google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי אנגולה–נמיביה

היסטוריה

ב-1999 חתמה נמיביה על הסכם הגנה הדדי עם שכנתה הצפונית אנגולה. ההסכם השפיע על מלחמת האזרחים באנגולה שהתקיימה באותה העת.
מפלגת השלטון בנמיביה "SWAPO" ביקשה לתמוך במפלגת "התנועה העממית לשחרור אנגולה" שהיא המפלגה השלטת באנגולה נגד תנועת המורדים "האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה". הסכם ההגנה אפשר לכוחות האנגולים להשתמש בשטח נמיבי כאשר תקפו את ארגון האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה בהנהגת ז'ונאס סאווימבי.
הברית בין "SWAPO" לתנועה העממית לשחרור אנגולה הוקמה עוד בשנות השישים, בעקבות רצונן של שתי התנועות להפיל משטרים קולוניאליסטים (האימפריה הפורטוגזית והאפרטהייד בדרום אפריקה). מלחמת העצמאות של נמיביה עלתה בקנה אחד עם מלחמת האזרחים באנגולה. באנגולה, תנועת השמאל "התנועה העממית לשחרור אנגולה" נלחמה בתנועה הימנית "האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה", אשר נתמכה על ידי דרום אפריקה. בנמיביה, "SWAPO", שהייתה אז תנועת מורדים, נאבקה על עצמאות מדרום אפריקה. מאחר ששתי התנועות היו שותפות לאידאולוגיה משותפת, ולשתיהן היה אויב משותף (דרום אפריקה), הן החליטו לשתף פעולה.
מלחמת האזרחים באנגולה גרמה למספר גדול של פליטים אנגולים שהגיעו לנמיביה. בשיאה בשנת 2001 היו בנמיביה מעל ל-30,000 פליטים אנגולים. לאחר שהמצב באנגולה נהיה טוב יותר, רבים מהפליטים האנגולים חזרו לארצם בעזרת נציבות האו"ם לפליטים, ובשנת 2004 נותרו בנמיביה רק ​​12,600 פליטים אנגולים. רבים מהם מתגוררים במחנה הפליטים "אוסיר" שליד אוטג'יוורונגו.

יחסים דיפלומטים

אנגולה מחזיקה בשגרירות בוינדהוק ובשתי קונסוליות נוספות בנמיביה. מאידך, נמיביה מחזיקה בשגרירות בלואנדה ובשלוש קונסוליות נוספות באנגולה.
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט

היסטוריה

רוזוולט החליט להקים לעצמו את הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים בשנת 1939, וזאת לאחר שרצה לשמר את הניירת הגדולה במהלך כהונתו הארוכה, הנצחת מורשתו כנשיא ארצות הברית ומנהיגה במהלך מלחמת העולם השנייה, וכן מורשת אשתו, אלינור רוזוולט. הקרקעות שעליהן נבנה המרכז הנשיאותי הם קרקעות שהיו שייכות לאמו של רוזוולט. שטח המקום כולל 16 דונם.

הספרייה

לפני נשיאות רוזוולט, לא היה הסדר בנוגע לניירות של נשיאי ארצות הברית. רוזוולט קבע כי כל הניירות של נשיאי ארצות הברית לדורותיהם יהפכו לרכוש ציבורי לאחר סיום כהונתם. הניירות של רוזוולט כוללות זכרונות אישיים מכהונתו, ההתמודדות עם המצב הבעייתי בעולם בעת כהונתו, ודעותיו בנושאים שונים. גם הניירות של רוזוולט בעת כהונתו כסנאטור ממדינת ניו יורק, מושל ניו יורק וכתת מזכיר הצי של ארצות הברית בכהונתו של וודרו וילסון כנשיא ארצות הברית.

המוזיאון

המוזיאון הוא החלק הקטן יותר במרכז והוא כולל בתוכו מתנות ומזכרות שקיבל רוזוולט ממנהיגים רבים מהעולם, כשהידועה בהם זאת המתנה שקיבל מראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל. רוזוולט ביקר במוזיאון בפעם האחרונה במרץ 1945. המוזיאון שופץ בשנת 2010 והורחב לרווחת הציבור.
יהודה פליקס

ביוגרפיה

יהודה פליקס נולד ב-1922 (ט"ז בניסן תרפ"ב) בעיירה קוסוב שבפולין. בגיל 16 עלה לארץ ישראל ולמד בכפר הנוער הדתי. ב-1940 הצטרף לקבוצת שדה אליהו, והיה חבר בה במשך ארבע שנים. בשנת 1945 החל ללמוד ביולוגיה ותלמוד באוניברסיטה העברית. הושפע מהזואולוג ישראל אהרוני בכל הקשור לזיהוי בעלי החיים שבמקורות ישראל וראה בעמנואל לעף את מורו ורבו בכל הקשור בצומח.
בשנת 1960, לאחר שקיבל את התואר דוקטור לבוטניקה, החל ללמד תלמוד ובוטניקה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1968 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. ב-1980 מונה לראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל ועמד בראשה שנים רבות. תרם רבות לביסוס המחלקה שהייתה בראשית דרכה. 
היה חבר האקדמיה ללשון העברית. כתב ערכים רבים, העוסקים בסוגי צמחים ובעלי חיים, באנציקלופדיה תלמודית, באנציקלופדיה חקלאית ובאנציקלופדיה יודאיקה. פרסם מאמרים רבים ו-18 ספרים. זכה בפרס רמת גן לחכמת ישראל בשנת 1964 ובפרס בן צבי בשנת 1980.
נפטר בראש חודש כסלו ה'תשס"ו, 2 בדצמבר 2005.
כתב העת ירושלים וארץ-ישראל 4-5 (תשס"ז) בעריכת יהושע שוורץ, אברהם פאוסט וזהר עמר הוצא לזכרו.
ווריק דייוויס

חיים אישיים

דייוויס נולד וגדל בעיירה אפסום שבמחוז סארי, דרום-מזרח אנגליה.
נולד עם לקות גמדות.
פגש את אשתו השחקנית סמנתה דייוויס, גם היא בעלת לקות גמדות על סט הסרט "ווילו והנסיכה".
בנם הראשון שנולד ב-1991 נפטר זמן קצר לאחר הלידה. ב-1997 נולדה בתם אנבל וב-2003 נולד בנם הריסון ובדומה להוריהם שניהם סובלים גם כן מלקות גמדות.

קריירת משחק

התחיל את הקריירה שלו כבר בגיל 13 כשהתקבל לתפקיד וויקט בן שבט האיווק בסרט ההרפתקאות שובר הקופות "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי", המשיך עם התפקיד גם בשתי הפקות טלוויזיה מוצלחות "איווקס: שיירת האומץ" ו"איווקס: הקרב על אנדור". דייוויס התפרסם לראשונה בתפקיד גדול בשנת 1988 בפנטזיה של רון הווארד וג'ורג' לוקאס "ווילו והנסיכה", בסרט גילם את תפקיד הגמד טוב הלב ווילו המגן על התינוקת אלורה דאנן, העתידה להפוך לנסיכה. בזכות התפקיד נחשב דייוויס באותה התקופה לשחקן הנמוך המוביל והמפורסם בעולם.
השתתף בתפקיד גדול בסדרת הפנטזיה "דברי ימי נרניה" בעונות "הנסיך כספיאן" ו"המסע בדורך השחר".
בשנת 1993 כיכב דייוויס בקומדיית האימה "לפרקון" בתפקיד הראשי בתור הלפרקון הרצחני, לצידה של ג'ניפר אניסטון, באחת מהופעותיה הקולנועיות המוקדמות. הסרט לא הצליח מבחינת ביקורתית אך בכל זאת זכה לחמישה סרטי המשך בהם לוהק לתפקיד הראשי. השתתף לאחר מכן בארבעה פרקים בסדרת היוקרה "הממלכה העשירית" בתפקיד הגמד אקרון ובהפקה המבוססת על המעשייה "שלגיה ושבעת הגמדים".
בשנת 2001 הופיע בפנטזיה הספרותית שוברת הקופות "הארי פוטר ואבן החכמים" וגילם את הדמות הספרותית של המורה הגובלין ללימוד לחשים  פרופסור פליטיק. את הדמות גילם דייוויס במשך כל שישת סרטי ההמשך של "סדרת סרטי הארי פוטר". סרטים נוספים בהם התפרסם היו "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן" בתור הגמד השחור ניקבריק ממלכת נרניה, העיבוד הקולנועי לספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" בתור הרובוט הדיכאוני מרווין והדרמה המוזיקלית "ריי".
רוסיה היום

רוסיה היום (ברוסית: Россия сегодня; הגייה מקורבת: "רַסייה סיבוֹדְנייה") הוא שמה של סוכנות ידיעות רוסית. היא הוקמה ב-9 בדצמבר 2013 בצו של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על בסיס סוכנות הידיעות "רי"א נובוסטי" שפורקה. למנהל הכללי מונה דמיטרי קיסליוב. לעורכת הראשית מונתה ב-31 בדצמבר 2013 מרגריטה סימוניאן.

הקמתה של הסוכנות

ב-9 בדצמבר 2013 חתם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על צו לפירוק סוכנות הידיעות "רי"א נובוסטי" ועל הקמת סוכנות הידיעות "רוסיה היום". באותו יום פורקה גם תחנת הרדיו "קול רוסיה" ובמקומה הוקמה באוקטובר 2014 סוכנות הידיעות ספוטניק.
לדברי ראש הסגל הנשיאותי הרוסי סרגיי איבנוב, סוכנות הידיעות החדשה הוקמה כדי לבצע שימוש מושכל יותר באמצעים התקציביים שהוקצו עבור כלי התקשורת הממשלתיים. לדברי מנכ"ל "רוסיה היום" דמיטרי קיסליוב, הסוכנות נוצרה כדי "לשחזר את היחס ההוגן כלפי רוסיה כמדינה חשובה בעולם ובעלת כוונות טובות". לדברי העורכת הראשית מרגריטה סימוניאן, הסוכנות אמורה לבצע תפקיד "בינלאומי יותר בהשוואה להתמקדות המקומית של 'רי"א נובוסטי'".
בבעלות החשברה נמצא גם Russia Beyond.

קבוצת התקשורת "רוסיה היום"

"רוסיה היום" מאגדת תחנות רדיו וערוצי חדשות באנגלית, ספרדית, ערבית, סינית ופורטלי אינטרנט בעשרות שפות, מרכזי תקשורת בינלאומיים, ייצור והפצת תוכן וידאו, ומוצרי מידע ברשתות חברתיות וייצור תוכן עבור יישומים ניידים.
ברוסיה, "רוסיה היום" מפתחת משאבי מידע באמצעות סוכנות הידיעות הרוסית רי"א נובוסטי (שתפקידה צומצם לכדי מערכת מידע אינטרנטית), סוכנות הידיעות הכלכלית פריים, סוכנות ידיעות הספורט R-ספורט, סוכנות הידיעות רי"א נדל"ן, סוכנות הדירוג רי"א רייטינג, ופורטל תרגום החומרים הזרים, InoSMI.
מחוץ לרוסיה, קבוצת התקשורת מפעילה את סוכנות הידיעות ותחנת הרדיו ספוטניק.

התחרות הבינלאומית לצילומי עיתונות ע"ש א. סטנין

תחרות צילום העיתונות הבינלאומית הקרויה על שם אנדריי סטנין היא תחרות שנתית עבור צלמים צעירים בגילאי 18 ו-34 בחסות "רוסיה היום". זו הפלטפורמה היחידה ברוסיה התומכת בצלמים צעירים וחושפת את שמם לעולם.
זוהי פלטפורמה עבור צלמים צעירים — מוכשרים, רגישים, פתוחים לדברים חדשים, היכן שהם יכולים למשוך את תשומת לבם של האנשים לאירועים הסובבים אותם.
קבלת צילומים ומועמדים מתחילה בכל שנה ב-22 בדצמבר, יום הולדתו של הצלם אנדריי סטנין המנוח, שעבד בסוכנות "רוסיה היום" ומת בעת תפקידו.
מונס מג

מונס מג (אנגלית: Mons Meg, "מג ממונס") הוא תותח ביניימי מסוג בומברד, המוצב כיום בטירת אדינבורו, סקוטלנד. למוצאו של התותח נקשרו אגדות רבות, אך ככל הנראה הוא נוצר בהוראתו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה בשנת 1449, ונשלח כמתנה 8 שנים מאוחר יותר לג'יימס השני, מלך סקוטלנד יחד עם ארטילריה נוספת.
התותח נבנה ונוסה לראשונה במונס, שברוזנות אנו (כיום בדרום בלגיה), ביוני 1449, ומכאן שמו. משקלו עומד על 6.6 טונות ואורכו 4.06 מטרים. אורך הקנה 2.8 מטרים וקוטרו 510 מ"מ. משקל כדורי התותח מגיע עד ל-175 ק"ג, והוא מסוגל לירות עד 8–10 פעמים ביום, בלא להיסדק מהחום. התותח במשך תקופה היה על סיפונה של הספינה "מייקל" (אז הגדולה ביותר בעולם), מה שהופך אותה לספינה עם התותח בעל הקליבר הגדול ביותר בהיסטוריה. מ-1540 התותח לא שימש יותר כנשק, אלא רק למטרות טקסיות. ממיקומו בראש טירת אדינבורו, כדורי התותח יכולים להגיע עד למרחק של 3.2 קילומטר. בעת נישואי מרי, מלכת הסקוטים ירו מטחי כבוד בתותח זה.
ב-1680, בעת הגעתו של ג'יימס השני, מלך אנגליה (אז דוכס אלבני ויורק) הוכן התותח, על ידי תותחנים בריטיים למטח כבוד לכבוד הדוכס. אולם עקב טעינת התותח בכמות גדולה מידי של אבקת שריפה, התותח נסדק. סקוטים רבים מאמינים כי דבר זה נעשה בכוונה, מתוך קנאה בריטית, בגודלו של התותח - בה בשעה שלאנגליה לא היה אף תותח בסדר גודל שכזה. העובדה כי התותח לא ירה, הייתה בעיני רבים סימן למזל רע למלך העתידי.
שמו של התותח "מג", ייתכן ורומז לשמה של מרגרט מדנמרק, מלכת סקוטלנד, אך כינוי זה לתותח לא היה נפוץ בזמן השימוש בתותח.
הפעם האחרונה שתותח זה ירה הייתה בחגיגות השנה החדשה של 2010.
אנוסי קוואלה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2003 ובשנת 2008 התאחדה עם הקולגה העירונית "פנורמה קוואלה". בסיום עונת 2007/08 העפילה הקבוצה המאוחדת לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה.
בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום השישי בטבלה והפסידה לקבוצת קולוסוס רודוס ברבע גמר הפלייאוף. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע. בעונת 2012/13 השתתפה הקבוצה ביורוהולד (הליגה הבלקנית).
הקבוצה מארחת באולם הספורט קלאמיטזס בעיר, המכיל 1,700 מקומות ישיבה.
יוחנן השמונה עשר

ביוגרפיה

פסאנו נולד בשנת 960 ברומא, כבן לכומר רומאי. בצעירותו הוא פנה ללימודי כמורה, וב-2 בפברואר 1002 מונה לקרדינל על ידי האפיפיור סילווסטר השני.
לאחר מותו של קודמו יוחנן השבעה עשר, נבחר פסאנו כאפיפיור ב-25 בדצמבר 1003. במהלך שלטונו שלט ברומא למעשה ג'ובאני קרסנציו, ממשפחת קרסנטי. תקופת כהונתו הייתה מלווה במלחמות בעקבות הסכסוך בין היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין ארדואינו מאיבראה, שהכתיר את עצמו כמלך איטליה לאחר מותו של אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כמו כן באותה תקופה פעלו הסרצנים מאמירות סיציליה בחופשיות, ופשטו ללא הרף על חופי הים הטירני.
במהלך כהונתו הוא אישר הקמת בישופות חדשה בבמברג, שעסקה בניצור שבטי הסלאבים, והצליח ליישב סכסוך בין אב המנזר של פלרי לבין הבישופים של סנס ואורליאן. כמו כן הוא הצליח ליצור התקרבות מסוימת בין הכנסיות המזרחית והמערבית, ושמו אף הוזכר לברכה בקונסטנטינופול.
ביולי 1009 פרש יוחנן השמונה עשר למנזר, שם מת זמן קצר לאחר מכן, ובמקומו מונה כאפיפיור סרגיוס הרביעי.
מפרץ בלמונט

מפרץ בלמונט (באנגלית: Belmont Bay) הוא מפרץ הממוקם לחוף האוקיינוס האטלנטי בשפך נהר אוקוקוון, במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.
המפרץ ממוקם בין מחוז פיירפקס, ומחוז הנסיך ויליאם. 
לחופי המפרץ מצויים שמורת הטבע הלאומית אליזבת הרטוול מייסון נק, והפארק המדינתי מייסון נק שבמחוז פיירפקס, ושמורת הטבע הלאומית נהר אוקוקוון שבמחוז הנסיך ויליאם.
המפרץ נקרא על שם מבנה בשם זהה שנבנה במקום בשנת 1730 על ידי קטסבי קוק - אשר כיהן כפקיד המחוזי של בית המשפט של מחוז הנסיך ויליאם באותה עת.
יחסי אוסטרליה–ניגריה

סקירה כללית

ניגריה חברה בחבר העמים הבריטי, כמו אוסטרליה.
אוסטרליה וניגריה חתמו בספטמבר 2012 על מזכר הבנות כללי שעסק במגוון רחב ורבגוני של נושאים כגון: שיתוף פעולה פוליטי, טכנולוגי, מדעי, תעשייתי, כלכלי ותרבותי. מזכר ההבנות נכנס לתוקפו מיד עם סיום צרמוניית החתימה שלו.
Digital Whisper (מגזין)

תפוצה

הגיליונות מופצים באמצעות פורמט ה-PDF על גבי רשת האינטרנט, דבר שמאפשר תפוצה רחבה, נכון לאפריל 2018 ראו אור 93 גליונות.
אליענה בקייר

ביוגרפיה

אליענה בקייר גדלה ברעננה, למדה תיאטרון בבית הספר התיכון. במהלך שירותה הצבאי עברה בקייר תאונת דרכים קשה, לאחר שנפגעה על ידי אוטובוס. בעקבות התאונה אושפזה למשך שבועיים ולאחר מכן עברה תהליך שיקום ארוך בבית לוינשטיין. במהלך השיקום עברה להתגורר בתל אביב והחלה לעבוד כברמנית.
בקייר התפרסמה לראשונה בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות "פרוייקט Y" של Yes בשנת 2003. בקייר הגיעה למקום השלישי בגמר התוכנית, והיא היחידה ממשתתפי העונה הראשונה של פרויקט Y שפיתחה קריירת משחק משמעותית.
בשנת 2004 החלה לשחק בדרמה היומית "השיר שלנו" בתפקיד דנה שניר, המרשעת הטיפוסית, לצד נינט טייב, רן דנקר ומיה דגן למשך שתי עונות.
בשנת 2005 השתתפה בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", בה רקדה, יחד עם הרקדן אורון דהן, והם זכו בתחרות במקום הראשון.
בשנת 2006 שיחקה בטלנובלה "ילדות רעות" של ערוץ 24, שם גילמה את אלינור, בחורה מפולפלת ודעתנית. באותה שנה שיחקה בסרט הקולנוע של איתן פוקס, "הבועה" לצד אוהד קנולר, ציון ברוך. ואחרים. בנוסף השתתפה ב"פסטיגל גיבורי הממלכה האבודה", בפסטיגל זה זכתה במקום שני בשירה "החץ המנצח".
בשנת 2007 שיחקה בסרטו של מנחם גולן "ריקוד מסוכן" ובסרטו של אסי דיין "רק כלבים רצים חופשי" (לצד איילת זורר וליאור אשכנזי). באותה שנה שיחקה בסדרה הקומית ללימוד עברית "23FM", ששודרה בערוץ 23. 
בקייר השתתפה גם בעונה הרביעית והחמישית בסדרת הנוער "ראש גדול", בתור רחלי בביוף, אחותו של לירון (מייקל לואיס), עיתונאית שמכניסה סדר לעיתון בית ספר. 
בשנת 2009 גילמה ציידת ערפדים במשך שתי עונות בסדרת הנוער "חצויה" ב-HOT. ב-2010 שיחקה בדרמה "15 דקות" ב-Yes.
בשנת 2014 השתתפה בסרט התיעודי "אילוף הגוררת" של ריקי שלח.
במאי 2013 נישאה לבן זוגה ארנון פרלמן. את הזוג חיתן שר החינוך דאז שי פירון. לבני הזוג ארבעה ילדים.
אלווין רדקובסקי

ביוגרפיה

נולד בעיר אליזבת' שבניו ג'רזי. למד הנדסת חשמל בסיטי קולג' של ניו יורק וסיים תואר ראשון במדעים בשנת 1935. אחר כך למד לתואר שני (בהנחיית אדוארד טלר) בפיזיקה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, וסיים אותו בשנת 1941. לאחר מכן קיבל תואר דוקטור בפיזיקה מהאוניברסיטה הקתולית בוושינגטון הבירה בשנת 1947.
בין השנים 1938 ל-1972 עבד במעבדת חיל הים האמריקני למחקר בהנעה גרעינית. בשנת 1950 מונה רדקובסקי לתפקיד המדען הראשי של המשרד, והיה אחראי על בניית הכור של הצוללת הגרעינית הראשונה "נאוטילוס" שהושקה ב-1954. בעקבות תרומתו הרבה להנדסה מונה לחבר באקדמיה הלאומית להנדסה בארצות הברית, וכעמית בחברה האמריקנית למדעי הגרעין, וזכה בפרסים רבים. 
רדקובסקי היה יהודי דתי. בשנת 1972 עלה לישראל עם משפחתו והתגורר בשכונת רמת חן שברמת גן. בין השנים 1972 ל-1994 לימד באוניברסיטת תל אביב ומשנת 1994 עד 2002 לימד באוניברסיטת בן-גוריון. במהלך השנים בארץ עסק במחקרים בכור הגרעיני בדימונה.
רדקובסקי קידם את השימוש בתוריום בכורים גרעיניים, ובשנת 2002 ייסד את חברת Thorium power, שעסקה בתחום.
המרכז הארצי לטהרת המשפחה

המרכז הארצי לטהרת המשפחה הוא ארגון לחיזוק נושא טהרת המשפחה, על ידי הדרכה והסברה, הקמה של מקוואות טהרה לנשים, ופיקוח הלכתי עליהם.

אודות הארגון

הארגון הוקם בשנת תש"ב (1942) על ידי הרב אפרים זלמן הלפרין, אחריו ניהל את הארגון הרב יהושע לוי, כיום מכהן כמנכ"ל עקיבא ויינר. בנשיאות הארגון עמד הרב דב בריש וידנפלד, והוא נתמך על ידי החזון איש שהורה לסייע לארגון, הרב צבי פסח פרנק הורה לתורמים להעדיף תרומה לארגון לצורך הקמת מקוה על פני הקמת בית כנסת, במהלך השנים כיהנו כנשיאי הארגון גם הרב זלמן סורוצקין, הרב יחזקאל אברמסקי, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב אברהם גנחובסקי, הרב אהרן יהודה לייב שטינמן ועוד.
עד לשנת תשס"ו (2006), הקים הארגון יותר מ-900 מקוואות.
הרב הפוסק של הארגון הוא הרב מרדכי אוירבך (רבה של קהילת אביר יעקב בתל אביב, ובנו של הרב שלמה זלמן אוירבך), ובנשיאותו עומדים הרבנים הרב שמעון בעדני והרב דוד טברסקי האדמו"ר מרחמסטריווקא.
על פי דיווחי הארגון מלבד פעילותו להקמת מקוואות, הוא מפקח כיום על יותר מ-800 מקוואות ברחבי הארץ, ומעניק להם תעודות כשרות.
פלשבק

פלשבק (מאנגלית: היבט לאחור; בעברית: מַעְתָּק לֶעָבָר) הוא מושג בנרטולוגיה (חקר הדרך בה בנויים ומסופרים סיפורים) המשמש במיוחד בתסריטאות והמתאר אירוע בעלילה הקודם לאירוע שאליו הגיעה העלילה בסצנה הקודמת, המראה את ה"עבר" שקדם לאותה הסצנה. הפלשבק קרוי גם "אנלפסיס" (analepsis), והיפוכו הוא ה"פרולפסיס" (prolepsis; מַעְתָּק לֶעָתִיד, או הַטְרָמָה) המראה את ה"עתיד" הרחוק יותר של הזמן בו מתרחשת העלילה, מתוך כוונה לשוב לרצף הזמן לאחר סיום הסצנה. 
טכניקות כתיבה אלו, כשהן מיושמות בקולנוע מאפשרות מתן מידע על עתידן ועברן של הדמויות, דבר שהוא הכרחי בתסריט, שבו המידע שאנו מקבלים הוא רק המידע המופיע על המסך. כך, למשל, כאשר מופיעה בסרט דמות השתיין הזקן בבאר, אין לנו דרך לדעת כי השתיין הזקן היה פעם מיליונר שאיבד את רכושו, אלא אם כן ייראה לנו עבר זה באמצעות הפלשבק. אפשרות אחרת, "שתילת" המידע בדיאלוג עלולה לגרום לדיאלוג להיראות מלאכותי וארכני שלא לצורך. עם זאת, רבים הספרים המשתמשים בטכניקת ה"פלשבק" כאשר דוגמה בולטת לכך היא ספרו של תורנטון ויילדר "הגשר של סן לואיס ריי" הפותח בתיאור התמוטטות של גשר, וחוזר בזמן אל מעשיהם של הקורבנות לאסון, ותיאור הפעולות שהביאו אותם אל הגשר ביום ובשעה בה התמוטט.
הפלשבק יכול להראות אירוע שחל לפני תחילת הסיפור, על מנת לתת מידע חשוב הנוגע לפעולות בעבר, כך, למשל, סצנות הפלשבק ב"קזבלנקה" נותנות לצופה מידע על סיפור האהבה בין ריק ואילזה (המפרי בוגרט ואינגריד ברגמן) המתרחש בזמן הפלישה הנאצית לפריז בשנת 1940, כאשר ה"הווה" הסיפורי מתרחש בשנת 1942. פלשבק יכול להראות אירוע שהוצג כבר מנקודת ראות אחרת, על מנת להבהיר אירוע שנותר עד עתה סתום. כך למשל, בסרטי הבלשים מסוג "מי עשה זאת" (whodunit) מקובל מאוד, לאחר שהבלש מגלה מיהו האשם, להראות את הפשע שהוצג קודם מבלי להציג את המבצע, בסצנת פלשבק נוספת, המראה, זו הפעם, מיהו שביצע את הפשע. 
אפשרות נוספת היא שימוש בסיפור מסגרת שבו מתחיל התסריט ב"עתיד" העלילתי וחוזר לנקודת התחלה בעבר, ממנה הוא מתקדם עד שהוא שב לנקודה שהוצגה בסצנה הראשונה. כך למשל, הסרט "שדרות סאנסט" (1950) מתחיל בהתמקדות בגווייה הצפה בבריכה. קולו של השחקן ויליאם הולדן המשחק את הגיבור בסרט, מזמין את קהל הצופים לראות כיצד הוא הגיע למצב עגום זה, והסרט חוזר אחורה בזמן אל האירועים שקדמו לרצח, והובילו אליו. חלוץ השימוש בטכניקה זו הוא הסרט האקספרסיוניסטי הגרמני משנת 1919 "הקבינט של ד"ר קליגרי".
סצנת הפלשבק יכולה לארוך שניות ספורות, דקות אחדות, או כבמקרה של "סיפור המסגרת" - לאורך רוב הסרט. לעיתים נראה סצינות של "פלשבק בתוך פלשבק", כלי תסריטאי שבו יש להשתמש בזהירות על מנת לשמור על העניין וההבנה של הצופה במתרחש על המסך.
שימוש מעניין ב"פלשבק" וב"פלשפורוורד" יש בסרטו של קוונטין טרנטינו "ספרות זולה" (1994). הסרט כולו מציג שלושה סיפורים, עם דמויות שחלקן משותפות ומתרחשים סביב אירועים שחלקם משותפים, אחד מהם עוסק בשוד במסעדה והשני ברצח כפול בעת גביית חובות סחר בסמים. אולם הסיפורים אינם מצויים בתוך סיפור מסגרת. מקצת הסצינות קודמות לשוד במסעדה, ומקצתן מאוחרות לו, וחלקן מראות את אותו האירוע עצמו מזוויות ראיה שונות. כך למשל, הסצנה בה המתאגרף (ברוס ויליס) מקבל מן החייל את שעונו של אביו, היא פלשבק לשנות ה-50, מתוך רצף עלילתי (סיפור המתאגרף שסירב למכור את הקרב) הנמצא כ-48 שעות מאוחר יותר לסיפור המסגרת העוסק בשוד במסעדה, ומהווה "פלשפורוורד" לסיפור המסגרת.
ישיבת הר עציון

רקע

בשנת ה'תשכ"ח (1968), לאחר שחרורו מחדש של גוש עציון מידי ירדן במלחמת ששת הימים ועם חידוש ההתיישבות במקום, הזמינו המייסדים ובהם חנן פורת, משה מושקוביץ ויואל בן נון את הרב עמיטל להקים ישיבה במקום. רשם העמותות סירב לרשום את השם "הישיבה בגוש עציון" בשל היות הגוש מחוץ לגבולות המדינה, ועל כן היא נרשמה בשם "הר עציון". בשנה הראשונה, פעלה הישיבה בכפר עציון ולאחר מכן עברה ליישוב אלון שבות שהוקם כדי לשכן את תלמידי הישיבה. הרב עמיטל הזמין את הרב ליכטנשטיין לכהן כראש ישיבה. הרב ליכטנשטיין הסכים, בתנאי שיכהן לצידו ולא במקומו.
הלימודים בישיבה החלו בג' בכסלו ה'תשכ"ט לאחר סיום טירונות בצה"ל.
במלחמת יום הכיפורים נהרגו 8 תלמידים ובמלחמת לבנון הראשונה נהרגו 4 מתלמידי הישיבה בקרבות. זכריה באומל, אחד מנעדרי קרב סולטאן יעקוב, למד בישיבה.
בשנת 2004 הוחלט, על רקע הגעתו של הרב עמיטל לגיל 80, על מינוי שני ראשי ישיבה נוספים, הרב יעקב מדן והרב ברוך גיגי, ששימשו עד אז כר"מים בישיבה. הם נכנסו לתפקיד בינואר 2006. בסוף שנת ה'תשס"ח הודיע הרב עמיטל על פרישתו ועל מינויו של הרב משה ליכטנשטיין, בנו של הרב אהרן ליכטנשטיין, כראש ישיבה רביעי. באופן בלתי נפוץ, בחרו ראשי הישיבה להקים ועדה שתבחר את ראשי הישיבה החדשים. הם אישרו את החלטת הוועדה. הרב אהרן ליכטנשטיין נפטר בשנת 2015, ומאז פטירתו מכהנים שלושת ראשי הישיבה שנותרו.

דרכה של הישיבה

בישיבה נפוצות השקפות האורתודוקסיה המודרנית וחלק מרבניה מחזיקים בדעות שמאליות בהקשר לבעיות מדיניות. הרב יהודה עמיטל היה מנהיג מפלגת מימד, שהשתלבה במפלגת העבודה והרב אהרן ליכטנשטיין היה ידוע אף הוא בהשקפות מתונות. עם זאת, לרבנים אחרים בישיבה דעות ימניות, כגון ראש הישיבה הרב יעקב מדן אשר הביע התנגדות לפינוי יישובים (בפרט, בעמונה ובגוש קטיף).
בהשפעתו של הרב ליכטנשטיין, נפוץ בישיבה העיסוק בכתביו והגותו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק מבוסטון, שהיה חותנו של הרב ליכטנשטיין. השפעתו ניכרת בישיבה גם בתחום לימוד הגמרא: שיטת הלימוד העיקרית הנהוגה היא שיטת בריסק, מייסודו של רבי חיים מבריסק, סבו של הרב סולובייצ'יק.

"מהפכת התנ"ך"

בהשפעת הרב יעקב מדן והרב יואל בן נון, תרמה ישיבת הר עציון לשינוי במעמדו של לימוד התנ"ך בציבור הדתי-לאומי, שינוי המכונה "מהפכת התנ"ך". הישיבה ומכללת הרצוג הסמוכה לה מוציאים פרסומים רבים בתחום התנ"ך ובהם כתב העת (ראו מגדים). בעבר לימד בישיבה הרב מרדכי ברויאר, מייסד "שיטת הבחינות" בלימוד תנ"ך.

פרסומים

הישיבה מוציאה עלון המכונה "עלון שבות", וביטאון שבועי בשם "דף קשר".
הישיבה מוציאה לאור ספרים רבים, בהם הסדרה "שיעורי הרב אהרן ליכטנשטיין", ובה שמונה ספרים. ספרים נוספים יוצאים בהוצאת "תבונות" של מכללת הרצוג.
הישיבה מפרסמת באינטרנט מאמרים ושיעורים, באתר "בית המדרש הווירטואלי".
אבטחת מחשב אישי

אַבְטָחַת מַחְשֵׁב אִישִׁי בָּרֶשֶׁת היא המאמץ להגן על המחשב מפני איומים שונים המגיעים דרך רשת האינטרנט.

איומים ברשת

רשת האינטרנט פורשת בפני המשתמש בה עולם עשיר של מידע ושל שירותים, ויחד עם זאת חושפת את המשתמש לשלל איומים על פרטיותו ועל המחשב האישי המשרת אותו.
מדף דאסקי

מקור השם

שמו של מדף הסלע ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שמו של רכס דאסקי שהוא מהווה חלק ממנו.
נתניאל פילבריק

נתניאל פילבריק (באנגלית: Nathaniel Philbrick ; נולד ב-11 ביוני 1965) הוא היסטוריון ומחבר אמריקאי, חתן פרס National Book Award לשנת 2000 על ספרו "In the Heart of the Sea: The Tragedy of the Whaleship Essex". בין ספריו ה"מייפלאוור" על שם הספינה מייפלאוור, העוסק בתחילת ההתיישבות בארצות הברית.
פילבריק נולד ב-1965 בבוסטון שבמסצ'וסטס. הוא סיים את חוק לימודיו ב"טיילור אלדרדייס" (Taylor Allderdice High School) בפיטסבורג שבפנסילבניה, קיבל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת בראון ותואר שני בספרות אמריקאית באוניברסיטת דיוק.
מתגורר בננטקט, נשוי למליסה ד. פילבריק, ואב לשניים.
גטקום פארק

גטקום פארק (באנגלית: Gatcombe Park) הוא מקום מגוריה של הנסיכה אן. הארמון ממקום במחוז גלוסטרשייר בין הכפרים מיצ'ינהמפטון ואבנינג.
תחנת החלל מיר

היסטוריה

מיר הייתה מבוססת על סדרת תחנות החלל סאליוט ששוגרו לפניה על ידי ברית המועצות. היא קיבלה שירות בעיקר מחלליות סויוז רוסיות מאוישות ומחלליות משא מסוג פרוגרס. נחזה שהיא תהיה היעד לטיסות של מעבורת החלל בוראן, שננטשה מאוחר יותר. ארצות הברית תכננה לבנות את תחנת החלל פרידום כמקבילה למיר. לאחר תום המלחמה הקרה שולבו יכולות תחנת החלל מיר של רוסיה ומעבורות החלל האמריקניות. מיר סיפקה מעבדה מדעית גדולה וראויה למגורים בחלל ומעבורות החלל סיפקו משלוחים והרחבה זמנית של אזורי חיים ועבודה, ובכך יצרו את החללית הגדולה בהיסטוריה עם מסה משולבת של 250 טון. מעבורות החלל האמריקניות השתמשו בצווארון עגינה שתוכנן במקור עבור מעבורת החלל הסובייטית בוראן.
מבפנים נראתה המיר כמבוך מכווץ המלא בצינורות, כבלים ומכשירים מדעיים - וחפצים של חיי היומיום, כגון תמונות, ציורי ילדים, ספרים וגיטרה. בדרך כלל אכלסה מיר שלושה אנשי צוות, אך לעיתים שהו בה עד שישה אנשים למשך חודש. למעט שתי תקופות, הייתה מיר מאוכלסת באופן רציף עד אוגוסט 1999.
מסעה בן חמש עשרה השנים של תחנת החלל הרוסית הסתיים ב־23 במרץ 2001, כשמיר נכנסה לאטמוספירה של כדור הארץ קרוב לפיג'י והתרסקה בדרום האוקיינוס השקט. קרוב לתום חייה היו תוכניות שונות לרכישתה על ידי גורמים מסחריים, כנראה כדי לשמש כאולפן הטלוויזיה/הסרטים הראשון במסלול בחלל, אולם תוכניות אלה לא יצאו אל הפועל.
דומיטרו פרונאריו

טיסתו לחלל

במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס, הכשירה ברית המועצות קוסמונאוטים אורחים ממדינות הגוש הקומוניסטי. בשנת 1978 החל פרונאריו את אימוניו במוסקבה, לתפקיד מהנדס בחללית סויוז 40. הוא שוגר לחלל עם הקוסמונאוט הרוסי לאוניד פופוב, למשימה אל תחנת החלל הסובייטית סאליוט 6. על סיפון תחנת חלל זו בוצעו על ידי פרונאריו מגוון ניסויים מדעיים בתחומי האסטרופיזיקה, טכנולוגיות חלל, רפואת חלל וביולוגיה. פרונאריו היה האדם ה-103 ששוגר לחלל.

פעילות ציבורית

פרונאריו עוטר בעיטורים רמי דרג של רומניה וברית המועצות, וזכה למעמד של גיבור לאומי בארצו. הוא מילא שורה ארוכה של תפקידים ציבוריים בזירה הארצית והבינלאומית, וביניהם שגריר מיוחד של האו"ם, יושב ראש הוועדה של האו"ם לשימוש בחלל למטרות שלום, ראש סוכנות החלל הרומנית, וחבר לכל חייו באקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה.
אדוארד סמית-סטנלי

חיים פרטיים

סטנלי נולד למשפחת אצולה עשירה ומבוססת מלנקשייר, למד באיטון קולג' ולאחר-מכן בכרייסטצ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד. במאי 1825 הוא נישא לאמה קרוליין, להם נולדו שלושה ילדים: אדוארד, פרדריק, ואמה שרלוט.