google/wiki40b huggingface dataset:
קורות הציפור המכנית

סיפור העלילה

הספר מתחיל בקיץ של שנת 1984. טורו וקומיקו אוקאדה הם זוג צעיר החיים את חייהם השגרתיים כשחתולם "נובורו וטאיה" נעלם וטורו מתחיל לקבל שיחות אירוטיות מסתוריות. טורו אדם ממוצע מן השורה אשר לא שונה מכל אחד מאיתנו, מובטל וחסר דאגות אמיתיות בחייו, מגלה לפתע כי בנוסף לחתולו גם אשתו עזבה את הבית ולא הותירה כל עקבות. מכאן מתחילים העניינים להסתבך והאיזון העדין שבין עולם המציאות לעולם החלום מתחיל לחמוק מחייו של טורו. הספר מתאר את השנה וחצי הבאות בחייו של טורו. בשנים אלו עובר טורו חוויות אשר נראות לא מציאותיות ומשונות כאילו הגורל עצמו מושיט יד ומשחק באנשים השונים ככליו. הסיפור למעשה נע בין המוני סיפורים קטנים ודמויות משנה. הסיפור קשור דרך מספר דמויות אל השלטון היפני בצפון סין בשנים 1945-1937 ומדינת החסות היפנית, מנצ'וקוו.

כתיבת הספר ותרגומו

מורקמי סיפר בראיון כי החל את הספר מרעיון קטן שלא ידע כיצד יתפתח לסיפור: "התחלתי את הכתיבה מרעיון קטן מאוד. רק דמות, לא ממש רעיון. גבר בן שלושים שמבשל ספגטי במטבח, והטלפון מצלצל - זה הכל. כל כך פשוט. אבל הרגשתי שמשהו קורה שם." פרקי שני כרכיה הראשונים של הטרילוגיה "קורות הציפור המכנית" יצאו לאור ב-1994 ו-1995 כסדרה בהמשכים שפרקיה התפרסמו בכל חודש לערך (בספר הראשון 13 פרקים ובספר השני 16 פרקים). קהל הקוראים היפני רותק על ידי עלילת הסיפור המתפתלת אך חלק ממנו התאכזב מהסיום וטען שהרומן אינו "גמור". נראה שהעובדה כי הגיבור נשאר פסיבי בסיום, וכלל אינו מנסה להחזיר את אשתו אליו למרות שהוא עדיין אוהב אותה, הפריעה לקהל הקוראים וגם מורקמי, למרות שטען בתחילה כי "הסיפור גמור ושלם בהחלט", הודה כי גם אם הוא היה הגיבור היה רוצה להיאבק ולנסות להחזיר את אשתו אליו.
מורקמי שמר את דבר כתיבת הכרך השלישי בטרילוגיה בסוד. לטענתו: "רציתי שיחליטו בעצמם במה מדובר... אילצתי אותם להשתמש קצת בראשיהם... [בדיעבד] קוראים רבים כעסו עלי." בעקבות הצלחת הספר יצאה הטרילוגיה ב-1997 כספר שלם בכריכה רכה ומאז בכל התרגומים והמהדורות זוהי המתכונת של הספר.
המוציאה לאור האנגלית של הספר, הוצאת אלפרד קנופף , סברה שהגרסה היפנית נרחבת מדי וביקשה ממורקמי לצמצם אותה לצורך התרגום. מורקמי קיצץ קטעים נרחבים מהמקור, כ-25,000 מילים. הפרופסור לספרות יפנית מאוניברסיטת הרוורד, ג'יי רובין (Jay Rubin) שהחל כבר לתרגם את הספר, תרגם את שתי הגרסאות;המלאה והמקוצצת, אולם המו"ל בחר בגרסה הקצרה יותר. הספר זכה לשני תרגומים באנגלית; אנגלית אמריקאית ואנגלית בריטית. כמו כן, מורקמי הוציא גרסה נוספת, מקוצרת, ביפנית. מורקמי מסרב לבחור בגרסה אחת מכל הגרסאות כגרסה המועדפת עליו ועל כן אין לספר "גרסה רשמית". מורקמי אף מסרב לתת לקוראיו פתרונות לתעלומות ולקטעים הלא מובנים שבספר. המוציא לאור העברי בחר לתרגם את הספר מהגרסה האנגלית של קנופף-רובין בסוברו כי הגרסה "ההדוקה" מתאימה יותר לקוראים המערביים.

אלימות

הספר כולל במקרים רבים תיאורים של אלימות קיצונית וברוטלית, חלקם מפורטים מאוד. הייתה זו הפעם הראשונה שמורקמי נקט בתיאורים מסוג זה בספריו. לאחר שנמתחה עליו ביקורת בעניין זה, אמר מורקמי בראיון מאוחר יותר כי זהו "הד לאופי הרב-שכבתי של האלימות ההיסטורית" ובהזדמנות אחרת
אמר: "בדרך כלשהי, אין לי אפשרות לחשוב שתקרית נומונהאן היא משהו רחוק שקרה לאנשים אחרים".
אריה אלחנני

ביוגרפיה

אלחנני נולד בשם לייב ספוז'ניקוב, בן לאלחנן וחווה, בשנת 1898 בפולטאבה שברוסיה (כיום באוקראינה). למד אדריכלות וציור באקדמיה בקייב.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל ועיברת את שמו לאריה אלחנני.
אלחנני היה פעיל רבות בתחום התכנון והעיצוב בארץ ישראל, לפני הקמת המדינה ואחריה. בשנות חייו האחרונות היה שותף במשרד אדריכלים יחד עם האדריכלים ניסן כנען ובנו יגאל אלחנני.
בשנת 1973 זכה בפרס ישראל לאדריכלות לשנת תשל"ג.
על הפרויקטים הבולטים שתכנן נמנים יריד המזרח בנמל תל אביב וגני התערוכה בשדרות רוקח בתל אביב. על שמו קרויה "רחבת אריה אל-חנני" ביריד המזרח.
נפטר בסוף שנת 1985, בגיל 87. נקבר בבית העלמין טרומפלדור.
ולטר גראב

אודות

גראב נולד בשנת 1919 בווינה למשפחה יהודית ממעמד הביניים. בשנת 1938, כשהיה בן 19, נמלטה משפחתו לארץ ישראל בעקבות האנשלוס. בארץ עסק בעבודת כפיים ובמסחר בארנקים, ובשנות הארבעים לחייו החל בקריירה אקדמית בזכות פרופ' צבי יעבץ שהסכים לקבל אותו ללימודים ללא בגרות. לבסוף גראב הפך לאחר מבכירי ההיסטוריונים בארץ ובעל מוניטין בינלאומי. עשה את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1962 סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית ופילוסופיה ובשנת 1965 סיים דוקטורט באוניברסיטת המבורג בהנחיית פרופ' פריץ פישר. הוא לימד היסטוריה באוניברסיטת תל אביב, קיבל פרופסורה בשנת 1970, ובשנת 1985 יצא לגמלאות. נפטר ממחלה בשנת 2000 בתל אביב.
היה נשוי לעליזה ארליך ואב למאיה ולאלכסנדר גראב, כיום פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מיין. מאז מותו נערך מדי שנה ערב עיון לזכרו בנושא היסטוריה אירופית באוניברסיטת תל אביב.
Europe Stadium Tour

הפקה

ב-2 בנובמבר 2018 הודיעה רמשטיין על סיבוב ההופעות שצפוי להתקיים במהלך שנת 2019 באצטדיונים שונים ברחבי אירופה. שלושה ימים לאחר מכן נפתחה מכירה מוקדמת של כרטיסים. המכירה לציבור נפתחה ב-7 בנובמבר 2018. בתוך מספר ימים נמכרו כל הכרטיסים בחלק מהמופעים והלהקה הודיעה על הוספת מופעים באותם האתרים.
ב-24 ביוני העלתה הלהקה טיזר לרשתות החברתיות הכולל את רשימת הערים בהם יתקיימו ההופעות ובו התברר כי סיבוב ההופעות יכלול לג נוסף שייתקים במהלך שנת 2020. יומיים לאחר מכן העלתה הלהקה טיזר נוסף בו נכללו תאריכי ההופעות ברחבי אירופה. כמו כן, נרמז על סיבוב הופעות מתוכנן בארצות הברית.
צ'וריומוב-גרסימנקו

גילוי השביט

צ'וריומוב-גרסימנקו התגלה בשנת 1969 על ידי קלים צ'וריומוב מאוניברסיטת קייב וסבטלנה גרסימנקו ממכון אלמה-אטה לאסטרופיזיקה, ליד אלמטי, שהייתה אז בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית. צ'וריומוב, ששהה אז במכון באלמה-אטה, בחן תמונה שנחשפה על ידי גרסימנקו ב-11 בספטמבר 1969, ומצא גוף שביטי, אך הניח שגוף זה היה השביט 32P/Comas Solà.
לאחר שחזר למכון בקייב, בחן צ'וריומוב את לוחות הצילום יותר מקרוב. ב-22 באוקטובר, כחודש לאחר צילום התמונה, הוא גילה שהגוף השמימי לא יכול להיות 32P/Comas Solà, מכיוון שהיה בהפרש של 1.8 מעלות מהמיקום הצפוי. בדיקה נוספת הביאה תמונה עמומה של השביט 32P/Comas Solà במיקום הצפוי שלו, כך הוכח שהעצם הנוסף בתמונה היה בעצם שביט אחר.

פריהליון 2015

השביט הגיע לפריהליון הבא שלו, הנקודה בה הוא נמצא במרחק הקטן ביותר מן השמש, ב-13 באוגוסט 2015. מדצמבר 2014 עד ספטמבר 2015, אלונגציית השביט הייתה פחות מ-45 מעלות מהשמש. ב-10 בפברואר 2015, השביט הופיע 5 מעלות מהשמש והיה במרחק של 3.3 יחידות אסטרונומיות (490,000,000 ק"מ) מכדור הארץ. זמן קצר לאחר הפריהליון, בהירות השביט ירדה ל-11, והיה צורך בטלסקופ כדי לראותו.

כניסה למסלול סביב השביט והנחיתה

ב-10 בספטמבר 2014, נכנסה רוזטה למסלול הקפה סביב השביט, במרחק של בערך 30 ק"מ מגרעין השביט. ב-12 בנובמבר 2014 הנחתת של רוזטה, פיליי, נחתה על פני השטח של השביט. פיליי היא גשושית במשקל 100 ק"ג שנחתה על פני השטח של השביט עם כן נסע. אתר הנחיתה כונה בשם אגילקיה לכבוד האי אגילקיה שבמצרים שאליו הועברו המקדשים של האי פילה לאחר שבניית סכר אסואן הציפה את האי פיליי.
הנחתת פיליי הופרדה מהגשושית רוזטה ב-08:35 שעון גריניץ' (UTC) ב-12 בנובמבר 2014. מאוחר יותר נחתה בהצלחה לאחר שקיפצה פעם אחת. צוות הבקרה של משימת רוזטה בדרמשטדט, חגג נחיתה מוצלחת ב-16:03 UTC ב-12 בנובמבר 2014.
יוהאן בנלואן

קריירת מועדונים

בנלואן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סנט אטיין, ממנה עבר לקבוצת המילואים וממנה לקבוצה הבוגרת. בקיץ 2010 חתם בצ'זנה מהסרייה א'.
בקיץ 2012 חתם בפארמה לחמש עונות. בינואר 2014 חתם באטלנטה.
ב-3 באוגוסט 2015 בנלואן חתם בלסטר סיטי תמורת 8 מילון אירו. ב-31 בינואר 2016 הושאל לפיורנטינה, אך נפצע עם הגעתו וסיים את העונה. ב-18 בינואר 2019 חתם בנוטינגהאם פורסט לעונה וחצי.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, שיחק בנלואן בנבחרת הצעירה של צרפת.
בשנת 2010 הצהיר כי הוא מעוניין לייצג את נבחרת תוניסיה. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת המשחק נגד צ'אד, אך לא נכלל בסגל הנבחרת לקראת המשחק כיוון שלא חוסן. באוקטובר של אותה שנה זומן לנבחרת, אך דחה את הזימון בטענה כי הוא מכוון לשחק בנבחרת צרפת. ב-23 במרץ 2018 בנלואן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד איראן. בנלואן נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
המפרי מרשל

המפרי מרשל (באנגלית: Humphrey Marshall;‏ 13 בינואר 1812 - 28 במרץ 1872) היה חבר הקונגרס האמריקאי במשך ארבע קדנציות לפני פרוץ מלחמת האזרחים, ובריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה וחבר הקונגרס של הקונפדרציה במהלכה.

ביוגרפיה

מרשל נולד בפרנקפורט שבקנטקי למשפחה מכובדת. הוא נקרא על שם סבו, שהיה חבר בית הנבחרים של מדינת קנטקי. דודו, ג'יימס בירני היה תומך נלהב בביטול העבדות, ושניים מדודניו - ויליאם בירני ודייוויד בירני שירתו כגנרלים בצבא האיחוד. דודן אחר שלו היה לימים סגן המושל של מדינת מישיגן.
מרשל סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית "וסט פוינט" ב-1832 וקיבל דרגת לוטננט משנה (המקביל לסגן משנה בצה"ל). ב-1833 עזב את השירות הצבאי והחל בלימודי משפטים. באותה שנה הצטרף ללשכת עורכי הדין ועסק בעריכת דין במשך שנתיים בעיירת הולדתו, לפני שעבר ללואיוויל. הוא שירת במיליציה של המדינה, וב-1846 קודם לדרגת קולונל (מקביל לאלוף-משנה) ברגימנט חיל הפרשים השני של קנטקי, ונטל חלק במלחמת מקסיקו. הוא השתתף בקרב בואנה ויסטה במסגרת צבאו של זכארי טיילור. בתום המלחמה עבר לעסוק בחקלאות.

קריירה

ב-1849 נבחר כנציג מפלגת הוויגים מטעם המחוז השביעי של קנטקי לקונגרס ה-31 וה-32. הוא כיהן בתפקיד עד 4 באוגוסט 1852, עת נשלח כנציג דיפלומטי לסין. הוא שב לקנטקי ב-1854 ונבחר שוב לקונגרס, הפעם מטעם תנועת שאינם יודעים דבר. לאחר שתי כהונות נוספות סירב מרשל להתמודד על כהונה חמישית.
בבחירות של 1860 תמך מרשל במועמדותו של ג'ון ברקנברידג', והטיף לשמירה על הנייטרליות של קנטקי במאבק בין מדינות הדרום למדינות הצפון, אך מאמציו העלו חרס וקנטקי נכבשה על ידי חיילי האיחוד. בעקבות זאת התגייס מרשל לצבא הדרום בדרגת בריגדיר גנרל (מקביל לתת-אלוף). הוא הוצב במערב וירג'יניה, אך השתתף בלחימה מועטה בלבד. בינואר 1862 הוא נוצח בקרב שולי במזרח קנטקי מול כוחותיו של ג'יימס גרפילד, לימים נשיא ארצות הברית. מרשל נאלץ להסיג את כוחותיו, ופרש מהפיקוד ביוני 1862.
עד מהרה הוא שב לצבא והשתתף במבצעיו של ברקסטון בראג בקנטקי בסתיו 1862. לאחר שפרש שוב מהצבא ביוני 1863, עבר מרשל לריצ'מונד שבווירג'יניה, וחזר לעסוק בעריכת דין. בנובמבר אותה שנה הוא נבחר לקונגרס הקונפדרציה השני כנציג המחוז השמיני של קנטקי, אך עם התמוטטות מדינות הדרום, נאלץ לברוח לטקסס. בתום המלחמה עבר מרשל לניו אורלינס, ואזרחותו הושבה לו על ידי הנשיא אנדרו ג'ונסון בדצמבר 1867. לאחר מכן שב ללואיוויל ופתח שם משרד לעריכת דין. הוא נפטר בלואיוויל ונקבר בעיירת הולדתו פרנקפורט.
Lemonade

רקע

ההשראה לשם האלבום נלקחה מסבתה של ביונסה וכמו כן מסבתו של ג'יי זי - האטי וויט. בסוף הרצועה "Freedom", האטי וויט פונה לקהל ביום הולדתה ה-90 ואומרת "היו לי עליות ומורדות, אבל תמיד מצאתי את הכוח למשוך את עצמי למעלה. הוגשו לי לימונים, אבל הכנתי מהם לימונדה" בציטוט חופשי של הביטוי השגור "להפוך את הלימונים ללימונדה". המסר הוא להשתמש במה שיש לך, גם אם הוא בעייתי או שלילי, ולהפוך אותו לדבר טוב וחיובי - בדיוק כמו הסבתא.
האלבום הגיע ישירות למקום ה-1 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי עם מכירות של 485,000 בשבוע אחד, כתוצאה מכך שברה ביונסה שיא של כל הזמנים בכך שהייתה הזמרת הראשונה שהכניסה 6 אלבומי סולו רצופים למקום הראשון במצעד זה. כמו כן, האלבום הגיע לראש מצעדי האלבומים ברחבי העולם, ביניהם בריטניה עם מכירות של 73,000 בשבוע הראשון, אוסטרליה, עם מכירות של 20,499 עותקים דיגיטליים בשבוע הראשון, קנדה, אירלנד ונורווגיה. זאת ועוד, ביונסה שברה שיא נוסף בכך שהייתה לזמרת הראשונה שהכניסה 12 שירים (כל שירי האלבום) למצעד הבילבורד הוט 100 באותו הזמן, ובכך עקפה את השיא של טיילור סוויפט שהכניסה 11 שירים למצעד עם אלבומה "Speak Now". נכון לאוגוסט 2016, האלבום הגיע למעמד של פלטיניום בארצות הברית עם מכירות של 1,600,000 עותקים. עד כה מכר האלבום כ-3 מיליון עותקים מסביב לעולם.
פוליניו

ייחודה של העיר

בפוליניו תחנת רכבת חשובה בקו הרוחב הראשי של איטליה המרכזית: רומא - אנקונה. ממנה הסתעפות צפונה לפרוג'ה. היות העיר מרכז תחזוקה לרכבות, באזור בו התרחשו קרבות כבדים במלחמת העולם השנייה, הביאה להריסתה בהפצצות בעלות הברית. שיקומה של העיר אחרי המלחמה היה איטי.
מצויים בה מונומנטים מימי הביניים. מתקופת רומא העתיקה נשמר רק התכנון של הרחובות במרכז העיר.
בעיר מרכזי תעשייה בתחומים: זיקוק סוכר, מטלורגיה - הפקת מתכות, טקסטיל, חומרי בנייה, ייצור נייר ועיבוד עצים. היא נמנית עם רשת הערים המייצרות שמן זית באיטליה.
בעקבות לקחי מלחמת העולם השנייה, העיר החדשה נבנתה בפיזור ויש בה שכונות במרחק ממרכזה וכך גם באו לידי פתרון בעיות תחבורה ואיכות הסביבה יחד עם בעיה מקומית קשה: הימצאות אדמות ביצתיות שאינן מתאימות לבנייה.
ירמיהו ברנובר

קורות חיים

ברנובר נולד בריגה בירת לטביה למשפחה יהודית אתאיסטית. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה על ידי לטבים משתפי פעולה עם הנאצים, אך אמו הצליחה להימלט איתו לתוך רוסיה ובכך להינצל. הוא למד פיזיקה באוניברסיטת לנינגרד, עם התמחות במגנטו-הידרודינמיקה. במקביל ללימודיו היה מבלה זמן רב בספרייה המרכזית ע"ש סלטיקוב-שצ'דרין, שם למד עברית מהספרים שמצא שם. לאחר סיום לימודיו חזר לריגה, שם התחיל לעבוד במכונים מדעיים והתקרב לתנועת חב"ד, כאשר הגיש בקשה לעלות לארץ נאלץ לשנות את מקום עבודתו, והפך למוכר בגדים.
בריגה סיים דוקטורט והתמנה לפרופסור. בתחילת שנות ה-70 הגיש בקשה לעלייה, אך נדחה ונהיה למסורב עלייה. בשנת 1972 קיבל אשרת יציאה והגיע לישראל. לאחר הגיעו ארצה עבד באוניברסיטת תל אביב כפרופסור לפיזיקה ולאחר מכן עבר לגור בעומר ועבד באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, שם הקים מכון מחקר במגנטו-הידרודינמיקה.
במקביל הצטרף להנהגת אגודת שמי"ר בעצתו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון במטרה להפיץ יהדות בין דוברי רוסית דרך הוצאת ספרים. ספרי שמי"ר היו מספרי היהדות הראשונים שהגיעו לברית המועצות עוד בתקופת ליאוניד ברז'נייב. בתחילת שנות ה-90 היה העורך הראשי של האנציקלופדיה ליהדות רוסיה ב-3 כרכים. כמו כן הוציא לאור חומש עם תרגום רוסי חדש. בנוסף הוציא 2 ספרי ביוגרפיות על הרבי מליובאוויטש. בנוסף פרסם עשרות מאמרים על תורה ומדע ב-3 שפות.
בשנת 1992 הוענק לו פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים. בשנת 2016 הוענק לו "אות מפעל חיים" של שר התשתיות
בשנת 1998 ניסתה תנועת מנהיגות יהודית להריץ את ברנובר כמועמד לכהונת נשיא מדינת ישראל, אך בהיעדר תמיכה של עשרה חברי כנסת, כנדרש בסעיף 6 של חוק יסוד: נשיא המדינה, לא היה ברנובר מועמד בהצבעה (הקישור אינו פעיל, 2019).
SBRCT

SBRCT (ראשי תיבות של Small-blue-round-cell tumor, לעיתים נקרא SRBCT או SRCT. בעברית: גידול מסוג של תאים-עגולים-קטנים-כחולים) הוא כל גידול ממאיר שיש לו מראה אופייני של תאים עגולים קטנים שנראים בצבע כחול בצביעת המטוקסילין-אאוזין.
גידולים אלו נפוצים יותר בילדים מאשר במבוגרים. בדרך כלל הם נראים כתאים לא ממויינים. הדומיננטיות של הצבע הכחול נובעת מכך שהתאים מורכבים בעיקר מגרעין, ולכן יש להם ציטופלזמה דלילה.
NFPA 704

NFPA 704 היא שיטת סימון של כימיקלים המציינת את הסיכונים מהם ואת חומרתם. שיטת סימון זו פותחה על ידי האגודה הלאומית לסיכוני אש בארצות הברית National Fire Protection Association או NFPA בראשי תיבות. שיטה זו היא שיטה סטנדרטית לזיהוי סיכונים מחומרים לשם תגובה במצבי חירום. מטרת הסימון היא זיהוי מהיר של הסיכונים וקביעת הציוד, דרכי הפעולה ואמצעי הזהירות שיש לנקוט בשלבים הראשונים של תגובת חירום לשריפה, דליפה או תאונה בה מעורב החומר המסוכן.
סימון NFPA 704 הוא מעוין המחולק ל־4 חלקים בצבעי כחול, אדום, צהוב ולבן. המעוין האדום מסמן את מידת הדליקות, הכחול משמש לציון הסיכון הבריאותי (רעילות) הצהוב למידת הפעילות הכימית והלבן לציון סיכונים מיוחדים (חומר המגיב עם מים, למשל).
בתוך כל רבע מעוין נכתב מספר המציין את חומרת הסיכון או אותיות המסמנות סיכון מיוחד (בחלק הלבן).
בייקריט

תכונות

נוסחת המבנה הכימי של בייקריט היא (Ca₄B₄(BO₄)(SiO₄)₃(OH)₃•(H2O. קבוצת הגדוליניט, אליה משתייך הבייקריט, היא קבוצה של מינרלים הקרויה על שם המינרל גדוליניט ושחבריה מאופיינים במבנה המשלב יריעות הבנויות מארבעונים של סיליקה (Sio₄) ושל בוראט (B(O,OH)₄), כשבין היריעות מחברים קטיונים מתכתיים. הקטיון במקרה של הבייקריט הוא סידן.
הבייקריט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" , וחבורת סימטריות מרחבית P2₁/c. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=4.85‏, b=7.60Å‏, c=9.659Å, וגודל זווית β הוא 90.255°.
הבייקריט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים של גבישים זעירים דמויי פקעת הדומים לחרסינה בלתי מזוגגת. הגבישים נדירים, פריזמתיים דקים קצרים באורך של עד 0.2 מ"מ. הבייקריט נשבר באופן בלתי שווה עד דמוי קונכייה. הקשיות של המינרל נמוכה, 4.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 2.88.
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדם השבירה של הבייקריט נע בין 1.624 ל-1.654. גבישי הבייקריט שקופים למחצה עד אטומים, וצבעם הוא בדרך כלל לבן, אפור או חסר צבע.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1903 על ידי ריצ'רד בייקר (Richard C. Baker), אנגלי מנטפילד (Nutfield) שבמחוז סארי שהיה מנהל הכרייה של חברת פסיפיק קואסט בורקס (Pacific Coast Borax). בייקר הביא דגימות של המינרל לוויליאם ג'יילס (William B. Giles) שקרא את המינרל על שמו של בייקר במאמר שפרסם ב-Mineralogical Magazine. בייקר סיפר לג'יילס את הדגימה גילה במכרה של החברה שלו באזור מדבר מוהאבי במקום הקרוי כיום בוראט (Borate). בדיקות שנעשו אחר כך באזור לא גילו במקום בייקריט כלל. ההשערה המקובלת היא שבייקר טעה לגבי המקור ממנו הביא את דגימה לג'יילס וכי מקורה האמיתי היא ממכרה קורקסקרו (Corkscrew) במחוז פרנס קריק (Furnace Creek borate area – "ערוץ הכבשן") שבעמק המוות שבמחוז אינויו (Inyo) בקליפורניה שגם בה היה לחברה בה עבד בייקר מכרה. במקום זה נמצא בייקריט בפקעות ובעורקים בתוך סלעי הפרץ שעברו התמרה של ההרים השחורים מעל מרבצי הבוראט.

שימושים

השימוש היחיד הוא כמינרל במכירה לאספנים.

מקור ותפוצה

הבייקריט מצוי בדרך כלל בפקעות ובעורקים בתוך סלעי הפרץ שעברו התמרה של מעל מרבצי בוראט או שהם ממלאים חללים בסלעי חרסית יחד עם גבישי סלסטיט.
הבייקריט הוא מינרל נדיר מאוד. מקומות בהם ניתן למצוא בייקריט כוללים את מכרה קורקסקרו (Corkscrew) במחוז פרנס קריק (Furnace Creek borate area – "ערוץ הכבשן") שבעמק המוות שבמחוז אינויו (Inyo) (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ובמכרה סטרלינג בוראקס (Sterling Borax mine), קניון טיק (Tick Canyon) מחוז לוס אנג'לס, שניהם בקליפורניה שבארצות הברית; בבנקרופט (Bancroft) שבפרובינציית אונטריו שבקנדה; בצ'רקס (Charcas) במדינת סן לואיס פוטוסי (San Luis Potosí) במקסיקו; בסיוואס (Sivas ) בטורקיה ובסמוך לססטרי לוונטה (Sestri Levante) שבמחוז ליגוריה שבאיטליה.
אננארבה

אננארבה, בשמה המלא בגרמנית Forschungsgemeinschaft Deutsches Ahnenerbe (בעברית: קהילת המחקר למורשת האבות הגרמנית), הייתה חברה פסידו-מדעית שהוקמה על ידי הממסד הנאצי במטרה "לחקור את המדע האינטלקטואלי הבראשיתי של מורשת האבות הגרמנית המודרנית", למצוא אישוש לתורת הגזע ולעליונות הגזע הארי.

היסטוריה

החברה הוקמה ב-1 ביולי 1935 ומייסדיה היו היינריך הימלר, וולפרם סיברס, הרמן וירט, וריצ'רד ואלטר דאר.
אנשי החברה עסקו במחקר אנתרופולוגי והיסטורי של "הגזע הארי". על מנת לבסס את המחקרים הם ערכו ניסיונות מדעיים ומסעות תיור ברחבי תבל במטרה לאסוף ממצאים שיוכיחו את התאוריה הנורדית, לפיה האוכלוסייה ממוצא נורדי (צפוני) שלטה פעם בעולם. בפועל, הם ביצעו ניתוחי גופות וחפירות ארכאולוגיות בארצות שונות על מנת לבסס את הרעיון הנאצי מבחינה מדעית.
המדענים ב"אננארבה" ביקשו לבסס את ההשערה בדבר המוצא הקדום של השבטים הגרמאנים. בספרה של התר פרינגל: "גזע הפורענות: המדענים של הימלר", היא כותבת אודות חברת "אננארבה" ומתארת את מסעותיהם של "המדענים של הימלר" למקומות כטיבט, הארצות הסקנדינביות, עיראק וחצי האי קרים. פרינגל עקבה אחרי הדיווחים והתיאורים מן המסעות, שנועדו לאשש את התיזה הארית, אישושים שחוקרי ה"אננארבה" מצאו כמעט בכל מקום. אחדים מהם הגיעו עד להרי ההימלאיה, באזור אשר לדעתם  שלט בו גזע אדונים ארי. מדובר במקומות גאוגרפיים מוכרים בהם התגוררו, בימי קדם, שבטים הודיים ממוצא ארי. החוקרים הגיעו עד לאיים הקנריים, שבהם דימו אנשי האננארבה למצוא מומיות בלונדיניות.
לחוקרי החברה היה תפקיד בהוצאה לפועל של הפתרון הסופי לעם היהודי. "המכון למחקר מדעי צבאי" קיבל על עצמו, למשל, לערוך מחקר על הכחדת הרוח היהודית באמצעים ביולוגיים: "דעתי היא שהשמדתם המוחלטת של היהודים באירופה, ואף בעולם כולו במידת האפשר, לא תביא להכחדה מלאה של היסוד הרוחני של היהדות", כתב אחד החוקרים. 
הפתרון המוצע, כותבת פרינגל, היה מחקר מדעי שיאתר את מקום הרוח היהודית, אם אפשר במסגרת הגוף, ויפעל להשמדתה המוחלטת. לכן נערך המכון במחנה ריכוז קטן, שאליו הביא אסירים מאושוויץ. לאחר רציחתם הוא פעל להסרה שיטתית של רקמות הגוף, לשם מחקר מדעי כביכול על הגולגולת והמוח. בהיותם עורכים ניסויים בבני אדם, בהם: ניסויים בעיקור כפוי, ניסויים בלחץ אוויר, ניסויים בקור מקפיא, ניסויים בצבע. אנשי האננארבה חיפשו דרכים להוכחת התועלת שלהם-עצמם בכל דרך אפשרית ובכל מחיר.
הפורט השביעי

היסטוריה

בנייתו של הפורט השביעי החלה ב-1883 לפי תוכנית של האימפריה הרוסית. העבודות הסתיימו ב-1890. המבנה כולו נבנה מלבנים אדומות. המצודה הוקפה בחפיר וכנים לתותחים, בנוסף צוידה במקלעי מקסים. במלחמת העולם הראשונה צוידה המצודה בתותח קאנֵה (Canet) גדול בקוטר 6 אינץ'/45 קליברים (תותח ימי שהוסב להגנה נייחת על מצודות). 
משנת 1919 שימשה המצודה בסיס צבאי של צבא ליטא. ב-1924 הועבר למקום הארכיון הלאומי והצבאי והמקום עבר התאמות שונות לצורך כך. גם בשנים 1940-1941, במהלך הכיבוש הסובייטי, שימש הפורט כבסיס צבאי.

בתקופת הכיבוש הנאצי

ב-29 ביוני 1941, ימים ספורים לאחר כניסת הוורמכט לליטא, נתן אלפרד רוזנברג, השר האחראי על ניהול השטחים הכבושים במזרח, הוראה לרכז את היהודים באתרי ריכוז. יום לאחר מכן החליטה הממשלה הזמנית של ליטא להפוך את הפורט השביעי למחנה ריכוז והרג. על ריכוז היהודים ורציחתם במקום הופקדה משטרת העזר הליטאית, שאך-זה הוקמה. ניהול המבצע, לפי דו"ח יגר, הופקד על איינזצקומנדו 3. תוך ימים ספורים נכלאו בפורט כ-10,000 יהודים שנחטפו מבתיהם ומן הרחוב בקובנה על ידי המשטרה ו"אקטיביסטים" (מתנדבים מקומיים שנקראו בפי היהודים "כאפונעס"). במצודה ריכזו את היהודים, התעללו בהם, מנעו מהם מים ומזון וירו ברבים מהם. לאחר זמן-מה הפרידו בין הנשים והילדים, שנכלאו במרתפים לבין הגברים, שאולצו לחפור בורות בחצר המצודה. רוב הנרצחים במקום (כ-3,000) נרצחו במסגרת טבח שהתרחש בימים 4-6 ביולי. מחנה הריכוז נסגר עם העברת ליטא לשלטון גרמני ישיר ב-10 באוגוסט, אז הועברו היהודים שהיו כלואים במרתפיו לפורט התשיעי. בין הנרצחים במקום תלמידי ישיבת ברנוביץ' יחד עם רבם, הרב אלחנן וסרמן.
לאחר שהפסיק לשמש כמחנה ריכוז והשמדה, הפך המקום למחנה שבויים בשם סטלאג 336 ובו שוכנו שבויי מלחמה אוקראינים. כ-1,500 מהם מתו במקום מרעב ומקור. במקביל שימש המקום כמתקן אימונים לכוחות עזר (בגרמנית: Hilfswilliger, "מתנדבים" כלומר שבויי-מלחמה ששירתו בצבא האדום וערקו על מנת לשרת את גרמניה הנאצית ורבים מהם שימשו כשומרים במחנות ריכוז).

לאחר המלחמה

בתקופה הסובייטית שב ושימש הפורט כמחנה צבאי וכיחידת מחסני אספקה. גם לאחר שליטא קיבלה עצמאות ב-1993, המשיך האתר לשמש כמחנה צבאי עד 2007. בשנת 2009 החלו באתר שיפוצים במטרה לשחזר את מראהו עם הקמתו, על ידי עמותה מקומית למורשת צבאית ולפתוח במקום מוזיאון ומכון מחקר לביצורי קובנה. בשנת 2011 נחשפו קברי האחים של 4,000 מן הנרצחים באתר, ליד חומתו ובמקום הוקם אתר הנצחה.
מעיין שכבה

מעיין שכבה הוא מעיין שנוצר כאשר מי אקווה פורצים אל פני השטח בעקבות חשיפת שכבות האקווה והאקוויקלוד שמתחתיה על פני השטח, למשל בצלע הר. זהו סוג המעיינות הנפוץ ביותר באזור ההר בארץ ישראל.

היווצרות מעיין שכבה

אקווה (אקוויפר) היא שכבת סלע נקבובית המכילה מים ומאפשרת זרימת מים בתוכה. המים באקווה נאספים כתוצאה מחלחול מי גשמים דרך שכבות הסלע. מאידך, קיימים סוגי מסלע אשר אינם מאפשרים חלחול והופכים לאטימים. שכבה אטימה לחלחול נקראת אקוויקלוד ומעליה נאספים מי התהום באקווה. 
מי התהום יכולים להישאר קבורים, ולעיתים אף לא להיחשף לעולם. לעומת זאת, חשיפת שכבות הסלע כתוצאה מהתחתרות נחלים, סדקים בעקבות פעילות טקטונית ועוד, יכולה להביא לפריצת מי התהום אל פני השטח, כלומר להיווצרות מעיין. במעיין שכבה נחשפים שכבת האקווה והאקוויקלוד על פני השטח וכתוצאה מכך נובע המעיין.

חציבת ניקבה

ספיקת המעיין, כלומר קצב יציאת המים מן הסלע, מושפע בעיקר מלחץ המים באקוויפר. שאיבה מרובה עלולה לגרום לכמות המים באקוויפר לרדת, וכך גם ללחץ המים. לעיתים יש צורך להגדיל את הספיקה ואת כמות המים המופקת מהמעיין. הפתרון לכך הוא חציבת ניקבה אל תוך הסלע, בדרך כלל בתוואי ש"רודף" אחר סדק משמעותי, ומגיע עד מקום הנביעה ממש. במקום הנביעה נחצב בדרך כלל חדר גדול. הנקבה והחלל יוצרים שטח מגע גדול יותר בין הסלע לאוויר, שמאפשר ליותר מים להשתחרר מהסלע. בימי קדם בארץ ישראל נחצבו נקבות במעיינות רבים.
סן סקונדו (אי)

היסטוריה

בשנת 1034 בנתה באי משפחת באפו כנסייה ומנזר עבור נזירות בנידיקטיניות. במנזר הופקדו שרידים של ארזמוס הקדוש. 
בשנת 1237 הועברו אל המנזר שרידיו של סקונדוס הקדוש מאסטי, ובהתאם שונה שם האי. 
בשנת 1533 הוחלפו הנזירים באי במנזירים מהמסדר הדומיניקני, ובשנת 1566 האי הפך לבית חולים למצורעים. 
בשנת 1569 בעקבות שריפה שפרצה בארסנאלה, הועברו אל האי מחסני אבק השריפה של רפובליקת ונציה.
בשנת 1806, לאחר שנפוליאון בונפרטה כבש את ונציה, גורשו הנזירים מהאי, מבני המנזר נהרסו ועל האי הוקם מחנה צבא.
כיום האי נטוש.
בדל אי אסכרי

בֶּדֶל אִי אָסְכֶּרִי (בטורקית: bedel-i askeri) היה מס שהונהג בתקופת הטנזימאט באימפריה העות'מאנית כתשלום עבור פטור משירות צבאי בצבא האימפריה. מס זה היה בתוקף בין השנים 1857–1909.
בתקופת שלטונו של אבדילמג'יט הראשון הייתה האימפריה העות'מאנית בעיצומן של רפורמות הטנזימאט. במסגרת זו בוטל ב-1856 מס הגולגולת-הג'יזיה, אותו נדרשו לשלם נתיני האימפריה שאינם מוסלמים ובכלל זה יהודי האימפריה העות'מאנית. במסגרת זו הוטל גיוס חובה בקרב כלל נתיני האימפריה, מוסלמים ולא מוסלמים לפי מכסה נדרשת בכל וילאייט שנעה בין 5 ל-6 אחוזים מקרב הגברים בגיל גיוס. צעד זה גרר התנגדות של הממסד הצבאי העות'מאני וב-1857, הורשו כל ברי הגיוס לקבל פטור משירות בצבא העות'מאני. תמורת קבלת פטור משירות צבאי, נדרשו לשלם מס פטור מיוחד שכונה בֶּדֶל אִי אָסְכֶּרִי (מטורקית: מחיר הצבא). המס אשר שילמו האוכלוסיות הלא מוסלמיות היה נמוך במידה רבה מהמס ששילמו המוסלמים עבור הפטור ועמד על 50 לירות עות'מאניות למבקש הפטור. בקהילות מאורגנות וממוסדות כגון הקהילות היהודיות ביישובים השונים, חולק המס באופן אחיד או פרוגרסיבי ושולם על ידי כל ראשי המשפחות בקהילה.
מעת לעת היו העות'מאנים משנים את גובה המס אם בהחלטת השער הנשגב או בהחלטה של הוואלי המקומי. כך למשל, בשנות ה-70 של המאה ה-19 העלה הממשל העות'מאני את המס ליהודי מונסטיר בשיעור של 150 אחוזים. הקהילה, אשר נפגעה קשות בשריפת הענק שהתחוללה בעיר ב-1863 התקשתה לעמוד בנטל התשלום. מעטים מבני הקהילה יכלו לשלם מיסים. לרבים לא היה כלל כסף.
ב-1909, לאחר הפיכת הטורקים הצעירים בוטל מס הבדל אי אסכרי, והונהג גיוס חובה ללא פטור ברחבי האימפריה.