google/wiki40b huggingface dataset:
גור ורבינסקי

קורות חיים

ורבינסקי נולד כילד השלישי למשפחה של חמישה ילדים להוריו ויקטור ולורטה ורבינסקי באוק רידג', טנסי. אביו היה מדען פולני שעבד כפיזיקאי. בשנת 1967 משפחת ורבינסקי עברה לסן דייגו, קליפורניה, והוא החל את הקריירה המקצועית שלו כגיטריסט בלהקות פאנק רוק, כדוגמת "הנועזים" (Daredevils), וביים את סרטיו הראשונים יחד עם חבריו. לאחר שפיתח תשוקה לקולנוע מכר את הגיטרה שלו ורכש בכסף מצלמת 8 מ"מ. במקביל למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עד לסיום התואר הראשון שלו בשנת 1987. עם תחילת הקריירה שלו ביים קליפים ללהקות רוק. ביניהן בד רליג'ן, L7 ועוד. לאחר מכן המשיך וביים פרסומות לחברות גדולות כמו נייקי, אמריקן איירליינס, קוקה קולה ועוד. בשנת 1993 יצר את קמפיין הפרסום המפורסם "באדוויזר" שכלל צפרדעים מקרקרות. כפרס על הקמפיין הוענק לו פרס "ארי הכסף" בפסטיבל הפרסום בקאן וגם ארבעה פרסי קליאו. ורבינסקי החל את קריירת בימוי הסרטים שלו עם בשנת 1997 עם הסרט "Mousehunt" שזכה לביקורות בינוניות. לאחר מכן ביים את הסרט "המקסיקני" בשנת 2001 שזכה לביקורות צנועות. שנה לאחר מכן ביים את סרטו המצליח הצלצול, שגרף למעלה מ-230 מיליון דולר ברחבי העולם וזכה לביקורות מרשימות. ההצלחה הגדולה ביותר שלו כבמאי הייתה לאחר שזכה לביים את הסרט שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה, שגרף למעלה מ-650 מיליון דולר וזכה למעריצים בכל רחבי העולם ו-5 מועמדויות לפרס האוסקר. לאחר הביקורות הטובות ולאור הצלחת הסרט הראשון, חברת וולט דיסני ביקשה את ורבינסקי לביים שני סרטים נוספים בסדרת שודדי הקאריביים: שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת ושודדי הקאריביים: סוף העולם. בנוסף דיסני פנתה אליו לביים פעם נוספת את כוכב שודדי הקאריביים ג'וני דפ בסרט "הפרש הבודד" (The Lone Ranger) שיצא לקולנוע בשנת 2013. כיום ורבינסקי מתגורר בלוס אנג'לס יחד עם אשתו ושני בניו אנטון ואיבן.
סימאון דני פואסון

קורות חייו

פואסון נולד בעיירה פיתיוויה שבמחוז לוארה בצפון צרפת בשנת 1781. בשנת 1798 הוא החל את לימודיו באקול פוליטכניק בפריז והצטיין בלימודיו, כך שבתוך שנתיים כבר כתב מאמרים במתמטיקה שמשכו את תשומת לבם של המתמטיקאים אדריאן-מארי לז'נדר וסילבסטר פרנסואה לקרואה שהמליצו על פרסומם בכתב העת המדעי "Recueil des savants étrangers" למרות היותו של הכותב סטודנט צעיר ולא ידוע. הצלחתו הכניסה אותו אל חוגי המדענים של התקופה ובפרט הוא זכה לחסותם של ז'וזף לואי לגראנז' ושל פייר סימון לפלס ולתמיכתם.
עם סיום לימודיו הוא קיבל משרת עוזר הוראה באקול פוליטכניק ובמהרה קיבל מינוי של מרצה וב-1806 מונה לפרופסור במקומו של ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, שנשלח על ידי נפוליאון בונפרטה לגרנובל. ב-1808 הוא החל לעבוד כאסטרונום ב"משרד קווי האורך" שהוקם ב-1795 כדי לקדם את נושא הניווט הימי ובפרט לשפר את היכולת לקבוע את קו האורך באמצעות תצפיות אסטרונומיות ומדידה מדויקת של פרקי זמן ארוכים, ובשנת 1809, עם יסוד הפקולטה למדעים, הוא מונה בה לפרופסור למכניקה קלאסית. הוא הפך לחבר במועצת האוניברסיטה ב-1820, התקבל כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים ב-1823 וב-1827 החליף את לפלס כמתמטיקאי ב"משרד קווי האורך".
בשנת 1817 הוא נשא לאישה את ננסי דה-בארדי שילדה לו 4 ילדים. למרות התהפוכות הפוליטיות הרבות בצרפת הוא נמנע מכל עיסוק בפוליטיקה והתמקד רק בנושאים מדעיים. בשנת 1821 הוא קיבל תואר ברון, אך סירב להשתמש בתואר וב-1837 זכה בתואר האצולה הגבוה של צרפת.
בשנת 1832 החברה המלכותית הבריטית העניקה לו את מדליית קופלי.
פואסון זכה להצלחה גדולה כמרצה למתמטיקה וכחוקר. הוא פרסם למעלה מ-300 עבודות מחקר שחלק ניכר מהן עסק בתחומים קשים במתמטיקה טהורה, מתמטיקה יישומית ומתמטיקה פיזיקלית, כמו גם במכניקה קלאסית. במסגרת עבודות אלו מצא פואסון כלים מתמטיים לפתור בעיות פיזיקליות ובמיוחד בתחום האלקטרומגנטיות. כמו כן הוא עסק במכניקה של גופים אסטרונומיים, שם המשיך את עבודתו של לפלס. בתחום זה הוא תרם רבות להבנת המסלולים של כוכבי הלכת תחת ההשפעה ההדדית שלהם זה על זה, ובכך שיפר את תוצאות מחקריו של לגראנז' בנושא. 
עד למותו בשנת 1840 עסק פואסון כמעט רק בהוראה, מחקר ופרסום עבודותיו.

תרומותיו

תרומתו הידועה ביותר של פואסון היא משוואת פואסון המהווה תיקון למשוואת לפלס המתארת (למשל) את התנהגותו של פוטנציאל חשמלי בסביבה ללא מטענים חשמליים. משוואת פואסון מתארת את הפוטנציאל החשמלי במרחב הכולל מטענים חשמליים:

כאשר משוואת לפלס היא המקרה הפרטי בו . פואסון הבין שמשוואת לפלס נכונה רק בחלל ריק ואינה מתארת את התנהגות הפוטנציאל החשמלי בחומר מוצק המכיל מטענים חשמליים. 
בתחום המכניקה האנליטית המשיך פואסון את עבודתם של לגראנז' ושל לפלס, והניח חלק מהיסודות ששימשו מאוחר יותר את ויליאם רואן המילטון וקרל גוסטב יעקב יעקבי בפיתוח תחום זה. בשנת 1831, במסגרת מחקר של אינטגרציה במישור המרוכב גילה פואסון את משוואות נאוויה-סטוקס שהתגלו כעשור מוקדם יותר על ידי קלוד לואי מרי אנרי נאוויה.
בתחום המתמטיקה הטהורה עסק פואסון בשיטות לחישוב אינטגרלים מסוימים, במחקר של טורי פורייה והתמרת פורייה, שסלל את הדרך ליוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה ולברנרד רימן שעסקו גם כן בתחום זה, וכן בחשבון וריאציות. פואסון עסק גם רבות גם בתורת ההסתברות בעיקר בהקשר של ניתוח תוצאות של תצפיות מדעיות. כחלק מהמחקר בתחום זה הציג פואסון את תהליך פואסון ואת התפלגות פואסון המתארים את הופעתם של אירועים אקראיים ובלתי תלויים זה בזה.
לגונת ונציה

גאוגרפיה

לגונת ונציה משתרעת על פני שטח של 550 קמ"ר, בין סילה בצפון לברנטה בדרום. מתוך שטחי הלגונה 8% הם שטחי יבשה, והיתרה שטחי מים. 11% משטחי הלגונה הים שטחי מים בפועל (תעלות) והיתרה, 80% משטחי הלגונה, הם שטחי ביצה מלוחה המכוסים שכבה נמוכה של מי ים מלוחים. הלגונה היא הביצה הגדולה ביותר באגן הים התיכון. הלגונה מקושרת אל הים האדריאטי בשלוש תעלות העוברות בסמוך לאיונים לידו-סן ניקולו (Lido-San Nicolò), מאלאמוקו (Malamocco) וקיוג'ה (Chioggia). גובה פני הים בלגונה משתנה כתוצאה משינויי הגאות והשפל. במקרים מסוימים עולים מי הלגונה ומציפים את איי הלגונה, תופעה הנקראת "אקווה אלטה" (באיטלקית: "מים גבוהים"). לגונה זו היא שריד היסטורי לסדרה של לגונות שהיו קיימות בעבר לאורך חופי איטליה בין רוונה לטריאסטה.

היסטוריה

בשל ההגנה שסיפקו איי הלגונה לתושביה, החלה התיישבות קבע על האיים החל מהמאה השישית. תושבי האיים היבשים אגרו מי גשמים באמצעות מערכת של בארות, והתפרנסו בעיקר מדיג וממסחר. התיישבות זו התפתחה ולימים הפכה העיר ונציה שבמרכז הלגונה לבירתה של רפובליקת ונציה - אימפריה ימית ששלטה במזרח הים התיכון בשלהי ימי הביניים. כיום מהווה הלגונה מרכז תיירות ונכון לראשית המאה ה-21 מבקרים באזור הלגונה למעלה מ-20 מיליון תיירים מדי שנה.

היווצרות הלגונה ושינויים אקולוגיים

הלגונה נוצרה בשלהי עידן הקרח שהסתיים בשנת 3,000 לפנה"ס. עליית מי הים הציפה אזורים נמוכים ושטחים בצפון הים האדריאטי. נהרות האזור ובעיקר נהר הפו הביאו סחף מאזור הרי הדולומיטים. סחף זה הצטבר בסמוך לקו החוף ויצר איונים. 
במהלך ימי הביניים גודרו איי הלגונה בלבנים על ידי תושביה, במטרה לאפשר אגירת מי שתייה במרכז האיים והגנה על מי תהום אלה מפני מליחות הלגונה. במהלך המאות ה-16 וה-17 נחפרו תעלות עמוקות כדי לאפשר הגעת אוניות לנמל ונציה ולנמלים סמוכים. תעלות אלה הביאו להעמקת מי הלגונה מחד, וליצירת איים מלאכותיים מאידך (בשפכים שהוצאו מהתעלות שנחפרו). אזורים רבים הסמוכים לעיירה מסטרה יובשו מהים בעת הקמת נמל העיר.
טלגרף אלחוטי

טלגרף אלחוטי הוא משלוח הודעות למרחוק, כמו בטלגרף, אולם ללא השימוש בכבלים הכרוכים בדרך-כלל בתקשורת טלגרף. טלגרפיה אלחוטית החלה להופיע בשנות השישים של המאה ה-19. אדיסון, למשל, רשם פטנט על מכשיר לקשר רדיו ברכבות בשנת 1885.
ניקולה טסלה ערך את ההדגמה הראשונה של מערכת שכזו בשנת 1893 בסנט לואיס שבמיזורי, ארצות הברית. הוא תיאר והדגים בפרוטרוט את העקרונות הכרוכים בטלגרף אלחוטי. המתקן בו השתמש הכיל את כל הרכיבים ששימשו לבניית מכשיר רדיו בטרם המצאת שפופרת הריק.
מערכת מאוחרת יותר, שזכתה לשימוש נרחב, הודגמה בשנת 1896 בידי גוליילמו מרקוני, אם כי שורשיה נעוצים בעבודתם של מדענים וממציאים רבים אחרים. עוד בימיהם של פאראדיי והרץ בתחילת המאה ה-19, היה ברור למרבית המדענים כי קשר רדיו אפשרי, ואנשים רבים עבדו על פיתוחם של מכשירים מסוג זה. למשל, בשנת 1832 הדגים ג'יימס באומן לינדסיי טלגרפיה אלחוטית לסטודנטים בכיתתו. בשנת 1854 הוא הדגים שידור שחצה מפרץ ברוחב כשלושה קילומטר בסקוטלנד. מרקוני ובראון חלקו את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1909 בשל "תרומתם לפיתוח הטלגרפיה האלחוטית".
כמה עשורים מאוחר יותר הפך הרדיו לנפוץ יותר. מכשירי רדיו מוקדמים לא יכלו לשדר קולות, אלא רק סימני מורס.
קולוסוס רודוס

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1963 כחלק מ"מועדון הספורט קולוסוס" בהשראת הקולוסוס מרודוס. בסיום עונת 2002/03 העפילה מהליגה השלישית לליגה השנייה. בסיום עונת 2004/05 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה במשך עונה אחת (2005/06), שבסיומה נשרה חזרה לליגה השנייה מהמקום ה-14. בסיום עונת 2006/07 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה מהמקום השני.
בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום השלישי בטבלה והפסידה בחצי גמר הפלייאוף לקבוצת פנאתינייקוס 3-1. בסדרה על המקום השלישי, הפסידה לקבוצת פאניוניוס 3-2.
הקבוצה מארחת באולם הספורט ונתוקליו בעיר, המכיל 1,700 מקומות ישיבה.
קיר העורבים

קיר העורבים (בערבית: עראק א-זיע'אן) הוא אתר ארכאולוגי חד-שכבתי בחיפה. האתר שוכן מצפון לשכונת רמת אלון לרגלי מצוק הנמצא ליד כביש הגישה לטכניון (רחוב מאיר יערי). ליד האתר עברה בעבר דרך עתיקה שהובילה משקמונה לחוסיפה (עספיא של היום).
אתר המצוק כולל מערה ומספר גומחות בהן נמצאו כלים המעידים על התיישבות פרהיסטורית. כ-60 מטרים צפונית למצוק התגלה מבנה גדול ששימש, ככל הנראה, כחווה חקלאית מהתקופה ההלניסטית.

תולדות המחקר

האתר נסקר לראשונה על ידי אברהרד פון מילינן ששהה בכרמלהיים בין השנים 1907–1908 וערך מחקרים על הכרמל. הוא ציין את השרידים הפרהיסטוריים וכן אבנים גדולות על פני השטח.
האתר נסקר שוב בשנת 1956 על ידי א' ורשנר. במסגרת הסקר הכין הסוקר תוכנית של מבנה גדול שנמצא ממזרח לטרסה עם הממצאים הפרהיסטוריים. ורשנר תיארך את המבנה על פי הקרמיקה שמצא באתר לתקופה הביזנטית.
בשנת 1966 נסקר האתר שוב על ידי אברהם רונן ויעקב עולמי. הסקר נעשה במסגרת סקר ישראל מפת חיפה-מזרח. בסקר מצאו הסוקרים באתר קרמיקה מהתקופה הפרסית וההלניסטית.
האתר נחפר בשנת 1993 במסגרת חפירת הצלה לקראת סלילת כביש. את החפירה ניהל זאב ייבין מרשות העתיקות.

הממצאים באתר

באתר נמצאו יסודות של מבנה גדול בנוי על מספר מפלסים בעל צורת טרפז. אורך המבנה 50 מטר ורוחבו נע בין 35 מטר ל-18 מטר. המבנה מורכב משני חלקים, בחלקו המערבי בניין שבתוכו חצר, הבניין כולל 8 חדרים. ממזרח לבניין חצר גדולה ואליה צמודים שלושה חדרים בשורה.
קירות המבנה בעלי עובי שנע בין 1.70-1.50 מטר. בנויים מאבני גוויל. בתוך החצר הפנימית, בחלק המערבי, נמצאה בריכה אובלית מטויחת בטיח עמיד למים.
בחצר המזרחית נמצאה ממגורה עגולה שחלקה חצוב בסלע וחלקה חפורה באדמה. הממגורה נבנתה מאבני גוויל. קוטר הממגורה 2.5 מטר ועומקה 1 מטר. בנוסף נמצאה בחצר המזרחית בריכה אובלית באורך 10 מטר ורוחב 7 מטר. אל הבריכה הוביל ערוץ קטן ממעלה המדרון, ייתכן ושימש לאיסוף המים לבריכה.
באתר נמצאה כמות גדולה של שברי כלי חרס מהתקופה ההלניסטית וכן חמישה מטבעות מתקופת תלמי השני המתוארכים בין השנים 280 לפנה"ס ועד 246 לפנה"ס. הממצאים באתר אפשרו את תיארוך המבנה. השערת החופרים היא שהמבנה שימש את יושביו במשך כ-50 שנה, לא נמצאו במקום סימני חורבן או שריפה ונראה שהמקום ניטש לאחר סיום השימוש בו. על פני השטח, בתוך אדמת הסף, נמצאו שברי חרס בודדים מהתקופה הביזנטית. ממצאים אלה מעידים אולי על נוכחות מסוימת באזור בתקופה זו.
מעל 95 אחוז משברי החרסים היו של קנקני אגירה מטיפוסים דומים. נמצאה גם כמות קטנה של שברי "קערות דגים" וכן שברי סירי בישול פכים פכיות ועוד. הכמות הגדולה של כלי אגירה מצביעה על כך שהמבנה שימש כנראה לאחסון יבולים שמן או יין, וכי המבנה שימש כחווה חקלאית.
תקופת תלמי השני מתאפיינת בהגברת הפעילות הכלכלית בארץ ישראל. הוגבר ייצור שמן הזית והיין. שטחים חקלאיים נמסרו או הוחכרו על ידי השלטון. אל האוכלוסייה המקומית התווספו מתיישבים מיוון ומקדוניה. מציאת חווה חקלאית גדולה במקום זה יכולה להעיד על נוכחות הלניסטית מאורגנת באזור.
מועצה אזורית חוף אשקלון

גאוגרפיה

מועצה אזורית חוף אשקלון משתרעת על שטח של 168,000 דונם ומונה כ-17,000 תושבים.
בתחומי המועצה נמצאים שמורת הטבע חולות ניצנים, חופי הים ניצנים וזיקים, אתרים היסטוריים ואתרי תיירות. המועצה מקיפה את העיר אשקלון.
המועצה גובלת במערב בים התיכון ובאשקלון, בצפון במועצה אזורית באר טוביה, במזרח במועצה אזורית באר טוביה, מועצה אזורית שפיר, מועצה אזורית יואב ומועצה אזורית לכיש ובדרום במועצה אזורית שער הנגב וברצועת עזה (עד לפני אוגוסט 2005 גבלה המועצה בדרומה במועצה אזורית חוף עזה אשר כתוצאה מתוכנית ההתנתקות הפסיקה להתקיים מאותו החודש).

כלכלה ותעסוקה

בעבר הייתה החקלאות מקור פרנסה עיקרי. כיום עדיין עוסקים בחקלאות במספר יישובים לצד יזמות, תיירות ומקצועות חופשיים.
המועצה נמצאת בעיצומה של מהפכה תכנונית וביצועית שמטרתה להביא לעצמאות כלכלית. בכלל זה מקדמים אזורי מסחר ותעשייה, מרכזי בילוי ופנאי שיהפכו לאזורי תעסוקה.
בשנים האחרונות] התברכה המועצה האזורית חוף אשקלון בצמיחה דמוגרפית ששיעורה 4.8% בשנה. הגידול הוא פועל יוצא של התרחבות היישובים וקליטת תושבים חדשים, בנים חוזרים וקליטתם של מפוני גוש קטיף.
סם הוף

קריירה

הוף נבחר בסיבוב הרביעי בדראפט של שנת 1956 על ידי ניו יורק ג'איינטס. כבר בעונתו הראשונה זכה עם הג'איינטס באליפות ליגת ה-NFL. ב-1958 העפיל שוב עם הג'איינטס לגמר אליפות ליגת ה-NFL. בגמר הפסידו לבולטימור קולטס בהארכה. זהו המשחק הראשון בתולדות הליגה שנגמר בהארכה ומכונה עד היום "המשחק הגדול ביותר שאי פעם שוחק". בעונה זו נבחר הוף לראשונה למשחק הפרובול. הוא הופיע בארבע משחקי פרובול רצופים בשנים 1958 - 1961. במשחק הפרובול של שנת 1961 זכה בתואר ה-MVP של המשחק. בסוף עונת 1963 החליפו הג'איינטס את הוף והוא הועבר לוושינגטון רדסקינס. בשנת 1969 הוף פרש ונכנס להיכל התהילה של ה-NFL בשנת 1982.
תסביך סינדרלה

תסביך סינדרלה הוא תסביך נשי שכינויו מבוסס על אגדת הילדים סינדרלה, המספרת על ילדה יתומה מאם, המכונה "לכלוכית", הנושעת על ידי נסיך המחפש אחריה ונושא אותה לאישה. בבסיס התסביך קיימת ציפייה נשית פסיבית ורומנטית לנסיך בדמותו של גבר שיציל את האישה משממונה ויעניק לחייה משמעות.
קולט דאולינג הגדירה לראשונה את תסביך התלות הנשית בשם זה בספרה "תסביך סינדרלה - פחדן החבוי של נשים מאי תלות" שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1981, ויצא לאור בתרגום עברי בהוצאת שוקן בשנת 1983.
בספר מביאה דאולינג מחקרים המדגימים את הפחד הנשי מפני הצלחה, ואת רמת הביטחון הנמוכה שיש לנשים בכישוריהן וביכולתן, גם כאשר רמת המשכל שלהן גבוהה ביותר.
הפקולטה לניהול, אוניברסיטת חיפה

החוג לניהול מידע וידע

החוג לניהול מידע וידע החל לפעול בתחילת שנת 2011 (תשע"א) ופועל על פי מודל ה-iSchools המקובל בעולם, המתמקד בחקר הקשר בין מידע, אדם וטכנולוגיה. ד"ר דפנה רבן הייתה ממייסדי החוג ועמדה בראשו עד סוף שנת הלימודים 2015–2016. ראש החוג הנוכחי הוא ד"ר דויד בודוף. החוג פועל בשיתוף פעולה עם המרכז לחקר האינטרנט. בחוג שני מסלולים עיקריים: מסלול לימודי תואר שני עם כתיבת תזה ומסלול לימודי תואר שני עם עבודה מעשית. 
מטרת החוג היא להכשיר חוקרים בתחום זה, ולהקנות לעובדי ידע בארגונים מכל המגזרים ידע תאורטי, כלים ומיומנויות שיאפשרו להם לנהל את משאבי המידע והידע בארגון ולקבוע מדיניות מידע. תוכנית הלימודים כוללת קורסי בחירה המאפשרים מיקוד בפן הניהולי של מידע וידע והתמחות (ספח) בספרנות המתמקדת בפן המקצועי-ביצועי של התחום. תוכנית הלימודים מאופיינת בשילוב של הידע התאורטי, היכולות המחקריות והמיומנויות האנליטיות הנחוצות לקידום השטחים השונים של מדיניות מידע, איתורו, דלייתו, ארגונו ועשיית שימוש בו, כמו גם הכישורים הטכניים והמקצועיים הדרושים לתכנון מערכות ושירותי מידע במגוון סביבות ומסגרות והשפעה על מדיניות מידע. המטרה היא להקנות לתלמידים יכולת ניהול ותיווך אפקטיביים של ידע ומידע ברמה הארגונית.
החוג מיועד לבעלי תואר ראשון המבקשים להתמחות בנושאים הקשורים למידע וידע, ובארגונו בתחומי ההתמחות המקוריים שלהם, ובפרט לעובדים העוסקים בתחום המידע והידע (ספרנים, מידענים, מנהלי ידע, יועצים), שמעוניינים להרחיב, להעמיק ולעדכן את הידע שלהם בתחום מתפתח זה, כמו-גם כדי לקבל כלים ומיומנויות ניהול ידע ומידע.

מרכז שגיא לחקר אינטרנט

מרכז שגיא לחקר אינטרנט נוסד בידי פרופ' שיזף רפאלי, העומד בראש המרכז. בתחילת פעילותו נקרא "המרכז לחקר חברת המידע", ובהמשך שונה שמו לשם הנוכחי, המציין את שמם של אנשי העסקים עמי וטדי שגיא, שתרמו להקמתו. במרכז פועלים חוקרים וסטודנטים מתחומים שונים (מדעי המחשב, היסטוריה, תקשורת, מנהל עסקים, משפטים, פסיכולוגיה, סוציולוגיה ועוד), העוסקים בחיבור שבין החברה, המידע והטכנולוגיה.
שלמה נח קרול

הרב שלמה נח קרול (ב' באב תרפ"ח, 19 ביולי 1928 - ג' בתשרי תשנ"ט, 23 בספטמבר 1998) היה רבו של מושב חמד, ראש ישיבת חמדת שמואל ומפעילי יד לאחים.

קורות חיים

נולד בכפר חסידים לרב מרדכי שמואל קרול רבו הראשון של כפר חסידים ולרבקה. למד בישיבת פוניבז' והתקרב לראשי הישיבה הרב דוד פוברסקי והרב שך. פעל עם הרב שלום דב ליפשיץ להעברת ילדים מעדות המזרח למוסדות דתיים וחרדיים. הפעילות הפכה בסופו של דבר לארגון יד לאחים. נישא לגיטא, בתו של הרב יעקב לנדא רבה של בני ברק ולאחר נישואיו התגורר בבני ברק.
הרב קרול התמנה לרב המושב חמד וכיהן בתפקיד זה עד לפטירתו. במקביל המשיך בפעילותו בארגון יד לאחים. בעת פיצול הארגון בתשמ"ט על רקע הפילוג בין אגודת ישראל לדגל התורה, פרש מהפעילות, בשל השתייכותו למגזר הליטאי.
בשנות ה-60 הקים הרב קרול במושב חמד את ישיבת "חמדת שמואל" על שמו של אביו. הישיבה הפכה בהמשך לכולל אברכים. כיום שוכנת במבנה זה ישיבת מאור יצחק.
בשנת ה'תשנ"ח הוציא לאור את ספרו של אביו משא דמשק.
נפטר בג' בתשרי בתשנ"ט ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו מונה חתנו, הרב אהרן בן-ציון קורנפלד, לרב המושב.
הארמייה ה-13 (האימפריה הרוסית)

היסטוריה

הארמייה הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה ב-12 ביוני 1915, ולמפקדה מונה ולדימיר גורבטובסקי. הארמייה הייתה קצרת ימים, והיא נועדה בסך הכל להוות חוליה מקשרת בין החזית הצפון מערבית לבין החזית הדרום מערבית. ב-20 באוגוסט של אותה שנה, פוצלה החזית הצפון-מערבית לשתי חזיתות נפרדות, החזית הצפונית והחזית המערבית, ובהתאם לכך פורקה הארמייה ה-13. יחידותיה שולבו במסגרת הארמייה ה-3 והמטה שלה הועבר לארמייה ה-12.
מאינאו

היסטוריה

עדויות להתיישבות מן התקופה הפרהיסטורית נמצאו על הגדה הדרומית של האי. בין היתר נמצאו כלי עבודה כגון גרזן, כלי חרס ושברי אבני צור המתוארכים לתקופה הנאוליתית, כ-5,000 שנה לפני זמננו. באזורי החוף הצפוני והדרומי-מערבי נמצאו ונחפרו בתים האופייניים לאזורי חוף של אגמים מתקופת האבן ותקופת הברונזה. סביב שנת 400 לפני הספירה התגוררו באי בני שבטים קלטים, ככל הנראה הלווטים, אשר נהנו מן ההגנה הטבעית של האגם.
בתקופת הכיבוש הרומי נבנה באי נמל קטן אך לא נמצאו ממצאים המורים על קיומו של ישוב. עד לתקופת המלחמות הנפוליאוניות היה האי בבעלותו של המסדר הטבטוני. בשנת 1853 רכש הדוכס פרידריך הראשון מבאדן את האי ובנה עליו ארמון קיץ לשימושו. לאחר מלחמת העולם הראשונה הפכה באדן לרפובליקה אך הדוכס המשיך לשמור על זכויותיו באי. לאחר מותו בשנת 1928 עבר האי לבעלותה של אחותו ויקטוריה, אשתו של גוסטב החמישי, מלך שוודיה. האי המשיך לעבור בירושה גם לדורות הבאים. בשנת 1974 הועבר האי לבעלותה של קרן משפחתית הממשיכה לנהל את האי ונמצאת בשליטת יורשי המשפחה.

כיום

הבעלות על האי נמצאת בידי "קרן לנארט ברנדוט" (Lennart Bernadotte-Stiftung) שהיא גוף משפטי שהוקם על ידי הרוזן ברנדוט מויסבורג שהיה נסיך שוודיה, והדוכס מסמאלאנד. האי מהווה אטרקציה תיירותית והוא משמש כולו כגן פורח ומודל לשמירת הסביבה. על האי ממוקמים גם חממה לפרחים טרופים ופרפרים וכן בית אחוזה המשמש בחלקו כמקום למגורי הבעלים, אולם קונצרטים ציבורי וכנסייה.
באי נטועים זנים רבים ושונים של עצים ובהם גם זנים אקזוטיים יקרי ערך כגון סקוויה ענקית ומטסקוויה. גני האי מעוצבים ומטופחים וכוללים פינות חמד שבהם משולבות פרגולות, מזרקות מים ופסלים. בין זני הפרחים הגדלים ברחבי באי ניתן למצוא ורדים מסוגים שונים, צבעונים, נרקיסים, ועוד. בחממה הצמודה לבית האחוזה מגדלים סחלבים. בבית הפרפרים מתקיימים תנאים טרופיים המאפשרים תנאי מחיה לכ-1,000 פרפרים מכ-80 זנים שונים.
רינה לוינסון

רינה לוינסון-אדלר (נולדה ב-1928) הייתה טייסת בחיל האוויר הישראלי.

קורות חייה

לוינסון-אדלר נולדה בישראל וכבר בנעוריה החלה להדריך בניית דאונים במועדון התעופה בתל אביב. היא בעלת רישיון טיס אזרחי משנת 1946 ובוגרת לימודי הנדסת טיסה מארצות הברית, במהלכם הוכשרה גם כטייסת מטוס דו-מנועי ועברה קורס צניחה.
בשנת 1951 שבה לישראל והתקבלה לקורס הטיס של חיל האוויר הישראלי (יחד עם יעל רום ועם רות בוקבינדר). את הקורס לא סיימה, אך רישיונותיה האזרחיים הוכרו והיא שירתה כטייסת קישור, סיור ותובלה. במהלך מבצע קדש הייתה לווינסון טייסת במסגרת הכוחות שהועמדו לרשות צרפת.
בשנת 1998 עוד פעלה לוינסון-אדלר כמדריכת טיסה אזרחית.
בריגיטה בירליין

ביוגרפיה

בירליין נולדה ב-25 ביוני 1949 בווינה. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים היא למדה משפטים באוניברסיטת וינה וקיבלה תואר דוקטור ב-1971.
כעבור 4 שנים הוסמכה כשופטת והחלה לכהן כשופטת בבית המשפט המחוזי של רובע אינרה שטאדט בווינה למשך כשנתיים. בהמשך החלה לכהן בתפקידים שונים בתביעה הציבורית בווינה ובתביעה הציבורית הפדרלית באוסטריה, עד שמונתה ב-1990 לפרקליטה הכללית בבית המשפט העליון האוסטרי.
ב-2002 המליצה ממשלתו של הקנצלר וולפגנג שיסל למנות אותה לשופטת וסגנית נשיא בית המשפט החוקתי של אוסטריה. המינוי נכנס לתוקפו ב-2003, ובירליין הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שנשאה בתפקידים אלו. בסוף 2017 נשיא בית המשפט גרהרט הולצינגר נאלץ לפרוש בשל מגבלת גיל ובירליין החליפה אותו כנשיאה זמנית, האישה הראשונה בתפקיד זה. כעבור כחודשיים, ביוזמתה של מפלגת החירות האוסטרית, המליצה ממשלת הקנצלר סבסטיאן קורץ על מינויה לתפקיד באופן קבוע.
בעקבות פרשת איביזה  במאי 2019 שגרמה לקריסת ממשלתו של קורץ, ב-3 ביוני היא מונתה על ידי נשיא אוסטריה אלכסנדר ואן דר בלן כקנצלרית, והיא צפויה לכהן בתפקיד עד הבחירות הצפויות למועצה הלאומית של אוסטריה בחודש ספטמבר.

חיים אישיים

בירליין חייה בשותפות עם השופט בדימוס ארנסט מאורר ואין לה ילדים.
יורג בומה

קריירת מועדונים

בומה גדל בקרל צייס ינה, מועדון מהעיר ינה שבגרמניה המזרחית. בשנת 1992 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, וכעבור שנה עבר לנירנברג, ובהמשך לאיינטרכט פרנקפורט, מינכן 1860 וארמיניה בילפלד. הקדנציות של בומה בקבוצות אלו מעולם לא ארכו יותר משנתיים. בשנת 2000 חתם בומה בשאלקה 04, שהפכה למועדון המזוהה עמו ביותר. עם שאלקה 04 זכה בומה פעמיים בגביע הגרמני. בעונת 2001 הבקיע צמד בניצחון על אוניון ברלין בגמר הגביע הגרמני, וכעבור שנה הבקיע שער בניצחון על באייר לברקוזן. בומה היה חלק ממחזור סיום דרמטי בעונת 2001, בו שאלקה 04 הייתה קרובה מאוד לזכות באליפות, לאחר שהייתה צריכה לנצח את אונטרהאכינג ושבאיירן מינכן תפסיד להמבורג. שאלקה פיגרה 2-0 מול אונטרהאכינג והפכה את התוצאה ל-3-2, כאשר בומה מבקיע צמד מהיר, והמשחק הסתיים בתוצאה 5-3 לשאלקה, כשהמבורג עלתה ליתרון 1-0 מול באיירן מינכן בדקה ה-90 משער של סרגיי ברברז, ואוהדי שאלקה החלו לחגוג את זכייתם באליפות, אך בומה ושאלקה הפסידו את האליפות על אף שזו כמעט הייתה מובטחת להם, עקב שער שוויון של פטריק אנדרסון מבאיירן מינכן מול המבורג עמוק בתוך תוספת הזמן. המקום השני בו סיימה שאלקה, הבטיח לה את המקום בליגת האלופות בעונה העוקבת, אך הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום האחרון. עם זאת, בומה הציג יכולת טובה בעונה זו, שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 2002. בומה עזב את שאלקה בתום עונת 2004, עם 23 הבקעות ב-101 הופעות בבונדסליגה. לאחר עזיבת שאלקה שיחק עונה אחת בבורוסיה מנשנגלאדבך. בתום עונה זו עבר בומה לקדנציה שנייה בארמיניה בילפלד, שם שיחק שנתיים, בהן הבקיע ארבעה שערים ב-52 הופעות בבונדסליגה, ובסופן פרש ממשחק פעיל בשנת 2008.

קריירה בינלאומית

לבומה עשר הופעות בנבחרת גרמניה, כולן בין השנים 2001–2003, בהן הבקיע שער אחד. בומה זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2002 על ידי המאמן רודי פלר, אך לא שותף. בטורניר זה גרמניה סיימה במקום השני לאחר הפסד 2-0 לנבחרת ברזיל במשחק הגמר.

קריירת אימון

לאחר פרישתו, נשאר בומה בארמיניה בילפלד ושימש עוזר מאמן בקבוצת המילואים ואחר כך בקבוצה הבכירה ובנוער. אחר כך מונה למאמן ראשי בקבוצת SC הרפורד, ובשנת 2014 מילא מספר תפקידי אימון באנרגי קוטבוס, לרבות מאמן ראשי.
ויקטור השלישי

ראשית חייו

דאופריו נולד בשנת 1026 בבנוונטו, כבנו היחיד של לנדולף החמישי, נסיך בנוונטו. לאחר מות אביו בקרב מול הנורמנים, הוא החליט להצטרף למנזר ושינה את שמו לדזידריוס, למרות התנגדות אמו, בשל העובדה כי היה היורש היחיד של אביו. בשנת 1048 הוא נכנס למנזר סנטה סופיה, ובשנת 1055 עבר באישור האפיפיור ויקטור השני למנזר במונטה קאסינו. בשנת 1058 הוא מונה לראש המנזר, במקום האפיפיור סטפנוס התשיעי. הוא הרחיב את המנזר, ובשנת 1080 אף תיווך בין האפיפיור גרגוריוס השביעי לרובר גיסקאר. לאחר מותו של גרגוריוס, גירשו תושבי רומא את האנטי-אפיפיור קלמנס השלישי, וויקטור מונה לנהל את הבחירות לאפיפיור החדש.

שלטונו

ב-24 במאי 1086 נבחר דזידריוס לאפיפיור, ואף על פי שבתחילה הדבר היה נגד רצונו, ובעקבות כך הוא אף ברח לכמה ימים למנזר, לאחר שהגיע להסכמים עם הקרדינלים האחרים, הוא הסכים לבחירה וחזר לרומא. כעבור ארבעה ימים הוא נאלץ לברוח מהעיר, בשל התקרבות כוחותיו של קלמנס השלישי, ולכן נדחה טקס ההכתרה עד ה-9 במאי 1087. באוגוסט 1087 הוא כינס סינוד בבנוונטו, אולם לאחר ששהה בו שלושה ימים, הוא פרש למונטה קאסינו בשל מחלתו, ומת שם ב-16 בספטמבר, ולמחליפו נבחר אורבנוס השני.
צפריר רינת

ביוגרפיה

צפריר רינת נולד וגדל בחולון. רינת שירת בצה"ל כמש"ק חינוך וידיעת הארץ. הוא החל לעבוד כעיתונאי בשנת 1989 במקומון "שתי ערים" בו היה כתב ספורט וכתב מגזין. בהמשך עבר ל"הארץ" והיה כתב מדעי. בשנת 1994 החל לכתוב ב"הארץ" על נושאי איכות הסביבה. בשנת 2002 זכה רינת בפרס פראט, המוענק על סיקור נושא איכות הסביבה. רינת זכה בפרס בקטגוריית העיתונות הכתובה, בשנה הראשונה בה חולק פרס זה. העיתונאי והעורך חנוך מרמרי הגדיר את רינת כ"איש שייסד בארץ את איכות הסביבה כתחום סיקור עיתונאי". 
רינת קורא לצמצום קצב גידול האוכלוסייה וטוען ש"האטת קצב גידול האוכלוסייה היא תנאי הכרחי להבטחת איכות חיים סבירה למיליונים שכבר חיים כאן". הוא מזדהה עם עמדות השמאל וכותב נגד המשך השליטה בשטחים. למשל, הוא פרסם מאמר נגד השתתפות הקרן הקיימת לישראל בנטיעת עצים ביהודה ושומרון וכתב: "הרי כל מהותה של מעלה אדומים היא צפצוף אחד ארוך על זכותם של הפלסטינים להיות שותפים בהכרעה על גורל מולדתם, בתחום שאינו חלק מישראל".
עמרי לרנאו

עמרי לרנאו (נולד ב-1938 בירושלים) הוא כירורג וארכאוזואולוג ישראלי.
למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים והתמחה בכירורגיה כללית וכירורגית ילדים במרכז רפואי העמק בעפולה ובבית חולים בסנט לואיס בארצות הברית. בתפקידו הקליני האחרון, לפני צאתו לגמלאות, שימש מנהל אחת המחלקות הכירורגיות בבית החולים שערי צדק בירושלים.
לאחר פרישתו, ממשיך לעבוד בחוג לחינוך רפואי באוניברסיטת תל אביב. במסגרת עבודתו מנחה קבוצות קטנות של סטודנטים לרפואה ומלווה אותם בהכשרתם המקצועית בצורה רציפה לאורך שנים תוך מתן דגש על נושא האתיקה הרפואית והיבטים הומניים אשר כרוכים במקצוע.
במקביל לתפקידיו הקליניים פיתח עמרי לרנאו תחביב, שאותו ירש מאביו ד"ר חנן לרנאו, שהיה וטרינר, ותחביבו חקר עצמות דגים עתיקים, כלומר עצמות דגים המתגלות בחפירות ארכאולוגיות. עמרי לרנאו התמחה בנושא, חוקר מכלולי עצמות דגים מחפירות ארכאולוגיות רבות בישראל ופרסם עליהם מחקרים.