כשל שוק

כשל שוק הוא מונח בכלכלה המשמש לתיאור מצבים בהם לא מתקיימת הנחת היסוד של התאוריה על כלכלת שוק,  לפיה כוחות השוק עצמם ומנגנוני ההיצע והביקוש יובילו בהכרח להקצאת המשאבים היעילה ביותר ולאספקה המיטבית של מוצרים ושירותים. על פי דעות המתנגדות להנחת היסוד של התאוריה, אין צורך הכרחי להשתמש במונח זה. תומכי כלכלת השוק יטענו שכשל שוק עשוי לנבוע מיתרון מסוים של פרטים בעלי אמצעים על שאר הפרטים בשוק כגון מקרי שוק שאינו תחרותי, מידע א-סימטרי, בעיית המנהל-סוכן, השפעה חיצונית ומוצר ציבורי. בנוסף לכך, ישנה מחלוקת בשאלה האם יש צורך להתערב במקרים כאלה, ואם כן באיזה אופן.

היסטוריה

כלכלנים קלאסיים ומרקסיסטים במאה התשע עשרה ובתחילת המאה ה-20 הסכימו, בדרך כלל, כי לא ייתכן מצב של כשל שוק מתמשך ומתמיד. בין המחזיקים בתפישות המנוגדות היו חילוקי דעות חריפים ביחס להערכת טיבה של התוצאה של פעולת השוק: הכלכלה הקלאסית גרסה כי פעולת השוק החופשי מובילה לשגשוג, ואילו המרקסיסטים סברו כי התוצאה היא שקיעה של העניים בעוני הולך וגובר, אך שני הצדדים הסכימו כי פעולה זו אינה כשל. 
משנות השלושים ואילך פיתחו כלכלנים במסורת הנאו-מרקסיסטית והקיינסיאנית (לדוגמה, ג'ואן רובינסון ואבא לרנר) את הטענה כי במנגנון המחירים של השוק יש פגמים, המביאים לסטייה ממחירי שוק אופטימליים ומהקצאה של משאבים לשימושים המוערכים ביותר, כפי שטען אדם סמית'. תפישות אלו והרחבתן, הובילו כלכלנים כמו קנת' ארו או ג'וזף שטיגליץ לטעון כי השוק אינו מקצה משאבים בצורה מיטבית ואינו מאפשר זרימת מידע מיטבית. אצל כלכלנים דוגמתם, ובמיוחד בכלכלה הקיינסיאנית, שתפשה מקום מרכזי בחשיבה הכלכלית משנות ה-30 של המאה ה-20, היו בעיות אלו בלתי פתירות בתוך מנגנון השוק והצדיקו, לפיכך, התערבות ממשלתית חיצונית לתיקונם.

דוגמאות לכשלי שוק

הדוגמה הנפוצה ביותר המוגדרת כשל שוק היא היווצרותם של מונופולים או קרטלים בשוק חופשי, המובילה למצב בו המונופול או הקרטל יכולים לתבוע עבור מוצריהם או שירותיהם מחיר גבוה מהמחיר שהיה נדרש בשוק אלמלא נוצרו, או לספק מוצרים ושירותים באיכות נמוכה מזו שהיו מספקים לולא נוצרו. טיעון זה שימש אחד הנימוקים הבולטים להקמת גופים רגולטוריים כמו הממונה על התחרות או הרשויות המפקחות על גופי שידור. התפישה המנחה את הגופים הרגולטוריים היא שהיווצרות המונופול או הקרטל, אף שכשלעצמה אינה "כשל שוק", מובילה כמעט תמיד להיווצרות כשל שוק כזה. 
סוג נוסף של כשל שוק, לכאורה, טמון במוצרים ציבוריים כמו חינוך או בריאות. אחד הראשונים שהעלה טיעון זה היה אדם סמית', שגרס כי מוצרים כמו חינוך לעולם לא יגיעו למדרגה בה ישתלמו לגורם פרטי, ולכן החינוך שיינתן בשוק פרטי לגמרי יהיה נחות בהרבה מזה שיינתן בעקבות התערבות ממשלתית, או שלא יינתן כלל. אחת הדוגמאות המוכרות ביותר לטיעון זה הייתה של המגדלור המנחה אוניות אל הנמל, שאינו יכול להדיר צרכנים לא משלמים משירותיו. יחד עם זאת, הכלכלן רונלד קואוס חלק על טענה זו בהצביעו על פתרונות תשלום שאומצו באנגליה לשם מימון מגדלורים. יש מחלוקת קשה בשאלה האם מעורבות ממשלתית תגרום לאספקת מוצרים ושירותים כאלו באופן טוב יותר.
סוג אחר של כשל שוק, לכאורה, היא הצלחתם של מוצרים הנחשבים נחותים יותר לתפוס את מקומם של מוצרים טובים יותר. דוגמה אחת לכך הן ניצחונה של פרישת המקלדת קוורטי (QWERTY) במקלדות לכותבי אנגלית על־פני מתחרתה העדיפה, לכאורה, דבוראק, היעלמותה של קלטת בטאמקס בהתחרות עם תקן VHS בשוק הצרכני של קלטות ווידאו, והצלחתה הגדולה הרבה יותר של מערכת־ההפעלה "חלונות" בהתחרות עם מערכת־ההפעלה של מחשבי מקינטוש. מעמד המונופול שקנו תקנים אלו, נטען, גורם להחנקת החדשנות והתחרות בגלל השפעת אפקט רשת וחוסר כדאיות כלכלי בפיתוח תקנים מתחרים. דוגמאות אלו שנויות במחלוקת בין כלכלנים ומומחים לטכנולוגיה הגורסים כי כשלונם של תקנים אלו נבע מהיותם נחותים במובנים המהותיים לשוק, ולא בגלל כשל שוק, שהעניק עדיפות למוצרים נחותים.
סוג שלישי של כשלי שוק, לכאורה, טמון במצב של "החצנה", בו הצרכן הישיר של מוצר נושא בעלויות ייצור והפצה מסוימות, אך הציבור בכללו נושא בעלויות עקיפות נוספות שאינן מתבטאות במחיר זה. דוגמה טיפוסית למצב כזה הוא תחנת כוח, שמחירי החשמל שהיא מספקת מבטאים את עלויות הייצור של החשמל, אך אינם מכסים בהכרח את העלויות של זיהום אוויר בו נושאים כלל האזרחים. הטענה העיקרית לכשל שוק כאן מתבססת על התפישה שסעדים משפטיים (לדוגמה, תביעות נזיקין או תביעות על הפרת חוקי הקניין מצד אזרחים נגד המפעל המזהם) לא יספיקו להתמודדות עם הבעיה, ולכן נדרשת מעורבות ממשלתית שתציב תקנים מחמירים יותר. תביעה אחרת היא להעניק סיבסוד למתחרים יקרים יותר בתחום האנרגיה, אנרגיית רוח או האנרגיה הסולרית, שיהפכו בסיוע כדאיים יותר לפיתוח.