google/wiki40b huggingface dataset:
אמלי

תקציר עלילה

הפרוטגוניסט היא בחורה צעירה בשם אמלי. אמהּ של אמלי מתה עוד בילדותה, ואביה, רופא במקצועו, מעולם לא חיבק אותה. המגע היחיד בינה ובין אביה היה בעת הבדיקה הרפואית החודשית שלה. מגע זה גרם לה התרגשות רבה וללבה לפעום במהירות, ועל כן אביה האמין שיש לה הפרעות בקצב הלב, ושמר עליה בבית תוך שהוא מונע ממנה לשחק עם ילדים אחרים. בשל בדידותה פיתחה אמלי עולם פנימי עשיר והיו לה חברים דמיוניים.
בהגיעה לגיל 22 החלה אמלי לעבוד כמלצרית בבית קפה קטן במונמארטר שבפריז, שנוהל על ידי לוליינית קרקס לשעבר.
אמלי נהנית מהנאות קטנות בחייה - לשבור את ציפוי הסוכר של קרם ברולה בכפית, ללכת לטייל ברחובות פריז, להקפיץ אבנים בתעלת סן מרטן, לנסות לנחש כמה אנשים חווים אורגזמה ברחבי פריז ברגע נתון (15 בעת שהדבר מוצג לצופים).
יום אחד מגלה אמלי כי אריח קיר בחדר האמבט שלה רופף, ומאחוריו היא מוצאת קופסת מתכת של ילד שהתגורר בדירה לפני שנים רבות. היא מחליטה למצוא אותו ולהשיב לו את הקופסה. בנוסף מחליטה אמלי שאם אכן תמצא אותו היא תקדיש חייה לעשיית טוב, ואם לא תמצא אותו - הדבר לא נורא.
לאחר עבודת בילוש היא מוצאת את בעל הקופסה ומניחה את הקופסה בתא טלפון ציבורי המצלצל בדיוק כשהוא עובר לידו. ברגע שהוא מגלה את הקופסה הוא מתרגש עד דמעות. אמלי מחליטה להמשיך ולעשות טוב בחייה - מתארת לעיוור את הרחוב, עוזרת לעובד בחנות המכולת המקומית להתגונן מפני הבעלים של החנות שמציק לו, עוזרת לאביה לגלות שכדאי לו לצאת לטייל בעולם, ומנסה לעזור לצעיר האוסף תמונות שנזנחו בפוטומטים.
צייר המתגורר בבניין שלה מראה לה שכדאי לה לעזור גם לעצמה, והיא מתאהבת באוסף התמונות, שצריך לגלות את דרכו אליה באמצעות מסלול רמזים שהיא הסתירה ברחבי פריז.

ביקורות

הסרט זכה להצלחה קופתית רבה, ואף היה אהוב ביותר על המבקרים, אולם מבקרים חברתיים צרפתיים ביקרו את הסרט. הסרט המתרחש במונמרט מתאר את האזור כאזור ציורי אוטופי הדומה לגלוית דואר, ומתעלם מהאקלים החברתי הקשה של המתגוררים באזור. מרבית תושבי האזור הם מהגרים שחורים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך - ואילו בסרט מופיעים רק למספר שניות שלושה ניצבים שחורים בתחנת הרכבת ולא מעבר לכך. המבקרים טענו כנגד הסרט כי על מנת ליצור פריז אידיאלית הוציא הבמאי את השחורים מהסרט. הבמאי השיב בתגובה כי אחד הגיבורים - לוסיאן - הוא צפון אפריקאי ממעמד נמוך.

פרסים והשפעות

הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר בשנת 2002. הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפרס הסרט האירופי בשנת 2001 בקטגוריות: הסרט, הבמאי, הצילום ופרס הקהל. בנוסף זכה בפרס גלובוס הבדולח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי בשנת 2001, בפרס "בחירת הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, בפרס סזאר בשנת 2002 עבור הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר והבימוי האומנותי הטוב ביותר. זכה בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר.
הסרט נבחר על ידי הניו יורק טיימס כאחד מ-1,000 הסרטים הטובים ביותר.
הסרט זכה לפופולריות רבה, ואף לחיקוי - האירוע בו גמד הגינה שבסרט יוצא לטייל ברחבי העולם התרחש, בעקבות הסרט, במציאות.
בסרט "תלוי באוויר", משנת 2009, מבקשת כלה מידידיה, כמתנת חתונה, תצלומים שלה ושל החתן מאתרים ברחבי ארצות הברית, בעקבות הסרט "אמלי".
אפיאורניים

הכחדה

הכחדת עוף הפיל התקיימה מתחילת הרביעון עד סוף המאה ה-17, כאשר הוכחד על ידי האדם הלבן שהתיישב במדגסקר. אחת הסיבות שתרמו להכחדתם היה שימוש למאכל בביצים הגדולות שלהם שהיקפן מטר ואורכן יכול להגיע עד 34 ס"מ.
ריקנות

הריקנות מתוארת כתחושה מתעתעת, מכאיבה ומעיקה מאוד של "חוסר רגש" או חוסר אפקט, חוסר תחושה או חוסר תכלית. 
הגדרה נכונה יותר היא שזו משקפת מצב בו חוסר או חוסרים מסוימים בחייו של הסובל תופסים את מיקוד המחשבה והרגש שלו בצורה אובססיבית, לעיתים לא-מודעת. הריקנות לעיתים קרובות מלווה מצבים דיכאוניים, בדידות, ייאוש, או הפרעות נפשיות כגון אישיות גבולית או פוסט טראומה. היא עשויה למצוא ביטוי בסוגים שונים של פגיעה עצמית, ובמקרים קיצוניים אף בהתאבדות.
הריקנות נוטה להיות מלווה בתחושת סבל רב, ניכור, אם זמנית או נרכשת, ולעיתים גם בשנאה עצמית. אנשים הנוטים להרגיש ריקנות בדרך כלל מגיעים מרקע משפחתי בעייתי. אם בכלל היה קיים גרעין משפחתי, התעלמו מצרכיהם, החשיבו אותם כ"סוג ב'", ניתוקים היו שכיחים, או שהייתה קיימת התעללות ממשית.
תחושת ריקנות יכולה גם להיות זמנית, כתוצאה של פרידה, מוות של אדם קרוב, או שינויים משמעותיים אחרים בחייו של האדם כגון כישלון בהגשמת מטרה שהאדם התכונן אליה במשך זמן ממושך, ונתנה לו טעם לחיים, כמו למשל נשירה ממסגרת לימודית נחשקת.
הפסיכיאטר ויקטור פרנקל, הוגה שיטת הלוגותרפיה, סבר כי הריקנות היא שורש הבעיות של האדם המודרני. את הריקנות המודרנית שמאופיינת בתחושת עקרות וחוסר משמעות, והסימפטום הראשי שלה שעמום, הוא כינה בשם "ריק קיומי". לפי פרנקל שספרו המפורסם ביותר הוא "האדם מחפש משמעות", ברגע שהאדם ימלא לעצמו את הריק הפנימי שלו, וימצא משמעות לחייו בדבר שמחוצה לו, אליו יוכל להתכוון, ושלקראתו יוכל לחתור, ובו יוכל לשכוח את עצמו, הדבר יגלה את הוויתו האנושית האמיתית, ורוב הנוירוזות והבעיות שליוו אותו, תפתרנה.
במחשבה המדינית ריקנות מקושרת לעיתים לניהיליזם ואולי גם לאקזיסטנציאליזם.
בתרבות ובאמנות ניתן למצוא התייחסות לריקנות אצל אמנים כמו פרנץ קפקא, ז'אן-פול סארטר ואלבר קאמי. סרט ידוע שסוקר את הריקנות בפרוורים בארצות הברית הוא אמריקן ביוטי משנת 1999.
פיליפ הגר סמית'

חייו

נולד בלקסינגטון, מסצ'וסטס בקרבת ספריית לינקולן של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לג'ורג' ורוז, הורים ממוצא אנגלי-סקוטי.
אמו רוז הייתה צאצאית של איליי ויטני, ממציא המנפטה המודרנית.
בילדותו למד בבתי הספר ציבוריים בלקסינגטון וכאשר הגיע לתיכון הפעיל תחנת רדיו חובבנית שבנה תוך שימוש ברכיבים ביתיים. באותו זמן הוא אף פרסם מספר כתבות קצרות במדור הרדיו של Boston traveler.
התעסקותו ומשיכתו לתחום הרדיו הובילה אותו להחלטה לעסוק בעתיד בתחום האלקטרוניקה אך גם גרמה לו לזלזל בלימודים ההומניים בתיכון, ולכן הוא נאלץ ללמוד שנה נוספת כדי לעבור את בחינות הקבלה לקולג'.
בשנת 1924 התחיל את לימודיו בקוטג' טאפטס (כיום אוניברסיטה) כאשר במקביל אליהם המשיך להפעיל תחנת רדיו חובבנית בקולג' ואף עבד במספר עבודות שונות בחופשות הקיץ (מכונאי רכב, שרטט וטכנאי רדיו).
ב-1928 הוא סיים את לימודיו, קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל והחל לעבוד במעבדות בל בניו ג'רזי.
ב-1939 בעת שעבד על פרויקט במעבדות בל הוא הזדקק לבצע כמות גדולה של חישובים למציאת עכבות של רכיבים ולתיאומם. הוא היה נחוש למצוא שיטה לפתרון מהיר יותר לבעיות הנ"ל וכך הוא המציא את דיאגרמת סמית' - כלי עזר גרפי המשמש לפתרון בעיות אלקטרוניקה הנוגעות לקווי תמסורת ותיאום עכבות הנמצאת בשימוש מהנדסי חשמל גם כיום. כשנשאל מדוע הוא המציא את התרשים, סמית' הסביר, "מרגע שהתחלתי לעבוד עם סרגל חישוב, הייתי מעוניין למצוא ייצוגים גרפיים עבור יחסים מתמטיים."
ב-1952 הוא התקבל להיות חבר בארגון IRE, אגודת מהנדסי הרדיו הבינלאומית (שב-1963התאחד עם ארגון IEEE, אגודת מהנדסי החשמל הבינלאומית).
ב-1969 לאחר שביצע עבודה מקיפה הוא פרסם את הספר "יישומים אלקטרוניים של דיאגרמת סמית' במדריך גלים, מעגל וניתוח מורכב".
ב-1970 הוא הפסיק את עבודתו במעבדות בל ופתח חברה קטנה אשר מכרה את דיאגרמת סמית' ואביזרים נלווים ובהמשך אף מכרה ציוד ניווט עבור מטוסים קלים.
ב-1980 אובחנה אצלו מחלת הפרקינסון אך הוא היא לא הפריעה לו לבצע את משימותיו בחיי היומיום.
נפטר ב-29 באוגוסט 1987 בגיל 82, בברקלי הייטס, ניו ג'רזי לאחר שהיה מאושפז כחודשיים וחלה בדלקת ריאות. לאחר מותו פורסם שנמכרו יותר מ9 מיליון עותקים של הדיאגרמה שלו.
סמית' רשם 21 פטנטים בארצות הברית ופרסם יותר מ35 מאמרים טכניים בנושאי אנטנות וקווי תמסורת, ממוניו העידו עליו שהוא אדם שקט וצנוע, ללא אויבים, בעל אינטואיציה ושקדן שלא נרתע מבעיות ונובר בהן עד למציאת פתרון.
הדיאגרמה שהוא המציא משרתת את מהנדסי החשמל לפתרון בעיות תיאום עכבות גם היום והיא משמשת כתצוגה מקובלת ונוחה לעבודה גם באמצעות שימוש בטכנולוגיה מודרנית.
רומן אדמוב

קריירת מועדונים

אדמוב התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אולימפיה וולגוגרד. במחצית השנייה של שנת 2000 שיחק בהרכב השני של שחטאר דונצק. בגיל 18 עשה את הופעת הבכורה שלו עם רוסטוב, שם שיחק במשך 4 שנים. מדצמבר 2005 עד יוני 2008 רומן שיחק במועדון הכדורגל מוסקבה. ביוני 2008 עבר לרובין קאזאן. בקיץ 2009 הושאל על ידי קריליה סובטוב סמרה. בינואר 2010 שוב הושאל והפעם על ידי קבוצתו הקודמת רוסטוב למשך שנה. בינואר 2011 רוסטוב האריכה את החוזה לעוד שנה. ביולי 2012 חתם ברוסטוב לשנתיים. בספטמבר עבר לוויקטוריה פילזן הצ'כית.

נבחרת לאומית

את משחק הבכורה שלו בנבחרת רוסיה הבוגרת ערך מול נבחרת רומניה ב-26 במרץ 2008. ערך משחק אחד ב2008 מול ספרד כאשר הוא החליף את ולדימיר ביסטרוב בדקה ה-71. זכה במדלית ברונזה באותו טורניר, כאשר רוסיה הגיעה עד לחצי הגמר.
אוכלי דגים

אוכלי דגים או פיסקיבורים (באנגלית: Piscivore; מ-piscis: דג) הם טורפים או אוכלי כל אשר תזונתם ברובה או בחלקה מתבססת על אכילת דגים.
תזונה זו הייתה מזונם של ראשוני קבוצת בעלי ארבע רגליים אשר בהמשך החלו לאכול חרקים ואחר כך הזוחלים אכלו כבר צמחים.
ישנן חיות האוכלות דגים באופן בלעדי כמו עטלף הבולדוג או הגאביאל. לעומתן חיות אחרות ניזונות מדגים רק כחלק מתזונתן כמו האליגטור או אריה ים ומוסיפים לכך חיות מים אחרות או חיות יבשה. חלק כמו דב הגריזלי אוכלות דגים רק בחלק מסוים של השנה, אז מגיעים דגי הסלמון.
חלק מהטורפים מתמקדים בדג מהיבשה וצריכים לראותו דרך "קו השבר" שדרכו הדג נראה שנמצא יותר קדמית ממקומו ועלול שלא להיות במיקום שהטורף חשב שהוא ולחלק מהטורפים כמו השלך והשלדג יש יכולת לחשב את נתיב הדג כשהם מתבוננים במים. כמו כן דגים מסוגלים לנוע ולהיעלם מהר מאוד ועל הטורף לתפוס אותם מהר או לשאוב אותם בטרם יימלטו. גם החושים של הדגים מקשים על טריפתם: בצד גופם מצוי איבר חוש שקרוי "קו הצד" והם יכולים לחוש כל יצור שעובר על ידם. דגים יכולים לקלוט צבעים וריחות שאנחנו לא מסוגלים לחוש. למרות זאת יש חיות רבות המתבססות על אכילת דגים: מבין היונקים ישנם הלווייתנים למיניהם, אופוסום המים, עטלף הבולדוג, חדף המים, האונדטרה, הרבה טורפים כמו הלוטרה, חתול הביצות, הזאב, היגואר, הדוביים, הדביבון, וטורפים ימיים, מהעופות יש עופות ימיים, שלדג ועופות דורסים, זוחלים רבים כמו תנינים, כמה צבים, לטאות כוח, ונחשים שנים, כמה דו-חיים, כמעט כל הדגים אוכלים אחד את השני ביניהם בולטים הטונה, דג חרב, והזהרון וגם דגי הסחוס למינם. מבין חסרי החוליות יש כמה תמנונים, שושנות ים ומדוזות שונות. ישנו גם סוג עכבישים הצד דגים - עכביש דייג.

מאפיינים והתנהגות

ליונקים רבים שתזונתם מבוססת על דגים יש גוף המאופיין במבנה המותאם לחיים במים. יונקים רבים אחרים שאוכלים דגים, אך תזונתם מבוססת על מרכיבים נוספים מהיבשה, הם בעלי כפות זריזות המאפשרות להם לשלות דגים מהמים.
ישנם עופות מים בעלי רגליים ארוכות ומקור ארוך ורחב המאפשר להם לשלות דגים או יצורי ים אחרים בעודם עומדים על שפת המים (למשל מינים של חסידות). ישנם עופות שמבנה גופם מותאם לצלילה ותפיסת דגים במקורם במים (קורמורניים, פינגווינים וכדומה). ויש גם עופות שעפים באוויר וצוללים למטה בחדות לתפיסת הדגים, חלקם לוכדים אותם במקור (שלדגיים, שחפיים וכו'), וחלקם בציפורניים (קטופה, שלך).
יחסי קנדה–קניה

היסטוריה

בשנת 1989, קנדים סומלים פרצו במחאה לצד הנציבות העליונה של קניה באוטווה על חקיקת חוק חדש המחייב רישום של כל הסומלים האתניים בקניה. נשיא קניה, דניאל אראפ מוי, האשים את ממשלת קנדה באישור המחאה ודרש התנצלות על כך. מחאות נוספות פרצו מחוץ לנציבות העליונה וכן בערים נוספות. לאחר שבועיים, מוי גירש את הנציב העליון בקנדה.
בשנת 2008, ממשלת קנדה התחייבה לספק לקניה סיוע בשווי מיליון דולר, לאחר הבחירות לנשיאות בקניה שבהם זכה מוואי קיבאקי. בשנים 2016–2017, קנדה העניקה סיוע בשווי 74 מיליון דולר אמריקאי לקניה. הסיוע הקנדי מתמקד בעיקר ביצירת הזדמנויות כלכליות לאוכלוסיות עניות ופגיעות, שיפור הנגישות לטיפולים רפואיים לאמהות ולילדים, מתן סביבת למידה לילדים ונערים (בעיקר בנות) וכן פיתוח הממשל בקניה.
צבי סגל (שופט)

ביוגרפיה

סגל נולד בישראל בשנת 1948. למד בגימנסיה הריאלית שבראשון לציון והתגייס לצה"ל בשנת 1966. לאחר תום שירותו הצבאי בחיל ההנדסה, שימש כמפקח קרינה בקמ"ג.
ב-1972 החל בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית ובמקביל לימד אזרחות בבית הספר התיכון בערד. ב-1977 הוסמך כעורך דין ועבד בפרקליטות מחוז דרום, עד למינויו לתפקיד סגן בכיר לפרקליט המחוז. ב-1983 שימש כאב בית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין מחוז הנגב במשך כשנה, עד להשבעתו לשופט בית משפט השלום בבאר שבע, בעת שהוא מוגדר כשופט הצעיר ביותר בתולדות המדינה. כהונה זו נמשכה כשמונה שנים. בגיל 44 מונה לשופט בית המשפט המחוזי בבאר שבע. החל מ-1997 כיהן בבית המשפט המחוזי בירושלים. בשנת 2004 מונה לתפקיד סגן נשיא בית המשפט המחוזי, כהונה בה שימש 8 שנים, ומשנת 2012 שימש בתפקיד שופט בכיר עד לפרישתו ב-2017.
ב-33 שנות כהונתו כשופט, טיפל סגל במגוון רב של נושאים, כשתחום המומחיות העיקרי שלו היה תחום המשפט הפלילי (לרבות תיקי דן יחיד, תיקי פשעים חמורים וערעורים פליליים). בין התיקים שזכו לפרסום רב בתקשורת ניתן למנות את רצח השופט עדי אזר, רוצחי השר רחבעם זאבי, מבצעי הפיגוע בקפה הלל, תיק הרצח של הורי דניאל מעוז, תיק הרצח בו הורשע ג'ק טייטל, ופרשת "תיק הרבנים". כמו כן, דן בערעור החייל אלאור אזריה על הרשעתו בהריגת מחבל.
מאז יציאתו לחופשת פרישה לאחר 33 שנות שיפוט, החל השופט סגל לעסוק בנושאי חינוך תוך התמקדות בישובי הפריפריה בדרום הארץ. בשנה האחרונה לימד השופט סגל בארבעה בתי ספר תיכוניים בעיר דימונה, והעביר קורס מקוון למורים לאזרחות במסגרת מט"ח. בנוסף לאלה, מלמד השופט סגל משפטים בארבעה מוסדות להשכלה גבוהה כמרצה מן החוץ (תלמידי משפטים לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן ובקריה האקדמית אונו בקריית אונו; ותלמידי משפטים לתואר ראשון במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט בהוד השרון ובמכללת "ספיר" בשדרות). השופט סגל משמש גם יו"ר בשתי ועדות סטטוטוריות (ועדת שחרורים מיוחדת; ועדה פסיכיאטרית מיוחדת). ביום 3.7.18 מונה השופט סגל לשמש כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית של ארגון נכי צה"ל.
רוני שטאובר

רוני שטאובר הוא המנהל האקדמי של ספריית וינר לחקר התקופה הנאצית והשואה, הוא מרצה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב וחבר הוועדה המדעית של יד ושם.
שטאובר חוקר את השואה, את השפעת זיכרון השואה על השיח הפוליטי בישראל ועל הפעילות המדינית, את מאמציו של הממסד הפוליטי לעצב את זיכרון השואה, את יחסי ישראל-גרמניה ואת האנטישמיות המודרנית.
בשנים 2009-2007 היה שטאובר מרצה אורח באוניברסיטת רטגרס בניו ג'רזי.

תולדותיו

רוני שטאובר נולד ברמת גן. אביו יהודה נולד בעיר חוסט שברוסיה הקרפטית, היה מפעילי ארגון הבריחה ועלה לארץ ב-1946 באוניית המעפילים "מכס נורדאו", אמו פנינה נולדה בתל אביב להורים שהגיעו לארץ מפולין בשנות השלושים המוקדמות. עבודות התיזה שלו אותה סיים בהצטיינות עסקה בפעילותה של וועדת העזרה וההצלה בבודפשט עד הכיבוש הגרמני. הדוקטורט אותו כתב בהדרכת פרופ' דינה פורת דן בהתגבשות זיכרון השואה בארץ בשנות ה-50 באמצעות הוויכוח הציבורי על תגובתם של היהודי בשואה. בשנת 2000 התפרסם ספרו "הלקח לדור" שזכה בפרס מרדכי איש שלום בתולדות ארץ ישראל.
בני נכטיילר

הרב בנימין (בני) נכטיילר (נולד ב-1963) הוא איש חינוך, שימש מנכ"ל מרכז ישיבות בני עקיבא בשנים 2013–2015,  בשנים 2006–2011 היה מזכ"ל תנועת הנוער בני עקיבא. כיום משמש כמפקח ומרכז על הפנימיות הדתיות במשרד החינוך וחבר בהנהלת המינהל לחינוך ההתיישבותי במשרד החינוך ועומד בראש עמותת בת עמי.

קורות חייו

בנימין נכטיילר נולד בשנת 1963 וגדל בפתח תקווה. הרב נכטיילר נשוי להילה ואב לעשרה. ומתגורר בפדואל. למד בישיבת בני עקיבא נחלים, ולאחר מכן בישיבת ההסדר בחיספין. את שירותו הצבאי עשה במסגרת ההסדר בחטיבת גולני. את דרכו התחיל כר"מ בישיבה התיכונית בחיספין ולאחר מכן כיהן כראש ישיבת בני עקיבא פרחי אהרון בקריית שמואל. בשנת 2001 מונה לראש ישיבת בני עקיבא ברעננה ובשנת 2006 מונה להיות מזכ"ל תנועת בני עקיבא וכעבור 5 שנים עם סיום תפקידו מונה כמנהל מחוז מרכז וסגן ראש מינהל החינוך במרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא. ביולי 2013 מונה למנכ"ל הרשת, במקומו של אלחנן גלט שמונה למנכ"ל משרד הדתות, תפקיד שביצע עד לסוף קיץ 2015. בינואר 2018 מונה לעמוד בראש עמותת בת עמי.

בני עקיבא

בנערותו היה חבר בסניף "מלאבס" של בני עקיבא בפתח תקווה, בוגר שבט אריאל. הצטרף למליאה של בני עקיבא. בשנת 2006 מונה להיות מזכ"ל התנועה, ובשנת 2011 סיים כהונה של 5 שנים.
אולקניק

היסטוריה

ראשיתה של העיירה כפי הנראה בעיר מבצר ששכנה באזור במאות ה-12 וה-13. במאה ה-16 עלה קרנה של העיירה כשזיגמונט הראשון וזיגמונט השני אוגוסט מלכי פולין בנו בה את ארמונותיהם.
אחר כך הייתה העיירה נחלתם של משפחת הנסיכים ספייהה  (במאה ה-17) ושל משפחת האצילים גרנובסקי (במאה ה-18).
בשנת 1795 עברה העיירה במסגרת חלוקת פולין השלישית לידי האימפריה הרוסית.
התעשייה המקומית ששגשגה בזכות חיבורה של העיירה לקו מסילת הברזל וילנה-ורשה, נהרסה כליל בימי מלחמת העולם הראשונה בידי הצבא הרוסי הנסוג ובידי הגרמנים הכובשים. היא שוקמה אחרי המלחמה.
בראשית מלחמת העולם השנייה עברה השליטה באזור חליפות בין הצבא האדום לליטא, עד הכיבוש הגרמני ביומו השני של מבצע ברברוסה. העיירה שבה ושוחררה בידי הצבא האדום רק בקיץ 1944, וכמעט כל יהודיה נרצחו בידי הגרמנים ואנשי משטרת העזר הליטאית.

יהודי אולקניק

ההתיישבות היהודית באולקניק החלה בראשית המאה ה-16, ומצבות מתקופה זו קיימות בבית הקברות היהודי הישן בעיירה. הקהילה היהודית נוסדה בידי יהודים מגרודנה ולכן הייתה קשורה עם קהילת יהודי גרודנה, לפי החלטת ועד מדינת ליטא שהתכנס בעיירה ב-1695 הוכפפה הקהילה המקומית למוסדות הקהילה בווילנה.
אנשי הקהילה היו שומרי מצוות ורבו בה מוסדות תורה וחסד. ישיבת "בית יוסף" מרשת ישיבות נובהרדוק פעלה בעיירה עד השואה בראשות הרב יצחק לייזרובסקי, הוא נספה בשואה. בראשית המאה ה-20 נוסדה בעיירה לראשונה ספרייה כללית ובה ספרים חילוניים ביידיש, עברית ורוסית. זמן מה אחר כך נוסד בעיירה גם בית ספר יסודי עברי בשם "התחיה".
הקהילה הגיעה לשיא התפתחותה במחצית השנייה של המאה ה-19 אז גרו בה למעלה מ-1,100 יהודים, ושמרה על כמות דומה גם ב-1897, אז מתוך אוכלוסייה כללית של כ-2,600 איש. האוכלוסייה היהודית התדלדלה עם גלי ההגירה הגדולים לחו"ל במפנה המאה העשרים.
בעת מלחמת העולם השנייה נרצחו יהודי העיירה יחד עם יהודי העיירה איישישוק, כשבראשם רבני שתי העיירות, בבורות ירי ליד בית הקברות הישן של איישישוק, בעשרת ימי תשובה ה'תש"ב, 24–25 בספטמבר 1941, לאחר שנכלאו והורעבו במשך למעלה משלוש יממות.
אורנבורג

היסטוריה

העיר הראשונה בשם זה נוסדה ב-1735, במקום שנמצאת היום עיר אורסק. העיר המודרנית נוסדה ב-30 באפריל 1743 ונקראה על שם הנהר אורל מ-5 באוקטובר 1773 עד 23 במרץ 1774 העיר עמדה במצור של צבאו של ימליאן פוגצ'וב, מנהיג מרד האיכרים נגד הקיסרית יקתרינה השנייה. מ-1920 עד 1925 - בירת הרפובליקה האוטונומית הקירגיזית, לימים הרפובליקה הקזחית. מ-1934 מרכז מחוז אורנבורג.
בין 1938 ל-1957 נקראה צ'קאלוב על שם חלוץ הטיס הסובייטי ואלרי צ'קאלוב. בתקופת מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר בתי חרושת רבים מהחלק האירופאי של ברית המועצות ואחר כך נשארו בה, דבר שעזר באופן משמעותי להתפתחות הכלכלית של העיר.

תחבורה

אורנבורג שימשה כעיר בעלת חשיבות רבה מבחינה תחבורתית כבר בתחילת המאה ה-20 לאחר שנבנתה מסילת רכבת אורנבורג-טשקנט וסמרה- זלאטואוסט.
נמל תעופה של אורנבורג הוא נמל תעופה אזרחי הנמצא 25 ק"מ מזרחית לעיר. בשנת 1992 הוא קיבל מעמד בינלאומי. חברת התעופה אורנאייר מנצלת את הנמל כנמל הבית שלה.
תופעת הליצנים המפחידים

תופעת הליצנים המפחידים היא תופעה עולמית, במסגרתה אנשים המחופשים לליצנים עוברים ברחובות, מפחידים עוברי אורח ולעיתים אף מתקיפים אותם. התופעה מתקיימת באתרים כמו יערות, בתי ספר, גנים ציבוריים וסמטאות, בעיקר בשעות הערב והלילה (בשעות החשוכות יותר) . לעיתים ליצנים מצטיידים בסכינים או במסורים חשמליים מסוגים שונים, במטרה להפחיד את העוברים והשבים. התופעה נחשבת למתיחה קונדסית.
התופעה החלה בארצות הברית ובקנדה, והתפשטה ברחבי העולם עם הפצתם של קטעי וידאו ותמונות של הליצנים במדיה החברתית. החל מ-2013 תצפיות של אנשים לבושים כליצנים מוזרים נרשמו באיטליה, בצרפת ובמדינות נוספות בעולם. בשנת 2016 החל שטף אירועים ברחבי ארצות הברית וקנדה, ובהמשך הטרנד התפשט למדינות אירופה, לרוסיה, לאוסטרליה, לאמריקה הדרומית, לניו זילנד ולסינגפור. בספטמבר 2017 התופעה החלה להופיע בישראל.
מרבית האירועים במסגרת התופעה לא הכילו אופי פלילי, אך עם זאת, בכמה מהאירועים נעצרו ליצנים והואשמו בהפחדה, איומים, ניסיונות שוד ותקיפת ילדים ומבוגרים. בתגובה כמה אנשים החלו להגיב באלימות כלפי אנשים מחופשים לליצנים, לרבות לליצנים רפואיים.

התפתחות התופעה

התופעה תועדה ביתר שאת בשנת 2016 בארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם, לאחר שבאוגוסט 2016 תושב העיירה גרנוויל בדרום קרוליינה בארצות הברית הלך בבגדי ליצן מטריד עם בלונים שחורים.
באוקטובר 2016 התפשטה התופעה לעוד הרבה מדינות בעולם כגון בריטניה, אוסטרליה, גרמניה, רוסיה, ניו זילנד, צרפת ועוד.
בספטמבר 2017, בעקבות הפצת סרט האימה, שמבוסס על הספר "זה", החלה התופעה להתפשט ברחבי ישראל.

התופעה בישראל

בספטמבר ואוקטובר 2017 תפסה התופעה תאוצה בישראל, וזכתה לפרסום רב ברשתות החברתיות ובחדשות. בתגובה, הודיעו מספר ראשי עיריות בישראל שיתייחסו בחומרה רבה לתופעה. גם משטרת ישראל התייחסה לתופעה והזהירה נגד התופעה. המשטרה עצרה ועיכבה בני נוער וילדים שהתחפשו לליצנים והפחידו תושבים בערים שונות.
כדי להלחם בתופעה, הודיעו בשנת 2018 מנהלי בתי ספר ברחבי הארץ כי תיאסר כניסת תלמידים בתחפושות ליצן לשטחי בתי הספר במהלך חג הפורים.

פרשנות

חלק מההסברים לתופעה טוענים כי הליצנים מהווים חלק ממסע קידום לסרטו של רוב זומבי "31" (שעוסק בליצנים) או סרטו של אנדרס מוסצ'ייטי "זה", המבוסס על ספרו של סטיבן קינג זה, כששניהם מציגים נבל לבוש כליצן.
הסופר בנג'מין רדפורד, שכתב את הספר "ליצנים רעים" אמר כי התופעה מהווה חלק מאפקט גלגל השלג, כששמועה ודאגות לגיטימיות מתערבבות עם החיפוש האנושי אחר סיפור טוב.
יש שדחו טענות אלה כהיסטריה המונית וכי זהו רק ליבוי פחד מליצנים שקיים אצל ילדים ומבוגרים כאחד.
בורווסטניק לנינגרד

היסטוריה

מועדון הכדורסל "בורווסטניק" זכה פעמיים באליפות ברית המועצות והוא המועדון המעוטר ביותר בלנינגרד אחרי "ספרטק".
הקבוצה נוסדה בשנת 1936 על בסיס של איחוד התאגידים ואגודות המסחר (Союза Кооперации и Госторговли, СКиГ). קבוצות הגברים ונשים צוותים השתתפו בעונות הבכורה של אליפות ברית המועצות (1937). באותה שנה, קבוצת הגברים סיימה במקום החמישי ובעונות 1938 ו-1940 לא ספגה אף תבוסה וזכתה באליפויות.
אחרי מלחמת העולם השנייה, הקבוצה שיחקה בליגת העל תחת השם LETI (1951-52), "נאוקה" (1953-1954) ולבסוף, חזרה לשמה הקודם "בורווסטניק" (1955-1961). ההישג הטוב ביותר אז היה מקום 4 באליפות הלאומית ב-1958. ב-1971 הקבוצה השתתפה בפעם האחרונה באליפות ברית המועצות, בעוד קבוצת הנשים המשיכה להשתתף באליפויות המדינה עד שנות התשעים.
מ-1936 עד 1954 מאמן קבוצת הגברים וגם קבוצת הנשים היה מיכאיל קרוטיקוב.
בית אמידים

סגנון הבנייה

דגם המבנה - מבנה דו קומתי בעל רחבה מרכזית שסביבה חדרים - תואם את הסגנון עירוני-עות'מאני בארץ ישראל.
סגנון הבניה של בית האמידים הוא סגנון אקלקטי, המאפיין את הבניה שהייתה אופיינית בארץ ישראל בשנות העשרים של המאה ה-20.

חומרי הבנייה ותקופת הבנייה

חומר הבנייה מעיד בדרך כלל על גיל המבנה. שלד המבנה עשוי בטון יצוק – רצפה, עמודים וחגורות. השימוש בבטון מזוין ממנו בנוי שלד המבנה, החל בשנים 1913-1912 (בית הבטון הראשון), הבטון היה זול ונפוץ במיוחד מראשית המנדט הבריטי. הקירות בנויים אבן כורכר בין עמודי הבטון. השימוש בבלוקים מכורכר מעורר את ההנחה שהמבנה נבנה בסביבות שנות העשרים המוקדמות של המאה ה-20.
בחזית המזרחית של המבנה מתגלה חתך רצפת הבית. בעבר, הבית הוגבה מהקרקע הנוכחית בכחצי מטר. לפי איתור מדרגות במפה היסטורית, נראה שזה גם היה המצב המקורי. מסד הבית מורכב מאבני כורכר גדולות. מעליהן יצוקה רצפת בטון בעובי כ-40 ס"מ. זהו בטון באיכות נמוכה, עשיר בצדפים, העשוי מחול מקומי. על יציקת רצפת הבטון הונחו מרצפות בטון בגודל 20X20 ס"מ.

הריצוף

אלמנט מסורתי בבניין, שהיה נפוץ כבר בסוף המאה ה-19 בארץ ישראל, הוא ריצוף שטיח בסגנון האר-נובו - סגנון אדריכלי שהיה בשימוש בשנים 1910-1890, בשלהי התקופה העות'מאנית, ובארץ ישראל השימוש בו נמשך לתוך שנות העשרים של המאה ה-20, בתקופת המנדט הבריטי. סגנון זה מאופיין בצורות א-סימטריות ודו-ממדיות, ובקישוטים עם שימוש מרובה בקו מעוגל ואורגני ובמוטיבים מהטבע (בעיקר פרחים ועלים). גודל המרצפות 20X20 ס"מ. בבית נמצא דגם פרחוני זהה לדגם שנמצא בבית בליפתא מסוף המאה ה-19.

אלמנטים נוספים במבנה

במבנה חצר פנימית המעידה על פאר הבית בעבר. בחצר ארבע קשתות מחודדות, שיוצרות ארקדה. בחצר נשאר שריד המעיד על הימצאותן של בריכה ומזרקה.
במבנה מצוי גם חדר מדרגות פנימי - אלמנט שחדר לבניה בסוף המאה ה-19 וצבר תאוצה בראשית המנדט הבריטי.
המבנה כולל חדרי שירותים בשתי הקומות, גרם מעלות פנימי, וגג מבנה שטוח המוקף במעקה בטון מסוגנן.

תוכנית שימור והצעות לשימוש במבנה

המבנה הוכרז כמיועד לשימור, והוכנה עבורו תוכנית שימור. במרץ 1992 הכין האדריכל אלכסנדר אוקוניב ממנהל ההנדסה בעיריית אשקלון תוכנית לשיקום המבנה, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל. 
הועלתה הצעה להפוך את המבנה למוזיאון לתולדות אשקלון, או לבית לאמני העיר ולאמנים מאזור הדרום והנגב, שישמש לאירוח ולהצגת עבודותיהם.
דוד כץ

ביוגרפיה

נולד בגרמניה ובגיל שלוש עלה לישראל. בשנת 1964 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר כץ מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 51 ולחם כקמב"ץ גדוד 51 במלחמת ששת הימים. בהמשך שימש כמפקד פלוגה א' בגדוד 51. בשנת 1969 מונה למפקד סיירת גולני ופיקד על עשרות פעולות בלבנון. במלחמת יום הכיפורים התמנה כמפקד גדוד 8, שהיה גדוד מאולתר שהורכב ממפקדי בסיס האימונים החטיבתי של גולני ופלוגה מגדוד 17. הגדוד כבש את חרפא, השתתף בקרב החרמון השני (מבצע קינוח) וכבש את מוצב החרמון הישראלי, כץ דיווח "תחנות כל העולם החרמון בידי גולני". בסיום המלחמה, התמנה למפקד גדוד 17. בשנת 1974 שימש כרל"ש הרמטכ"ל, מרדכי גור. בשנת 1976 התמנה למפקד חטיבת יפתח המשורינת. לאחר מכן השתלם בלימודים בארצות הברית. בשנת 1978 מונה למפקד חטיבת גולני. בתפקידו זה יזם בין השאר את "מרוץ גולני".מרוץ מהחרמון ועד אילת. לאחר מכן השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1981 התמנה למפקד אוגדת שריון 49 בדרגת תא"ל, בתפקידו זה, פיקד על האוגדה במלחמת לבנון הראשונה. ב-1984 מונה לראש מה"ד תו"ל במה"ד. בשנת 1986 השתחרר מצה"ל ופנה לעסקים פרטיים.
בשנת 2016, כיו"ר מורשת גולני, יזם את שביל גולני, שמשתרע לאורך 1,200 ק"מ מהחרמון ועד אילת. זהו שביל טיולים ארצי, רצוף והארוך ביותר בארץ, המחבר את אתרי המורשת של גולני ואתרים מרכזיים במורשת ישראל.
איגור קונובאלוב

ספרטק וקובאן

איגור הוא בוגר האקדמיה לכדורגל של ספרטק מוסקבה. בשנת 2013 שיחק במדי הקבוצה הבוגרת ובקיץ 2014 עבר לקובאן קרסנודאר. בעונת 2014/2015 הופיע ב-22 משחקים והבקיע שער אחד במדי קבוצת הנוער. הוא הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-21 ביולי 2015 כשעלה בדקה ה-87 להחליף את רומן פאבליוצ'נקו במשחק נגד אופה.

רובין

בפברואר 2018 חתם על חוזה עם רובין קאזאן.

קריירה בנבחרת

במאי 2017 הוזמן לסגל נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21.