google/wiki40b huggingface dataset:
עולא

קורות חייו

עולא היה תלמידם של רבי אלעזר ורבי יוחנן. הוא נהג לרדת לעיתים תכופות לבבל ושימש כמתווך בין הישיבות הארצישראליות לישיבות הבבליות, ומסר הלכות ומנהגים מאמוראי הארץ לאמוראי בבל. בכך נמנה עולא על הנחותי, קבוצה של אמוראים שירדו ועלו חליפות בין מרכזי התורה שבשתי הארצות.
בהגיעו לבבל היה מתארח לפעמים אצל רב נחמן ראש הישיבה וחתן הריש גלותא. במסכת ברכות מסופר כי באחד מביקוריו של עולא בבית רב נחמן, הוא לא הניח לילתא, אשתו של רב נחמן, לשתות מהכוס של ברכה שאותה אחז בעת ברכת המזון, לפי ההלכה האומרת שאין לאשה מתברכת אלא מפרי בטנה של בעלה. ילתא כעסה עליו, נכנסה למרתף היין ושברה ארבע מאות כדי יין. בכך רצתה ילתא לבטא שכעסה אינו על דבר גשמי יין - שלא היה חשוב בעינה מרוב עושרה, אלא על דבר רוחני - שתיית כוס של ברכה.
עולא נפטר בבבל. כשהרגיש שהוא עוד מעט עומד למות, הוא התעצב מאוד על שלא זכה למות בארץ ישראל. רבים ניחמוהו בכך שהבטיחו לו שיעלו את עצמותיו לארץ ישראל, אך הוא לא התנחם בכך, באומרו "מה הנאה לי שאני מאבד מרגליתי (נשמתי) בארץ טמאה. אינו דומה הפולטה בחיק אמו לפולטה בחיק נכריה."
לאחר מות עולא ספד לו רבי אלעזר רבו, ובסופדו קרא: "אתה, עולא, על אדמה טמאה תמות?!".

מתורתו

בין עולא לרב שמואל בר יהודה קיימת מחלוקת בטעמם של חכמים שקבעו כי אף על פי שמהתורה ארוסה (אשה שהתקדשה ולא נישאה) שכהן קידש אותה אוכלת בתרומה, אסור לה לאכול תרומה מדברי חכמים עד שתינשא. לפי עולא טעם התקנה מתבסס על כך שארוסה אינה מתגוררת בבית בעלה עד לנישואיה, ומכך שתאכל תרומה בבית אביה יחד עם אחיה ואחיותיה שאינם מותרים בה עלולים להגרם תקלות ומכשולות וכלשון חז"ל "שמא ימזגו לה כוס בבית אביה ותשקה לאחיה ואחיותיה". לעומת זאת, רב שמואל בר יהודה נתן טעם אחר לדבר, הקשור בכך שעד שהארוסה באה לבית הבעל בנישואין, הקשר עדיין עומד בספק וייתכן שיתברר כמקח טעות, בעקבות מום גופני שאולי ימצא בה אחרי נישואיה, ומכיוון שכך קיים חשש שמא יתברר שיש בה מום וממילא הקידושין יתבטלו למפרע ונמצא שאכלה תרומה בעוד שלא הייתה נשואה לכוהן.

עולא ביראה

לפי דעה אחת עולא סתם הוא האמורא 'עולא ביראה', בן העיר ביריה הסמוכה לצפת, ששם התיישבו הכהנים בני משמרת יקים בעקבות חורבן צפת בידי הרומאים. עולא ביראה מסר כמה מאמרים משמו של רבי אלעזר, ורבי חלבו מסר בשמו.

אחא בר עולא

יש משערים כי האמורא רבי אחא בר עולא היה בנו של עולא הודות כי מוצאים בשניהם שהיו מן היורדים ("נחותי"). וכן לפי סדר הדורות אינו מן הנמנע שהיו אב ובן.]
רואה-יורה

רואָה-יורָה היא מערכת נשק שפותחה על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, המורכבת ממגדל שבו מקלע ואמצעי תצפית, המופעלים ממוצב שליטה מרוחק. המערכת מוצבת בגבול בין ישראל לרצועת עזה, ומופעלת מרחוק בידי חיילות צה"ל כנגד מחבלים המתקרבים לגדר המערכת. 
המערכת נכנסה לשימוש צה"ל בשנת 2008. היא מופעלת על ידי תצפיתניות מנוסות, שהוכשרו להפעלת המערכת בבית הספר לאיסוף קרבי בבסיס "מחנה סיירים". אישור הירי ניתן על ידי מפקד הגדוד המפעיל את המערכת, והפתיחה באש מחייבת הפעלה על ידי קצין, בנוסף להפעלה על ידי התצפיתנית שיזמה את הירי.
שנות ה-80 של המאה ה-18

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

טבע ואיכות הסביבה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
נפש העולם

נפש העולם (בלטינית: Anima mundi) היא מושג בכמה אסכולות פילוסופיות לפיו קיים קשר פנימי מאגד בין כל היצורים החיים בעולם, אשר לו זיקה לעולמנו שבאופנים רבים מזכירה את הזיקה של הנפש לגוף האנושי. אפלטון דבק ברעיון הזה והוא היה מרכיב חשוב ברוב האסכולות הנאופלטוניסטיות:
"לפיכך, אנו עשויים לקבוע שהעולם הזה הוא ישות חיה המחוננת בנפש ואינטיליגנציה... ישות חיה יחידנית המכילה את כל הישויות החיות האחרות, אשר מטבעם קשורים אחד בשני."
הסטואים האמינו שזו הכוח החי היחיד הקיים בעולם. קונספציות דומות קיימות גם באסכולות של פילוסופיה מזרחית.
ניתן למצוא דמיון לרעיון של "נפש העולם" במחשבותיהם של פילוסופים הרמטים כמו פאראצלסוס, ברוך שפינוזה, גוטפריד לייבניץ, פרידריך שלינג ורבים אחרים.
גנדהארה

גנדהארה ( (סנסקריט: गन्धार, פשטו: ګندارا, אורדו: گندھارا) ) הייתה ממלכה קדומה שהשתרעה בעמקי הנהרות סוואט וקאבול ובמישור פוטהאר, בשטח שהיום נמצא בצפון פקיסטן ובצפון-מזרח אפגניסטן, הערים המרכזיות בממלכה היו פורושפורה (פשאוור המודרנית) והעיר טקששילה (טקסילה המודרנית).
השם גנדהארה מופיע לראשונה בשירה ההודית האפית ובטקסטים ריגוודה ואטהרוודה הם מוזכרים כשבט. הצורה הפרסית של השם, Gandara, מוזכרת על ידי הרודוטוס בהקשר הסיפור של סקילכס איש קריאנדה, מגלה ארצות יווני, אשר התחיל את הפלגתו בנהר האינדוס בעיר בגנהארה. השם Gandhara כנראה נובע מהמילה הסנסקריטית gandha, שפירושה "בושם".
הממלכה התקיימה בשנים 500-1500 לפני הספירה כמרכז תרבות בודהיסטי, העיר ידועה כמקום לידתו של פדמאסמבהאבה מייסד הבודהיזם הטיבטי, העיר ידועה בסגנון האמנות המיוחד לה, Gandhara style, אשר הוא זרם באמנות הבודהיסטית שהתפתח והושפע על ידי מיזוג בין אמנות יוונית פרסית סורית והודית, זרם זה באמנות הגיע לשיאו בתקופת שלטונה של אימפריית קושאן. 
הממלכה הפסיקה להתקיים כיישות עצמאית בשנת 520 לפני הספירה, כאשר היא נכבשה על ידי האימפריה הפרסית, אך תרבותה הגיעה לשיא בתקופת אימפריית קושאן, בשנים 75-230.
בסביבות שנת 450 שטחי הממלכה נכבשו על ידי ההונים הלבנים, אשר דגלו בהינדואיזם, ותושבי האזור המירו את דתם בהדרגתיות להינדואיזם. בשנים 400, 520 ו-644 האזור תועד על ידי עולי רגל ונזירים סינים (Fa-Xian, Song-Yun, Xuan-Zan) בהתאמה. בשנת 400 נאמר שהבודהיזם שגשג בו, בשנת 520 מתואר הרס שבוצע על ידי ההונים, ובשנת 644 מתואר שהבודהיזם היה בדעיכה, וההינדואיזם היה בעליה, כמו כן תואר שהמקדשים הבודהיסטים היו נטושים.
Valgrind

רקע

ואלגרינד נוצרה על ידי ג'וליאן סווארד. לדברי סווארד הרעיון ליצירת ואלגרינד וההכרה בצורך שבו הבשילו אצלו בהיותו סטודנט לתואר מתקדם באוניברסיטת קיימברידג'. הגרסה הראשונה של  ואלגרינד יצאה ביוני 2002.
לדברי סווארד, על אף שמקובל לחשוב שהשם לתוכנה הוא קיצור של הכינוי "שוחק הערכים" (value grinder) הרי שמקורו של השם הוא במיתולוגיה הנורדית. ואלגרינד הוא שמו של השער לולהאלה, היכלם של האל אודין ומקום מושבם של הלוחמים שמתו מות גיבורים בשדה הקרב. על שער זה שומרים זאב, חזיר בר ונשר שאינם נותנים למי שאינם ראויים לעבור בו. בתחילה שמו של הפרויקט נלקח משמו של הֵיימְדַאל ששימש כצופה של האלים הנורדיים אך שם זה כבר היה בשימוש של תוכנה בתחום האבטחה וכך נותר השם ואלגרינד.
בנוסף לואלגרינד יצר סווארד גם תוכנות בתחום כיווץ המידע וקומפיילרים.
מטר מעוקב לשנייה

מטר מעוקב לשנייה (מקל"ש) הוא יחידת מידה במערכת SI למדידת ספיקה של מערכת להובלת נוזל או גז, והיא מציינת ספיקה שבה זורם במערכת מטר מעוקב אחד של נוזל או גז במשך שנייה אחת. מטר מעוקב לשנייה שקול לאלף ליטרים לשנייה.
המערכת הנמדדת עשויה להיות מערכת טבעית, כגון נהר, או מעשה ידי אדם, כגון צינור מים.
יחידת מידה קטנה יותר, אך המשקפת ספיקה על פני תקופה ארוכה יותר, היא מלמ"ש = מיליון מטר מעוקב לשנה. אמנם המדידה היא ביחידות של מיליון מטר מעוקב, אך בשנה (365 ימים) יש יותר מ-31 מיליון שניות, כלומר מקל"ש אחד הוא 31.356 מלמ"ש.
בארון ואקה

ביוגרפיה

ואקה נולד במחוז בוה ב-31 בדצמבר 1959.
ואקה נבחר בבחירות לראשונה לפרלמנט של נאורו במאי 2003 מטעם מחוז בוה. הוא כיהן כשר החינוך בממשלת נאורו תחת הנשיא לודוויג סקוטי, אך הוא נאלץ לעזוב את תפקידו לאחר שהוחלף על ידי רנה האריס, ונותר כחבר פרלמנט.
ביוני 2013 נבחר ואקה לנשיאות נאורו לאחר שהצליח להביס את שר האוצר לשעבר ומועמד האופוזיציה רולנד קון בתמיכתם של 13 חברי פרלמנט שהצביעו בעד מול חמישה שהצביעו נגד. הנשיא לשעבר מרקוס סטיבן בירך על היבחרו והוריש לו את ממשלתו.
בחודש ינואר 2014 שרד ואקה הצבעת אי-אמון שהועלתה נגדו בפרלמנט לאחר שהביא לגירושו של שופט השלום התושב היחיד, האוסטרלי פיטר לו, ולביטול אשרת השהייה של נשיא בית המשפט העליון ג'פרי ארנס, אף הוא אזרח אוסטרליה. הפרלמנט של נאורו האשים את ממשלתו בחוסר תפקוד, לאחר שהממשלה גם ביקשה לנסח הצעת חוק מצב חירום בעזרתם של עורכי דין מפיג'י. לאחר שהצבעת אי-האמון נכשלה, ואקה המשיך לכהן בתפקידו.
בבחירות באוגוסט 2019 ואקה הפסיד את מושבו בפרלמנט ואיבד את הנשיאות; לאחר מכן בהצבעה בפרלמנט נבחר ליונל איינגימאה לנשיא החדש.
חילופי הטריטוריות בין רפובליקת מולדובה ובין אוקראינה

רקע

מולדובה ואוקראינה הן שתי מדינות עצמאיות שכנות, שבעבר היו חלק מברית המועצות. כאשר שתי מדינות אלה הכריזו על עצמאותן, הגבול ביניהן נקבע לפי הגבול שסומן ביניהן במסגרת ברית המועצות. לגבול זה היו שתי מגרעות חסרות חשיבות במסגרת ברית המועצות, אך מכבידות מאוד עבור שתי מדינות עצמאיות. לרפובליקת מולדובה לא היה נמל עם גישה אליו לספינות ימיות וכביש אודסה - רני האוקראיני נקטע על ידי הגבול.

ההסכם

ב-23 באוקטובר 1992 חתמו, הפוליטיקאי המולדובני וסילי שובה ושר החוץ האוקראיני באותם ימים פטרו פורושנקו, על הסכם בו מולדובה מעבירה לאוקראינה שטחים בקרבת הדניסטר בגודל של 10,5 קילומטרים רבועים, שטחים הכוללים את אזור הכביש האוקראיני ובתמורה מעבירה אוקראינה לידי מולדובה שטח דומה באיזור ג'יורג'יולשט על חוף הפרוט בשפך שלו לדנובה, בקרבת הגבול הרומני, שטח הכולל חוף, שנוצל בהמשך לבניית נמל ג'יורג'יולשט, הנמל המולדבי היחיד, אליו יכולות להגיע ספינות ים.
ג'יימס מורטימר

חייו

מורטימר סיים את לימודיו באוניברסיטה של וירג'יניה, וכנספח לשרות הדיפלומטי של ארצות הברית הוצב בפריז בין השנים 1855–1860. נפוליאון השלישי העניק לו את אות לגיון הכבוד על עבודתו. כאשר אלוף השחמט האמריקאי פול מורפי ביקר בפריז בשנת 1858 נפגש עמו מורטימר והשניים התיידדו. מורטימר היה אחד מהבודדים שחזו בדו-קרב המפורסם בין פול מורפי לבין אדולף אנדרסן. נאמנותו של מורטימר לקונפדרציית המדינות של אמריקה הביאה אותו לפרוש מהשירות הפדרלי בשנת 1860. מורטימר נשאר בפריז ועבד כעיתונאי. כאשר נפוליאון השלישי הודח בשנת 1870, שניהם השתקעו באנגליה.
בלונדון יסד מורטימר עיתון בשם "פיגארו", העיתון הרשמי של ממשל נפוליאון בגלות. הגם שנפוליאון מת בשנת 1873, "פיגארו" המשיך לצאת לאור עוד זמן מה. העיתון היה לעיתים שנוי במחלוקת ומורטימר הסתכסך עם רבים בשל ביקורות התיאטרון החריפות שכתב. כאשר הוגשה נגדו תביעת דיבה, שגה מורטימר והחליט להגן על עצמו. כיועץ המשפטי של עצמו לא היה יכול להעיד לטובתו במהלך שלב ההגנה, ורק לאחר שהורשע על ידי השופט יכול היה להביא עדויות שמוכיחות כי לא היה לו מידע לגבי המאמר שבגינו הוגשה התביעה. השופטים החליטו שההוכחות הוגשו מאוחר מדי, ודנו אותו לשלושה חודשי מאסר. הציבור חש שהעונש לא מוצדק, והמוניטין של מורטימר עלה. כתוצאה מהמאסר נסגר "פיגארו", ובא הקץ למדור השחמט המצוין שנכתב על ידי יוהאן לבנטל בין השנים 1872–1876 ועל ידי אלוף העולם וילהלם שטייניץ משנת 1876 ועד 1882. כאשר מורטימר שוחרר הוא המשיך את הקריירה כמבקר וככותב מחזות. מורטימר כתב למעלה מ-30 מחזות שהופקו בלונדון. בסקרו את התחרות הבינלאומית הראשונה שהתקיימה בספרד, בסן-סבסטיאן בשנת 1911, חלה בדלקת ריאות ומת.

קריירה שחמטאית

למורטימר היו תוצאות גרועות בתחרויות שחמט וכמעט תמיד סיים בתחתית הטבלה. בתחרות לונדון בשנת 1887 סיים במקום האחרון לאחר שהפסיד בכל משחקיו. למרות תוצאותיו הגרועות, הוא הוזמן לתחרויות רבות ונראה שהתייחסו אליו כאל אישיות שחמטאית יותר מאשר כאל שחקן.
אף על פי שמעולם לא הצליח בתחרויות, לעיתים שיחק מורטימר בצורה טובה מול מתחרים חזקים. בתחרות לונדון בשנת 1883 ניצח מורטימר את יוהנס צוקרטורט ומיכאל צ'יגורין, אך סיים במקום האחרון עם 3/26. בתחרות הבינלאומית בלונדון בשנת 1886 ניצח מורטימר את ז'אן טאובנהאוס, ג'יימס מייסון ואמיל שאלופ אך סיים במקום ה-11 מ-13 מתמודדים עם 4/12. בגיל 74 שיחק מורטימר בתחרות האמנים באוסטנדה וניצח את סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, אז'ן זנוסקו-בורובסקי וג'וזף הנרי בלקבורן אך סיים האחרון מ-29 המתמודדים עם 5/28. מורטימר ניצח גם במשחקים תחרותיים מול הנרי בירד וז'ק מיזס וסיים בתיקו מול וילהלם שטייניץ וג'ורג' הנרי מקנזי.
מורטימר כתב שני ספרי שחמט שהפכו לרבי-מכר. על שמו קרויה הגנת מורטימר בפתיחה ספרדית, מלכודת מורטימר
והתקפת מורטימר-פרזייר בגמביט אבנס.
פיגוע הירי בדייטון

הטבח

בשעה 1:05 בלילה (זמן מקומי) דיווחו עדי ראייה כי אדם חמוש ברובה ולבוש אפוד מגן הגיע אל הכניסה לפאב "נד פפרס" שבעיר, ולאחר שלא הורשה להיכנס, החל לירות לכל עבר. היורה, שהיה חמוש ברובה בקוטר .223, ירה אל עבר הקהל שהיה בפאב ורצח תשעה אנשים. כוחות אכיפת החוק הגיעו אל המקום כ-20 שניות לאחר שאירוע הירי החל, וחיסלו אותו לאחר קרב קצר.
בית החולים העירוני המקומי "עמק מיאמי" קלט אליו 16 מקורבנות האירוע, מתוכם 5 שנפצעו אנושות. בית חולים אזורי אחר קלטו אליהם עוד תשעה קורבנות, מתוכם שלושה במצב קשה ושלושה במצב בינוני. ב-10 בבוקר באותו היום רוב הפצועים שוחררו לבתיהם. בין ההרוגים נכללו חמישה גברים וארבע נשים, שחורים ולבנים, בגילאי 22–57. אחת מאחיותיו של היורה, מייגן בטס, הייתה בין הקורבנות.

היורה

שמו של היורה, קונור סטיבן בטס, בן 24 מהעיירה בלברוק שבאוהיו, הותר לפרסום זמן קצר לאחר האירוע. בחשבון הטוויטר שלו הוא תיאר את עצמו כשמאלני, חובב אנימה, וחובב מוזיקת מטאל. בציוציו התכופים הוא הביע התנגדות לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ותמיכה באנטיפה, במועמדת הדמוקרטית אליזבת וורן, בחוקי בקרה על כלי נשק, בסוציאליזם, בברני סנדרס, ובשטן. שניים מחבריו לספסל הלימודים העידו כי בזמן לימודיו בתיכון הוא הכין "רשימת חיסול" של תלמידים בבית הספר שהיה מעוניין לאנוס ולרצוח, ואף הושעה ונחקר במשטרה מסיבה זו. חברים אחרים מעידים כי הוא היה קורבן לבריונות ותכנן בין היתר לבצע מסע טבח בבית ספרו, ואילו חברים אחרים העידו כי טענות אלו אינן נכונות וכי הוא עצמו היה בריון, שונא-נשים, שנהנה להתנכל ולהפחיד תלמידות בבית ספרו.
קונור התפקד בשלב מסוים בחייו למפלגה הדמוקרטית.
את כלי הנשק הוא הזמין מאתר נשק טקסני, והוא הועבר אליו על ידי בלדר נשק באוהיו. כמו כן הוא היה מצויד באפוד מגן, מסכה, ועזרי הגנה מרעש לאוזניים.
ביום הטבח, הבולשת חיפשה בביתו ומצאה שם חלק מכתביו, בו הביע קונור את רצונו להרוג אנשים, אך לא הצליחה להגיע למסקנה מה היה המניע שבגינו יצא למסע טבח זה.
הצבא הדמוקרטי של יוון

הצבא הדמוקרטי של יוון (ביוונית: Δημοκρατικός Στρατός Ελλάδας ‏- ΔΣΕ, מוכר בעולם בראשי התיבות DSE) היה צבאה של המפלגה הקומוניסטית היוונית בזמן מלחמת האזרחים היוונית בין 1946 ל-1949.

היסטוריה

אחרי שחרור יוון מהכיבוש של גרמניה ופירוק ה-ELAS, כוח הגרילה העיקרי של הקומוניסטים, החל ביוון "צייד" אחר שמאלנים וקומוניסטים, שבמהלכו נהרגו 1289 איש, 6671 נפצעו ו-84931 נעצרו. בתנאים האלו רוב הקומוניסטים שהיו עדיין חופשיים, החלו להקים קבוצות גרילה תחת השם "קבוצות של לוחמים נרדפים".
המפלגה הקומוניסטית היוונית הובילה את המאבק המזוין וב-27 בדצמבר 1946 שינתה את שמן של הקבוצות לצבא הדמוקרטי של יוון או ה-DSE.
קימבר סטרלינג

פעילות החברה בישראל

החברה הפעילה מסוף שנת 2010 ועד אפריל 2012, 3-4 טיסות שבועיות וסדירות בקו נמל התעופה בן-גוריון - נמל התעופה קופנהגן קסטרופ במהלך כל השנה. הטיסות התבצעו במטוסי בואינג 737-700.
קווליטסט

קווליטסט (באנגלית: QualiTest היא חברת בדיקות תוכנה והבטחת איכות ישראלית שהוקמה ב-1998 על ידי אלי מרגולין ואייל זילברמן. היא נחשבת כיום לחברת ה-QA הגדולה ביותר בעולם עם כ-1500 עובדים בישראל ומזרח-אירופה ועוד כ-3000 עובדים בעולם.]
בנוסף לפעילותה בישראל, לחברה סניפים בארצות הברית, אנגליה, רומניה והודו והיא מעסיקה מעל 3,000 עובדים.
יוסף הפטמן

קורות חיים

יוסף הפטמן נולד בברינסק שברוסיה בשנת 1888. החל עבודתו העיתונאית בעיתון "הצפירה" בשנת 1910, ואף שימש פרק זמן מסוים כעורכו. עלה לארץ ישראל בשנת 1920 או 1921. הפטמן הוא מעבדו או מתרגמו לעברית של השיר "אנו נהיה הראשונים", משירי העלייה השלישית. שימש מזכיר הוועד הלאומי.
בשנת 1922 יצא לפולין, ופעל בה כעיתונאי. בשהותו בפולין חיבר את ההמנון לטקס פתיחת האוניברסיטה העברית בירושלים, שהושר ביום הפתיחה ב-1 באפריל 1925. היה פעיל בתנועת "החלוץ" ולאחר מכן במפלגת "הציונים הכלליים", מפלגת חוגי המעמד הבינוני-הגבוה של סוחרים, תעשיינים ובעלי הון, שאף הייתה משולבת בהנהגת היישוב ובארגון "ההגנה".
בין השנים 1921 ו-1938 היה פעיל מאוד ביהדות פולין. הוא היה עורך העיתון היידי "דער מאמענט" ("הרגע"), אחד מהעיתונים החשובים של יהדות פולין, מייסד ועורך "היום" (עתון מדיני וספרותי) ונואם. 
יהודי פולין הכירו אותו היטב מההרצאות הרבות שהיה נותן בעיירות נדחות ברחבי פולין. בשנת 1934 חזר הפטמן לארץ, ומשנת 1936 ועד מותו היה עורך עיתון "הבוקר", עיתונם של "הציונים הכלליים".
יסד את "עיתון העיתונאים" המיוחד, שהיה עורכו הראשי וגם מנחו: היה זה אירוע תרבותי שבועי בשנים 1940–1952 בימי שישי, כשבתל אביב היה הכול סגור למופעי אמנות ובידור, וזו הייתה הבמה הציבורית היחידה הפתוחה לחיי תרבות.
הפטמן היה פעיל באגודת העיתונאים, ומשנת 1940 שימש אף כיו"ר האגודה. היה מהוגי רעיון הקמת בית העיתונאים, מפעל שארך שנים רבות, מסוף תקופת המנדט הבריטי, שבה לבקשתו הקצתה ממשלת המנדט מגרש בתל אביב להקמת הבית, ובהמשך איסוף כספים ותרומות להקמתו וכלה בשלבי הבניה שארכו משנת 1953 ועד שנחנך בשנת 1957 כבית סוקולוב, אותו כבר לא זכה לראות בחייו.
יוסף הפטמן נפטר ב-18 בינואר 1955, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
על שמו רחוב במרכז תל אביב.
שיטת נורדוף-רובינס לטיפול במוזיקה

שיטת נורדוף-רובינס לטיפול במוזיקה, הידועה גם בשם טיפול קריאטיבי במוזיקה, התפתחה במשך 17 שנות עבודה משותפת של פול נורדוף וקלייב רובינס שהחלה ב-1958. במקור פותחה שיטת הטיפול עבור ילדים בעלי מוגבלויות שונות, כמו עיכוב התפתחותי, מוגבלויות פיזיות או נפשיות. פול נורדוף, מוזיקולוג, מטפל במוזיקה ומושפע מתורות אנתרופוסופיות, הושפע מעקרונות בתורתו של רודולף שטיינר, מייסד האנתרופוסופיה. שיטת נורדוף-רובינס בטיפול במוזיקה מעוגנת בהנחת העבודה המאמינה שכל אחד מגיב למוזיקה, לא משנה כמה חולה הוא או נכה. השיטה מתבססת על תפיסת המוזיקה כבעלת איכויות ייחודיות בשיפור ובפתיחת ערוצי תקשורת, מחוללת שינוי ומביאה להתפתחות יצירתית בכל אחד. מטפלים בשיטת נורדוף-רובינס פועלים בכל רחבי העולם ומרכזי טיפול והכשרה קיימים בארצות המערב וכן בדרום אפריקה ואף במזרח הרחוק.
אד הלמס

ביוגרפיה

הלמס נולד באטלנטה למנהלת בית ספר ולפרקליט.
למד ב"מכללת אוברלין" שבאוהיו, משם סיים עם תארים בתאוריית קולנוע ובטכנולוגיה. במהלך סמסטר אחד השתתף בתוכנית חלופי סטודנטים, ולמד ב"בית ספר לאומנויות טיש" שבאוניברסיטת ניו יורק.
לאחר מכן נסע לניו יורק כדי להפוך לקומיקאי ותסריטאי. הלמס למד לאלתר ביחד עם קבוצות קומיות שעסקו במערכונים, המוכרת מכולן הייתה "Upright Citizens Brigade".
הלמס עוסק גם במוזיקה: הוא מנגן בפסנתר ובבנג'ו, כתב ושר בעצמו את השיר "Stu's Song" מתוך פסקול הסרט "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס". כמו כן הוא חבר בלהקת "The Lonesome Trio".

קריירת משחק

בשנת 2002 התחיל הלמס את עבודתו בתוכנית הסאטירה המצליחה "הדיילי שואו". הלמס גילם בתוכנית כתב. לאחר ארבע שנים עזב את התוכנית.
הלמס הצטרף לתוכנית "המשרד" בעונתה השלישית וגילם את אנדי ברנארד, עובד משרד המכירות בחברת ההפצה "דאנדר מיפלין".
בקולנוע התחיל עם תפקידים קטנים בקומדיות "מבול של צרות" ו"הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס". ב-2008 שיחק בקומדיה "לפגוש את דייב".
הלמס שיחק בקומדיה המצליחה משנת 2009 "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס", בתפקיד רופא השיניים ד"ר סטו פרייס הנוסע למסיבת הרווקים של חברו דאג (ג'סטין ברת'ה) בלאס ווגאס.
הופיע גם בקומדיה "לספק ת'סחורה".
ב-2011 שיחק בקומדיה "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", בה נוסע סטו לבנגקוק כדי להינשא לארוסתו לורן. בנוסף היה שותף בהפקת הקומדיה "סידר ראפידס", בה שיחק בתפקיד ראשי.
בשנת 2016 הצטלם לסרט הקומי "ממזרים" (Bastards) לצד אוון וילסון, גלן קלוז וג'יי. קיי. סימונס, אשר יצא לאקרנים בפברואר 2017.
כרמים

כלכלה וחברה

בקיבוץ בית הארחה וחדר אוכל כשר וכן מרכז סדנאות חברתי בשם "במה לקהילה". המרכז מכיל טעימה של חלוציות במאה ה-21, לימוד והתנסות באורח חיים אקולוגי, כולל הבנת המשבר הסביבתי, מיחזור, בנייה מבוץ ויצירה אקולוגית. כמו כן, לימוד והתנסות בשיח פלורליסטי, שיעורים סביב כתבים יהודים ברוח ציונית, שיח חילונים-דתיים, סדנאות והרצאות של גוף-נפש, רוח וחומר, התנדבות בענפי הקיבוץ, לימוד והתנסות בחיי קהילה פעילים, תיאטרון, מוזיקה ואמנות פלסטית, בילוי סביב מדורה, נופים וניווטים.
בקיבוץ כרמים יש פיינטבול השייך לפיינטבול ישראל וחוות סוסים המאפשרת טיולי רכיבה, סדנאות אתגריות ורכיבה טיפולית.
יעקב זיו (עיתונאי)

יעקב זיו (נולד ב-14 באוקטובר 1960) היה עיתונאי וראש דסק עולם במדור הספורט של עיתון "מעריב" משנת 1993 עד 2012. 
זיו נולד בתל אביב, למד בבית הספר אוסישקין ובתיכון עירוני ה', שירת בצבא במשטרה צבאית ובפיקוד הדרום. ב-1982 סיים קורס עיתונאים בשיתוף מכון וינגייט ובית סוקולוב תחת הדרכתם של ותיקי מדור הספורט של מעריב, שייע פורת ומשה לרר.
הוא החל את עבודתו העיתונאית בשנת 1983 בעיתון "חדשות". בשנים 1985 עד 1988 כיסה יעקב זיו את פעילות קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב. במקביל, בשנת 1986, החליף את נדב יעקובי כראש דסק עולם במדור הספורט של "חדשות". ב-1989 הוא נטש יחד עם קבוצה גדולה של כתבים את "חדשות" והם הקימו את עיתון הספורט היומי "עולם הספורט". לפני מונדיאל 1990 נסגר העיתון ויעקב זיו חזר למדור הספורט של חדשות כשהוא עובד לצידו של ראש דסק עולם עוזי דן. שבועיים לפני סגירת עיתון "חדשות" על ידי המו"ל עמוס שוקן עבר זיו למדור הספורט של מעריב. 
יעקב זיו כיסה את אולימפיאדת אטלנטה, מונדיאל 1998 בצרפת, מונדיאל 2002 ביפן וקוריאה הדרומית, יורו 2004 בפורטוגל, ומונדיאל 2006 בגרמניה. כתב גם באתר האינטרנט nrg.
לאחר כמה חודשים שב זיו לעיתונות הכתובה ככתב ספורט באתר "ספורט1" בחברה של אלי עזור ופנחס זהבי. כתב בישראל פוסט וכעת ב"מעריב היום" ו-"מעריב סוף השבוע"], צ'רלטון וסופהשבוע.
יעקב זיו נשוי לשלומית והוא אב לשלושה ילדים.
רשין מקדונלד

ביוגרפיה

מקדונלד נולד במנדוויל.

2012

במבחנים הג'מייקנים לאולימפיאדת לונדון (2012) סיים מקדונלד במקום השני בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.1 שניות. במשחקים עצמם בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 46.67 שניות ואל הצלינלעלות לשלב חצתי הגמר.

מדליית כסף באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכה מקדונלד במדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:59.88 דקות, אחרי ארצות הברית (2:58.71 דקות) ולפני רוסיה (2:59.90 דקות).

2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 בשלב המוקדמות קבע מקדונלד בריצת 400 מטר, שיא ג'מייקה חדש של 43.93 שניות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של ג'רמיין גונזלס (44.40 שניות) ועלה מהמקום השני אחרי יוסף מסרחי מערב הסעודית שקבע תוצאה זהה ושיא אפריקה חדש. בחצי הגמר קבע תוצאה של 44.86 שניות ולא העפיל לגמר.

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה עם ג'מייקה במדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:58.16 דקות. בריצת 400 מטר קבע תוצאה של 46.12 שניות ולא העפיל לגמר.
אפרים שמואל לרנר

הרב אפרים שמואל לרנר (פפרמן; י"ב בתשרי תרל"ט, 9 באוקטובר 1878 - כ"א בתמוז תשכ"ב, 23 ביולי 1962) היה תלמיד חכם ירושלמי, מקובל, ראש ישיבת המקובלים שער השמים, ממקימי שכונת שערי חסד בירושלים, מייסד בית הכנסת הגר"א בשכונה והחזן בו.

ביוגרפיה

נולד בבריסק לטויבא איטה ולרב מרדכי לרנר שהיה מראשי הקהילה ומקורבו של רב העיר הרב יהושע ליב דיסקין. סבו של אביו הרב חיים לרנר היה בעל תוקע של הגאון מווילנה ומתלמידיו הקרובים. בשנת תרל"ז (1877) נעצר הרב דיסקין בידי השלטונות לאחר הלשנה והוברח מבית הכלא על ידי אביו הרב מרדכי לרנר לארץ ישראל, בעקבות כך נאלץ להחליף את שם משפחתו לפפרמן, בתרמ"ד (1884) עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה ביפו, אז חזרה לשם משפחתם המקורי לרנר אולם דבק בה הכינוי לרנר-פפרמן.
בהוראת הרב דיסקין, בהיותו בן 9, נכנס ללמוד בישיבת תורת חיים בירושלים אצל הרב יצחק וינוגרד לצד הרב אריה לוין, הרב ברוך מרקוס ועוד. בתקופת לימודיו בישיבה סעד על שולחנו של ראש הישיבה הרב וינוגרד, התארח לעיתים בבית הרב דיסקין והתקרב להרב שמואל סלנט.
בערב ראש חודש שבט תרנ"ח נשא את שרה בתו של הרב נתן גינזבורג שהיה מהנדיבים בעיר העתיקה בירושלים, בעל טחנת הקמח הממונעת הראשונה בעיר העתיקה. ביום חתונתו נפטר רבו הרב יהושע ליב דיסקין.
לאחר נישואיו התגורר בשכונת בתי ברוידא, וקבע את חוק לימודיו בבית הכנסת המקומי לצד הרב זאב פרנק, הרב יוסף דינקליס, הרב שמואל תפילינסקי ושאר רבני השכונה בפניהם החל למסור שיעורים ומערכות תורניות, לאחר תקופה מונה לשמש כבעל תפילה בימים נוראים.
היה מתלמידי הרב יעקב משה חרל"פ והרב אברהם יצחק קוק עמם נהג להתייעץ ולדון בעניינים תורניים וקבליים. בהכוונתם מונה בתרע"א (1911) לעמוד בראש חבורת "שומרי תורה" שהקים הרב זרח ברוורמן יחד עם קבוצת רבנים מירושלים, במסגרת ארגון זה פעל להקמת מסגרות ותלמודי תורה לילדים במושבות הברון עקרון (מזכרת בתיה), נס ציונה, רחובות וראשון לציון.
נפטר בכ"א בתמוז תשכ"ב (1962).

לימודי קבלה בישיבת שער השמים

במקביל ללימודיו הרגילים עסק רבות בתורת הנסתר ונדע כאחד ממקובלי ירושלים.
בתרס"ו (1906), כשהוקמה ישיבת המקובלים שער השמים נכנס ללמוד שם תורת הנסתר לצד המקובלים רבי מנחם מנכין, רבי אהרן שלמה מהרי"ל ושאר המקובלים בישיבה.
תקופה קצרה לאחר שנכנס החל ללמוד בחברותא עם ראש הישיבה הרב שמעון צבי הורוביץ (לידר) עד לפטירתו, בלימודם עסקו רבות במקומם של עשרת השבטים הגולים לאחר שהרב הורביץ חזר ממסע באסיה בשליחות מקובלי ירושלים שתואר בספרו קול מבשר. בהמשך נהג ללמוד עמו מדי שבוע בביתו בשכונת שערי חסד.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 מונה לכהן כראש ישיבת שער השמים ומנהלה.
שיאצו

שיאצוּ (ביפנית: 指圧, "שי" משמעו - אצבע, ו"אצו" - לחץ) היא שיטת טיפול במגע בתחום הרפואה המשלימה, שמקורה ביפן, שם היא טיפול רפואי מורשה. לטענת תומכיה, היא עשויה לסייע בבעיות אורתופדיות בעמוד השדרה, בעיות פנימיות בתחומי נוירולוגיה, בעיות עיכול, גינקולוגיה, בעיות רגשיות כמו מתח ודיכאון ועוד.
ישנן שתי אסכולות שיאצו: אחת המבוססת על אנטומיה ופיזיולוגיה מערבית, והשנייה מבוססת על רפואה סינית מסורתית (TCM). 
השיטה מתבססת על עקרונות הרפואה הסינית, בהשפעת טכניקות כגון אקופונקטורה (דיקור) וטווינה. ההנחה המרכזית של השיטה היא כי בגוף האדם קיימים ערוצי אנרגיה בלתי נראים המכונים מרידיאנים, אשר משפיעים ומושפעים מהאיברים הפנימיים. על פי השיטה, כל מחלה היא מצב הנובע מחוסר איזון כלשהו, היוצר "חסימה אנרגטית" בערוץ האנרגיה/מרידיאן או באיבר, וגורם להופעת תסמינים כמו כאב, לחץ או רפיון.