פרוס העצרת

פרוס העצרת (או בפרוס העצרת) הוא מועד מיוחד ביהדות, שזוהה במהלך הזמן עם ל"ג בעומר.

מקור המונח

המונח מופיע מספר פעמים במשנה ובתלמוד, בשתי משמעויות.
המשמעות הראשונה היא של העלאת מס ומעשר בהמה, המתרחש לפני כל אחד משלושת הרגלים:
בשלשה פרקים בשנה, תורמין את הלשכה, בפרוס הפסח, בפרוס עצרת, בפרוס החג, והן גרנות למעשר בהמה, דברי רבי עקיבא.
— משנה, מסכת שקלים, פרק ג', משנה א'
שלש גרנות למעשר בהמה, בפרוס הפסח, בפרוס העצרת, בפרוס החג, דברי רבי עקיבא.
— משנה, מסכת בכורות, פרק ט', משנה ה'
כמו כן, בגמרא קיים נימוק מדוע פרוס המועד הוא הזמן להפרשת מעשר הבהמה:
א"ר אבהו כל הן דתנינן פרס פלגא פלגא דל' יום קודם למועד שדורשים בהלכותיו והן גרנות וכו' א"ר יוחנן מפני שהן פירקי לידה ר' אחא ור' תנחום בר חייה בשם ריב"ל כדי שתהיה הבהמה מצויה לעולי רגלים א"ר יודן שלא יבא לידי בל תאחר א"ר יוסה כל המשהה טבלו עובר בבל תאחר תמן
— בבלי שקלים ג א
לפי רבי יוחנן, מדובר בזמנים בשנה בהן הבהמות רגילות ללדת. לפי רבי אחא ורבי תנחום בר חייא בשם רבי שמעון בן לקיש, מדובר בתקופה שבה נהגי בעלי הבהמות לכנס את בהמותיהם לקראת השחיטה, על מנת למכור את הבשר לעולי הרגל. לפי רבי יודן, נקבע המועד על מנת למנוע איחור בהבאת המעשר, ורבי יוסה מרחיב שהמועדים נבחרו להיות קרובים למועד על מנת למנוע שכחה, וכן כי מועד אחד (ולא שלושה) היה בלתי אפשרי לבעלי הבהמות.
המשמעות השנייה היא תאריך שבו מתריעים על מחסור במי שתייה במאגרים:
ירדו לצמחים אבל לא לאילן. ציבחר ציבחר לאילן אבל לא לצמחים. סגין סגין לזה ולזה אבל לא לבורות לשיחין ומערות: מתריעין עליהן מיד. תני מתריעין על האילן בפרס הפסח. לבורות לשיחין ולמערות בפרס העצרת. מעתה אפי' יותר מיכן יותר מיכן מעשה ניסים ואין מתריעין על מעשה ניסים.
— ירושלמי תענית ג ב
על פי מקור מהמאה ה-12, פרוס העצרת הוא המועד בו הפסיקו למות תלמידי רבי עקיבא, שלזכרם נהוגים מנהגי האבלות בספירת העומר. מדובר בצידוק לכך למנהג בחלק מהעדות באותה התקופה להקל במנהגי האבלות בל"ג בעומר:
ואין מנהג לכנוס בין פסח לעצרת, ולא מפני שיש איסור בדבר אלא למנהג אבלות על מה שאירע שבאותו פרק מתו י"ב אלף זוגות תלמידים לר' עקיבא על שלא נהגו כבוד זה לזה, אבל מקדשין שאין שמחה אלא בחופה ונשואין, ומי שכנס אין בו שום איסור בעולם, ואך מנהג בצרפת ופרובינצא לכנוס מל"ג בעומר ואילך, ושמעתי בשם ר' זרחיה הלוי ז"ל מגירונדא שמצא כתוב בספר ישן הבא מספרד שמתו מפסח ועד פרוס העצרת
— מקור: ספר המנהיג לר' אברהם בן נתן הירחי, הלכות אירוסין ונישואין, ס' ק"ו

משמעות השם

עצרת הוא כינויו של חג השבועות, אך ניתן לפירוש גם כחג סוכות או פסח. 
המילה "פרוס" עשויה להתפרש כ"ערב החג", כיוון שביוונית קיימת מילה דומה שמשמעותה "לפני", "בכיוון" או "לקראת". עם זאת, בספרות חז"ל מפורשת המילה כ"מחצית החודש לפני החג", כנגזרת של המילה "פרס", שמשמעותה "חצי". לפי הפירושים השונים במקורות של "פרוס העצרת", מחצית החודש אינה בהכרח ארבעה עשר יום, אלא גם חמישה עשר או שישה עשר.

התאריך של פרוס העצרת

כאמור, שלוש אפשרויות הן שהתאריך המקורי של פרוס העצרת הוא ערב חג השבועות, ערב סוכות או ערב פסח. עם זאת, אין מקור ישיר התומך באחת מאפשרויות אלו.
על פי משנה שקלים, מדובר בא' בסיוון, שחל ארבעה ימים לפני חג השבועות בתאריכו כיום (ו' בסיוון) וחמישה עשר יום לפני חג השבועות על פי הספירה השמשית בספר היובלים (ט"ו בסיוון):
בשלשה פרקים בשנה, תורמין את הלשכה, בפרוס הפסח, בפרוס עצרת, בפרוס החג, והן גרנות למעשר בהמה, דברי רבי עקיבא.
בן עזאי אומר, בעשרים ותשעה באדר, ובאחד בסיון, ובעשרים ותשעה באב.
רבי אלעזר ורבי שמעון אומרים, באחד בניסן, באחד בסיון, בעשרים ותשעה באלול.
— משנה, מסכת שקלים, פרק ג', משנה א'
 
גם הרמב"ם מתייחס לכך, במשנה תורה. הוא מוסר שמדובר בחמישה-עשר יום לפני העצרת:
בִּשְׁלוֹשָׁה פְּרָקִים בַּשָּׁנָה, תּוֹרְמִין אֶת הַלִּשְׁכָּה--בְּרֹאשׁ חֹדֶשׁ נִיסָן, וּבְרֹאשׁ חֹדֶשׁ תִּשְׁרִי קֹדֶם יוֹם טוֹב אוֹ אַחֲרָיו, וְקֹדֶם עֲצֶרֶת בַּחֲמִשָּׁה עָשָׂר יוֹם.
תאוריה שונה טוענת שב"פרוס העצרת" מדובר בעשרים וחמישה ימים לפני עצרת (מחצית ספירת העומר). כלומר, כ"ה בעומר. על פי תיאור זה, המעבר מלוח שנה שמשי ללוח שנה ירחי במאה ה-4 לפסה"נ דחה את המועד בשמונה ימים, עד לציונו בל"ג כנהוג היום.
לפי אפשרות אחרת, היא הפרשנות המקובלת היום, מדובר בשישה-עשר יום לפני חג השבועות בתאריכו היום (ו' בסיוון), הוא ל"ג בעומר. המקור הראשון הידוע אשר נוקט בגישה זו הוא מהמאה ה-12:
ושמעתי בשם ר' זרחיה הלוי ז"ל מגירונדא שמצא כתוב בספר ישן הבא מספרד שמתו מפסח ועד פרוס העצרת ומאי פורסא פלגא כדתנן שואלים בהלכות פסח קודם לפסח ל' יום ופלגא ט"ו יום וט"ו יום קודם העצרת זהו ל"ג בעומר.
— ספר המנהיג לר' אברהם בן נתן הירחי, הלכות אירוסין ונישואין, ס' ק"ו