google/wiki40b huggingface dataset:
יונה בוגלה

קורות חיים

בוגלה נולד ב-1908 בכפר היהודי וולקה, הסמוך לעיר גונדר. שמות הוריו: בירו בוגלה ובלטו רדא. שמות אחיו: מקונן, נגוסה, סלמון (סבה של טהוניה רובל), אקלט, היבסט, איניאו, אטנו, ומטקו (מפקד משטרת מחוז שיוואה).
בילדותו יונה היה רועה צאן ומאוחר יותר החל ללמוד בבית הכנסת המקומי של ליקה כהנת ברוך אדהנן קרוא וכתוב באמהרית ולימודי קודש. ב-1921 ביקרו בכפר ד"ר יעקב פייטלוביץ' ופרופ' תאמרת עמנואל, לאחר עזבו את הכפר, יונה הלך עימם והחל ללמוד בבית הספר העברי שבאדיס אבבה. ב-1923 נשלח בוגלה יחד עם עוד ארבעה נערים ללמוד בבית הספר תחכמוני שבירושלים, כעבור שנתיים הועבר בוגלה יחד עם מקוריה צגיה ללמוד בפרנקפורט שבגרמניה. ב-1929 הועבר למכון אשר (Institute Ascher) שב ב-Bex שבקנטון וו שבירתו לוזאן שבשווייץ. לאחר מכן הועבר לבית הספר של כי"ח שבפריז, צרפת.
ב-1931 שב לאתיופיה כדי לשמש מורה בבית הספר העברי תחת הנהלתו של עמנואל.
עם כיבוש אתיופיה בידי איטליה ב-1936, סגירת בית הספר ובריחתו של עמנואל, בוגלה הסתובב בכפרי היהודים שבבגמדר ועבד בכל עבודה מזדמנת. עם חזרת השלטון האתיופי כיהן בתפקידים במשרדי האוצר והחינוך האתיופים. בשנת 1942 נישא והקים משפחה ענפה.
יונה החל לפעול גם לחיזוק ביתא ישראל במקום מושבם באתיופיה - בהקמת מוסדות חינוך, פתיחת מרפאות, הקמת בתי כנסת ומרכזים חקלאיים ובמקביל פעל במרץ תוך יצירת קשר עם גורמים ישראליים לקראת עלייה למדינת ישראל.

כאיש הסוכנות: 1978-1953

ב-1953 התפטר מתפקידיו בממשלה והחל ללמד בבית הספר העברי שהוקם באסמרה למען ביתא ישראל ובוגריו הראשונים נשלחו יותר מאוחר לכפר בתיה. כאשר חזרו נערי כפר בתיה לאתיופיה, נסגר בית הספר באסמרה ובמקומו קמו בתי ספר בכפרים היהודיים. בוגלה היה המפקח של אותם בתי הספר שקמו. לאחר חיכוכים גוברים עם האוכלוסייה המקומית הועבר בית הספר הראשי לכפר אמבובר.
בתחילת שנות ה-70 הקימה רשת אורט בתי ספר באתיופיה ובוגלה שימש כמפקח. ב-1974 פרצה מלחמת האזרחים האתיופית וארגוני המחתרת, השמרניים והפרו מלוכניים הציבו למטרה את היהודים.

בישראל: 1987-1979

ב-1979 הורתה הממשלה האתיופית לסגור את בתי הספר של אורט בטענה של פעילות לאומית-ציונית. מורי בתי הספר היו מבוקשים ורבים מהם יצאו את גבולות המדינה דרך סודאן והגיעו לישראל.
באוגוסט 1979 הוציא משרד החוץ הישראלי ויזה דרך השגרירות המקסיקנית בישראל למען יציאתו של בוגלה מאתיופיה. עם הגעתו לישראל פעלו בה כבר ארגונים למען עליית הקהילה, הצטרפותו של בוגלה לקריאות העלייה רק חיזקו והעלו את המודעות. ב-15 בנובמבר נאם בוגלה באספה הכללית של הפדרציה היהודית במונטריאול ושבה נכחו כ-2,000 ממנהיגי יהדות צפון אמריקה והסביר את הצורך בעלייה המונית דחופה של בני קהילתו. עם עליית הקהילה משלהי שנות ה-70, עזר בוגלה לעולים החדשים להתאקלם.
נפטר באוגוסט 1987 בגיל 79 ונקבר ליד מורו, פרופ' עמנואל בחלקת גדולי האומה בהר המנוחות בירושלים, סמוך לקברו של הנשיא השני יצחק בן צבי.
מודנה (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1912 לאחר איחוד 2 מועדוני כדורגל בעיר מודנה. המועדון התחיל לשחק בעונת 1912/1913 בליגה הראשונה באיטליה. המועדון שיחק בליגה הראשונה באיטליה 20 שנה ברציפות עד עונת 1931/1932 שבסיומה ירד בפעם הראשונה לליגה השנייה באיטליה.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה מעונת 1932/1933 ועד עונת 1948/1949 . בעונת 1935/1936 הגיע לשמינית גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת אלסנדריה. בעונות 1938/1939, 1939/1940 הגיע לרבע גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצות נובארה וגנואה בהתאמה. בעונת 1941/1942 הגיע לחצי גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת יובנטוס. בעונת 1942/1943 הגיע לשמינית גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת    בולוניה. 
מעונת 1949/1950 ועד עונת 1959/1960 המועדון שיחק ברציפות בליגה השנייה. בתקופה זו שיחק במועדון הטנור לוצ'אנו פבארוטי. בסוף עונת 1959/1960 הגיע למקום 19 מתוך 20 בליגה השנייה וירד בפעם הראשונה לליגה השלישית באיטליה.
המועדון שיחק עונה אחת בליגה השלישית ועלה לליגה השנייה. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השנייה שבה הגיע לשמינית גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת לקו ועלה לליגה הראשונה. המועדון שיחק שנתיים בליגה הראשונה מעונת 1962/1963 ועד עונת 1963/1964 שבסיומה ירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה השלישית מעונת 1964/1965 ועד עונת 2001/2002. בעונת 1990/1991 הגיע לשמינית גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת בולוניה. בסוף עונת 2001/2002 חזר לליגה הראשונה אחרי 38 שנה. המועדון שיחק שנתיים בליגה הראשונה מעונת 2002/2003 ועד עונת 2003/2004 שבה הגיע לשמינית גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת לאציו. בסוף העונה ירד לליגה השנייה. המועדון משחק ברציפות בליגה השנייה מעונת 2004/2005.
ביוני 2015 מונה הרנן קרספו למאמן הקבוצה.
הליידי בקרוואן

תקציר עלילה

"הליידי בקרוואן" מתאר את סיפור הידידות שנרקמת בין המחזאי אלן בנט ומיס מרי שפרד, חסרת בית תמהונית. בנט מתידד איתה בשנת 1970 כשהוא עובר לגור בביתו החדש בקמדן, והיא גרה בוואן ישן ברחוב. בהמשך הוא מאפשר לה לחנות זמן מה בחצר ביתו, והיא נשארת שם למשך 15 שנה. ככל שהסיפור מתפתח בנט מגלה ששמה האמיתי של מיס שפרד הוא מרגרט פיירצ'יילד, ושהיא הייתה פסנתרנית מחוננת שלמדה אצל הפסנתרן הנודע אלפרד קורטו. עוד מתברר שבעבר היא ניגנה מוזיקה מאת שופן בקונצרט הפרומס, ניסתה להיות נזירה, ואחיה גרם לאשפוזה במוסד. היא נמלטה מהמוסד, צעיר על אופנוע שהתנגש בוואן שלה נהרג, והיא האשימה את עצמה, וכל חייה חששה שהיא תיתפס ותיעצר.

מוזיקה

פסקול הסרט כולל קטעי מוזיקה קלאסית מאת שופן ואחרים. חלק מהפסקול הולחן על ידי ג'ורג' פנטון. אלבום עם הפסקול יצא בלייבל Sony Classical Records של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ב-6 בנובמבר 2015 בממלכה המאוחדת, וב-11 בדצמבר בארצות הברית.

יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-12 בספטמבר 2015 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. ב-13 באוקטובר הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים של לונדון. ב-15 בנובמבר הוקרן בארצות הברית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דנבר. הסרט יצא לבתי הקולנוע בממלכה המאוחדת ב-13 בנובמבר 2015, וב-15 בינואר 2016 בארצות הברית.
גישוש נסוג

גישוש נסוג  (באנגלית: Backtracking) או עקיבה לאחור הוא סוג של אלגוריתם חיפוש שחוסך מעבר על מספר רב של מועמדים לפתרון על ידי שימוש בתכונות ספציפיות של הבעיה.
שיטה זו יכולה לשמש לפתרון בעיית סיפוק אילוצים (CSP)
המונח הומצא על ידי המתמטיקאי דריק (דיק) הנרי להמר בשנות החמישים.

תיאור

האלגוריתם מיועד למציאת פתרונות לבעיות שמקיימות את התכונה שאפשר לפסול בהן גם פתרונות חלקיים. דוגמה נפוצה לכך היא בעיה בה יש מספר משתנים, ולכל משתנה יש להתאים ערך מסוים כך שיתקיימו מספר אילוצים. רבים מהתשבצים הם בעיות כאלה (למשל סודוקו וקאקורו). 
נתאר את הבעיה כעץ החלטות, בו השורש הוא הבעיה ההתחלית והעלים הם פתרונות (אולי לא נכונים). כל קודקוד יהיה פתרון חלקי, וקשת מקודקוד א' לקודקוד ב' שציין שניתן להגיע מפתרון א' לפתרון ב' בצעד אחד.
כעת האלגוריתם עובד בצורה הבאה: כמו DFS, הוא מתחיל מהשורש וכל פעם מבצע את האלגוריתם על כל אחד מילדיו בזה אחר זה, אלא שאם הוא מגיע לקודקוד שהפתרון שהוא מייצג לא אפשרי, הוא מיד חוזר אחורה ולא ממשיך. בצורה כזאת ניתן לפסול כמות משמעותית של פתרונות בלי לבדוק אותם.

דוגמאות

דוגמה מפורסמת לשימוש בשיטה זו היא פתרון חידת שמונה המלכות בה ניתן לפסול פתרון חלקי ברגע שמלכה מאיימת על רעותה, מבלי להזדקק להשמת כלל שמונה המלכות על הלוח.
דוגמה נוספת לשימוש בשיטה זו היא של אדסחר דייקסטרה שבשנת 1972 הסביר כיצד למצוא מילה ארוכה באלפבית של שלושה סימנים שאין לה שתי תת-סדרות רצופות עוקבות זהות (בעיית תאו-מורס מתחילת המאה העשרים).
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה

עלילת הספר

כריסטופר בון מכיר את כל ארצות העולם ואת ערי הבירה שלהן ואת כל המספרים הראשוניים עד למספר 7,507. אף על פי שכריסטופר זוכר דברים רבים מאוד, ופותר בקלות בעיות מסובכות במתמטיקה ואף מנוסה בשיטות הקודים של ה-CIA, הוא מתקשה להבין ולהרגיש רגשות אנושיים פשוטים ביותר כגון בלבול וחרדה, או אף להבין בדיחות, מפני שבמוחו יש משמעויות רבות למילים. יום אחד הוא מגלה שהכלב האהוב מהבית ממול נרצח. למרות התנגדותו של אביו יוצא כריסטופר למצוא את הרוצח. הוא מדבר עם אנשים זרים, מעשה נועז מבחינתו, יוצא לחקור במקומות רחוקים ומסכן את עצמו בדרכים אחרות.
כשאביו מחרים את המחברת שבה הוא ערך את רישומיו, מגלה כריסטופר דברים גדולים יותר מכלב שנרצח: הוא מגלה שאמו לא מתה מהתקף לב, כפי שסיפר לו אביו, אלא עזבה את ביתם שבסווינדון, וילטשייר ועברה לגור בלונדון עם בעלה של שכנתו, בעלת הכלב שנרצח ושאביו הוא זה שהרג את הכלב.
עקב חששו מאביו הוא מחליט לברוח אל אמו המתגוררת בלונדון. כיוון שכריסטופר מחבב את המשטרה, הפועלת לפי מערכת חוקים מסודרת, הוא בדילמה האם לשתף פעולה עם השוטרים, שכן הוא מבין שהם רוצים להחזיר אותו לבית אביו. זו הפעם הראשונה שכריסטופר עוזב את ביתו ומגיע למקומות שאינם מוכרים לו, אשר מפחידים אותו מאוד. למרות הקשיים הרבים, תחת סיכונים רבים ובאומץ לב, הוא נוסע ברכבת ללונדון ומשם ברכבת התחתית לבית אמו בעיר הגדולה. לאחר תלאות הוא מצליח להגיע אליה.
בסוף הספר חוזרת אמו אתו לביתו, שם היא פוגשת באביו. כריסטופר עדיין מרגיש מאוים על ידי אביו, ששיקר לו שקר גדול מאוד וגם רצח את הכלב, ופוחד להישאר עמו לבד. עם הזמן הוא מתקרב שנית לאביו. בסיום הספר אביו של כריסטופר קונה לו כלב.
בסופו של דבר מגשים כריסטופר את שאיפתו ומקבל ציון מצוין (100) בבחינת הבגרות במתמטיקה, ומתכנן לעבור בחינות נוספות וללמוד באוניברסיטה מתמטיקה ופיזיקה.
המרכז החרדי להכשרה מקצועית בישראל

המרכז החרדי להכשרה מקצועית הוא מוסד להכשרה מקצועית המיועד למגזר החרדי. הלימודים במרכז הם בתחום ההיי טק והמקצועות החופשיים.
הלימודים מתנהלים בשעות שונות לנשים וגברים ועל ידי מרצים לגברים ומרצות לנשים. במכון מכינה לבני ישיבות שבה לומדים מתמטיקה, אנגלית ויישומי מחשב מהרמה הבסיסית ביותר.

היסטוריה

בשנת 1996 יזם צבי וינברגר, שעמד בראש מכון לב, את הקמת המרכז. הוא שכנע את ידידו ד"ר אברהם פוס מניו יורק, להעמיד לרשות המיזם סכום של חמישים אלף דולר. יחזקאל פוגל מונה למנכ"ל הראשון לבית הספר והוא שימש בתפקיד עד לשנת 2002. הלימודים נקבעו בערב כדי לאפשר לתלמידי כולל ללמוד במקביל ולהחליט בסיום הלימודים אם לפרוש לעבודה.
לדברי ראשי המרכז קיבל ירחמיאל בויאר את הסכמת הרב שך בתנאי שהרב אלישיב יקבע את התנאים. הרבנים יוסף ישראלזון, מרדכי שלמה שטיינמץ ושמואל אליעזר שטרן חתמו על מכתב תמיכה להפעלת מסלולי לימודים לגברים לתואר באישור המל"ג למקצועות המחשב, חשבונאות ומינהל, לאחר שנועצו ברב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל הלוי וואזנר והרב אהרון יהודה לייב שטיינמן, ובתנאי שלא ישולבו בהם תכנים של הגות ומחשבה "או כל לימוד שיש בו נגיעה לאפיקורסות חס ושלום", בהמשך יצאו רבנים ליטאים ובראשם הרב אלישיב והרב שמואל אוירבך כנגד מכללות ומוסדות להכשרה מקצועית ואקדמית, בנימוק שיש בכך החדרה של רוח ההשכלה לתוך הציבור החרדי.
הרב עובדיה יוסף פרסם מכתב תמיכה במרכז בניסן תשנ"ז, אפריל 1997.
יו"ר הוועד המנהל הוא יהודה פוס והמנכ"ל הוא אברהם מרדכי הורן.
נועה קולפ

נועה קולפ (נולדה ב-18 באפריל 1980) היא כתבת ועיתונאית ישראלית לשעבר, המשמשת כמנהלת תחום ההייטק בבנק דיסקונט בניו יורק.

ביוגרפיה

קולפ נולדה ברעננה ולמדה באולפנת צביה בהרצליה. הייתה פעילה בתנועת בני עקיבא כחניכה ומדריכה. מאוחר יותר למדה כלכלה ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1998 ככתבת תשתיות ונדל"ן בגלי צה"ל, כחיילת הדתיה הראשונה שם. שנה לאחר מכן מונתה לכתבת הכלכלה של התחנה. לאחר שיחרורה המשיכה לעבוד בתחנה ככתבת כלכלית וכמו כן שימשה כעורכת יומן הבוקר "בוקר טוב ישראל" ומגישת התוכנית הכלכלית ו"24 היום שהיה".
בשנת 2005 עברה קולפ לערוץ 10 ומונתה לראש הדסק הכלכלי. כמו כן הגישה קולפ את ה"תוכנית הכלכלית" בערוץ.
ב-2009 נישאה לאמנון קראוס והשניים עברו לניו יורק בעקבות מינויו לקונסול הכלכלי ומינויה לכתבת ערוץ 10 ו"גלובס" בניו יורק. בשנת 2012 סיימה קולפ לימודים לתואר שני בעיתונות ומינהל עסקים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
בשנים 2014 - 2016 שימשה כמנהלת עסקית של חברת האופנה של אלי טהרי בניו יורק ובשנים 2017 - 2019 ניהלה את חברת "Netlims" בניו ג'רזי. באפריל 2019 מונתה לנהל את תחום ההייטק בבנק דיסקונט בניו יורק.
קולפ היא אם לשלוש בנות.
האחים חנקין

האחים יבגניי (14 בדצמבר 1900 - 3 בינואר 1938) ויעקב (2 בדצמבר 1903 - 13 בדצמבר 1941) ממשפחת חֶנְקִין היו צלמים חובבים יהודים סובייטיים שהתפרסמו בצילום יומיומי של חיי הערים לנינגרד בברית המועצות וברלין בגרמניה בין שתי מלחמות העולם. הם היו בני דודים של קיריל חנקין.

ביוגרפיה

האחים נולדו ברוסטוב על דון במשפחתם של אלכסנדר חנקין ואנה (שם נעורים: ארברג).
יבגני חנקין אחרי מהפכת אוקטובר היגר מברית המועצות ב-1926 והתגורר בברלין עד 1936 שם עבד כמוזיקאי שניגן על טרמין. לאחר מכן חזר לברית המועצות, נעצר על ידי נ.ק.וו.ד., נשפט והוצא להורג כ"מרגל גרמני". קבור בבית הקברות לבאשובו.
יעקב חנקין עבר ללנינגרד, שם עבד ככלכלן היה נשוי לפרידה ונולדה להם בת גלינה. ב-1941 התגייס כמתנדב לחזית לנינגרד, שם נפצע תוך זמן קצר ונפטר מפצעיו בבית חולים שדה. הוא נקבר בקבר אחים בבית הקברות פונדולובסקויה.
האחים הם אחייניהם של ולדימיר חנקין וויקטור חנקין, שניהם שחקנים ידועים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 ובני דודים לקיריל חנקין, סופר ועיתונאי ברדיו אירופה החופשית

האוסף

אוסף התמונות של האחים כולל כ-7500 צילומי נגטיב. הצילומים כוללים חיי יום יום בשתי הערים: לנינגרד וברלין. הוא נשמר עד לא מזמן אצל קרוביו של יעקב חנקין. רק בשנת 2016, היורשים פתחו את הארגזים וגילו את האוסף.
בשנת 2017 האוסף הוצג לציבור לראשונה בתערוכה שנערכה בארמיטאז'. בשנת 2019 החלה תערוכה נוספת במילנו.
צ'ארלס לאקמן

צ'ארלס לאקמן (באנגלית: Charles Luckman‏; 16 במאי 1909 - 26 בינואר 1999) היה איש עסקים ואדריכל אמריקאי.

כאיש עסקים

לאקמן, שנולד בקנזס סיטי, בן יחיד למשפחה מן המעמד הבינוני, ביקש לממש חלום ילדות ולהיות אדריכל. לשם כך השתלם באוניברסיטת אילינוי, ובשנת 1931 סיים את לימודיו. אולם עקב השפל הגדול לא מצא עבודה כאדריכל ופנה לעסקים. בתחילה עבד כאיש מכירות ובהמשך קודם למשרות ניהול רמות יותר ויותר עד שהיה בגיל 30 לאחד המנכ"לים הצעירים ביותר בארצות הברית, כמנהלה של חברת משחת השיניים "Pepsodent". שבע שנים לאחר מכן, עקב רכישה, הפך למנכ"ל "ליוור ברודרס" (חלק מתאגיד הענק יוניליוור ונציגו בארצות הברית) וזכה לתואר "ילד הפלא של עולם העסקים האמריקאי" (Wonder Boy of American Bussiness).
בעת מלחמת העולם השנייה כיהן בוועידת הנשיא לזכויות אדם. מיד עם תום המלחמה ביקש הנשיא הארי טרומן כי לאקמן יקח על עצמו את תפקיד היושב ראש של "הוועדה האזרחית לסיוע" (למדינות אירופה), מסגרת שקדמה במספר חודשים לתוכנית מרשל. עבור פועלו זה זכה לעיטור לגיון הכבוד הצרפתי, לחבר מסדר יוחנן הקדוש הבריטי ולעיטור "כוכב הסולידריות" האיטלקי. 
ב-10 ביוני 1946 הופיע המנכ"ל הצעיר של "ליוור ברודרס" על שער גיליון טיים מגזין.

כאדריכל

לאקמן לא ויתר על חלום ילדותו וב-1949, עשרים שנה לאחר שעזב את האוניברסיטה, סייע לתכנן את "ליוור האוס", מטה החברה שלו בניו יורק. גורד השחקים האלגנטי תוכן לפי עקרונותיו של האדריכל מיס ון דר רוהה והיה אחד הראשונים שנבנו תוך שימוש ב"מסכי זכוכית" אטומים לכל ארכו.
לאקמן התפטר מראשות ליוור ברודרס כדי להפוך לאדריכל במשרה מלאה. הוא עבר ללוס אנג'לס וחבר לויליאם פריירה עמו למד באילינוי. בין הפרויקטים שתכננו בשנות החמישים נמצאים כמה מן המבנים המודרניסטיים שאפיינו את אדריכלות התקופה בלוס אנג'לס, אשר שמו דגש על קווים נקיים ומעוגלים ומבנה אוירודינמי, עיצוב שקרא "סילוני" או "חללי". גולת הכותרת של עבודתם הוא המבנה הנושאי של נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, כמו כן תכננו את "עיר הטלוויזיה" של CBS בפיירפקס, את מלון הילטון בברלין, את מלון דיסנילנד ועוד.
לאחר שעזב את השותפות עם פריירה תכנן לאקמן בלוס אנג'לס את מרכז הכנסים של לוס אנג'לס, מרכז Aon, גן החיות של לוס אנג'לס והפורום. בניו יורק תכנן את המדיסון סקוור גארדן, עבור נאס"א תכן את מרכז הבקרה לטיסות המאוישות ביוסטון ומבנים במרכז החלל קנדי, ואת אצטדיון אלוהה בהונולולו. משרד האדריכלים שהקים (Charles Luckman Associates (CLA, היה לאחד הגדולים והמצליחים בארצות הברית בין 1968 ו-1973.
קציעה

קְצִיעָה היא דמות מקראית, בתו של איוב. שמה מופיע באפילוג לסיפורי ספר איוב. קציעה נולדה לאחר שה' השיב לאיוב את כל רכושו ומעמדו לאחר הניסיונות בהם ניסה אותו. מסופר כי לקציעה היו עוד שבעה אחים אשר שמם אינו ידוע ושתי אחיות הבכירה ימימה, והצעירה קרן הפוך. המקרא מציין את שמות הבנות שנולדו לאיוב ולא את שמות הבנים. עוד מוסיף המקרא ומציין כי ניתנה לאחיות ובכללן לקציעה נחלה "בתוך אחיהן". 
סוף הסיפור אינו מספר בשמות בניו של איוב. המחבר המקראי מוסיף כי:" וְלֹא נִמְצָא נָשִׁים יָפוֹת, כִּבְנוֹת אִיּוֹב--בְּכָל הָאָרֶץ; וַיִּתֵּן לָהֶם אֲבִיהֶם נַחֲלָה, בְּתוֹךְ אֲחֵיהֶם". ייתכן כי בהערת המחבר על אודות יופיין של בנות איוב קיימים שרידים מספר איוב החיצוני המספרים בשבח בנותיו של איוב.

מדרש שמה

יש שפירשו את השם קציעה מן הצמח Laurus Casia. התבנית "קְצִיעוֹת" מופיעה בספר תהילים, פרק מ"ה, פסוק ט'. מצודת ציון ואחרים פירשו את הפסוק בתהילים "מור ואהלות קציעות" - שמות מיני בושם. שמותיהן של בנות איוב ובכללן זה של קציעה, ניטלו מיסודות הטבע. ימימה מהחי- יונה. קציעה מהצומח, "שהיה ריחה נודף כקציעה (בבא בתרא ט"ז, ב') וקרן הפוך מן הדומם - סוג של צבע. אסף הרופא פירש את המילה 'קציעות' כך "קציעות הנקראים בלשון ארם: משלחתא דבסמא ובלשון יוון נקרא כסייא פיסטולא, ובלשון ערב סליכא".

הדמות "קציעה" בתרבות

המחזה "איוב" או העונה הבוערת מאת אהרון מגד הוצג בתיאטרון הבימה. את דמותה של קציעה גילמה גאולה נוני. במחזה מייצגת קציעה את הטיפוס האדיש, טיפוס מתבולל, חסר מודעות וזהות לאומית. בראש מעייניה עומדת הקריירה שלה. דמותה של קציעה אינה מבינה את משמעות 'השריפה הגדולה' - השואה. דמותה של קציעה מגלמת את הדמות האדישה לעבר ההיסטוריה של עמה. היא מסבירה לבן זוגה כי מישהו פגע, שרף את אחוזת אביה. היא אינה מסכימה עם הסיבות לפגיעה - שנאה ואנטישמיות. תגובתה טיפוסית לדמותו של האדיש: "אינני חושבת שלאבא היו אויבים אי פעם"
איגור ריבק

ביוגרפיה

ריבק נולד בחרקוב.

אלוף אירופה

באליפות ברית המועצות בהרמת משקולות שנערכה בשנת 1956 זכה ריבק במדליית כסף במשקל של עד 67.5 ק"ג, לאחר שהרים 375.0 ק"ג במצטבר: לחיצה - 110 ק"ג, הנפה - 115 ק"ג ודחיקה - 150 ק"ג. באליפות אירופה בהרמת משקולות שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בסוף יוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשקל של עד 67.5 ק"ג, לאחר שהרים 382.5 ק"ג במצטבר: לחיצה - 112.5 ק"ג, הנפה - 120 ק"ג ודחיקה - 150 ק"ג

אלוף אולימפי

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ריבק במדליית זהב בהקמת משקולות במשקל של עד 67.5 ק"ג, לאחר שקבע שיא אולימפי חדש של 380 ק"ג במצטבר: לחיצה - 110 ק"ג, הנפה - 120 ק"ג ודחיקה - 150 ק"ג, לפני בן ארצו רוויל חבוטדינוב (372.5 ק"ג: 125 ק"ג, 110 ק"ג, 137.5 ק"ג) וקים צ'אנג-הוי מקוריאה הדרומית (370.0 ק"ג: 107.5 ק"ג, 112.5 ק"ג, 150 ק"ג).
בסוף שנות ה-50 סיים ריבק את לימודיו והחל לעבוד כרופא ספורט.
רד אאורבך

תחילת קריירת האימון

אאורבך נולד למשפחה יהודית בברוקלין ולמד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא שימש כעוזר מאמן באוניברסיטת דיוק עד שנאלץ להחליף את המאמן הראשי, גרי ג'רארד, שלקה בסרטן. אאורבך נשאר בתפקיד רק 3 חודשים כיוון שלא רצה לקבל משרת אימון בנסיבות שכאלה, ופנה לאמן את וושינגטון קפיטולס (שפורקה ב-1951) בשנים 1947-1949. בהדרכתו, הקבוצה הגיעה למאזנים מצוינים ולראשות הבית פעמיים, אך לא הצליחה לזכות באליפות. בעונת 1949/50 אימן אאורבך בקבוצת "טריי-סיטיז בלקהוקס" (כיום האטלנטה הוקס) והוביל אותה למאזן 28-29. עונה זו היא היחידה בה הוביל מועדון למאזן ניצחונות שלילי.

אימון בבוסטון סלטיקס

בעונה הבאה החל אאורבך לאמן בבוסטון סלטיקס והוביל אותה להישגים מרשימים עם ביל ראסל, בוב קוזי, ג'ון האבליצ'ק ועוד שחקנים מעולים. כשפרש מאימון בשנת 1966, לאחר 20 שנה כמאמן, נזקפו לזכותו 938 ניצחונות עונה רגילה (שיא שנשמר עד שנת 1995) וכן 9 אליפויות (השיא נשבר רק על ידי פיל ג'קסון). אחד מסימני ההיכר הידועים שלו היה הדלקת סיגר לאות ניצחון עוד לפני סיום זמן המשחק.
ייפ מאן

תולדות חייו

ייפ נולד לייפ הוי-דור ונג שואי, והיה השלישי מארבעה ילדים. הוא גדל במשפחה אמידה בפושאן, גואנגדונג, וקיבל חינוך סיני מסורתי. אחיו הבכור היה ייפ קאי-גאק, אחותו הבכורה הייתה ייפ וואן-מאי ואחותו הצעירה ייפ וואן-אום.
ייפ התחיל ללמוד וינג צ'אן מצ'אן וואה-שון כשהיה בן 13. בזמנו שצ'אן היה כבר בן 70, ייפ היה תלמידו האחרון של צ'אן. בשל גילו של מורו, ייפ למד את רוב הכישורים והטכניקה מהתלמיד השני בוותיקותו של צ'אן: נג כאונג-סוק. צ'אן נפטר שלוש שנים לאחר תחילת אימוניו של ייפ ואחת מבקשותיו לפני המוות הייתה שנג ימשיך לאמן את ייפ.
בגיל 15, ייפ עבר להונג קונג בעזרת קרוב משפחה, לאונג פוט-טינג. שנה מאוחר יותר, הצטרף ללימודים בבית ספר תיכון St. Stephen's College עבור משפחות עשירות וזרים המתגוררים בהונג קונג. במהלך לימודיו ב - St. Stephen's College ייפ ראה שוטר זר מכה אשה והחליט להתערב. השוטר ניסה לתקוף את ייפ, אבל ייפ חבט בו לאדמה וברח לבית ספר עם חבר לכתה. החבר לכתה של ייפ סיפר מאוחר יותר לאחד המבוגרים שגר איתו באותו בניין. המבוגר נפגש עם ייפ כדי לשאול אותו באיזה אמנות לחימה הוא מתאמן. האיש אמר לייפ שצורת הלחימה שלו "לא מלהיבה". האיש אתגר את הוינג צ'אן של ייפ נגד הצ'אי סאו (שיטת אימון המצריכה שליטה בהתקפה ובהגנה) של האיש. ייפ ראה את זה כהזדמנות להוכיח שהיכולות שלו טובות, אך הובס על ידי האיש לאחר כמה מהלומות. היריב של ייפ חשף את עצמו כלאונג ביק, בנו ותלמידו הבכיר של מורהו של צ'אן, לאונג ג'אן. לאחר ההתקלות הזאת, ייפ המשיך ללמוד מלאונג ביק.
בגיל 24 ייפ חזר לפושאן והצטרף למשטרה. הוא לימד וינג צ'אן כמה מפקודיו, חברים וקרובי משפחה, אבל לא הפעיל באופן רשמי בית ספר לאמנויות לחימה. חלק מהתלמידים הרשמיים היותר ידועים שלו היו לוק ייו, כואוו קוונג-יוא (周光裕), קווק פו (郭富), לון קאה (倫佳), צ'אן צ'י-סון (陳志新), ולואי ינג (呂應). נאמר שמביניהם כואו קוונג-יוא היה הטוב מכולם, אבל בסופו של דבר הוא נכנס לתחום המסחר והפסיק להתאמן באומניות הלחימה. קווק פו ולון קאה המשיכו ללמד תלמידים משלהם והעבירו הלאה את אומנות צ'אן לפושאן ואזור גואנגדונג. מאוחר יותר צ'אן צ'י-סון ולואי ינג הגיעו להונג קונג, אבל אף אחד מהם לא הסכים לקבל תלמידים. ייפ עבר לגור עם קווק פו במהלך מלחמת סין-יפן השנייה וחזר לפושאן רק לאחר המלחמה, שם המשיך עם הקריירה המשטרתית. ייפ עזב את פושאן להונג קונג ב 1949 לאחר שהמפלגה הקומוניסטית ניצחה במלחמת האזרחים והקימה את הרפובליקה העממית של סין ביבשת הסינית. ייפ היה קצין בקוומינטנג, (המפלגה הלאומית הסינית), יריבתה של המפלגה הקומוניסטית במלחמת האזרחים.

סרטים בהם מופיע שחקן כייפ מאן

הדרקון: סיפורו של ברוס לי - סרט ביוגרפי בדוי למחצה המגולל את סיפורו של ברוס לי, בכיכובם של ג'ייסון סקוט לי, לורן הולי ורוברט וגנר.
פרק טלוויזיה

פרק טלוויזיה הוא פרק מתוך יצירה טלוויזיונית, כמו למשל סדרת טלוויזיה. המונח "פרק" נמצא בשימוש גם בסוגות אחרות של תקשורת המונים, כמו למשל פרקיה של סדרת סרטי הקולנוע "מלחמת הכוכבים".
הפרק הראשון של סדרה מכונה "פיילוט", כאשר המילה "פיילוט" משמשת לעיתים גם כשמו של הפרק, ופרק סיום מכונה בדרך כלל "פינאלה". פרק המסתיים באמצעו של קליימקס דרמטי נקרא לעיתים קרובות "קליף האנגר". פרקים כאלה הם נפוצים מאוד באופרות סבון יומיות וכן בפרקי סיום של סדרות פריים טיים המחולקים לשני חלקים.
פרק יכול להיות חלק מעלילה מתמשכת הנפרשת על פני עונה אחת או יותר, או על פני סדרה שלמה. ישנם גם מקרים מיוחדים, כך למשל עלילתה של כל עונה בסדרה הישראלית היומית "בטיפול" מחולקת לחמש עלילות משנה, כאשר אחד מימי השבוע מוקדש לכל אחת מן העלילות.
תוכניות אירוח לא מעניקות בדרך כלל שמות לפרקיהן, מלבד יוצאות דופן כמו "המופע של ג'רי ספרינגר". ישנן גם סדרות דרמה שלא מעניקות שמות לפרקיהן, כמו למשל "מרחק נגיעה" הישראלית. תוכניות רבות אימצו לעצמן תבנית לשמות הפרקים שיזהו כל פרק עם הסדרה. כך למשל שמות כל פרקיה של הסדרה "סיינפלד" מלבד אחד מתחילים במילה "The" (ה"א הידיעה בנוסח העברי), הרוב המוחלט של שמות פרקיה של הסדרה "חברים" מתחילים במילים "The one with" או "The one where" (מילולית: "הזה עם-", "זה שבו-"), שמות כל פרקיה של הסדרה "מונק" מתחילים במילים "מר מונק", ושמו של כל פרק ב"24" מציין את השעה ביממה בה מתרחשת עלילתו.
הפרק מן "המופע של אד סאליבן" שכלל את הופעתו הטלוויזיונית הראשונה של אלביס פרסלי (1956) והפרק "לוסי הולכת לבית החולים" מתוך הסדרה "לוסי אהובתי" (1953) הם הפרקים הנצפים ביותר אי פעם, עם 82.6 ו-71.7 אחוזי צפייה בהתאמה בארצות הברית. תוכנית הפריים-טיים הנצפית ביותר בארצות הברית מ-1964 ועד היום היא פרק הסיום של הסדרה "מ.א.ש", "Goodbye, Farewell and Amen", עם 60.2 אחוזי צפייה. במקום השני מדורג הפרק "מי ירה בג'יי-אר?" מתוך העונה השלישית של "דאלאס". הפרק הנצפה ביותר בבריטניה הוא פרק מאופרת הסבון "איסטאנדרס" ששודר ב-1986 ובו צפו 30.15 מיליון איש.
קלי אדמס

ביוגרפיה

אדמס נולדה בלינקולן שבלינקולנשייר. היא למדה בבית הספר נורת' קסטיבן בנורת' הייקהם. את הכשרתה המקצועית קיבלה באקדמיית מאונטוויו לאמנויות התיאטרון בווד גרין שבלונדון.
תפקידיה הראשונים של אדמס היו בדמות טרה פלמר-טומקינסון בדוקו-דרמה על אודות הנסיך ויליאם, ובפרק בסדרה "רופאים". בין 2004 ל-2006 שיחקה בתפקיד קבוע בדמות מיקי הנדרי בסדרה הרפואית "הולבי סיטי". אדמס לוהקה לתפקיד יחד עם השחקנית ג'יי ג'ייקובס שהצטרפה לסדרה בעונה השישית.
אדמס נבחנה בתחילה לדמות דונה. אבל המנהלים חשבו שהיא תתאים יותר לדמות של מיקי, שהיא שקטה יותר, בניגוד לאופיה החצוף של דונה. היא וג'ייקובס עבדו יחד בסדנה במשך שלוש שעות, והמפיקים הבחינו ביניהן ב"ניצוץ מיידי", שהוביל לליהוק המשותף שלהן. ב-2004 הייתה לדמות שגילמה מערכת יחסים לסבית עם הדמות של ג'ייקובס. הסצנה שבה הן התנשקו נערכה וקוצצה בחצי, כי נחשבה למפורשת מדי לשידור. ב-2006 הדמות של אדמס עזבה את סדרה ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה בניוקאסל.
בהמשך הופיעה אדמס בתפקיד משרתת בפרק "A Thing or Two About Loyalty" בסדרה "רובין הוד".
ב-2009 הצטרפה אדמס לסדרה הוותיקה של ערוץ BBC1 "הנוכלים" בעונה החמישית, וגילמה את אמה קנדי, חברה חדשה בצוות הנוכלים של מיקי בריקס. היא המשיכה לשחק בסדרה במשך שלוש עונות נוספות עד לסיומה ב-2012. בפרק בעונה השישית אדמס גילמה את דמותה של קיילי מינוג כפרודיה על הדמיון בינה לבין הזמרת האוסטרלית.
ב-2009 שיחקה אדמס בתפקיד קטן בסרט הביוגרפי "ברונסון" אודות הפושע הנודע לשמצה צ'ארלס ברונסון. עוד באותה שנה השתתפה במותחן מדע בדיוני בריטי בשם "Beacon77" שהוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן. ב-2010 הופיעה אדמס בסרט "חמש החברות האחרונות שלי" בתפקיד ונדי. ביולי 2012 אושר ב-BBC שאדמס תככב בעונה חדשה של הסדרה "Death in Paradise". ב-2013 כיכבה אדמס בתפקיד פאדרה מרי גרינסטוק בקומדיה "Bluestone 42" של ערוץ BBC Three, ושיחקה בסדרה במשך שתי עונות.

חיים אישיים

בפברואר 2011 התחתנה אדמס עם בן זוגה, צלם האופנה כריס קנדי, בטקס שנערך בהאקני טאון הול. היא הציעה לו נישואים כשהיו בטיול בברוז'.