google/wiki40b huggingface dataset:
טיסה 773 של פאסיפיק איירליינס

האירועים שקדמו לתקרית

גונזלס היה חבר בנבחרת השייט של הפיליפינים באולימפיאדת רומא בשנת 1960. הוא עבד כמחסנאי בסן פרנסיסקו, ובחודשים שקדמו להתרסקות היה "מוטרד ומדוכא" על רקע קשיים כלכליים ובעיות בחיי הנישואין. גונזלס היה בחובות כבדים וכמעט מחצית ממשכורתו הופנתה לכיסוי הלוואות. הוא אמר לקרובי משפחה וחברים כי הוא "ימות ביום רביעי ב-6 במאי, או ביום חמישי ב-7 במאי", ובשבוע שקדם להתרסקות הוא רכש אקדח מסוג סמית' וסון 27. בערב שלפני ההתרסקות הוא הראה לחבריו את האקדח לפני שעלה לטיסה לרינו, נבדה ואף אמר כי הוא מתכוון לירות בעצמו. גונזלס הימר ברינו בלילה שלפני התקרית ואמר לעובד הקזינו כי לא אכפת לו להפסיד הרבה "מכיוון שזה כבר לא ישנה אחרי מחר".

המטוס

המטוס מדגם פוקר F27 בעל שני מנועי מדחף טורבו-פרופ, יוצר ב-1959 וביצע 10,250 שעות טיסה עד להתרסקות. חברת פאסיפיק איירליינס הייתה המפעיל והבעלים של המטוס.

מסלול הטיסה

המטוס המריא מרינו ב-5:54 בבוקר בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, עם עצירה מתוכננת בסטוקטון. על סיפונו היו 33 נוסעים כולל גונזלס ושלושה אנשי צוות: הטייס ארנסט קלארק בן 52, טייס המשנה ריי אנדרס בן 31 ודיילת האוויר מרגרט שפר בת 30.
אחרי שהמטוס חצה את רכס הרי סיירה נבדה, בוצעה נחיתה בסטוקטון שם ירדו שני נוסעים ועלו עשרה, ובסך הכל 41 נוסעים. הנוסעים שירדו העידו שגונזלס ישב בדיוק מאוחרי תא הטייס. המטוס המריא ב-6:38 לעבר נמל התעופה של סן פרנסיסקו.

רצח והתאבדות

בשעה 6:48, כ-10 דקות לאחר שטיסה 773 המריאה מסטוקטון, נקלטו הודעות רדיו משובשות מהמטוס באזור הבקרה המרחבית של אוקלנד, זמן קצר לאחר מכן המטוס נעלם ממסכי המכ"ם.
כאשר טיסה 773 הייתה דקות מנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, התפרץ גונזלס לתוך תא הטייס וירה פעמיים בשני הטייסים. הטייס מת במקום וטייס המשנה נפצע אנושות. כתוצאה מכך המטוס צלל תוך דקה מגובה 5,000 רגל ל-2,100 רגל במהירות של כ-640 קמ"ש. טייס המשנה הפצוע ביצע שידור לא ברור בזמן שניסה לייצב חזרה את המטוס. הקופסה השחורה תיעדה שהמטוס עלה בשלב זה ל-3,200 רגל. ההערכות הן שלאחר מכן גונזלס ירה שוב בטייס המשנה והרג אותו, לאחר מכן גונזלס ירה בעצמו ומת. המטוס צלל לקרקע והתרסק.
אחרי ניסיונות כושלים ליצור קשר עם טיסה 773, ביקשה הבקרה המרחבית של אוקלנד מטיסה 593 של יונייטד איירליינס שחלפה באזור, לבדוק האם הם רואים את המטוס. טיסה 593 דיווחה שאינה רואה את טיסה 773 אך הם רואים עשן רב שעולה מהקרקע.
המטוס יצר מכתש כאשר פגע בקרקע והחל לעלות בלהבות. שידור הרדיו האחרון של טייס המשנה פוענח במעבדת קול: "הקפטן נורה! אנחנו נורנו! (אני ניסיתי) לעזור!" או "אני נורתי! אנחנו נורנו! אלוהים, עזרה!"

החקירה

החוקרים מצאו בהריסות המטוס מחסנית המכילה תחמושת מסוג  מגנום .357, בעקבות כך הצטרף ה-FBI לחקירה. החוקרים ניסו למצוא ראיות למי אחראי הפשע שהתרחש במטוס. החוקרים גילו כי גונזלס נשא את הנשק עליו ושהוא רכש לעצמו ביטוח חיים בשווי 105 אלף בשדה התעופה, ורשם את אשתו כשארים במקרה מוות.
החוקרים קבעו כי הסיבה הסבירה להתרסקות הייתה הירי בטייס ובטייס המשנה על ידי נוסע, בנוסף נקבע כי גונזלס הוא היורה.

תוצאות

ב-6 באוגוסט 1964 נכנסו לתוקף תיקונים בתקנות הטיסה שקבעו כי דלתות תא הטייס יהיו נעולות במהלך כל הטיסות האזרחיות, התיקון לא חל על סוגי מטוסים מסוימים בהם קיים פתח מילוט בתא הטייס, ולכן במטוס כדוגמת פוקר F27 דלת תא הטייס לא ננעלת במהלך המראה או נחיתה. התיקונים אושרו על ידי רשות התעופה הפדרלית עוד קודם להתרסקות המטוס, אך נכנסו לתוקף רק לאחר מכן.
יוסף ווייסע

הרב יוסף ווייסע (י"ט בכסלו תקע"ג, 23 בנובמבר 1812 – ז' בכסלו תרנ"ח, 2 בדצמבר 1897) היה רב ואיש תנועת ההשכלה יליד מוראביה, מתרגם ספרי תנ"ך לגרמנית.

ביוגרפיה

נולד בפלומנאו , כפר סמוך לפרוסניץ, לאביו יצחק שמואל. בין 1832 ל-1838 התגורר בפראג, בה הפך לידיד קרוב של מוריץ שטיינשניידר ושל הרב לאופולד לעף, ולמד אצל יום-טוב ליפמן צונץ. ב-1838 הוזמן לשמש כמנהל בית-הספר המודרני שפתח הרב צבי הירש פאסל בפרוסניץ, וכיהן במשרה עד 1841. כמנהל הקפיד על הקדשת זמן רב ללימוד הדקדוק העברי והמקרא, ולהתקדמות הדרגתית בחומר עם מבואות מסודרים. ווייסע היה מקורב למעגל האינטלקטואלים בעיר שבראשו עמד גדעון ברכר, נציגה הבולט ביותר של תנועת ההשכלה המוראבית, וסייע לשטיינשניידר בכתיבת "האנציקלופדיה הריאלית היהודית" שחיבר הלה ולא הובאה לבסוף לדפוס. ב-1841 קיבלו ברכר, ווייסע והאחרים בהתלהבות את ד"ר אברהם גייגר שביקר בפרוסניץ ונשא מספר דרשות בבית-הכנסת. באותה שנה עבר לנהל את בית-הספר היהודי בפרערויא , ולאחר מכן כיהן כרב בקהילת קאסטלץ . ב-1845 קיבל את הרבנות בגאיי  חיבר הקדמה ובה פירוט תולדות המחבר לספר בחינות עולם של הרב ידעיה הפניני שיצא לאור בוורשה.
ב-1855 נתמנה לרבה של ואג-ניישטדטל (עיר חדש)  שבהונגריה, וכיהן בה עד לפטירתו. ווייעה היה מראשוני הרבנים הנאולוגים; יחד עם בן-דורו ועמיתו משה אריה בלוך, היה אחד מנציגיה האחרונים של תנועת ההשכלה המוראבית, וכתיבתו התאפיינה בשימוש בלעדי בעברית ובזיקה חזקה לסגנון הרבני המסורתי, כמעט ללא שימוש במחקר מודרני השוואתי. ; במהלך הקרע ביהדות הונגריה, בחרה הקהילה להיוותר במעמד סטטוס קוו ולא להצטרף לאף אחד מן המחנות הנצים.
קרחון אמברי

גאוגרפיה

גובהו של הקרחון 1,879 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מנקז את מורדותיהם המזרחיים של הר הייל, הר דייוויס והר בנטלי, את המדרונות הצפוניים של הר אנדרסון, ואת המדרונות הצפון מערביים של רכס פרובאדה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח וצפונית להר שמיד הקרחון פונה לכיוון מזרח ונשפך אל זרם הקרח ראטפורד מזרחית להר טגה.

גילוי הרכס

הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961. מיפוי האזור בוצע שנית בשנת 1988.

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 

הקרחון נקרא על שם מייג'ור הנרי אמברי (Henry Embree), מחייל האוויר של ארצות הברית, שהשתתף בהקמת תחנת הקוטב הדרומי בשנת 1956.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
גלוריה ואנדרבילט

תולדות חייה

ואנדרבילט נולדה לרג'ינלד קלייפול ואנדרבילט (Reginald Claypoole Vanderbilt ;1880 – 1925) ואשתו השנייה, גלוריה מורגן (Gloria Morgan ;1904 – 1965) בניו יורק. בגיל 15 חודשים מת אביה והיא זכתה בכל הונו, כ-5 מיליון דולר. בהיותה קטינה, ניהלה אמה את כספי הירושה בעבורה שהופקדו בקרן על שמה. האם ושתי בנותיה הרבו בנסיעות לאירופה, האם ניהלה אורח חיים בוהמייני והרבתה לבזבז את כספי הירושה. הדבר עורר את חמתה של דודתה של גלוריה (אחות-אביה), גרטרוד ואנדרבילט וויטני
(1942–1875 ;Gertrude Vanderbilt Whitney), שתבעה חזקה על הילדה ב-1934 בטענה שאמה חסרת מסוגלות הורית, מנהלת אורח חיים שערורייתי ומעורערת בנפשה. המשפט, שהגיע עד לבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק נוהל באור זרקורי התקשורת וסוקר בעיתונות בהרחבה. בין היתר העידו במשפט משרתים של האם שרמזו על התנהגות לסבית מצידה. לבסוף הכריע בית המשפט להוציא את הילדה מחזקת אמה ולמסור את גידולה לידי דודתה, אשה קרה ונוקשה.
ואנדרבילט למדה אמנות וציירה בצבע שמן וצבע מים. בשנת 1968 חתמה חוזה להצגת יצירותיה על גבי כרטיסי הברכה של חברת הולמרק.
כאשת חברה נוצצת הופיעה בנשפים ונראתה עם גברים רבים בעלי השפעה והון. כידידה של הסופר טרומן קפוטה, היוותה השראה לדמותה של הולי גולייטלי בסיפור ארוחת בוקר בטיפאני.
בנוסף עסקה בעיצוב אפנה. גולת הכותרת של עיצובה היה ג'ינס המעצבים הראשון המתאים לנשים ומחמיא להן. הג'ינסים בעיצובה פרצו דרך לעיצוב מכנסיים אלה על ידי מעצבי צמרת. כן עיצבה חולצות, נעליים, כלי בית וריהוט והעניקה את שמה לבושם. חברת האופנה "גלוריה ואנדרבילט" מייצרת מספר מותגי אופנה ובושם.
ואנדרבילט כתבה מספר ספרים, מתוכם ארבע אוטוביוגרפיות. בשנת 2009, בגיל 85, הוציאה לאור רומן אירוטי בשם "אובססייה: מעשייה ארוטית" (Obsession: An Erotic Tale), המבוסס אף הוא בחלקו על חייה.
בשנת 2016 יצר בנה אנדרסון קופר יחד עם הבמאית ליז גרבוז סרט דוקומנטרי אודות אימו בשם "אנדרסון קופר וגלוריה ונדבליט" בהפקת HBO. הסרט האינטימי מציג את ניצחונותיה והטרגדיות בחייה של היוצרת ואשת החברה.

נישואים

ב-1941, בגיל 17 התחתנה בהוליווד עם פאט דה-צ'יקו (Pasquale ("Pat") DiCicco), ממנו התגרשה ב-1945.
באפריל 1945 התחתנה עם לאופולד סטוקובסקי, ממנו התגרשה עשר שנים לאחר מכן. מנישואין אלו נולדו שני בנים, סטניסלוס (סטן), יליד 1950 וכריסטופר (יליד 1952).
בין 1956 ו-1963 הייתה נשואה לבמאי סידני לומט.
ב-24 בדצמבר 1963 נישאה לסופר וויט אמורי קופר. מנישואין אלו נולדו קרטר ואנדרבילט קופר (1965) ומגיש הטלוויזיה אנדרסון קופר (1967). קרטר ואנדרבילט התאבד בקפיצה מחלון הפנטהאוז של אמו בקומה ה-14 ב-22 ביולי 1988.
נפטרה ב-17 ביוני 2019. הונה האישי הוערך ב-650 מיליון דולר, רובו הודות לתמלוגים מחברת האופנה שהייתה בבעלותה.
קרטנת

לקריאה נוספת

תת-תריסיות מולדת
שלום שטרייט

חייו

שטרייט נולד בשנת 1888 בעיר טלומאץ' שבגליציה המזרחית, בן ליעקב שטרייט ולצביה לבית הבר ואחיו הצעיר של ישעיהו שטרייט.
למד בחדר ובישיבה, ולאחר מכן נבחן בבחינות בגרות אקסטרניות.
בשנת 1908 עלה לארץ ישראל וכאן עבד בחקלאות. הוא היה ממייסדי עין-חי, שנקרא אחר כך כפר מל"ל. בנה את ביתו בפתח תקווה. ביתו היה בית מכניס אורחים, חם ופתוח לכל סופרי העלייה השנייה וכן לבני משפחה שהיגרו לארץ ישראל.
ייסד יחד עם ברוך גורדון את תיכון אחד העם, בית הספר התיכוני הראשון בפתח תקווה, ושימש גם כמנהלו. הוא עודד סופרים ומשוררים צעירים שבקשו ממנו ביקורת על יצירתם.
בשנת תרפ"ט נישא לשרלוטה (לוטה) לבית גולדשלגר, והיה אב לשניים: אסתר שטרייט-וורצל (1932–2013), סופרת, ושמואל יריב (נולד ב-1934), פרופסור לכימיה ומשורר.
על שמו ועל שם אחיו ישעיהו שטרייט (פעיל "צעירי ציון") נקרא רחוב האחים שטרייט בפתח תקווה.
סרט זומבים

סרט זומבים (באנגלית: Zombie film) הוא סרט קולנוע מתת-ז'אנר האימה, אשר מתמקד בדרך כלל באיום על המשך קיומה של האנושות מצד זומבים, הנבדלים מרוחות רפאים, שדים, מומיות או ערפדים.
בקולנוע, זומבים הם יצורים אשר בדרך כלל מוצגים כגופות הקמות לתחייה או כבני אדם חסרי-דעת, אך בשני המקרים - הם קניבלים אוכלי-אדם. בעוד שסרטי זומבים בדרך כלל משתייכים לז'אנר האימה, חלקם חוצים את הגבול לז'אנרים אחרים, כמו קומדיה, מדע בדיוני, מתח, או רומנטיקה. עם השנים התבססו תתי-ז'אנר מובהקים, כגון "קומדיית-זומבים".
"הזומבי הלבן" של ויקטור הלפרין עלה לאקרנים בשנת 1932, ונחשב לעיתים קרובות להיות סרט הזומבים הראשון. עם זאת, יש הטוענים כי סצנות ה"סהרוריות" שבסרט האקספרסיוניסטי הגרמני "הקבינט של ד"ר קליגרי" משנת 1919 הן דוגמה מוקדמת יותר, הכוללת שימוש בדמות במצב הדומה לזה שמוצג על ידי זומבים. סרט הקולנוע "פרנקנשטיין" כולל גופה שהוחייתה מחדש.
אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה

ביוגרפיה

אוטו פרנץ נולד ב-21 באפריל 1865 בעיר גראץ, לקרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, שהיה אחיו הצעיר של הקיסר פרנץ יוזף, ולמריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשנת 1871 מתה אמו של אוטו, ואביו התחתן עם מריה תרזה, נסיכת פורטוגל. אוטו ואחיו הבכור פרנץ פרדיננד התחנכו על ידי אלפרד לודוויג, ברון דגנפלד, אולם אוטו לא אהב ללמוד ועשה הרבה תעלולים למוריו. אף על פי כן, מוריו אהבו את אוטו העליז יותר מאחיו הבכור הממורמר והרגזן. בנוסף היה אוטו בן טיפוחיו של אביו, מה שהובילו למערכת יחסים קשה עם אחיו.
אוטו היה בטלן ומעורב בהרבה שערוריות, מה שהוביל לניתוקו מהחצר הקיסרית, ולמריבות עם אשתו.
אוטו פרנץ היה חמישי בשושלת הירושה של הקיסר. אבל התאבדותו של רודולף, בנו של הקיסר בשנת 1889, מות אביו בשנת 1896 ושלילת זכויות הירושה מדודו, לודוויג ויקטור (בשל נטיותיו ההומוסקסואליות) הביאו לכך שאחיו פרנץ פרדיננד מונה ליורש העצר הרשמי. מכיוון שזכויות הירושה נשללו מילדיו של פרנץ פרדיננד, עקב נישואיו בנישואים מורגנטים, הפך אוטו פרנץ לשני בשושלת הירושה.
בשנת 1900 נדבק אוטו פרנץ בעגבת, ובשל כך פרש מהחיים הציבוריים ונסע לשנה למצרים. לאחר מכן חזר אוטו פרנץ לאוסטריה, וטופל על ידי פילגשו לואיזה רובינזון ואמו החורגת מריה תרזה, נסיכת פורטוגל. ב-1 בנובמבר 1906 מת אוטו פרנץ בביתו בווינה, בנוכחות הבישוף של וינה גוטפריד מרשל.
שחר (אל)

שחר הוא שמו של אל השחר (הזריחה) במיתולוגיה הכנענית. שחר היה אחיו התאום של שלם - אל השקיעה, ושניהם נולדו כתוצאה מיחסי מין בין ראש הפנתיאון הכנעני אל לבין אישה בת-תמותה. סיפורם מוזכר בשירה האוגריתית ב"שיר האלים הנעימים והיפים".
במקרא ישנם מספר תיאורים מואנשים של השחר, בלא ה"א הידיעה כאילו היה שם פרטי: "אעירה שחר"‏, "כנפי שחר"‏, "כעפעפי שחר"‏. ייתכן שההאנשה המטפורית היא שריד לתפיסה קדומה יותר של שחר כאלוהות.‏
ייתכן ששחר נזכר בתנ"ך בספר ישעיה:‏ "אֵיךְ נָפַלְתָּ מִשָּׁמַיִם, הֵילֵל בֶּן שָׁחַר, נִגְדַּעְתָּ לָאָרֶץ - חוֹלֵשׁ עַל גּוֹיִם".
ישעיהו מלגלג על מלך בבל, אשר ראה עצמו כצאצאו של שחר. השם "הילל בן שחר" תורגם בתרגום השבעים כ"הספרוס" (ἑωσφόρος) ובוולגטה כ"לוציפר", ובהמשך קיבל בנצרות את משמעות האנטיכריסט.
רש"י מפרש פסוק זה:‏ "הילל בן שחר - כוכב הנוגה המאיר אור ככוכב הבוקר זו הקינה על שרה של בבל נאמרה שיפול משמים; נגדעת לארץ - אתה נבוכדנצר שהיית חולש על גוים מטיל גורל עליהם על המלכים מי מהם ישרתך ביום פלוני ומי ביום פלוני ורבותינו דרשוהו שהיה מטיל גורל על המלכים למשכב זכור".
ביהדות השם הילל בן שחר אינו כינוי לשטן כמו בנצרות.
בני (הרפובליקה הדומיניקנית)

גאוגרפיה

בני נמצאת כ-35 ק"מ מעיר הבירה סנטו דומינגו.

תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים 2 ו-510. בנוסף, בעיר יש מספר רב של תחנות דלק ומוסכים.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (28 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא דצמבר (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,676 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (331 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (49 מ"מ גשם).

כלכלה

העיר משמשת כמרכז מסחרי-חקלאי של המחוז. בחלק החקלאי של העיר מגדלים בעיקר עגבניות, בצלים, מנגו, בננות וקפה. הדיג וייצור המלח בעיר מכניסים גם לכלכלה המקומית.

מוסדות בבני

בעיר יש יקב ומספר רב של בתי חולים, בתי מרקחת, כנסיות, בתי ספר, מרכזי קניות, סניפי בנק, פארקים, סופרמרקטים, ברים, בתי קפה, מסעדות ובתי מלון.
עמי טיר

ביוגרפיה

לטיר תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. הוא סמנכ"ל תוכן של חברת התקשורת "קודה תקשורת". טיר נשוי ואב לשניים. 
בשנת 1998 ערך עבור ערוץ 2 את הסרט הדוקומנטרי "כוורת בפארק", אשר תיעד את "להקת כוורת" במהלך החזרות והאיחוד השלישי במספר של הלהקה. במהלך השנים 1997 עד 2001 שימש כעורך הסדרה "שמש", ששודרה בערוץ 2 עבור שידורי קשת. בין השנים 1999-2000 שימש כעורך של קומדיית המצבים "פאזל". בשנים 2003-2004 ביים את סדרת התעודה "במדינת היהודים" עבור הערוץ הראשון.
בשנת 2007 ביים, ערך וכתב את תסריט סדרת התעודה "אשם במותו", אשר תיעדה וחקרה תאונות צבאיות, ושודרה בערוץ 10. באותה שנה שודר באותו ערוץ הסרט הדוקומנטרי "אמא, לא הרגתי את הבת שלך", בו הוא שימש כתסריטאי, במאי ועורך. בין השנים 2008-2010 שימש כעורך סדרת הדרמה "לאהוב את אנה" בערוץ 10. 
בשנת 2010 ערך את הסרט "המדריך למהפכה", סרט תיעודי, דוקו אקטיביסטי עלילתי. על עריכת הסרט הוא זכה בפרס אופיר יחד עם מאור קשת בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר". הוא הבמאי והעורך הראשי של סדרת הדוקו-ריאליטי של הוט 3 "מחוברים". בשנת 2014 שימש כעורך התוכנית "המתנחל" המשודרת בערוץ 10 בהנחייתו של חנוך דאום.
גן הנשיא (פתח תקווה)

גן הנשיא הוא אחד הגנים הראשונים בעיר פתח תקווה. הגן נמצא בפינת הרחובות רוטשילד וחיים כהן ושופץ לאחרונה בשנת 2014. 
הגן תוכנן על ידי המהנדס העירוני השמשוני, יחד עם הגננים ארזי לויהלום, וכלל תעלה קטנה לאורך הגן שהוביל לבריכת דגים. העבודות על הגן הושלמו במאי 1942 וטקס הפתיחה החגיגי התקיים באוגוסט 1942 בנוכחות מושל המחוז רוברט אדוארד הרולד קרוסבי ויהודה ראב, ממיסדי פתח תקווה וראש מועצת רמת גן, אברהם קריניצי. 
הגן שימש את פתח תקווה לאירועים חגיגיים כמו ביקור הנציב העליון, ג'ון ורקר, ויקונט גורט השישי, באפריל 1945, חגיגות צה"ל ביום המדינה ב-27 ביולי 1948 וקבלת פנים לבאי המכביה השלישית בספטמבר 1950.
הגן לא קיבל שם בעת פתיחתו ונודע כ"הגן העירוני" או "גן רוטשילד" על שם הרחוב לצדו שכן. בשנת 1953 החליטה עיריית פתח תקווה לקרוא לגן על שם נשיא המדינה יצחק בן צבי, לכבוד ביקורו בעיר לחגיגות 75 למושבה. בעת קריאת השם ביקש הנשיא לקרוא לגן פשוט "גן הנשיא" ולא "גן הנשיא יצחק בן צבי". 
הגן נפתח מחדש לאחר שהיה סגור למשך שנה לשיפוצים, בספטמבר 1962. הגן שופץ וחודש במזרקה ומתקני משחק בשנת 2014. בגן גם הותקן פינה לכלבים
דניס ספיצוב

ביוגרפיה

הוא מתמודד עבור מחוז, טיומן ואגודת הספורט הצבאית צסק"א והוא מחזיק בדרגת רב"ט.
מספר פעמים זכה באליפויות העולם לנוער (2015, 2016, 2017, 2018), כולל ב-2015, כשזכה בזהב במרוץ השליחים ובמדליית כסף במרוץ 10 ק"מ, ב-2016 זכה במדליית כסף במרוץ שליחים 4x5 ק"מ וב-2017 בפארק סיטי (ארצות הברית) זכה במדליית ארד בסקיאתלון ובמדליית ארד במרוץ 15 ק"מ בסגנון חופשי,, בשנת 2018 בגומס (שווייץ) לקח את המקום הראשון בסקיאתלון והמקום השני במרוץ 15 ק"מ בסגנון קלאסי.
בתחרויות הבוגרות הוא משתתף מאז עונת 2015/2016. הוא זכה במדליית כסף באליפות רוסיה במרוץ שליחים 2016 וזכה גם במדליית הכסף ב-2017 במרוץ שליחים ובסקיאתלון. הוא גם זכה בגביע רוסיה. במשחקי החורף האולימפיים הצבאיים שנערכו בסוצ'י ב-2017 זכה במדליית כסף במרוץ 15 ק"מ בסגנון חופשי. הוא זכה גם בתחרויות הבינלאומיות של פדרציית הסקי הבינלאומית (FIS).
בעונת 2017/2018 נטל חלק בגביע העולם. בשלב הסופי של "הטור דה סקי" 2018 (עד 9 ק"מ) סיים במקום ה-13. בסך הכל בדירוג של גביע העולם 2017/2018 שהוצג בינואר 2018, הוא דורג במקום הרביעי בקרב ספורטאים עד גיל 23.
באולימפיאדת החורף שנערכה בקוריאה התמודד בסקיאתלון על המקום הראשון, אך לבסוף סיים במקום הרביעי והפך להיות הספורטאי ראשון בקרב גולשים צעירים מתחת לגיל 23 שהגיע למעמד זה. במרוץ נפרד של 15 ק"מ הוא סיים במקום השלישי וזכה במדליה האולימפית הראשונה שלו. במרוץ שליחים 4x10 ק"מ העפיל לשלב הסופי ולאחר מרוץ צמוד דניס הגיע למקום השני וזכה גם במדליית כסף.
התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית

היסטוריה

טום לואיס, ב"מגזין ההיסטוריה" של ארגון ההיסטוריונים האמריקאים, תיאר את מצע ה-NBC ללוח תוכניות תרבות וראשיתה של תזמורת רשות השידור הלאומית:
דוד סארנוף, נשיא RCA, הראשון להעלות ב-1916 את רעיון הרדיו כ"תיבת נגינה", כדי שמאזינים יוכלו ליהנות מ"קונצרטים, הרצאות, מוזיקה, רסיטלים," סבר שהמדיום נכשל במטרתו זו. ב-1937 התאוששה RCA די הצורך מהשפעות המשבר להציג מחויבות דרמטית ללוח תוכניות תרבות. סארנוף שכר, בתנאי העסקה ליברליים ביותר, את ארטורו טוסקניני וביקש ממנו להקים תזמורת מלאה ולנצח עליה. בערב חג המולד 1937 הופיעה תזמורת NBC בקונצרט הראשון שלה - קונצ'רטו גרוסו ברה מינור של אנטוניו ויוואלדי - באולפן משופץ ומחודש מן היסוד בבניין RCA. "חברת השידור הלאומית היא ארגון עסקים אמריקאי. יש לה עובדים ובעלי מניות. תרומתה לאינטרסים שלהם נובעת ישירות מתרומתה לציבור." באותו ערב חג מולד, ובכל הופעותיה של התזמורת במהלך 17 השנים הבאות, הוכחה צדקתו.
סארנוף לא חסך בהוצאות בהקמת התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית. ארטור רודז'ינסקי, מקים תזמורות נודע, שעשה לו שם ביכולתו להפיק מתזמורת את הרמה המוזיקלית הרצויה בעיניו, נשכר לגבש ולאמן את התזמורת החדשה במיוחד לטוסקניני. נגנים ידועי-שם מתזמורות חשובות ברחבי ארצות הברית גויסו לתזמורת. עמם נמנו, למשל, הכנר הראשי מישה מישאקוב  והכנר פליקס גלימיר. המנצח פייר מונטה הוזמן גם הוא לעזור במשימה. נפוצה שמועה, שמלבד הרצון להעלות את יוקרת רשת השידור, אחת הסיבות להקמת התזמורת הייתה סיכול חקירת קונגרס בתקני השידור.
הקונצרט הראשון של התזמורת שודר מאולפן 8H של NBC ב-13 בנובמבר 1937 בניצוח פייר מונטה. טוסקניני ניצח על 10 קונצרטים באותה עונה ראשונה, והופעתו הראשונה עם התזמורת הייתה ב-25 בדצמבר 1937. נוסף לשידורים שבועיים ברשתות של NBC, הרבתה התזמורת להקליט לחברת RCA ויקטור, סימפוניות, מוזיקה מקהלתית ואופרות. שידורי קונצרטים בטלוויזיה החלו במרץ 1948 ונמשכו עד מרץ 1952. בסתיו 1950 הסבה NBC את אולפן 8H לאולפן טלוויזיה (שכיום משודרים מאולפן זה כל משדרי הבחירות של חדשות NBC ותוכנית הסאטירה השבועית סאטרדיי נייט לייב) והעבירה את הקונצרטים המשודרים לקרנגי הול, שם התקיים כבר חלק גדול מן ההקלטות והקונצרטים המיוחדים של התזמורת.
טוסקניני ניצח על תזמורת NBC במשך 17 שנים. בהנהגתו יצאה התזמורת לסיורי קונצרטים בדרום אמריקה ב-1940 ובארצות הברית ב-1950. כמו כן ניגנה התזמורת עם רשימה מכובדת של מנצחי הצמרת העולמית, ביניהם מונטה, ארנסט אנסרמה, אריך קלייבר, אריך ליינסדורף, שרל מינש פריץ ריינר, גיאורג סל, ברונו ולטר, לורין מאזל הצעיר והמנצח האיטלקי הצעיר והמבטיח, גואידו קאנטלי.
לאופולד סטוקובסקי כיהן כמנצח ראשי בעונת 1941-42, בתקופה של מחלוקת חוזית בין טוסקניני לרשת NBC. במהלך הזמן הזה המשיך טוסקניני לנצח על התזמורת בסדרה של קונצרטים פומביים למטרת מגבית מלחמה, שזכו להצלחה עצומה. עם פרישתו של טוסקניני באביב 1954 פירקה הרשת את התזמורת, למגינת לבו של טוסקניני. הקונצרט המשודר האחרון (שהוקלט הן במונו והן בסטריאו) התקיים בקרנגי הול ב-4 באפריל 1954, וההקלטות האחרונות היו בראשית יוני 1954.
לאלו שיפרין

קורות חיים

לאלו שיפרין נולד בשם בוריס קלאודיו שיפרין בבואנוס איירס. אביו, לואיס שיפרין, היה כנר ראשון בקבוצת הכינור השני בתזמורת תיאטרון קולון במשך שלושים שנה.
בגיל שש החל שיפרין תקופת לימודי פסנתר בת שש שנים אצל אנריקה ברנבוים, אביו של הפסנתרן והמנצח דניאל ברנבוים. בגיל 16 החל שיפרין ללמוד פסנתר אצל הגולה הרוסי אנדריאס קאראליס, לשעבר ראש הקונסרבטוריון של קייב, והרמוניה אצל המלחין הארגנטינאי חואן-קרלוס פאז. בתקופה זו גם החל להתעניין בג'אז.
אף שלמד סוציולוגיה ומשפטים באוניברסיטת בואנוס איירס, הייתה זו המוזיקה שמילאה את חייו. בגיל 20, הגיש בקשה למלגת לימודים בקונסרבטואר של פריז ונענה בחיוב. בהיותו בפריז, ישב בשיעוריו של אוליביה מסייאן ובאופן רשמי למד אצל שרל קכלין, תלמיד של מוריס ראוול. בלילות ניגן ג'אז במועדוני פריז. בשנת 1955 ייצג שיפרין את ארצו בפסטיבל הג'אז הבינלאומי בפריז.
אחרי שובו לארגנטינה, הקים שיפרין תזמורת ג'אז, להקה בת 16 כלים, שהשתתפה דרך קבע בתוכנית בידור שבועית בטלוויזיה של בואנוס איירס. הוא הוזמן להופיע גם בסרטי קולנוע, טלוויזיה ורדיו. בשנת 1956 פגש את דיזי גילספי והציע לכתוב יצירה ארוכה לתזמורת הג'אז של גילספי. שיפרין השלים את היצירה, "גילספיאנה", בשנת 1958. בהמשך אותה שנה החל לעבוד כמעבד מוזיקלי לתזמורת הריקודים הפופולרית של חוויאר קוגאט.
בהיותו בניו יורק בשנת 1960 פגש שיפרין את גילספי, שפירק בינתיים את תזמורתו בגלל בעיות מימון. גילספי הזמין את שיפרין לקבל עליו את תפקיד הפסנתרן הפנוי בחמישייה שלו. הוא נענה מיד ועקר לניו יורק. בשנת 1963 עבר להוליווד לכתוב מוזיקה לסרט הרפתקאות בהזמנת חברת MGM.
עד כה כתב שיפרין יותר ממאה פרטיטורות לסרטי קולנוע, לטלוויזיה ולמשחקי וידאו. בין הידועים שבהם "משימה בלתי אפשרית", "מאניקס", "השועל", "בוליט", "הארי המזוהם", "מסע הארורים" ועוד.
ב-2019 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד.
ג'וני לי מילר

ביוגרפיה

מילר נולד בשכונת קינגסטון שעל התמזה שבדרום מערב לונדון שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית-אנגלית. הוריו הם המפיקה אני לי ושחקן התיאטרון אלן מילר. מילר הוא נכדו של שחקן הקולנוע ברנארד לי. התנסה לראשונה במשחק כאשר למד בבית הספר הפרטי לבנים "טיפין", מילר נשר מלימודיו בגיל 17 והחל לפתח לעצמו קריירת משחק.

קריירת משחק

מילר התפרסם לראשונה בסרט הפעולה הווירטואלי "מרדף ממוחשב" בו שיחק את ההאקר הצעיר דאד מארפי לצידה של אנג'לינה ג'ולי.
התפרסם ברמה בינלאומית בזכות תפקידו כ"סיק בוי" המשתמש הכבד בהרואין וחברו של "רנטון" (יואן מקגרגור) בדרמת הקאלט "טריינספוטינג" . המשיך את התנופה שלו באמצע שנות ובסוף ה-90 כשגילם את איש העסקים היאפי ג'פרי באיירון בדרמה "אהבה שאחרי", את הפושע קפטן ג'יימס פלנקט בסרט הפעולה התקופתי "פלנקט ומקלין", את אדמונד ברטראם בעיבוד הקולנועי לרומן "מנספילד פארק" ואת חייל פגוע ההלם בילי פריור בדרמת המלחמה "התחדשות".
בשנת 2000 שיחק מילר במותחן הערפדים "דרקולה 2000" את סיימון שאפרד בן טיפוחיו של צייד הערפדים אברהם וא הלסינג (כריסטופר פלאמר).
ב-2004 הופיע במותחן האימה הפסיכולוגי "ציידי המחשבות" בתור מתלמד האף.בי. איי לוקאס הרפר ובדרמה הקומית של וודי אלן "מלינדה ומלינדה" בתור האומן הניו יורקי לי. ב-2005 שיחק מילר בסרט הפעולה הבדיוני "איאון פלקס" בתפקיד אורן אחיו של טרבור גודצ'יילד (מרטון קסוקס) מושל העיר העתידנית ברגנה. ב-2006 גילם מילר את רוכב האופניים גרים אוברי בדרמת הספורט הביוגרפית "הסקוטי המעופף".
ב-2007 שיחק בדרמה הפוליטית הבריטית "סוף המשחק".
מחוץ לקולנוע התפרסם מילר בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הקומית "איליי סטון" בתור עורך הדין המצליח איליי סטון, בעונה החמישית של סדרת הדרמה הפופולרית "דקסטר" בתור הנואם הכריזמטי ג'ורדן צ'ייס, במיני סדרה המבוססת על הרומן "אמה" בתור מר ג'ורג' נייטלי ובסדרת הפעולה "סמית'" בתור חברו הקרוב של הפושע בובי סטיבנס (ריי ליוטה). ב-2012 החל להופיע בתפקיד ראשי בסדרה "אלמנטרי" כשרלוק הולמס.
בשנת 2017 שב לגלם את "סיק בוי" בדרמה של דני בויל "טריינספוטינג 2", המשך לסרט משנת 1996.

חיים אישיים

מילר התחתן בשנת 1996 עם השחקנית האמריקאית אנג'לינה ג'ולי, שנה לאחר שהשניים כיכבו ביחד בסרט "מרדף ממוחשב", הם נפרדו לאחר למעלה משנה של זוגיות ולבסוף התגרשו ב-1999. ב-2008 התחתן מילר עם הדוגמנית-שחקנית האמריקאית מישל היקס, וב-2008 נולד בנם.
מילר מקפיד להשתתף במרתונים עירוניים, ב-2008 השתתף וסיים בהצלחה את מרתון לונדון.
היום שאחרי לכתי

עלילה

יורם גולן (מנשה נוי), וטרינר ואב יחידני בגיל העמידה, מתמודד עם רצונה של בתו המתבגרת רוני (זוהר מידן) לשים קץ לחייה. השניים יוצאים למסע מדברי באזור ים המוות המוביל להתקרבות מחודשת.

הפקה

הסרט הופק על ידי איתן מנצורי ויהונתן דובק מחברת ספירו סרטים, נמרוד אלדר מקבוצת קולנוע בע״מ, משה אדרי ולאון אדרי מחברת יונייטד קינג. הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן סם שפיגל ומפעל הפיס.
מרשה וורן

ביוגרפיה

וורן נולדה בעיר ווטפורד שבהרטפורדשייר. היא למדה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, וסיימה את הלימודים ב-1963. מאז שיחקה במספר רב של מחזות ברחבי בריטניה. עבודתה הראשונה הייתה כעוזרת מנהל במה בהפקה של הרומן "דייוויד קופרפילד" בסולסברי.

קריירה

מ-2013 עד 2016 שיחקה בתפקיד פנלופי בסיטקום "Vicious" של רשת ITV. ב-2014 כיכבה בסיטקום " Edge of Heaven" בתפקיד נני מו. עוד שיחקה בפרק בקומדיית המצבים "מה יגידו השכנים?".
וורן זכתה בשני פרסי תיאטרון על שם לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה. ב-1984 זכתה בפרק על הופעתה במחזה "Stepping Out", וב-2002 על הופעתה במחזה "Humble Boy" בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2001 הייתה מועמדת לפרס על תפקידה במחזה "In Flame" בתיאטרון ניו אמבסדורס.