חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל

חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה), התשע”ג-2013 הוא חוק ישראלי שחייב שמירה על מחיר קבוע לספר ישראלי בשנה וחצי הראשונות לצאתו לאור, וקבע שיעורי מינימום לתמלוגים לסופר ישראלי.
החוק אושר בכנסת ב-31 ביולי 2013, נכנס לתוקף ב-6 בפברואר 2014, והיה אמור להיות בתוקף במשך שלוש שנים, כדי לעמוד על השפעתו ולהחליט על המשך דרכו של החוק. ב-30 במאי 2016 תוקן החוק על ידי הכנסת, ונקבע שרבים מסעיפיו יתבטלו ב-1 בספטמבר 2016.

מטרת החוק

סעיף 1 לחוק מציג את מטרתו:
מטרות חוק זה הן להבטיח לסופרים ישראלים גמול הולם בעד יצירתם, לקדם את הספרות בישראל, לשמור על גיוון תרבותי בפרסום ובהפצה של ספרים בישראל, לתת הזדמנות לקוראים לבחור מבין מגוון רחב של ספרים לפי רצונותיהם וטעמיהם ולאפשר תחרות בין הוצאות הספרים וחנויות הספרים בנוגע לכמות, למגוון ולאיכות הספרים המוצעים לצרכן.
דברי ההסבר להצעת החוק מרחיבים בעניין זה:
הספר והספרות נחשבים למוצר בעל ערך תרבותי מובהק אשר מדינות רבות בעולם המערבי הכירו בצורך להסדיר את מעמדו. מדינות אלה דחו את הגישה שלפיה ספר אינו אלא "מוצר מדף", אשר צריך להיות כפוף לתנאי השוק החופשי.
במדינת ישראל קיים מצב ייחודי שלפיו התנהלות שוק הספרים מוכתבת באופן כמעט בלעדי על ידי דואופול המורכב משתי רשתות ספרים השולטות בכ-80% מהשוק. אחת מהרשתות מתאפיינת במבנה משפטי של בעלות אנכית, בהיותה נשלטת על ידי הוצאת ספרים. מצב דברים זה פוגע באופן ניכר בתחרות החופשית בתחום.
על רקע האמור נוצר בשנים האחרונות כשל שוק חמור בענף הספרים בארץ, אשר גרם לפיחות רב במעמדם של הסופרים והספרות, ולפגיעה של ממש בהכנסותיהם של הסופרים והמוציאים לאור. כתוצאה מתחרות המחירים בין שתי רשתות הספרים השולטות בשוק, המוציאים לאור והסופרים נאלצים להיכנע לתכתיביהן בכל הנוגע לשיעור ההנחה שבו הן רוכשות מהם את הספרים. כפועל יוצא מכך פוחת גם גובה התמלוגים - הנמוך ממילא - המשולם בידי הוצאות הספרים לסופרים בעד עבודתם, מאחר שתמלוגים אלה נגזרים כאחוז ממחיר מכירת הספר לצרכן בפועל ולא מהמחיר המומלץ לצרכן.
חנויות הספרים הפרטיות, שאינן חלק מאותו דואופול, אינן יכולות לקבל הנחות משמעותיות בדומה לרשתות הספרים. הדבר מונע מהן למכור את הספרים במחיר תחרותי, ועל כן מספרן הולך ומצטמצם, בהיעדר יכולת לעמוד בתנאי השוק שנוצר. כפועל יוצא מכך נפגעים גם המגוון וההיצע של הצרכן הישראלי.
בשל כך, מן הראוי לקיים הגנה על הספרות והסופרים בישראל, לתקופה מוגבלת, לשם קידום מטרות החוק  המוצע, בדומה לחוקים דומים בעולם, ובעיקר בצרפת. לפיכך, נקבע החוק המוצע כהוראת שעה, אשר בסיומה תיבחן השפעת החוק על שוק הספרים הישראלי.
[...]  החוק מאזן בין מגוון אינטרסים מנוגדים, ובהם הרצון להימנע ממעורבות גדולה בכלכלת השוק החופשי, מצד אחד, ומצד שני, הרצון להגן על הסופרים ועל הספרות הנפגעים כתוצאה מאותה כלכלת שוק, נוכח אותו מצב ייחודי הקיים בארץ בענף זה.

הוראות החוק

״ספר״ מוגדר בחוק כך: "ספר פרוזה, שירה או עיון הכתוב בעברית או בערבית, לילדים או למבוגרים, בין במקור ובין שתורגם לעברית או לערבית, אשר יצא לאור בישראל לשם מכירתו באמצעות חנות ספרים. " מכאן שהספרים המוגנים על ידי החוק הם גם ספרים מתורגמים לעברית או ערבית.
לספר תינתן "תקופת הגנה", שהיא 18 חודשים ממועד הדפסת המהדורה הראשונה של הספר. בתקופת ההגנה יהיה מחיר הספר קבוע, ויצוין על הצד החיצוני של כריכתו (ניתן לקבוע מחירים שונים לגרסה מודפסת ולגרסה אלקטרונית). רכישת הספר באמצעות תווי קנייה שנועדו לרכישת ספרים ומחירם נמוך מערכם הנקוב, אסורה אף היא. בשבוע הספר העברי מותרת הנחה של עד 20% ממחירו הנקוב של ספר מוגן. כמו כן מותרת הנחה של עד 20% במכירה של מאה ספרים לגורם אחד.
החוק קובע שיעורי מינימום לתמלוגים שיש לשלם לסופר ישראלי.
לפקחי משרד הכלכלה ניתנה הסמכות לפקח על ביצוע החוק, ולתת התראה מינהלית ולהטיל עיצום כספי על המפר אותו.

היסטוריה חקיקתית

כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק, הרקע להצעה הוא התפתחותו של דואופול במכירת ספרים בישראל - מצב שבו עיקר מכירת הספרים מתרכזת בשתי רשתות גדולות - "סטימצקי" ו"צומת ספרים", שהתחרות ביניהן הובילה למבצעי הנחה שבהם זמן קצר לאחר צאתו לאור של ספר הוא נמכר בהנחה ניכרת ממחירו הנקוב. מצב זה הוביל ליוזמה של הוצאות הספרים לחקיקה שתגן על מחיר הספר, בדומה לחקיקה במדינות אחרות, כגון צרפת.
ראשיתו של החוק הוא יוזמה של רוזלין דרעי, נספחת לענייני ספר וספרות בשגרירות צרפת שהוביל להצעת החוק הראשונה בהצעת חוק פרטית של חברי הכנסת זבולון אורלב, ניצן הורוביץ, שלי יחימוביץ', נחמן שי ויריב לוין, שהונחה על שולחן הכנסת ה-18 ב-8 בפברואר 2010. בכנסת ה-19 הגישה חברת הכנסת שלי יחימוביץ' הצעת חוק פרטית דומה. ביוזמתה של שרת התרבות והספורט, לימור לבנת, הוגשה לכנסת, ב-18 ביולי 2012, הצעת חוק מטעם הממשלה, שהרחיבה במידה ניכרת את הצעת החוק הפרטית. הצעת חוק זו אושרה בכנסת ב-31 ביולי 2013.
החוק נכנס לתוקף ב-6 בפברואר 2014, שישה חודשים לאחר פרסומו ב"רשומות". הוא נחקק כהוראת שעה למשך שלוש שנים מיום תחילתו, כדי שבשנים אלה ניתן יהיה לעמוד על השפעתו ולהחליט על המשך דרכו של החוק.
בהמשך לתלונות צרכנים כנגד החוק, על כי הוא גורם להתייקרות הספרים, תלונות מצד סופרים, בעיקר חדשים, כי החוק גורם לקשיים בהוצאת ספריהם מפני שהמו"לים חוששים להוציא ספרים של סופרים חדשים, משום שהמחיר הגבוה והאיסור לתת הנחות מתחת למחיר המחירון ירתיעו קונים, ונתונים המצביעים על ירידת הפעילות בענף הספרים, הודיעה שרת התרבות מירי רגב, ב-3 ביוני 2015 כי החליטה להקים ועדה לבחינה מחודשת של החוק. להודעת השרה קדמה הודעתו של ח"כ יואב קיש כי יקדם הצעת חוק לתיקון חוק הספרים ודיון בוועדת הכנסת שבו הושמעו דעות בעד ונגד החוק במתכונתו הנוכחית. השרה הודיעה כי הוועדה תכלול את נציגי רשתות הספרים, נציגי המו"לים, נציגי הסופרים, וכן ח"כ מהקואליציה וח"כ מהאופוזיציה. במרץ 2016 הודיעה רגב כי תפעל לביטול החוק, ואף פורסם תזכיר חוק לביטולו. במאי 2016 הצביעה הממשלה בעד קידום הליך ביטול החוק בכנסת.
הצעת החוק מטעם הממשלה קבעה שהחוק בטל, אך בסופו של דבר אישרה הכנסת תיקון לחוק שקבע שרבים מסעיפי החוק המקורי, ובהם ההגנה על מחיר הספר ועל התמלוגים למחבר, יתבטלו ב-1 בספטמבר 2016, כחמישה חודשים לפני גמר התוקף שנקבע לחוק מלכתחילה, ואילו תוקף הסעיפים שלא בוטלו הוארך עד יוני 2018. הגבלת ההנחה ממחיר הספר בשבוע הספר העברי ל־20% בוטלה מידית, כך שלא תחול כבר בשבוע הספר של שנת 2016.