google/wiki40b huggingface dataset:
היימיש

"היימיש: זשורנאל פאר ליטעראטור, קריטיק און סאציאלע פראבלעמען" (יידיש: "כתב עת לספרות, לביקורת ולבעיות חברתיות"; "היימיש" פירושו "בֵּיתי") היה כתב עת חודשי ביידיש לספרות, ביקורת ונושאים חברתיים. המוציא לאור והעורך של העיתון היה הסופר והעיתונאי משה גרוסמן.
הגיליון הראשון של "היימיש" יצא לאור בישראל בחודש יוני 1956 והאחרון בספטמבר 1961, עם מותו של העורך. סך הכל נערכו ופורסמו על ידי גרוסמן שישים ושישה גליונות. לאחר מותו פורסמו שלושה גליונות כפולים נוספים של "היימיש" על ידי רעיתו רוזה (רחל) ועורכים מקצועיים, ומאז פסק להופיע.
"היימיש" הופץ בארץ ישראל ובתפוצות, ועורר סקרנות ועניין. כתב העת היווה מקום שבו התאפשר ביטוי חופשי בנושאים ספרותיים וחברתיים, וכן מקום פרסום לשירים, סיפורים ומאמרי ביקורת מאת אנשי רוח, ספרות וחברה יידים מכל העולם.
אלטאיר

תכונות

קוטרו של אלטאיר פי 1.7 מן השמש, מסתו כ-1.7 מסות שמש ובהיר ממנה פי 10. הכוכב נמצא במרחק כ-16.5 שנות אור, והוא אחד מהכוכבים הנראים הקרובים למערכת השמש. גילו פחות ממיליארד שנים, אך קצב ההיתוך של מימן להליום בליבתו גדול בהרבה משל השמש, כך שהמימן שבליבתו מתחיל להתמעט ומתחיל שלב היתוך ההליום. משום כך בהירותו גבוהה יחסית לכוכבים מסוגו והוא צפוי לעזוב את הסדרה הראשית ולהפוך לענק אדום. מהירות סיבובו גדולה במיוחד - כ-240 ק"מ לשנייה (סחרורו סביב עצמו אורך 8.9 שעות בקירוב), וכתוצאה מהכוח הצנטריפוגלי גדול קוטרו בקו המשווה בכ-20% מקוטרו בקטבים.
לאלטאיר תנועה עצמית גדולה יחסית, הוא נע על רקע הכוכבים הרחוקים ביותר מחצי שניית קשת בשנה או כמעלה ב-5,500 שנים.
מחנה הפליטים של קאלה

מחנה הפליטים של קאלה הוא מחנה פליטים הממוקם בעיר קאלה שבצפון צרפת. במחנה, אשר מכונה "הג'ונגל" בשל התנאים הקשים ששוררים בו והעדר אכיפה מצד גורמי הביטחון, חיים כ-7,000 פליטים. בהיותה נקודת מעבר חשובה בין צרפת ואנגליה, הפכה קאלה, הממוקמת על גדות מצר דובר, למוקד של ניסיונות הגירה בלתי חוקיים לאנגליה. בין המהגרים החיים במחנה ניתן למצוא פליטים ומבקשי מקלט מאפגניסטן, דארפור, סוריה, עיראק ואריתריאה.
המחנה הוקם בעקבות סגירת מחנה "הצלב האדום" בעיירה סנגאט הסמוכה לקאלה בשנת 2002, והוא הפך לסמל של מאבק אירופה בהגירה הלא חוקית לגבולותיה. המחנה, אשר היו ניסיונות רבים לסגרו במהלך השנים, היה אף נושאו של הסרט התיעודי "Welcome", שזכה לחשיפה רבה.

ה"ג'ונגל"

בשנת 1999, הוקם על ידי ארגון "הצלב האדום" מחנה הפליטים בעיר בשם "סנגאט" (Sangatte). בנובמבר 2002, נסגר המחנה בעקבות הסכם שנחתם בין בריטניה לצרפת. בעקבות התגברות זרם הפליטים, אשר התרכז באזור העיר, בניסיונותיהם להגיע לאנגליה השכנה דרך תעלת למאנש, ולאחר סגירת מחנה "סנגאט", החל להיבנות בשנת 2002 מחנה פליטים מרכזי בפאתיה הצפוניים של העיר, מזרחית לנמל.
עם השנים גדלה אוכלוסיית המחנה בצורה משמעותית, מ-4,500 איש ביוני 2016 לכ-7,000 איש, נכון לספטמבר 2016. תנאי המחיה במחנה קשים, כאשר הפליטים גרים בצפיפות ובדוחק באוהלים ומבנים ארעיים. עם זאת, ובניגוד לריכוזי הפליטים האחרים בעיר, קיימת במחנה גישה לחשמל, למים זורמים ולשירותים.

ניסיונות לסגירת המחנה

ב-22 בספטמבר 2009, פשטו כוחות הביטחון הצרפתיים על המחנה ועצרו כ-278 מהגרים. במסגרת הפינוי נהרס חלק גדול מן המחנה. לאחר הפינוי ציין שר ההגירה הצרפתי אריק בסון, כי המחנה מהווה בסיס לסחר בבני אדם ואין לראות בו כמחנה הומניטרי. 
ב-28 במאי 2014, התבצעה פשיטה נוספת של משטרת צרפת על המחנה ופינתה כ-650 פליטים כמו גם ציוד רב שהיה במקום. במהלך הפשיטה, ערכו השוטרים חיפושים בתוך האוהלים ומתחת ליריעות שהמהגרים ישנו עליהן לפני שאטמו את המחנה ואסרו את הכניסה אליו בטענה כי במקום יש התפרצות סקביאס.
ב-29 בפברואר 2016, פרצו עימותים במחנה, לאחר שהרשויות בצרפת החלו בפירוק צריפי המגורים שבחלקו הדרומי, בעקבות הוראה של בית המשפט. צו בית המשפט בהקשר זה לא כלל את המבנים "הציבוריים" במחנה, שמשמשים את הפליטים כבתי תפילה, בתי ספר וספריות. במהלך המהומות התלקחו חלק מהמבנים כתוצאה מרימוני גז מדמיע שנזרקו על ידי כוחות הביטחון בעוד אחרים הוצתו על ידי תושבי המחנה, כמחאה על הליך הפינוי. למחרת, התחדשו העימותים והתפשטו לאזור הכביש המהיר המוביל לנמל קאלה, אשר נחסם על ידי הפליטים.
בתגובה לפינוי המחנה הודיע ארגון זכויות האדם "אמנסטי אינטרנשיונל" כי ממשלות צרפת ובריטניה צריכות לקחת אחריות על הפליטים שפונו. בין היתר נאמר כי על ממשלות אלו לאפשר גישה לתהליכי הגשת בקשת מקלט בצרפת וויזות לבריטניה.
ב-5 בספטמבר 2016, נחסם הכביש המוביל לנמל קאלה כחלק ממחאה של תושבי האזור שקראו לסגירת מחנה הפליטים. בעקבות המחאה הודיע שר הפנים של צרפת ברנאר קזנב כי הממשלה תפעל לסגירת מחנה הפליטים מוקדם ככל האפשר. עוד הודיע קזנב, כי המחנה יתוגבר בכ-200 שוטרים נוספים שיסייעו בשמירה על הסדר וכי בהמשך ייבנו מקלטים ומקומות מחסה לפליטים שיפונו מהמחנה.

הריסת המחנה

ב-25 באוקטובר 2016, החל פירוק המבנים והאוהלים שבמחנה, במסגרתו פונו כ-3,100 מתושביו למרכזי סיוע ומחנות אחרים ברחבי צרפת.
לאחר סגירתו, הוקם המחנה מחדש כאשר זרם הפליטים המשיך להגיע לאזור. פליטים רבים המשיכו להסתנן דרכו אל תוך גבולות בריטניה, בעיקר בעזרת נהגי משאיות שעברו באזור.
יהודית הנשקה

קורות חיים

הנשקה (לבית חדד) למדה לשון ותנ"ך במכללה בירושלים, את התואר השני עשתה באוניברסיטה העברית וכתבה עבודת מ"א העוסקת בלשון חכמים בהנחיית פרופ’ משה בר-אשר. את עבודת הדוקטורט שלה, גם היא בהנחיית פרופ’ בר-אשר, כתבה על המרכיב העברי בשפה הערבית-היהודית של יהדות תוניסיה. עיבודו של מחקר זה פורסם בשנת תשס"ז (2007) כספר בהוצאת מוסד ביאליק, בשם "לשון עברי בדיבור ערבי: אוצר המילים העברי בערבית המדוברת של יהודי תוניסיה". על ספרה ומחקריה בתחום הזיקה של לשונות היהודים לעברית זכתה בשנת תשע"א (2011) בפרס אסרף מטעם האקדמיה ללשון העברית.
הנשקה זכתה ב"מלגת בן יהודה" לשנים תשס"ג-תשס"ד מטעם מרכז אליעזר בן יהודה לחקר הלשון העברית שעל יד האוניברסיטה העברית.
בתחילת דרכה לימדה הנשקה במדרשת "עמליה", ובשנים 1998-2010 עמדה בראש החוג ללשון עברית במכללת אפרתה, ייסדה וערכה את כתב העת שלו 'דעת לשון', וכן את המרכז ללימודי עריכת לשון במכללה זו שבראשו עמדה. במקביל הרצתה בחוג ללשון עברית באוניברסיטה העברית. בשנת 2011 הצטרפה לחוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה. מרצה בכינוסים מדעיים רבים ומפרסמת מאמרים בבמות אקדמיות שונות, בארץ ובחו"ל. מתחומי התמחותה: לשון חכמים שבכתבי היד ומסורות שבעל פה של יהודי המזרח.
הנשקה חברה באקדמיה ללשון העברית משנת תשע"א, תחילה כ'חברה יועצת', ומשנת תשע"ז - כחברה מלאה.  
נשואה לדוד הנשקה, פרופסור לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, ואֵם לחמישה ילדים.

השקפתה הפדגוגית על לימוד הלשון העברית

לדעת הנשקה, הלשון אינה מנותקת מהחיים וקיים קשר בין הטקסטים העבריים לשפה של היום. במקרים לא מעטים, העברית היא הסממן האחרון שנותר לישראלים רבים מיהדותם. הלשון מקשרת בין ציבורים שונים בישראל וגם בין העבר והעתיד. לדעתה, לימודי הלשון בתיכונים, בעיקר אלה המלמדים לפי התוכנית הישנה, מדגישים את הצד הטכני בשפה, בעוד שללשון העברית יש ערך תרבותי והיא מרכיב חשוב בזהות של הישראלים כיהודים במדינת ישראל.
Clostridium difficile

טקסונומיה

החיידק התגלה לראשונה בשנת 1935 על ידי החוקרים הול (Hall) ואוטול (O'Toole), עת בודד מתוך צואה של ילודים בריאים במסגרת מחקר שבחן את השינויים המתחוללים במיקרוביוטה של המעי בשבועות הראשונים לחיים. בשל הקושי לבודדו קראו לו החוקרים Bacillus difficilis. בשנת 1938 הוא סווג תחת הסוג Clostridium, אז ניתן לו שמו הנוכחי. בשנת 2013 הודגם בעזרת שיטות ריצוף DNA כי החיידק קרוב למשפחת Peptostreptococcaceae (פפטוסטרפטוקוקאים), ולכן הוצע סיווג מחדש עבור החיידק תחת השם Peptoclostridium difficile, כמין יחיד בסוג חדש אף הוא בשם Peptoclostridium.‏
זנים של C. difficile מסווגים לפי מספר שיטות של ביולוגיה מולקולרית: אלקטרופורזה, אנזימי הגבלה וקביעת ריבוטיפ (שונות לפי רנ"א ריבוזומי.  אחד מהזנים הללו הוא זן אלים במיוחד המפריש רעלנים בצורה מוגברת, והוא מסווג בשם NAP1/BI/027 (בהתאמה לשיטות הסיווג).

מאפיינים

Clostridium difficile הוא מתג גראם-חיובי באורך 1.9–3 מיקרון ורוחב של 0.5–1.9 מיקרון. זנים מסוימים מייצרים שרשראות של 2–6 תאים הערוכים קצה לקצה. מלבד זאת, יש לו שוטונים המאפשרים לו לנוע בתרבית.
זהו חיידק אל-אווירני אובליגטורי הפועל בטמפרטורה של 25–45 מעלות צלזיוס, אך הטמפרטורה המיטבית עבורו היא בטווח 30–37 מעלות. רמת החומציות המזערית שהוא פועל בה היא pH=5.
נבגי החיידק סגלגלים בצורתם, והם נוצרים מאזור סמוך לקצה החיידק בתנאי עקה. הנבגים נובטים בנוכחות מלחי מרה וחומצות האמינו גליצין והיסטידין.
במעבדה החיידק יוצר על פני צלחת אגר דם מושבות עגולות בקוטר 2–5 מ"מ שצבען אפרפר-צהבהב אטום עם שטח פנים מעט מבריק. הוא אינו המוליטי ומייצר ריח אופייני המתואר כריח של צואת בקר, אסם או אורוות.

זיהום בקלוסטרידיום דפיצילה

חולים מאושפזים במוסדות רפואיים, עלולים להידבק בזיהומים חמורים הקשורים בטיפולים רפואיים (HAI - healthcare-associated infections). סוג אחד של HAI - הנגרם על ידי החיידק C. difficile - נאמד כגורם לכמעט חצי מיליון זיהומים בארצות הברית בשנת 2011, ו 29,000 מתוכם נפטרו תוך 30 ימים מרגע האבחון הראשוני. המטופלים בסיכון הגבוה ביותר הם במיוחד מבוגרים, אשר מטופלים באנטיביוטיקה וגם מקבלי טיפול רפואי. CDC מספק הנחיות וכלים לקהילה הבריאותית כדי למניעת זיהומים Clostridium difficile.

טיפולים

הטיפול הסטנדרטי - מטרונידזול (metronidazole) וונקומיצין פומי (vancomycin) הם האופציה הטיפולית המועדפת. קיימים טיפולים ביולוגיים חדישים, מדובר בעיקר בהשתלת צואה (faecal microbiota transp1antation - fmt) בעיקר כטיפול לחולים עם מספר הישנויות. כמו כן קיימים טיפולים אימונולוגיים.
תמכור לי את השאלה

מטרת המשחק בסיבוב השני

לאחר שהמתמודד ענה נכון על כל 10 השאלות, אז יש באפשרותו את הזכות להחליט אם הוא פורש יחד עם כל הסכום שהוא צבר בסיבוב הראשון או שאם הוא ממשיך לשחק בסיבוב השני ובכך לסכן את כל הסכום שהוא הרוויח בסיבוב הראשון. במידה שהמתמודד מחליט שהוא ממשיך לשחק בסיבוב השני אז הוא יכול לזכות בסכום של כ£25,000 יחד עם כל הסכום שהוא צבר בסיבוב הראשון. בסיבוב השני שואל המנחה רק שאלה אחת, במקרה שהמתמודד לא יודע אותה, אז הוא פשוט אכל אותה והוא פשוט חוזר לביתו בידיים ריקות, משום שלמתמודד אין אפשרות לקנות את התשובה מהקהל בסיבוב השני.
דוויין ריד

היסטוריה

הרשת נוסדה בשנת 1960 על ידי שלושה אחים: אברהם, איליי וג'ק כהן. בראשיתה כללה שלוש חנויות ומחסן שנמצא בין הרחובות דוויין וריד במנהטן תחתית. בשנת 1992 מכרו האחים את הרשת לחברת ניהול הנכסים Bain Capital תמורת 239 מיליון דולר. בשנת 1997 מכרה ביין את רוב המניות לבנק ההשקעות Donaldson, Lufkin & Jenrette. בפברואר 1998 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק. ב-2004 נרכשו המניות על ידי קרן ההשקעות Oak Hill Capital Partners והחברה נמחקה מהמסחר בבורסה. ב-9 באפריל 2010 נמכרה דוויין ריד לחברת וולגרינס תמורת 623 מיליון דולר ומאז פועלת כחברת בת שלה.
יחסי סלובקיה–רומניה

צ'כוסלובקיה

בשנת 1918 הובסה האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה, ובעקבות כך הוקמה צ'כוסלובקיה ורומניה קיבלה את שטחי טרנסילבניה ובוקובינה.
ב-8 בפברואר 1919 מונה פרופסור קונסטנטין איסופסקו-גרקול לציר רומניה בבצ'כוסלובקיה, וב-6 באפריל אותה שנה בוהומיל צ'רמק מונה לציר צ'כוסלובקיה ברומניה, ובו בזמן הוא מונה גם לנספח הצבאי ברומניה.
ב-30 בינואר 1920 הגיש בוהומיל צ'רמאק, השגריר הצ'כי הראשון בבוקרשט, את כתב האמנה בפני קרול השני, מלך רומניה, וב-6 באוגוסט 1920 מונה קונסטנטין היוט לשגריר מיוחד של רומניה בפראג.
ב-23 באפריל 1921 נחתמה ההסכמה הקטנה בין צ'כוסלובקיה לרומניה, ובסוף אוגוסט אתה שנה נערך המפגש הראשון של נציגי שתי המדינות עם נציגי יוגוסלביה.
בספטמבר 1923 ראש ממשלת רומניה יון (יונל) ברטיאנו ביקר בצ'כוסלובקיה, וב-24 בספטמבר 1925 ביקר קרול, נסיך הכתר הרומני בפראג. באוקטובר 1936 ביקר שוב הנסיך קרול בפראג, ובדצמבר אותה שנה נשיא צ'כוסלובקיה אדוארד בנש ביקר ברומניה.
בסוף מלחמת העולם השנייה חברה רומניה לבעלות הברית, וכוחותיה סייעו בשחרור צ'כוסלובקיה.
ב-7 באפריל 1945 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, ובשנת 1946 נפתחו מחדש השגרירויות בשתי המדינות.
ב-21 ביולי 1948 נחתם בבוקרשט הסכם ידידות בין הרפובליקה הצ'כוסלובקית לבין הרפובליקה העממית הרומנית, ולאחר מכן היו שתי המדינות חברות בברית ורשה. בשנת 1968 סירבה רומניה להשתתף בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, כאות מחאה על דיכוי האביב של פראג.
ב-20 בפברואר 1991 הוקמה האגודה הצ'כוסלובקית-רומנית, וביוני 1991 נשיא רומניה יון איליאסקו הגיע לפראג לחתום על פירוק ברית ורשה.

סלובקיה

ב-1 בינואר 1993 פורקה צ'כוסלובקיה ובמקומה קמו צ'כיה - שירשה את מקומה וסלובקיה, ומיד כוננו היחסים בין שתי המדינות.
ב-24 בספטמבר 1993 נחתמה בברטיסלבה אמנת ידידות ושיתוף פעולה בין רומניה לסלובקיה, אשר נכנסה לתוקף ב-23 במאי 1994. ב-16 באפריל 1999 אושר בברטיסלבה על ידי שרי החוץ של שתי המדינות, כל תוקפן של אמנות והסכמים שנחתמו בין רומניה לצ'כוסלובקיה.

שיתוף פעולה

בין שתי המדינות מתקיימים יחסי סחר פעילים, ושיתוף פעולה הדוק בתחומי ביטחון, חינוך ותרבות, וכן שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.

יחסים דיפלומטיים

רומניה מחזיקה בסלובקיה שגרירות בברטיסלבה ו-2 קונסוליות בבאנסקה ביסטריצה ובסטארה לובובנה, מאידך, סלובקיה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליה באוראדיה.
הסכם האליזה

הסכם האליזה (בגרמנית: Élysée-Vertrag, בצרפתית: Traité de l'Élysée), המכונה גם הסכם הידידות נחתם ב-22 בינואר 1963 בין נשיא צרפת שארל דה גול וקאנצלר גרמניה המערבית קונרד אדנאואר, לאחר סדרת מפגשים הדדים ביניהם שהחלו בספטמבר 1958, והעניק תוקף רשמי ומחייב לפיוס היסטורי בין המדינות. כתוצאה מן ההסכם מיסדו צרפת וגרמניה יחסים הדדים מחודשים אשר שמו קץ לאיבה ההיסטורית בין שני העמים.
על פי ההסכם על שתי המדינות לקיים התייעצות הדדית בכל שאלה חשובה במטרה להגיע להסכמה בנוגע לדרך הפתרון המועדפת. מנהיגי המדינות יקיימו מפגשים קבועים לצורך ליבון סוגיות שונות העומדות על הפרק.
כחלק מן ההסכם הוקם משרד משותף לענייני נוער, בתי ספר משותפים, ונחתמו הסכמי תאומות בין ערים, בתי ספר ומחוזות משתי המדינות.
הסכם האליזה מיסד מערכת יחסים הדוקה בין צרפת וגרמניה אשר שימשה בסיס איתן לאינטגרציה בין כלל מדינות אירופה המערבית במסגרת האיחוד האירופי.
בשנת 2003 וכחלק מחגיגות ארבעים השנים לחתימת ההסכם, הורחב ההסכם כך שהוקמה מועצת שרים משותפת של שתי המדינות אשר מתכנסת פעמיים בשנה, והוסכם על כתיבת ספר היסטוריה משותף, אשר ישמש את תלמידי שתי המדינות, ואשר נוסח באופן המשקף הסכמה הדדית אודות אירועים היסטוריים המשותפים לשתי המדינות.
יחזקאל זונאבנד

חייו

הנרי זונאבנד נולד לרפאל ולשרה לאה בעיירה דובז'ין על נהר ויסלה שבפולין, אז חלק מן האימפריה הרוסית. הוא סיים את הגימנסיה הפולנית בעיר ולוצלאווק, המשיך בלימודים אקדמיים באוניברסיטת דרזדן, סיים לימודי הנדסה בהיידלברג, ודוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת פדואה.
זונאבנד היגר לרודזיה, שם התגורר בקרב המקומיים וחקר את שפתם ותרבותם ולאחר מכן עבר ליוהנסבורג שבדרום אפריקה. שם שימש בשנים 1938-1948 כמרצה לסוציולוגיה ודמוגרפיה באוניברסיטה. בתקופה זו הכיר את אלן פטון, מחנך, סופר ופוליטיקאי דרום אפריקני.
במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי ושירת כקצין בדרגת קפטן במסגרת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי בצפון אפריקה. כמומחה לתכנון עירוני, תכנן מחנה שבויים וניהל אותו. במחנה הוחזקו למעלה מ-70 אלף שבויי מלחמה איטלקים. במחנה זכו השבויים לקורסי קריאה וכתיבה, למדו מספרי לימוד וממילון איטלקי-אנגלי שכתב זונאבנד ואף יכלו להציג עבודותיהם בתערוכה שאורגנה עבורם שם.
מאוחר יותר שימש כמומחה ללוחמה פסיכולוגית במסגרת הגייס החמישי (V Corps) של הצבא האמריקאי.
עם תום המלחמה שב זונאבנד למשרתו באוניברסיטת יוהנסבורג. זונאבנד פרסם חוברות ומאמרים רבים בתחומי המחקר הסוציולוגי ובתכנון ערים. בנוסף, כתב גם מספר ספרים על אפריקה המרכזית, שבה ביקר רבות. במקביל היה פעיל בדרום אפריקה בקהילה היהודית וייצג את מפלגת פועלי ציון (מפא"י) בוועד שליחי הקהילות. בשנת 1950 נבחר לשמש כמנכ"ל "אורט" העולמית.
בשנת 1948 הגיע לראשונה לביקור בישראל. הוא עלה לישראל בשנת 1952 והתיישב באשקלון.
בישראל המשיך במחקריו בתחום הסוציולוגיה באוניברסיטה העברית. הוא שימש גם כמנכ"ל חברת "אפרידר" שהקימה את אשקלון החדשה וגם כראש המועצה המקומית. לאחר איחוד העיר הישנה (מגדל-אשקלון) עם החדשה מונה מטעם משרד הפנים לשמש כראש העיר המאוחדת.
זונאבנד נישא פעמיים - אשתו הראשונה, ד"ר פירה לבית סנדלר, נפטרה בדרום אפריקה במאי 1946. בשנת 1948 נשא לאשה את פרידה לבית ורשבסקי. לו ולאשתו הראשונה נולדו בן ובת.
יחזקאל זונאבנד נפטר באשקלון ונטמן בבית העלמין בעיר. רחוב באשקלון נקרא על שמו וכן בית הספר הממלכתי היסודי "בית יחזקאל" השוכן בו.
אמיל ראוש

ביוגרפיה

ראוש נולד בברלין.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה ראוש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-880 יארד בתוצאה של 13:11.4 דקות, לפני פרנסיס גיילי מארצות הברית (13:23.4 דקות) וגזה קיש מהונגריה ובמשחה ל-1 מייל חופשי בתוצאה של 27:18.2 דקות, לפני קיש (28:28.2 דקות) וגיילי (28:54.0 דקות), מדליית ארד במשחה ל-220 יארד חופשי בתוצאה של 2:56.0 דקות, אחרי צ'ארלס דניאלס (2:44.2 דקות) וגיילי (2:46.0 דקות) שניהם מארצות הברית.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה ראוש במדליית כסף במשחה שליחים 4x250 מטר חופשי בתוצאה של 17:16.2 דקות, אחרי הונגריה (16:52.4 דקות) ולפני בריטניה. בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-1 מייל בתוצאה של 32:40.6 דקות.
בשנת 1954 נפטר ראוש בעיר הולדתו בברלין.
נשק את הכלה

עלילה

מאט (פיליפ קרנר) ורייאן (ג'יימס או'שיאה) היו חברים קרובים בתיכון. כאשר מאט מקבל, עשר שנים מאוחר יותר, הזמנה לחתונתו של רייאן, הוא מופתע - במיוחד משום שרייאן נושא אישה (טורי ספלינג). מלבד חברים טובים, מאט ורייאן היו בעבר גם נאהבים, ומאט לא שכח את רייאן במהלך השנים שחלפו והוא מודד מולו כל חבר חדש, אך אף אחד מהם לא הצליח לתפוס את מקומו של רייאן עד כה. מאט מתכנן להציל את אהובו לשעבר מידיה של ה"אישה-שטן" שמאלצת אותו להנשא לה.

ביקורת

ניק פינקרטון מה-LA Weekly מתאר את הסרט "ההוצאה מהארון השפלה ביותר מאז הסרט הצרפתי Poltergay."
בנואה שיירו

קריירת מועדונים

שיירו החל את הקריירה ב-1987, במחלקת הנוער של המועדון ראסינג פריז, והיה חלק ממסורת כדורגל מפוארת במשפחתו. ב-1997 עבר למחלקת הנוער של ליל, יחד עם אחיו, ברונו. הוא שיחק במשך שנתיים בקבוצת הנוער בטרם קודם לקבוצה הבוגרת בעונת 1999/2000. הוא עלה עם הקבוצה לליגת העל הצרפתית, אך בשתי עונותיו הראשונות מיעט לשחק בשל פציעות. לאחר עזיבת ברונו לליברפול בעונת 2002/2003 גדלה חשיבותו של שיירו בליל, והוא הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, שהשתתפה גם בגביע אופ"א.
ב-2004 חתם שיירו בקבוצת אוסר, אשר מאמנה היה גי רו. הוא שיתף פעולה בחוליית הקישור של הקבוצה יחד עם שחקנים כמו פיליפ ויולאו וליאונל מאת'יס. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2004/2005, זכה עמה בתוארו הראשון - גביע הליגה הצרפתית - לאחר ניצחון על סדאן במשחק הגמר. בעונת 2006/2007 מונה שיירו לקפטן של אוקזר, וסייע לה להעפיל לשלב הבתים של גביע אופ"א בפעם השלישית ברציפות. עם זאת, במסגרת הליגה באותה עונה אוקזר לא הצליחה לסיים במקום המקנה השתתפות במפעל, ומשכך שיירו, לצד מספר שחקנים בכירים נוספים, עזב אותה על מנת להשתתף במפעלים האירופיים.
לפני עונת 2007/2008 עבר שיירו לאולימפיק מארסיי, ששילמה תמורתו 5 מיליון אירו. הוא יצר חוליית קישור מרשימה במיוחד במארסיי, יחד עם סמיר נאסרי ולוריק צאנה, ובעקבות יכולתו הטובה נכלל בנבחרת העונה בליגה הצרפתית. הוא השתתף באותה עונה לראשונה בליגת האלופות, אך קבוצתו סיימה שלישית בבית ולא העפילה לשמינית הגמר. בעונה הבאה הציג שיירו את היכולת הטובה בקריירה שלו כאשר הבקיע שלושה שערים ונתן שבעה בישולים, שסייעו לקבוצה לסיים במקום השני בליגה אחרי בורדו.
ב-29 בינואר 2015 חתם בטורנטו הקנדית. בשנת 2017 פרש ממשחק פעיל.

נבחרת

בפברואר 2009 זומן שיירו לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של צרפת, אך טרם ערך הופעות במדיה. בעונת 2009/2010 סייע שיירו למארסיי לזכות באליפות הליגה הצרפתית הראשונה של המועדון מאז 1992, לאחר שכבש חמישה שערים ובישל ארבעה. הוא נבחר פעם נוספת לתואר נבחרת העונה בליגה הצרפתית, אך לא נכלל בסגלה של נבחרת צרפת למונדיאל 2010.
טריסטן צארה

חייו

טריסטן צארה הוא שם העט של שמואל רוזנשטיין/רוזנשטוק (Samuel Rosenstein/Rosenstock), שם עט אחרון שבא לאחר שכבר השתמש בשמות S. Samyro ו-Tristan Ruia.
כבר בשנת 1912, עוד כשהיה בבית הספר התיכון, פרסם טריסטן, יחד עם מרסל ינקו ויון וינאה, את כתב העת הסימבול (Simbolul). תנועת הדאדא החלה את דרכה בעיר ציריך, שווייץ, לשם הגיע צארה בסתיו 1915. התנועה הוקמה על ידי קבוצת האמנים הצעירים שנהגו להיפגש בקברט וולטר, אך כדבריו של ר' הילזנבק (R. Huelsenbeck), "היא לא הייתה יכולה להגיע למה שהגיעה ללא מאמצי הפופולריזציה וללא הדיפלומטיה של צארה".
צארה עבר לפריז, שם ניסה להפוך את הדאדא לתנועה עולמית. בפריז הוא פעל יחד עם לואי אראגון (Louis Aragon), אנדרה ברטון (André Breton) ופיליפ סופו (Philippe Soupault) כדי לזעזע את הציבור לשנות מבנים לשוניים.
בשנת 1925 נשא לאשה בסטוקהולם את הציירת השוודית גרטה קנוטסון שילדה לו בן, כריסטוף, בשנת 1927. בני הזוג התגרשו בעת המלחמה בשנת 1942. 
בשנת 1929, לאחר ששבע דיו מניהיליזם והרס, עבר לפעילות הבונה יותר של הסוריאליזם. הוא ניסה לשלב בין הסוריאליזם ובין המרקסיזם, השתתף בתנועת ההתנגדות הצרפתית (הרזיסטנס) במהלך מלחמת העולם השנייה והצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1947, לאחר שקיבל את האזרחות הצרפתית. הוא פרש מהמפלגה הקומוניסטית בשנת 1956, כפעולת מחאה על דיכוי המרד ההונגרי על ידי ברית המועצות.
הרפתקאותיו הפוליטיות קירבו אותו לבני אדם, ובהדרגה היה למשורר לירי המבטא את הנשמה הדוויה בין מרד ובין הפליאה המתחייבת מהטרגדיות היומיומיות של המצב האנושי.
טריסטן צארה נפטר בפריז ונטמן בבית הקברות מונפרנאס (Cimetière de Montparnasse).
יבאסי

גאוגרפיה

יבאסי ממוקמת כ-50 ק"מ מבירת המחוז דואלה וכ-180 ק"מ מבירת המדינה יאונדה.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (16 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,215 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (385 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (12 מ"מ גשם).

היסטוריה

בזמן השלטון הגרמני בקמרון, יבאסי הייתה מרכז מסחרי ועיר אסטרטגית. קרב יבאסי  התקיים ביבאסי בזמן מלחמת העולם הראשונה.

תנועה ותחבורה

יבאסי ממוקמת ליד והכבישים המחוזיים P15 ו-P16.
נמל התעופה הבינלאומי רוברטס

היסטוריה

בשנת 1942 חתמה ליבריה על חוזה הגנה עם ארצות הברית. דבר אשר גרם לתנופת בנייה אסטרטגית. נמל התעופה "רוברטספילד" נבנה עם מסלול המראה ארוכים מספיק כדי שמפציצי B-47 יוכלו לנחות עליהם כדי לתדלק, דבר שהעניק לליבריה במשך שנים רבות את התואר "בעלת המסלול המראה הארוך ביותר באפריקה". 
נמל התעופה שימש בעבר כגיבוי למסלול נחיתה במקרה חירום של מעבורות חלל של נאס"א (למקרה שנמל התעופה בגמביה לא זמין).
לקולית

לקולית הוא מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני. לקוליתים הם גופי חדירה תואמים, כלומר הם חודרים במקביל לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים ביניהם.
את המונח "לקולית" טבע גרוב קרל גילברט (Grove Karl Gilbert) לאחר מחקר שערך ב-1875 במחדרי דיוריט ב"הרי הנרי" במדינת יוטה – שם קיים מתחם נרחב של לקוליתים. מקור השם מיוונית: לקוס – בריכת מים + ליתוס – אבן.

היווצרות

לקולית נוצר בעומק רדוד יחסית על ידי מאגמה צמיגה יחסית, הזורמת מבעד לדייק דק ומתקררת לאטה מתחת לפני השטח – תהליך המאפשר את היווצרותם של גבישים גדולים. המאגמה מתגבשת לסלע פלוטוני מאפי בדרך-כלל דוגמת דיוריט, או סלעים חמוצים יותר דוגמת גרנודיוריט וגרניט.
לקולית דומה בהיווצרותו ללופולית, אך שונה ממנו בצורתו. ללקולית צורת פטריה או עדשה שראשה הרחב מעובה במרכזו והולך ומידקק בכיוון השוליים, בעוד ללופולית צורת משפך. צורת הפטריה נובעת ממפגש המאגמה בשכבות סלע גמישות יחסית, המאפשרת לה לדחוק את השכבות מעליה ולקמר אותן.
לקוליתים נקראים לעיתים "הרי כיפה" וממדיהם קטנים יחסית: קוטרם אינו עולה לרוב על 16 ק"מ ועוביים נע בין מאות מטרים לקילומטרים ספורים.

תפוצה

מגדל השטן בויומינג – אתר התרחשות הסצנה האחרונה בסרט מפגשים מהסוג השלישי – נחשב בעבר לפקק געשי, אולם יש הסבורים כי הוא שריד ללקולית קדום אף שהסלע הבונה אותו הוא פונוליט געשי.
במכתש רמון נחשף לקולית גדול בין שכבות הגבס מתור הטריאס. במרכזו של הלקולית התגבשה המאגמה לגברו אלקלי בעל גבישים גסים. קיימת סברה כי חדירת המאגמה אל בין השכבות בלקולית זה נעשתה לא דרך צינור הזנה אנכי אלא מן השוליים.
יחסי הודו–זמביה

היסטוריה

בין שתי המדינות שוררים יחסים לבביים. עוד בטרם הוקמו שתי המדינות, המאבק ההודי לעצמאות נתן השראה לקנת קאונדה, שעמד בראש המאבק של זמביה למען עצמאות. לאורך השנים תמכה הודו בפיתוח הכלכלי והטכנולוגי של זמביה, תוך שהאחרונה תומכת בהודו בפורומים בינלאומיים בנושאים דוגמת המחלוקת אודות הבעלות על ג'אמו וקשמיר, הטרור והניסויים הגרעיניים של הודו. כמו כן זמביה תמכה בדרישתה של הודו לחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.

מסחר

היקף המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-200 מיליון דולר בשנת 2010. הייצוא ההודי של זמביה להודו כולל תרופות, כימיקלים, אבני חן ועוד. הודו וזמביה שואפות להגדיל את היקף המסחר בין שתיהן למיליארד דולר, וזמביה מעודדת השקעות הודיות בענפי המסחר המרכזיים אצלה.

השקעות

מאז 2007, הסכום הכולל של ההשקעות ההודיות הזרות הסתכם ב-3 מיליארד דולר. סכום זה כולל השקעה של 2.6 מיליארד דולר מחברת Vedanta משאבים במכרות הנחושת בקונקולה.

שיתוף פעולה כלכלי

הודו מעניקה אשראי ממשלתי לזמביה על מנת להקל על פיתוח המסחר בין שתי המדינות. התמיכה ההודית בזמביה כוללת הלוואות מבנקים בהודו לזמביה ותרומת ציוד הובלה, ציוד חקלאי וציוד רפואי לזמביה.
במהלך ביקורו של סגן הנשיא ההודי מוחמד חמיד אנסארי בזמביה בשנת 2010 העבירה הודו אשראי של 125 מיליון דולר לזמביה על מנת לסייע לה להגדיל את כוח הייצור שלה.

שיתוף פעולה טכנולוגי

הודו הרחיבה את שיתוף הפעולה הטכנולוגי שלה עם זמביה להכשרת אנשי הביטחון ואזרחיה, באמצעות תוכנית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי בין שתי המדינות. כמו כן אנשי צבא הודים מגיעים לזמביה על מנת לאמן את צבא המדינה. כמה מהמפקדים העליונים של צבא זמביה הוכשרו בהודו, ומאז שנת 1994 קיים צוות צבאי הודי לאימון הצבא של זמביה.