google/wiki40b huggingface dataset:
אווה מוזס קור

ביוגרפיה

אווה ואחותה התאומה מרים נולדו לאלכסנדר ויפה, חוואים, בכפר פורץ (Porț) שבמחוז סלאז', בחבל טרנסילבניה. משפחת מוזס היו היהודים היחידים בכפר. בשנת 1940 עבר הכפר, כשאר צפון טרנסילבניה, להונגריה, ובשנת 1944 גורשה המשפחה לגטו צ'היי שבעיר שימלאו סילבאניי.
לאחר מספר שבועות נשלחה המשפחה לאושוויץ. שני הוריה ושתי אחיותיה הגדולות נספו באושוויץ, רק היא ומרים שרדו, כי ד"ר יוזף מנגלה השאיר את כל התאומים בחיים לצורך עריכת ניסויים בהם.
לתאומות מוזס הזריק מנגלה חומר רעיל, שלהערכתו היה אמור לגרום למותן בתוך כשבועיים.
לאחר שחרור אושוויץ, ב-27 בינואר 1945, שבו התאומות לרומניה והתגוררו בקלוז' עם דודתן. ב-1950 קיבלו היתר יציאה מרומניה ועלו לישראל.
אווה מוזס למדה בישראל בבית ספר חקלאי, שירתה בצה"ל ונישאה ב-1960 למייקל קור, אזרח אמריקני. הזוג השתקע במדינת אינדיאנה וב-1965 קיבלה אווה מוזס-קור אזרחות אמריקנית.
בשנת 1978 החלה מוזס-קור בחיפוש אחר "תאומי מנגלה" אחרים ובשנת 1984, לאחר שהתארגנה קבוצת ניצולים, הקימו אווה ואחותה מרים את ארגון "נצח תאומי אושוויץ" (CANDLES), שמטרתו לתמוך בניצולי אושוויץ עליהם נערכו ניסויים רפואיים בהיותם ילדים. הודות לארגון זה היא איתרה 122 תאומי מנגלה אחרים.
בשנת 1988 שבתה רעב במשך 13 ימים, בדרישה שממשלת ישראל תפעל לאיתורו של מנגלה.
בשנת 1993 נפגשה לראשונה, בגרמניה, עם רופא לשעבר מאושוויץ. היה זה הנס מינך (Hans Münch), שהוסגר לפולין, נשפט במשפטי אושוויץ בשנת 1947 והיחיד שנמצא זכאי.
השניים נותרו בקשר ונפגשו שוב באתר המחנה בינואר 1995, במלאת 50 שנים לשחרור אושוויץ, בעקבות הזמנתה של מוזס-קור.
מוזס-קור הקימה גם מוזיאון ומרכז הדרכה על השואה בשנת 1995 בעיר מגוריה, כדי ללמד את הציבור על אאוגניקה, השואה ועל כוחה של הסליחה. באמצע שנות ה-90 נפטרה אחותה מרים.
מוזס-קור זכתה להתעניינות בינלאומית לאחר שאמרה שהיא סולחת לנאצים על כל מה שנעשה לה. על אמירה זאת הופק סרט דוקומנטרי בשם "לסלוח לד"ר מנגלה". מוזס-קור הסבירה שהיא אינה סולחת לנאצים כי הם ראויים לכך, אלא כי היא ראויה להשתחרר מנטל השנאה ואינה רואה עצמה כקורבן אלא כגיבור שזכה לצאת בחיים מן התופת. לדבריה, "לקורבן יש הזכות להיות חופשי - ואדם לא יכול להיות חופשי ממה שאחרים עוללו לו אם הוא לא יכול להתנער מן הנטל היומי של כאב וזעם".
היא השתתפה במשפט הדמה שהתקיים לדוקטור מנגלה, ובתוכנית "ציידי הנאצים".
בשנת 2014 יצא לאור ספרה "שרדתי. חיי הקורבן של יוזף מנגלה".
באפריל 2015 הגיעה לגרמניה והעידה מטעם התביעה במשפטו של איש האס אס אוסקר גרנינג (Oskar Gröning). כיוון שגרנינג לא ניסה להכחיש את פעילותו בזמן השואה, הסביר שהוא חש חובה מוסרית על מעשיו וביקש סליחה מן הקורבנות, לחצה מוזס-קור את ידו במהלך המשפט, ואף חיבקה אותו. חלק מן התובעים מתחו ביקורת על מעשה זה, בטענה שאינו יאה לאדם שנמנה עם התובעים במשפט.
באותה שנה הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בטלר שבאינדיאנה.
נפטרה בקרקוב שבפולין ב-4 ביולי 2019.
אנדרטת מגילת האש

הקמה

האנדרטה הוקמה ביוזמת "בני ברית" בארצות הברית, ובתרומתו. האתר נבחר על ידי יוסף וַיְץ, מראשי קק"ל וממייסדי מינהל מקרקעי ישראל. את האנדרטה פיסל האמן נתן רפופורט, ניצול השואה בעצמו.
האנדרטה עשויה ברונזה וגובהה שמונה מטרים. צורתה היא של שני גלילי מגילה, המביעים את היותו של עם ישראל עם הספר. גליל אחד מתאר את השואה והשני את התקומה.
בחלק המסמל את "השואה" מתוארים בין השאר יאנוש קורצ'אק וילדיו, שורת קסדות המתארות את החיילים הנאצים, דמות מלוחמי הגטאות האוחזת רימון, ודמויות נוספות מאחורי גדרות המחנות. את חלק השואה חותמים תמונות של ניצולי השואה העולים לארץ במבצעי העפלה, יהודים מהארץ שעוזרים להם לרדת מהסירות, ודמות יהודי המנשק את אדמת ארץ ישראל.
בחלק "התקומה" מפוסלים סמלים שונים של הארץ כמו: עצי זית, ילד אוחז אשכול ענבים, הרב גורן התוקע בשופר ליד אבני הכותל המערבי, מנורת בית המקדש המתוארת בשער טיטוס, דמות זקן (בן דמותו של רבי אריה לוין) המסמלת את אליהו הנביא, אנשים רוקדים הורה ודגלים מתנופפים ליד מלאך התוקע בחצוצרה.
במרווחים שנוצרו בין שני הגלילים ממוקמים שני חדרי זיכרון, שבתוך כל אחד מהם חרוט פסוק מהתנ"ך.
האנדרטה ממוקמת ביער הקדושים שבהרי ירושלים, סמוך למושב כסלון.
ג'ייקוב ג'ונס

קומודור ג'ייקוב ג'ונס (באנגלית: Jacob Jones‏; מרס 1768 – 3 באוגוסט 1850) היה קצין בצי האמריקאי, שהשתתף במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמה הברברית הראשונה, במלחמת 1812 ובמלחמה הברברית השנייה.

קורות שירותו בצי

ג'ונס נולד בחווה ליד סמירנה, במחוז קנט שבדלאוור. אביו היה איכר אדוק ואמו בת למשפחה מכובדת, אשר נפטרה בעודו תינוק. ארבע שנים אחר כך מת גם אביו. ג'ונס למד רפואה ועבד כרופא, ולימים מונה לפקיד בית המשפט העליון של דלאוור. הוא נישא לאנה מטילדה סייקס, בתו של ג'יימס סייקס, המושל ה-15 של דלאוור. אשתו מתה לפני הצטרפותו לצי המלחמתי, ויש הסבורים כי בשל מותה החליט לעלות לים.
הוא הצטרף לצי של ארצות הברית ב-1799 בהיותו בן 31, גיל גיוס מבוגר מאוד באותם זמנים, מונה לפרח חובלים ושירת בתפקיד זה 22 חודשים. במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1798-1800) שירת תחת פיקודו של קומודור ג'ון בֶּרִי בפריגטה "יונייטד סטייטס", וב-27 בפברואר 1801 הועלה לדרגת לוטננט. ב-24 במאי 1803 עבר לפריגטה "פילדלפיה" כלוטננט שני. ב-31 באוקטובר 1803, תוך כדי פעולה קרבית בנמל טריפולי שבלוב נגד הקורסארים הברברים, עלתה "פילדלפיה" על שרטון ונפלה בשבי עם כל צוותה. ג'ונס וחבריו לצוות שוחררו מן השבי ביוני 1805, בסיומה של המלחמה הברברית הראשונה.
ב-20 באפריל 1810 הועלה ג'ונס לדרגת מאסטר-קומנדנט, וב-4 ביוני נמסר לו הפיקוד על הסלופ "ווספ" (18 תותחים). ב-18 באוקטובר 1812, במהלך המלחמה נגד בריטניה, לכדה "ווספ" את אה"מ "פרוליק", בריג נושאת 10 תותחים, אך שעות אחדות אחר כך נאלצה להיכנע לאוניית קו חזקה ממנה פי כמה שהופיעה בזירה. ג'ונס ואנשיו נפלו בשבי. עם שובו לארצות הברית, לאחר חילופי שבויים, קיבל ג'ונס מדליית זהב מן הקונגרס לאות הוקרה על אומץ לבו.
ג'ונס הועלה לדרגת קפטן וקיבל את הפיקוד על הפריגטה הבריטית לשעבר "מסידוניין" (38 תותחים). הוא שירת זמן מה בשייטת של קומודור סטיבן דיקייטר, שנותרה מסוגרת בנמל ניו לונדון במהלך 1814. אחר כך נשלח קפטן ג'ונס אל זירת ימת אונטריו, שם פיקד על הפריגטה "מוהוק" בשנה האחרונה למלחמת 1812.
במלחמה הברברית השנייה, ב-1815, שב ג'ונס לפקד על "מסידוניין". אחר כך, בשנים 1816-1818, היה מפקדה של הפריגטה "גרייר".
ג'ונס שירת בתפקיד קומודור של שייטת הים התיכון בשנים 1821-1823, ושל שייטת האוקיינוס השקט בשנים 1826-1829. הוא שימש קצין מינהלת הצי בוושינגטון, ומילא כמה תפקידי חוף חשובים בבולטימור ובניו יורק בשנות השלושים והארבעים של המאה. ב-1847 מונה למפקד Philadelphia Naval Asylum, תפקיד בו החזיק עד יום מותו ב-3 באוגוסט 1850.
שלוש אוניות בצי ארצות הברית נקראו על שמו. האי ג'ונס (Jones  Island) במדינת וושינגטון קרוי גם הוא על שמו.
באבל אנד סקוויק

בַּאבֵּל אֵנְד סְקְוִויק (באנגלית: Bubble and squeak, נקראת לעיתים רק באבל או באבלס) היא מאכל מהמטבח הבריטי, לביבה המטוגנת משאריות של ירקות. הלביבה המסורתית מבוססת על שאריות מצלי יום ראשון.
מילולית משמעות השם היא "לבעבע ולחרוק" או "בועה וחריקה". השם מתייחס למראה ולצליל בעת הטיגון. הלביבה מכונה באזורים מסוימים גם "bubble and scrape" - "לבעבע ולקרצף" או "בועה וקירצוף".
מרכיביה העיקריים של הלביבה הם תפוחי אדמה וכרוב אך יש המוסיפים גזר, אפונה, כרוב ניצנים וירקות אחרים. בעבר נהגו להוסיף גם את הבשר שנותר מהצלי למרכיבי הלביבה, כיום מקובלת יותר לביבה צמחונית. להכנת הלביבה קוצצים את הירקות המבושלים ואת הבשר (אם מוסיפים אותו) ומטגנים במחבת עם מחית תפוחי אדמה, עד שהתערובת משחימה משני צידיה.
מסורתית היא מוגשת עם בשר קר שנותר מצלי יום ראשון ומחמצים. באבל אנד סקוויק מוגשת לעיתים כחלק מארוחת בוקר אנגלית.
בבריטניה משווקות גרסאות מוכנות של המאכל, קפוא או בקופסת שימורים.
בסלנג הקוקני המחורז של לונדון, בו מחליפים מילים קיימות בביטויים המתחרזים עמן, הביטוי "באבל אנד סקוייק" משמש ככינוי ליוונים. כיון שהמילה האנגלית Greek (יווני) מתחרזת עם "באבל אנד סקוויק".
עיר עמים

עיר עמים היא עמותה המזוהה עם השמאל הפוליטי בישראל, שמטרותיה, על פי פרסומיה, הן "יציבות, שוויון ועתיד מדיני מוסכם בירושלים". העמותה חותרת לקידום הסדר פוליטי-מדיני, שעיקרו העברת חלקים מירושלים, שסופחו לישראל ב-1967, לשליטת הרשות הפלסטינית. העמותה מקיימת קשרים עם פלסטינים תושבי העיר, וכן עם גורמים בינלאומיים הפועלים בנושא.
העמותה נוסדה בשנת 2000 על ידי עו"ד דניאל זיידמן.

פעילות

העמותה, שמשרדיה ממוקמים בירושלים, פועלת בעיקר באמצעות פרסום מידע ודוחות, אך גם תוך שימוש בכלים משפטיים, ציבוריים (כגון ארגון סיורים) ותקשורתיים שנועדו לקדם את מטרותיה, בהן פעילות משפטית נגד צעדים ישראליים חד-צדדיים, הפוגעים לדעתה במרקם החיים ובאפשרות להגיע להסדר מוסכם לגבי עתיד ירושלים, תדרוך כתבים והשפעה על גורמים בינלאומיים במטרה להשפיע על המדיניות שם ודרכם על המדיניות בישראל. בדו"ח של שירות המחקר של הקונגרס האמריקאי צוינו מפות העמותה כמכילות מידע מקיף ואמין על הבנייה במזרח ירושלים.
בין היתר, נאבקת העמותה נגד תוואי גדר ההפרדה ובפרט נגד הכללת גוש מעלה אדומים בתוך הגדר והבנייה באזור מבשרת אדומים הסמוך לה. העמותה מספקת הגנה משפטית לפלסטינים שנפגעו מהקמת הגדר. כמו כן היא נאבקת בפרויקטים של עמותות אלע"ד ועטרת כהנים ליישוב יהודי בשכונות שבעיר העתיקה ובמזרח העיר, כגון סילוואן, ראס אל עמוד ושייח' ג'ראח. העמותה גם נאבקת נגד כמה פרויקטים של עיריית ירושלים באזור זה, בהם הקמת גנים לאומיים בגן המלך ובגן לאומי מורדות הר הצופים. היא מתנגדת גם לחפירות ארכאולוגיות במזרח ירושלים המתבצעות מטעם רשות העתיקות ואוניברסיטאות ישראליות. 
כלפי העמותה הופנתה ביקורת בטענה שהיא נוהגת להציג שכונות דוגמת גילה כלגיטימיות כלפי הציבור היהודי וכהתנחלות בפנייתה לקהל בינלאומי. עמותת "עיר עמים" הגיבה לטענה זו באמרה כי "עמדתה היא שעתידה (של גילה) צריך להיקבע סביב שולחן המשא ומתן, ולא על ידי מהלכים חד-צדדיים והכתבת עובדות בשטח. את זאת אומרת 'עיר עמים' בכל השפות ובכל הפלטפורמות שהיא מתבטאת בהן".

צוות העמותה

בראש הנהלת העמותה עומדת ד"ר יהודית אלקנה. קדמה לה בתפקיד פרופ' אלינער ברזקי, לשעבר מהנדסת העיר ירושלים. מנכ"לית העמותה היא יהודית אופנהיימר, לשעבר מנכ"לית הארגון הפמיניסטי "קול האישה". קדם לה בתפקיד עמוס גיל, לשעבר מנכ"ל האגודה לזכויות האזרח. העובדים בעמותה הם בדרך כלל עובדים בשכר. עם חבריה נמנים פרופ' אלחנן ריינר וד"ר אלון ליאל.

תקציב

מחזור הפעילות של עמותת "עיר עמים" עמד בשנת 2007 על כ-4 מיליון שקלים ובשנת 2009 על כ-4.5 מיליון שקלים. העמותה פועלת במימון של מספר קרנות לא ישראליות, ממשלות זרות ותורמים פרטיים. בין השנים 2006–2010 התקבלו תרומות לעמותה מהאיחוד האירופי (כ-3,147,000 שקלים), מבריטניה (כ-2,966,000 שקלים), מנורווגיה (899,000 שקלים), משוודיה (511,000 שקלים). עם הקרנות התומכות בפעילות העמותה נמנות קרן פורד, הקרן החדשה לישראל ואחרות.
ב-2017 עמד מחזור הפעילות על כ-3.4 מיליון ש"ח והיקף התרומות מיישות מדינית זרה על כ-2 מיליון ש"ח.
Type introspection

בתחום התוכנה, זיהוי עצמי של טיפוס (Type introspection) היא האפשרות של תוכנית לבדוק את הטיפוס של אובייקט (או איזו מחלקה הוא מייצג) או המאפיינים שלו במהלך זמן הריצה של התוכנית. אפשרות זו מופיעה בחלק משפות התכנות.
את יכולת הזיהוי העצמי ניתן להדגים בדוגמת הקוד הבאה בשפת C++:
Person* p = dynamic_cast<Person *>(obj);if (p != nullptr) {
  p->walk();}
בדוגמת קוד זו התוכנית מקבלת משתנה בשם obj שלא ידוע מה מראש מה טיפוסו. באמצעות שימוש בהמרה דינמית (dynamic_cast) מסוגלת התוכנית לבדוק במהלך ריצתה האם האובייקט הוא מסוג Person ולפעול בהתאם.

C++

תומכת במנגנון זיהוי עצמי באמצעות מנגנון ה-RTTI, אופרטור typeid והמרה דינמית (dynamic_cast). הביטוי dynamic_cast יכול להיות בשימוש כדי לזהות האם אובייקט מסוים הוא "תת" אובייקט של מחלקה אחרת.
האופרטור typeid מחזיר אובייקט מסוג std::type_info שמתאר את הסוג (מחלקת אב, לרוב) של האובייקט עליו הוא מבוצע. דוגמה לשימוש:
if (typeid(Person) == typeid(*obj)) {
  serialize_person( obj );}

Java

בשפת Java הדוגמה הפשוטה ביותר של זיהוי עצמי של טיפוס הוא האופרטור instanceof. אופרטור זה בודק האם האובייקט המסוים שייך למחלקה מסוימת (או לתת מחלקה שלה, או למחלקת המימוש של מנשק). לדוגמה:
if(obj instanceof Person){
   Person p = (Person)obj;
   p.walk();}
המחלקה java.lang.Class היא הבסיס של זיהוי עצמי של טיפוס בצורה מתקדמת יותר.
כך למשל, אם רצוי לקבוע את סוג האובייקט, ניתן להשתמש ב- Object.getClass ו Class.getName . לדוגמה:
System.out.println(obj.getClass().getName());
תחנת הבריאות העברית

תחנת הבריאות העברית הייתה מכון טיפול בחולים, מחקר וחינוך רפואי, ונוסדה בכספי נתן שטראוס בשנת 1911, בירושלים.

היסטוריה

תחנת הבריאות העברית הוקמה בשנת 1911 על ידי ד"ר זאב ברין, לצורך חקר המלריה. 
פעלו בה המחלקות הבאות: מחלקת עיניים (המחלקה לגרענת), מחלקה למלריה, מחלקה לבקטריולוגיה, מחלקה לכלבת.
באותה עת פעלו להדברת הגרענת בירושלים ב"בית הבריאות" ובשני "בתי המרפא לעניים". 
בראשית שנת 1913 פתחה תחנת הבריאות העברית מחלקה מיוחדת למלחמה שיטתית בגרענת, בהנהלת ד"ר אריה פייגנבאום. מטעם תחנת הבריאות פעלו תחילה שני בתי מרפא לעיניים, האחד היה בשכונת אהל משה, ד"ר מרים נופך עבדה בו בתקופת מלחמת העולם הראשונה  והאחר בעיר העתיקה והיו בו 12 מיטות, שם עבד ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר, אשר נעזר באחיות מקבוצת "בנות ציון" רחל לאנדי ורוז קפלן, שהגיעו לירושלים מארצות הברית ב-23 במרץ 1913.
מרפאה שלישית הוקמה ברחוב יפו בשנת 1916, ועבד בה ד"ר אריה פייגנבאום.
הרופאים הירושלמים ביקשו להקים את "ועידת הגרענת" בירושלים מאחר שבה נמצאו מחלקת העיניים של תחנת הבריאות העברית ובית מרפא עיניים "למען ציון", ובמוסדות הנ"ל פעלו באותה העת להדברת הגרענת. הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד, 1914. ד"ר זאב ברין ביקש בוועידת הגרענת להקים "בית חולים לגרענת" שיפעל בתיאום עם מחלקת העיניים של תחנת הבריאות. 
בסיום ועידת הגרענת,
תחנת הבריאות העברית הוציאה לאור את "דו"ח ועדת הגרענת".
המאמץ למיגור הגרענת לאחר 1918 היה במסגרת תחנת הבריאות העברית. מרים נופך ואריה לייב שמעוני-מקלר עסקו בריפוי יום יומי, וכן עסקו בהכשרת אחיות לאבחון וטיפול הגרענת. הרופאים עמדו בראש הצוות המקצועי באופן שיטתי שבדק ואיתר את מקורות הפצת המחלה.
למרות הקשיים בזמן מלחמת העולם הראשונה, הרופאים שהיו בעלי נתינות עותמ'אנית גויסו לצבא הטורקי (ד"ר אריה פייגנבאום, ובהמשך ד"ר אריה גולדברג), התחנה  המשיכה לפעול וערכה בדיקות בקטריולוגיות. מחלקת העיניים הנהיגה ריפוי שיטתי של תלמידי בתי הספר ושני בתי המרפא שפעלו מטעמה המשיכו בעבודתם.
בראשית שנות העשרים התמנו "הרופאים הנודדים" שעברו מיישוב ליישוב וביצעו טיפולי עיניים, במוסדות ובבתי ספר. הם דיווחו את מסקנותיהם אחת לחודש לתחנת הבריאות.
בתשרי תרע"ד נחתם חוזה בין תחנת הבריאות העברית ובין הרופאים בנוגע לריפוי מחלות העיניים המדבקות בירושלים. לפי חוזה זה הרופאים קיבלו עליהם את ריפוי העיניים במוסדות ובבתי הספר. את עיקרי הריפוי ואופן העבודה קבעה תחנת הבריאות על ידי הד"ר פייגנבאום.
מנהל המחלקה הבקטריולוגית היה הד"ר אריה גולדברג שהחל את דרכו בתחנת הבריאות כעוזר בקטריולוג, לאחר שהוסמך בווינה לדוקטור לרפואה והמשיך להשתלם שם כעוזר ליד הפרופסורים רודולף קראוס (בפתולוגיה קלינית ובבקטריולוגיה) וקארל לאנדשטיינר (בסרולוגיה וברפואה נסיונית).

המכון הפסטורי

באמצע שנת 1913 נפתח המכון הפסטורי בראשות ד"ר אריה בעהם. המכון עסק בבדיקות בקטריולוגיות, בטיפולים בכלבת, באבעבועות שחורות, במחלות זיהומיות אחרות ובייצור חיסונים. המכון העניק טיפול נגד כלבת לננשכים, ובחודש רגיל טיפל בבין 20 ל-40 חולים שהגיעו מכל רחבי ארץ ישראל ואף מדמשק ומאל עריש. רבים מהמטופלים היו חיילים.
לורן (זמרת)

ביוגרפיה

לורן נולדה בשנת 1983 בסטוקהולם, בירת שוודיה. הוריה נולדו שניהם במרוקו, והיא ממוצא מרוקאי-ברברי. בצעירותה עברה יחד עם משפחתה אל העיר וסטרוס, שם למדה. לורן גדלה בבית מוסלמי חילוני וליברלי.

איידול

לורן החלה להיות מוכרת לקהל הרחב לאחר שהשתתפה בתוכנית המציאות "איידול", (המקבילה השוודית ל"אמריקן איידול"), בשנת 2004. היא נבחרה על ידי צוות השופטים בכרטיס הג'וקר, בעזרתו הייתה יכולה להשתתף בתחרות. היא סיימה בתחרות במקום הרביעי.
לאחר גמר התוכנית, היא הוציאה את הסינגל "The Snake" שיצא בשנת 2005. מאוחר יותר באותה השנה החלה להנחות בערוץ הטלוויזיה TV400, אז לקחה הפוגה מעיסוקה במוזיקה וההתעניינות בה ירדה. בזמן ההפוגה מהמוזיקה היא הפיקה וביימה תוכניות מציאות כמו "Värsta pojkvänsakademin",‏ "Matakuten" ו-"Frufritt".

2011

בשנת 2011 התמודדה בתחרות המלודיפסטיבלן, אז חזרה להופיע עם השיר "My Heart Is Refusing Me" ("לבי מסרב לי"), אותו כתבה יחד עם מו דנבי וביורן דיופסטורם.
לאחר שלא צלחה את חצי הגמר השני שנערך בגטבורג בו הגיעה למקום הרביעי, היא התמודדה בשלב "גלגל ההצלה", אולם נכשלה גם שם להעפיל לשלב הגמר בתחרות.
השיר יצא ב-11 במרץ 2011 והגיע למקום ה-9 במצעד הפזמונים השוודי. לאור הצלחתה של לורן גם בשנה שלאחר מכן, השיר נכנס שוב למצעדים, אולם אז הוא הגיע למקום ה-22.

2012

לורן השתתפה שוב בתחרות המלודיפסטיבלן בשנת 2012 עם השיר "Euphoria" שנכתב על ידי תומאס גוסטפסון (הידוע בעיקר בשם תומאס ג:סון) ופטר בוסטרום. היא הופיעה בחצי הגמר הראשון שנערך ב-4 בפברואר, שם הגיעה למקום הראשון, מה שהקנה לה מקום בשלב הגמר. היא ניצחה בשלב הגמר שנערך ב-10 במרץ עם 268 נקודות, וכך זכתה לייצג את שוודיה באירוויזיון 2012 שנערך בבאקו. השיר זיכה את שוודיה ב-372 נקודות ובניצחונה החמישי בתולדות תחרות האירוויזיון.
השיר הקנה לשוודיה שתי זכיות נוספות בפרסים ע"ש מרסל בזנסון. "הפרס האמנותי" ניתן ללורן עבור ביצוע שירה באירוויזיון, לאחר שנבחרה ברוב קולות על ידי השופטים מהמדינות המשתתפות בתחרות, ו"פרס המלחין", שניתן למחברי השיר, שהלחינו אותו במשותף. גם בתחרות המלודיפסטיבלן זכתה לורן בשני פרסים ע"ש מרסל בזנסון: "פרס התקשורת" ו"הפרס האמנותי". פרסים אלה ניתנו לה על ידי הטלוויזיה השוודית (SVT).
אלבום הבכורה של לורן, Heal, יצא ב-24 באוקטובר 2012.

2017

לורן השתתפה בפעם השלישית במלודיפסטיבלן עם שירה "Statements". היא הופיעה בחצי הגמר הרביעי, שנערך ב-25 בפברואר 2017, הגיעה למקום השלישי, ועלתה לשלב גלגל ההצלה, שהתקיים ב-4 במרץ 2017. בשלב זה של התחרות, למרות מועמדותה הגבוהה לזכייה, היא הפסידה בדו-קרב מול אנטון האגמן ולא העפילה לגמר.
אלבום האולפן השני, Ride, יצא ב-24 בנובמבר 2017.
ולתר בותה

ביוגרפיה

בותה נולד ב-8 בינואר 1891 באורניינבורג. בין השנים 1908–1912 למד באוניברסיטת הומבולדט, ובשנת 1913 הצטרף למעבדות הקרינה הרדיואקטיבית, שאך זה נפתחו, במכון הקיסרי לפיזיקה ומכניקה. בשנת 1914 השלים את לימודיו וקיבל תואר דוקטור לפיזיקה. 
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הגרמני, ובמהלכה נפל בשבי הרוסים. בתקופה זו פגש את אשתו לעתיד, איתה התחתן עם חזרתו לגרמניה ב-1920.
לאחר חזרתו מהשבי המשיך בעבודתו במעבדה, וחקר בין השאר קרינה קוסמית ודואליות גל-חלקיק. על מחקר זה הוענק לו בשנת 1954 פרס נובל לפיזיקה. בשנת 1925 התמנה לראש המעבדה, משרה בה החזיק עד 1930, אז נתמנה לראש אגף הפיזיקה באוניברסיטת גיסן. בשנת 1932 קיבל את תפקיד ראש "אגף הפיזיקה והרדיולוגיה" באוניברסיטת היידלברג.
בעקבות עלית הנאצים לשלטון ב-1933 ורדיפתו על ידי תנועת הפיזיקה הגרמנית, נאלץ לעזוב את תפקידו באוניברסיטת היידלברג ב-1934. אולם כדי להניאו מעזיבת גרמניה, הוא מונה לראש המכון לפיזיקה ב"מכון לחקר הרפואה על-שם הקיסר וילהלם" בהיידלברג, שם הוא תכנן ובנה ביחד עם וולפגנג גנטנר את הציקלוטרון הראשון בגרמניה.
בשנת 1939, בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, זומן בותה להצטרף לניסיון הגרמני לפתח נשק גרעיני, וכך הצטרף לחוג מדענים שכונה מועדון האורניום.
משנת 1946 ועד מותו ב-1957 שימש בתפקידי הוראה באוניברסיטת היידלברג, ובשנת 1956 הצטרף לקבוצת מחקר של הועדה הגרמנית לאנרגיה גרעינית.
עיגון (מחשוב)

פעולת עיגון (באנגלית: mount) במחשוב מתבצעת לפני גישת המחשב אל התקנים שונים (כגון החסנים ניידים, מחיצות נוספות, וכונני CD-ROM). משמעות העיגון היא הצמדת ההתקן אל מערכת הקבצים הבסיסית של מערכת ההפעלה, והקצאת מספר סידורי שיהיה מזהה ייחודי להתקן, ובכך לאפשר למחשב והמשתמש גישה אליו.

נקודת עיגון

נקודת עיגון (ידועה יותר בשם האנגלי Mount point) היא מיקום בקובצי מערכת ההפעלה המשמש כבסיס לעגינת התקנים, שכאשר יעוגן התקן הוא יוצמד אליו.
העיגון יכול להתבצע אוטומטית על ידי המחשב לדוגמה בעת עליית מערכת ההפעלה, או ידנית על ידי פקודות שיתן המשתמש. במערכות הפעלה מבית לינוקס, ניתן לעגן התקנים ידנית על ידי שימוש בפקודה mount, או לעגנם אוטומטית על ידי עריכת הקובץ fstab.
אגם הצער

אגם הצער או ימת הצער או ים הצער (בלטינית: Lacus Doloris) הוא ימה ירחית קטנה באזור ארץ השלגים של הירח. אין מדובר בימה המכילה מים, אלא בעמק שטוח המכוסה שכבה של בזלת. העמק ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 17.1° צפון, 9.0° מזרח. קוטרו של אגם הצער כ-110 ק"מ.
נובומוסקובסק (אוקראינה)

היסטוריה

באזור העיר נמצאו עדויות להתיישבות בני אדם באלף השלישי לפני הספירה. חפירות ארכאולוגיות שייכו את המקום לתקופת הברונזה. בחפירות באזור בשנות השלושים של המאה ה-20 נמצאו כלי נשק וכלי קדרות שהשתייכו למספר תרבויות מקומיות בהן התרבות הסרובנית והתרבות היאמנית  
במאה ה-17 ייסדו קוזאקים יישוב בשם סמרצ'יק (Самарчик) על גדות נהר הסמרה בסמוך ליישובי הסיץ' הזפורוז'י כדי לסייע בהגנת רוסיה הצארית מפלישות הטטרים. מיישוב זה התפתחה העיר נובומוסקובסק. במחצית הראשונה של המאה ה-18 נבנו במקום ביצורי מגן. באותה תקופה חיו במקום כ-9,200 תושבים. בתחילה הייתה פרנסתם על החקלאות, ולקראת סוף המאה ה-18 התווסף המסחר כמקור פרנסה. ב-1774 תמכו תושבי היישוב במרד פוגצ'וב. 
בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 היו בתי העיר בנויים מעץ. עקב הצפות הועברו חלק משכונות העיר לאזורים גבוהים יותר על גדת הנהר. פרנסתם של תושבי העיר הייתה על תוצרת חקלאית ועל מעט מפעלי תעשייה קלה, בהם תעשיית עור, נפחות ותעשיית עץ. בתקופה זו נערכו בעיר שלושה ירידים מסחריים אזוריים מדי שנה. 
בתקופת מהפכת 1905 הייתה העיר מוקד לפעילות מחאה של פועלים שדוכאה על ידי כוחות הצאר. ערב מלחמת העולם הראשונה התאוששה כלכלת העיר, בין היתר עקב הנחת מסילת ברזל לחרקוב וחרסון. ב-1919, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה שלאחר המהפכה הקומוניסטית, השתלטו מהפכנים קומוניסטים על העיר והעיר סופחה לאוקראינה שתחת השלטון הסובייטי. 
ערב מלחמת העולם השנייה הואצה התפתחותה הכלכלית של העיר. שירות אוטובוסים סדיר החל לפעול בעיר בשנת 1927. בשנות ה-30 נבנו בעיר מפעלי מתכות שונים בהם עבדו כ-6,000 פועלים.
בשנת 1963 סגרו השלטונות הסובייטיים את קתדרלת השילוש הקדוש ופתחו במקומה מוזיאון. בשנת 1988 חזרה הקתדרלה לפעול כמוסד דתי.

יהודים

ערב פלישת גרמניה לברית המועצות היו בעיר כ-750 יהודים. הגרמנים כבשו את נובומוסקובסק בספטמבר 1941. בדצמבר הקימו גטו ובמרס 1942 רצחו את רוב יושביו בירי, ליד העיר. הצבא האדום כבש את העיר בספטמבר 1943.
חנא אבו חנא

ביוגרפיה

אבו חנא נולד בעיירה ריינה למשפחה ערבית נוצרית והתחנך בנצרת ובקולג' הערבי בירושלים בימי המנדט. שימש במשך שנים רבות כמחנך ומנהל בית הספר האורתודוקסי בחיפה. היה חבר בהמפלגה הקומוניסטית הישראלית בצעירותו וכיום חבר במפלגת בל"ד (ואף היה במקום האחרון והסמלי ברשימת מועמדיה לכנסת כמה פעמים), וכתב בעיתון א-סינארה. אבו חנא כתב ופרסם ספרי שירה ופרוזה רבים, וכן לימד ספרות ערבית באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2003 ביצעה התזמורת הפילהרמונית הישראלית את "תזמורת", יצירה שכתב גיל שוחט אשר נכתבה לטקסטים של המשוררת אגי משעול ושל אבו חנא, בתרגום של ששון סומך. 
אבו חנא הוא זוכה מדליית אל-קודס לשירה ופרס פלסטין לשירה. הוא זכה בפרס על-שם ש' שלום של עיריית חיפה בשנת תשנ"ח על ספרו "בצל העננה".
אבו חנא הוא תושב חיפה ואביה של העיתונאית אומייה אבו חנא.
הוצב במיקום סמלי ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים.
גוסטב מורו

חייו

מורו נולד בפריז לאב ארכיטקט, שזיהה את כשרונו. למד אצל פרנסואה אדוארד פיקו והתיידד עם תיאודור שסריו ואף הושפע ממנו בסגנונו. 
הנושא המרכזי של מורו היה התיאור של דמויות נוצריות ומיתולוגיות. כצייר של רעיונות ספרותיים יותר מאשר של תמונות חזותיות, ציוריו פנו לדמיון של סופרים ואמנים סמליים, והוא ראה את עצמו כקודם לזרם שלהם.
במותו, הוריש את ביתו ברובע ה-14 בפריז, על אוסף הציורים שלו ושל אחרים שהיו בו וכן חפצי אמנות נוספים, במטרה לפתוח בו מוזיאון. מוזיאון גוסטב מורו קיים עד היום ויש בו שחזור של חדר העבודה של מורו.
שניים מציוריו של מורו היו כביכול תלויים בביתו של הדוכס דז אסנט, גיבור הספר "להפך" של ז'וריס-קרל הויסמנס. מת בפריז ונקבר בבית הקברות של מונמארטר.
פרדוקס המספרים המעניינים

פרדוקס המספרים המעניינים הוא פרדוקס מילולי, הנובע מהניסיון לסווג את המספרים הטבעיים למספרים "מעניינים" ו"לא מעניינים".
המספר הקטן ביותר בעל תכונה מסוימת נחשב למעניין. למשל, 1 מעניין משום שהוא המספר הטבעי הקטן ביותר, 2 מעניין בתור המספר הראשוני הראשון, 6,578 מעניין בתור המספר הקטן ביותר שניתן לבטאו כסכום של שלוש חזקות רביעיות בשתי דרכים, וכדומה.
נניח שיש מספרים לא מעניינים. אם כך, הקבוצה של המספרים הטבעיים שאינם מעניינים אינה ריקה, ולכן (לפי עקרון הסדר הטוב)  חייב להיות בקבוצה איבר מינימלי; עצם העובדה שאיבר זה הוא הקטן ביותר מבין כל המספרים הלא-מעניינים - היא מעניינת כשלעצמה, ועל כן מקומו בקבוצת המספרים המעניינים, ולא בקבוצת המספרים הלא-מעניינים. הוכחנו, אם כך, שכל המספרים מעניינים.
הבעיה הנעוצה בלב הפרדוקס היא המושג "מעניין", שאינו מוגדר היטב. ניתן, למשל, לטעון שהיות מספר כלשהו הקטן ביותר בקבוצת הלא-מעניינים אינה הופכת אותו למעניין. יתר על כן, לא ניתן מבחינה מתמטית להגדיר "מספר מעניין" בצורה כזו שאיבר שנמצא בקבוצת המספרים הלא-מעניינים יהיה מספר מעניין בעצמו, מבלי שבהגדרה עצמה תהיה סתירה. הדבר נובע מצורתה המעגלית של ההגדרה: המספר שאנו מוצאים בהוכחה בדרך השלילה הוא מעניין אם הוא לא-מעניין וגם הוא הקטן ביותר מבין הלא-מעניינים. מבחינה לוגית, אמירה זו דומה לאמירה "A הוא B אם A הוא לא B" שהיא סתירה. התייחסות עצמית מסוג זה ידועה במיוחד בפרדוקס השקרן.