google/wiki40b huggingface dataset:
Ipse dixit

Ipse dixit (לטינית) - ("הוא (המורה, מסטר) עצמו, אמר זאת"); מקור הביטוי הוא ביוונית  αὐτὸς ἔφα (autòs épha) . תלמידיו של פיתגורס נהגו להקדים ולומר ביטוי זה בכל פעם שציטטו מדבריו של מורם ורבם, בו ראו אוטוריטה עליונה. הם ראו בדברים המצוטטים מפיו, כאמת צרופה שאין לפקפק או להרהר אחריה.
תרגום הביטוי היווני ללטינית הופיע לראשונה בספר "על טבע האלים" מאת המדינאי והסנטור הרומי מרקוס טוליוס קיקרו. 'כאשר נשאלו הפיתגוראים לבסיס של איזו הנחה שהעלו בוויכוח, נאמר שהיו נוהגים להשיב 'הוא עצמו אמר זאת', כאשר 'הוא עצמו' הוא פיתגורס'. (שם, ספר 1, סעיף 10).  קיקרו התייחס באופן ביקורתי להישענות זו על בעל סמכות. 
עוד קודם התעוררה ביקורת כלפי הגישה הדוגמטית של תלמידי פיתגורס, המעודדת סוג של קיפאון מחשבתי. ידועים בהקשר זה דבריו של אריסטו: "אוהב את סוקרטס, אוהב את אפלטון, אך את האמת אוהב מעל כולם". פתגם זה מבוסס על גישתו של סוקרטס עצמו, אשר הורה לחבריו ומקורביו להעדיף את האמת תמיד (בדיאלוג פידון ובספר 3 של הפוליטאה), גם אם מדובר בפגיעה בעמדתו של אדם חשוב (נאמר בהקשר של המשורר הומרוס).
רחוב סנט ג'יימס (ירושלים)

היסטוריה

הרחוב וסביבתו בנויים על חורבות העיר העליונה של ירושלים בתקופת בית שני שנחרבה על ידי הרומאים.
מאז ימי הביניים, הוא דרך ברשות הרבים במתחם הסגור של הרובע הארמני. הדרך חוצה את המתחם בין שני חלקיו (המוקפים בחומה): בין החלק הצפוני, שבו מתגוררים אזרחים ומשפחות ממוצא ארמני, לבין החלק הדרומי, שמשמש כ"מתחם הנזירי" וכולל את קתדרלת יעקב הקדוש, מנזר ארמני, ספריית גולבנקיאן, המוזאון הארמני ובית הספר טארמצ'טאס הקדוש. והיא הדרך הקצרה לבאים משער יפו אל הרובע היהודי.
בספרו הרצון לחיים מתאר ג'ון פיליפס את הרחוב כנתיב שבו הועברו השבויים אנשי ההגנה והאצ"ל ותושבים יהודים מקומיים, שהשתתפו בקרב על הרובע היהודי במלחמת העצמאות למעצר במבנה הקישלה, לאחר שנחתם הסכם הכניעה של תושבי הרובע. חיילי הליגיון הערבי הרחיקו אז מהדרך ומהרחוב "את האזרחים הערבים העוינים שחסמו את הדרך לקישלה". והשבויים הוכנסו לקישלה, ואחר נשלחו למחנה מעצר בירדן (ממנו שוחררו לאחר חודשים אחדים למדינת ישראל).
יחסי טובאלו–ספרד

היסטוריה

האיים השייכים לטובאלו התגלו בשנת 1568 על ידי יורדי ים ספרדים בראשות אלברו דה מנדניה. מגלי ארצות נוספים הגיעו לאיים כגון דון פרנסיסקו ב-1781. האיים הוזנחו על ידי הספרדים שבחרו לא ליישב אותם. האיים היו ברשות עצמם למשך כמה מאות שנים עד שבסופו של דבר הגיעו הבריטים לאיים וייסדו שם קולוניה, כך הוקמה טובאלו.
ספרד כוננה את יחסיה הדיפלומטיים הרשמיים עם טובאלו ב-4 במאי 1995, הן משתפות פעולה דרך ארגונים מולטילטרליים שונים ומגוונים כגון האומות המאוחדות ושיתופי הפעולה של האיחוד האירופי.
נמל התעופה הבינלאומי דון מואנג

תולדות נמל התעופה

נמל התעופה הוא מנמלי התעופה הישנים ביותר בעולם, ונמל התעופה הישן ביותר באסיה שעודו פעיל. היה זה שדה התעופה השני שהוקם בתאילנד, כאשר נפתח כבסיס של חיל האוויר התאי ב-27 במרץ 1914. הוא החל לשמש כנמל לטיסות אזרחיות בשנת 1924. 
בשנת 1933 התנהלו בשטח הנמל קרבות בין כוחות הממשלה לבין מורדים במסגרת מרד בווורדט (Boworadet Rebellion). לאחר כיבוש תאילנד על ידי יפן במלחמת העולם השנייה שימש השדה את היפנים והוא הותקף מספר פעמים על ידי מטוסי בעלות הברית. במהלך מלחמת וייטנאם שימש השדה כבסיס מרכזי של חיל האוויר של ארצות הברית.
בשיא פעילותו כנמל התעופה העיקרי של בנגקוק ושל תאילנד עברו בנמל 38 מיליון נוסעים ו-700 אלף טונות מטען בשנה במסגרת 160 אלף תנועות מטוסים (2004). הוא דורג אז כנמל התעופה השני באסיה וה-14 בעולם כולו מבחינת מספר הנוסעים שעברו בו.
ב-27 בספטמבר 2006, בעקבות פתיחתו של נמל התעופה החדש סוברנהומי, חדל נמל התעופה לפעול בכוונה לסוגרו כליל. למרות זאת הוא שב ונפתח ב-27 במרץ 2007 לשימוש מטוסים בטיסות פנים ארציות. הביאו לכך לחצים מצד חברות תעופה - במיוחד חברות טיסות מוזלות - להפעילו מחדש, נוכח אגרות השימוש היקרות יותר בנמל התעופה החדש ובעיות בטיחות שהתגלו במסלוליו. בעת בה לא היה פעיל, בסמוך לטרמינל בנמל עמדו מטוסים שיצאו מכלל שימוש, והיו בתהליך פירוק. 
נמל התעופה הושבת למספר חודשים בעקבות נזק שנגרם לו בהצפות הנרחבות בתאילנד בחורף 2011-2012.
ב-16 במרץ 2012 הורתה ממשלת תאילנד לכל חברות השכר וחברות התעופה הזולה להעתיק את פעילותן מנמל סוברנהומי לנמל דון מואנג. בכך נקבע המשך פעילותו התמידי ובוטלה הכוונה לשרת את מטרופולין בנגקוק באמצעות נמל סוברנהומי בלבד. הביאה לכך העובדה שסוברנהומי תוכנן לקיבולת של 45 מיליון נוסעים, אך כבר ב-2011 עברו דרכו 48 מיליון, והוברר שיש להקל על העומס עליו.
כיום עוברות דרך הנמל טיסות פנים ארציות אך גם טיסות בינלאומיות ליעדים שונים במדינות דרום מזרח אסיה ומהם. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי עבור החברות תאי אייר אסיה, אוריינט תאי איירליינס, נוק אייר ותאי ליון אייר.

מבנה נמל התעופה

נמל התעופה שוכן בצפונה של בנגקוק, בגובה של שלושה מטרים מעל פני הים.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים (03L/21R ו-03R/21L) באורך של 3,700 ו-3,500 מטרים, בהתאמה. ממערב ובמקביל להם ניצבים בשורה בנייני הטרמינלים.
בשדה התעופה שלושה טרמינלים. טרמינלים 1 ו-2 שימשו בעבר לטיסות בינלאומיות וטרמינל 3 שירת טיסות פנים-ארציות.
כיום, טרמינל 1 מטפל בטיסות בינלאומיות בעוד טרמינל 2 (שנפתח מחדש בשנת 2014 לאחר שיפוצים) מטפל בטיסות פנים.
נמל התעופה מחובר למרכז בנגקוק באמצעות כביש מהיר, קווי אוטובוסים וקו רכבת.
מסלולי שדה התעופה משמשים גם את בסיס חיל האוויר של תאילנד הצמוד לנמל. מועדון הגולף של הבסיס ממוקם בשטח שבין שני מסלולי הטיסה, ללא גידור בינו לבינם. השחקנים בו מוזהרים על ידי אור אדום בכל עת שבה יש שימוש במסלול על ידי מטוסים.

תאונות

בין השנים 1976 עד 2001 אירעו בנמל ובסביבתו שש תאונות מטוסים, שבהן ניספו 174 אנשים. באירוע החמור ביותר, ב-9 בספטמבר 1988, התרסקה טיסה 831 של וייטנאם אייר בעת גישה לנחיתה בנמל. 76 מבין 90 יושבי המטוס ניספו.
עמוס 2

ייחודו של עמוס 2

ייחודו של עמוס 2 מתבטא בעיקר בעוצמתו הגבוהה, אשר מאפשרת לקלוט את השידורים באנטנה קטנה יחסית (בקוטר 60 ס"מ). הלוויין השני מבוסס על פלטפורמת עמוס 1 בתוספת שיפורים ופיתוחים טכנולוגיים חדשניים. השינויים שהוכנסו נועדו לענות על דרישות המשימה, בעיקר בביצועי המטעד (תחום תדרי Ku), מספר המשיבים, שטחי השירות והספק המשיבים.
בלוויין ישנם עשרים ושניים מקטעי חלל פעילים, כל אחד ברוחב פס של 36 מגה"ץ, וכן שישה מקטעי חלל לגיבוי. עם סיום תהליך פיתוח הלוויין מיוצרות כל היחידות המוטסות. היחידות מורכבות על מבנה הלוויין (STRUCTURE), עוברות תהליכי בדיקות ושילוב. עם השלמת הרכבת הלוויין הוא עובר תהליכי שילוב, בדיקות, ניסויי סביבה (דימוי תנאי השיגור ותנאי המסלול), ובסופן מתקיים סקר קבלה ראשוני של הלוויין, המאפשר לשנע אותו לאתר השיגור. באתר השיגור מבוצעות פעילויות הכנת הלוויין לשיגור, כולל התקנתו במשגר. הלוויין משולב במשגר בתצורת שיגור: המשטחים הסולריים מקופלים, אנטנות התקשורת מקופלות, אספקת החשמל מבוצעת באמצעות המצבר ורק ליחידות שפעולתן נדרשת במהלך השיגור (זאת במטרה לחסוך בהספק חשמלי המוגבל על ידי המצבר).

סוף חיים

בתאריך 2 באפריל 2017, הודיעה חלל תקשורת כי הלוויין עמוס 2 הגיע לסוף חייו המסחריים. הלקוחות שעליו ובינם חברת YES הועברו ללוויינים עמוס 3 ועמוס 7. עם סיום חייו הלווין מבצע תמרון לצאת מהחגורה הגיאוסטציונארית, ולפנות למסלול גבוה יותר, שם לא יסכן לוויינים פעילים.
ג'והר אבו לאשין

ג'והר אבו לאשין (בערבית: جوهر ابو لاشين; נולד ב-5 באפריל 1971, בנצרת) הוא מתאגרף ערבי-ישראלי, שלוש פעמים אלוף העולם באגרוף למשקל בינוני (אם כי לא מטעם אחת מארבע התאחדויות האיגרוף הגדולות).

אודות

נולד בנצרת למשפחה מוסלמית.
הוא היה אלוף לשנת 1992 של World Boxing Federation, אלוף לשנת 1998 של International Boxing Organization ואלוף לשנת 1999 של International Boxing Council.
אבו לאשין יזם את קיום משחק אליפות העולם בעיר הולדתו נצרת למרות הקשיים הלוגיסטים הרבים שהיו כרוכים בדבר. אחר כך ניסה בעזרתו של יאסר ערפאת לקיים אליפות עולם בעזה אולם לבסוף לא הצליח בכך.
אבו לאשין עמד במרכזו של סרט דוקומנטרי, השכן של ישו בבימויו של דוקי דרור, אשר זכה בפרס הראשון בפסטיבל דוקאביב בשנת 2002.
כיום הוא מתגורר בטנסי שבארצות הברית.
עקב אכילס

עקב אכילס הוא ביטוי המתאר נקודת חולשה, לרוב אצל מי שחזק וחסין למראית עין.
מקור הביטוי בסיפור מתוך המיתולוגיה היוונית. אמו של אכילס, הנימפה תטיס, טבלה אותו בנהר הסטיקס בהיותו עולל, מכיוון שחששה שמא ייעשה ללוחם וימות בקרב. מהטבילה בנהר נעשה כל גופו של אכילס בלתי פגיע מלבד עקבו. זאת מכיוון שכאשר הוטבל אמו החזיקה בעקבו, וכך איבר זה לא נגע במים.
על פי אחת הגרסאות של הסיפור, בעת מלחמת טרויה, שאכילס היה מגיבוריה הבולטים, נורה אכילס בעקבו על ידי פאריס, נסיך טרויה, בחץ מורעל שהונחה על ידי אפולו, ומת. כך נהרג גיבור שנחשב בלתי מנוצח מפגיעה פשוטה בעקב. למרות גורלו של אכילס נשארה תהילתו כגיבור שלא נוצח בשדה הקרב. 
ישנו אזור בעקב הנחשב פגיע, במקום בו קיים גיד המקשר בין שרירי השוק האחורית לקרסול, ועל כן נקרא "גיד אכילס". מדען הולנדי בתחום האנטומיה בשם פרהיידן (Verheyden) השתמש לראשונה בביטוי זה בשנת 1693 בהקשר לאזור זה בעקב הרגל.
פיוטר גיזה

קריירה

גיזה חתם בעונת 2002/03 בקרקוביה קרקוב, והופעתו הראשונה בקבוצה בליגה הפולנית הייתה ב־20 ביולי 2004 נגד זגלמביה לובין. לאחר סכסוך עם המאמן שלו, סטפן מייבסקי בקרקוביה קרקוב, הוא הפסיק להיות חלק מהסגל, למרות שהוא נחשב לאחד הקשרים ההתקפיים הטובים ביותר בליגה.
בשנת 2007, אחרי חמש שנים בקרקוביה קרקוב, חתם גיזה בלגיה ורשה. ב־13 בדצמבר 2010 הוא חתם בקרקוביה קרקוב לקדנציה שנייה, ושוחרר כשנה וחצי מאוחר יותר מהקבוצה. בשנת 2012 ירד לליגה החמישית, וחתם כמאמן-שחקן בג'ובליטה איזדבניק.
גיזה שיחק חמישה משחקים בנבחרת פולין בכדורגל.
ב-2012 החל לשמש מאמן-שחקן בקבוצת ג'ובליטה איזדבניק.
שנת הכז

שנת הכז היא אחת מארבעה-עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג הכז היא שנה המתחילה ביום חמישי (ה), היא כסדרה (כ) ועל כן בחשוון יש 29 ימים ובכסלו יש 30 ימים, וחג הפסח חל בשבת (ז). שנה מסוג הכז היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 354 ימים שבהם 51 שבתות.
שנת הכז היא סוג השנה הנפוץ ביותר, והיא מתרחשת ב-18.05% מהשנים. שנה מסוג הכז הייתה לאחרונה בה'תשמ"ח בה'תשנ"א, בה'תשנ"ח, בה'תשע"ב, בה'תשע"ה ובה'תשע"ח. שנת הכז צפויה שוב בה'תשפ"ט ובה'תשצ"ב.
יעקב הלר

ביוגרפיה

הלר נולד בירושלים וגדל ביישוב קרני שומרון. למד בישיבה התיכונית בקרני שומרון ובישיבת ההסדר "ימית", בנווה דקלים בגוש קטיף. 
התגייס לצה"ל, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לסיירת ומונה למפקד צוות. בשנת 2001 מונה לסגן מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 51. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה רובאית בגדוד 51, והוביל מבצעים רבים בלחימה בטרור ביהודה ושומרון, בין היתר במהלך מבצע חומת מגן. בהמשך שימש כמפקד פלגת לוחמים ביחידת אגוז. במהלך מלחמת לבנון השנייה קטע את לימודיו, והצטרף ללחימה עם יחידת אגוז בקרבות במרון א-ראס ובינת ג'בייל. בהמשך הלחימה שימש כקצין בחפ"ק של חטיבת גולני. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 12. בהמשך שירת כסגן מפקד יחידת אגוז. לאחר מכן מונה לראש לשכת ראש אג"ת, אמיר אשל. 
ביוני 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדס"ר גולני, ושימש בתפקיד עד יוני 2013. בתקופתו כמפקד הגדוד, החלה לחימה משמעותית באזור גדר המערכת, בין המורדים הסורים לצבא אסד ברמת הגולן הסורית. הגדוד תחת פיקודו, בנוסף לפעילות המבצעית, החל להעביר פצועים מגבול סוריה להענקת טיפול מציל חיים, כאשר חלקם הועברו לטיפול בבתי חולים בישראל. לימים נקרא מבצע הטיפול בפצועים, שכנות טובה. על הלחימה ברמת הגולן ועל פעולת פינוי הנפגעים מסוריה, קיבל הגדוד ב-30 בדצמבר 2013, את פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות. בהמשך שימש כמפקד גדוד הדס בבה"ד 1 בין השנים 2013–2014. לאחר מכן מונה למפקד יחידת דובדבן, ושימש בתפקיד בין השנים 2014–2016, והוביל את היחידה בין היתר במבצע שובו אחים, במבצע צוק איתן, בו השתתפה היחידה תחת פיקודה של חטיבת גבעתי, בכיבוש ח'ירבת אח'זעה שבמרחב ח'אן יונס, ובמהלך אירועי "גודל השעה" במסגרת גל הטרור הפלסטיני 2015-2016. תחת פיקודו, ביצעה היחידה מאות מבצעים, ורשמה הישגים רבים ומשמעותיים בלחימה בטרור בפיקוד המרכז. ב-13 באוקטובר 2016 קיבלה יחידת דובדבן את צל"ש הרמטכ"ל על פעילותה המבצעית המרשימה בשנה השנייה לפיקודו על היחידה (2016-2015) ועל פיתוח והטמעת אמצעי לחימה ייעודיים אשר העצימו את האפקטיביות המבצעית. במהלך תפקידו הוכפפה היחידה לחטיבת עוז.
ב-18 באוגוסט 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה, בתפקיד זה שירת עד 15 באוגוסט 2018. ב-2 בספטמבר 2018 מונה למפקד חטיבת עוז.
הלר נשוי למיכל ואב לשישה.
יהודה צדוק

ביוגרפיה

צדוק התאמן בקבוצת הפועל ביאליק. הוא למד חינוך גופני במכללת אוהלו. בשנת 1984 התגורר בקיבוץ דגניה ב'. הוא התאמן בהדרכתו של אמנון גור בקבוצת הפועל כפר סבא.

אלוף ישראל

באליפות ישראל בריצת 10000 מטר שנערכה במכון וינגייט ב-19 במאי 1979 זכה צדוק במדליית זהב בתוצאה של 31:09.7 דקות.

שיאן ישראל

חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה במכון וינגייט ב-2 ביולי אותה שנה קבע צדוק בריצת 3000 מטר מכשולים שיא ישראלי חדש של 9:07.2 דקות, שיפור לשיא הישראלי של יאיר קרני (9:09.9 דקות).

1980

בתחרות הקפת התבור (10 ק"מ) ה-28 על שם יצחק שדה שנערכה ב-22 במרץ 1980 זכה צדוק במדליית זהב בתוצאה של 39:35 דקות, לפני שמעון אביסרור (39:38 דקות) וקלאוס קלצ'מכר מגרמניה (41:20 דקות). 
בתחרות שנערכה בקלגנפורט שבאוסטריה ב-27 באוגוסט אותה שנה סיים צדוק במקום 11 בריצת 3000 מטר בשיא אישי חדש של 8:09.0 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באינסברוק שבאוסטריה ב-8 בספטמבר הוא סיים במקום רביעי בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא ישראלי חדש של 9:04.3 דקות, שיפור לשיאו הקודם (9:07.2 דקות). חודש וחצי לאחר מכן, במרוץ "אצבע הגליל" לריצת חצי מרתון (21 ק"מ) שנערכה בחורשת טל שבגליל העליון ב-25 באוקטובר הוא זכה במדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 1:07.20.8 שעות.

1981

בתחרות שנערכה בתל אביב ב-16 במאי 1981 זכה צדוק במדליית ארד בריצת 10000 מטר בשיא אישי חדש של 30:07.4 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהדר יוסף ב-30 במאי הוא קבע בריצת 3000 מטר מכשולים שיא ישראלי חדש של 8:52.4 דקות, שיפור לשיאו הקודם (9:03.7 דקות). חודש לאחר מכן, ב-27 ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב באליפות ישראל בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא ישראלי חדש של 8:41.3 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי הוא זכה במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:07.85 דקות, אחרי אריה גמליאל ממכבי תל אביב (4:01.83 דקות) ויאיר קרני מהפועל עמק חפר (14:05.63 דקות).

אלוף המכביה

שבוע לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-11 שנערכה בתל אביב הוא זכה במדליית זהב בריצת 10000 מטר בשיא מכביה חדש של 30:09.6 דקות, לפני דייוויד אדג' מקנדה (30:33.99 דקות) ומשה גרוסמן מישראל 31:03.86 דקות).

אוניברסיאדה

שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט שברומניה בסוף יולי אותה שנה הוא סיים במקום 14 (אחרון בגמר) בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:57.0 דקות.

1982

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף באוגוסט 1982 זכה צדוק במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:56.8 דקות, לפני יאיר קרני שקבע שיא אישי חדש של 9:04.2 דקות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלט ישראלי באותה העת ויעקב קוגמן (10:05.0 דקות).

כינוס הפועל

בתחרות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-12 שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף במאי 1983 זכה צדוק במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:06.38 דקות, אחרי מתיאס קולס מגרמניה (8:58.17 דקות) ולפני יעקב קוגמן (9:48.12 דקות).

1984

בתחרות לזכרו של פאבו נורמי האגדי, שנערכה בטורקו שבפינלנד ב-26 ביוני 1984, זכה צדוק במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא ישראלי חדש של 8.35.41 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-21 שנים ונשבר על ידי איתי מגידי (8:35.05 דקות). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בוולנאט ב-25 ביולי אותה שנה הוא סיים במקום שביעי בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:46.46 דקות.

אולימפיאדת לוס אנג'לס

שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים צדוק במקום 27 בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:42.28 דקות.
אוסיפ דימוב

ביוגרפיה

אביו נולד בפולין ונפטר בגיל צעיר. אחיו היה יעקב פרלמן המפורסם ככותב ספרים בנושא מדע פופולרי. ב-1902 סיים דימוב את לימודיו במכון ללימודי יער בסנקט פטרבורג. מ-1892 כתב במספר מגזינים, בין השאר, "התיאטרון והאמנות" (1900–1904), "סימן" (1905–1906), "סאטיריקון" (1908). את המחזה הראשון שלו כתב ב-1903. הפרוזה שכתב הייתה מאוד פופולרית בשעתו.
ב-1913 היגר לברלין, שם זכה להכרה בעקבות תרגומים של כמה מיצירותיו לגרמנית. משם היגר לארצות הברית, שם כתב מספר מחזות לתיאטרון יידיש, בהם "אקספרס ברונקס" ו"יושקה המוזיקאי".
גרדה ולנטינר

גרדה ולנטינר (בדנית: Gerda Valentiner;‏ 25 באפריל 1903 - ?), מורה דנית וחברה במחתרת הדנית, מחסידי אומות העולם, שהחביאה בביתה והבריחה מספר רב של ילדים יהודים לשוודיה ב-1943.

קורות חיים

עד מלחמת העולם השנייה, גרדה ונלטינר לימדה בבית ספר בקופנהגן שבדנמרק. כשהנאצים פלשו לדנמרק בתחילת שנות ה-40, ולנטינר הצטרפה למחתרת הדנית.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

באוקטובר 1943, כשנודע לה שהנאצים מתכננים להתחיל בגירוש יהודי דנמרק, החלה גרדה לאסוף לביתה ילדים יהודים, אותם הסתירה את היהודים עד שנמצאה הדרך להבריחם לחופי שוודיה ברגע המתאים.
ולנטינר לימדה בימים בבית הספר, ובלילות פעלה במחתרת וטיפלה בדאגה רבה לילדים שהחביאה בביתה. רוב הילדים בביתה היו ילדי משפחות דתיות שמטעמי כשרות לא אכלו בביתה דבר מלבד לחם. כשהבינה ולנטינר את הקושי, היא קנתה עבור הילדים כלים חדשים ומצרכים מתאימים על מנת להפוך את מטבחה לכשר.
בספטמבר 1943, הגיעה גרדה ולנטינר לביתם של ראובן ואסתר שפטלוביץ, הוריה של דורה, אחת מתלמידותיה, על מנת להזהירם מפני הסכנה המתקרבת. כמה ימים לאחר מכן, דורה, אחותה ריטה ואחיהן מוריס עברו לביתה של ולנטינר ונשארו אצלה עד שתצליח לארגן את העברתם לשוודיה.
לאחר הברחת ההורים, כעבור כשבוע התבצעו שני ניסיונות בריחה של הילדים, שכשלו. הניסיון השלישי שהתרחש בערב יום הכיפורים של שנת 1943 הצליח. ולנטינר לקחה את שלושת הילדים לחוף במרחק 10 ק"מ מצפון לעיר קופנהגן, ומשם בעזרת סירת דייגים הגיעו לחופי לנדסקרונה שבשוודיה. הם חברו להוריהם שהגיעו לשוודיה כאמור עשרה ימים לפני כן.

לאחר המלחמה

ולנטינר לקחה חופשה ללא תשלום מעבודת ההוראה ובמשך שנתיים התנדבה כעובדת סוציאלית במחנות העקורים היהודים בגרמניה ובאוסטריה. כשחזרה ולנטינר להוראה, היא לימדה על יהדות ישראל ולימדה את תלמידיה הנוצריים על תרבות ישראל וההתיישבות בארץ. ולנטינר ביקרה בישראל שלוש פעמים כשבפעם השנייה באה כנציגת ארגון ויצ"ו הדני. ב-1971, כשהייתה ולנטינר בת 68 ויצאה לפנסיה, היא עברה לחיות בישראל כשנה, על מנת לראות את הארץ וללמוד עברית.

הכרה והנצחה

ב-28 ביולי 1968, בעת ביקורה השלישי בישראל, בטקס שנערך ביד ושם, גרדה ולנטינר קיבלה הכרה כחסידת אומת העולם. זכרונה הונצח בעץ שניטע, על ידה, בשדרת חסידי אומות העולם.
דוד ארליק

חייו

ארליק נולד בפינסק שברוסיה הלבנה. אביו היה מנהל בית ספר טכני בעיר, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה, בעקבות בית הספר, לצ'רניגוב  ובשנת 1918 ליקטרינוסלב. ארליק למד בילדותו בהוראתם של מורים פרטיים עד מעבר המשפחה לוורשה, בשנת 1922, ותחילת לימודיו בבית הספר "תרבות".
בשנת 1924 עלתה המשפחה לארץ ישראל, התיישבה בתל אביב וכעבור שנה בחיפה. ארליק סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי, לאחריהם ביקש ללמוד רפואה. הוא למד באוניברסיטת שטרסבורג שבצרפת, ובמקביל עבד בסנטוריום לחולי שחפת. בשנת 1935 הוא סיים את לימודיו, חזר לארץ ישראל והחל לעבוד בבית החולים "הדסה" בחיפה. לאחר מכן פנה ארליק לשמש רופא בשייח אבריק, ובשנת 1937 התקבל לסגל הרפואי הראשון של בית החולים "הדסה" בהר הצופים.
בבית החולים "הדסה", ארליק עבד תחילה במחלקת האונקולוגיה וכעבור שנה עבר למחלקת הכירורגיה. ארליק היה תלמידו של פרופ' אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף). בשנת 1948 הוא מונה לראש הצוות הכירורגי והחזיק בתפקיד זה לאורך חודשי מלחמת העצמאות. לאחר מלחמת העצמאות מונה ארליק למנהל מחלקה כירורגית בבית החולים רמב"ם. שנים אלו היו שנות התפתחותה של הרפואה הכירורגית ובהנהגתו של ארליק נוסו חידושים שונים, דוגמת ניתוח עורקים לצורך הורדת לחץ דם שערי. בשנות השישים החלה המחלקה גם בהשתלת איברים. באוקטובר 1964 ארליך החל לעסוק בהשתלת כלי-דם, ובפברואר 1965 ביצע  השתלת כליה מן המת, הראשונה בארץ. ארליק היה פעיל במסעות השכנוע להקמת בית ספר נוסף בארץ לרפואה, בטכניון, ולאחר הקמתו היה חבר בוועדת המנהלים של בית הספר. ב-1 באוקטובר 1973 מונה ארליק לפרופסור מן המניין ולדיקן הראשון של הפקולטה לרפואה  של הטכניון.
בשנת 1978 פרש ארליק מעיסוק פעיל ברפואה. הוא המשיך בעשייתו המקצועית כחבר בצוות העורכים של ירחון "הרפואה", עורך המגזין האמריקאי "הז'ורנל העולמי לכירורגיה" והיה פעיל בגיוס תרומות לקיומן והרחבתן של מחלקות רפואיות בבתי חולים שונים. בשנת 1982 קיבל על עצמו לשנה אחת את ניהול המחלקה הכירורגית בבית החולים פוריה.
בשנת 1986 הוציא את ספר זכרונותיו : "ביני לבין הרפואה: חלומות ומעשים" .
ארליק זכה על פועלו בפרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית (1969), בפרס איגוד הרופאים האמריקנים למען הרפואה בישראל (1978), בתואר יקיר חיפה (1980) ובפרס ישראל לרפואה (1992). בשנת 1984 נקראה על שמו הקתדרה לרפואת חירום בבית הספר לרפואה של הטכניון.
בין תלמידיו הרבים הפרופ' אלפרד שרמק, והפרופ' עמי ברזילי  שהמשיכו את דרכו בבית החולים רמב"ם.
ארליק היה נשוי לליובה לבית משל, אחות ומנהלת חדרי הניתוח בבית החולים רמב"ם שבחיפה. בנו הוא הגניקולוג יוחנן ארליך.
Norwegian Wood (This Bird Has Flown)

המילים

לנון החל בהלחנת השיר ב-1965 באמצעות גיטרה אקוסטית, בעת ששהה בחופשה בהרי האלפים השווייצריים עם אשתו סינתיה. בסוף שנות ה-70 הסביר לנון שהשיר נכתב על מערכת יחסים שהייתה לו מחוץ לנישואיו. הוא ציין שתמיד היה מעורב בכל מיני מערכות יחסים נוספות מחוץ לנישואיו והיה מנסה להסוות ככל האפשר את העובדה ששירים שכתב התבססו על מערכות יחסים אמיתיות שלו. עם זאת, הוא אינו זוכר מי הייתה האישה שבגינה הוא כתב את "עץ נורווגי".
מקרטני סיפר בספר מ-1997 שההשראה לשם השיר הגיעה מחדרי מגורים של אותה התקופה, שהקירות והרהיטים בהם עוצבו מעצי אורן זולים, והשם עץ נורווגי נאמר בלשון סגי נהור. הוא ציין שלפי תפיסת עולמם דאז, הגבר היה זקוק לנקמה על כך שהאישה מותירה אותו לישון בחדר האמבטיה, ולכן עלה במוחו הרעיון לספר על הצתת בית העץ.

ההקלטה

הקלטת השיר נערכה באולפני אבי רוד ב-12 ו-21 באוקטובר 1965. האריסון סיפר בשנות ה-90 בסרט The Beatles Anthology על שנת 1965, שבה נחשף לנגינת הסיטאר. הוא החליט לקנות סיטאר, אך הוא נותר כמעט ללא שימוש עד שהאזין לאלבום של ראווי שנקר, שמשך אותו להתנסות יותר בנגינה בכלי. בהקלטת "עץ נורווגי", כשחברי הלהקה חיפשו אלמנט מוזיקלי נוסף, הוא החליט לשלב באופן בלתי מתוכנן את הסיטאר וחש שהשילוב היה מוצלח במיוחד. מאז הפך האריסון לחובב נלהב של התרבות ההודית ומדיטציה טרנסצנדנטלית, והרבה להשתמש בסיטאר באלבומי הביטלס.
בהקלטה שר לנון בשני ערוצים וניגן בגיטרה אקוסטית, מקרטני ניגן בגיטרה בס ושר קולות רקע, האריסון ניגן בסיטאר מוכפל לשני ערוצים ורינגו סטאר ניגן בתוף מרים, מאראקס ומצלתיים זעירות.
עוף גוזל

גרסאות כיסוי

לאורך השנים זכה השיר לגרסאות כיסוי רבות.
בשנת 1995 השתתף שלמה ארצי בתוכניתו של גידי גוב "לילה גוב", שבה שרו השניים את השיר עוף גוזל. כעבור מספר חודשים שרו השניים שוב את השיר, בעצרת לזכרו של יצחק רבין. שלמה ארצי הוציא את הדואט הזה באלבומו הכפול "פעם תורי, פעם תורך הדואטים" משנת 2017.
בשנת 2009 הקליטה הזמרת שרית חדד גרסת כיסוי מיוחדת של השיר עם מקהלה בת 20 מלווים, במסגרת החזרות למופע פארק מיוחד "אני ואתה בפארק", שבו הצדיעו מיטב אמני ישראל לאריק איינשטיין, במלאת לו 70 שנה ומעל ל-50 שנות זמר.
אירואינדיה

אירואינדיה (באנגלית: Aero India) היא תערוכה דו-שנתית בתחום התעופה הנערכת בבנגלור, הודו, בבסיס חיל האוויר ההודי ילהאנקה.
התערוכה בחסות ובארגון משרד ההגנה ההודי והיא השנייה בגודלה בעולם אחרי הסלון האווירי בפריז.
התערוכה הראשונה הייתה ב-1996 ומלבד דילוג של שנה בין 1998 ל-2001 נערכה בקביעות כל שנתיים.
בתערוכה שנערכה ב-18 בפברואר 2015, הייתה נציגות נכבדה מישראל בתערוכה בה הציגו תעשיות ביטחוניות כגון התעשייה האווירית לישראל, בה נחשף בין השאר מטוס למשימת סיור ימי בשם "G5000". בביתן התעשייה האווירית ביקר גם נרנדרה מודי, ראש ממשלת הודו.
טיפול להפחתת אנדרוגן

טיפול להפחתת אנדרוגן (ADT androgen deprivation therapy) הוא טיפול הורמונלי הנועד לנטרל את הטסטוסטרון בגברים על ידי שימוש במספר שיטות. טיפול להפחתת אנדרוגן משמש לטיפול בחולי סרטן הפרוסטטה ועברייני מין המתקשים לשמור על יצרם המיני.

טיפול בעברייני מין

סירוס כימי הוא טיפול להורדת הליבידו של אנסים ועברייני מין אחרים. נמצא שעברייני מין נוטים לחזור על מעשיהם לאחר שחרורם מן הכלא, לכן סירוס כימי נתפס כשיטה המאפשרת את שחרור העבריין תוך כדי שמירה על החברה ממנו. לרוב טיפול בעברייני מין נעשה על ידי הזרקת נגזרת סינתטית של ההורמון הנקבי פרוגסטרון - Depo-Provera (מכיל medroxyprogesterone acetate). לטיפול זה השפעה דומה לטיפול להפחתת אנדרוגן בכל הנוגע לירידה בחשק המיני, אך הוא מלווה בתופעות לוואי חמורות. בישראל מטופלים עברני מין בשיקום על ידי הפחתת אנדרוגן בעזרת מעכבי GnRH.
פרנסוס על גלגלים

פרנסוס על גלגלים (Parnassus on Wheels) הוא הרומן הראשון שכתב כריסטופר מורלי בשנת 1917. 
הרומן עוסק בפסיכולוגיה, תרבות ומגדר בצורה קלילה ומשעשעת, אך בעיקר במקומה של היצירה הכתובה בחייהם של אנשים.

מקור השם

פרנסוס הוא שמו של הר במיתולוגיה יוונית, הר המקודש לאפולו, ועליו חיו המוזות. בספר הוא כינוי לקרון הספרים שבמרכז העלילה.

תקציר העלילה

רוג'ר מיפלין נודד ברחבי צפון-מזרח ארצות הברית בקרון (שנקרא בשם החיבה: פרנסוס) שבתוכו ספרים למכירה. הוא מרגיש שהגיע הזמן לעשות שינוי בחייו. את קרון הספרים הוא מוכר להלן מקגיל שנמאס לה לעבוד בחווה המשפחתית בעוד אחיה שקוע בכתיבת ספרים המתארים את חיי הכפר. רוג'ר מלהיב ומדביק את הלן באהבתו לקריאה ובציפיה להרפתקאות שמזמנים  חיי הנדודים.  בתום העסקה, המוכר והקונה ממשיכים לגלגל את ה'מיזם' ביחד כדי שהיא תלמד את רזי המקצוע 
ורק אז נפרדות דרכיהם, אולם בהמשך העלילה הם שבים ומתאחדים לאחר תלאות מרובות. הספר הצנום מלא באהבה לספרות ולבני האדם - אהבה לא שגרתית, חמלה והומור.

תרגום הספר

הספר תורגם לעברית בפעם הראשונה ב-2011 על ידי יהונתן דיין בהוצאת זיקית. זהו הספר הראשון שראה אור במסגרת ההוצאה. מאז הוצאתו לאור ראה החיבור אור בעשר מהדורות והוא מככב ברשימת רבי המכר של החנויות הפרטיות למעלה משלוש שנים ברציפות.
ספר ההמשך "חנות הספרים הרדופה", אשר יצא, גם הוא בהוצאת זיקית ב-2013, מתאר את חייהם של הלן ורוג'ר כזוג נשוי המשתקע במקום אחד.

ביקורות

עם צאתו לאור בתרגום לעברית הספר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. המבקרים כינוהו משעשע, מלהיב, סאטירה לא כואבת. יעד בירן כותב שתפקידו של רוג'ר מיפלין הוא לברור לקורא את הספר המתאים לאדם המתאים, מתוך השפע הספרותי הקיים. זאת כאנלוגיה לתפקידה של הוצאת הספרים זיקית.