה ה-21 הובילו לצורך למכור את הבניין, ומעבר של "יד הרב הרצוג" על שני מוסדותיו לבניינה של הסתדרות "ישורון", במרכז העיר ירושלים.
עוד קודם לפטירתו של הרב יהושע הוטנר (ניסן תשס"ט), שניהל את המוסדות במשך למעלה מ-65 שנה, מונה הרב פרופסור אברהם שטינברג לנהל את "יד הרב הרצוג", ולעמוד בראש המערכת של האנציקלופדיה התלמודית. 
"יד הרב הרצוג" נטל על עצמו את שמירת זכרו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי לארץ ישראל. בחורף תשס"ט, במלאת חמישים שנה לפטירתו, נערך כנס בינלאומי להלכה יישומית לזכרו של הרב, ואשר עסק בצדדים היישומיים של ההלכה בתחומים שונים. לקראת הכנס הוצא לאור הספר "משואה ליצחק" הכולל דברים לזכרו של הרב, ודברים ממנו עצמו. לאחר הכנס רוכזו חלק גדול מההרצאות שנישאו בכנס, ואלה נדפסו בכרך השני של "משואה ליצחק". 
"יד הרב הרצוג" היה שותף להוצאה לאור של כתביו - פסקיו והשו"ת של הרב הרצוג (9 כרכים), ספרו "תחוקה לישראל" (3 כרכים), ותרגום מאמריו מאנגלית, "יהדות, חוק ומוסר".
פרינס טגואה

קריירת מועדונים

טגואה התחיל את הקריירה שלו במידטיילנד-מאמובי ששיחקה אז בליגה השנייה בגאנה. בשנת 2004 הושאל לאקרה הארטס אוף אוק מהליגה הראשונה. כבר בעונתו הראשונה בלט וסיים את העונה כמלך השערים של הליגה עם 18 שערים. בינואר 2006 הצטרף לאל-איתיחאד לאחר שהעסקה עם מיינץ 05 נפלה. בקיץ 2006 הצטרף לאל-שאבאב מאיחוד האמירויות הערביות. לאחר שנה חזר לערב הסעודית וחתם באתיפאק, עימה זכה בליגת האלופות האסיאתית.
ב-9 ביוני 2009, טגואה חתם על חוזה לשלוש שנים בהופנהיים, אך ב-1 באוגוסט חוזהו בוטל עקב בעיות לב. ב-11 בינואר 2010 קיבל את האישור והצטרף רשמית לסגל. ב-30 בינואר 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד שאלקה 04. ב-9 בפברואר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בהופנהיים בגביע נגד ורדר ברמן. ב-1 במאי 2010 הבקיע את שערי הבכורה שלו בהופנהיים נגד איינטרכט פרנקפורט.
ב-31 בינואר 2011, טגואה הושאל לפרטיזן בלגרד עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אינג'ייה בה הוא גם הבקיע את שער הבכורה שלו. טגואה הבקיע צמד בניצחון בחצי הגמר נגד הכוכב האדום בלגרד. במהלך תקופת ההשאלה שלו בפרטיזן הוא הבקיע 9 שערים בליגה ו-3 בגביע וזכה עם המועדון בדאבל.
ב-1 בספטמבר 2011 טגואה עבר לבורסאספור הטורקית. ב-26 באוקטובר 2011 הבקיע את השער היחיד שלו עבור בורסאפור בתיקו 1-1 נגד אורדוספור. בינואר 2013 הושאל לאתיפאק לקדנציה שנייה במועדון.
לקראת סוף אפריל 2014 הוא חתם בקלאנטן המלזית לשישה חודשים במועדון. לאחר בעיות בשחרור הבינלאומי שלו, ב-17 במאי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד פראק.
ב-27 בנובמבר 2014 חתם בהפועל בני לוד, לאחר שלא מצא את מקומו בקבוצה שוחרר בינואר.

קריירה בינלאומית

טגואה זומן לראשונה לסגל נבחרת גאנה לקראת גביע אפריקה לאומות 2006. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-27 בינואר 2006 בניצחון 0-1 נגד סנגל, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-87. ב-1 ביוני 2008 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד לוב. הוא זומן לקראת סגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 ולקח חלק בכל משחקי הנבחרת שנעצרה ברבע הגמר על ידי אורוגוואי. בשנת 2013 פרש מהנבחרת.
צוקי אולסן

היסטוריה

המצוק מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות תצלומי אוויר של צי ארצות הברית שצולמו בין השנים 1960–1964.
שמם של הצוקים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והם נקראים על שם קאריניוס אולסן, שהיה הטבח על האונייה פראם, אשר הובילה את משלחת הקוטב הדרומי שבראשה עמד רואלד אמונדסן בין השנים 1910–1912, וזאת לאור העובדה שאמונדסן קרא לאחד ההרים באזור "הר ק. אולסן" (אך לא ידוע באיזה הר מדובר).
אולסן היה בן 20 בעת ששירת על הפראם, ואמונדסן אמר "כל הכבוד לבחור בן עשרים, הלוואי והיו לי עוד כמה כמוהו.".

לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 178
אוראל לוי

אוראל לוי (נולד ב-1996 באשדוד) הוא כדורסלן ישראלי בגובה 2.17 מ' המשחק בעמדת הסנטר במכבי בת ים מהליגה הארצית בכדורסל.
לוי מחזיק, נכון ל-2017, בשיא הגובה לכדורסלן מקצוען ולאדם פרטי בישראל.

חיים מוקדמים

לוי גדל באשדוד במשפחה יהודית מסורתית ואף למד במסגרת בני עקיבא "נווה הרצוג" בניר גלים. אביו בן למשפחה מיהדות תימן ואילו אמו היא בת להורים מיהדות אלג'יריה. הוריו של לוי נחשבים גבוהים ביחס לממוצע האנושי, אביו בגובה 1.93 מ' ואילו אמו היא בגובה 1.90 מ'. הוא החל לשחק כדורסל בכיתה ב' ושיחק במסגרת בית"ר אשדוד. בגיל 14 החליט לפרוש מהקבוצה בשל רצונו להתקדם ברמת הכדורסל ובשל סירוב האגודה לשחררו נאלץ לשבת שנה מחוץ לאימוני כדורסל מקצועיים, הוא עבר בגיל 15 להתאמן באקדמיית הכדורסל שבמכון וינגייט תחת פיקוחם של יעקב ג'ינו ונתי כהן (שהביא אותו לתוכנית) שדואגים לפיתוח שחקנים גבוהים.
בשל בעיה מולדת בכף רגלו כמעט ונאלץ לפרוש מכדורסל מקצועני בגיל 18, אך סירב להצעת רופאיו ועבר ניתוח שחיפה חלקית על הבעיה שממנה סבל שם. לוי שירת בצה"ל כמש"ק דת על תקן ספורטאי מצטיין שאפשר לו לשלב קריירה ספורטיבית עם מילוי חובת השירות.

קריירה מקצוענית

לוי החל את הקריירה המקצוענית שלו בעונת 2014/2015 כשהוחתם במאי 2015 במדי אליצור יבנה מהליגה הלאומית בכדורסל שבה שיחק גם במסגרת הנוער. הוא הוחתם לשחק בקבוצה גם בעונת 2015/2016 אך הקבוצה לא עמדה ביעדיה באותה העונה ונשרה לליגה הארצית בכדורסל.
בעונת 2016/2017 עבר לשחק במדי מכבי בת-ים שגם היא מהליגה הארצית, איתה הגיע לגמר הפלייאוף של הליגה אך הפסיד 2:1 בסדרה לקבוצתו לשעבר, אליצור יבנה, בתום העונה שעלתה וחזרה לליגה הלאומית.
מנחם בדר

תולדות חייו

בדר למד בגימנסיה בקרקוב וסיים בית ספר תיכון בעיר קלן שבגרמניה. בזמן מלחמת העולם הראשונה היה קצין בצבא, עבר קורס טייס ונפצע במלחמה. הוא היה חבר הפועל הצעיר בגרמניה.
הוא עלה לארץ והיה בין מקימי המחנה בסרפנד - צריפין, בשנת 1920. הוא הפך לחבר בוועד המרכזי של "הפועל הצעיר" באותו שנה ושנה מאוחר יותר התקבל לקיבוץ והיה למייסדי חברת סולל בונה. 
בדר עלה עם קיבוצו על אדמת מזרע ויצא מטעם "סולל בונה" לגיוס כספים בגרמניה וברומניה בשנת 1924. בין השנים 1933 ו-1939 יצא פעמיים בשנה לשליחויות בחוץ לארץ. הוא היה נוכח בגרמניה בעת עליית היטלר לשלטון, בליל הבדולח ובעת סיפוח אוסטריה וכיבוש צ'כוסלובקיה על ידי הצבא הנאצי. לקראת סופה של תקופה זו הוא היה כתב של עיתון דבר בחוץ לארץ.
בדר יצא ליוגוסלביה לגיוס כספים ולחפש שבילי "בריחה" עבור העלייה. בשנת 1941.
בפברואר 1943 יצא כנציג השומר הצעיר בברית הארגונים החלוציים כשליח הצלה לקושטא.
הוא ביקר במה שהיו מחנות ההשמדה בפולין ובמחנות העקורים בגרמניה והיה לאורח בקונגרס הציוני ה-22 בבזל בשנת 1946, לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא הפך לחבר בממשלה הזמנית, בהנהלת משרד העבודה והבינוי והיה למנהל ראשי במינהל כוח אדם בשנת 1948.
בדר היה לחבר כנסת בכנסת הראשונה והמשיך בתפקיד זה בין השנים 1949 ו-1951. באותן שנים היה גם יושב ראש הוועדה לכלכלה וחבר ועדת הכספים. לאחר מכן מפ"ם הייתה באופוזיציה ובדר נשאר חבר וועדת הכספים. הוא היה למנכ"ל במשרד הפיתוח ויושב ראש מועצת המנהלים של חברת "כימיקלים פוספטים", של חברת החשמל, של מפעלי ים המלח ומפעל "דשנים" בין השנים בין השנים 1955 ו-1962. באותה העת הוא השתתף בייסוד ארגון "תכן" - ארגון של מפעלי הקיבוץ הארצי. לקראת סוף עת זה מונה למזכיר קיבוצו ובשנת 1964 התמנה למתאם כלכלי והיה אחראי על מוסדות ומפעלים כלכליים בבעלות הקיבוץ הארצי. 
בדר היה לחבר הנהלת מוסדות הטכניון והוא הקים קרנות לחינוך ומחקר. בשנות ה-70 היה פעיל בקרן "חבצלת", קרן התרבות של הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, שנקראת על שם זאב חבצלת. בשנת 1982 נבחר לחבר ההנהלה הרחבה של קיבוצי השומר הצעיר ובשנת 1985 נפטר.
תהילה (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקה "MGM Television" (מיסודה של MGM), ושודרה לראשונה ברשת הטלוויזיה NBC בארצות הברית, בערוץ BBC בבריטניה ובערוץ 7 באוסטרליה. למרות הביקורות האוהדות, הסדרה זכתה לאחוזי צפייה נמוכים ושידורה ב-NBC הופסק לאחר שתי עונות. אך בזכות הסדר עם חברת ההפקות "LBS Communications", התוכנית המשיכה ל-4 עונות נוספות.
לאחר ביטול הסדרה, בשידורים החוזרים, שודרו פרקי הסדרה בשתי גרסאות שונות: הראשונה כללה את הפרקים המקוריים שנמשכו כשעה והתמקדו בעלילה עיקרית, עלילה משנית ושני קטעים מוזיקליים או יותר; הגרסה השנייה נמשכה כחצי שעה וכללה רק את קו העלילה העיקרי, ללא עלילה משנית או קטעים מוזיקליים.
שיר הפתיחה של התוכנית היה להיט פופ שהתפרסם בביצועה של הזמרת איירין קארה, ששרה אותו עבור פסקול הסרט עליו התבססה הסדרה. עבור הסדרה הוקלטה גרסה מחודשת של השיר בביצועה של אריקה גימפל, שגילמה בסדרה את דמותה של קוקו הרננדז. אף על פי שגימפל עזבה את הסדרה בעונה השלישית (1983), שיר הפתיחה בביצועה המשיך ללוות את הסדרה לשתי עונות נוספות. גרסה מעודכנת של השיר, בסגנון רוק כבד, שודרה בסתיו 1985 ובוצעה על ידי שחקנית חדשה בסדרה באותה תקופה, לורטה צ'נדלר (דאסטי). גרסה זו שודרה בשתי העונות האחרונות של הסדרה.
השיר "I Still Believe In Me" מתוך פרק מתוך הסדרה שכותרתו "Passing Grade", היה מועמד לפרס אמי לשיר המקורי הטוב ביותר. השיר בוצע על ידי אריקה גימפל ודבי אלן ואחד מכותביו היה גארי פורטנוי (שכתב בהמשך את שיר הנושא של הסיטקום "חופשי על הבר"). שני סינגלים מתוך הסדרה, "Hi-Fidelity" ו-"Starmaker", נכנסו לצמרת מצעד הפזמונים בבריטניה.
חברת סוני, שהחזיקה בזכויות ההפצה של כל סדרות הטלוויזיה של MGM משנת 1985 עד 2006, הפיצה את העונה הראשונה של "תהילה" בגרסת DVD ב-1 בנובמבר 2005. הפצות עתידיות של עונות נוספות של הסדרה הועברו לידי חברת "פוקס המאה ה-20", בעסקה שנערכה על ידי MGM.
הסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרת הקומדיה או לסדרה המוזיקלית הטובה ביותר בשנים 1982 ו-1983. דבי אלן, שגילמה את המורה למחול לידיה גרנט, זכתה בפרס "גלובוס הזהב" כשחקנית הטובה ביותר לשנת 1982. בנוסף הייתה הסדרה בעלת עשרות מועמדויות לפרס אמי ואף זכתה תשע פעמים.
עליית אעלה בתמר

גורמי העלייה

הרב שלום אלשיך, שהיה לימים הרב הראשי וראב"ד ליהודי תימן בירושלים כותב בזיכרונותיו כי השמועה שרוטשילד קנה אדמות בארץ הקודש למען יהודי העולם היא הסיבה לעליית היהודים מתימן: "...כי רוטשילד קנה הרבה מקומות בארץ ישראל וכי הרשות נתונה מאת המלך ליהודים אשר בכל תפוצות העולם לבוא ולהתיישב בארץ ישראל". אולם, רוטשילד החל את פעילותו רק ב-1883, ואפשר שהשמועות שהגיעו לתימן היו בעקבות פעולותיו של לורנס אוליפנט, שקיבל זכיון להתיישבות יהודית בארץ הגלעד. מכל מקום, השמועה עוררה התרגשות בקרב יהודי תימן, ורבים מכרו את מטלטליהם ורכושם כדי לעלות לארץ הקודש. הראשונים יצאו בחודש סיון ה'תרמ"א (1881), והגיעו באמצע חודש תמוז של אותה שנה. אחריהם הגיעה קבוצה נוספת בחודש אלול ה'תרמ"א, וקבוצה השלישית בתשרי (סוכות) ה'תרמ"ב 1881.

העולים וקשייהם


עולי תימן היו אדוקים. הם היו רגילים לעבודה ולא הסתמכו על תרומות השד"רים מחו"ל. 
קשיי העולים החלו כבר בדרכם לארץ. במסעם הם הגיעו עד לבומביי (מומבאי) שבהודו ולבצרה שבעיראק, ומשם לאלכסנדריה שבמצרים בדרך ליפו.
לאחר עלייתם לארץ, סבלו עולי תימן במשך השנים משני קשיים עיקריים - דיור ופרנסה. 
חלק מהם השתקע מצפון ליפו, והקים את שכונת כרם התימנים. הם הצליחו לעיתים למצוא פרנסה בחקלאות במושבות יהודה והשרון. הם עסקו בענף הבניין, בחקלאות, בצורפות ועוד. לאט לאט החלו להתבסס שכונות תימנים כמעט בכל המושבות.
הקשיים שהיו לעולי תימן, יחד עם ניכור מצד האשכנזים, גרמו ליהודי תימן להסתגר בתוך עצמם. דבר זה בא לידי ביטוי ביישובים ובשכונות שהתגוררו בהם יהודים תימנים בלבד, כגון כפר מרמורק ושעריים, מוסדות חינוך לעולי תימן בלבד, קופות צדקה של יהודי תימן ועוד.

שכונת כפר השילוח

אנשי הגל השני של העלייה בראשות הרב סעדיה מדמוני הגיעו לירושלים, אבל העדה הספרדית שם לא סייעה להם עקב קשיים כלכליים שלה עצמה. היו גם מתושבי ירושלים שפקפקו ביהדותם של עולים אלו. הם נתקלו בבעיית דיור, בעיה שהייתה קיימת בירושלים לגבי רוב היהודים, ונאלצו לגור במערות סביב ירושלים ובפחונים, בסביבות כפר השילוח. 
מי שסייע להם במיוחד היה איש היישוב הישן החסידי, ישראל דב פרומקין, עורך העיתון "חבצלת", שארגן קרן "להצלת נדחי ישראל" על מנת לסייע להם להקים משכני קבע. הקרן המשיכה להתקיים ולעזור לנזקקים יהודים גם לאחר מכן. 
הארגון קיבל חלקת אדמה בכפר השילוח שנתרמה על ידי בועז הבבלי, ובנה ליהודי הכפר דירות אשר נבנו במבנים מוארכים, הדומים לאלה שבמשכנות שאננים. לכל משפחה נזקקת ניתנה דירה אשר כללה חדר חיצוני עם חלונות וכן חדר פנימי. בצורה זו נבנו כ-65 דירות וכן נבנה בית כנסת, אשר עומד עד היום (והחל משנת 2014 [תשע"ה] חזר לשמש כבית כנסת) – המבנה היחידי מבין בתי ההקדש ששרד את חורבן הכפר ב 1937 (תרצ"ח) – ומבני ציבור נוספים. כל הבתים והמבנים הוקדשו כחוק ל"עניי ירושלים היהודים" והיו לבתי הקדש. כל משפחה נזקקת גרה בבית כשלוש שנים, ולאחר מכן התחלפה במשפחה נזקקת אחרת. לימים התבצע ניהול בתי ההקדש על ידי "ועד העדה הספרדית בירושלים".
לאחר כמה שנים בבתי ההקדש התבססו המשפחות והחלו לקנות לעצמן אדמות ובתים בכפר השילוח. חלק מהאדמות שנרכשו רשומות גם היום במרשם הטאבו (כ-10 דונמים לפחות). בשיא פריחתו מנה כפר השילוח בין 150 ל-200 משפחות, אשר גרו ב-65 בתי ההקדש ובעוד כ-45–65 בתים פרטיים. בכפר השילוח פעלו מוסדות ציבור הנצרכים לקהילה, כגון בתי כנסת, מקוואות, מרפאה, חנויות מכולת, בית המורי – בית ספר, גן ילדים ועוד.
פרנסתם של אנשי הכפר התבססה על חקלאות, גידול בקר, וכן על התמחותם בסיתות אבנים ומצבות בהר הזיתים.
תיאור כל העולם ועמיו

תיאור כל העולם ועמיו (בלטינית: Expositio totius mundi et gentium) הוא סקר גאוגרפי-מסחרי קצר, שנכתב על ידי אזרח אנונימי של האימפריה הביזנטית, שחי בזמן שלטונו של הקיסר קונסטנטיוס השני. המקור היווני, שנתחבר בין השנים 350–362 לספירה, אבד, אולם הגיע לידינו באמצעות שני תרגומים לטיניים שנעשו במהלך המאה ה-6.
החיבור מורכב משלושה חלקים. הראשון (סעיפים 1–21) מתאר ארצות ממזרח לאימפריה הרומית וכולל את המידע הגאוגרפי הכי אגדתי והפחות מדויק. החלק השני (סעיפים 22–62), הארוך ביותר, מתאר את הפרובינקיות של האימפריה ביבשת, ואילו השלישי (סעיפים 63–68) מתאר פרובינקיות באיים.

המחבר האנונימי

מעט ידוע על המחבר האנונימי של החיבור, אולם רמזים מתוך הטקסט משמשים לאיסוף מידע. יש עיסוק בולט בחיבור במסחר וערי נמל.
הסביבה הכלכלית שולטת בחיבור והמחבר עוסק רבות במוצרים של האדמה והתעשייה, במיוחד בטקסטיל.
הוא מציין 61 ערים, שרק 16 מתוכן נמצאות בחלק המערבי של האימפריה.
נראה כי המחבר הכי קשור לערי סוריה, פיניקיה וארץ ישראל. בדרך כלל מניחים שהמחבר היה יליד סוריה.
גם דתו של המחבר היא תעלומה. בזמן שהוא מזכיר סופרים יוונים רבים (ברוסוס, מנתון, אפולוניוס מסתורי, מנאנדרוס מאפסוס, הרודוטוס ותוקידידס), הוא כמעט ואינו מראה סימן כלשהו להשפעה על ידם, או לחינוך משמעותי כלשהו, וייתכן שרק ידע אודותם באמצעות היכרותו עם החיבור נגד אפיון של יוסף בן מתתיהו, שאותו הוא מכנה "מורה היהודים".
מצד אחד, סביר יותר שיוספוס היה ידוע לנוצרי. הטקסט גם כולל אזכורים מתוך הביבליה וביטויים נוצריים. אלא שהטקסט אינו מראה עניין בכנסיות או באתרים הקדושים המתועדים באיטינראריום  הנוצרי המאוחר יותר, והוא נוטה יותר לציין בעיר משחקים מרתקים, יינות טובים ונשים יפות, בזמן שהוא מציג חיבה ברורה כלפי פולחנים פגניים.

תרגומים לטיניים

אחד התרגומים ששרדו, שמתוכו נלקח שמו הידוע של החיבור (Expositio totius mundi), כיום אבד גם הוא, אולם נשמר על ידי ז'אק גודפרוי  בהדפסה של הטקסט משנת 1628. תרגום אחר, מתוך כתב יד שהוחזק במנזר בנדיקטי  בקאווה דה טירני , ליד נאפולי, פורסם ב-1831 על ידי אנג'לו מאי  ונושא את השם "תיאור כל העולם" (Descriptio totius mundi). ה-"Descriptio" מקוצר יותר מה-Expositio, אולם הוא כתב היד היחיד הכולל את תחילתו של החיבור.

ארץ ישראל בחיבור

בין ערי ארץ ישראל, המחבר מציין את קיסריה ומגדיר אותה כעיר מקסימה שופעת בכל דבר. העיר רשומה גם כאחת מערי פיניקיה וסוריה המשתתפות במשחקי הקירקוס, והיא ידועה גם בשל הצגות הפנטומימה שלה. ערים נוספות בארץ ישראל שניתן להן חשיבות בחיבור, הן ניאפוליס (שכם), פתולימאיס (עכו), אלאותרופוליס (בית גוברין), סקיתופוליס (בית שאן) המפורסמת בשל תעשיית הפשתן שלה, יריחו המגדלת את עץ התמר הידוע בשם "ניקוליאה", לוד, עזה ואשקלון המפורסמת בשל מתאבקיה. את עכו ובית גוברין כולל המחבר בין מספר ערים "מצוינות". קיסריה, שכם ולוד "מייצאות ארגמן באיכות גבוהה". כל הערים הללו "ידועות עבור פוריותן בדגן, יין וזיתים, ויש בהן מכל טוב".
GN

דגמי מכוניות "Cyclecar"

דגמי "GN" הוגדרו מכוניות "Cyclecar" שפירושו: מכוניות קלות, ספורטיביות שיוצרו בין השנים 1910 - 1925 כדי למלא את החלל שנוצר בייצור, בין אופנוע ומכונית. מועדון "Clubs Moto Cycliste" פרסם ב-14 בדצמבר 1912 תקנון לגבי מכוניות ה-"Cyclecar". הדגמים בקטגוריה של המכוניות הגדולות הוגבלו למשקל מקסימלי של 350 ק"ג ולמנוע בעל נפח עד 1,100 סמ"ק. הדגמים בקטגוריה של המכוניות הקטנות הוגבלו למשקל בין 150-300 ק"ג ולמנוע עד נפח 750 סמ"ק.
Woman in Love

רקע

ברברה סטרייסנד פנתה לבארי גיב וביקשה ממנו לכתוב לה אלבום. בארי ואחיו, רובין, חברי ההרכב ה"בי ג'יז", אחד ההרכבים המצליחים של שנות השבעים, כתבו את השיר ובארי אף השתתף בהפקת האלבום ביחד עם צוות ההפקה שאיתו עבד ההרכב באופן קבוע, אלבי גאלוטן וקארל ריצ'רדסון.
יעקב גורדין

יעקב גוֹרְדִין (בכתיב יידי: גאָרדין; באנגלית: Jacob Gordin;‏ 1 במאי 1853 – 11 ביוני 1909) היה מחזאי יהודי יליד רוסיה, ממייסדי תרבות היידיש ותיאטרון היידיש בארצות הברית.

קורות חיים

גורדין נולד בשנת 1853 בעיר הרוסית מירגורוד (כיום באוקראינה), וגדל בבית משכיל ובעל דעות ליברליות. עוד בתחילת דרכו היה מעורה בחיי התרבות ובחיים הפוליטיים. פרסם כתבות ומאמרים בעיתונות היידית וכן בעיתונות הרוסית המהפכנית. דעותיו נחשבו כקיצוניות בחברה היהודית המשכילה של סוף המאה ה-19; הוא טען כי על היהודים לשנות את עיסוקיהם כמתווכים לחדול מלהיות טפילים בחברה שבה הם חיים ולפנות לעיסוק בעבודה יצרנית, ובעבודת האדמה בפרט. במאמריו קרא להתאגדות של יהודים לצורך הקמת חברה יהודית המבוססת על שוויון, שיתוף ועבודת אדמה. עקב דעותיו נרדף על ידי המשטרה הצארית; וכך בסוף שנות ה-30 לחייו נאלץ לעזוב את רוסיה, בשנת 1892 היגר עם משפחתו לניו יורק. 
בעת שהגיע לארצות הברית כבר היה מפורסם כעיתונאי וסופר יהודי-רוסי בעל דעות מהפכניות. בתחילה עסק בתרגום יצירות מאנגלית לרוסית וליידיש, ובהמשך החל לכתוב מחזות בשפת היידיש. במחזותיו העלה את התיאטרון היידי למחוזות מלודרמטיים מרשימים, ונחשב עוד כיום כאחד מגדולי המחזאים בתיאטרון היידי.
יעקב ברנדנבורג

ביוגרפיה

ברנדנבורג נולד בסטאויסקי שבפולין. בשנת 1909 נשלח ללימודים בישיבת לומז'ה, שם המשיך בלימודי הסמכה לרבנות עד שנת 1917, אז הוא פרש מטעמי בריאות. בעידוד אחיו, יוסף ברנדנבורג אשר למד פיסול אצל הרמן שטרוק, החל אף הוא לעסוק בפיסול.
בשנת 1920 נסע אל אחיו בברלין. שם, פיסל באבן ובעץ ולמד בבית הספר לאמנות בשרלוטנבורג. בברלין עבר לטכניקה של כיוּר בחרס. בשנת 1933 (לפי מקור אחר, בשנת 1934) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא עבד כסתת אבן וכשרטט אדריכלי ועסק גם בהוראה. בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 יצר פסלים בטכניקות שונות והציג את יצירותיו בגלריות לאמנות. בשנת 1940 זכה ב"פרס דיזנגוף" ופסלו "אהבת אם", המציג קופה ובנה, הוצג בגן החיות של תל אביב. ספר שהוציא הוא "The Bible in Sculpture and Painting".
גילי ורנר

ביוגרפיה

ורנר נולד בחיפה וגדל בשכונת הכרמל הצרפתי כילד יחיד להוריו. כילד השתתף בפסטיגל וביצע עם יגאל בשן את השיר "אדוני ראש העיר". בצה"ל שירת בלהקת חיל האוויר. לאחר שהשתחרר למד לתואר ראשון במדעי ההתנהגות במכללת עמק יזרעאל אך לאחר פחות משנה עבר ללמוד משחק בבית צבי והשתתף בהצגות ילדים.
בשנת 1995 שיחק ורנר בקלטת "דגדוגים - שירי משחק ראשונים" בתפקיד השפן הקטן, ובקלטות ובהצגות "טיף וטף", "יובל המבולבל" ו"האריה שאהב תות". בשנת 2009 החל לגלם את "גילי בא לבקר" בסדרות ובסרטים כגון: "מועדון המאפים הטובים", "גילי בא לבקר - מסע בקשת הרגשות", "טל והחברים", "החברים של גילי בא לבקר" ועוד.
בשנת 1998 השתתף במחזמר "מתנקשים" של תיאטרון בית לסין. בשנת 1999 השתתף בהצגה "סיסי הנסיכה" בתפקיד מרכזי. בשנת 2000 השתתף במחזמר "סינדרלה". בשנת 2004 השתתף בהצגת הבידור למבוגרים "המאלתרים". בשנת 2010 החל להשתתף במופע "מותק של פסטיבל", ובסך הכל השתתף במופע במשך חמש שנים.
בשנים 2012–2016 הגיש את התוכנית "מועדון המאפים הטובים" בערוץ ניק ג'וניור.
בשנת 2017 השתתף בסדרה "ראש גדול" בערוץ KidZ.

חיים אישיים

ורנר נשוי לליאה ואב לארבעה ילדים. מתגורר ברמת השרון.
קארל למל

חייו

נולד למשפחה יהודית ברובע היהודי של העיר לאופהיים שבדרום גרמניה.
בשנת 1884 היגר לארצות הברית, והשתקע בשיקגו. בשנת 1912 עבר לניו יורק, ובה ייסד את חברת הקולנוע סרטי יוניברסל. בהמשך, עבר לבוורלי הילס שבלוס אנג'לס, וניהל משם את החברה.
לאחר עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית בגרמניה, סייע ליהודים מעיר הולדתו לאופהיים בהגירה לארצות הברית, וכן ניסה לפעול לאישור כניסתה של הספינה סנט לואיס לארצות הברית.
במהלך הקריירה שלו היה אחראי להוצאתם לאקרנים של כ- 400 סרטי קולנוע.
בנו, קארל למל הבן, המשיך את דרכו בתעשיית הקולנוע האמריקאית, וניהל את אולפני יוניברסל משנת 1928 עד שנת 1936.
אחייניתו, קרלה למל, הייתה שחקנית קולנוע, וגילמה תפקידים במספר סרטי אימה שהופקו באולפני יוניברסל.
האקה (קבוצה אתנית)

היסטוריה

החל מתקופת שושלת צ'ין (206-221 לפנה"ס) אבות בני האקה היגרו דרומה בגלים שונים בעקבות אי שקט חברתי, מרידות ופלישות זרות.
עם זאת משערים כי הגלים הגדולים הראשונים של הגירת בני האקה נגרמו בעיקר על ידי פלישות "השבטים הזרים" בימי שושלת ג'ין (265–420).
מאוחר יותר בסוף שלטונה של שושלת טאנג במאה ה-10 ובשלהי שלטון שושלת סונג הצפונית בשנות ה-1120 התרחשו גלי הגירה נוספים. בשנות ה-1120 גל ענק של מהגרים נהר דרומה בימי מלחמות ג'ין-סונג, אחרי כיבוש ביאנליאנג (קאיפנג של ימינו), שהייתה בירת אימפריית סונג הצפונית, במה שנקראה "תקרית ג'ינקיאנג".
אין מידע ברור על תנועות בני האקה במאה ה-14 כשהשושלת מינג הדיחה מהשלטון את שושלת יואן.
אחרי שושלת מינג, במאה ה-17 ההגמוניה בסין נפלה לידי השושולת המנצ'ורית צ'ינג.
בימי הקיסר קאנגשי (1661-1722) למשך עשור אזורי החוף פונו מתושביהם על מנת להתגונן מפני שארית כוחותיהם של בני שושלת מינג שנמלטו לאי טייוואן. כשהאיום פג הורה הקיסר קנגשי לאכלס מחדש את אותם האזורים שבחוף. כל משפחה שתיישבה בהם קיבלה מאוצר הקיסר תמריצים כספיים על מנת להתחיל שם בחיים חדשים. המתיישבים החדשים נרשמו בשם "המשקים האורחים" (客戶, קֵה-הו).
במהלך המאות-18 וה-19 הובילה הרעת התנאים בדרום סין והמחסור באדמות לסכסוכים בין בני האקה לילידים, ה"בנדי".
מעריכים כי סכסוכים אלה היוו גורם התחלתי לפריצת מרד טאיפינג (1864-1850).
אמנם מנהיגי המרד היו בעיקר ממוצא האקה, אבל לבסוף גם בני "בנדי" הצטרפו להתקוממות.
גם לאחר המרד, גרמו סכסוכים בין בני האקה לשכניהם להגירתם לאזורים אחרים, והם היגרו למלזיה (כולל סבאח וסרוואק באי בורנאו), אינדונזיה, סינגפור, תאילנד וארצות אחרות בדרום-מזרח אסיה, ואף לאיי הקריביים כמו ג'מייקה.

השפה

לניב "האקה" זיקה גם לניב הקנטונזי, שפת תושבי גואנגדונג, ולסינית המנדרינית, המדוברת בחלק גדול מצפון ומרכז סין, אך הוא שונה מהם. הוא נבדל גם מהניב מין הדרומי (מין נאן).
כצורת סטנדרט של הניב האקה נבחר זה המדובר במחוז מייג'ו. ביחד דוברי ניב האקה על גרסאותיו מונים לערך כ-90–100 מיליון תושבים.
בטיוואן משרד החינוך מכיר ב"סינית האקה הטיוואנית" כאחת משפות טיוואן.

הזהות

על אף ההבדלים במנהגים החברתיים, בתרבות ובניב הלשוני, ביחס לאוכלוסייה מסביב, בני האקה משתייכים לרוב של העם הסיני, הקרוי "האן".
המידע במיפקדים שנערכו בימי הקיסרות לא הבחין בין ניבי הסינית המדוברים על ידי התושבים. לכן הם לא תיעדו במישרין את הגירות בני האקה.
מחקר של לו הסיאנג-לין "מבוא לחקר בני האקה" (שפורסם בהסין-נינג וסינגפור בשנת 1933) עקב אחרי מקורות גניאלוגיים של קלאנים משפחתיים במחוזות דרומיים שונים.
מחקר משנת 2002 שנעזר בפיזור הפלוטיפ של Y-SNP תמך בקשר גנטי בין בני האקה לאוכלוסיות האן צפונית ושה. ב-2004 בו וון וע' הראו דמיון רב בין בני האן בפיזור קבוצת הפלו של הכרומוזום Y.
לפי מחקר של ליו ג'אן ג'ון ממכון הגנום בסינגפור משנת 2009, נוטים הגנים של בני האקה (באמצעות DNA שאריתי) לדמות לאלו של בני האן הצפוניים בהשוואה לבני האן דרומיים אחרים. עם זאת המחקר מצביע על קשר גנטי משותף חזק בין כל בני האן הסינים.
הטופונימים (שמות המקומות) של ההאקה רומזים על היסטוריה ארוכה של קשר תרבותי בין בני האקה ולבני האן לינגנאן.
גירעון דמוקרטי

גֵירָעוֹן דמוקרטי הוא תופעה חברתית הנחקרת בתחומי מדע המדינה וסוציולוגיה, שעניינה פער בין מידת ההשתתפות האזרחית שמאפשרים ההסדרים הפורמליים במדינה לבין מימושם בפועל.
גירעון דמוקרטי הוא מצב בו מדינה או ארגון הם דמוקרטיים במידה מסוימת אך לא במידה הראויה. גירעון דמוקרטי יכול לנבוע מאכזבה מתפקוד המוסד החברתי המדובר, מתהליכי קבלת החלטות החלים בו ומאיכות השירותים שהוא מספק. 
התסמינים של גירעון דמוקרטי יכולים להיות למשל נסיגה בהשתתפות הפוליטית, ייאוש וחוסר אמון במדינה/ארגון ומנהיגותם. התנהגויות שיש חוקרים המגדירים אותן "אנטי פוליטיקה".

מדידת הגירעון הדמוקרטי

חוקרים נוהגים למדוד את הגירעון הדמוקרטי בעיקר דרך שיעורי הצבעה בבחירות וסקרי עמדות, המכון הישראלי לדמוקרטיה מפרסם מדי שנה את מדד הדמוקרטיה ומצביע על ירידה עקבית למדי בשיעורי ההצבעה והעמקה בגירעון הדמוקרטי בישראל
אנשי מחקר וגופים מקבילים בעולם בוחנים את הגירעון הדמוקרטי במדינותיהם, באיחוד האירופאי, בחברה האזרחית ועוד.