google/wiki40b huggingface dataset:
את אינך יודעת

רקע היסטורי

השיר נכתב על ידי טשרניחובסקי בשנת 1925 בפיכטנגרונד בהיותו בן 50 לאהובתו רוזה רחל רוזנשטיין, שהייתה אז אישה נשואה בת 25. בעת פגישתו הראשונה עמה בהיותה בת 17 והוא בן 42 היא שאלה אותו מדוע הוא כותב בשפה העברית ולא ברוסית, שהיא שפת אמו. בתגובה לכך הוא ענה שהעברית היא שפתו והוא לא יכול לכתוב אחרת. באותו מפגש סירבה להיענות לחיזוריו, אך מאוחר יותר הם נפגשו בשנית והתפתח ביניהם רומן (כאשר שניהם היו נשואים).

מבנה השיר

לשיר שלושה בתים. בכל הבתים יש קפיצות אופייניות. קפיצות אלו זהות בשני הבתים הראשונים ונבדלות במעט בשורה שלישית בבית האחרון. קפיצות אלו לשיר מבנה אסתטי ייחודי והן אופייניות לכתיבתו של טשרניחובסקי. 
בנוסף, כל אחד מהבתים מכיל שמונה שורות, ומתחיל ומסתיים באנפורה (חזרה) של השורה "את אינך יודעת עד מה יפיפית!".

פרשנות

זהו שיר אהבה לאילאיל (שם זה לא מוזכר בשיר, אך מחזור השירים שהוא משתייך אליו קרויה "שירים לאילאיל") והוא מתאר אהבה חמקמקה וארוטית בין דובר השיר לאילאיל, שאליה הוא פונה בגוף שני.

הלחנת השיר

השיר הולחן על ידי הזמר שלמה ארצי ונכלל באלבומו ה-11, "גבר הולך לאיבוד" (1978). ביצוע זה נכלל במקום 14 במצעד הפזמונים העברי השנתי לתשל"ח (1978).
בית חרושת

בית חרושת או מפעל הוא סדנת ייצור גדולה, לרוב ממוכנת, שבה מייצרים דברים (כגון כלי רכב, מוצרי צריכה, מכשירים ביתיים, שעונים, אריזת ושיווק מזון ועוד). בתי החרושת המודרניים ממוכנים ברובם ומתבססים על פס ייצור.
בית חרושת הוא בדרך כלל מבנה גדול ומקורה, שבו אולם אחד גדול ("אולם ייצור") ובצידו מספר חדרים שנועדו להנהלה ולעובדים (משרדים, חדר אוכל, חדר מנוחה, ארוניות לציוד אישי וכו'). לעיתים קרובות, קרוב לבית החרושת ישנו מחסן בו מאוחסנים חומרי הגלם והתוצרים. באולם הייצור פזורות מכונות המהוות חלק מפס הייצור. לצידן ניתן למצוא כלי עבודה, כיסאות לפועלים וכבלי חשמל, מים, אוויר ותמסורת. באולמות ייצור מסוימים ישנו עגורן גשר המרחף מעל כל מרחב הייצור ומאפשר העברת משאות כבדים ממקום למקום בתוך האולם בקלות ויעילות. באולמות שבהם אין עגורן משתמשים לרוב במלגזות. המפעלים המתקדמים ביותר מתבססים על פס ייצור שכמעט כולו אוטומטי שרוב העבודה בו נעשית על ידי רובוטים המבוקרים בידי מחשב.
בתי החרושת החלו להופיע בעקבות המהפכה התעשייתית ורתימת כוח הקיטור על מנת לבנות מכונות שמסוגלות לבצע עבודה גדולה בהרבה מאשר מסוגל האדם הרגיל. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו בתי החרושת מקור פרנסתם העיקרי של תושבי הערים, שגדלו מאוד באותה תקופה. באותה תקופה הייתה מודעות מאוד נמוכה לזיהום אוויר והמפעלים גרמו לערפיח גדול שנפלט מארובותיהם עקב הצורך בשריפת פחם ודלק אחר כדי להניע את המכונות. בשנות ה-60 גדלה המודעות לאיכות הסביבה ובשנות ה-80 החלו בתי חרושת לנקוט בהדרגה צעדים להקטנת זיהום האוויר שהם גורמים. גם העברת מקור הכוח משריפת דלק לחשמל גרמה לירידה בערפיח ובזיהום הנפלט מבתי החרושת.
עדות להווי החשוב של בתי חרושת ממוכנים אלה ניתן למצוא בסרטו של צ'ארלי צ'פלין על הווי התעשייה בשנות ה-20 של המאה ה-20: "זמנים מודרניים".
אליפסה

אליפסה (בעברית, אליפטי הוא סְגַלְגַּל) היא צורה גאומטרית, שהיא המקום הגאומטרי של כל הנקודות  במישור שסכום מרחקיהן משתי נקודות קבועות במישור, הנקראות מוקדים (Foci), הוא קבוע. האליפסה דומה למעגל פחוס ולמעשה המעגל הוא מקרה פרטי של אליפסה, שבו שני המוקדים הם באותה נקודה. כל אליפסה אפשר לקבל על ידי מתיחה של מעגל בגורם קבוע בכיוון כלשהו.
האליפסה היא חתך חרוט, שאפשר לתאר על ידי משוואה מהצורה  או הכללות שלה.
לאליפסה יש שני צירי סימטריה: הציר הראשי מחבר את שתי הנקודות הרחוקות ביותר זו מזו, והציר המשני, המאונך לו. הציר הראשי עובר דרך שני המוקדים. הצירים נפגשים במרכז הכובד של האליפסה. שיקוף ביחס לצירים יוצר את חבורת הסימטריות של האליפסה, שהיא בעלת ארבעה איברים. (אלא אם האליפסה היא מעגל, שחבורת הסימטריות שלו אינסופית).
כחתכי חרוט אחרים, לאליפסה יש תכונות גאומטריות ופיזיקליות חשובות. על-פי חוקי קפלר, מסלולו של כוכב לכת מהווה אליפסה שהשמש נמצאת באחד משני המוקדים שלה. המסלול של מתנד הרמוני במרחב הפאזה (שהקואורדינטות שלו הן המיקום והתנע) הוא אליפסה. קרן אור היוצאת ממוקד של האליפסה ופוגעת בהיקף האליפסה (המשמש מראה, המחזירה קרן אור בזווית החזרה השווה לזווית הפגיעה), תוחזר תמיד אל המוקד השני. הקול מוחזר על-פי כללי החזרה זהים, ולכן שיחה המתקיימת במוקד אחד של חדר אליפטי תשמע היטב במוקד השני שלו.

האליפסה הקנונית

בגאומטריה האנליטית מתארים עקומות בקואורדינטות קרטזיות, כאשר כל נקודה מיוצגת על ידי הזוג הסדור (x,y), המקיימת משוואה מתאימה. אליפסה שציריה מתלכדים עם הצירים (ולכן מרכז הכובד שלה ממוקם בראשית הצירים) אפשר לתאר באמצעות המשוואה , כאשר 2a ו-2b הם ארכי הצירים. אם a>b, מוקדי האליפסה נמצאים על ציר ה-x, במרחק  מהראשית. לאליפסה זו יש גם הצגה פרמטרית, 
, שממנה אפשר לראות שהאליפסה מתקבלת ממעגל היחידה על ידי מתיחת הצירים ביחס של a ו-b בהתאמה. מכאן נובע ששטח האליפסה הוא .
אם המרחק בין שני מוקדי האליפסה הוא 2c, אז היחס  נקרא מקדם ה"אקסצנטריות" של האליפסה. זהו מספר בין 0 ל-1; ככל ש- קרוב ל-0 האליפסה דומה יותר למעגל, וככל ש- מתקרב ל-1 האליפסה נעשית צרה יותר.

האליפסה הכללית

המשוואה שהוצגה לעיל מתארת את האליפסה הקנונית. כל אליפסה אפשר להביא לצורה הזו, על ידי הזזת המרכז אל הראשית, וסיבוב הצירים כך שהציר הראשי יתלכד עם ציר ה-x. גם להפך:  האיזומטריות של המישור (הזזות, סיבובים ושיקופים) מעבירות אליפסה לאליפסה. אם מרשים גם מתיחה של הצירים, אפשר להגיע מכל אליפסה למעגל היחידה. המשוואה הכללית ביותר של אליפסה היא התבנית הריבועית , כשמתקיים התנאי  (ללא תנאי זה מתארת המשוואה חתכי חרוט אחרים: פרבולה או היפרבולה, ובמקרים מנוונים אפילו ישר או זוג ישרים). צירי האליפסה מקבילים לצירים הקרטזיים אם ורק אם .
אנרגיה חלופית

אנרגיה חלופית הוא שם כולל לאנרגיה שמקורה אינו דלק מאובן. להבדיל מהמונחים אנרגיה ירוקה או אנרגיה מתחדשת, אשר בעיקרם מתן מענה לצורך בהקטנת הזיהום, המונח אנרגיה חלופית מתייחס בעיקר לבעיית התלות בנפט המתכלה ובייצרניו.

רקע

רוב האנרגיה המופקת כיום בעולם נובעת ממקורות מחצביים כמו דלק מאובנים (נפט, פחם וגז טבעי) ואנרגיה גרעינית, שהשימוש בהם כרוך בהקטנה משמעותית של מאגר האנרגיה הזמינה האצורה בהם.
הסיבה העיקרית לחיפוש אנרגיה חלופית היא החשש מפני התמעטות עד כדי העלמות של מקורות האנרגיה הזמינים כיום בצד ההבנה כי מקורות האנרגיה היום נמצאים בשליטת מספר מצומצם של מדינות ומעשירים שכבה מצומצמת של בני-אדם. הנושא עלה לסדר היום העולמי מיד עם פרוץ משבר הנפט של שנת 1973 כאשר מחיר חבית נפט עלה מ-2 דולרים אמריקניים עד כ-40 דולר אמריקני. ובפעם השנייה כעשור לאחר מכן בעת אסון צ'רנוביל כאשר הוכח כי האלטרנטיבה הגרעינית מסוכנת מאד.
המונח אנרגיה חלופית מתייחס בעיקר לסוגים שונים של אנרגיה מתחדשת, כמו אנרגיית מים (כמו אנרגיה הידרואלקטרית, אנרגיית גאות ושפל ואנרגיית גלי הים), אנרגיה סולארית, ביומסה (כולל דלק ביולוגי), אנרגיה גאותרמית ואנרגיית רוח. עם זאת, המונח כולל גם מקורות אנרגיה סינתטיים שמקורם במשאבים מתכלים, שלא נוצלו באופן משמעותי עד פרוץ משבר הנפט בשנות ה-70 של המאה ה-20. מקורות אלו כוללים פצלי שמן, חולות ביטומניים (חול זפת) אבני פחם ואדמת כבול בעלי נצילות אנרגיה נמוכה וכן הפקת גז ודלק נוזלי מפחם טבעי.
יהודה משה דנציגר

רבי יהודה משה דנציגר (י' בכסלו תרנ"ג, 29 בנובמבר 1892 - כ"ג באדר א' תשל"ג, 16 בפברואר 1973) היה האדמו"ר מאלכסנדר בארץ ישראל לאחר השואה.

ביוגרפיה

בנם של הרב יחיאל יוסף טיברג מפלאוונה (בנו של ר' הירש פלאוונער, מחשובי חסידי וורקא אלכסנדר) והענדל בת רבי דוד דב טאוב, ה"בנין דוד". בבחרותו למד אצל הרב אברהם אליעזר רוטנברג, דיין בלודז' ובגיל 13 קיבל סמיכה. נסע 50 פעמים לרבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר. בהצעת רבו התארס לאסתר פערל, בת דודו רבי בצלאל יאיר דנציגר, אחיו של הרבי. לאחר פטירת רבי ירחמיאל ישראל יצחק, היה לחסידו של אחיו רבי שמואל צבי. נישא בשנת תרע"ג. 
בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט עם חמיו ודודו ללודז'. הוא נסע לאוסטרובצה ללמוד אצל רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה. לאחר מכן עסק במסחר ביין שייבא מקרקוב. בתקופה זה נסע גם לחצרותיהם של רבי ישכר דב מבעלז ורבי ישראל מצ'ורטקוב.
בשנת תרצ"ג נסע ללונדון שם כיהן כרב בבית הכנסת טריסק. לאחר מספר חודשים, בהיעדר אשרת שהיה, גורש לפולין. בסוף שנת תרצ"ד עלה לארץ ישראל עם אשתו ובנו רבי אברהם מנחם. הוא התיישב בירושלים ועסק בתורה, כשהוא חי בעניות ודחקות. בתקופה זו עסק גם בתורת הסוד. בשנת תרצ"ח נסע לארצות הברית לטפל במחלת עור. בתקופה זה הנהיג את בית הכנסת של חסידי אלכסנדר שם.
בשואה נרצחו האדמו"ר רבי יצחק מנדל, משפחתו ומרבית חסידיו שנמנו בעשרות אלפים. בשנת תש"ז, שרידי החסידים ובראשם הרב נח גד וינטרוב ידידו הגדול  הכתירו אותו לאדמו"ר. הוא הורה לבנו לשנות את שם משפחתו מטיברג לדנציגר, לסמל את המשך השושלת. בהמשך שינה גם הוא את שמו. 
האדמו"ר מאלכסנדר נפטר בבית החולים אסותא בתל אביב ביום כ"ג באדר א' תשל"ג. הוא הובא למנוחות בבית הקברות פוניבז' בבני ברק.
שכל בפולין שמונה ילדים. בן נוסף, דוד הירש עלה לארץ ישראל בסיוע הראי"ה קוק ונפטר בארץ. בנו רבי אברהם מנחם מונה לממלא מקומו.
ג'אמפסטייל

ג'אמפסטייל (Jumpstyle) הוא סוג של מוזיקה אלקטרונית קצבית שהתפתחה מהארדסטייל, ז'אנר של הארד דאנס. הגורם המבליט ז'אנר זה הוא הריקוד המיוחד המשויך אליו.
זהו ז'אנר יחסית חדש שמקורו בבלגיה, והוא התפשט ברחבי אירופה ואף בישראל.

טורנירים וליגות

יש ליגות שונות המתקיימות ברחבי מדינות שונות בעולם וביניהן המוכרות ביותר הן הליגה הרוסית, הפולנית והאנגלית. השופטים הם יוזמי הליגה בדרך כלל, והמשתתפים מצלמים סרטון בו הם רוקדים ושולחים אותו לפורום האינטרנט של הליגה.
כפר חיטיא

כפר חיטיא (גם: כפר חיטייא, כפר חטיה ו- כפר חטיאה) הייתה עיירה יהודית גדולה בגליל התחתון, הנזכרת רבות במקורות חז"ל.
משמעות שמה של העיירה בארמית הוא "כפר החיטים".
העיירה נזכרת בתלמוד הירושלמי כמקום אליו ברח ריש לקיש מפני רבי יהודה נשיאה לאחר שהתגלעה מחלוקת בין השניים, בסמוך למגדלא שמצפון לטבריה: "שמע רבי יודה נשיאה וכעס שלח גותיין למיתפש ית רשב"ל וערק בדא דמוגדלא ואית דאמרין בדא דכפר חיטיא".
העיירה נזכרת במקורות חז"ל גם כעיר מוצאם של מספר חכמים, ובהם האמורא יעקב איש כפר חיטייא והדרשן רבי עזריה דכפר חטיה, וכן נזכרת במדרש בראשית רבה בסיפור מעשה על חבורת פוחזים בני העיירה שנהגו להתנכל למלמד התינוקות בבית הכנסת המקומי, עד שאחד מהם נטה למות ובחר להעביר את ילדיו למשמורת אצל אותו מלמד.
חז"ל זיהו את העיירה בת זמנם עם העיר המקראית "הַצִּדִּים", הנזכרת בספר יהושע בנחלת שבט נפתלי: "וערי מבצר הצרים צר וחמת רקת וכינרת, הצידים - כפר חיטייא, צר - דסמיכה לה, חמת - חמתה, רקת - טיברייא, כנרת - גינוסר".
זיהויה המקובל של העיירה, וכפי שהוצבע עוד בראשית המאה ה-19 על ידי יהוסף שוורץ, הוא בחרבת חיטין שממערב לטבריה. במקום נתגלו ממצאים המעידים על יישוב יהודי גדול שהתקיים במקום בתקופת המשנה והתלמוד.
בקרבת העיירה, אשר ישבה בסמוך לדרך הראשית שבין טבריה וציפורי, שכנו מספר עיירות יהודיות מרכזיות בתקופת המשנה והתלמוד, ובהן בית מעון, ארבל, מגדלא, כפר ימה ומשכנא.
על שם העיירה הקדומה נקרא מושב כפר חיטים שהוקם בסמוך לאתרה בראשית שנות העשרים של המאה העשרים.
ליגת העל האיטלקית בכדורסל

היסטוריה

הליגה נוסדה בשנת 1920 כליגה חובבנית, ורק בשנת 1948 הפכה להיות ליגה מקצוענית. במשך השנים הראשונות לקיומה של הליגה שלטה ללא עוררין מילאנו שעד היום היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הרב ביותר באליפות מאז היווסדה של הליגה, 25 אליפויות.
הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א ונחשבה במשך שנים לאחת מליגות הכדורסל הטובות באירופה ובעולם. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת פעמיים נגד כל קבוצה אחרת בשיטה של בית וחוץ, הווה אומר שבעונה הסדירה יש בסך הכול 34 משחקים. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב מחמישה משחקים כאשר בסופן מוכתרת האלופה, בסיומה של סדרת גמר של הטוב משבעה משחקים.

השתתפות במפעלים אירופאים

עד לעונת 2016-2015 שיחקו שלוש הקבוצות המסיימות במקומות הראשונים במפעל היורוליג (ארמאני מילאנו מקבלת שריון אוטומטי כאחת ממקימות יול"ב), הקבוצה שסיימה במקום הרביעי וכן זוכת הגביע האיטלקי שיחקו במפעל היורוקאפ והקבוצה שסיימה במקום החמישי משחקת במפעל היורוצ'אלנג'. בינואר 2016 הודיעה התאחדות הכדורסל האיטלקית שהחל מעונת 2017-2016  ישחקו קבוצות איטלקיות במפעלי פיב"א בלבד, כך שקבוצות איטלקיות אינן אמורות לשחק עוד במפעלי יול"ב השונים כגון היורוליג והירוקאפ. 
בקיץ 2008 השעתה התאחדות הכדורסל האיטלקית את קבוצת אלדו נאפולי ואת קבוצת אורלנדינה באסקט הסיציליאנית מכל פעילות (הורדו לליגות הנמוכות), לאחר ששתי הקבוצות עברו על תקנות הליגה כאשר רשמו שחקנים באופן לא חוקי. בעקבות זאת צומצמה הליגה מ-18 ל-16 קבוצות.
ערי גלס

קורות חייו בגרמניה

גלס נולד בשנת 1897 בברלין בגרמניה תחת השם אריך גלס. 
במלחמת העולם הראשונה לחם ביחידת קומנדו וכטייס קרב בצבא הקייזר.
למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן  ובין השנים 1919-1920 בבית הספר באוהאוס בוויימאר אצל ליונל פיינינגר ויוהנס איטן. התמחה במיוחד בעבודות הדפסים בחיתוכי עץ ובלינולאום. למד גם בבית הספר הגבוה לאמנות "הוכשולה פיר קונסטארציהונג" בברלין, ככל הנראה אצל וילי ייקל ופיליפ פרנק. הצטרף לקבוצת "ריינלנד הצעירה" Junge Rheinland ונמנה  עם ידידיו של האמן אלפרד קובין. מנישואיו לאשה יהודיה ממשפחה מתבוללת, מילֶה, נולד בנו גוטהארד, שנודע לימים כממציא הישראלי עוזי גל. אחרי גירושיו הבן עבר לחזקת גרושתו. אריך גלס התחתן שוב, עם סוזנה, ומנישואין אלה נולדו שלושה בנים נוספים, מיכאל, יורם וראובן. אחרי שנת 1926 עבד אריך גלס כגרפיקאי עצמאי בויימאר ובברלין. כמו כן עסק בהוראת ציור וגרפיקה. באותה תקופה יצירתו הושפעה ממקס ליברמן.
בשנים 1932-1933, בנסיבות המאבקים הפוליטיים הגורליים שעברו על גרמניה, פנה גלס יותר אל הציור המגויס, בעיקר הסאטירי.
בשנת 1933 עבד גם כצלם עיתונות. אחרי עליית הנאצים לשלטון בשנת 1934 עלה לארץ ישראל יחד עם משפחתו והתיישב בקיבוץ יגור.

חייו ופעילותו בארץ ישראל

בארץ ישראל עיברת את שמו הפרטי לערי ונעשה מעורב כ"אמן של ההתיישבות העובדת". בכל התחומים שהיה מוכשר בהם: כצייר, גרפיקאי, מאייר וצלם. השתתף בתערוכות שאורגנו סביבה - בבית פבזנר בחיפה, בשנת 1940, בתערוכות שבמסגרת הקיבוץ המאוחד. כחבר ב"הגנה" בימי המאבק לעצמאות חזר להשתמש בניסיונו הצבאי וביצע טיסות לאיסוף מודיעין.
בשנת 1957 עזב את הקיבוץ והתיישב בעכו.
בשנת 1955 הציג בתערוכה קבוצתית בעכו. בשנת 1967 לקח חלק בתערוכה הראשונה לרישום גרפי בישראל, במוזיאון בחיפה. 
יצירותיו הוצגו בתערוכה "קומונה מחייכת" (2006).
צילומים שיצר בעזרת אשתו, זיוה, על העיר העתיקה בעכו הוצגו במסגרת תערוכה "עשור לעכו" ב-1958. 
ערי גלס נפטר בחיפה בשנת 1973.
יוסף שה-לבן

יוסף שה-לבן (כ"ח בכסלו תרס"ז 15 בדצמבר 1906 – 1982) היה חוקר ומבקר ספרות, מורה לספרות ומחנך.

תולדותיו

נולד ליעקב ופייגה בשם יוסף סאלאוואן באיבנובקה שבגוברניית חֶרסוֹן, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). אביו, מצאצאי הסבא משפולה, נמנה עם מייסדי המושבה החקלאית "מסילה חדשה" ליד איסטנבול.
התחנך חינוך עברי, למד בישיבה ורכש השכלה כללית בשְּפּוֹלָה (שפּאָלע, Шпола; כיום במרכז אוקראינה). הוא התנדב ללמד בצבא האדום. במקביל היה פעיל בארגונים "צעירי ציון" והחלוץ".
שה-לבן עלה לארץ ישראל בתקופת העלייה השלישית. היה בן שש-עשרה כאשר נמלט מאוקראינה דרך פולין בשנת 1922. בין השאר, עבד בייבוש ביצות בנהלל ובלפוריה. כאשר שחלה נסע לירושלים ולמד בסמינר העברי למורים. הוא למד ספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. לימד שנתיים במושבה כנרת, שם התיידד עם רחל המשוררת.
בשנת 1929 נשלח, כפעיל בתנועת "החלוץ הצעיר", להיות מורה שליח במזרח אירופה ולימד חמש שנים עברית בגימנסיה בלטביה בטרם מלחמת העולם השנייה. במסגרת פעילותו עזר לתלמידים רבים לעלות ארצה, וכך ניצלו מהשואה. אחר כך, לימד בנהלל, ובכפר אז"ר. הקים את בית הספר לילדי העובדים בעין גנים בפתח תקווה וניהל אותו. במשך שנים רבות היה מורה בתיכון קוגל בחולון ובסמינר הקיבוצים. היה חבר טוב של עגנון בתקופת לימודיו בירושלים, וקיפניס כשעבר לגור בתל אביב. הוא ליווה את הביקור הראשוני של ביאליק בארץ ישראל.
שה-לבן פרסם עשרות ספרי ביקורת, שני כרכים על ספרות כללית, בדגש על הספרות הרוסית וכן ספרי ביקורת מוקדמים, ביניהם על יצירות עגנון וברנר. בביקורות שלו על ביאליק וש"י עגנון הדגיש שה-לבן את ניבוי השואה ביצירותיהם. בשנותיו האחרונות כתב את סדרת הערות והנחיות ללימוד וקריאה, בהוצאת אור עם, אשר ראו אור בשנים 1975- 1982 (והמשיכו במהדורות עד 1986) ועסקו בעיקר בביקורת הסיפורת ושירה עברית.
בתו היא המוזיקאית צפירה יונתן, אשתו לשעבר של המשורר נתן יונתן. בנו הוא איש ההיי-טק והאמן עדי שה לבן לב.
הנרי מונסקי

קורות חייו

הנרי צבי הירש מונסקי נולד ב-1890 באומהה לאברהם בנימין, סוחר דגים, ולאשתו השנייה בטסי לבית גרינבלט, מהגרים מאזור ליטא, אשר היו יהודים אורתודוקסים. ב-1907 סיים בית ספר תיכון וב-1912 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קרייטון  שבעירו. הוא החל בפעילות ציבורית בקרב הקהילה היהודית באומהה ואימץ עמדות ציוניות. במקביל, הצטרף לארגון "בני ברית" וב-1913 התמנה לנשיא הלשכה באומהה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרצו משבר חברתי ומשבר כלכלי, ומונסקי נרתם לתמיכה ולפעילות במספר ארגוני סיוע, סעד ושיקום בקרב האוכלוסייה הכללית והיהודית ובכללם הג'וינט ועיר הילדים  שהקים הכומר אדוארד פלאנגן .
ב-1938 נבחר מונסקי לנשיא ארגון בני ברית. הוא פעל להרחבת פעילותו של הארגון, ומספר חבריו עלה מ-82,860 ב-1939 לכדי 300,000 בתום מלחמת העולם השנייה.
מונסקי היה אקטיביסט בגישתו למתחולל באירופה עם עליית כוחה של גרמניה הנאצית ופעל מול הממשל האמריקני להקשחת עמדתה של ארצות הברית מול גרמניה, אך ללא הועיל.
לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, יזם מונסקי מגבית בקרב חברי בני ברית לרכישת איגרות מלחמה שהנפיק הממשל האמריקני, והועלה סכום של כ-135 מיליוני דולרים. עוד פעל לתמיכה בארגון הצלב האדום האמריקני וזכה להוקרה אישית מנשיא ארצות הברית פרנקלין דלנו רוזוולט.
בהמשך, כשהלכו והתגברו הידיעות על השמדת יהודים באירופה, יזם מונסקי את "הוועידה היהודית-אמריקנית" שמטרתה הייתה לאחד בין כל הארגונים היהודיים בארצות הברית לצורך הבעת עמדה אחידה מול הממשל האמריקני בסוגיית הצלת יהודי אירופה. בהמשך הגישו חברי הוועידה נייר עמדה לוועידת ברמודה.
מונסקי, אשר זכה להערכה בחוגי הממשל האמריקני, כיהן כחבר-יועץ במשלחת ארצות הברית לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו אשר התכנסה בין אפריל ליוני 1945, דנה בעקרונותיו המרכזיים של הארגון, וקבעה את הגופים המרכזיים הנמצאים בו ואת דרכי פעולותיו העיקריות. הוועידה הסתיימה בחתימת מגילת האומות המאוחדות.
בשל מעמדו בחוגי הממשל האמריקני, נתפש מונסקי כבעל השפעה גם בעניינים בינלאומיים. לקראת כינוס ועידת סן פרנסיסקו, פנה ראש הממשלה הבולגרי קימון גאורגייב ליושב ראש ארגון בני ברית בבולגריה זכריה אלקלעי בבקשה שהארגון יפעיל את השפעתו בארצות הברית, כדי שבולגריה לא תקופח במסגרת חוזה השלום העתידי. הארגון נעתר לבקשתו, ומונסקי השיב בכתב לגאורגייב שהארגון יפעל לסייע לבולגריה. התשובה גרמה לקורת רוח רבה בממשל הבולגרי והובילה ליחס אוהד כלפי התנועות הציוניות השונות.
מונסקי העיד בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל וצידד בעמדתה של הסוכנות היהודית.
ב-2 במאי 1947, בעודו מנהל את דיוני הוועידה היהודית-אמריקנית בניו-יורק, לקה הנרי מונסקי בהתקף לב ונפטר כעבור מספר שעות.
הוא הובא לקבורה בבית העלמין היהודי "בית המדרש הגדול" בבלוויו, נברסקה.

משפחתו

ב-2 במאי 1915 נישא הנרי מונסקי לסאדי לבית לסר (באנגלית: Sadie Lesser) ולזוג נולדו שלושה ילדים: ג'וי, הרברט וברברה.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 התגרשו בני הזוג, וב-3 בנובמבר 1937 נישא מונסקי לאהבת נעוריו דייזי הירש (באנגלית: Daisy Hirsh), אחייניתו של אדולף קראוס, שהיה מראשי ארגון בני ברית, ולזוג נולד ילד אחד.

הנצחתו

ב-1953 הוסב שמו של המושב "תמרה" לרמת צבי לזכרו של הנרי צבי מונסקי.
רחוב לאפייט

רחוב לאפייט (באנגלית: Lafayette Street) הוא רחוב באזור מנהטן תחתית של רובע מנהטן בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
מוצאו של הרחוב מפגש הרחובות ריד (Reade Street) וסנטר (Centre Street), צפונית לבניית עיריית ניו יורק, והוא חוצה את השכונות צ'יינה טאון, סוהו וגריניץ' וילג' ומסתיים במפגש הרחובות 9 ו-10 עם שדרת פארק.
מתחת לרחוב עובר קו שדרת לקסינגטון של הרכבת התחתית של ניו יורק, ולאורכו של הרחוב שלוש תחנות: תחנת רחוב ספרינג (Spring Street), תחנת רחוב בליקר (Bleecker Street) ותחנת כיכר אסטור (Astor Place).

היסטוריה

הרחוב נבנה על ידי יזם הנדל"ן ג'ון ג'ייקוב אסטור אשר קנה את השטח בשנת 1804 בעבור 45,000 דולרים. אסטר החכיר את השטח ליזם צרפתי בשל דלקרוה אשר הקים במקום אתר נופש וקרא לו "גני ווקסהול של ניו יורק" על שם אתר נופש דומה שנמצא בסמוך ללונדון. עם תום החכירה, בשנת 1825, הקים אסטור רחוב לאורכו של השטח וקרא לו "כיכר לאפייט" על שם גילבר דו מוטייה, מרקיז דה לה פאייט, גיבור מלחמת העצמאות של ארצות הברית. הרחוב היה פופולרי ביותר, והשטחים מצדדיו נמכרו במהירות לאמידי העיר ניו יורק אשר בנו לאורכו של הרחוב בתי טרסה (כגון בתי הקולונייד רו שנבנו בסגנון ניאו קלאסי).
עם השנים ירד מעמדו של הרחוב וחלק מבתי הרחוב נהרסו על מנת להקים במקום מחסנים ומבני תעשייה.

אתרים בעלי חשיבות

ברחוב ממוקם בניין שרמרהורן, ספריית אסטור (מבנה משנת 1864 בו ממוקם כיום "התיאטרון הציבורי" של ניו יורק), וכן בניין שרמרהורן שנבנה בשנת 1888 במקום בו עמדה אחוזת שרמרהורן.
אפונסו אלווס

קריירת מועדונים

אלווס נולד בבלו הוריזונטה, העיר השלישית בגודלה בברזיל. אביו נפטר בהיותו בן 9. לאלווס אח ואחות.
החל לשחק כדורגל באתלטיקו מיניירו מברזיל. בשנת 2002 עזב את ברזיל והחל לשחק במועדון השוודי אורגריט מהעיר גטבורג. שנתיים מאוחר יותר עבר למאלמה, וזכה עמה באליפות ליגת העל השוודית. לאחר הזכייה המשיך לשחק במאלמה, כאשר בשנת 2005 הבקיע 14 שערים ב-24 משחקי ליגה, שזיכו אותו בתואר מלך השערים בפעם השנייה ברציפות. באותה עונה סיימה מאלמה במקום החמישי.
ב-2006 עבר להירנביין תמורת 4.5 מיליון אירו, מה שהפך אותו להעברה היקרה ביותר בתולדות הירנביין. בשנת 2007, לאחר שבשנה הקודמת סיים כסגן מלך השערים, הצליח לסיים כמלך השערים של ליגת העל ההולנדית עם 34 שערים. מספר זה הוא גם שיא מועדון לשחקן הירנביין. אלווס הוא הברזילאי השלישי שמסיים כמלך שערי הליגה ההולנדית, לאחר חלוצי פ.ס.וו. איינדהובן בעבר רומאריו ורונאלדו. כמו כן, הוא סיים שני "במירוץ" לזכייה בנעל הזהב האירופית, נקודה אחת פחות מפרנצ'סקו טוטי מרומא. בסיום עונת 2007 זכה בתואר כדורגלן השנה בהולנד.
במהלך משחקו השני בלבד בקבוצה, ב-7 באוקטובר 2007, הבקיע 7 שערי ליגה במהלך ניצחונה של הירנביין 0-9 נגד הראקלס אלמלו, ובכך קבע שיא למספר השערים שנכבשו על ידי שחקן אחד במשחק אחד בליגה ההולנדית.
בסוף חלון ההעברות של ינואר 2008 חתם במידלסברו מהפריימר ליג ל-4.5 שנים, לאחר שהנהלת הקבוצה שילמה תמורת כרטיס השחקן שלו 12.7 מיליון לירות שטרלינג. ערך את משחק הבכורה שלו ב-9 בפברואר, לאחר שעלה כמחליף במשחק מול פולהאם. הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח הייתה במשחק גביע ה-FA מול שפילד יונייטד. במשחק מול מנצ'סטר יונייטד הוא הבקיע את שני שערים הראשונים עבור מידלסברו, ובסיום העונה הבקיע שלושער מול מנצ'סטר סיטי. סיים את העונה עם ארבעה שערים, ולא הצליח למנוע את ירידתה של מידלסברו לצ'מפיונשיפ.
ב-4 בספטמבר 2009 חתם במועדון א-סד מקטר. ב-31 בינואר 2010 הושאל למועדון הקטרי א-ריאן וב-15 במאי חתם במועדון על חוזה לשנתיים נוספות.
ב-5 באוקטובר 2015 הודיע על פרישה מכדורגל בחשבון האינסטגרם שלו.

נבחרת ברזיל

ב-17 במאי 2007 זומן לראשונה לסגל של נבחרת ברזיל, לקראת צמד משחקי הידידות מול נבחרת אנגליה ונבחרת טורקיה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-1 ביוני במשחק מול אנגליה, לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-73 במקום קאקה. אלווס נכלל בסגל ברזיל לקופה אמריקה 2007. ב-12 בספטמבר 2007 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת במשחק מול נבחרת מקסיקו.
קוציץ

תיאור הסוג

הסוג כולל כ-50 מיני עשבים רב-שנתיים, הנפוצים ביבשות אסיה, אירופה ואפריקה, כאשר רוב המינים מתרכזים באגן הים התיכון. פירוש השם הלטיני הוא 'קוצני', ומכאן גם השם העברי. יש לציין כי השם מתייחס לקוצניות של החפה, ולא כל המינים קוצניים בעליהם. 
סוג זה נתן את שמו למשפחה כולה. בהקשר זה יש להזכיר שרוב בני המשפחה אינם קוצניים. 
עלי הסוג מהווים השראה לעיטורי עמודים מתרבות יוון העתיקה ורומא העתיקה.

מאפייני הסוג

כל בני הסוג הם עשבים רב-שנתיים, שעליהם מחולקים לאונות. 
הפרחים ערוכים בשיבולת ארוכה (כלומר, יוצאים מציר של עמוד הפריחה).
סימן הסוג הוא חפה קוצני בחלקו. חפה הוא איבר בצמח, גלגול של עלה, אך הוא אינו מטמיע וצמוד לפרח. לדוגמה, במין מרווה דגולה, החפה הוא סגול. התפקיד המיוחס לחפה הוא הבלטת עלה הכותרת. 
החפה של סוג זה הוא בעל שיניים קוצניות. 
צבע הפרח לבן, אורכו כ-3.5 עד 5 סנטימטר. מספר האבקנים 4. סימטריית הפרח היא דו-צידית, ובכך הוא דומה לפרחי משפחת השפתניים. פרחים אלה מואבקים על ידי דבורים.
הפרי הוא מטיפוס הלקט, הנפתח עם הבשלת הזרעים. בצמח קיים מנגנון ה'זורק' את הזרעים במרחק מסוים מצמח האם.
אודי בונשטיין

ד"ר אודי בונשטיין הוא פסיכולוג קליני מדריך ופסיכולוג רפואי מומחה ישראלי.

ביוגרפיה

בונשטיין מכהן כפסיכולוג הראשי במרכז הרפואי לגליל בנהריה, ויו"ר האגודה הישראלית להיפנוזה מ-2013. הוא מורשה לעיסוק, למחקר ולהוראת היפנוזה. מייסד ומנהל את "הדדיות - מכון מוכר ללימודי היפנוט". בעבר עמד בראש התוכנית התלת-שנתית לפסיכותרפיה בצפת.
בונשטיין פיתח גישה רב-ממדית לתאוריה של התודעה (theory of mind), המאפשרת אבחון דיפרנציאלי על פני מספר ממדים בלתי תלויים זה בזה, במטרה לאפשר אבחנה מבדלת טובה יותר ומתן מעלה טיפולי מותאם למגוון הפרעות נפשיות.
הוא ממבשרי הגישה ההתייחסותית להיפנוזה - גישה הרואה בהיפנוזה התרחשות אינטרסובייקטיבית. בספרו "היפנוזה: דרכה של הנפש ליצור את הגוף" (2014) מציג בונשטיין גישה תאורטית מבוססת מחקר להיפנוזה, המתבססת על מודל התאוריה של התודעה.
מתגורר כיום בגילון שבמועצה אזורית משגב.
דני רוז האיש מברודוויי

עלילה

הסרט מגולל את סיפורו של דני רוז, סוכן אמנים כושל, מנקודת מבטם של קומיקאים המספרים את הסיפור כאנקדוטה במסעדת קרנגי דלי שניו יורק. החברים בקבוצה מונים כמה סיפורים, אך אחד מהם מכריז שיש לו את הסיפור המצחיק ביותר על דני רוז. הסיפור כולל משולש אהבה ותקרית עוינת עם המאפיה האיטלקית.