google/wiki40b huggingface dataset:
שמגלה

שמגלה (געז: ሽማግሌ; ברבים, אמהרית: שמגלווץ', געז ותגרית: שמגלתת) הוא מונח חבשי שמשמעותו "מבוגר", "בכיר" ו-"זקן". באופן היסטורי ומסורתי החברה החבשית היא חברה גרונטוקרטית שבה לשמגלה חשיבות תרבותית וסוציו-פוליטית עליונה.
השמגלה הוא לא בהכרח בגיל מתקדם אלא אדם המשמש בתור מגשר, יועץ, היסטוריון והבקיא בגנאלוגיה, תרבות, חוק ודת. השמגלה משמש גם בתור מתווך בין הממשלה לבין האדם הפשוט וכן בין אדם לחברו. השמגלה גם מציל חיים במקרה של נקמת דם שבו הוא קובע את גובה הכופר. גובה ("מועצת הזקנים") של חברה מקומית מורכבת מאנשים אלו. מתוך השמגלה נבחרים הדנה (הדיינים המסורתיים). החלטותיו של השמגלה והמועצה מקובלות על החברה עצמה ומקבלות גם על הרשויות האזרחיות והמשפטיות של המדינה.
בקרב ביתא ישראל במקומות בהם לא היו מנהיגי דת השמגלה היה זה שלקח על עצמו תפקידים דתיים אשר שייכים לתחום החברתי דוגמת נישואים. יעל כהנא אשר ביקרה באתיופיה בשנות ה-70 של המאה ה-20 מספרת על מוסד השמגלה אצל ביתא ישראל:
מעמדו של הזקן בחברה הפלשית מעורר את קנאתי. שלא כבחברה המערבית, שאדם זה נחשב לזקן מיום פרישות לגמלאות והוא נדחק ככלי אין חפץ בו אל שולי החברה, כאן הזקן הוא אדם במרום הסולם החברתי ומכובד מכל הצעירים ממנו לימים. הוא היחיד הנמצא בעמדת כוח המעניקה לו עצמאות מוחלטת. לפיכך נושא כל צעיר את נפשו להיות שמאגלה מהר ככל האפשר. לא ייפלא, שהנשאל לגילו מוסיף תמיד חמש עד עשר שנים - מעין קפיצת דרך אל הזקנה הכל-יכולה. רק השיבה והגיל הופכים את האדם לשמאגלה - השליט הבלתי-מעורער על משפחתו, ואם הוא טיליק שמאגלה - זקן חשוב - בזכות כספו, מעמדו ככוהן או בזכות חכמתו, הרהו החשוב והמכובד בכפרו ואף בסביבה כולה.
— יעל כהנא, אחים שחורים - חיים בקרב הפלשים, עם עובד, תשל"ח 1977, עמ' 79
בקרב התגרה והבילינים באריתריאה לשמגלה תפקיד פוליטי מובהק. בחברות אלו השמגלה מחזיק בתואר שום ("שליט") ומהווה מעמד אצולתי. בתקופת השלטון האתיופי על אריתריאה שמגלה רבים ישבו בבית הנבחרים בעידוד הממשל ובכדי לייצג את כלל קבוצות התגרה.
גליל (גאומטריה)

בגאומטריה, גָּלִיל הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות במרחב, הנמצאות במרחק קבוע, רדיוס הגליל, מישר כלשהו, ציר הגליל. זהו משטח אינסופי חלק, שהעקמומיות בכל נקודה על פניו קבועה. הגליל הוא משטח ישרים (עבור כל נקודה על פניו, קיים ישר העובר דרכה, ושוכן במשטח).
המושג גליל מתייחס גם לגוף הגאומטרי המוגבל על ידי המשטח הגלילי, ושני מישורים מקבילים החותכים אותו. כאשר המישורים החותכים מאונכים לציר, מתקבל גליל ישר. לגוף זה שטח פנים הבנוי ממשטח עקום, הקרוי מעטפת הגליל, ומשני עיגולים חופפים, התוחמים אותו משני צדדיו, הקרויים בסיסים. המרחק בין הבסיסים נקרא גובה הגליל. במקרה שבו המישורים החותכים אינם מאונכים למשטח, הצורה המתקבלת נקראת גליל לא ישר או גליל נטוי. במקרה זה, צורת הבסיסים היא של אליפסה, שצירה הקצר שווה באורכו לקוטר הגליל, וצירה הארוך גדל ביחס הפוך לקוסינוס זווית הנטייה של הגליל. גליל ישר הוא גם גוף סיבוב של מלבן המסובב סביב ציר העובר במרכז המלבן, ומקביל לשתיים מצלעותיו הנגדיות.לגליל יש זוג פאות: אחת מלמעלה ואחת מתחת.
יונתן ילון

ביוגרפיה

ילון נולד בדרום אפריקה, בן לדרור ודפנה. אביו היה סמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת התרופות כימאגיס (כיום פריגו), ואמו עוסקת באבחון כתב יד וציורים.
זמן קצר לאחר לידתו חזרו הוריו לארץ. בילדותו התגורר ילון ברעננה. בוגר בית הספר התיכון "מור מטרו ווסט" רעננה. לאחר שירותו הצבאי עבר להתגורר בלונדון שם עבד בחברת אל על.
ילון סיים תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המדינה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו, שימש ככתב בעיתון הסטודנטים "תזה" ובמסגרת זו הקים את המדור הסאטירי "הציניות תנצח", וכמו כן ייסד את עיתון הפקולטה למדעי החברה.
ילון פיתח משחק מחשב עלילתי, "אושר בלי גבולות" וגם הקים וערך את האתר "ביקורות ספרים לממהרים".
הוא עסק במקביל בכתיבה ובשנת 2002 התפרסם ספרו הראשון, "אהוב על בנות", שכלל עשרים ושישה סיפורים קצרים. בשנת 2016 התפרסם רומן פרי עטו באורך מלא, "המלך צ'ינגיס הראשון".
בעשור האחרון הוא עובד בשורה של תפקידים ניהוליים בתחום השיווק בענף ההייטק, שהאחרון בהם הוא סמנכ"ל שיווק בחברת תוכנה.
ילון מתגורר ברעננה נשוי לגלית, להם שני ילדים תאומים.

משחק מחשב: אושר בלי גבולות

בשנת 2007 הוציא ילון יחד עם אורי וכטל את המשחק "אושר בלי גבולות". מדובר במשחק מחשב קומי-סאטירי בעברית המשתייך לסוגת משחקי ההרפתקה (קווסטים).
נכון לשנת 2011, הורידו את המשחק כ-150 אלף איש בסך הכול. בסקר גולשים רחב היקף שנערך ב ynet והתפרסם באפריל 2011 במגזין המשחקים של ידיעות אחרונות, זכה משחק זה בפרס מיוחד ונבחר למשחק הישראלי הטוב ביותר בכל הזמנים.

המלך צ'ינגיס הראשון

ספרו "המלך צ'ינגיס הראשון" הוא רומן הרפתקאות קומי-סאטירי שראה אור בהוצאת גרף. עלילת הספר מתמקדת בביקורו המסתורי של טוּרָאן מוּגאייב, בחור ממוצע מניו יורק, אצל המלך צ'ינגיס הראשון, השולט ביד רמה בממלכה דמיונית במרכז אסיה.
הרומן זכה לשבחי הביקורות. מבקרת הספרות מאיה לוין הגדירה אותו בלאשה כ"סאטירה מצחיקה בטירוף ומעוררת מחשבה."
הסופרת ומבקרת הספרות מאירה ברנע-גולדברג כתבה על הספר במקומון הפתח-תקוואי מלאבס: "שנון, מגניב ופשוט גאוני… הספר שעשה לי את השנה!"
במוסף שבעה לילות של ידיעות אחרונות נכתב על הספר: "כדאי לבדוק... רוקח ממיטב התכונות שהציגו הרודנים הגדולים בהיסטוריה דמות אחת, עליזה במיוחד."
רונה גרשון-תלמי, עורכת המוסף לספרות של רשת א' התייחסה בתוכנית לספר: "ספר מלא הומור, תבונה וחוכמה... תענוג לקרוא אותו. הוא באמת יוצא דופן... מזמן לא צחקתי ככה, מזמן לא נהניתי ככה!"
ספרו של ילון "המלך צ'ינגיס הראשון" היה מועמד לפרס גפן בפסטיבל אייקון 2017 והגיע לשלב חמשת המועמדים הסופיים לפרס.

כורש הנסיך האחרון

בחודש מאי 2019 הודיע ילון כי ספרו הבא, רומן היסטורי על כורש הגדול, כבר כתוב במלואו, וכי בכוונתו להוציאו באופן עצמאי בחודשים הקרובים.
בקמפיין מימון המונים שערך באותו חודש באתר הדסטארט רכשו כ-400 איש 500 עותקים בסכום כולל של 40,310 ש"ח (106% מסכום היעד המבוקש).
יוהאן היינריך שרטר

יוהאן היינריך שרטר (בגרמנית: Johann Heinrich Schroeter;‏ 1760 בקירוב - אחרי 1784) היה כנר ומלחין גרמני, בנו של האבובן יוהאן פרידריך שרטר ואחיהם של הזמרת קורונה שרטר, הפסנתרן יוהאן סמואל שרטר והזמרת מריה הנרייטה שרטר.

ביוגרפיה

שרטר נולד בוורשה כשמשפחתו שהתה שם לצורך עבודת האב. בשנת 1770 ניגן בלייפציג קונצ'רטו לכינור מאת קרל דיטר פון דיטרסדורף ואפשר שאביו שינה את שנת הולדתו כדי שהצגתו כילד פלא תהיה מרשימה יותר. אחרי מסעות הקונצרטים המצליחים של משפחתו לא נשאר בלונדון עם אחיו סמואל, בניגוד לאי-אילו דיווחים. ב-1779 נסע עם אביו להנאו והופיע עם אחותו הצעירה, מריה הנרייטה, בפרנקפורט ב-1780 ובלייפציג ב-1782. בשנים הבאות הופיעו פרסומים שלו בלונדון ובפריז, ואפשר שביקר אצל אחיו בבירה האנגלית. ברוטרדם ארגן קונצרטים עם החלילן צנטגראף בעונת 1784-85. 
אין מידע לגבי המוצאות אותו לאחר 1785, ובמכתב משנת 1805 מאביו הקשיש מתלונן האב, כי עדיין איננו יודע מה עלה בגורלו של היינריך. יצירותיו היחידות המוכרות הן שישה דואטים לכינור (לונדון, בסביבות 1772), שישה דואו קונצרטנטי אופוס 1 לשני כינורות (פריז, בסביבות 1785) ושש שלישיות מיתרים אופוס 3 (לונדון ופריז, בסביבות 1786).
אורסולה הגי

ביוגרפיה

הגי נולדה בשם אורסולה קוך בשנת 1946 בדיסלדורף, גרמניה, עיר שחוותה הרס גדול מהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה. התפיסה שה בעת שגדל ה שם הייתה שהמלחמה היא נושא שעדיף להימנע ממנה בשיחה, למרות הראיות לקיומה בכל פינה; ושנושא השואה הוא טאבו במיוחד. לחוויה זו הייתה השפעה גדולה על כתיבתה וכן על רגשותיה לגבי זהותה הגרמנית.
היא עזבה את מערב גרמניה ב-1964, בגיל 18. היא עברה לגור בארצות הברית בשנת 1965, שם נישאה (כך אמצה את השם הגי) ב-1967 ואף הפכה לאזרחית באותה השנה. ב-1979, היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון ושני באוניברסיטת ניו המפשייר. היא התגרשה בשנת 1984. באותה שנה, היא הצטרפה לסגל אוניברסיטת מזרח וושינגטון, ליד ספוקן, וושינגטון, שם מונתה כפרופסור לכתיבה יוצרת וספרות.
העלילות של שני הספרים הראשונים של הגי התרחשו בארצות הברית. בספרה השלישי, Floating in My Mother's Palm, העלילה מתרחשת בעיר הגרמנית הבדיונית "בורגדורף", ובו היא חוקרת את רגשותיה המעורבים כלפי מורשתה הגרמנית. היא השתמשה במיקום זה בעוד שלושה ספרים נוספים, כולל רב המכר "אבנים מן הנהר", אשר נבחר למועדון הספר של אופרה וינפרי ב-1997. אחרי שהגי הופיעה בתוכנית האירוח אופרה וינפרי ב-8 באפריל, המו"ל הוציא עוד 3 מיליון עותקים כדי לעמוד בביקוש. לאחר מכן הגי עברה מספוקיין לניו יורק.
הגי זכתה עבור כתיבתה בפרסים רבים, ביניהם מלגת הקרן הלאומית לאמנויות וחמישה פרסי PEN לסיפורת. היא זכתה בפרס מטעם אגודת מוכרי הספרים של צפון-המערב הפסיפי (PNBA) ב-1991, ופעמיים נמנתה ברשימת הספרים הבולטים של הניו יורק טיימס. 
בנוסף לכתיבתה היוצרת, הגי כתבה ביקורת ספרים עבור הניו יורק טיימס, לוס אנג'לס טיימס, וכן הוושינגטון פוסט. היא חברה בסגל של התוכנית לתואר שני בחוג לספרות באוניברסיטת המדינה סטוני ברוק בניו יורק.
ארפאד

ארפאד (850 לערך - 907 לערך) היה מנהיגם של השבטים המדיארים אשר פלשו לאדמת הונגריה במאה התשיעית לספירה, ומייסדה של שושלת ארפאד, ולמעשה של המדינה ההונגרית. 
ארפאד היה בנו של אלמוש, והיה נשוי לכוזרית-יהודיה]. לפי מקורות מימי הביניים, בחרו שבעה שבטים מדיארים בארפאד כמנהיגם בשנת 890. הוא הוביל אותם מאדמתם בין נהרות הדון, הדונץ והוולגה אל המערב (ככל הנראה כתוצאה מלחץ של שבטים מתחרים, הפצ'נגים). ארפאד הנהיג את השבטים כעשרים שנה ומת בשנת 907 או לאחר מכן. המקור הביזנטי בן התקופה "De administrando imperio" קובע כי ארפאד היה מנהיגם הראשון של המדיארים, וכי לאחריו היו שליטי המדיארים מצאצאיו. ממקורות אחרים משתמע כי לצידו של ארפאד פעל שליט נוסף בעל סמכויות זהות, בשם קורסאן, וזאת בהתאם למסורת של מנהיגות דואלית שהייתה נהוגה בשבטים אלו. 
לאחר מספר פשיטות באירופה בשנות השישים של המאה התשיעית, חצו המדיארים בהנהגתו של ארפאד את הרי הקרפטים. הם התיישבו באזור הנהר טיסה בשנת 896 הנחשבת לשנת הכיבוש המדיארי של הונגריה. משם יצאו לפשיטות במערב אירופה. בשנת 900 חצו את הדנובה וכבשו את אזור פאנוניה.
על פי האגדה קיים ארפאד את ה"פרלמנט" ההונגרי הראשון בשנת 900 כאשר קיים ישיבה של ארבעים אצילים הרכובים כולם על סוסיהם.
אנדרטת המילניום (Millenniumi emlékmű) שחלקה המרכזי הוא פסלם של ארפאד ומנהיגי השבטים ההונגרים הוצבה בכיכר הגיבורים (Hősök tere) בבודפשט לציון אלף שנה לכיבוש המדיארים את הונגריה.
פרשת האזינו

בשורת מות משה

לאחר השירה ישנן עוד שתי פרשיות קצרות: בראשונה מתואר כיצד קורא משה את השירה לבני ישראל ומתרה בהם פעם נוספת להקפיד לקיים את התורה: "כִּי לֹא דָבָר רֵק הוּא מִכֶּם כִּי הוּא חַיֵּיכֶם וּבַדָּבָר הַזֶּה תַּאֲרִיכוּ יָמִים עַל הָאֲדָמָה אֲשֶׁר אַתֶּם עֹבְרִים אֶת הַיַּרְדֵּן שָׁמָּה לְרִשְׁתָּהּ." בשנייה מצווה אלוהים את משה לעלות להר העברים - הוא הר נבו - להשקיף על ארץ ישראל, ואז למות שם: "עַל אֲשֶׁר מְעַלְתֶּם בִּי בְּתוֹךְ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל בְּמֵי מְרִיבַת קָדֵשׁ מִדְבַּר צִן עַל אֲשֶׁר לֹא קִדַּשְׁתֶּם אוֹתִי בְּתוֹךְ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל."

הפטרה

אם קוראים את פרשת האזינו בשבת שובה, מפטירים בהפטרה המיוחדת לשבת שובה. אחרת מפטירים בשירת דוד, ספר שמואל ב', פרק כ"ב, פסוקים א'-נ"א. התימנים מפטירים בספר יחזקאל, פרק י"ז, פסוק כ"ב - פרק י"ח, פסוק ל"ב.

שימוש בספרות

בחלקים משירת האזינו נעשו שימושים רבים בקרב סופרים ומשוררים, כאשר אחת הדוגמאות לכך היא השימוש בחלק הפסוק "לי נקם ושלם" בפתיחתו של הרומן אנה קארנינה.
חלון תרמאלי

חלון תרמאלי הוא חלון גדול בעל מתאר חצי עגול, מחולק באמצעות שני פסים מאונכים מקבילים לשלוש מסגרות. מכונה כך על-שם מרחצאות (thermae) הקיסר דיוקלטיאנוס ברומא שם נעשה בהם שימוש, והם שרדו בבניין. את טיפוס החלון הזה זיהה במאה השש-עשרה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו בעת ביקורו ברומא, ועשה בו שימוש רב  בבנייניו בוונציה ובאזור הוונטו שבצפון איטליה. שימוש רב נעשה בו בצדדיה של כנסיית הגואל (איל רדנטורה) בוונציה. הוא מופיע כחלון מרכזי בראש אחדות מן הווילות שבנה פלאדיו, כגון וילה פיזאני, וילה זנו. המונח הוכנס לשימוש לאחר זמנו של פלאדיו.
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס

היסטוריה

הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס נוסד ב-9 בספטמבר 1992 על ידי איחודם של רגימנט המלכה (Queen's Regiment) ורגימנט המפשייר המלכותי (Royal Hampshire Regiment). מאז הקמת הרגימנט, הגדוד הראשון והשני הוצבו לסירוגין בעיראק (בחלק ממלחמת עיראק), אפגניסטן (כחלק ממלחמת אפגניסטן) וכחיל מצב בטריטוריה הבריטית בקפריסין.
במהלך שירות הגדוד הראשון בעיראק בשנת 2004, עוטרו חייליו סך הכל ב-37 - כולל צלב ויקטוריה שהוענק לראשונה מזה 23 שנים (לטוראי ג'ונסון באהרי), שני אותות השירות המצוין, שני צלבי הגבורה הניכרת, מסדר האימפריה הבריטית, עשרה צלבים צבאיים ושבעה ציונים לשבח, מה שהפך את הרגימנט ליחידה המעוטרת ביותר בצבא הבריטי באותן שנים.
ב.מ.וו X5

ב.מ.וו X5 הוא רכב פנאי שטח ספורטיבי יוקרתי בגודל בינוני, תוצרת יצרנית הרכב הגרמנית BMW אשר מיוצרת מאז שנת 1999.

רקע

כאשר הוצגה בשנת 1999, הייתה ה-X5 בעלת ההנעה הכפולה, למכונית ה-SUV הראשונה שיוצרה על ידי חברת ב.מ.וו, והייתה זמינה בתיבת הילוכים ידנית או אוטומטית. 
בשנת 2006 הושק הדור השני (E70) של המכונית אשר הציג מערכת הנעה כפולה מפוצלת מומנט, משודכת לתיבת הילוכים אוטומטית. בשנת 2009 הוצגה גרסת X5M ספורטיבית וחזקה בעלת ביצועים גבוהים, כדגם לשנת המודל 2010.
ה-X5 מיוצרת בעיר גריר בדרום קרוליינה ארצות הברית לצד הב.מ.וו X6 אשר לה פלטפורמה זהה ומשותפת. השינויים והתוספות עבור גרסאות רכבי הביטחון המשוריינים מתבצעים במפעל ב.מ.וו במקסיקו. החל מיולי 2009, כמה פעולות הרכבה מבוצעות גם בקלינינגרד רוסיה, ובפברואר 2015, החלה ב.מ.וו הודו בייצור ה-X5 לשוק המקומי. 
מאז השיקה את מכונית ה-X5 הרחיבה ב.מ.וו את היצע דגמי רכבי הפנאי שלה עם הצגת הב.מ.וו X3 הקומפקטי בשנת 2003, ה-X6 היוקרתי ב-2008, וה-ב.מ.וו X4 ב-2014.

דור ראשון (E53) (1999-2006)

הדור הראשון של ה-X5 המצוין כ-E53 יוצר בין השנים 1999-2006. באוקטובר 2006 הופסק ייצורו והוחלף על ידי הדור השני (E70). מכונית ה-E53 פותחה בתקופה שלנד רובר הייתה בבעלות ב.מ.וו, כך חלקה טכנולוגיה ורכיבים משותפים עם מכונית הריינג' רובר, כגון מערכת ניהול המנוע בנסיעת שטח, ואת מנוע הב.מ.וו סדרה 5 דור רביעי (E39). המכונית יוצרה בגרסאות מנועי בנזין ודיזל, ומנועי 6 ו-8 צילינדרים. בשנת 2004 הוצגה גרסה מעודכנת אשר כללה מתיחת פנים.
גרשון מסיקה

ביוגרפיה

נולד בשנת 1952 ליוסף וגיטה מסיקה. הוריו שעלו לישראל מלוב התגוררו תחילה במעברה בבאר יעקב ולאחר מכן היו מראשוני התושבים בעיר אשדוד. שני אחיו הגדולים מתו במחנה ג'אדו בלוב במהלך מלחמת העולם השנייה. מסיקה השתחרר מצה"ל בדרגת סרן, הוסמך כעורך דין וכמורה ועסק בהוראה ובעסקים לפני שפנה לפעילות ציבורית. בעל תואר במינהל חינוכי ובמשפטים.
מאז 1982 מתגורר מסיקה באלון מורה. הוא שימש כיושב ראש מזכירות היישוב במשך עשר שנים, וכחבר מליאת המועצה האזורית שומרון. בתקופת כהונתו במזכירות היישוב אלון מורה גדל היישוב מ-60 משפחות ל-300 משפחות. במהלך השנים סייע בחילוץ מוסדות שנקלעו למשברים כלכליים, בהם ישיבה תיכונית חיצים, ישיבת כינור דוד והיישוב הר ברכה.
בשנת 2007 נבחר לראשות המועצה האזורית שומרון והחליף בתפקיד את בנצי ליברמן. בשנת 2012 נבחר מסיקה לתקופת כהונה שנייה, לאחר שאיש לא התמודד מולו על התפקיד.
בתקופת כהונתו הרבה לעסוק בפעילות הסברה בנוגע להתיישבות היהודית בשומרון. תחת הנהגתו אורגנו סיורים לאישי ציבור, עיתונאים ואזרחים מישראל ומהעולם בתחומי המועצה האזורית וביישוביה. פעילות זו נוהלה על ידי מנהל היחידה האסטרטגית דאז דוידי בן ציון. במסגרת זאת השתתף במספר כנסים ופגישות בעולם, בהם ביקור בניגריה, בבית הלורדים באנגליה ובכנס מפלגות ימין מאירופה שנערך בפרלמנט האיחוד האירופי ונשא שם נאום.
בשנת 2011 זכתה המועצה בראשותו בפרס מטעם פיקוד העורף על רמת מוכנות גבוהה למצב חירום ובשנת 2012 ב"פרס החינוך הארצי" של משרד החינוך. באותה שנה זכה מסיקה ב"פרס ירושלים" המוענק במסגרת כנס ירושלים של ערוץ 7, על פעילותו בתחום הבנייה והקליטה ברחבי המועצה ועל יוזמות ההסברה שנעשו בהנהגתו.
בדצמבר 2014 נעצר בחשד למעורבות בפרשת השחיתות בישראל ביתנו, במאי 2015 חתם על הסכם עד מדינה בפרשה והשעה עצמו מראשות המועצה.
ב-2015 חזר לעסקים והוא משלים תואר שני במגמה מסחרית באוניברסיטת בר-אילן.
ב-22 בנובמבר 2015 מנע פיגוע דקירה בצומת חטיבה מרחבית שומרון כאשר הבחין במחבלת חמושה בסכין מנסה לדקור שתי אזרחיות ודרס אותה ברכבו.
מסיקה הודיע כי יתמודד על ראשות המועצה האזורית שומרון בבחירות המוניציפליות בשנת 2018. על התמודדות זו נמתחה ביקורת על ידי בכירים במערכת המשפטית.
מסיקה ועמיתו יוסי דגן, החליטו ללכת להליך בוררות אצל הרב שמואל אליהו, על מנת לקבוע מי יהיה ראש המועצה. הרב אליהו פסק שיוסי דגן ימשיך בתפקידו כראש המועצה. מסיקה קיבל עליו את הדין ופרש מן המירוץ.

חיים אישיים

גרשון היה נשוי לשושי (נפטרה ביולי 2015) והוא אב לחמישה. ביוני 2016 התארס עם אילנה ירחי ובחודש יולי נישאו.
טל חן

קריירה

חן החל את הקריירה בקבוצות הנוער של הפועל צפרירים חולון, והיה אף שחקן נבחרת הנוער ולאחר מכן קפטן הנבחרת הצעירה, במדיה רשם 14 הופעות. 
בשנת 2000 עבר למכבי נתניה ושנה לאחר מכן עבר להפועל חיפה שירדה לליגה הלאומית בתום אותה עונה, שם שיחק גם בעונה שלאחר מכן.
לקראת עונת 2003/2004 עבר להפועל תל אביב. ב-4 בינואר 2004 עלה לראשונה בהרכב הראשון של הקבוצה, וכבש את השער הראשון בניצחון 1-4 על בית"ר ירושלים. לאחר אותו משחק קנה חן את מקומו בהרכב. בעונת 2004/2005 נקלעה הפועל תל אביב לתחתית הטבלה וחן הוסט לעמדת הקשר האחורי, והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצה הואיל ותרם רבות להישארותה בליגת העל. יכולתו הטובה בעונה זו גרמה לזימונו לראשונה לסגל נבחרת ישראל, אך הוא לא זכה להופיע במדיה. בתום העונה קיבל חן את תואר "השחקן המצטיין" מטעם ארגון האוהדים של הפועל אביב. 
בעונת 2005/2006 זכה עם הפועל אביב בתואר ראשון בקריירה - גביע המדינה. בעונת 2006/2007 היה שותף חן להעפלתה של הקבוצה לשלב הבתים של גביע אופ"א וזכה עמה בפעם השנייה ברציפות בגביע המדינה, כשהוא כובש את שער הניצחון בחצי הגמר מול מ.ס. אשדוד. בעונת 2007/2008 איבד את מקומו בהרכב הקבוצה לאחר הגעתו של אלין טופוזאקוב, ובתום העונה שוחרר מהפועל תל אביב לאחר ששיחק חמש שנים במדיה.
בקיץ 2008 חתם חן בקבוצת בני סכנין, שם שיחק שנתיים וחצי, עד שחתם בינואר 2011 בהפועל רמת גן, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית. בעונה שלאחר מכן היה שותף חן להעפלתה של הקבוצה בחזרה לליגת העל. לאחר עונה אחת בליגת העל שוב ירדה הקבוצה ללאומית, אך באותה עונה זכה עמה חן בגביע המדינה.
ב-17 בספטמבר 2013 חתם בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית, ולאחר עונה אחת במועדון הודיע חן ב-23 ביוני 2014 על פרישה ממשחק פעיל. 
בשנת 2016 פתח חן סניף של רשת ארומה בבאר יעקב.
סהל בן סעד

סהל אבן סעד (سهل بن سعد) היה בן אחד מהצחאבה הבולטים ביותר, אחד מהאנצאר, ובין המוסלמים הראשונים.
הוא נפטר בשנת 91 להיג'רה.
אות קלון

אות קלון הוא ניב שנוצר בעברית החדשה (אף ששני רכיביו מקורם בלשון המקרא), הבא לבטא את החומרה של מושא הביטוי, פעמים רבות תוך ייחוס לחומרה השפעה לזמן רב, לעיתים כזה שאינו ניתן לכפרה, או להיקף רחב יותר מהמושא המצומצם.

מקור הביטוי

מקור הביטוי באותות קלון שהוכרחו אנשים ללבוש כדי לביישם, כמו אות הקלון שהוכרחו היהודים בימי הביניים לשאת על בגדיהם (טלאי צהוב על הבגד), וכן אות הקלון (הטלאי הצהוב) על בגדי היהודים בשנות שלטון הנאצים.
ע"פ ספר בראשית, אות הקלון הראשון הוטל ברוצח הראשון, בקין, ונקרא "אות קין".
בימי הביניים באירופה נהגו להטיל אות קלון בפושעים מורשעים על ידי הטבעה בעורם של דוגמה קבועה באמצעות מכוות אש. בנוסף לכך, אל עמוד הקלון, קשרו עבריינים, כדי לבייש אותם בציבור. אות קלון מסוג זה מוזכר בספר שלושת המוסקטרים, כך מגלה ד'ארטניאן שאהובתו באותו זמן היא פושעת נמלטת. כאן המקום להזכיר גם את הספר אות השני מאת נתנאל הותורן. באות השני מסומנת נערה שהרתה מחוץ לנישואין.
מועדון האסיר הפלסטיני

מועדון האסיר הפלסטיני (ערבית: نادي الأسير الفلسطيني - תעתיק: נאדי אלאסיר אלפלסטיני) הוא ארגון פלסטיני עצמאי, לא ממשלתי, אשר הוקם ב-1993 וחברים בו כ-1,600 אסירים ביטחוניים לשעבר שישבו לפחות שנה בבית-כלא ישראלי. מטרת המועדון היא לסייע לאלפי האסירים הפלסטינים שכלואים בישראל. המועדון פועל במגוון דרכים, החל מהגשת סיוע משפטי, דרך פעילות פוליטית למען שחרור האסירים ועד לתמיכה במשפחות האסירים. בראש הארגון עומד קדורה פארס, ומטהו הראשי ממוקם ברמאללה.
בן-ציון ציטרין

ביוגרפיה

בן-ציון ציטרין נולד וגדל בתל אביב. למד בתיכון עירוני ה' בתל אביב ושרת בצה"ל בבסיס קליטה ומיון.
לקראת הבחירות לכנסת ה-11 (1984) והבחירות לכנסת ה-12 (1988) שובץ כמועמד ברשימה המתקדמת לשלום.
בשנת 2007, בעקבות עתירתו לבג"ץ החליטה שרת המשפטים ציפי לבני למנות שופטים חדשים לבית המשפט העליון, לאחר שלוש שנים בהן לא מונו שופטים חדשים לבית המשפט, ומצבת השופטים הייתה לא מלאה.
משנה 2005 ציטרין משמש כמנכ"ל חברת ב.צ. ציטרין גרופ בע"מ אותה הקים, העוסקת בתחום יחסי ציבור, ייעוץ תקשורת אסטרטגי, לובינג, מדיה דיגיטלית והוצאה לאור.
ציטרין משמש גם כחבר הוועד המנהל של עמותת הצלחה.
עיתונאי
בשנים 1981 – 1986 שימש כעיתונאי בשבועון העולם הזה.
בשנים 1986 – 1990 כתב בירחון מוניטין, בשבועון כספים מבית גלובס ובעיתון גלובס.
בין השנים 1991 – 1994 שימש כעיתונאי עצמאי בעיתונים טלגרף והעולם הזה.
בשנים 1994 עד 2004 שימש ככתב בעיתון הארץ במדור כלכלה בתחומי כיסוי שונים ובירחון דה מרקר.
ב-2004 מונה ציטרין כעורך מהדורת מבט בערוץ הראשון של רשות השידור. כעורך המהדורה קיבל לידיו הקלטה ששודרה במהדורת מבט, ובה נראה השר יוסף פריצקי בשיחה עם חוקר פרטי מספר על כוונתו לתפור תיק לעמיתו לסיעה השר אברהם פורז, על רקע מאבק שניהל פורז בעובדי חברת החשמל. בהמשך השנה סיים את תפקידו כעורך מבט, לאחר פנייה של אגודת העיתונאים בירושלים לפרקליטות המדינה, בטענה כי מונה לתפקידו ללא מכרז.
מוציא לאור
ב-1987 החל לשמש כמוציא לאור עצמאי של ספרות מקצועית בתחומי הכלכלה, השקעות וצרכנות פיננסית, כמחבר מדריכים בתחום ייעץ לקהילה העסקית וכמו"ל עצמאי ועורך של מגזין "משקיהון", העוסק במתן מידע למשקיעים בתחום הפיננסי.
בשנים 2003 - 2008 הוציא את המדריך "אנשי מפתח - רשימת החברים שיפתחו לך כל הדלת".

הלכת ציטרין

בשנת 1986 פירסמו יפעת נבו ובן-ציון ציטרין שתי כתבות בהן הוזכרו עורכי דין ותמונתם של עורכי הדין פורסמה בכתבה. לשכת עורכי הדין זימנה למשפט בבית הדין המשמעתי שלה את שני עורכי הדין ששמם פורסם בכתבות, בטענה כי אלו עברו על כללי האתיקה המקצועית של עורכי הדין האוסרים על פרסומת אישית. נבו וציטרין הוזמנו להעיד בפני בית הדין המשמעתי, ונדרשו לחשוף את מקורותיהם העיתונאים. על פי חוק לשכת עורכי הדין, בית הדין המשמעתי של הלשכה רשאי לדרוש מכל אדם בישראל להתייצב בפניו ולהעיד ולהציג מסמכים שידרוש בית הדין. ציטרין ונבו סירבו לחשוף את מקורותיהם העיתונאים, ובשל סירובם הם נקנסו בקנס כספי על ידי הלשכה.
נבו וציטרין עתרו לבג"ץ כנגד ההחלטה, בטענה כי כעיתונאים שמורה להם הזכות שלא לחשוף את מקורותיהם. השופט מאיר שמגר פסק בהחלטה תקדימית כי לעיתונאים שמורה הזכות שלא לחשוף את מקורותיהם וכי ללשכת עורכי הדין לא הייתה סמכות לקנוס את העיתונאים. פסיקה זו מכונה בעולם המשפטי "הלכת ציטרין". בפסיקתו קבע השופט את הכללים על פיהם ניתן לבטל את החיסיון העיתונאי: כאשר המידע המבוקש רלוונטי לחקירה; כשהעבירות הנטענות הן עבירות חמורות, וכשלרשויות אין כל אפשרות אחרת להגיע לחקר האירועים.
לורה פלסל

ביוגרפיה

פלסל נולדה בפטי-בור שבגוואדלופ, ממחוזות צרפת מעבר לים, אחת מארבעה ילדים של אדואר ומרי-אווה. אביה עבד כחזאי מזג אוויר ואמה כמורה.

קריירה ספורטיבית

פלסל החלה להתאמן בסיף בגיל שבע לאחר שצפתה בטלוויזיה בסיף הצרפתי ז'אן-פרנסואה לאמור. היא זכתה להצלחה בתחרויות המקומיות בגוואדלופ, ב-1990 עברה לצרפת, הצטרפה למועדון ראסינג פריז והתמחתה בענף הדקר. היא זכתה שלוש פעמים באליפות פאן-אמריקה (1991, 1992 ו-1994) וב-1995 זכתה במדליה ראשונה באליפות העולם בסיף, כשסיימה שלישית בתחרות שהתקיימה בהאג. 
היא נבחרה לייצג את צרפת באולימפיאדת אטלנטה (1996) וזכתה בשתי מדליות זהב, בתחרות הדקר האישית והקבוצתית. בעקבות הצטיינותה במשחקים האולימפיים זכתה לכינוי "La Guêpe" ("הצרעה"). יחד עם נבחרת צרפת בכדורגל הפכה לסמל לצרפת החדשה, שבה ספורטאים שצבע עורם כהה מייצגים את המדינה וזוכים להצלחה והערצה. באליפות העולם בסיף שהתקיימה ב-1998 בלה שו-דה-פון זכתה בשתי מדליות זהב, אישית וקבוצתית. באליפות העולם ב-1999 שמרה על תוארה האישי. באולימפיאדת סידני (2000) זכתה במדליית ארד. 
בשנת 2002 הושעתה מפעילות למשך שלושה חודשים לאחר שנכשלה בבדיקת סמים. לטענתה החומר האסור שהתגלה בבדיקות מקורו בתרופה ללא מרשם שסופקה לה על ידי רופא נבחרת צרפת. לאחר שחזרה להתחרות זכתה בגביע העולם ב-2002 וב-2003. באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה במדליית כסף בתחרות הדקר האישית ומדליית ארד בתחרות הקבוצתית. היא זכתה שלוש פעמים נוספות עם נבחרת צרפת באליפות העולם בסיף ב-2004, ב-2007 וב-2008. כמו כן זכתה במדליית זהב בתחרות האישית באליפות אירופה ב-2007. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הודחה בשלב רבע הגמר. 
באולימפיאדת לונדון (2012) נבחרה לשאת את דגל משלחת צרפת בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים. בתחרות לא עברה את שלב המוקדמות וסיימה במקום ה-13 הכללי. לאחר המשחקים הודיעה על פרישה.

חיים אישיים ופעילות ציבורית

פלסל נישאה ב-1996 לדניס קולוביק והם הורים לבת שנולדה ב-2001. היא השתתפה ב-2012 בתוכנית רוקדים עם כוכבים הצרפתית והודחה בסיבוב השני. 
משמשת שגרירה של ארגון AMREF הפועל למען קידום הבריאות באפריקה, של ארגון "Handicap International" הפועל למען פליטים במדינות דרום-מזרח אסיה, של ארגון שלום וספורט, ושל המשחקים הגאים שיתקיימו בפריז ב-2018. בשנים 2010–2015 כיהנה כחברה במועצה הצרפתית לכלכלה, חברה וסביבה, והיא חברה בוועד המרכז את ההצעה של פריז לאירוח המשחקים האולימפיים ב-2024. ב-1996 עוטרה באות לגיון הכבוד בדרגת אביר וב-2004 עוטרה באות בדרגת מפקד. בשנת 2000 עוטרה באות מסדר הכבוד הלאומי הצרפתי בדרגת קצין גבוה.
לאחר היבחרו של עמנואל מקרון לנשיא צרפת מונתה פלסל במאי 2017 לשרת הספורט בממשלתו של אדואר פיליפ. היא התפטרה מתפקידה בספטמבר 2018 ובמקומה מונתה שחיינית העבר רוקסנה מרסיננו.