google/wiki40b huggingface dataset:
דוגם צלילים

דוגם צלילים או סמפלר (באנגלית: Sampler) הוא כלי מוזיקלי אלקטרוני הדומה לסינתיסייזר, אך מייצר את צליליו על בסיס צלילים שונים המצויים בזכרונו. תקליטנים מַרבים להשתמש במכשיר זה.
מכשיר זה מאפשר למוזיקאי היוצר מוזיקה אלקטרונית לדגום צליל כלשהו, מציוץ של ציפור ועד לקטע מוזיקלי שלם. את הצליל ניתן לעוות ולשנות במגוון פרמטרים ולנגנו באמצעות מקלדת אלקטרונית השולטת על הסמפלר.
מכשיר אלקטרוני זה התפתח ביחד עם היווצרות המוזיקה האלקטרונית, שבה "מומצאים" צלילים חדשים ומתחקים אחרי צלילים קיימים. הסמפלר הראשון היה המלוטרון שהיה מבוסס על מאגר צלילים שהוקלטו על סלילים מגנטיים ואורכם היה עד שמונה שניות. בעידן המחשב תופס הסמפלר הווירטואלי הממוחשב את מקומו של הסמפלר הממומש בחומרה.
מלבד במוזיקה אלקטרונית, נעשה בסמפלר שימוש נרחב גם במוזיקת היפ הופ, והוא כלי בסיס ביצירת מוזיקת האוס וטראנס.
מתוך הסמפלר התפתח הלופר, המשכפל ומכפיל בלייב את קולו של המוזיקאי.
דיאן קנון

ביוגרפיה

נולדה בשם סמיל דיאן פריזן (Samille Diane Friesen) בעיר טקומה שבמדינת וושינגטון לקלייר לבית פורטנוי ולבן פריזן. אמה הייתה יהודייה שהיגרה מרוסיה ואביה היה נוצרי בפטיסטי. היא חונכה כיהודייה.
בשנת 1965 התחתנה קנון עם השחקן הבריטי מועמד שני פרסי האוסקר קרי גרנט שהיה מבוגר ממנה ב-33 שנה. משלוש שנות נישואיהם נולדה ב-1966 השחקנית ג'ניפר גרנט.
בשנת 1985 נישאה לבעלה השני המפיק סטנלי פימברג, ממנו התגרשה לאחר שש שנים.
קנון התנצרה והיום היא מחשיבה את עצמה כנוצרית אדוקה.

קולנוע

קנון התפרסמה לראשונה ב-1969 בדרמה הקומית "בוב קרול טד ואליס" בדמותה של אליס הנדרסון אשתו של טד (אליוט גולד), הועמדה על התפקיד לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות פריצת השנה והשחקנית הקומית הטובה ביותר.
שיחקה לאחר מכן בסרטו של סידני לומט "קלטות אנדרסון" בתור אינגריד חברתו של האסיר המשוחרר ג'ון "דיוק" אנדרסון (שון קונרי) ובסרט השישי בסדרת סרטי "הפנתר הוורוד" של בלייק אדוארדס.
ב-1976 הועמדה קנון כתסריטאית, במאית ועורכת לפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר על סרטה "מספר אחד".
בשנת 1978 זכתה קנון בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס סאטורן על הופעתה בפנטזיה הקומית של וורן ביטי "השמיים יכולים לחכות" בתור ג'וליה אשתו הבוגדנית של המיליונר לאו פרנסוורת'.
קנון הייתה הפייבוריטית לזכייה בפרס האוסקר על התפקיד, אך הפסידה בסופו של דבר למגי סמית'.
בשנות ה-80 התפרסמה לצידו של אל פאצ'ינו בקומדיה "אותור! אותור!" בתור השחקנית אליס דטרויט ובדרמה "הדרך חזרה" בתור אשתו של הזמר באק בונהאם.
ב-1997 הופיעה לצידם של ג'ק למון ווולטר מתאו בקומדיה "קומדיה בלב הים".
קנון השתתפה ב-17 פרקים בסדרה "אלי מקביל" בתפקיד השופטת ג'ניפר קון.
ב-2003 שיחקה בקומדיית הפשע "קנגורו ג'ק" בתור אנה אמו של מעצב השיער צ'ארלי קארבון (ג'רי אוקונל).
חטיבה 896

היסטוריה

החטיבה הוקמה בשנת 1975 כחטיבת מילואים של אוגדה 220, אשר התבססה על טנקי מגח, והרק"ם שלה נועד לצורך אימון יחידות השריון בבסיס צאלים.
בשנת 2004 פורקה חטיבה 14 במסגרת צמצום מערך השריון, ולצורך שימור שמה ומורשתה הם הועברו לחטיבה 896 שקיבלה את השם חטיבה 14. החטיבה התקיימה במתכונתה החדשה עד לפירוקה בשנת 2014, כחלק מסגירת מערך המגח בצה"ל, ושמה ומורשתה של חטיבה 14 הועברו לחטיבה 278.
תרז דלפש

חייה

דלפש למדה פילוסופיה באקול נורמל סופרייר. בהמשך התמקדה ביחסים בינלאומיים. דלפש ניהלה את תחום הלימודים האסטרטגיים בועדה לאנרגיה אטומית של צרפת (Commissariat à l'énergie atomique; CEA) מאז 1997. היא שימשה יועצת לאלן ז'ופה בעת כהונתו כראש ממשלת צרפת (1995-1997). כמו כן הייתה חוקרת ב-CERI (המרכז ללימודים בינלאומיים), מפקחת מטעם נציבות האו"ם לניטור בקרה ופיקוח בעיראק (UNMOVIC) של האומות המאוחדות, יועצת בינלאומית לוועדה הבינלאומית של הצלב האדום, והייתה בין ההוגים הבולטים בצרפת בתחום הביטחון הבינלאומי. בניגוד לאינטלקטואלים צרפתיים רבים, תמכה דלפש בפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003, ולאחר מכן תמכה בהחרפת הסנקציות נגד איראן.
בשנת 2008, דירג אותה כתב העת Prospect Magazine במקום ה-81 ב"רשימת 100 האינטלקטואלים" שלו.
בשנת 2012, פרסם תאגיד ראנד ספר שהותירה דלפש בכתובים, ובו סקירה מקיפה של דלפש על מחקרי ראנד בנושא הרתעה גרעינית.
גדעון פרנק

גדעון פרנק (נולד ב-13 בנובמבר 1943) הוא מהנדס ישראלי. כיהן כמנהל המרכז למחקר גרעיני - שורק בשנים 1982–1990, מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית בשנים 1993 – 2007, ולאחר מכן ממלא מקום יושב ראש הוועדה (כממלא מקום ראש הממשלה בתפקיד זה).

קורות חיים

גדעון פרנק נולד בשנת 1943. קיבל מהטכניון תואר ראשון בהנדסת מכונות בשנת 1965 ותואר שני במדעי הגרעין בשנת 1967. ב-1968 החל לעבוד במרכז למחקר גרעיני - שורק, ובשנת 1970 מונה למנהל הכור הגרעיני שם. בשנת 1973 הושאל לשנתיים לסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א) שבה פעל כפקח, אך כישראלי נמנע ממנו לבקר במתקני הגרעין של מדינות רבות. בשנים 1975–1979 כיהן כסגן מנהל המרכז למחקר גרעיני - שורק להנדסה וטכנולוגיה.
ב-1980 החל לכהן כנספח המדעי בשגרירות ישראל בוושינגטון. ב-1982 שב לישראל ומונה למנהל המרכז למחקר גרעיני - שורק. עקב אילוצים כלכליים הוגדלה בתקופתו הפעילות של מתן שירותים לגופים חיצוניים. בשנת 1990 מונה למשנה למנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית, בסוף 1992 מונה לממלא מקום המנכ"ל, וכעבור חודשיים מונה למנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 2007, שבה מונה לממלא מקום יושב ראש הוועדה (כממלא מקום ראש הממשלה בתפקיד זה).
בשנים 2010–2012 כיהן כדירקטור בחברת החשמל. בתחילת 2011 הצטרף לוועד המנהל של הטכניון. פרנק הוא גם נאמן קרן קבוצת ון ליר, התומכת, בין השאר, במכון ון ליר בירושלים. חבר בחבר הנאמנים של מכללת אפקה.
סריאליזם

סריאליזם היא שיטה לכתיבת מוזיקה המבוססת על סידור שיטתי של אלמנטים מוזיקליים. בשיטה הסריאלית מסודרים בשורה או סדרה גובהי צליל, דינמיקה, תזמור, קצב, ולעיתים אלמנטים נוספים, כשכל ערך בסדרה (צליל גבוה יותר, חזק יותר) מקבל מספר. בצורתה המחמירה ביותר הנקראת סריאליזם טוטאלי חייבים להופיע כל גובהי הצליל, הדינמיקות, הכלים בתזמור והמקצבים הריתמיים במקומם בסדרה קבועה מראש, ולא לשוב ולהופיע עד שהסדרה כולה הושמעה.
מקורותיו של הסריאליזם הם בתקופת הרנסאנס המוקדם - אז הופיעה שיטת כתיבה הנקראת מוטט אזוריתמי. בשיטה זו נלקחה תבנית או שורה מיקצבית (טלאה) ועליה הותאמו צלילים מלחן אחר (קולור). בעשורים הראשונים של המאה העשרים נוצרה שיטת כתיבה - כמקרה פרטי ובולט של סריאליזם. היא שיטת שנים עשר הטונים (הידועה גם כדודקאפוניה) אשר הומצאה בראשית המאה העשרים על ידי ארנולד שנברג.
כמה מהמלחינים הסריאליים החשובים הם ארנולד שנברג, קרלהיינץ שטוקהאוזן ופייר בולז. אלמנטים מתוך השיטה שמשו מלחינים רבים כאיגור סטרווינסקי, בנג'מין בריטן, ארון קופלנד, אלפרד שניטקה ודימיטרי שוסטקוביץ'. מ-1920 מגוון מלחינים הושפעו מהשיטה או ראו צורך להגיב אליה, לא רק בתחום המוזיקה הקלאסית, אלא גם בג'אז. השימוש בשיטה מתמטית לשליטה במאפיינים מוזיקליים השפיע על מלחינים שלא אימצו את השיטה בגרסתה המלאה, ביניהם אליוט קרטר ויאניס קסנאקיס (Iannis Xenakis).
אליזבת בלקברן

ביוגרפיה

אליזבת הלר בלקרן נולדה בהובארט טסמניה ב-26 בנובמבר 1948 משפחתה עברה לעיר כשהיא הייתה בת 4 שם היא למדה בבית הספר היסודי עד גיל 16 (Broadland House Church of England Girls' Grammar School) עם המעבר למלבורן היא עברה לתיכון.
בלקבורן סיימה תואר ראשון במדעים בשנת 1970 ותואר מאסטר למדעים בשנת 1972, שניהם מאוניברסיטת מלבורן ואת הדוקטורט שלה בשנת 1974 מאוניברסיטת קיימברידג'. בשנים 1975–1977 עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל בנושא ביולוגיה מולקולרית ותאית.
בשנת 1981, הצטרפה בלקבורן לסגל של אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, במחלקה לביולוגיה המולקולרית.
בשנת 1990, היא עברה למחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (UCSF), שם כיהנה כיו"ר המחלקה בשנים 1993–1999.
בלקבורן הייתה שותפה לגילוי הטלומר האנזים הממלא את הטלומראז עבור גילוי זה, הוענק לה פרס נובל בפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2009, אותו חלקה עם שותפיה לגילוי קרול גריידר וג'ק שוסטק.
בשנים האחרונות בלקבורן ועמיתיה חקרו את ההשפעה של לחץ על הטלומראז והטלומרים.
בשנת 2002, מונתה בלקבורן לחברה במועצה של נשיא ארצות הברית לביואתיקה. בעקבות תמיכתה במחקר בתאים עובריים אנושיים, בניגוד לעמדת ממשל בוש, היא הוצאה מהמועצה בהוראת הבית הלבן ב-27 בפברואר 2004. פיטוריה מהמועצה גררו מחאה של מדענים רבים, שטענו כי היא פוטרה בגלל התנגדות הפוליטית לעצתה. בלקבורן מכהנת במועצה המייעצת של מדע הגנטיקה המכון למדיניות.
גבעות מע'אר

גבעות מע'אר הן גבעות כורכר בשפלה, בין הערים יבנה, רחובות וגדרה ומדרום לגבעת ברנר עד נחל שורק. גובהן המקסימלי הוא 94 מטרים מעל לפני הים, וגובהן מעל פני השטח הוא כ-40 מטרים.
הגבעות הן הרכס הרביעי והאחרון מבין רכסי הכורכר שבמישור החוף הדרומי. בראש אחת הגבעות נמצאות בריכות לאגירת מים שנבנו על ידי חברת מקורות, כחלק מקו המים ירקון-נגב שהוקם בין השנים 1952 ל-1955.
יש המזהים בגבעות מע'אר את הר הבעלה, הנזכר כגבול נחלת שבט יהודה שבו שכנה בעלת, עיר בנחלת שבט דן. בגבעות נמצאו חרסים מהתקופה הכלכוליתית וגם מערות קבורה מתקופת הברונזה התיכונה ומהתקופה הרומית והביזנטית.
ב-13 בנובמבר 1917, כחלק מקרבות במלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל, התחולל ברכס הגבעות הקרב על גבעות מע'אר, קרב קשה בין כוחות הצבא הבריטי ובין הצבא העות'מאני. הכוחות הבריטים שהיו בדרכם לרמלה נתקלו בכוחות העות'מאניים שתפסו עמדות ברכס ובכפרים הסמוכים זרנוגה וקוביבה. בסיומו של הקרב הגיעו הכוחות הבריטיים לוואדי צארר והשתלטו על צומת הרכבות המרכזית לדרום ארץ ישראל, ובכך חרצו את גורל המערכה בדרום הארץ. הכוחות העות'מאניים שנסוגו, איבדו בקרב מאות חיילים וכאלף נפלו בשבי הבריטים. הבריטים איבדו כ-500 חיילים.
בשוליים הדרום מזרחיים של הרכס שכן כפר ערבי בשם  אלמע'אר (המערות), ששמן של הגבעות נגזר ממנו. בתאריך 15 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, הכפר נכבש על ידי צה"ל וננטש מתושביו. לאחר המלחמה הפך בסיס תל נוף בקרבתן לבסיס מרכזי לאימון חטיבת הצנחנים. משום כך נחנכה במקום ב-1960 אנדרטת הצנחנים. על גבעה סמוכה נמצאת אנדרטה נוספת לזכר חללי הצנחנים שנפלו בקרב במעבר המיתלה במבצע קדש.
כיום מוכרז חלק מהרכס כגן לאומי והוא מתוחזק על ידי רשות הטבע והגנים.
חצרון בן פרץ

חצרון בן פרץ, הוא דמות מקראית, בנו של פרץ בן יהודה. הכתוב בספר במדבר מונה את חצרון עם אבות האומה הישראלית. שמו של חצרון נזכר לראשונה ברשימת היחס בבראשית המונה את יעקב, בניו ומשפחותיהם אשר ירדו למצרים. מאבותיו של דוד המלך.
חצרון נשא לאישה את בת מכיר כאשר היה בן שישים והיא ילדה לו את שגוב. אביה אשתו השנייה של חצרון ילדה לו לאחר מותו את אשחור. ייתכן כי נישאה לחצרון שכבר הגיע לגיל מופלג ולאחר נישואיהם נפטר, והיא ילדה את בנה לאחר מותו. 
רשימות היחס המופיעות בספר דברי הימים ומספרות אודות ארגון משפחות יהודה נותנות מידע על משפחתו של חצרון. יש המחלקים את שבט יהודה לשתי קבוצות עיקריות- שהעיקרית ביניהן היא משפחתו של חצרון בן פרץ ועם הקבוצה השנייה היא של שאר משפחות יהודה. הקבוצה השייכת למשפחת בני חצרון נחלקת לבני ירחמאל ובני כלב בן יפונה, ובאמצע הקבוצה שעימה נמנה בית דוד.
נור (אנגליה)

נור (באנגלית: Nore) הוא שמו של שרטון חול (sandbank) בשפך התמזה באנגליה. הוא מציין את נקודת המפגש בין נהר התמזה והים הצפוני, מחצית הדרך בערך בין מפרצון הֵייוֶונְגוֹר באֶסֶקְס לבין ווֹרְדֶן פּוֹינְט בקֶנְט.
עד 1964 הוא ציין את הגבול הפונה לים של נמל לונדון. מאחר ששרטון החול היה סכנה לכלי שיט הבאים אל לונדון ויוצאים ממנה, הוצבה בו ב-1732 אוניית מגדלור, הראשונה בעולם. המקום הפך לנקודת ציון מרכזית, ושימש כנקודת התכנסות לאוניות. כיום מסומן השרטון במצוף עזר לניווט.
במאי/יוני 1797 אירע מרד מלחים באוניות הצי המלכותי שעגנו אז בנור.
ב-1943 הוקם במקום אחד ממבצרי מונסל להגנה מפני מטוסי האויב. המבצר ניזוק קשות לאחר שאונייה התנגשה בו ב-1953 והוא פורק ב-1959-60.

אוניית המגדלור

שרטון החול בנור מהווה סכנה לשיט, ולכן נרתקה מעליו ב-1732 אוניית המגדלור הראשונה בעולם כחלק מניסוי שערך רוברט המבלין, מי שהגה את הרעיון. עדות להצלחתו של הניסוי היא העובדה כי ב-1819 היו בידי בריטניה כבר תשע אוניות מגדלור. אוניית המגדלור של נור הופעלה על ידי טריניטי האוז, רשות המגדלורים הבריטית.
אוניות המגדלור הראשונות בנור היו כלי שיט קטנים עשויים עץ, בדרך כלל גאליוטים ממסורת הבנייה ההולנדית. בסוף המאה ה-19 הוצבה במקום אונייה גדולה יותר, בעלת אור מסתובב. אחרי 1915 לערך פסק השימוש באוניית מגדלור ובמקומה נרתק מצוף. מאז 2006 נמצא מעל נקודת העגינה של אוניית המגדלור לשעבר מצוף מסוג Sea Reach No. 1, מחצית הדרך בערך בין שוברנס באסקס והאי שפי בקנט. המצוף מציין את הנקודה בה מסתיים נהר התמזה ומתחיל הים הצפוני.
מ-1899 עד 1955 החזיק הצי המלכותי קצין בכיר, המפקד העליון של נור, בידיו הופקדה האחריות על הגנת הכניסה לנמל לונדון ועל תנועת אוניות הסוחר לאורך חופה המזרחי של בריטניה.
המנון קוריאה הצפונית

אאגוקגה הוא שם ההמנון הלאומי של צפון קוריאה. הוא גם מכונה "תנו לבוקר להאיר" על פי הבית הראשון.
לפני שנוסדה קוריאה הצפונית היה לחלק הצפוני של קוריאה המנון זהה לזה של הדרום. קוריאה הצפונית אימצה לחיקה את ההמנון החדש בשנת 1947. המילים נכתבו על ידי פאק סייונג והמנגינה הולחנה על ידי קים וונגיון.
רם אליאס-פור

קריירה

אליאס-פור נולד לאב ישראלי ואם הולנדית וגדל בעיר רוטרדאם. כנער שיחק בקבוצה "רוטרדאם צ'אלנג'רס". בגיל 14 עלה עם משפחתו לישראל והצטרף למחלקת הנוער של הפועל ירושלים.
בעונת 2009/10 צורף לקבוצה הבוגרת של ירושלים והיה חבר בסגל במשך שתי עונות. בעונת 2011/12 עבר לזבולה לאנדשטד מהולנד בה שיחק עונה אחת. כעבור שנה חזר לירושלים אך שותף למשך 6 דקות בלבד. בעקבות זאת עבר במהלך העונה להפועל חולון אך סבל מפציעה וסיים את העונה לפני תומה. בעונתו השנייה בחולון שיחק 8.7 דקות למשחק.
בעונת 2014/15 שיחק במכבי אשדוד בה שותף 10.9 דקות למשחק. בעונה שאחריה שיחק בהפועל אילת, וב-2016 חתם באשדוד אך עבר להפועל תל אביב בחודש דצמבר.
בעונת 2017/18 שב אליאס-פור לקבוצת נעוריו הפועל ירושלים.
ב-24 ביולי 2018, חתם אליאס-פור אצל העולה החדשה לליגת העל באותה שנה, הפועל באר שבע בני שמעון.

בנבחרת הלאומית

אליאס-פור היה חבר בנבחרת הנוער של ישראל. בגיל 18 הועלה לשחק במקביל גם בנבחרת העתודה בשל מצוקת גבוהים של הנבחרת.
סקרימינג טריז

היסטוריה

הלהקה הוקמה ב-1985 והתפרקה ב-1996. סקרימינג טריז ייצרה צליל שהוא שילוב בין פאנק (Punk) לרוק פסיכדלי שעזר לעצב את דמותו של הגראנג', אם כי מעולם לא הצליחה באמת להגיע למיינסטרים כמו נירוונה, אליס אין צ'יינס, פרל ג'אם וסאונדגארדן.
האחים ואן קונר וגרי לי קונר הקימו את סקרימינג טריז עם מרק לנגאן ב-1985. השלישייה גדלה באלנסבורג, וושינגטון, עיירה הקרובה לסיאטל. הם חשבו שהם האנשים היחידים בתיכון שמאזינים לפאנק, גראנג' ולמוזיקה עצמאית, ולכן הם היו מסתובבים יחדיו. שלושתם נשרו בשנה האחרונה של התיכון.
לאחר כמה שנים, לנגאן יצר קשר עם ואן קונר, באותה תקופה לואן הייתה להקה עם הזמר מרק פיקרל, והם בדיוק הוציאו את גרי לי קונר מהלהקה, אז הם הזמינו את לנגאן לנגן בתופים.
לבסוף גרי לי חזר ללהקה, והם שינו את תפקידו של כל חבר, לנגאן שר, גרי לי ניגן בגיטרה, ואן בבס, ופיקרל בתופים.
ב-1985, כמה חודשים לאחר הקמתם, הם הקליטו את הדמו הראשון.
ב-1986, יצא אלבום הבכורה של הלהקה, " Clairvoyance".
ב- 1987, יצא אלבומם השני, "Even If and Especially When", והלהקה התחילה להופיע ברחבי המדינה. ב-1988, יצא אלבומם השלישי," Invisible Lantern".
ב- 1989, יצא אלבומם הרביעי, " Buzz Factory".
במשך הזמן, המתיחות בלהקה גדלה, והלהקה העבירה את רוב 1990 בפרויקטים צדדיים.
ב-1991 בארט מרטין החליף את מרק פיקרל בתופים.
רק בשני האלבומים האחרונים, Sweet Oblivion ו-Dust, הלהקה הצליחה לפרוץ מעט, בעיקר בזכות השיר Nearly Lost You שכיכב בפסקול הסרט "סינגלס" מ־1992. Dust שילב בתוכו כלי-נגינה מזרחיים (כמו סיטאר) וקיבל על כך ביקורות טובות.
ב-25 ביוני 2000, הודיעה הלהקה על התפרקותה הרשמית.
מרק לנגאן הוציא שישה תקליטי סולו מוערכים, האחרון שבהם הוא Bubblegum שיצא תחת השם "מרק לנגאן בנד" ב-2004. מרטין ולנגאן השתתפו ביצירת האלבום של הסופרגרופ מסיאטל, מד סיזן.
דורון ברגר

ביוגרפיה

דורון ברגר נולד בתל אביב, והתחנך בבתי ספר דתיים לאומיים. לאחר שירותו בצה"ל, חזר בשאלה והחל לעבוד כעיתונאי ספורט. ברגר הצטרף בשנת 1994 למדור הספורט של "הארץ", והחל משנת 1997 לסקר את ההתאחדות לכדורגל בישראל וקבוצות כדורגל שונות.
מספר מחשיפותיו הביאו את מבקר המדינה לערוך בדיקות אודות פעילות ההתאחדות לכדורגל בישראל]. ברגר פרסם סקופ לפיו ההתאחדות לכדורגל העבירה סכום של 350 אלף דולר לקבוצת הפועל צפרירים חולון שאותה אימן גיא לוי, בנו של יו"ר ההתאחדות לכדורגל, גברי לוי. ברגר סיקר גם מספר קבוצות כדורגל, ביניהן מכבי חיפה, בני יהודה, הפועל חיפה והפועל תל אביב.
בהמשך הצטרף לחברת התוכנה "טלליין" והיה שותף להקמת אתר הספורט "telesport" וניהול אתרי ספורט. בשנת 2010 החל לעסוק בתחומי תקשורת נוספים, בעיקר עם המגזר החרדי.
באפריל 2016, לאחר מותו של מנכ"ל טלליין, יונתן (יוני) שור, בפיגוע ההתאבדות באיסטנבול, מונה ברגר למנכ"ל טלליין.

חיים אישיים

ברגר נשוי, אב לבן ובת ומתגורר בנתניה.
ניל שטראוס

חינוך ותחילת הקריירה

לאחר שסיים את לימודי התיכון בבית הספר הלטיני של שיקגו, למד שטראוס במכללת ואסאר. כבר בזמן הלימודים החל שטראוס בכתיבה עבור המגזין האוונגרדי "אוזן". כן החל בעריכת ספרו הראשון – ‏" (Radiotext(e", אנתולוגיה של כתבים הקשורים לרדיו עבור המו"ל –"(Semiotext(e".
בהמשך עבר לעיתון "וילג' ווייס", בו עסק בעריכה, בדיקת עובדות, כתב ומבקר קבוע. העיתונאי ג'ון פארלס גייס אותו לתפקיד מבקר מוזיקה בעיתו "ניו יורק טיימס", בו הוא כתב את הטור "חיי הפופ", וכתבות מרכזיות בתחומים כגון מדיניות עריכת התקליטים של וולמארט, צנזורה מוזיקלית, שוחד ברדיו ועוד. לאחר מכן גויס על ידי ג'אן ונר, להיות עורך שותף בעיתון "רולינג סטון", שם ערך כתבות מרכזיות שעסקו בידוענים כגון קורט קוביין, מדונה, טום קרוז, אורלנדו בלום, וו טאנג קלאן, גוון סטפאני, סטיבן קולבר, ומרילין מנסון.
שטראוס זכה בפרס ASCAP Deems Taylor Award, עבור סיקור התאבדותו של קורט קוביין בעיתון "רולינג סטון", ועל הפרופיל שלו לאריק קלפטון ב"ניו יורק טיימס", בקטגוריית אומנויות ופנאי. שטראוס גם כתב במגזינים Esquire, Maxim, Spin, Entertainment Weekly, Details, The Source. כן כתב הערות תיחום לאלבומים של נירוונה ואחרים.
ב-31 באוגוסט 2013 התחתן שטראוס עם הדוגמנית אינגריד דה לה או, שאותה פגש ב-2010.

"המשחק" וה"קהילת אמנות הפיתוי"

לאחר שעזב את הניו יורק טיימס כדי לשמש סופר צללים בזכרונותיה של ג'נה ג'יימסון, שטראוס הצטרף לתת-תרבות של אמני פיק-אפ הידועה בשם קהילת אמנות הפיתוי, ב-2004 פרסם מאמר בניו יורק טיימס על חוויותיו משם. ב-2005, הוא פרסם את הספר המשחק - עולמם הפרוע של אמני הפיתוי (הוצאת ספרי ריגן), בספר מספר שטראוס על איך הפך ל"סטייל", אמן פיק-אפ תחת הדרכתו של מיסטרי. בנוסף לתיעוד החוויות שלו עם אמני פיק-אפ כמו מיסטרי, סטיב פי, רספוטין (היפנוטיקה), ורוס ג'פריס, הוא גם מתאר את יחסי הפיתוי שלו עם ידוענים כגון בריטני ספירס, טום קרוז וקורטני לאב.
הספר הופיע כחודש ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס בחודשים ספטמבר-אוקטובר 2005, והגיע למקום ראשון באתר אמאזון מיד לאחר השקתו בארצות הברית. שטראוס הופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, בהן The View, ו-ABC Primetime.
ב-2010 הספר תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בהוצאת כנרת.
לאחר פרסום הספר שטראוס פרש זמנית מעיסוקו כאמן פיתוי, והשקיע בביסוס קשר ארוך טווח עם זוגתו ליסה לברידג', שהייתה גיטריסטית בלהקת הבנות של קורטני לאב, The Chelsea.
מאמר ב-Sunday Mirror, ציין שלברידג' נפרדה משטראוס בפברואר 2006 ושהיא יוצאת עכשיו עם רובי ויליאמס. שטראוס הכחיש את השמועות על ויליאמס, אבל אישר שהוא נפרד מלברידג' כמה חודשים לאחר מכן.
הספר הבא שלו, רומן הגרפי שנוי במחלקות בשם איך להרוויח כסף כמו כוכבת פורנו, יצא ב-26 בספטמבר 2006. בהמשך אותה שנה ביים וכתב את הסרט הקצר "Shoot", על הפיכה לכוכב רוק, בו הוא גם שיחק. כן יצר באותה שנה, בשיתוף עם דייב נבארו וכותב "הפמליה" קליף דורפמן, דרמת טלוויזיה בת שעה אחת בשם "The Product". בשנת 2007 הוציא ערכה של שני ספרים בשם חוקי המשחק, המהווים המשך לספרו המשחק.
שטראוס המשיך במעורבותו באמנות הפיתוי באמצעות חברת אימון דייטינג שייסד בשנת 2007, "Stylelife Academy". רוב האימון בסדנאות החברה נעשה על ידי מאמנים שכירים, ואילו שטראוס עצמו מופיע בכנסים שנתיים ובמספר מוצרי וידאו הנמכרים על ידי החברה.
ב-2012, שטראוס הוציא משחק קופסה/משחק חברה בשם "למי יש את המשחק? המשחק עם יתרונות" (באנגלית: Who's Got Game? The Game with Benefits) כהמשך לספריו "המשחק" ו"חוקי המשחק".

ספרים נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
חטיבת החרמון

היסטוריה

עד הקמת חטיבה 810, הייתה גזרת החרמון גיזרה עצמאית תחת פיקודה של אוגדה 36.
הגזרה בבט"ש כללה מפקדת גדוד סדירה (נקראה "מפקדת חרמונים"), שישבה במוצב ה"ישראלי" ופקדה על כל הגזרה בבט"ש. המוצב "ישראלי" כלל בנוסף למפקדה גם חיילים מיחידות ייעודיות. בנוסף היה מוצב מנהלתי ברכבל התחתון. המוצבים הנוספים באותה תקופה היו: "רכבל עליון", "מצפה שלגים" ו"עידו".
בשעת חירום הורכבה מפקדת החטיבה מקצינים מבה"ד 1, שהיוו מפקדת חטיבה מעל ל"מפקדת חרמונים". ההערכות בחירום כללה תפיסה של מוצבים ושל שטחים חיוניים מחוץ למוצבים.
החל משנת 1978 התקבלה החלטה בצה"ל להקים את "פרויקט חרמונים" - טיפול מטעם סגן הרמטכ"ל בכל הנושאים הקשורים לחרמון: תשתיות, תחום ההתארגנות לחורף, וההיבט האג"מי. את משימת ניהול הפרויקט קיבל לידיו קצין חיל ההנדסה אל"ם יגאל מילוא. 
במסגרת הפרויקט הוקמו מוצבים נוספים נוסף על מוצב הישראלי ומוצב מצפה שלגים. כמו כן נסללו דרכים, בוצרו מוצבים, נבנו רכבלים, ונרכשו כלי רכב המתאימים לנסיעה בשלג. כמו כן הוקמה יחידת האלפיניסטים. 
ב-30 באוגוסט 1978 הוקמה חטיבת החרמון.

ציוני דרך עיקריים

1982-1978
ב-1978 התחיל אלישע שלם בהקמת חטיבת המילואים, חטיבת המילואים תפסה את תפקידה של המפקדה מבית הספר לקצינים. כלומר, תפיסת הגזרה בשעת חירום. מפקדת הגזרה התרחבה והפכה ממפקדת גדוד למפקדת חטיבה, בראשות אל"ם סדיר. המפקדה עברה ממיקומה ב"ישראלי" למחנה ערער והיא האחראית על הגזרה בבט"ש. בשעת חירום מפקד הגיזרה מתפקד כסגנו של מח"ט המילואים. בתקופה זו הוקם גדוד מילואים בפיקודו של יהושע (שוקי) עוגן, הגדוד (7220) מבוסס על יוצאי חטיבת הצנחנים.
1985-1982
בתקופת מלחמת לבנון הראשונה גזרת הר דב הייתה כולה באחריות החטיבה. בתום המלחמה הוחזרה גזרת הר דב לעוצבת חירם. ב-1983 נעשה איחוד של תפקידי מח"ט החירום ומח"ט הבט"ש, את הפיקוד על הגזרה מקבל המח"ט הסדיר.
1993-1986
הגיזרה נמצאת בתקופת בינוי של מוצבים ותשתיות. גדוד מילואים חי"ר, שמתחלף מדי חודש, תופס את הגיזרה. ההתייחסות לגיזרה ולחטיבה השתנתה ונתפסה כגיזרה חשובה, כתוצאה מכך איכות החיילים והמפקדים השתפרה. החל מ-1989 הגיזרה נחלקת ל"מפלס עליון" ל"מפלס תחתון", כאשר על המפלס העליון מפקד קצין סדיר בדרגת סא"ל ועל המפלס התחתון מג"ד מילואים.
1995-1993
ב-1993 גיזרת הר דב עברה לאחריות החטיבה. הגיזרה כללה את הר דב העליון ומוצבי החרמון. מפקדת החטיבה ב"ערער", מפקדת "מפלס עליון" ב"ישראלי", מפקדת "מפלס תחתון" ב"תחתון". גדודי מילואים תופסים את הגיזרה.
2015-2003
בספטמבר 2003 בעקבות קיצוצים בתקציב הביטחון, הוחלט לאחד זוגות של חטמ"רים העוסקים בבט"ש לאורך הגבולות תחת מפקדה אחת משותפת. במסגרת תהליך זה הוחלט על איחוד חטיבת החרמון עם עוצבת הגולן. ביולי 2007 החל תהליך פירוק החטיבה המאוחדת לשתי חטיבות מרחביות נפרדות. בשנת 2009 הוקמה החטיבה מחדש כחטיבה מרחבית.
ב-2014 עברה החטיבה פיקוד, מעוצבת געש שהפכה לאוגדה סדירה בלבד, לאוגדת הבשן אוגדה מרחבית חדשה, שקיבלה אחריות על הביטחון השוטף בגזרת רמת הגולן והחרמון.
2016
בשנת 2016 פורקה חטיבת החרמון בשנית ואוחדה עם עוצבת הגולן, ועל גזרת החטיבה אחראית מפקדת שליטה (משל"ט) החרמון, ההחלטה על האיחוד התקבלה, במסגרת התוכנית הרב-שנתית "גדעון". במסגרת פירוק החטיבה, הועברו גדודי המילואים שלה, לחטיבת יפתח שהוקמה מחדש, כחטיבת חי"ר במילואים.
אבי פיילר

אבי פיילר (נולד ב-17 בפברואר 1949) הוא צייר ישראלי. עוסק גם ביצירת תכשיטים ופיסול בזכוכית ובאבן.

ביוגרפיה

פיילר נולד ביפו, בן יחיד לחנה ויהושע פיילר, זוג ניצולי שואה. החל לצייר עוד בילדותו. למד בבית הספר בצלאל לאומנויות, ובמקביל מכר ציורים ברחובות העיר העתיקה בירושלים.
לאחר שנה של לימודים קיבל מלגה מממשלת איטליה ולמד באקדמיה של רומא. בהמשך יצא למסע במוזיאונים חשובים באירופה, וקיבל השראה מהיצירות הידועות שראה. ב-1974 חזר לישראל ועבר לגור בסיני, בקרבת ים סוף. לאחר שנה עבר לגור בבנימינה, שם צייר והעביר סדנאות אמנות. 
ב-1979 יצא פיילר למסע של שנה ברחבי אפריקה, הודו וסרי לנקה. לאחר מכן התגורר ויצר בגואה שבהודו, בדרום אסיה ובאיי הפסיפיק. שנה לאחר מכן עבר לקליפורניה, הולנד וספרד, בה חווה את אחת מתקופות היצירה הפוריות ביותר שלו. באותה שנה התעניינו בציוריו מספר אספנים ידועים, בהם פול צוקרמן בארצות הברית, טולדנו אברבנל בפריז, והילמי ובטרפילד בלונדון. 
בשנת 1984 בחר מוזיאון הלובר בפריז, צרפת, להציג ציור של פיילר בתערוכה בינלאומית. באותה שנה אורגנה תערוכת יחיד של פיילר בציריך, שווייץ. בהמשך הופיעו ציוריו במספר גלריות בצרפת, יפן, ובתל אביב. בשנת 1988 הוזמן ללמד באוניברסיטת האומנויות בטוקיו על ידי פרופסור טצויה נודה.   
ב-1992 חזר להתגורר וליצור בעיר הולדתו יפו, ועד לשנת 2006 צייר עבור אספנים וציוריו הוצגו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות ברחבי העולם. בין השנים 2007-2013 צייר ויצר ביערות קוסטה ריקה, ואחריהן שב לישראל והציג בתערוכת יחיד במוזיאון אילת. כיום פיילר מתגורר עם משפחתו וממשיך ליצור בזכרון יעקב.