google/wiki40b huggingface dataset:
מתיו קולר

ביוגרפיה

קולר נולד באירי שבפנסילבניה. ב-1983 סיים תואר ראשון באוניברסיטת אינדיאנה בפנסילבניה. הוא בעל תואר שני במדעי המחשב מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, ותואר שני בהיסטוריה צבאית מהמכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית.
ב-1984 התגייס לצי, תפקידיו המבצעים בים כללו שירות כקצין מודיעין בטייסת הקרב 102 על נושאת המטוסים "USS America", שימש קצין המודיעין של פלגת התקיפה האמפיבית הראשונה באוניית הסער האמפיבית "USS פלליו" וקצין המודיעין של קבוצת הסיירות-משחתות השנייה כחלק מקבוצת הקרב של נושאת המטוסים "ג'ורג' וושינגטון". 
בתפקידי מטה ביבשה שימש קצין מודיעין ולוחמת מידע במפקדת כוחות הצי באירופה, שימש סגן ראש מחלקת מודיעין במרכז הלוחמה המשותף, ראש מבצעי המודיעין בפיקוד המבצעים המיוחדים וקצין המודיעין של כוח המשימה המשותף לסוכנויות הממשל השונות בקי וסט שבפלורידה. כאדמירל משנה שימש סגן קצין המודיעין של הצי, סגן מפקד פיקוד הסייבר של הצי וסגן מפקד יחידת TAO בסוכנות לביטחון לאומי  ב-2012 מונה לקצין המודיעין של פיקוד אפריקה של ארצות הברית.
באוקטובר 2014 מונה למפקדו הראשון של פיקוד לוחמת המידע של הצי. ביולי 2017 קודם לדרגת תת-אדמירל. ביוני 2018 מונה לקצין המודיעין של הצי ולסגן לתחום לוחמת המידע של ראש המבצעים הימיים.
מעברות

היסטוריה

ראשיתו של קיבוץ מעברות בקיבוץ ג' שהוקם ב-1925 על ידי חלוצים מתנועת השומר הצעיר שעלו לארץ ישראל מבוקובינה ומבסרביה שבממלכת רומניה וישבו במשך כעשר שנים בחיפה עד שקיבלו קרקע להתיישבות קבע. בין 1929 ל-1930 עלו ראשוני חברי תנועת השומר הצעיר מבולגריה והתיישבו תחילה בקבוץ משמר העמק. בהתאם להצעת הקיבוץ הארצי התאחד גרעין עולי בולגריה עם חברי קיבוץ ג'. שתי הקבוצות הקימו מחנה אוהלים זמני ליד שכונת בת גלים של ימינו וחבריהן עבדו בעבודות מזדמנות בעיר חיפה, הגברים בבניין והנשים ככובסות. לאחר מכן הצטרפה אליהם קבוצה מהשומר הצעיר בהונגריה. קיבוץ ג' התפלג על רקע אידאולוגי וחלק מהחברים הקימו את גבעת חיים ביולי 1932.

העלייה לקרקע

בערב ראש השנה, 25 בספטמבר 1933, הגיע גרעין המתיישבים לוואדי חווארת, חבריו הקימו ארבעה צריפים ומסביבם בנו גדר. ב-1936 השתרע היישוב על 447 דונמים ומנה 172 נפשות, מהם 137 בגירים ו-35 ילדים. התושבים עסקו בפלחה, ברפתנות ובלולנות. בזמן המרד הערבי הגדול הוצתו שדות היישוב וחלק ממחסני היבולים, והיו עימותים עם הבדווים שהתיישבו בסמוך לו.

התבססות הקיבוץ

ב-1939 הניבו לראשונה עצי ההדר תפוזים ובמקביל נקלטה בקיבוץ קבוצת עולי עליית הנוער מגרמניה הנאצית.
במהלך מלחמת העולם השנייה גדל שטח היישוב לכדי 1,000 דונמים, שהיו בבעלותו, ועוד כ-1,200 בחכירה. בשלהי 1945 מנתה אוכלוסיית הקיבוץ 260 נפשות, מתוכם 33 ילדים שהצליחו להימלט מממלכת יוגוסלביה. לאחר מלחמת העולם השנייה נקלטו בקיבוץ עולים מצ'ילה.

לאחר הקמת המדינה

ב-1955 חי ופעל במקום עם משפחתו הצ'לן הצרפתי פול טורטלייה, שהתלהב מהאידיאלים של הקיבוץ. הוא אף הלחין כאן את יצירתו "סימפוניית ישראל". בקרבת הקיבוץ נתגלה ב-1966 בית קברות מתקופת הברונזה התיכונה I. נתגלו כתריסר קברים אשר מתוכם 7 בשימוש. באחד הקברים נתגלה ראש גרזן שאופייני לתקופה ואיפשר לתארך את בית הקברות.
הקיבוץ ידוע היום בעיקר בזכות מפעל המזון שלו "מוצרי מעברות" (מטרנה, ובונזו ולה-קט) ובית החרושת לתרופות "תרימה". בקיבוץ מגדלים כותנה, ליצ'י וכו', כמו כן יש משק חלב ובריכת דגים. כמו כן רכשו את חברת תוספי המזון 'אלטמן' ואת חברת 'אדמה' למוצרי מזון אורגניים. ב-2017, בעקבות מכירת מטרנה, צפוי הקיבוץ לרווחי הון בסדר גודל של כ-450 מיליון ש"ח, שמשמעותם הכלכלית בחלוקה פוטנציאלית, ושווה תעניק לכל חבר קיבוץ כ-600,000 ש"ח.]
במקום היה בית ספר תיכון אזורי גדול, "רמות חפר", אולם בשנת 2014 עזב בית ספר את "גבעת
המוסד" של הקיבוץ והתאחד עם מבואות ים במכמורת. בספטמבר 2017 נפתח בית ספר יסודי ייחודי ברוח מונטיסורית "סימני דרך". המוסך המרכזי של קואופרטיב ההובלה "עמק חפר" צמוד לקיבוץ. הקיבוץ נחשב לקיבוץ שיתופי אשר לא עבר תהליכי הפרטה.
סאלם (עמק יזרעאל)

סאלם (בערבית: سالم) הוא כפר ערבי בעמק יזרעאל ליד צומת מגידו. הכפר סמוך לקו הירוק ולגדר ההפרדה ועד מלחמת ששת הימים היה ידוע כמרכז הברחות בין ישראל וירדן. שייך למועצה המקומית מעלה עירון.
הכפר נוסד על ידי שתי חמולות שאחת מהן היא חמולת סביחאת שהגיעו מהכפר רומנה מעבר לגדר המערכת. בתחילת נובמבר 1954 נכנסו חיילים ירדניים לתוך הכפר וירו ממנו על כוח של משמר הגבול. בישראל הייתה תרעומת על תושבי הכפר שלא הודיעו על כניסת הירדנים לכפר.
בשנת 1992 נוצרה המועצה המקומית מעלה עירון כמיזוג של סאלם ושכניו מוּסמוּס, זלַפה, ביאדה, ומשירפה. בית הספר התיכון שבכפר משרת גם את שאר תושבי המועצה.
סמל הרפובליקה הסינית

סמלה של הרפובליקה הסינית "השמיים הכחולים והשמש הלבנה" (מנדרינית: 青天白日; פין-יין: Qīng tīan bái rì) מתפקד כסמל והדגל של הקוומינטנג, המפלגה הפועלת ברפובליקה הסינית. הסמל מהווה גם את החלק העיקרי בדגל הרפובליקה הסינית והוא גם הסמל הלאומי. זהו גם הסמל של הצי של הרפובליקה.
ב"השמיים הכחולים והשמש הלבנה" יש 12 קרניים לשמש המסמלים 12 חודשים וכן 12 שעות בשעון הסיני הישן (時辰 שִיאֵן) השוות לשעתיים בשעון המודרני (小時 חִיאַווֹשִי) ומסמל גם את רוח הקידמה.
דגל "השמיים הכחולים והשמש הלבנה" עוצב במקור על ידי לו האו-טונג שהיה "קדוש מעונה" של מהפכת שינהאי. הוא הציג את העיצוב שייצג את צבא המהפכה וההתנגדות לשושלת צ'ינג באספה בהונג קונג ב-11 בפברואר 1895. ב-1905 סון יאט-סן הוסיף שדה אדום לדגל שעתיד היה להפוך לדגלה של הרפובליקה הסינית.
במהלך התקוממות ווצ'אנג שהובילה להקמת הרפובליקה הסינית, לחמו הצבאות המהפכניים תחת דגלים שונים. דגלו של לו האו-טונג היה בשימוש בפרובינציות הדרום-מערביות בסין (גואנגדונג, גואנגשי, יונאן וגוויג'ואו) בעוד במחוזות אחרים היה שימוש ב"דגל 18 הכוכבים", ב"דגל 5 הכוכבים", ובעיצובים נוספים של הסמל.
כשממשלתה של הרפובליקה הסינית קמה ב-1 בינואר 1912 "דגל 5 הצבעים" אומץ כדגל הלאומי אך סאן יאט-סן לא חשב שעיצובו ראוי כיוון שהקווים האופקיים שבו ציינו היררכיה מעמדית לדעתו כפי שהיה נהוג בימי קיסרות צ'ינג.
כשהקים ממשלה אלטרנטיבית בגואנגג'ואו ב-1917 הוא בחר עיצוב דומה. "השמיים הכחולים והשמש הלבנה" היו לסמל המדינה והדגל עם השדה האדום (דגל הצי באותם ימים היה לדגל המדינה. סמל ודגל זה אומצו בסופו של דבר על ידי הממשלה ב-1928 ודגלו של הצי היה באופן רשמי "השמיים הכחולים והשמש הלבנה".
בשנותיה המוקדמות של הרפובליקה, תחת שליטת הקוומינטנג דגל המפלגה היה זהה לדגל הרפובליקה. גרסה מקובלת של תצוגת קיר כללה את דגל הרפובליקה מימין, דגל המפלגה משמאל ותמונה של אבי האומה סון יאט-סן באמצע.
מאז שהרפובליקה הסינית נדחקה לאי טאיוון ומאז שהופסק הממשל הצבאי באזור איבד הסמל חלק מכוחו. למרות זאת הוא עדיין מופיע בעצרות פוליטיות ובמפגשים של הקוומינטנג והקואליציה הפאן-כחולה.
דגל וסמל המפלגה הגיע לחדשות העולמיות בבחירות ברפובליקה שנערכו בשנת 2004 כשהנשיא המכהן צ'ן שואי-ביאן העלה את הסברה שסמל ודגל המפלגה מפרים זכויות יוצרים בדמיונם לסמל המדינה. הוא הזכיר שהחוק אוסר על שימוש בסמל במוסדות שאינם ממשלתיים. הוא הכריז שאם מפלגתו תזכה בבחירות הוא ייתן לקוומינטנג שלושה חודשים לשנות את סמלה. נציגי המפלגה השיבו בלעג ש"אם כך אז על הרפובליקה הסינית לשנות את סמלה כיוון שזה היה סמל המפלגה קודם". הקואליציה הפאן-ירוקה לא הצליחה להשיג רוב בבחירות וצ'ן לא נקט בשום מעשה.
בית ספר אזורי עין כרם

היסטוריה

בית הספר החקלאי נחנך באוקטובר 1952 במשכנו הזמני במבנים ששימשו את חוות הלימוד, שהוקמה על ידי רחל ינאית בן צבי, שהועברה לעין כרם מהשטח המפורז ממזרח לתלפיות, לאחר מלחמת העצמאות. בין מקימי המקום היה גם ד"ר ם משיח. כפנימיות שימשו בתים שננטשו על ידי בעליהם הערבים במלחמת העצמאות. בסוף 1955, בעקבות נטישת חברי נווה אילן את קיבוצם, ביקש משרד החקלאות להעביר את בית הספר לנווה אילן,  אולם העובדים סירבו ומשרד החקלאות הקים לבית הספר קמפוס בקרבת בעין כרם. בשנת 1957 סבל בית הספר ממיעוט תלמידים. בסביבות שנת 1960 הועבר בית הספר מאחריות משרד חקלאות למשרד החינוך.                      בשנת 2002 הועברה פנימיית כרמית לכפר ושמה הועבר לעין כרמית מנהל הפנימייה עד שנת 2017 היה יניב ויצמן ומשנת 2017 נכנס לתפקיד אלי אליהו.

אופי בית הספר

בית הספר משמש כבית ספר תיכון אזורי ליישובי ההר הגבוה במועצה אזורית מטה יהודה וככפר נוער. בבית הספר נלמדים מקצועות חקלאיים כגון: משתלה, תזונה, צמחי עציץ, מדעי כדור הארץ, לימודי סביבה, ביולוגיה, כלבנות  וכדומה. מקצועות אלה נלמדים בנוסף למקצועות הרגילים.
בעבר לימדו בבית הספר מקצועות חקלאיים נוספים כגון: לול, גידול פרחים, רפת, ומטעים. בית הספר נמצא באחריות "המינהל לחינוך התיישבותי, פנימייתי ועליית הנוער" במשרד החינוך, המשמש כמחוז ארצי עבור כפרי הנוער, המוסדות הפנימייתיים ובתי הספר העל-יסודיים האזוריים-התיישבותיים.
בבית הספר מגמות רבות כערבית, תיאטרון, מוזיקה, מחול, מדעים, רובוטיקה ומחשבים, גאוגרפיה, מדעי מחשב, אומנות 
בשנים האחרונות הלמידה בחטיבת הביניים בבית הספר נערכת בעזרת כיתות ספציפיות- כיתת במה, כיתת מופת, כיתת קיימות, כיתת ספורט וכיתת חינוך מיוחד.
בית הספר חרת על דגלו את שיווין ההזדמנויות לכלל התלמידים. כל תלמיד מקבל את תשומת הלב הראויה לקידומו האישי. יחד עם זאת בית הספר שואף למצוינות ולטיפוח הישגיות חיובית לאור מטרות התלמידים.
https://drive.google.com/file/d/0B6P9LPzsDuu1cjU3OHpkLWdmYmc/view - סרטון תדמית של התיכון
Imagine (אלבום)

היסטוריה

כמעט שנה לאחר הוצאת אלבום הסולו הראשון שלו, "John Lennon/Plastic Ono Band", הוציא לנון את אלבומו השני, "Imagine". האלבום מתאפיין בעיקר בשירי רוק העוסקים בשלום ובאהבה. האלבום זכה להצלחה רבה מאוד, במיוחד בשיר הפותח את האלבום, Imagine, שהפך לאחד השירים הבולטים ביותר המזוהים עם הקריאה לשלום ולאחווה. השיר Jealous Guy שגם הפך ללהיט, היה אמור לצאת באלבום הלבן של הביטלס כשהוא נקרא Child Of Nature.
Gimmie Some Truth, שגם היה להיט באותה תקופה, הוא שיר מחאה שהיה אמור להפיע באלבומם האחרון של הביטלס Let It Be. השיר מנוגן בגיטרה מובילה על ידי חברו של ג'ון ללהקת הביטלס ג'ורג' האריסון וקלאוס פורמן, חברם של הביטלס מהתקופה בה הופיעו בהמבורג. How Do You Sleep? שבו מתייחס לנון ברשעות לחברו ללהקת הביטלס, פול מקרטני. השיר הסוגר את האלבום Oh Yoko הוא שיר אהבה לאשתו של ג'ון, יוקו אונו. האלבום דורג במקום ה-80 ברשימת מגזין הרולינג סטון ל-500 האלבומים הגדולים בתולדות הרוק. בגלויה שצורפה לאלבום ניתן לראות את ג'ון אוחז באוזני חזיר (כתגובה לעטיפה של האלבום השני של מקרטני Ram שיצא לאור מוקדם יותר באותה שנה ובו נראה מקרטני אוחז בקרני איל).
מיכאיל אוסינוב

קריירה

אוסינוב שיחק במספר קבוצות ברוסיה, ובעונת 1997/1998 הגיע לישראל ושיחק תקופה קצרה במכבי תל אביב.
בשנים 2001–2009 שיחק ברוסטוב, והחל מ-2004 היה קפטן הקבוצה למשך 5 שנים. עבור נאמנותו למועדון הפך לאהוב האוהדים מרוסטוב על הדון. את משחקו האחרון במדי רוסטוב ערך מול קובאן קרסנודר ב-19 בספטמבר 2009.
אוסינוב הוא שיאן ההופעות במדי רוסטוב בכל הזמנים, כאשר שיחק בקבוצה 222 משחקים בכל המסגרות. סך הכל בליגה הרוסית (בכל המועדונים) הוא ערך 308 משחקים (מקום 13 בין כל השחקנים).
ב-10 בינואר 2010 עבר אוסינוב כשחקן חופשי לאוראל, ולאחר מכן עבר לקבוצת מיתוס נובוצ'רקסק. ב-11 בספטמבר 2011, במשחק ליגה מול אולימפיה גאלנדצ'יק, כבש אוסינוב כבר אחרי 3.17 שניות. מקורות שונים, בהם הצהובון הבריטי "הסאן", טענו שזהו השער המהיר ביותר בתולדות הכדורגל. בקיץ 2012 עזב אוסינוב את מיתוס נובוצ'רקסק, ולאחר מכן החל לשחק בקבוצות חובבים.
אבא ובת

עלילה

אב ובתו הקטנה רוכבים על אופניים ועוצרים בסמוך למקווה מים (אגם או ים). האב מרים את בתו על זרועותיו, נפרד ממנה בנשיקה ובחיבוק, יורד אל גדת המים, נכנס לסירה, שט למרחקים ונעלם באופק. בתו מבחינה בו מתרחק, זזה מצד לצד בתמיהה, ולבסוף כשאביה נעלם, היא עולה על אופניה ושבה על עקבותיה. 
בהמשך, הסרט עוקב אחר הבת שעוברת רכובה על אופניה, במשך כל תקופות חייה, באזור בו אביה עזב אותה, ומסתכלת אל קו האופק בו אביה נעלם. הסרט עוקב אחר התבגרותה של הבת (מילדה קטנה לנערה, לעלמה, לאישה נשואה צעירה, לאישה בגיל העמידה ולקשישה) באמצעות חילופי העונות. עם הזמן, יבשו המים במקווה ובמקומם צמחו עשבים. כשהבת קשישה, היא מחליטה לרדת אל גדות המקווה, ומתחילה ללכת לכיוון בו אביה שט בסירה. לפתע היא מבחינה בסירתו של אביה, נטושה וקבורה חלקית באדמה. היא מחליטה להיכנס אל הסירה ולשכב בתוכה (ככל הנראה כדי להירדם או למות בה). לפתע היא מתעוררת, נעמדת על רגליה ומתחילה לרוץ. במהלך ריצתה, היא הופכת מקשישה לאישה צעירה ומאישה צעירה לעלמה. כשהיא מפסיקה לרוץ ונעמדת במקום, אביה נגלה לפניה. היא ניגשת אליו והם מתחבקים ארוכות.

פרסים

הסרט זכה ב-20 פרסים בפסטיבלים שונים ברחבי העולם, לרבות פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 2011 ובפרס באפט"א לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 2001.
יום האומות המאוחדות

יום האומות המאוחדות מצוין מדי שנה ב-24 באוקטובר. הוא מיועד, כאמור בהחלטת העצרת הכללית של האו"ם, להביא לידיעת עמי העולם את המטרות וההישגים של האומות המאוחדות ולשם השגת תמיכתם בפעילותו של ארגון האו"ם. 
כמועד ליום האומות המאוחדות נבחר יום השנה לכניסתה לתוקף של מגילת האו"ם (שהתרחשה בשנת 1945). קביעת המועד נעשתה בשנת 1947. יום האומות המאוחדות הוא חלק משבוע האו"ם, המצוין החל מה-20 באוקטובר ועד ה-26 בו.
בשנת 1971 קיבלה עצרת האו"ם החלטה נוספת בנושא זה, שבה הצהירה כי יום האומות המאוחדות יהווה יום חג בינלאומי, והמליצה לכל המדינות החברות באו"ם לציין אותו כחג ציבורי בארצותיהן.
באופן מסורתי צוין יום האומות המאוחדות ברחבי העולם בכנסים, דיונים ותערוכות אודות מטרותיו והישגיו של ארגון האו"ם.
חלק מבתי הספר הבינלאומיים בעולם מעלים על נס ביום האומות המאוחדות את הגיוון הלאומי של ציבור תלמידיהם, ומקיימים במסגרת זאת אירועים בעלי תוכן רב-תרבותי.
בארצות הברית פרסמו נשיאי ארצות הברית הכרזה נשיאותית לציון יום האומות המאוחדות כמועד בארצם בכל שנה מאז היווסדו של יום זה ועד 2009.
האו"ם קבע את ה-24 באוקטובר גם כיום המידע בדבר הפיתוח העולמי (World Development Information Day).
סיטרד-חליין

סיטרד

על פי ממצאים ארכאולוגיים מתוארכת ההתיישבות הראשונה בסיטרד לכ-7,000 שנים לפני זמננו. העיר של היום נוסדה ככל הנראה בשנת 850 לספירה לערך והיא נבנתה סביב לתל מלאכותי המוקף חומת עץ. סיטרד מוזכרת לראשונה במקורות משנת 1157. ב-1243 הוענקו לה זכויות העיר על ידי דוכס לימבורג. ב-1400 היא נמכרה לדוכס יוליך והיא נותרה בבעלותו עד 1794. העיר נחרבה ונבנתה מחדש כמה פעמים עקב שריפות ועקב עימותים צבאיים שהתחוללו בין המאות ה-15 וה-17. העיר בוצרה עד שהיא נהרסה כמעט לחלוטין ב-1677 במהלך מלחמת הולנד. תחת הכיבוש הצרפתי, בשנים 1794 – 1814, הייתה סיטרד חלק ממחוז רור. לאחר מכן היא הייתה חלק מהולנד, למעט בשנים 1830 – 1839, כאשר היא הצטרפה למהפכה הבלגית. במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי הגרמנים, שאיחדו כמה רשויות מקומיות קטנות, כמו ברוקסיטרד, לסיטרד. ב-18 בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי הדיוויזיה המשוריינת השנייה של צבא ארצות הברית. החלק העתיק ההיסטורי של העיר לא סבל ברובו מנזקים במהלך המלחמה, למרות שהעיר שכנה על קו החזית במשך יותר מארבעה חודשים, שבהם יותר מ-4,000 פגזים הכו בעיר.
לאחר המלחמה צמחה סיטרד במהירות ונבנו בה שכונות רבות. מכרות הפחם בסביבה היו הכוח המניע מאחורי צמיחתה הכלכלית של העיר, עד שהם נסגרו בשנות השישים והשבעים. כיום העיר מהווה מרכז תעשייתי וכן פועלים בה בנייני משרדים רבים.

חליין

עד לסוף המאה ה-19 הייתה חליין לא יותר מאשר כפר קטן. במקום התגלו השרידים של אחד הכפרים הפרהיסטוריים העתיקים ביותר בהולנד. במאה ה-20 פעם בעיר מכרה בפחם הגדול ביותר באירופה, שהביא לגידול מהיר באוכלוסיית העיר. בשנות השישים והשבעים, נסגרו כל מכרות הפחם. עם זאת, חברת הפחם הלאומית של הולנד, שהופרטה ב-1989, נותרה פעילה בחליין, וכיום היא מייצרת כימיקלים.
לורנס סטייגר

קורות חייו ופועלו

סטייגר נולד בעיירה קטנה כחמישים ק"מ מצפון-מערב לקולומבוס, אוהיו, ולמד בהרווארד, שם סיים תואר ראשון בהצטיינות ב-1965. את עבודות התואר השני והשלישי עשה בהנחיתם של חוקרי המקרא פרנק מור קרוס  וג'ורג' ארנסט רייט , שניהם תלמידיו של אולברייט. נושא התזה שלו היה "חקלאות עתיקה במדבר יהודה: מקרה בוחן של הבקעה בתקופת הברזל".
לאחר שסיים את הדוקטורט שלו ב-1972 הועסק באוניברסיטת שיקגו בתפקידי הוראה ומחקר במסגרת המכון האוריינטלי וקודם במשך הזמן עד לדרגת פרופסור מן המניין.
ב-1986 חזר סטייגר להרווארד וקיבל את קתדרת קרן דורות לארכאולוגיה של ישראל, בה החזיק עד לפרישתו. סטייגר לימד קורסים בארכאולוגיה של ארץ ישראל ובתנ"ך והיה חבר פעיל בבית הספר האמריקאי לחקר המזרח (ASOR).
עבודתו הארכאולוגית החשובה ביותר של סטייגר נעשתה במשלחת ליאון לוי לאשקלון, שאותה ניהל מאז 1985. זה הוא אחד המיזמים הארכאולוגיים הגדולים והממושכים ביותר בישראל. תוצאות החפירות פורסמו על ידי המוזיאון השמי בהרווארד והוצאת Eisenbrauns  בסדרה בת עשרה כרכים שכותרהּ "Ashkelon". אחד הממצאים ייחודיים שנמצאו על ידי משלחתו של סטרינגר באשקלון היה בית קברות לכלבים, שנמצאו בו 1,000 כלבים קבורים בצורה מכוונת.
לפני עבודתו באשקלון פעל סטייגר בחפירות בקרתגו בתוניסיה, באידליון  שבקפריסין, בתל גזר ובתל חסי. סטייגר דבק בדרך כלל בתיארוך המסורתי של ממלכת ישראל המאוחדת של דוד ושלמה.
בשנת 2009, יצא ספר יובל לכבודו של סטייגר – Exploring the Longue Durée: Essays in Honor of Lawrence E. Stager, בעריכת ג'יי דייוויד שלון, ובהוצאת Eisenbrauns.
ביולי 2016 הוענק לסטייגר פרס פרשיה שימל מטעם מוזיאון ישראל על תרומתו לארכאולוגיה של ארץ ישראל וארצות המקרא.
ב-2018 ראה אור ספר סטייגר – כרך ל"ג בסדרת "ארץ ישראל" בהוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה בשיתוף המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אוסקר אריאס

ביוגרפיה

אריאס נולד למשפחה מבוססת במחוז ארדיה שבצפון קוסטה ריקה. הוא למד בבית הספר סנט פרנסיס בבירה סן חוסה ונרשם לאוניברסיטת בוסטון כדי ללמוד רפואה. תוכנית זו לא יצאה אל הפועל, ותחת זאת השלים תארים בכלכלה ומשפטים באוניברסיטת קוסטה ריקה. בשנת 1967 נסע אריאס לבריטניה ולמד בבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-1974 קיבל תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת אסקס.
אריאס הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית מפלגת החירות הלאומית (Partido Liberación Nacional). בשנת 1986 התמודד לנשיאות המדינה מטעם המפלגה וניצח בבחירות. אריאס צידד במעבר של קוסטה ריקה מכלכלה מסורתית, המבוססת בין היתר על תעשיות הקפה והבננה, לכלכלה לא-מסורתית, המתמקדת בין היתר בתיירות. כן הוביל רפורמה במערכת החינוך במדינה.
ב-1987 זכה בפרס נובל לשלום על מאמציו להשכנת שלום במדינות אמריקה הלטינית, ותרומתו להשגת הסכם אסקיפולאס, שנועד להשיב את השלום במדינות מרכז אמריקה. באותה העת היו שקועות גואטמלה ואל סלוודור במלחמות אזרחים ממושכות, הונדורס הייתה בראשיתו של תהליך להשבת המשטר הדמוקרטי ובניקרגואה פעלו מורדי הקונטראס נגד המשטר הסנדיניסטי. בנוסף, עודד את הקמתו של הפרלמנט המרכז אמריקאי, אף שקוסטה ריקה עצמה לא הצטרפה אליו.
חוקת קוסטה ריקה הגבילה את מספר הכהונות של נשיאי המדינה, ולכן לא התמודד אריאס על כהונה נוספת ב-1990. בשנת 2000 עתר אריאס לבית המשפט העליון בטענה כי האיסור אינו חוקתי, אך עתירתו נדחתה. עתירה נוספת שהגישו תומכיו של אריאס ב-2003 התקבלה, מה שסלל את דרכו לכהונה נוספת כנשיא המדינה, לאחר אבל פאצ'קו. אף שסקרי דעת הקהל ניבאו לו ניצחון סוחף בבחירות של 2006, זכה אריאס רק ב-40.9% מהקולות, בפער של 18 אלף קולות בלבד (כ-1.1%) מהמועמד שהגיע למקום השני, אוטון סוליס.
במהלך המשבר החוקתי בהונדורס בשנת 2009, תיווך אריאס בין הנשיא המודח מנואל סלאיה לבין הנשיא בפועל רוברטו מיצ'לטי, והציג תוכנית שנועדה לאפשר את שובו של סלאיה למדינה, ואולם מיצ'לטי דחה את התוכנית.
ב-2010 הסתיימה כהונתו השנייה של אריאס, ובמקומו נבחרה סגניתו, לאורה צ'ינצ'ייה.
ז'רגון

ז'רגון (מלעז: Jargon) היא לשון כתיבה או לשון דיבור, הרווחת בקרב קבוצה מסוימת, ולעיתים אף ייחודית לה.

ז'רגון צבאי

ז'רגון צבאי הוא השפה הפנימית הנפוצה בקרב חברי הארגון הצבאי, כמו גם אלה שאינם משתייכים אליו, אך מקיימים עמו תקשורת שוטפת.
הז'רגון מאגד תחתיו מכלול מונחים וביטויים פורמליים הקשורים לצבא, ובעיקרי עיסוקיו: ניהול משאבי אנוש, ניוד סחורות ותחזוקה, מדרג צבאי, אמצעי לחימה וטכנולוגיה. מקור היקף הז'רגון בגודלן והרכבן המגוון של אוכלוסיות ההתמחות המרכיבות אותו, כמו גם בהיסטוריה העשירה שלו. כך, ניתן למצוא בתוך הז'רגון הצבאי הכללי, ז'רגוני מיקוד בתחומים כאלה או אחרים. לדוגמה: ז'רגון צבאי רפואי. הז'רגון הצבאי מתאפיין גם בעושר של מילים וביטויים, אשר השימוש בהם לא נהוג עוד, אלא בדמות קיצורים וראשי תיבות בלבד. לדוגמה: מ.ק. (מחנה קבע).
נהוג לכלול תחת הז'רגון הצבאי את העגה הצבאית, המורכבת משפה לא רשמית, אשר הפכה לשגורה בפי חברי הקבוצה. לדוגמה: סַנְגֵ'ר (שפוט, פראייר; עושה דברו של אחר; הנוטל חלק בעומס העבודה, הגדול מחלקו ההוגן). גם הסלנג הצבאי מצוי תכופות בדמות קיצורים וראשי תיבות כגון: שבו"ז (שְבוּר-זין; בהשאלה מאוּס או מבואס).
בחברה הישראלית מקובל לשאול מונחים מהסלנג הצבאי לשימוש כללי. לדוגמה: "סִנג'רו אותו לנקות את הבית".

"ז'רגון" ככינוי ליידיש

בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, היה נפוץ השימוש במונח "ז'רגון" ככינוי ליידיש. לעיתים קרובות, היה שימוש זה מונח גנאי, בו הייתה טבועה ההנחה כי מדובר בשפה נחותה או "לא שפה אמיתית", וכי על היהודים לזנוח את השימוש בה לטובת העברית (לדעת הציונים) או לטובת הגרמנית ושפות אירופיות לאומיות אחרות.
אוניית שטח

אוניית שטח היא כל כלי ימי צבאי, המוגבל לשייט על פני הים. בדרך כלל, בא מונח זה לתאר כלי שיט מודרניים שאינם צוללות, אם כי המונח כולל טווח רחב של כלי שיט, החל מסירה וכלה בנושאת מטוסים.
צ'ארלס גריפס

קריירה מוזיקלית

אחרי לימודי פסנתר ועוגב בגיל צעיר בעיר הולדתו אלמירה, ניו יורק, נסע גריפס לברלין לארבע שנים של לימודי הלחנה אצל אנגלברט הומפרדינק. עם שובו לארצות הברית בשנת 1907 התחיל ללמד בבית הספר "האקלי" לבנים בטריטאון, מדינת ניו יורק, משרה שבה החזיק עד למותו כעבור 13 שנים.
גריפס הוא המייצג האמריקאי המפורסם ביותר של אימפרסיוניזם מוזיקלי. הצליל האקזוטי, המסתורי של האימפרסיוניסטים הצרפתים ויצירתו הושפעה מהם רבות בתקופת שהותו באירופה. הוא חקר גם את יצירתם של מלחינים רוסים בני זמנו (כמו סקריאבין, למשל), והשפעתם ניכרת גם היא ביצירתו, למשל, בשימוש בסולמות סינתטיים.
צירותיו המפורסמות ביותר הן "הטווס הלבן", לפסנתר (1915, תוזמר ב-1919); הסונאטה לפסנתר (1917–1918, תוקנה ושונתה ב-1919); פואמה סימפונית בשם "קמרון התענוגות של קובלה חאן", על פי קטע של קולרידג' (1912, תוקן ושונה 1916), וה"פואמה לחליל ותזמורת" (1918). עוד כתב מספר רב של יצירות תוכניתיות לפסנתר, להרכבים קאמריים ולקול. הכמות והאיכות של יצירתו מרשימה בהתחשב בחייו הקצרים ובעבודתו בהוראה במשרה מלאה. הרבה מן המוזיקה שלו עדיין מבוצע כיום. יצירתו "שו-ג'ו" (1917), מחזה פנטומימה מבוסס על נושאים יפניים, היא אחת היצירות הראשונות מאת מלחין אמריקאי, שההשראה לכתיבתה באה מן המוזיקה של יפן.
גביע אאודי

היסטוריה

הטורניר הראשון התקיים בשנת 2009 ביוזמת יצרנית הרכב אאודי, לציון 100 שנים להיווסדה. באיירן מינכן, המארחת, ניצחה את הטורניר לאחר שגברה במשחק הגמר על מנצ'סטר יונייטד בדו-קרב בעיטות הכרעה לאחר שהמשחק הסתיים ללא שערים בתום הזמן החוקי. הטורניר החליף את גביע פרנץ בקנבאואר שהתקיים בשנים 2007, 2008 ו-2010. הטורניר התקיים בפעם השנייה בשנת 2011 ובסיומו זכתה ברצלונה בגביע. באיירן מינכן שבה וזכתה בגביע בשני הטורנירים הבאים. בשנת 2017 סיימה באיירן את הטורניר במקום האחרון, בעוד אתלטיקו מדריד זכתה בגביע. בשנת 2019 זכתה בטורניר טוטנהאם הוטספר לאחר שגברה בגמר על באיירן מינכן בדו-קרב בעיטות הכרעה.
לואיס נטו

קריירת מועדונים

נטו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של וארזים. ב-10 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–2 נגד בנפיקה ליסבון במסגרת הגביע הפורטוגזי. בתחילת הקריירה התקשה לקבל דקות משחק ובעונת 2010/2011 הפך לשחקן הרכב ראשון, אך בסיום העונה ירדה וארזים לליגה השלישית. ביולי 2011 סיים את חוזהו בוארזים וחתם בנסיונל מדיירה ללא תמורה. בקיץ 2012 נטו עורר עניין מצידן של פורטו וארסנל אבל בסופו של דבר חתם בסיינה מהסרייה א' תמורת 3.7 מיליון אירו.
במהלך ינואר 2013 חתם בזניט סנקט פטרבורג תמורת 6 וחצי מיליון אירו. באוגוסט 2017 הושאל למשך עונה אחת לפנרבחצ'ה הטורקית. ביוני 2018 חזר להרכב זניט ובינואר 2019 נודע שחתם על חוזה עם ספורטינג ליסבון.

בנבחרת

ב-4 באוקטובר 2012 נטו זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל לקראת המשחקים נגד רוסיה וצפון אירלנד אך לא שותף באף אחד מהמשחקים. ב-6 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2–3 לאקוודור. נטו נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
פריסטרי אתונה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1971 כחלק מ"מועדון האתלטיקה פריסטרי". בעונת 1983/84 החלה הקבוצה להשתתף בליגה הבכירה. בעונות 2000/01, 2002/03, הגיעה הקבוצה לפיינל פור היווני.
בעונת 2003/04 הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע היווני והפסידה לקבוצת אולימפיאקוס פיראוס 69-67. למרות שסיימה את העונה במקום ה-7, הורדה הקבוצה לליגה השנייה בעקבות בעיות תקצביות. בסיום עונת 2008/09 העפלה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה מהמקום הראשון.

השתתפות באירופה

הקבוצה השתתפה במפעלים האירופאים מעונת 1991/92 בגביע קוראץ'. בעונת 1999/00 הגיעה הקבוצה לשמינית גמר גביע קוראץ' והפסידה לאסטודיאנטס מדריד. בעונת 2000/01 הגיעה עד לשמינית הגמר היורוליג והפסידה לקבוצת טאו ויטוריה. בעונת 2003/04 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג'.
הקבוצה מארחת בהיכל הספורט פפנדראו בפרוור פריסטרי, הקרוי על שם אנדראס פפנדראו ראש ממשלת יוון בעבר. ומכיל 4,000 מקומות ישיבה.