google/wiki40b huggingface dataset:
צפריר בן זאב

שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1980 שובץ בחטיבת גולני. בן זאב עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב על הבופור. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה. לאחר מכן שימש כמפקד פלחה"ן גולני והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. במהלך תפקידו כמפקד הפלחה"ן, שימש בן זאב במבצע כחול וחום כסגנו של מפקד המבצע אמיר מי-טל שכיהן אז כמפקד גדוד 12. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 13 (גדעון) בתקופת גדי איזנקוט, ובהמשך מונה למפקד גדוד 51, ולאחר מכן לסגן מפקד חטיבת גולני. לאחר מכן שימש כמדריך בכיר במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובשנים 2000-1995 פיקד על חטיבת אלכסנדרוני. בשנת 2002 פרש מצה"ל.
בן זאב הוא בעל תואר ראשון בלימודים כלליים מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה. וכן תואר ראשון במשפטים ממכללת שערי משפט. הוא עורך דין ומשמש בהתנדבות כיו"ר עמותת אוורסט, ליזמות עסקית לנוער בסיכון בכפר סבא.
בן זאב נשוי ואב לשניים.
פלך (קיבוץ)

היסטוריה

קיבוץ פלך נוסד על ידי גרעין נח"ל מתנועת 'הקיבוץ הארצי השומר הצעיר' ב-1980, ועלה לקרקע בשנת 1983. בשנים הראשונות לא היה כביש סלול אל הקיבוץ. במהלך העשור הראשון לקיומו באו והלכו מספר גרעינים אך אוכלוסיית הקיבוץ לא הצליחה להתייצב. 
בתחילת שנות התשעים פלך יושב על ידי עולים מברית המועצות אך מרביתם עזבו ובראשית שנות ה-2000 נותרו בקיבוץ 5 משפחות בלבד.

בשנת 2001 הוחלט על ניסיון נוסף לאכלוס הקיבוץ והוא הוגדר על ידי תנועת השומר הצעיר כיעד הגשמה לבוגריה. בשנים שאחרי ההחלטה הצטרפו לקיבוץ מספר גרעינים אליהם חברו קבוצות נוספות. שאינן מבוגרי השומר הצעיר.
בשנת 2007 לאחר תהליך להבטחת מקומם של החברים הוותיקים, התקבלו כ-20 חברי קבוצות חדשות לחברות ונכנסו להובלת הקיבוץ במזכירות ובמוסדותיו השונים. מהלך זה פתח את הפרק הנוכחי בחיי הקיבוץ.

הקיבוץ כיום

כיום מתגוררות בפלך כ-140 נפשות, מרביתם משפחות וצעירים בגילאי 25–45 וכ-65 ילדים ותינוקות. בשנת 2012 הוצא הקיבוץ מרשימת היישובים בתת-אכלוס.
הקיבוץ מקיים חיי תרבות עשירים, מציין את החגים והמועדים יחד ומקיים פעילויות נוספות. 
בינואר 2016 הוחל בקיבוץ מנגנון חדש של ערבות הדדית בתחומי הבריאות והחינוך. במסגרתו מממן הקיבוץ את מרבית הוצאות הבריאות של חבריו וכרבע מההוצאות בגין חינוך. למימון הערבות ההדדית, כל חבר משלם 16% מהכנסתו לקופה המשותפת.

ענפי ייצור

לקיבוץ מספר ענפים חקלאיים - רפת חלב משותפת עם קיבוץ אילון, לול פטם המהווה חלק מאינטגרציית הפטם של תשלובת מילואות, מטע אבוקדו ושטח גידולי שדה בעמק עכו. בענפים עובדים חברי הקיבוץ ושכירים.

דעה - עמותה לתיקון חברתי

בשנת 2014 הקימו חברי הקיבוץ את "דעה - עמותה לתיקון חברתי" במטרה לאגד מספר פעילויות לשינוי חברתי שהתקיימו בקיבוץ.

פרדס - מרכז לחינוך ערכי

פרדס הוא מרכז להעצמת החינוך הערכי-חברתי במערכת החינוך הפורמלית והבלתי פורמלית.

המרכז לפיתוח קואופרטיבי בצפון

קיבוץ פלך מוביל תהליך של קואופרציה, במסגרתו הוקמו ב-2009 קואופרטיב שומעים חזק, וב-2014 קואופרטיב "בטוח יחד" בתחום האבטחה והרפואה בטיולים.

פרויקטים נוספים

בנוסף לשני הפרויקטים המרכזיים, קיימה העמותה במהלך השנים פעילויות בתחומי קיימות, חשיבה כלכלית ביקורתית, פעילות כפרים תאומים בין קיבוץ פלך והכפר הפלסטיני סאוויה ועוד.
אלי שרמייסטר

קורות חייו

שרמייסטר התגייס לצה"ל ב-1979 ועשה את מרבית שירותו במערך הבקרה בחיל האוויר, שימש כבקר יירוט בעת מלחמת לבנון הראשונה, וקצין בקרה ומפקד גף מבצעים בטייסת הדיה בחצרים. ב-1994 מונה למפקד יחידת הבקרה הצפונית בהר מירון, וב-1999 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מערך הבקרה. בשנת 2002 מונה לראש מחלקת תכנון באגף התכנון (אג"ת) במטה הכללי, ובשנת 2005 מונה לראש מחלקת בקרה ומעקב בלשכת סגן הרמטכ"ל.
בשנת 2007 מונה לקצין החינוך הראשי. לאחר כניסת הרב, תא"ל אביחי רונצקי לתפקידו כהרב הצבאי הראשי, סוגיית תוכני החינוך והזהות היהודית המוקנים לחיילים עוררה חיכוכים בין אנשי הרבנות הצבאית לאנשי חיל החינוך והנוער ובראשם שרמייסטר. בשנת 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה, ליוו אנשי הרבנות הצבאית, בהוראת הרבצ"ר, תא"ל רונצקי, את הכוחות הלוחמים, העבירו להם הרצאות ושיעורים וכן חילקו דפי מסרים. הדבר יצר חיכוך עם אנשי חיל החינוך והנוער וכן זכה לביקורת תקשורתית נרחבת. הרמטכ"ל דאז, גבי אשכנזי, קיים פגישה עם שרמייסטר ורונצקי כדי להסדיר את חלוקת התפקידים בין שני הגופים האחראים בצה"ל על הקניית תכנים ערכיים וחינוכיים לחיילים וללוחמים. בדצמבר 2011 מונה במקביל לתפקידו למפקד הזמני של גלי צה"ל עד 4 במרץ 2012. ביוני 2013 סיים את תקופת כהונתו. 
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל. 
מחזיק בשלושה תארים שניים: במדע המדינה וביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה, בתואר שני (A.P.M) במנהל ציבורי וממשל בבית ספר לממשל של אוניברסיטת הרווארד, ובתואר שני (MSc) בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון.
מתגורר בכפר מונש, נשוי ואב לארבעה.
דייוויד פרום

קורות חיים

פרום נולד בטורונטו שבאונטריו, קנדה, להורים יהודים ומגדיר את עצמו כ"יהודי לא אדוק במיוחד". אימו, ברברה פרום, הייתה עיתונאית ושדרנית רדיו ידועה בזכות עצמה. אחותו, לינדה פרום היא סנאטורית קנדית. נשוי ואב לשלושה ילדים. בעל תואר ראשון ושני בהיסטוריה מאוניברסיטת ייל, שם היה בעל טור קבוע ב"ייל דיילי ניוז", וב-1987 השלים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת הרווארד. בעת לימודיו בהרווארד נבחר לנשיא סניף האגודה הפדרליסטית (השמרנית) באוניברסיטה.

עיתונאי, עורך ופוליטיקאי

נסיונו הפוליטי של פרום התחיל כבר בהיותו בן 14, במסגרת השמאל. במהלך השנים השתנו דעותיו ימינה. ב-1980 הוא השתתף כמתנדב בקמפיין הבחירות של רונלד רייגן. פרום מגדיר את עצמו עד היום כ"רפובליקני שמרן", אולם לא היסס לתקוף גם דעות ואישים מהימין, כשהדבר נראה לו נכון. היה עורך מאמרי המערכת של ה"וול סטריט ג'ורנל" בשנים 1989 עד 1992 ובעל טור קבוע במגזין "פורבס" בשנים 1992–1994. את פרסומו הכלל ארצי הפוליטי הראשון קיבל בעקבות מאמר התקפה שפרסם ב-1991 ב"אמריקן ספקטייטור" על פט ביוקנן, מועמד ימני לנשיאות אז.
ב-2001 מונה פרום לכותב הנאומים הכלכליים של הנשיא בוש, למרות היותו אז עדיין בעל אזרחות קנדית בלבד. רק ב-2007 הוא התאזרח בארצות הברית (אך נשאר גם קנדי). ב-2003 היה מהתומכים הבולטים בממשל בוש בתקיפת עיראק של סדאם חוסיין. היה יועץ בכיר לענייני מדיניות חוץ לרודולף ג'וליאני בעת מסעו הכושל של האחרון למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ב-2008 (המנצח בפריימריס ג'ון מקיין הפסיד בבחירות הכלליות לברק אובמה). באותן בחירות הוא הביע הסתייגות מפורשת ממועמדותה של שרה פיילין לסגנית נשיא, כנגד הדעה המקובלת במפלגתו, אף על פי שאמר בסופו של דבר שיצביע עבורה כסגניתו של המועמד לנשיאות מטעם הרפובליקנים ג'ון מקיין. בשנים האחרונות הוא השמיע לא אחת דעות בלתי מקובלות בימין, גם בנושאים ערכיים, כמו למשל התנגדותו למלחמה החריפה של הרפובליקנים בביטוח הבריאות של הנשיא ברק אובמה, התנגדותו למלחמתם הלא פחות חריפה בנישואין חד מיניים ועוד.
כיום הוא כותב טור שבועי קבוע ב "נשיונל פוסט" הקנדי ובשבועון החדשות האמריקאי "The Week", מאמריו מופיעים ב"ניו יורק טיימס" ובעיתונים באירופה והוא משמש גם פרשן רדיו. חבר בדירקטוריון "הקואליציה היהודית הרפובליקנית" - לובי יהודי שמרני הקיים מאז 1985.
ג'יימס אנגלטון

הקשר עם ישראל

בשנות ה-50 היה אנגלטון ממונה על הקשר בין ה-CIA ושירותי המודיעין של מדינת ישראל הצעירה. בתוקף תפקידו זה קיבל מישראל בשנת 1956 את תדפיס הנאום הסודי של ניקיטה חרושצ'וב, ודאג להדלפתו לניו יורק טיימס. הישג זה של המודיעין הישראלי תרם רבות לקשרים המודיעיניים בין ישראל וארצות הברית. אנגלטון המשיך להיות איש הקשר עם המוסד עד סמוך להדחתו מה-CIA ב-1974, ובתוקף תפקידו נפגש ערב מלחמת ששת הימים עם ראש המוסד מאיר עמית שהגיע לוושינגטון בשליחות מיוחדת מאת ראש הממשלה לוי אשכול.
אפרים הלוי (ראש המוסד לשעבר), שהיה ידידו האישי של אנגלטון, כתב עליו:
ג'ים הטיל את צִלו על הסי. איי.אי במשך קרוב לחצי יובל. היו שהעריצו אותו, אחרים פחדו ממנו ושנאו אותו. השפעתו הורגשה בתחומים רבים. הוא היה האיש שארגן בתחילת שנות ה-50 את קורס הרִענון הראשון באבטחת אישים לחוסיין מלך ירדן, שהיה אז צעיר ופגיע ביותר. הוא היה פעיל באירופה ובאזורים אחרים בעולם, אך מאז ומעולם נטה לעסוק במודיעין הסובייטי, ובמיוחד בפעילות של הקג״ב. הוא לא חסך במאמצים במרדף שלו אחר ״כוחות הרוע״, ותמיד השתדל לחשוף את הקשר החשאי בין טרור וריגול עוין.
— אפרים הלוי, מתוך הספר אדם בצל
אנגלטון נחשב לידיד גדול של ישראל. יוסי מלמן ודן רביב מתארים אותו בספרם מרגלים לא מושלמים כ"מליץ היושר החשוב ביותר של המדינה היהודית בחוגי הביטחון והמודיעין של ארצות הברית". לפי ספר זה, זמן קצר לאחר מותו של אנגלטון ב-1987 הציבה ישראל מצבה לזכרו בירושלים. המרכז למורשת המודיעין הקים על שמו קרן המחלקת מלגות לעידוד עבודות מחקר בתחום המודיעין והטרור.
Sometimes

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי היוצר השוודי יורגן אלופסון. כתיבת השיר זיכתה אותו בפרס "שיר השנה" בטקס פרסי הפופ של BMI בשנת 2000.
בארצות הברית יצא הסינגל לתחנות הרדיו בלבד, מה שהוביל להצלחה פחותה. באותה תקופה, סינגלים היו יוצאים למכירה, מה שהביא להצלחה מסחרית ולהצלחה במצעדים.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי נייג'ל דיק, אשר ביים גם את הקליפ לסינגל הבכורה של ספירס, "...Baby One More Time". הקליפ צולם במליבו קליפורניה. צילומי הקליפ החלו לראשונה בפברואר 1999, אך בעקבות ניתוח שנאלצה בריטני לעבור בברכה, חודשו צילומי הקליפ רק כעבור מספר חודשים.
בקליפ, שצולם ברובו לחופי הים, נראית ספירס הולכת בשדה ירוק ולאחר מכן צופה מאותו שדה אל חוף הים, לעבר אדם שככל הנראה הוא בן זוגה. במהלך הקליפ מופיעה ספירס בקטעי ריקוד יחד עם רקדנים בלבוש לבן, מטיילת לאורך החוף עם בן זוגה וכלבו, יושבת על מדרגות המובילות לים ויושבת בחניה ליד רכב לבן. הווידאו קליפ זכה ל-79 מיליון צפיות ולתגובות מעורבות, טובות ברובן.
דייגו גרסיה

היסטוריה

האי נקרא על שם הימאי הספרדי דייגו גרסיה דה מוגר (יליד העיירה מוגר שבאנדלוסיה), שגילה את הארכיפלג במסעו בשנת 1554.
האי לא היה מיושב עד סוף המאה השמונה עשרה, עת הקימו בו הצרפתים מפעלים לעיבוד קוקוס והביאו עימם עבדים מאפריקה לשם כך. לאחר מלחמות נפוליון עבר האי, יחד עם מאוריציוס לידי הבריטים. ב-1965, לקראת מתן עצמאות למאוריציוס הפרידו הבריטים את השלטון באי מזה של מאוריציוס. (לפרטים נוספים על ההיסטוריה והמתיישבים המקוריים ראו הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי).

הבסיס הצבאי

בשנת 1966 הגיעו ארצות הברית ובריטניה להסכם על הקמת בסיס צבאי משותף באי. לשם כך העבירה בריטניה את כל 2,000 תושבי האי למאוריציוס ולסיישל. בשנת 2000 הכיר בית משפט בריטי בזכויות של התושבים הללו, העניק להם אזרחות בריטית והורה למצוא פתרון לבעיה. עד היום לא נמצא פתרון כזה.
הבסיס הצבאי באי יועד לשמש כעמדה קדמית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית באוקיינוס ההודי. לאחר נפילת משטרו הפרו-מערבי של השאה באיראן עלתה חשיבותו של הבסיס מכיוון שהוא היחיד שמאפשר פעולה קבועה באזור זה.
במהלך שתי המלחמות של ארצות הברית בעיראק (מלחמת המפרץ ומלחמת עיראק) ובמהלך המלחמה באפגניסטן, פעלו מהמקום מפציצי B-52 שיצאו לגיחות הפצצה ארוכות טווח.
אטילה (אופרה)

היסטוריה

ורדי קרא מאמר של מאדאם דה סטאל בו תיארה את המחזה של וורנר. לאחר זמן מה פנה אליו הלבריתן אנדראה מאפאי (מי שכתב מאוחר יותר את הלברית של הבנדיטים) והציע לו לכתוב אופרה בנושא הברברים. ורדי החליט לאמץ את הרעיון ופנה אל הלבריתן פרנצ'סקו מריה פיאבה כדי שיכתוב את הלברית לפי תסריט של ורדי עצמו. כשהתוצאה לא הייתה מספקת, פנה ורדי לסולרה, אך מאחר שזה לא השלים את המערכה השלישית חזר ופנה ורדי לפיאבה כדי שישלים את האופרה.
האופרה התקבלה יפה, והוצגה בלונדון לראשונה ב-1848 (תיאטרון הוד מלכותה), ובניו יורק בשנת 1850. האופרה לא מוצגת הרבה, אך מדי פעם זוכה להפקה. קיימות בשוק גם מספר הקלטות וביצועים בווידאו.
ישיבת מחנים

היסטוריה ומאפיינים

מקור שם הישיבה בפסוק "וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב כַּאֲשֶׁר רָאָם, מַחֲנֵה אֱלֹהִים זֶה; וַיִּקְרָא שֵׁם-הַמָּקוֹם הַהוּא, מַחֲנָיִם" (ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוק ג').
מטרתה המוצהרת של ישיבת מחנים היא לפתח מנהיגות תורנית רציונלית וליברלית שתוכל להתמודד עם אתגרי הדור כפי שרואים אותם מייסדי הישיבה ובייחוד האתגרים הלאומיים של עיצוב מדינת ישראל לאור התורה. לימוד הגמרא משלב מוטיבים אקדמיים וכן מתקיימים מפגשים ושיעורים בנושאים אקטואליים הקשורים במדינת ישראל ובעולם. תוכנית הלימודים כוללת קורסים אקדמיים בנושאי ביקורת תרבות, מדעי המדינה, היסטוריה, פסיכולוגיה, פילוסופיה, לימודי מגדר ועוד. נושאי הקורסים משתנים בכל שנה. בישיבה לומדים כשישים תלמידים.
בסדר בוקר לומדים גמרא בעיון. בסדר צהריים נלמדים נושאים כלליים בתוך עולם ההגות היהודי ומחוץ לו, ובסדר ערב לומדים גמרא בבקיאות.
בישיבה פועל גם כולל אברכים "תורת יוסף" להכשרת רבנים בראשות הרב שוקי רייך והרב אליהו גטנו. בכולל כארבעים אברכים.
בתחום קמפוס הישיבה פועל גם מכון עמיאל אשר מכשיר רבנים לקהילות ישראל.
ב-7 באוגוסט 2019, בשעות הערב, נרצח בסמוך לישיבה תלמיד הישיבה דביר שורק, בנו של יואב שורק.
אוצרות תוכן

אוצרות תוכן (content curation) היא מעשה של איסוף, זיהוי, בחירה ושיתוף התוכן המקוון הרלוונטי ביותר מהאינטרנט וממשאבים מקוונים אחרים (מאמרים, פוסטים בבלוגים, סרטוני וידאו, תמונות, טוויטים) על נושא מסוים כדי להתאים לצרכים של קהל יעד ספציפי. יש הסבורים כי אוצר תוכן טוב מוסיף תוכן מקורי שלו: מחשבות, יצירות, פתרונות וכדומה.

מקור

הפעולה של אצירת תוכן כוללת ניהול וקידום השימוש של הנתון מנקודת יצירתו, כדי לוודא שהוא מתאים למטרה עכשווית, וזמין למציאה ושימוש חוזר. תפקידיו של אוצר תוכן יכולים להיות מוסברים בדרך הברורה ביותר דרך השוואה לתפקיד הקלאסי של אוצרים – לדוגמה, אוצרים במוזיאונים. בדרך כלל, האוצר הוא מומחה תוכן האחראי על איסוף התוכן בשביל המוסד. במסגרת תפקידו כאחראי על האוסף, מחובתו לשמר וגם לשפר את הערך שלו ולחלוק את התוכן עם הציבור.
בשנים האחרונות, ההגדרה של אוצרות תוכן התרחבה, ככל שהמידע עבר לפורמט דיגיטלי. מכיוון שישנה כמות אדירה של מידע דיגיטלי זמין, נהייה יותר ויותר מאתגר למצוא את המידע הספציפי שבו אתם מתעניינים. במקום ליצור תוכן חדש, ישנם אתרים לעריכת תוכן המאפשרים למשתמשים לקטלג ולארגן תכנים שנוצרו בידי אחרים. אוצרות בעולם הדיגיטלי אינה מותרות, אלא צורך אמיתי. אוצרות תוכן היא נושא חדש למדי שמתחיל להתגלות בקרב אנשי תקשורת וחוקרים.

רשתות חברתיות ואוצרות תוכן

לרשתות חברתיות ומנועי חיפוש כמו פייסבוק, טוויטר וגוגל, יש תפקיד גדול בארגון המידע בפלטפורמות שלהם. משלב התכנון ועד האלגוריתם, האינטרנט חלק ממלחמות כוח שמתעסקות בגישה למידע, שליטה על תוכן, ומערכת היחסים בין הפצה וקליטה. עם זאת, למשתמש יש היום יותר גמישות באינטראקציה עם ארגון עצמי ובאצירת מידע בשפע. ארגון תוכן גורם לערך אישי עבור הפרט ובנוסף מאפשר ערך חברתי - מכיוון שתקשורת מסורתית (טלוויזיה, רדיו) אינם יכולים לפרסם תמונות וסרטונים במהירות כמו רשתות חברתיות, אנשים ומקורות חדשותיים רבים פונים אליהן כדי להשיג מידע נוסף.
ג'ורג' סטיבנס

ביוגרפיה

ג'ורג' סטיבנס נולד באוקלנד שבקליפורניה, והחל את דרכו בתעשיית הסרטים של הוליווד כצלם קולנוע. בין השנים 1923 - 1933 צילם 55 סרטים קצרים של לורל והארדי מתקופת הראינוע. הוא עצמו החל לביים סרטים קצרים החל מ- 1930, שהיו כהמשך לסרטיהם של לורל והארדי, דהיינו, קומדיות סלפסטיק. סרטו באורך מלא הראשון שביים נקרא "הגנרלים מקנטאקי", קומדיית טעויות מהסוג הנפוץ של אותה תקופה, ושאחר כך ביים את "מלכודת לרווק", על פי אותו העיקרון. ב-1935 ביים לראשונה דרמה, על פי רומן של הסופרת האמריקנית ג'ין סטארטון-פורטר. הסרט נקרא "Laddie" וכיכבה בו גלוריה סטיוארט. באותה שנה ביים את סרטו המשמעותי הראשון, "אליס אדמס", שגרף שתי מועמדויות לפרס האוסקר: לסרט הטוב ביותר ולשחקנית הטובה ביותר - קתרין הפבורן.
מכאן ועד למלחמת העולם השנייה ביים סטיבנס את מיטב כוכבי הוליווד במגוון של ז'אנרים, ובהם: דרמה ביוגרפית על הצלפית הידועה אנני אוקלי בכיכובה של ברברה סטנוויק, שלושה סרטים מוזיקליים "בקצב הסווינג", "רחוב האצילות" ו"עלמה במצוקה" בו כיכבו, בנפרד, פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס, סרט הרפתקאות בשם "גונגה דין" עם קארי גרנט, וקומדיה רומנטית שהפגישה לראשונה על המסך את ספנסר טרייסי וקתרין הפבורן ב"אשת השנה". וכמו כן ביים דרמות כמו "ערה בלילה", על פי הרומן של ארצ'יבלד ג'וזף קרונין ו"סרנדה בפרוטה" (1941), דרמה רומנטית בה כיכב קארי גרנט, עליה קיבל מועמדות לאוסקר.
בעקבות מלחמת העולם השנייה סרטיו נהיו דרמטים יותר ושיקפו נושאים שהיו קרובים לליבו. בשנת 1945, סיום המלחמה, ביים סטיבנס שלושה סרטי תעודה על מחנה ריכוז בדכאו ועל משפטי נירנברג. ב-1948 ביים את הסרט כזאת הייתה אימא. אחר כך ביים את סרטיו הידועים ביותר: "מקום תחת השמש", בו כיכבו אליזבת טיילור ומונטגומרי קליפט, דרמה רומנטית שזכתה ב-6 פרסי אוסקר, ובהן על הבימוי; המערבון הקלאסי "שיין", הנחשב לאחד הטובים והחשובים שבז'אנר; ו"ענק", סרט שגרף 10 מועמדויות לאוסקר, אולם זכה בקטגורייה אחת בלבד - הבימוי. זו היא סאגה משפחתית על משפחת חוואים בטקסס, בו בולט ביותר סגנונו החזותי העשיר, כמו גם הקצב האיטי, שאפיין את מרבית סרטיו המאוחרים. היה זה גם סרטו האחרון בו כיכב ג'יימס דין.
שלוש שנים אחר כך (1959) ביים את "יומנה של אנה פרנק", שהיה לעיבוד קולנועי ראשון ליומן של אנה פרנק. סרט מרשים זה זכה ב-3 פרסי אוסקר, ובהם פרס אוסקר לשחקנית המשנה, שלי וינטרס. ב-1965 ביים את האפוס המונומנטלי "הסיפור הגדול ביותר שסופר אי פעם", שעסק בסיפור חייו של ישו, בו גילם מקס פון סידוב את ישו, לצד צ'רלטון הסטון. היה זה הכישלון הראשון של סטיבנס, שכן ההכנסות ממכירת הכרטיסים לא כיסו את העלויות הגבוהות מהפקת הסרט. לאחר מכן ביים רק סרט אחד בין 1965 ועד למותו עשר שנים אחר כך. היה זו הדרמה "המשחק היחיד בעיר", שנכשל כישלון חרוץ בקופות, למרות שני שחקניו הראשיים: אליזבת טיילור ווורן בייטי.
אבי נוימן

ביוגרפיה

נוימן גדל בעיר בת ים.
הוא שירת במגוון תפקידי שטח וחקירות במשטרת ישראל, בהם ראש מחלקת פשעים במרחב ירקון, ראש מפלג תשאול בימ"ר תל אביב, קצין החקירות של מרחב ירקון ומפקד היחידה המרכזית של מחוז המרכז. בתקופת כהונתו כמפקד ימ"ר מחוז המרכז, פענחה היחידה את רצח ששת בני משפחת אושרנקו, את רצח הילדה רוז פיזם וחשפה את "פרשת כוכב הצפון" (הברחת כ-100 קילוגרם של קוקאין לישראל מפנמה).
ב-2010 מונה לראש היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית, הוא עמד בראש צוות החקירה של שופט בית המשפט העליון יורם דנציגר. ב-2012 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי וב-2014 מונה לראש חטיבת ההדרכה במטה הארצי. ב-2017 פרש מהשירות במשטרה.
ב-2018 מונה לראש הרשות להגנה על עדים.
מדליית קרנגי

היסטוריה של הפרס

על הספרים המועמדים להיות כתובים במקורם באנגלית ולצאת לאור בבריטניה בשנה שלפני מתן הפרס. הגוף המעריך את הספרים לצורך מתן הפרס מורכב מ-13 ספרנים המתמחים בספרות ילדים, מספריות לילדים החברות ב-CILIP. הפרס מוכרז מדי שנה בחודש יוני. הזוכה מקבל מדליית זהב, וספרים בשווי של 500 לירות שטרלינג, אותם הוא תורם לספרייה ציבורית או לספריית בית ספר.
בתחילה אסר תקנון התחרות על הענקת הפרס יותר מפעם אחת, אך לאחר מכן שונה התקנון, ולראשונה, בשנת 1980 זכה פיטר דיקינסון בפרס בפעם השנייה.
בשנת 2007, כאשר מלאו 70 שנה לטקס הראשון בו חולק הפרס, התקיים משאל לבחירת הספר האהוב ביותר מבין זוכי הפרס במהלך השנים. הספר הזוכה במשאל היה המצפן הזהוב מאת פיליפ פולמן.

זוכי הפרס והמועמדים לפרס

עד שנת 2007 הרשימה מתייחסת לשנה בה נכתב הספר. משנת 2007 הרשימה מתייחסת לשנה בה חולק הפרס.
המפשייר

גאוגרפיה וגאולוגיה

מבחינה גאולוגית מחולק המחוז לשני חלקים. בדרומו, לאורך החוף, נמצא אזור בעל קרקע המורכבת בעיקר מחומר שהשתמר עוד מתקופות האוליגוקן והאאוקן. הקרקע מוגנת מהשפעתו הארוזית של הים על ידי מספר איים. המישור הנמוך מתאפיין בצמחייה רבה, חורשות ויערות. יערות המחוז הם חלק מיער גדול המוכרז כפארק לאומי ומוכר בשם "היער החדש". חלקים רבים ביער משמשים למרעה.
צפון המחוז ומזרחו מאופיינים בקרקע עשירה באבן גיר. גבעות מאבן גיר נמשכות עד דרום המחוז, שם הנוף מתחלף בקרקע עשירה בחומר. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא פיילוט היל (גבעת הנווט) שגובהה כ-300 מטרים. השפלה מתאפיינת בקרקע בעלת מרכיבים בסיסיים רבים הטובים לפרחי בר וחרקים רבים. 
החקלאות לא הייתה מפותחת במחוז עד תחילת המאה ה-20, אך הביקוש הרב למזון הגדיל את השטחים המעובדים ושטחי בר רבים פינו מקומם לקרקע חקלאית. כיום חלק מהשטחים הפתוחים מוגנים בחוק מהתפשטות נוספת של יזמים שרוצים לייעד קרקע זו לחקלאות.
אקלים המחוז נעים יותר מזה השורר ברוב חלקי בריטניה הגדולה בשל מיקומו בדרום האי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 9.8°C - 12°C וכמות המשקעים עומדת על 741 - 1060 מ"מ בשנה.
בירת המחוז היא העיר העתיקה וינצ'סטר, שהייתה בירת ממלכת וסקס בימי הביניים. ערי הנמל החשובות של המחוז הן סאות'המפטון ופורטסמות' שקיבלו אוטונומיה מנהלית, אך עדיין נחשבות לחלק מהמחוז בענייני טקס. המחוז מתאפיין גם ברשת מפותחת של כבישים ומסילות רכבת.

היסטוריה

המחוז מיושב עוד מהתקופה הפרהיסטורית. בתקופה הנאוליטית נבנו בו ביצורים על ראשי גבעות שולטות וייתכן שהחקלאות התפתחה תחילה בעמקים. המפשייר היה אחד האזורים הראשונים שכבשו הרומאים בעת פלישתם לבריטניה. לאחר מכן היה המחוז מאוכלס על ידי שבטים יוטים עד הכיבוש הסקסוני.
המפשייר היה המחוז הראשון המופיע בכתובים (בערך באמצע המאה ה-8). המחוז הסקסוני העתיק כלל במשך 200 שנה מלבד שטחה של המפשייר המודרנית גם את החלקים המערביים ביותר של אנגליה שנפלו לידיים סקסוניות. עם השלמת הכיבוש הסקסוני הפך המחוז ללב ממלכת וסקס הסקסונית. 
לאחר הכיבוש הנורמני היה המחוז אתר ציד פופולרי של הברונים. במאה ה-12 גברה חשיבות נמלי המחוז והמסחר הפך לנדבך חשוב בכלכלת האזור. המחוז סחר בעיקר בדגה, בצמר ובבגדים שיוצרו בו, והיו בו בתי מלאכה רבים לבניית ספינות.
מהמפשייר יצאו מהגרים רבים שהתיישבו במאה ה-17 בחוף המזרחי של מה שכיום הוא ארצות הברית. המדינה ניו המפשייר נקראת על שם מחוז זה.

פוליטיקה

המפשייר מחולקת ל-18 מחוזות בחירה לבית הנבחרים הבריטי. בבחירות הכלליות  2017 המפלגה השמרנית זכתה בכ-16 מחוזות, כאשר מפלגת הלייבור זכתה בשני המחוזות האחרים. במועצת המחוז חברים כ-45 נציגים מן המפלגה השמרנית, 17 נציגים מן המפלגה הליברל-דמוקרטית, 10 ממפלגת UKIP, 4 נציגים ממפלגת הלייבור, ועוד כנציג עצמאי
חיים פינטו (מרוקו)

ביוגרפיה

נולד באגאדיר שבמרוקו לרב שלמה פינטו. סבו היה הרב יאשיהו פינטו הראשון. בשנת ה'תקט"ו נפטר אביו. לאחר כשנה פקד משבר כלכלי חמור את עירו בעקבותיו עבר למוגאדור שם התגורר כל ימי חייו.
קרוב משפחתו הרב מאיר פינטו הכניסו ללמוד בישיבתו של הרב יעקב ביבאס רב הקהילה במוגאדור. 
למד תורה והתפרסם כעילוי. לאחר פטירת הרב יעקב ביבאס מונה במקומו בשנת ה'תקכ"ט לרב הקהילה במוגאדור על אף גילו הצעיר, יחד עם המקובל הרב דוד חזן.
ייסד את בית הדין הרבני הראשון במוגאדור. עקב תקיפותו בענייני הלכה כינוהו "אביר לב" אך עם זאת היה קשוב לצורכי עדתו ולדאגת עניי עירו. 
עמד בראש ישיבה בעירו. בנוסף כתב פיוטים כגון 'אלי ארוממנהו' לכבוד חנוכה וכן חיבורים בהלכה, בקבלה, באגדה וחידושים על הש"ס שאבדו במהלך מלחמת ספרד שהייתה בעיר אסווירה.
הקפיד לערוך מדי שנה את הילולת רשב"י רבי שמעון בר יוחאי ורבי מאיר בעל הנס ברוב עם ובחג השבועות למד תורה במשך שני לילות עד לשעות הבוקר.
זכה לגילוי אליהו הנביא ] ומגידי אמת והתפרסם כבעל רוח הקודש הפועל ישועות שברכותיו מתקיימות במלואן ויהודים מארצות אירופה ומברזיל שלחו לו נדרים ונדבות. 
בספרי יהדות מרוקו מובאים סיפורי ניסים רבים המשויכים אליו .
נפטר בכ"ו באלול שנת תר"ה.
נטמן בבית העלמין הישן במוגאדור. הותיר אחריו ארבעה בנים: רבי יהודה, רבי יוסף, רבי יאשיה ורבי יעקב. נכדו הוא הרב חיים פינטו השני שהתגורר בקזבלנקה.
יון יאנושי

יון יאנושי (ברומנית: Ion Ianoși;‏ 1 במאי 1928 - 1 ביולי 2016) היה סופר יהודי רומני, פרופסור לפילוסופיה ולאסתטיקה, פעיל קומוניסטי וחבר כבוד של האקדמיה הרומנית.

חייו

יאנושי נולד בשם "יואן מקסימיליאן שטיינברגר", במשפחה יהודית בורגנית דוברת הונגרית וגרמנית, בברשוב, רומניה. הוריו התגרשו והוא נשאר עם אביו בברשוב בעוד אימו נסע לבודפשט, הונגריה, שם הייתה עיתונאית ובהמשך, לפני תחילת המלחמה, נסעה לאנגליה, שם נשארה עד סוף המלחמה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה סולק מבית הספר בגלל יהדותו ולמד בבית ספר מקצועי יהודי. אחרי המלחמה מילא את החסר בלימודיו, התקרב למפלגה הקומוניסטית הרומנית ובגיל 18 היה לחבר בה. ב-1947 עמד בבחינות הבגרות. הוא נרשם ללימודים באוניברסיטה בשפה ההונגרית של קלוז' (בעיר זו היו שתי אוניברסיטאות, אחת בהונגרית ואחת ברומנית) ללימודי בלשנות ופילוסופיה, במגמה ראשית הונגרית ומגמה משנית צרפתית, אך בשנה השנייה החליף את הצרפתית ברוסית.
במהלך שנת הלימודים השנייה עבר ללימודים בלנינגרד, בברית המועצות, שם סיים בהצטיינות במקום הראשון וקיבל רשות להמשיך במסלול ישיר לדוקטורט באסתטיקה. במהלך הלימודים שם הכיר את אשתו לעתיד, שמוצאה היה גם מרומניה, ז'אנינה קפה-תאודורסקו. יאנושי קיבל דוקטורט בפילוסופיה ב-1955 וחזר לרומניה.
לאחר שובו לרומניה היה פעיל במסגרת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית והחל מ-1956 היה מדריך בסקציה של האומנות. במקביל הוא כותב ספרים, מרצה באוניברסיטה ועורך בהוצאה לאור. ב-1958 שינה את שמו לשם העט, ששימש אותו. במשך ארבעה עשורים היה פרופסור לפילוסופיה ואסתטיקה בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט. מ-2001 קיבל חברות כבוד באקדמיה הרומנית.