google/wiki40b huggingface dataset:
ישראל פלד

קורות חייו

ישראל פלד, נין לגרשון ושרה (הלוי-סופר) גולדמן, נכד לחיים - דב ורבקה (לבית גולדמן) פלדמן, ממייסדי ראש פינה, ובנם של ראובן וחנה פלדמן, מוותיקי תל אביב, נולד בכ"ט באלול תרפ"א. גדל וחונך בתל אביב.
בצעירותו היה פעיל בתנועות הנוער "המכבי הצעיר" ו"הצופים הקשישים". שירת ב"הגנה" בגדנ"ע, בקשר וביחידת סיור. ב-1938 סיים לימודיו בגימנסיה הרצליה, ולמד אחר-כך בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. בשנים 1944/45 השלים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת ליון הצרפתית, שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה בביירות. היה פעיל במפלגת הציונים הכלליים ויסד את השכבה הצעירה של מפלגה זו.
שירת בחיל המודיעין במלחמת העצמאות והיה בגרעין הראשון של קציני עיבוד מידע ביחידת ההאזנה המרכזית (המוכרת לימים כיחידה 8200). לאחר שיחרורו עבר לרמת-גן ועבד במקצועו – עריכת דין. ב-1959 הציע לו ראש עיריית רמת-גן, אברהם קריניצי, להצטרף לרשימת "הציונים הכלליים" בבחירות למועצת העיר, וכך החלה הקריירה המוניציפלית שלו. עד 1969 כיהן פלד בתפקידים שונים במועצת העיר רמת-גן ואף נבחר לסגן ראש העיר.
בנובמבר 1969 נספה קריניצי בתאונת דרכים, ואתו חתנו ונהגו. הדבר היה זמן קצר לאחר הבחירות למועצת העירייה. חבריו למפלגה לחצו על פלד שיציג מועמדותו לתפקיד ראש העירייה ואף הוא, לאחר שבמשך עשור נדבק בחיידק המוניציפלי, נמשך לכך. אולם מצד שני היה עליו לוותר על משרדו ועבודתו כעורך דין. לאחר לבטים הכריעה הכף לטובת התפקיד הציבורי, וב-1 בדצמבר 1969 נבחר על ידי מועצת העיר לתפקיד ראש העירייה. בתפקידו זה כיהן בשלוש קדנציות, במשך 14 שנים, והטביע את חותמו על התפתחותה וצביונה של רמת גן.
בין הפרויקטים שהוקמו וקודמו בזמנו: פארק הספארי, קניון איילון ומתחם בורסת היהלומים.
בבחירות למועצת העיר בשלהי 1983 כשל פלד ולא נבחר, ואף כי חבריו לחצו עליו להמשיך בפעילות המוניציפלית ברמת-גן, התלבט בין פעילות כזו באופוזיציה ואפשרות לכבוש את ראשות העיר בחזרה, לבין מעבר לפעילות בשטח אחר שהיה קרוב ללבו - הקמת יישוב ומרכז חינוכי לתנועת המכבי העולמי שבראשה עמד, באזור מודיעין - ארץ המכבים.
בשנים 1973 עד 1986 כיהן ד"ר פלד כיו"ר תנועת המכבי העולמי, כיו"ר הוועד המארגן של שלוש מכביות וכיו"ר כפר המכביה. באותה תקופה שימש גם כחבר הנהלת ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית.
בשנת 1983 היה מיוזמי היישוב מכבים והמוסד החינוכי של תנועת המכבי העולמי. פלד אף נמנה עם המתיישבים הראשונים במכבים, בו הוא התגורר מאז הקמתו. מכבים, שהיה ראשון בחבל ארץ זה, משך אחריו את היישובים רעות ומודיעין (כל השלושה אוחדו בשנת 2003 לעיר אחת), ויישובים נוספים.
בשנת 1997 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן.
נישא לחיה מרים לבית ריבלין, בת ירושלים ודור שביעי בארץ. לזוג פלד חמישה ילדים.
ישראל פלד נפטר בביתו שבמכבים ונטמן בבית העלמין במודיעין.  
על שמו צומת ברמת גן (מפגש הרחובות בן-גוריון ואבא הלל), הספארי ברמת גן וכן רחוב במכבים-רעות.
זאב גלר

ביוגרפיה

זאב גלר נולד בסטניסלבוב (שהייתה אז בפולין) ב-1922 ובהיותו בן 14 עלה לארץ ישראל עם הוריו, אחיו ואחיותיו.
כשהיה זאב בן 15, נרצח אחיו הבכור, גדליהו גלר, על ידי ערבים (היישוב משמר השלושה נקרא על שמו ועל שם שניים מחבריו שנרצחו).
בשנת 1939 החל לעבוד במועצת כפר סבא כעובד זוטר. בגיל 18 התגייס לצבא הבריטי, בו שירת חמש שנים. הוא הוצב במצרים ובאיטליה, שירת בבריגדה היהודית, נפגש עם פליטי שואה באירופה ועשה לקליטתם בארץ ישראל. בשנת 1945, עם סיום שירותו בבריגדה, חזר לארץ ישראל ולעבודתו במועצה המקומית של המושבה כפר סבא.
במלחמת השחרור שירת בחטיבת עודד ולאחר המלחמה נתמנה למזכיר המועצה, תפקיד בו כיהן במשך 17 שנה. בשנת 1961 יצא לבקשת משרד הפנים להדריך את פקידי המועצה בירוחם. במשך מספר שנים מילא גם את תפקיד מנהל מחלקת החינוך בהתנדבות, תוך סירוב לקבל תשלום על העבודה הנוספת.
בשנת 1965, כאשר פרש ראש העירייה, מרדכי סורקיס, ממפא"י ועבר לרפ"י, נבחר זאב גלר להיות מועמד מפא"י לראשות העירייה. בבחירות זכה המערך בראשותו ל-6 מתוך 13 מנדטים, והפך לראש העירייה השני של כפר סבא, בראש קואליציה של המערך עם נציג מפ"ם. גלר כיהן בתפקיד ראש העיר במשך 17 שנה, עד יומו האחרון בשנת 1982, בהיותו בן 60, עת לקה בדום לב במהלך ישיבה של העירייה.
נוסף על תפקידו כראש עיר כיהן כיו"ר אגודת לב אל לב לקידום מכון הלב של בית החולים מאיר וכיו"ר קרן שושנה ספיר.
על שמו בכפר סבא, מתנ"ס, גן ציבורי, רחוב מולדת ששמו הוסב לרחוב גלר וקריית חינוך, אשר כוללת 3 מתוך 4 חטיבות הביניים בכפר סבא, בית ספר יסודי ומספר גני ילדים. רעייתו, טובה גלר, הקימה קרן לעידוד ההתנדבות בקהילה לזכרו.

פועלו כראש עיר

גלר דאג לתכנון ארוך טווח. בשנת פטירתו, 1982, היו מונחות במגירות העירייה תוכניות אב עד לשנת 2000. בחזונו ראה כיצד העיר הולכת ומתפתחת מזרחה, ועשה רבות לביזורה של העיר ולאינטגרציה חברתית. 
במהלך כהונתו כראש עיר הטביע גלר את חותמו בחינוך ילדי העיר - בשנים אלו הוקמו פנימיות תיכוניות, חטיבות ביניים ושורה של בתי ספר בכל אזורי העיר.
היכל התרבות העירוני "יד לבנים", שתוכנן כבר על ידי קודמו אך בנייתו החלה על ידי גלר, נחנך על ידי גלר בתחילת שנות ה-70.
גלר הקים את המרכזים הקהילתיים בשכונות יוספטל וקפלן, תכנן את שדרות בן-יהודה, ופעל להקמת תשתית רחבה למערכת חינוך ולהקמת אזור תעשייה מתקדם.
גלר נודע כמי ששילב חזון ויכולת ביצועית עם אנושיות חמה, מסירות ודאגה רבה. דלתו תמיד הייתה פתוחה לכל תושב, והוא דאג לפתור את בעיות התושבים הן ברמת הכלל והן ברמת הפרט. זאב גלר נהג להפגש עם תושבים חדשים לשיחת היכרות, מדי שבוע ביקר את המאושפזים במחלקות השונות של בית חולים מאיר, התנדב במשמר האזרחי, והקדיש זמן רב לביקור במוסדות העירייה כגון מתנ"סים, סיפריות, גני ילדים ובתי ספר.
במהלך מלחמת ששת הימים שלח גלר את עובדי עירית כפר סבא לסייע לפליטי קלקיליה ששהו בוואדי ליד טולכרם. עם זאת, הוא פעל למנוע את חזרת התושבים אל קלקיליה בגלל הבעיתיות הביטחונית. לאחר שדעתו לא נתקבלה, פעל ליצירת קשרים עם עיריית קלקיליה ואלו נמשכו עד שנת 1976, עת נבחר בקלקיליה ראש עיר לאומני.
רוסטוב

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה בכתובים בשנת 862 כמקום יישוב חשוב, ובמאה ה-13 הפכה לבירת אחת הנסיכויות החשובות. בשנת 1474 היא צורפה לנסיכות מוסקבה. גם לאחר שאיבדה את עצמאותה, המשיכה העיר להיות מרכז דתי חשוב. משנת 988 היא הייתה מקום מושבה של הבישופות הרוסית הראשונה. במאה ה-14 הפכו הבישופים של רוסטוב לארכיבישופים, ובסוף המאה ה-16 למטרופוליט. אחד מאותם מטרופוליטים, יונה סייסואביץ' (1607 - 1690 בערך), אחראי למבנה הבולט של העיר: הקרמלין, אשר נחשב ליפה ביותר מחוץ למוסקבה.
העיר נבזזה על ידי המונגולים במאות ה-13 וה-14, והפולנים בשנת 1608. כס המטרופוליט עבר ממנה לירוסלבל בסוף המאה ה-18.
נוסף על ההיסטוריה שלה, ידועה העיר גם בזכות עבודות האמייל שלה.
ינה הובאי

ראשית חייו

הובאי נולד למשפחת מוזיקאים ממוצא גרמני. שמו היה אז אויגן הובר Eugen Huber . אביו היה קרל הובר, יליד הכפר וריאש מצפון החבל באנאט ושם אמו היה לואיזה סברה-Luiza Szevera. סבו, מיכאל הובר היה מורה למוזיקה דתית (Kantorlehrer) בווריאש.
בשנות העשרים לחייו, כשחי בעולם דובר צרפתית, בחר אויגן הובר לאמץ לו גרסה הונגרית לשמו, ינה הובאי.
הובאי למד נגינה בכינור ומוזיקה אצל אביו, קרל, ששימש ככנר ראשון בבית האופרה הלאומי של הונגריה וכמורה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. את הופעתו הפומבית הראשונה נתן הובאי בגיל 11, בנגינת קונצ'רטו.
בגיל 13 יצא הובאי ללמוד בברלין. הוא שהה שם חמש שנים, כתלמידו של יוזף יואכים. בשנת 1878, על פי עצתו של פראנץ ליסט, הופיע בפעם הראשונה בפריז וזכה להצלחה רבתי. בקהל ישב אותו ערב אנרי וייטאן, שהובאי קשר עמו ידידות אינטימית והיה לתלמידו. בשנת 1882 התמנה הובאי לראש המחלקה ללימודי כינור במכון למוזיקה של בריסל. בשובו להונגריה בשנת 1886 החליף את אביו בתפקיד מנהל האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט.
ינו הובאי נשא לאשה בת למשפחת הרוזנים צמבריאן.

הוראה

בין תלמידיו החשובים של הובאי, מלבד יוזף סיגטי ואנדרה גרטלר, היה גם יוג'ין אורמנדי שפנה בהמשך לניצוח) ועדן פרטוש. הוא לימד גם כנרות רבות, ביניהן שטפי גייר, ילי אראניי (אחייניתו של יואכים) ואילונה פהר, כנרת יהודיה, ניצולת שואה, שעלתה לישראל אחרי מלחמת העולם השנייה והייתה למורה לכינור, שהוציאה כמה מטובי הכנרים בעולם.

נגינה

כסולן, זכה הובאי לשבחים מפי וייטאן, יוהנס ברהמס ורבים אחרים. כנגן מוזיקה קאמרית הקים שתי רביעיות מיתרים, אחת בתקופת שהותו בבריסל ואחת בשנותיו בבודפשט. כלי הנגינה האהוב עליו היה סטרדיוואריוס.

הלחנה

בניגוד למורו, יואכים, שתפוקתו כמלחין הייתה קטנה יחסית, הובאי חיבר ארבעה קונצ'רטי ומספר רב מאוד של יצירות אחרות. ביצירותיו הוא עושה שימוש בנושאים מתוך מוזיקת צוענים הונגרית, וקטעי "הרוח הקלה" שלו
כמו נועדו להמשיך את מסורת הרומנטיקנים הגרמנים, כגון פליקס מנדלסון ורוברט שומאן, ויש בהם תווי היכר משותפים לסגנון החיבור של חברו לנגינת מוזיקה קאמרית, הצ'לן דויד פופר.
היצירה המפורסמת והמנוגנת ביותר של הובאי היא "בואי קאטי" (Hejre Kati) לכינור ותזמורת. היצירה מתחילה בקצב איטי וממשיכה במנגינה סוערת ומהירה בקצב הצ'ארדש.
ולוול טשרנין

וֶלוְול (זאב) טשֶרנין (נכתב גם וולוול, ועלוול, וועלוול; ביידיש: וועלוול טשערנין; ברוסית: Велвл Чернин; נולד ב–1958 במוסקבה) הוא משורר יידיש, אתנוגרף, מתרגם ומבקר ספרות ישראלי. בין השנים 2003–2007 היה שליח הסוכנות היהודית לרוסיה, בלארוס והמדינות הבאלטיות. בשנים 2009–2010 היה סגן נשיא הקונגרס הרוסי היהודי.

ביוגרפיה

טשרנין נולד במוסקבה ב-1958. סיים את לימודיו בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת מוסקבה עם התמחות באתנוגרפיה. לאחר מכן למד קורסים גבוהים בספרות במכון הספרותי על שם גורקי במוסקבה – קבוצת יידיש. מסוף שנות ה-70 היה פעיל בפעילות יהודית לא–חוקית. הוא למד עברית באולפן לא חוקי והיה אחד המייסדים של הוועד היהודי לאתנוגרפיה היסטורית. עבד במערכת של "סאוועטיש היימלאנד". היה יועץ ספרותי לתיאטראות במוסקבה וקייב.
בינואר 1990 עלה לישראל ועבד בעיתונות בשפה הרוסית בארץ. הוא התיישב בשומרון. בשנים האחרונות מתגורר ביישוב כפר אלדד במדבר יהודה, מדרום-מזרח לירושלים.
בשנת 1999 קיבל תואר דוקטור בבר-אילן. עתה מלמד באוניברסיטת אריאל בשומרון.

פעילותו הספרותית

טשרנין החל בפעילותו הספרותית ב-1983 ב"סאוועטיש היימלאנד". בשנות ה-80 חיבר וערך כמה כתבי עת של סָאמִיזְדָאט (הוצאה עצמית מחתרתית). במהלך חייו בברית המועצות פרסם בכתבי עת שונים: "ביראָבידזשאַנער שטערן" (בבירוביג'ן), "ביי זיך" (תל אביב) ובאחרים. אחרי עלייתו ארצה הוא פרסם בעיקר בכתבי עת ישראליים ובאלמנכים: "די גאָלדענע קייט", "נײַע וועגן", "ירושלימער אַלמאַנאַך", "טאָפּלפּונקט" ואחרים, וכן בכתבי עת בחו"ל כמו "פֿאָרװערטס", "די פּען", "די גילגולים" ואחרים.
על שירתו זכה בפרס דוד הופשטיין לשנת תשנ"ו.
טשרנין פרסם חמישה קובצי שירה פרי עטו ביידיש וכן שני קבצים דו-לשוניים ביידיש ובתרגום לרוסית, וכן קובץ שירה בעברית (חלקו נכתב במקור בעברית וחלקו תורגם מיידיש).
שירים בודדים של טשרנין הופיעו בתרגום בשפות אחרות: אוקראינית, צרפתית, גרמנית, אנגלית. טשרנין תרגם לרוסית סדרה שלמה של פרוזה ודרמה משל שלום עליכם, אברהם גולדפדן, חיים גרדה, ישראל יהושע זינגר, יצחק בשביס זינגר, זלמן שניאור, עופרה אליגון, מיכאל פלזנבאום ואחרים.
טשרנין פעיל בתחום המחקר הספרותי. כתב עבודת דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן. פרסם מאמרים ברוסית, עברית ויידיש על יצירותיהם של מנדלי מוכר ספרים, שמעון שמואל פרוג, חיים נחמן ביאליק, אורי צבי גרינברג, לייב ניידוס, לייב קוויטקו, עמנואל קזקביץ' וסופרי יידיש נוספים. הוא אחד מעורכי הכרך המיוחד המוקדש כולו לשירת יידיש של כתב העת "משיב הרוח" (נ"ו, חורף תשע"ז).

פעילותו המחקרית

בסוף שנות ה-70 ובראשית שנות ה-80 עבד במחקר שדה אתנוגרפי. פרסם כמה מאמרים על אתנוגרפיה ואתנו-בלשנות אצל קבוצות יהודיות, במיוחד קרימצ'קים. בישראל הוא עובד על מחקר של היהדות הפוסט-סובייטית ואתנו-היסטוריה של ספרות יהודית.
קריסטל מרשל

קריירת הדוגמנות

מרשל הופיעה בתחרות היופי "מיס קליפורניה" של שנת 2004. כמו כן, הופיעה במספר תפקידים נוספים: דוגמנית של התוכנית "דיל או לא דיל", בשעשועון הטלוויזיה פחות או יותר, באחד הקליפים של 50 סנט ובפרסומות.

WWE‏ (2005–2007)

החוויה המשותפת הראשונה של מרשל כחלק מארגון ה-WWE הייתה בתחרות חיפוש הדיווה לשנת 2005, שבה מרשל סיימה במקום הרביעי. אף על פי שלא זכתה בתחרות, מרשל הוחתמה לחוזה פיתוח ונשלחה לארגון הפיתוח Deep South Wrestling. בדצמבר 2005 היא צורפה לרוסטר של סמאקדאון ככתבת מאחורי הקלעים.
הפיוד הראשון שלה היה נגד ג'יליאן הול, שאותה מרשל ניצחה בקרב הבכורה שלה ב-10 במרץ 2006. מרשל נוצחה על ידי גיליאן, אך לאחר מכן נקלעה לעימות עם מישל מקול. כשזוכת תחרות חיפוש הדיווה אשלי מסארו הצטרפה לסמאקדאון, דמותה של מרשל הפכה לדמות רעה, כך שמרשל קינאה בזכייה של מסארו בתחרות. לאחר מכן מרשל חברה לשורות מישל מקול והשתיים התעמתו עם מסארו וג'יליאן הול, מה שהוביל לקרב בין הארבע באירוע החגיגה האמריקאית הגדולה. בחודש ספטמבר זוכת תחרות חיפוש הדיווה של אותה שנה, ליילה אל, הגיעה לרוסטר ומרשל נכנסה לעימות נגדה. הפיוד כלל חבירה של מרשל להמיז נגד ליילה ובוגימן.
בחודש פברואר של שנת 2007 הפכה דמותה של מרשל לדמות טובה, שהחלה להיות קרובה לויקי גאררו, אך שוחררה מהחוזה שלה כמה שבועות לאחר מכן.

TNA‏ (2009–2010)

ב-18 באוקטובר 2009 נראתה מרשל באירוע "נועד לתהילה" של הארגון Total Nonstop Action Wrestling כחלק מהקהל בזמן הקרב של בובי לאשלי נגד סמואה ג'ו. שמה של מרשל בארגון זוהה כקריסטל לאשלי, זאת כי נחשבה לחברתו של לאשלי במציאות. את הופעת הבכורה שלה בזירה ערכה בקרב זוגות מעורב ביחד עם לאשלי בהפסדם לסקוט סטיינר ואווסום קונג ב-12 בדצמבר. בחודש פברואר 2010 קריסטל שוחררה מהחוזה שלה ביחד עם בובי לאשלי.

חיים אישיים

מרשל יצאה עם בובי לאשלי מהשנים 2007 עד 2010 ולזוג יש ילד אחד שנולד ביולי 2008 בשם מיילס וילדה אחת שנולדה בשנת 2011 בשם נעמי. באפריל 2011 הודיעה שהיא ולאשלי נפרדו.
האקה (ריקוד)

ההָאקָה (במאורית: Haka) הוא ריקוד מאורי מסורתי. ריקוד זה מבוצע על ידי קבוצת אנשים, המכונים "קאפה האקה" ("שורת האקה"). נבחרת ניו זילנד ברוגבי אימצה את הריקוד, ושחקניה רוקדים אותו לפני כל משחק שלהם. בעקבותיה אומץ המנהג על ידי כל נבחרות הספורט של ניו זילנד, ושחקניהן מבצעים את הריקוד לפני כל משחק בינלאומי.

ביצוע

השימוש בהאקה על ידי נבחרת ניו זילנד הפך רק סוג אחד של האקה למוכר, מה שעלול להוביל לתפיסה מוטעית. ריקודי ההאקה אינם רק ריקודי מלחמה, והם אינם מבוצעים על ידי גברים בלבד. חלק מהסוגים מבוצעים על ידי נשים בלבד, אחרים על ידי קבוצה מעורבת, וכמה ריקודים פשוטים מבוצעים על ידי ילדים. הריקודים מבוצעים מסיבות שונות: להנאה, קבלת פנים לאנשים מכובדים או כדי להלל הישג או אירוע. האקה מלחמתי, לו יש כינוי משלו, 'פרופרו', היה מבוצע על ידי קבוצת לוחמים לפני הקרב, בו היו הלוחמים מצהירים על כוחם ואומץ לבם במטרה להפחיד את האויב. כיום, ההאקה הוא חלק אינטגרלי בכל קבלת פנים מאורית רשמית לאורחים נכבדים.
מגוון תנועות נעשות בזמן הריקוד, כולל פעולות פנים כגון הוצאת הלשון והבלטת החלק הלבן בעיניים, ופעולות גוף נמרצות כמו סטירה עם הידיים על הגוף ורקיעה ברגליים. ההאקה יכול להשמע כסימפוניה כשחלקי הגוף השונים הם הכלים. הידיים, הרגליים, העיניים, הקול, הלשון והגוף ככלל משולבים ביחד כדי לבטא אומץ, מטרד, הנאה ותחושות שונות הקשורות למטרת הריקוד.

סוגים

הסוגים השונים של ההאקה כוללים את: 'וואקטו וואהוואה', 'טוטו נגראהו' ו'פרופרו'. ה'פרופרו' מאופיין בקפיצות כשהרגליים לחוצות מתחת לגוף. בעבר, הפרופרו היה מבוצע לפני קרב במטרה להתפלל לאל המלחמה ולהבהיל את האויבים. הריקוד כלל תנועות פראיות כגון הוצאת הלשון ונפנוף בנשק. אם הריקוד לא היה מבוצע בתיאום מדויק זה היה סימן רע לעתיד הקרב. לעיתים קרובות הלוחמים היו הולכים לקרב ערומים, כשרק כיסוי חלציים קשור למתניהם. המטרה של הלוחמים הייתה להרוג את כל לוחמי היריב, כך שלא יהיו ניצולים שישארו לנקום. בדומה ל'פרופרו', גם ב'טוטו נגראהו' יש קפיצות, אבל מצד לצד, ולעומתם, ב'וואקטו וואהוואה' אין קפיצות.
סוג נוסף של האקה, המבוצע בלי כלי נשק, הוא ה'נגרי'. המטרה שלו היא לדרבן את הלוחמים מבחינה פסיכולוגית. התנועות בו מאוד חופשיות, כשכל רוקד אמור לבטא את רגשותיו.
עוד סוג של האקה - ה'מנאווה ווארה' מקושר להלוויות או למקרים הקשורים במוות. כמו ה'נגרי', גם ריקוד זה מבוצע ללא כלי נשק ויש בו מעט מאוד, אם בכלל, תנועות.

קה מאטה

הריקוד הידוע ביותר הוא ה"קה מאטה", המוקדש ל-טה ראופראה, אל המלחמה של שבט ה'נגטי טוא'. ה'קה מאטה' מסווג כהאקה טקסי. הריקוד מתייחס לתחבולות בעזרתם טה ראופראה הערים על אויביו, ולפעמים מפורש כריקוד "ניצחון החיים על המוות".
Running Wild

Running Wild היא להקת מטאל גרמנית.
הלהקה נוסדה בשנת 1976 בהמבורג. היא נחשבת אחת מחלוצות להקות המטאל הגרמניות, בהן נכללות הלהקות Helloween, רייג', גרייב דיגר, אקספט וסינר.
הלהקה נודעה בעולם המטאל כלהקת פיראט מטאל, ורבים מהמילים והלחנים בשיריה לקוחים מניבים ומשפטים פיראטיים שחלקם לא ניתנים לתרגום. הלהקה ערכה את הופעתה האחרונה ב-30 ביולי 2009 בפסטיבל ואקן.
איתן סטיפל

איתן סטיפל (Ethan Stiefel) הוא רקדן בלט אמריקאי לשעבר, כוריאוגרף ומנהל אמנותי.
סטיפל היה רקדן ראשי בתיאטרון הבלט האמריקאי משנת 1997 עד יולי 2012. משנת 2011 עד 2014 היה מנהלה האמנותי של הבלט המלכותי ניו זילנד.

ביוגרפיה

סטיפל נולד ב-13 בפברואר 1973 בקריית טיירון בבלייר, פנסילבניה בארצות הברית. סטיפל הוא בנו של המיניסטר הלותרני מניו יורק שהפך להיות סוהר. משמעות השם 'סטיפל' בגרמנית הוא: מגף.
סטיפל החל את לימודי המחול שלו במדיסון, ויסקונסין, באקדמיה מונונה למחול בגיל 8. הוא החל לרקוד בלט קלאסי בעקבות אחותו, כשקודם לכן שניהם למדו התעמלות. מורו הראשון של איתן, ג׳ו ג׳ון רטרום, רצה שילמד בלט קלאסי משום שבנים בעולם המחול הקלאסי הוא דבר נדיר. סטיפל למד שנתיים בבית הספר לבלט של מילווקי במילווקי אצל טד קיביט ופול סות'רלנד ובמרכז הנוער לבלט בפנסילבניה לפני שעבר לניו יורק והצטרף לבית הספר לבלט האמריקאי במימוש מלגה בה זכה.
שם, צירף סטנלי וויליאמס את סטיפל לשיעורים המיוחדים לגברים בו רקדו בין השאר הרקדנים המפורסמים רודולף נורייב, מיכאיל ברישניקוב ופרננדו בוחונס. הוא אף למד אצל ברישניקוב עצמו בבית ספר לבלט קלאסי על שמו של ברישניקוב, מוסד שפעל תקופה קצרה מאד.

חיים אישיים

סטיפל הוא אופנוען בזמנו הפנוי. בספטמבר 2015 נישא לרקדנית גיליאן מורפי.
דג בבל

דג בבל הוא בעל חיים בדיוני המופיע בספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" מאת דאגלס אדמס. ייחודו של הדג הוא יכולתו לגרום לאדם המשחיל אותו לאוזנו להבין כל שפה. 
על פי הספר, הדג
 
ניזון מאנרגיית הגלים שהוא קולט, לא ממוחו של נושאו, כי אם ממוחותיהם של מי שסובבים אותו. הוא סופג את כל התדירויות המנטליות, התת-הכרתיות מאנרגיית גלי מוח זו וניזון ממנה. אחר כך הוא מפריש למוחו של נושאו מטריצות טלפתיות הנבנות מהרכבת תדירויות המחשבה ההכרתיות על אותות עצביים הנקלטים ממרכז הדיבור של המוח ששידרם.
— "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", עמוד 42 (תרגום: מתי וגנריק ודנה לדרר) הוצאת כתר (1985)
 
מקור שם הדג הוא בסיפור מגדל בבל מן התנ"ך, שהוא למעשה ההסבר התנ"כי להיווצרות השפות השונות בקרב בני האדם. דג בבל הוא דרכו של אדמס ליצור פרודיה על הבדלי השפה בין תרבויות שונות, נושא שנוטים להתעלם ממנו בספרות המדע הבדיוני.
אדמס מוסיף טיעון תאולוגי שעל פיו אלוהים איננו קיים, מכיוון שקיום האלוהים מבוסס על אמונה, והוכחת קיומו תרוקן ממשמעות את האמונה בו. מצד שני הדג הוא יצור שלא סביר שהתפתח באבולוציה אקראית, ללא עזרה של אלוהים. מכאן שהדג מוכיח את קיומו של אלוהים, ומכאן שאלוהים לא קיים.
"אני מסרב להוכיח שאני קיים", אמר אלוהים, "שכן הוכחה נוגדת אמונה, ובלי אמונה אין אני ולא כלום". "אבל", אמר האדם, "דג בבל תוקע אותך, לא? לא מתקבל על הדעת שהתפתח במקרה. זה מוכיח שאתה קיים, ולפיכך, על פי טיעוניך שלך, אינך קיים. מ.ש.ל." "אוה, אלוהים", אומר אלוהים, "על זה לא חשבתי". ובו במקום מתפוגג בעננת היגיון. 'אה, זה היה קל,' אומר האדם. ובתור הדרן ממשיך ומוכיח ששחור הוא לבן, ונהרג במעבר החצייה הקרוב."
— שם
כלי התרגום באתר !Yahoo קרוי "דג בבל", בהשראת הדג מספרו של אדמס.
סוורודונצק

היסטוריה

תחילתו של היישוב היא בתור מושבת פועלים. בראשית שנות השלושים של המאה ה-20. במקום נבנה מפעל כימי ועובדיו הקימו את סוורודונצק. בספטמבר 1935 נפתח בית הספר הראשון. שמו הראשון של היישוב היה ליסכימסטרוי.
עם תחילתה של מלחמת העולם השנייה רוב מפעלי המקום התפנו. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-11 ביולי 1942 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-1 בפברואר 1943.
ב-1950 קיבלה את שמה הנוכחי, סוורודונצק.
ב-1958 קיבלה מעמד של עיר.
אבל פאצ'קו

חייו

אבל פאצ'קו נולד בסן חוסה למשפחת איכרים וגדל במחוז לימון שבחוף הקריבי. בבגרותו חזר לבירה להשלמת ההשכלה התיכונית שלו. לאחר מכן המשיך ללימודי רפואה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו במקסיקו סיטי, ופסיכיאטריה באוניברסיטת לואיזיאנה בארצות הברית.
בין שנות ה-70 לשנות ה-90 היה פאצ'קו מגיש פופולרי של תוכניות בטלוויזיה של קוסטה ריקה. במקביל, לימד באוניברסיטת קוסטה ריקה. ב-1998 נבחר לשמש כחבר באספה המחוקקת של קוסטה ריקה, וב-2002 נבחר לעמוד בראש מפלגת PUSC, "מפלגת האחדות הסוציאל-נוצרית", לאחר ש-76% מחברי המפלגה בחרו בו לעמוד בראשה, ובכך גם להיות המועמד מטעמה בבחירות לנשיאות.
בבחירות לנשיאות באותה שנה זכה פאצ'קו ב-38% קולות בסיבוב הראשון. בסיבוב השני קיבל 58% קולות ונבחר לנשיא קוסטה ריקה.
סמוריים

תיאור המשפחה

הסמוריים נפוצים בכל היבשות למעט אוסטרליה ואנטארקטיקה ובאיים גדולים כמדגסקר. את חברי המשפחה ניתן למצוא באזורי מחיה מגוונים, יבשתיים וימיים. מרביתם ניזונים מבעלי חיים: חולייתנים וחסרי חוליות. המינים במשפחה טורפים מיומנים, שלא יהססו להכניע טרף גדול מהם, מסוגלים ללכוד את טרפם תוך כדי שחייה, על העצים וכן במחילות באדמה (בהתאם למין).
בהכללה, גופם מוארך בעל רגליים קצרות (סמורים). ישנם מינים בעלי גוף גלילי יותר (גיריות). גודלם נע בין 114 מ"מ למטר, משקלם נע בין 35 גרם ל-45 קילוגרם. הם בעלי בלוטות ריח מפותחות הממוקמות בפי הטבעת, ומשמשות אותם למטרות רבות, בעיקר לסימון טריטוריה והגנה עליה. הזכרים גדולים מהנקבות ב-25% באותו מין. האוזניים קצרות. הציפורניים קבועות ואינן נשלפות, במינים מסוימים (שחופרים מחילות) הן עבות ביותר.
ממיני הסמוריים בארץ נפוצים המינים: לוטרה אירופית, סמור משויש, דלק סלעים, גירית מצויה וגירית הדבש. ייתכן שגם המין חמוס השלגים חי בחרמון, אחרי שנכחד מעוד אזורים בארץ. כמו כן מגדלים בבית זני חמוסים.

רבייה

אסטרטגיות הרביה שונות בין המינים. מרביתם פוליגמיים. מספר מינים חברותיים ואחרים יחידאים. מבנה חברתי בקבוצה משתנה ממין למין. הזדווגות ממושכת מעודדות את הביוץ, והפריה לא מתרחשת אלא כעבור שעות אחדות מתחילת ה. 
הרבייה היא עונתית. אורך תקופת הרבייה משתנה ממין למין, אך לרוב 4-3 חודשים. מרבית המינים חווים השרשה איטית (delayed implantation) של העובר, הנמשכת כ-10 חודשים בצוואר הרחם. השלב הבא הוא ההיריון, הנמשך 65-30 ימים, בסופו ממליטה הנקבה פעם יחידה- מספר משתנה של גורים. הגורים נולדים עיוורים וחסרי ישע, תלויים בהגנת האם. הגורים נגמלים מינקות בגיל חודשיים לערך. הם מגיעים לבגרות בין 8 חודשים לשנתיים לאחר הלידה. אורך חיים 20-5 שנים בהתאם למין.

התנהגות

פעילים ביום או בלילה, בהתאם למין. גמישים בהתאם לצורת גופם. חלקם טפסנים מצוינים או שחיינים מצוינים. מינים רבים מבלים את מרביתם זמנם על האדמה, אחרים בתוך כוכים ומחילות. 
חושים מפותחים הם הראייה, השמיעה ובעיקר הריח. 
 בלוטות הריח הן מרכיב חשוב בתקשורת תוך-זוויגית ובין-זוויגית, עוצמת הריח ומידת השימוש בבלוטה משתנה ממין למין.

מיקומם בשרשרת המזון

על אף שמרביתם ניזונים מבעלי חיים וממזון שמקורו מהחי, הם ניזונים לעיתים מחומר צמחי. אסטרטגיית הלכידה היא מקריות יותר מהתמחות, אולם מינים רבים מותאמים ללכידת יונקים קטנים. מספר מינים ידועים כאוגרי מזון. 
אויביהם הטבעיים של הסמוריים הם נחשים גדולים, טורפים גדולים, דורסי יום ודורסי לילה.
הסמוריים עוזרים בבקרת מספרם של מכרסמים רבים הנחשבים מזיקים. אולם הם לעיתים גם אחראיים לתמותתם של יונקים ועופות נדירים.

הסמוריים והאדם

מינים מסוימים נחשבים כמזיקים בגלל פגיעתם במשק האדם, איומם על המגוון הביולוגי ויכולתם להעביר מחלות כשחפת הבקר הפוגעת בבקר וכלבת. 
מינים רבים ניצודים בידי האדם שחושק בפרוותיהם (חלקם יקרות ערך). מינים מסוימים עברו ניסיונות ביות ומגודלים כחיות שעשועים. 
38% מכלל מיני הסמוריים נמצאים בסיכון בשל פגיעה במקום חיותם ובשל ציד.
דוי הסר

תוכן הפיוט

יש שכתבו שדונש חיבר פיוט זה לאחר מת בתו אשר נועדה להינשא לרבי נסים גאון. ועל זה בקשתו 'דוי הסר וגם חרון'.
אחרים פירשו כוונת הפיוט שהוא כעין בקשה מהאל שינחה את הסועדים ובעיקר את החתן והכלה הטריים במעגלי צדק וישרה עליהם את ברכת בני ישורון ובני אהרון. לאחר מכן ממשיכים את הזימון כרגיל.
בטעם אמירתו בסעודת נישואין יש שכתבו שלאחר השמחה הגדולה, יש להזכיר את חורבן בית המקדש, וזהו כוונת הפיוט.

נוסחאות הפיוט

בנוסח הפיוט ישנם מספר שינויים בקצת מהסידורים:
נחנו במעגלי צדק - יש נוסחאות: "במעגל צדק".
בסיום הפיוט יש שגרסו רק: " שעה ברכת בני ישורון" ורק בזמן שהמזמן היה כהן אמר: "שעה ברכת בני אהרן".
גרסה אחרת גורסת כך: "נחני במעגלי צדק וכשרון שעה ברכת ישורון כבני אהרן".
דמיון

דמיון הוא התהליך ההכרתי שמתחולל כאשר אדם מרגיש תחושות וחווה מאורעות שאינם קשורים ישירות למציאות סביבו. הדמיון מושפע מפעילות החושים בדרך עקיפה, כשאלו מספקים לאדם את מכלול התחושות כלפי אירועים חיצוניים. בעת פעולת הדמיון, התחושות שמקורן בחושים, עוברות עיבוד במוח.
המילה דמיון מציינת לא רק את התהליך ההכרתי המשותף לכל בני האדם, ואולי גם לחלק מבעלי חיים, אלא גם את מידת השוני בין התחושות שמתלוות לתהליך ובין המציאות.
יש הגדרות למונח "דמיון" העושות הפרדה בין ההיבט החישתי של האובייקט או החוויה המדומיינים, לבין ההיבט הרגשי שלו - כלומר, הרגשות שהוא מעורר בחווייה הנפשית של הפרט.

שימושים

הדמיון מאפשר חלומות, מימוש פנטזיות, הפגת בדידות (לדוגמה באמצעות חבר דמיוני), פורקן רגשי, וכלי להבנת דברים מופשטים שאינם בהכרח ריאליים. בנוסף, הדמיון הוא כלי עיקרי של הילד להתמודדות עם קונפליקטים ולהתגברות על פחדים. 
הדמיון דומיננטי יותר בתקופת הילדות, אך קיים כמובן גם אצל אנשים מבוגרים. אצל אדם מבוגר מצופה שהדמיון לא ישבש את בוחן המציאות (לדוגמה - מבוגר יכול לדמיין חבר דמיוני, אך הוא ידע שמדובר בדמיון בלבד והחבר אינו קיים במציאות). מצב קיצון אשר בו הדמיון משתלט על התודעה ובוחן המציאות משתבש, מכונה בפסיכולוגיה ״פסיכוזה״.
"דמיון מפותח" הוא תכונה שמאפיינת סופרים, משוררים, ואמנים אחרים; ואף מדענים וחוקרים. הדמיון מוביל לחשיבה מדעית משום שהוא מספק תשובות ומסייע ביצירת פתרונות ביניים במצבים בהם הידע וההבנה אינם מספיקים.
ביהדות מוזכר הדמיון ככלי חיובי, ובהושע הדמיון ככלי המשמש לנבואה: ״וביד הנביאים אדמה״. הרמב״ם מרחיב על כך בספרו מורה נבוכים.

מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים

נמצאו מאפיינים דומים ברשמת המוח החשמלית של אנשים המדמיינים, מתבוננים או מבצעים תנועות. ממצאים אלה תומכים בסברה כי קיימת חפיפה מסוימת בין התהליכים המשמשים לתכנון פעולות, זיהוי פעולות והעלאתן בדמיון.

התפתחות הדמיון

הדמיון מתפתח לאורך חייו של האדם
כבר בגילאי 3–6 לילדים יש עולם דמיון עשיר.
אחת הדרכים להעשיר ולפתח את הדמיון היא על ידי משחק.