google/wiki40b huggingface dataset:
דון ג'ונסון

ביוגרפיה

נולד בעיירה פלאט קרייק שבמיזורי, בנם של נל וויין פרד ג'ונסון.
למד ב"אוניברסיטת קנזס".

קריירת משחק

ג'ונסון החל את דרכו כשחקן קולנוע בסרטים קטנים כמו " the harrad experiment" של טד פוסט, "החזרה למחוז מאקון" ו"זכריה".
זכה להתפרסם בפעם הראשונה בשנת 1975 בזכות התפקיד הראשי של הצעיר ויק בדרמה הקומית הבדיונית "ילד והכלב שלו", ג'ונסון זכה על הופעתו בפרס סאטורן אותו חלק עם כוכב הקולנוע ג'יימס קאן.
לדאבונו תפקידו בסרט לא קידם את ג'ונסון למעמד של כוכב קולנוע.
לאחר שנים של מאבק ממושך להצלחה כשחקן זכה ג'ונסון להצלחה ולפרסום באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר שלוהק לתפקיד הראשי של סדרת דרמת הפשע "מיאמי מחלק מוסר" בתור השוטר הסמוי ג'יימס "סוני" קרוקט.
ג'ונסון שיחק בסדרה במשך חמש עונות וזכה בשנת 1986 עבור תפקידו בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בתפקיד דרמטי.
ג'ונסון חזר מעט לתודעה כשחקן קולנוע בשנות ה-90 בזכות תפקידים בסרטים "הרלי דייווידסון ואיש המרלבורו" בתור הבוקר איש המרלברו, "גביע הפח" בתור שחקן הגולף המקצוען דייוויד סימס, "חטא על פשע" של סידני לומט בתור הפלייבוי המואשם דייוויד גרינהיל, "נקודה חמה" של דניס הופר ו"דאד באנג" של ג'ון פרנקהיימר.
את מירב הפרסום שלו בשנים אלו גרף ג'ונסון בזכות סדרת המשטרה אותה הפיק "נאש ברידג'ס". ג'ונסון שיחק בתפקיד הראשי של הבלש נאש ברידג'ס לצידו של הקומיקאי צ'יץ' מארין במשך כשש עונות בהן זכתה הסדרה להערצה ולהצלחה רבה.
כשמונה שנים לאחר שהסדרה ירדה תבע ג'ונסון את חברות ההפקה של הסדרה בטענה שחלק מהרווחים הגדולים של הסדרה מעולם לא חולקו לו.
בשנת 2010 הוחלט ע"פ החלטת בית המשפט העליון של לוס אנג'לס שג'ונסון יקבל סכום של 51 מיליון דולרים.
בשנת 2010 הופיע ג'ונסון בסרט הפעולה של רוברט רודריגז "מצ'טה" בתפקיד קצין המשמר האזרחי ון ג'קסון.
ב-2011 שיחק בקומדיה "באקי לארסון: נולד להיות כוכב" בתור המפיק מיילס דיפ אצלו עובד שחקן הפורנו באקי לארסון.
בשנת 2012 השתתף ג'ונסון בסרטו המצליח של קוונטין טרנטינו "ג'אנגו ללא מעצורים" בתפקיד ספנסר "ביג דדי" בנט, בעל אחוזת העבדים.

מוזיקה

ג'ונסון שיחרר לקראת סוף שנות ה-80 שני אלבומי פופ " Heartbeat" ו"Let It Roll" שזכו להצלחה יחסית.
הסינגל" Heartbeat" זכה להשמעות רבות ודורג במקום החמישי במצעד הפזמונים של בילבורד הוט 100 של שנת 1986.

חיים אישיים

ג'ונסון היה נשוי לארבע נשים וניהל חמש מערכות נישואים.
ניהל מערכת יחסים ארוכת טווח ומתוקשרת עם כוכבת הקולנוע מלאני גריפית' לה היה נשוי פעמיים.
מנישואיו לגריפית' נולדה בתו של ג'ונסון הדוגמנית והשחקנית דקוטה ג'ונסון.
בשנת 1999 נישא בפעם הרביעית בחייו, לקלי פייגר מורה במקצועה, לג'ונסון ולפייגר שני בנים ובת אחת ביחד.
לג'ונסון בן נוסף, השחקן ג'סי גונסון ממערכת יחסים שניהל עם השחקנית פאטי ד'ארבנוויל.
כנגד ג'ונסון הוגשו שתי תביעות בגין הטרדה מינית בשנים 1997 ו-2001, התביעות בוטלו.
ג'ונסון זכה בשנת 1996 לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פיורד נילסן

היסטוריה

שמו של הפיורד ניתן לו על ידי משלחות המחקר האנטארקטיות הלאומיות של אוסטרליה, והוא נקרא על שם קפטן הנס נילסן, רב החובל של האוניה תאלה דאן אשר שימשה לחקור את האזור בשנת 1962.
הקבינט של קוריאה הצפונית

היסטוריה

החל מהגרסה הראשונה של חוקת קוריאה הצפונית שאומצה ב-1948, סמכויות הרשות המבצעת, אשר במרבית מדינות העולם מוענקות לממשלה, הוענקו לקבינט של קוריאה הצפונית, בראשותו של קים איל-סונג, אבי האומה והמנהיג העליון של קוריאה הצפונית.

מינוי הקבינט

הקבינט ממונה ומחויב במתן דין וחשבון כלפי אספת העם העליונה, הרשות המחוקקת של קוריאה הצפונית. בשל העובדה שהמשטר בקוריאה הצפונית הוא משטר חד-מפלגתי, כל חברי הקבינט הם גם חברי מפלגת הפועלים של קוריאה, אשר שולטת במדינה מאז הקמתה.
בתקופות בהן אספת העם העליונה מצויה בפגרה, הקבינט מחויב במתן דין וחשבון לישירות לנשיא האספה.
ארמון פלנלטו

היסטוריה

ארמון פלנאלטו היה המרכיב המשמעותי הראשון בתוכנית של האדריכל לוסיו קוסטה לבניית עיר הבירה החדשה של ברזיל, היא ברזיליה. הבניה החלה ב-10 ביולי 1958 על פי תוכנית האדריכל אוסקר נימאייר. הארמון נחנך באופן רשמי ב-21 באפריל 1960 על ידי הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק והיה לאחד המבנים הראשונים שנחנכו בבירה החדשה ברזיליה, יחד עם בניין הקונגרס הלאומי ובניין בית המשפט העליון הפדרלי. בטקס החניכה נכחו מספר ראשי מדינות וקהל של אלפים, כיוון שזה סימל את המעבר של הבירה מריו די זנרו למרכז המדינה.

אדריכלות ומבנה

הארמון בנוי בסגנון המשלב מודרניזם פשוט ועושה שימוש בקווים ו"גלים" שיוצרים את העמודים החיצוניים. החזית של הארמון מורכבת משני אלמנטים ברורים: הרמפה המובילה להיכל והפרלטוריום (פלטפורמה שממנה יכולים הנשיא ואורחים ממדינות אחרות לנאום לציבור בכיכר שלוש הרשויות. הארמון משתרע על פני שטח של 36,000 מטר רבוע. למבנה הראשי יש ארבע קומות מעל הקרקע ועוד קומה אחת מתחת לקרקע. מנחת מסוקים נמצא ליד החזית הצפונית של הארמון.
בן בנימין

קריירה

בנימין החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל עכו, אך הקריירה שלו נקטעה לאחר שהתגייס ליחידה 8200 בחיל המודיעין. במקביל לשירותו הצבאי, שיחק בנימין כחובבן במדי מכבי שלומי/נהריה, הפועל עפולה והפועל הרצליה בליגות הנמוכות.
בקיץ 2008 החליט לסיים את שירות הקבע בצה"ל בעקבות הצעה שקיבל מהמאמן ירון הוכנבוים לחתום בקבוצת הפועל עכו מליגה הלאומית. ב-9 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–1 נגד הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. כבר בעונתו הראשונה הפך לשחקן הרכב בעכו, והיה שותף פעיל לחזרה של המועדון לליגת העל לאחר 31 שנים בליגות הנמוכות. ב-29 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 1–1.
בקיץ 2011 חתם לשלוש שנים בקבוצת מכבי נתניה. ב-15 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד הפועל חיפה. בסיום עונת 2012/2013 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-12 באוגוסט 2013 חתם בנימין בקבוצת הפועל רעננה.
קפוצ'ינים

תבונה

קופי הקפוצ'ין נחשבים לאינטליגנטיים ביותר מבין קופי העולם החדש, ומשמשים לעיתים קרובות כחיות מעבדה. המין קפוצ'ין מצויץ ידוע במיוחד בשל השימוש ארוך הטווח שהוא עושה בכלים, אחת הדוגמאות היחידות של שימוש בכלים על ידי קופים שאינם הומינידים. לאחר שהם צופים בתוכיי ארה מפצחים אגוזי קוקוס בעזרת מקוריהם, יבחרו קופי הקפוצ'ין באגוזים הבשלים ביותר, יורידו את ראשו של הפרי וישתו את החלב. לאחר מכן, יתנהגו כאילו שוויתרו על הפרי וישליכו אותו, כשליבת האגוז עוד בתוכו. כשהפירות המושלכים יתייבשו, יקשיחו ויהפכו לשבירים מעט, יחזרו אליהם הקופים, יקחו אותם למשטח אבן ויפצחו אותם בעזרת אבנים, חלקן במשקל העולה על משקלם העצמי, כדי להגיע אל לב האגוז. הקופים הצעירים יביטו בקופים הבוגרים כדי ללמוד כיצד לבצע זאת.
בעונת היתושים, קופי הקפוצ'ין נוהגים לרסק רבי-רגליים ולמרוח אותם על גבם, כדי שישמשו כדוחה חרקים טבעי.
בסיס ולדיווסטוק

מיקום גאוגרפי

הבסיס מאכלס את ספינות צי האוקיינוס השקט בולדיווסטוק וממוקם על שטחו של מחוז פרימוריה בעיר וולדיווסטוק. הספינות עוגנות כיום בשני מפרצים — מפרץ קרן הזהב ומפרץ אוליס.

היסטוריה

הבסיס הוקם לראשונה בקיץ 1860 וסביבו התפתחה העיר ולדיווסטוק. לאורך השנים שימש כבסיס ימי עיקרי שיועד לשמור את האחיזה הרוסית על שטחי המזרח הרחוק.
הבסיס שימש למשך תקופות מסוימות כמטה לשייטת הסיבירית, חילות הצי של המזרח הרחוק וכל היחידות הצבאיות המסונפות לצי האוקיינוס השקט, לרבות כוחות אוויר, חילות יבשה וגופי נ"מ. 
עד התפרקות ברית המועצות העיר ולדיווסטוק היוותה עיר סגורה, בעקבות מיקום הבסיס סמוך לה.
לופיטה ניונגו

ביוגרפיה

ניונגו נולדה במקסיקו סיטי, מקסיקו, לזוג הורים קנייתים וגדלה בקניה. הורייה הם דורותי והפוליטיקאי הקנייתי פיטר אניאנג ניונגו. התחנכה בארצות הברית ב"אוניברסיטת המפשייר", משם סיימה בהצטיינות עם תואר בלימודי קולנוע ותיאטרון. בשנת 2008 חזרה לקניה לעבוד בתעשייה המקומית, בקניה היא שיחקה בסדרה "Shuga" ויצרה את הסרט הדוקומנטרי "In My Genes".
היא חזרה לארצות הברית ונרשמה לתוכנית המשחק של החוג לדרמה ב"אוניברסיטת ייל". מייד לאחר שסיימה את לימודייה האקדמיים לוהקה ניונגו על ידי הבמאי הבריטי סטיב מקווין לדרמה התקופתית ההיסטורית "12 שנים של עבדות" . ניונגו הופיעה בסרט בתפקיד השפחה האפרו אמריקאית פטסי, וזכתה על הופעת הבכורה שלה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גילדת שחקני המסך. כמו כן, הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
בשנת 2014 הצטרפה לרשימת הדוברות של מותג הקוסמטיקה הצרפתי "לנקום". ברשימה זו ניתן למצוא גם את ג'וליה רוברטס, לילי קולינס, פנלופה קרוז ועוד. בשנת 2016 קולה של ניונגו הופיע בסרט ספר הג'ונגל מבית היוצר של וולט דיסני בתפקיד קולה של הזאבה ריקשה אימו המאמצת של מוגלי בסיפור.
אודרה אזולאי

ביוגרפיה

אזולאי היא בתו של אנדרה אזולאי, יועץ בכיר למלכי מרוקו חסן השני ומוחמד השישי. נולדה בפריז, צרפת. ב-1994 סיימה תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת פריז-דופין בצרפת, ולאחר מכן תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת לנקסטר שבעיר לנקסטר בבריטניה.
בספטמבר 2014 התמנתה ליועצת נשיא צרפת פרנסואה הולנד לענייני תרבות ותקשורת.
במסגרת חילופי גברי בממשלת מנואל ואלס השנייה, שנערכו בפברואר 2016 בעקבות התפטרותו של שר החוץ לורן פביוס, התמנתה אזולאי כשרת התרבות בממשלתו.
ב-2017 היא התמודדה לצד 9 מועמדים אחרים להחלפת אירינה בוקובה בתפקיד המזכיר הכללי של אונסק"ו. ב-13 באוקטובר 2017 נבחרה ברוב של 30 מול 28 לתפקיד, מינוי שאושרר ב-11 בנובמבר של אותה השנה ברוב של 131 מדינות מול 19 מתנגדות.
Driving the Last Spike

בהופעות חיות

"Driving the Last Spike" בוצע רק פעם אחת בסיבוב ההופעות בשם The Way We Walk. השיר נוגן בהופעה כשהלהקה ביצעה רק את החצי השני של השיר (5:41) זה הועתק לסולם נמוך יותר התחיל אחרי ההופעות בטקסס שבתחילת הסיור. הדבר נעשה כדי להתאים את קולו של קולינס עם העמקה ללא מאמץ. (הקלטה של ביצועים מוקדמים של "Driving the Last Spike" שוחררה כפרומו תקליטור של אטלנטיק רקורדס אשר כולל את כל השיר באלבום המפתח). "Driving the Last Spike" הופיע באלבום ההופעה The Way We Walk, Volume Two: The Longs, וב-DVD של ההופעה The Way We Walk - Live in Concert.
מוזיקה אבסולוטית

מוזיקה אבסולוטית, או בכינויה השכיח פחות, מוזיקה מופשטת, הוא מונח המשמש לתיאור מוזיקה, שאיננה מדברת במפורש "על" משהו, בלתי ייצוגית או בלתי אובייקטיבית. במוזיקה אבסולוטית אין מילים ואין הפניות לסיפורים או לדימויים או לכל רעיון חוץ-מוזיקלי אחר מכל סוג שהוא. היא מוכרת בהקשרים קלאסיים כמוזיקה מופשטת, בניגוד למוזיקה תוכניתית. ראיית מוזיקה אבסולוטית כמוזיקה "בזכות עצמה" לקוחה מן האובייקטיביות האסתטית של קאנט מתוך "ביקורת השיפוט האסתטי" (אשבי, 2004, עמ' 7).
קרל דלהאוז מתאר מוזיקה אבסולוטית כמוזיקה ללא "רעיון, תכלית ומטרה".
שנות ה-70 של המאה ה-17

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה

שנת האסטרונומיה

במלאת 400 שנים לשימוש הראשון שנעשה בטלסקופ על ידי גלילאו גלילי, הכריז האיגוד האסטרונומי הבינלאומי על שנת 2009 כשנת האסטרונומיה העולמית. מרכז אילן רמון החליט עקב כך על קיום של חידון אסטרונומי ראשון לתלמידי בתי ספר יסודיים. החידון התנהל בשלושה שלבים: שלב א' התנהל באינטרנט ובו השתתפו 1300 תלמידים. מתוכם העפילו 100 לשלב השני שהיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לאחר שקיבלו המתחרים חוברת למידה על אסטרונומיה וחקר החלל. 10 ילדים הגיעו לשלב הגמר שהתקיים באוניברסיטת בן-גוריון ונערך בעל פה, בנוכחות נשיאת האוניברסיטה הפרופ' רבקה כרמי. כשופט הראשי שימש הד"ר יגאל פתאל. מאז החידון התקיים מדי שנה ומספר המשתתפים בו עולה בהתמדה.
זורו

זורו (Zorro, בספרדית: שועל) היא דמות בדיונית בספרות, בסרטי הראינוע והקולנוע, בטלוויזיה ובמשחקי מחשב, שנוצרה לראשונה ב-1919 על ידי סופר הספרות הזולה ג'ונסטון מקולי ופורסמה במגזין סיפורים קצרים שבועי.
זורו היא זהותו הסודית של דון דייגו דה לה וגה, אציל ורב סייף בדיוני אשר חי בקליפורניה בזמן השלטון הספרדי. הוא הגן על תושבי קליפורניה מעריצות ושחיתות השלטון הספרדי והצליח בכל פעם מחדש להערים ולשטות ברשויות השלטון.
הופעתו של זורו היא לרוב כשהוא עוטה כולו שחור: גלימה שחורה, מסכה שחורה (המכסה את חצי פרצופו העליון) וכובע רחב שוליים שחור. הנשק האהוב עליו הוא הסיף שלו שאיתו הוא חורט על גופם של אויביו את האות Z. הוא ידוע גם בתור וירטואוז עם שוט הצלפה.
דמותו של זורו שימשה השראה לדמויות קומיקס רבות כדוגמת באטמן, והיה אחד מאבות הטיפוס של גיבורי העל. בנוסף לכך, בישראל בשנת 2004 בפסטיגל "לא יאומן כי יסופר" הייתה דמות בשם זורו שאותה שיחק הראל מויאל.

ביוגרפיה בדיונית

דון דייגו דה לה וגה נולד בשנת 1790 בקליפורניה, בן לאב ספרדי ולאם אינדיאנית. אביו שלח אותו ללמוד בספרד קצת לפני הפלישה הצרפתית של נפוליאון לארץ זו. כאשר לבסוף פלש נפוליאון לספרד ב-1810 טעם דייגו לראשונה את טעם הקרב למען הצדק. לאחר ניצחון הספרדים חזר לקליפורניה ונשבע להגן על האזרחים מפני שרירות ועריצות השלטון הספרדי על מולדתו. על מנת לשמור על זהותו מפני הרודן העריץ, דון רפאל מונטרו, פיתח דייגו זהות סודית בשם זורו.
בשנת 1821, בזמן מלחמת העצמאות המקסיקנית, גילה דון מונטרו את סודו של דייגו וטמן לו מלכודת. הם נלחמו אחד בשני באחוזת דה לה וגה ובזמן הקרב נהרגה אשתו של דייגו, אספרנזה. דייגו נתפס, ביתו נשרף ובתו התינוקת נלקחת לביתו של דון מונטרו, שגידל אותה כבתו שלו. לאחר עשרים שנה הצליח דייגו לברוח מהכלא. במטרה לנקום בדון מונטרו הוא החל לאמן לוחם צעיר בשם אלחנדרו מוריאטה, שיתפוס את מקומו כזורו.

עיבודים לבמה בישראל

ב-2009 עלתה ההצגה זורו, בה שיחק תום אבני את תפקיד זורו ומירב פלדמן בתפקיד לואיסה.
יום טרומן

יום טרומן (באנגלית: Truman Day) הוא חג לאומי במדינת מיזורי שבארצות הברית המציין את יום הולדתו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן. החג נחוג ב-8 במאי מדי שנה.
החג מציין את היות טרומן הנשיא היחיד של ארצות הברית שנולד במדינת מיזורי.
כמו כן יום זה מצוין על ידי המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית.
בשנת 2010, בשל קשיים כלכליים של המדינה הוצע לבטל את החג (המהווה יום חופש בתשלום לעובדי המדינה) אולם הצעה זו לא התקבלה.

אירועים

ביום זה נושא מושל מדינת מיזורי הכרזה לציון המאורע, ונערכים אירועי זיכרון לזכר מורשתו של הנשיא, בעיקר במוסדות חינוך ברחבי המדינה וכן בספרייה הנשיאותית על שם טרומן, הממוקמת בעיר אינדפנדנס.
המפלגה הדמוקרטית עורכת ביום זה אירועי התרמה למפלגה (שממנה נבחר הנשיא).
נאו-דרוויניזם

נאו-דרוויניזם הוא מונח המשמש לציון רעיונות מסוימים לגבי מנגנון האבולוציה אשר פותחו מתוך תורת האבולוציה באמצעות ברירה טבעית שניסח דרווין. רעיונות אלו הופרדו מתאוריית הפנגנזה של דרווין, אשר הניחה מקור למרקי של שינוי הדורש תורשה "ממוזגת" (למשל, מפרח אדום ופרח לבן יווצר בהכרח פרח ורוד), והופרכה זה מכבר.
ח'רבת'א בני חרית

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברזל II. ממערב לכפר, נמצאות "ח'רבת אל משעיר" "ח'רבת ג'רדה" בהם נמצאו חרסים מתקופת הברזל, כמו גם חרסים מתקופות מאוחרות יותר.
גרעין הכפר הנוכחי הוקם מסביב לקבר שייח ("שייח אבו יוסוף").

התקופה העותמאנית

ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, ועיזים., 29 משפחות התגוררו בכפר. לפי ויקטור גרן, גרו בכפר 200 תושבים בשנת 1870.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר קטן על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים.

בתקופת המנדט הבריטי

בימי המנדט הבריטי נכלל הכפר בנפת רמלה. במפקד 1922, בח'רבת'א בני חרית נמנו 338 תושבים, כולם מוסלמים, במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-469 ששכנו ב-103 בתים. 
בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, הוערכה אוכלוסיית הכפר ב-650 תושבים, שהיו בבעלותם 7,120 דונם. מתוך מספר זה 2,788 דונם, היו של מטעים ואדמות השקיה, 591 של גידולי דגנים, ו-13 דונם היו קרקע בנויה.
בעקבות מלחמת השחרור ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר הכפר לשלטון ירדני.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B.
תושבי הכפר היו ועדיין מעורבים במאבק נגד גדר ההפרדה אשר חלק ממנה הוקם על אדמותיהם ולטענתם פוגעת בחייהם.
מועצת הכפר ומספר מתושבי הכפר אף עתרו ב-2004 לבג"ץ בעניין זה ועתירתם נדחתה. בנובמבר 2006 אישר ראש הממשלה אהוד אולמרט את הרחקת גדר ההפרדה מהקו הירוק באזור, כדי שתכלול את ההתנחלויות ניל"י ונעלה. כך מצאו 25 אלף תושבי הכפרים באזור במעין מובלעת שגבולותיה הגדר על הקו הירוק ממערב, והכביש והגדר סביב ניל"י ונעלה ממזרח. בנוסף לגדר, הוקמה חסימה המונעת מעבר רכבים של תושבים פלסטינים בין כביש 446 לכביש 463 במקום הידוע כ"צומת הדואר" (על שם בית הדואר ששכן בסמוך בתקופת המנדט). המחסום הוסר בנובמבר 2010 בעקבות עתירה לבג"ץ בעניין
זוהר שרון (מלחין)

ביוגרפיה

זוהר שרון נולד בראשון לציון ב-1978. הוא למד נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון העירוני למוזיקה שבראשון לציון ובהמשך אצל עינת לנדה, אסתר נרקיס ואטי חודין. למד קומפוזיציה בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות אצל אנדרה היידו ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל ינעם ליף, ולדימיר שקולניק וארי בן שבתאי. במקביל למד מדעי המדינה והוראה באוניברסיטה העברית
יצירותיו ועיבודיו בוצעו על ידי תזמורת המהפכה, התזמורת הסימפונית חיפה, סימפונט רעננה, התזמורת הקאמרית הישראלית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל מיתר, אנסמבל קפריזמה והרכבים נוספים. בנוסף הוא גם מלחין ומעבד בלהקת הרוק "רווח-כפול" יחד עם גלעד כהן.
בשנת 2004 ייסד יחד עם רועי אופנהיים את תזמורת המהפכה והוא משמש בתפקיד המנהל המוזיקלי שלה. 
נכון ל-2017, הוא מרצה למוזיקה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובמסגרות נוספות.
בשנת 2012 זכה בפרס יצירה לקומפוזיטורים מטעם ראש הממשלה. מנימוקי ועדת הפרס:
המלחין זהר שרון נע בעולם הטונליות המורחבת: הוא מצליח להלחין מוסיקה שהיא גם טונלית וגם עכשוית ועדכנית... המלחין מצליח לשלב השפעות מקומיות של הים-תיכוניות הישראלית עם השפעות של אגן הים-התיכון כולו, ושפה טונלית עם נגיעות של הטרופוניה...

חיים אישיים

זוהר שרון מתגורר ברחובות, נשוי ואב לשניים.
יעקב דהאן

ביוגרפיה

נולד במרקש בשנת ה'תרמ"ט לאביו רבי מסעוד דהאן ולאמו חנינה. למד בישיבתו של רבי שלמה הכהן בעיר, ולימים נשא את בתו סוליקה. לאחר שגדל בתורה, נתמנה לעמוד בראשות אחת הישיבות שפעלו בבית הכנסת הגדול של מגורשי ספרד בעיר, "צלאת אל עזמה", לצד רבי אברהם אביטבול, כאשר הרב דהאן לימד בעיקר את בני הכפרים הסמוכים והרב אביטבול לימד בעיקר את התלמידים המקומיים.

נפטר בכ"ט בכסלו ה'תש"ה, ונקבר בבית הקברות היהודי בעיר. על מצבתו נכתב: 
"הנה תחת זה הגל בין רגבי העפר/ ינוח מלבוש החומר הצר/ שלבש בו השכל המפואר/ בעברו דרך עולם התמורה המעובר. 
 מן המאציל עליו נאצל/ שכלו נבדל משכל הפועל, מעולם האצילות נשתלשל/ ירד לעולם העשיה והמפעל.
  נתגשם היה לחומר העשיה/ הרביץ תורה הגדיל תושיה/ בחכמתו הרבה ובדעתו הנקיה/ החזיר תורה לאכסניה/ צלל בים התלמוד הרה פלילה/ דרש תלי תלים על כל סוגיא/ נוסף על חכמתו הנסתרה והגלויה/ ענוה ויראה כבר בתיה.
 בתורתו יהגה יומם ולילה כמצות אלהיו/ לא יחת מכל מקרה ופגע, לא ישים לב ליסוריו/ בריאות השכל לו עיקר, לא כן בדיו/ ללמוד וללמד הייתה מטרתו כל ימיו.
 זכר עולם שם לו אלו התלמידים/ צר תעודה חתם תורה בלימודים/ כלה מלאכתו בימים אחדים/ נתעלה לשבת בין אלה העומדים.
 ישיבה של מטה עזב כבן נ"ו שנים/ בכ"ט בכסלו התש"ה נצחו העליונים/ לוו נשמת רבי בשיר ורננים/ מפרידתו אנו ואבלו התחתונים.
 שורות אלו על האבן כתובת/חרט בנו יחידו ברתת/יעקב אבינו לא מת/ חי חי הוא בעולם האמת.

משפחתו

לרבי יעקב ולאשתו סוליקה, נולדו שלוש בנות ובן. בנו הרב שלמה דהן היה ראש ישיבה ואב בית דין בפריז, נקרא גם בתואר "ל'חכם דהאן". בתו מסעודה נישאה לרב חיים רפאל שושנה, דיין בקזבלנקה. נינתו היא הרבנית ימימה מזרחי.
ברוך ברוכין

ביוגרפיה

ברוכין נולד בשם ברוך גלרשטיין (Gelerstejn) בשנת 1921 בעיר ברסט ליטובסק שבפולין (כיום בבלארוס), בנם של סוניה ויעקב גלרשטיין. בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה זמן קצר בגטו לודז', ולבסוף הצליח להגיע לשטח ברית המועצות. הוגלה יחד עם יהודים נוספים לצפון, ועם הקמת צבא אנדרס, הנאמן לממשלה הפולנית הגולה בלונדון, שהוקם בברית המועצות ב-1941 לאחר הפלישה הגרמנית, התנדב לשרת בו. הוא שירת בצבא כתותחן, ובשנת 1943 הגיע עמו דרך פרס לארץ ישראל, וכמו יהודים רבים, ערק ממנו ונשאר בארץ. בעקבות זאת שינה את שמו, ואימץ את שם משפחתה של אמו.
בארץ התגייס לארגון "ההגנה" ומילא תפקידי הדרכה. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת גבעתי ובחטיבת קרייתי. בתפקידי פיקוד והדרכה.
ב-1951 הצטרף לחיל התותחנים ושירת כסמג"ד בגדוד 404. ב-1956 מונה לסגן מפקד תותחנים פיקודי. במלחמת סיני פיקד על גדוד תותחנים 835 שלחם במתחם אבו עגילה ושימש מפקד סיוע חטיבתי. אחרי המלחמה מונה למפקד גדוד 404, גדוד תותחנים מתנייעים הראשון בחיל. ב-1959 יצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. פיקד על בית הספר לתותחנות שדה.
במלחמת ששת הימים שימש מפקד אגד ארטילרי 212 וקצין הסיוע הארטילרי של אוגדה 36 שלחמה בקרבות בצפון השומרון וברמת הגולן. לאחר המלחמה מונה לקצין תותחנים ראשי. בתקופתו נקלטו תותחי ה-M-109 בקוטר 155 מ"מ וה-M-107 בקוטר 175 מ"מ, שהיוו במשך שנים רבות את עמוד השדרה של החיל. חיל התותחנים התמודד בתקופה זו במלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ וסדר הכוחות הסדיר שלו גדל משמעותית. ב-1970 קודם לדרגת תת-אלוף ובספטמבר 1971 הוחלף על ידי אריה לוי, והשתחרר מצה"ל.
היה נשוי ואב לשני בנים ובת.
נפטר בשנת 1984.
עגלון

עגלון הוא אדם שמקצועו נהיגת עגלות.

עגלון כנהג

במשמעות של רַכָּב, עגלון הוא נהג עגלה – רכב הנמשך על ידי סוס או פרד שמעוצב במטרה להסיע נוסעים או משא. המונח מיתרגם די בדיוק לנהג מקצועי של כל כלי רכב אחר בעל יותר משני גלגלים, כך למשל בנדב"ר הצה"לי נהג הוא: עגלון, אולם לפני הופעתם של מכוניות ובעיקר באירופה של עד אמצע המאה ה-19 היה לתואר המקצוע זה משמעות מעט שונה, שכן זו הייתה מעין התמחות של משרת/עבד בבית אדון בעל מעמד וממון (אצולה או אחר) כך שבאחוזה גדולה היה העגלון נהג אישי (בצרפתית: chauffeur) של אדון האחוזה, ובאחוזות מעט צנועות יותר היה נושא גם בתפקיד הסיס.
בעגלות הראשונות ישבו העגלונים על רצועה שבין שני הסוסים הראשונים כאשר הם נתמכים על ידי מגפיהם (boots) ומכאן גם כינוי מושב העגלון באנגלית כ-boot, ומשום שהיה העגלון חשוף למזג-האוויר שכן לא ישב בקבינה של העגלה היה העגלון המצוי לובש מעילים עבים וארוכים (הנקראים באנגלית box-coats על-שם העגלות שנקראות box-carts או עגלות קופסה-משום שכך נראה תא הנוסעים בעגלה).

עגלון כבעל עגלת יד

במשמעות מעט שונה, כאשר העגלה היא עגלת יד, עגלון הוא רוכל, שבית המסחר שלו היא עגלתו, אותה הוא דוחף ברחוב ראשי של עיירה או בין מספר עיירות הקרובות זו לזו. עגלון מעין זה היה נפוץ בעיירות של מזרח ומרכז אירופה, ולמעשה המונח העברי הוא תרגום מיידיש מסיפורים יהודיים של מזרח אירופה, שם היה הסוחר המקומי ב"שטייטל" (העיירה היהודית) למעשה עגלון.]
קודו (סוג)

מאפיינים

הקודו מתאפיין בצוואר ארוך, קרניים גדולות ומסולסלות (לזכרים) ואוזניים ארוכות (לנקבות). צבעם הבולט הוא חום בגוונים שונים כשעל גבם 6-10 פסים אנכיים בצבע לבן. על אף גודלו (גודל בינוני) הוא קל תנועה. משך ההריון כ-7 עד 9 חודשים.
מיניו בעלי דו-צורתיות זוויגית. כלומר, ישנם הבדלים בין הזכר לנקבה של אותו מין. לדוגמה: קודו זכר בעל קרניים ואילו לנקבות אין כלל - למעט המין בונגו).
השם המדעי "Tragelaphus" מקורו בדמות מהמיתוס "hircocervus" המכונה גם "Tragelaph".

בתרבות

דגל סומלילנד בשנים 1903-1950- כאשר בריטניה סיפחה את השטח שכלל את סומלילנד בשנת 1903, הם יצרו במקום מדינת חסות בריטית (פרוטקטורט) אשר הפכה לחלק מן האימפריה הבריטית.
הבריטים קבעו למקום, ששמו הרשמי היה "סומלילנד הבריטית", דגל חדש (עד שנת 1950). כמו ברוב מדינות חבר העמים הבריטי אף בדגלה של "סומלילנד הבריטית" היה רקע כחול כהה ועליו בפינתו השמאלית העליונה דגל הממלכה המאוחדת.
על הדגל הופיעה גם תמונה של קודו הנפוץ באזור זה, זאת על רקע אליפסה לבנה.
קרן הקודו משמשת ליצירת השופר התימני הנהוג בעדת יהודי תימן.
פיתחנש

פִּיתְחַנַש היה מלך החתים בתקופת הברונזה במאה ה-17 לפנה"ס. פיתחנש קבע את העיר קוּשַרַש בדרום-מזרח אנטוליה לבירתו. בתקופת שלטונו כבש פיתחנש את העיר כַּנֶש (נשש) שהיוותה עד לאותה עת את מוקד הסחר האשורי באשור הקדומה עם המושבות האשוריות באנטוליה. יורשו היה אניתש שנודע בעיקר בזכות כיבוש העיר חתושש, בירתם העתידה של החתים.
מיכאל בירנהק

ביוגרפיה

שירת ככתב בגלי צה"ל (1987–1990), ובהמשך עבד שם כעורך חדשות (1990–1993). בנובמבר 1993 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, שם היה חבר בצוות המייסד של החברה ועורך חדשות עד סוף 1995, כשהחל את התמחותו בבית המשפט.
הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במשפטים (1996). התמחה אצל סגן נשיא (ולימים נשיא) בית המשפט המחוזי בתל אביב, השופט אורי גורן. את עבודת הדוקטורט כתב באוניברסיטת ניו יורק בנושא זכויות יוצרים וחופש הביטוי (2000).
עד שנת 2007 היה בירנהק חבר סגל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, שם ייסד וניהל (במשותף עם פרופ' ניבה אלקין-קורן) את המרכז למשפט וטכנולוגיה. בשנת 2007 הצטרף לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שם היה בין היתר העורך הראשי של כתב העת "עיוני משפט". הוא עומד בראש מכון ש. הורוביץ לקניין רוחני ע"ש ד"ר אמנון גולדנברג, ומנהל את תוכנית פרסול לתואר שני בינלאומי בפקולטה.

מחקרו

ענף אחד של מחקרו עוסק בסוגיות של משפט וטכנולוגיה, ובעיקר הזכות לפרטיות, כמו מחקריו על הנדסת פרטיות, היבטי פרטיות של טכנולוגיה ביומטרית, פרטיות במקום העבודה, מצלמות מעקב בבתי ספר, ופרטיות במרחב העירוני. קו מרכזי במחקרו הוא הדגשת ההדדיות וההיזון החוזר שבין המשפט לטכנולוגיה. בתחום הפרטיות, הוא מצדד בעמדה הרואה בה נגזרת של כבוד האדם, וביטוי לשליטה של אדם במידע על אודותיו.
ענף אחר של מחקרו עוסק בקניין רוחני, ובמיוחד בזכויות יוצרים. הוא כותב על היחס בין זכויות יוצרים לחופש הביטוי, על הגנת השימוש ההוגן, על בעלות בזכויות במקום העבודה, ועל הדין הישראלי. הוא מחזיק בעמדה שלפיה זכויות יוצרים אינן זכויות טבעיות, אלא מכשיר משפטי שנועד להעשיר את נחלת הכלל, על ידי מתן זכויות מוגבלות ליוצרים. מכאן הוא מצדד בהרחבת ההגנות למשתמשים, כדי להגביר את הנגישות ליצירות ואת האפשרות ליצירה חדשה.
בירנהק חוקר גם בתחום ההיסטוריה של הקניין הרוחני בארץ ישראל המנדטורית ובישראל. ספרו, היחיד שעוסק בנושא זה, פורסם בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד הבריטית. מאז 2012 הוא מחבר הפרק על אודות דיני זכויות יוצרים בישראל, בספרם המרכזי של גלר ובנטלי על זכויות יוצרים בעולם.

פעילות ציבורית

בירנהק היה חבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח, חבר בוועדת שופמן לבדיקת ההסדר של מאגרי מידע, חבר בפאנלים של איגוד האינטרנט הישראלי לעניין בעלות על שמות מתחם, וכיום חבר בוועדה של האיגוד לבדיקת שמות מתחם פוגעניים, וכן היה חבר במועצה הציבורית להגנת הפרטיות (בשנים 2004–2007 לפי מינוי השר לפיד; בשנים 2007–2009 לפי מינוי השר פרידמן, וב-2015, לפי מינוי ממלא מקום שר המשפטים, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו).
ב-2018 מונה על ידי לשכת העיתונות הממשלתית (לע"מ) לכהן בראשות ועדה ציבורית מייעצת שתבחן את הכללים והקריטריונים למתן תעודות עיתונאי מטעם לשכת העיתונות הממשלתית, לאזרחים העוסקים במקצועות התקשורת בישראל.