google/wiki40b huggingface dataset:
אזנית חשופה

מבנה האצה

האזנית מזכירה בצורתה אפרכסת של אוזן או מניפה. לעיתים היא שסועה לאונות אשר גם להן צורה דומה. האצה הצעירה בנויה כמניפה יחידה, וכאשר היא גדלה היא מתפצלת למניפות-משנה אחדות, השונות בגודלן וקשורות זו לזו בבסיסן. השוליים העליונים של המניפה גלולים, ועל ידי כך הם מגוננים על שורה של תאים האחראיים לגידול האצה.
האזנית מפרישה גיר שמכסה את כל שטח הפנים שלה. הגיר מתרכז בעיקר בפסים מחזוריים סביב מרכז המניפה. האוזנית היא אחד המינים היחידים של החומיות אשר צובר בתוכו גיר, והיחיד שמפריש גיר.
היצע (גוף האזנית) מורכב מ 3-4 שכבות של תאים: שתי שכבות חיצוניות של תאים קטנים המכילים כלורופלסטים זעירים רבים, וביניהן 1-2 שכבות של תאים גדולים חסרי כלורופלסטים.

מקומה של האוזנית החשופה בבית הגידול

האזנית גדלה בתחום הכרית והתת כרית. היא מסוגלת לגדול בברכות מים המתנתקות מהספקת מים סדירה לזמן ממושך.
האזנית החשופה פועלת בעיקר במים חמים, וזהו למעשה מנגנון להקטנת התחרות עם שאר מיני האצות בבית הגידול. בניגוד לאצות אחרות, שרגישות לטמפרטורות גבוהות, האזנית מסוגלת לפעול ולהתרבות גם בטמפרטורות גבוהות של המים. בחודשי הקיץ החמים, כאשר האצות האחרות מתות, האזנית משתלטת על כל בית הגידול בלי תחרות כמעט.
עמידותה של האוזנית החשופה לטמפרטורה גבוהות היא אינדיקטור לזיהום תרמי - לרוב זו האצה הרב תאית הראשונה שמופיעה במקומות בהם נשפכו מים חמים לים.

רבייה

לאזנית שני דורות שווי צורה: הדור ההפלואידי - נוצר מנבג ונושא תאי מין זכריים ונקביים, והדור הדיפלואידי- נוצר מזיגוטה ונושא מנבגים (מהם נוצרים בשלב מאוחר יותר נבגים).
המרכז ללימודים אקדמיים

אודות

המרכז ללימודים אקדמיים נוסד בשנת 2008 על ידי פרופ' מרשל סרנת, שכיהן כנשיא המייסד.
מראשית דרכו הציב מל"א במרכז הווייתו את הכנת הסטודנט לשדה העשייה הרלוונטי תוך התמקדות בהקניית "ארגז כלים" יישומי שיאפשר לבוגרי המרכז ולמוסמכיו להשתלב בשוק העבודה ולהתקדם לתפקידים בכירים. בנוסף, מקדיש המרכז משאבים רבים בשירות המנהלי המוענק לסטודנטים, לצד פיתוח ועדכון מתמיד של תוכניות הלימוד. 
בשנת 2019 נקלע המרכז למשבר כספי, לאחר שצבר חובות של 84 מיליון ש"ח. בית המשפט מינה את ד"ר שלמה נס ועו"ד רענן קליר לבעלי תפקיד במרכז, "אשר יובילו וימשיכו את המהלך שנקטה החברה להתקשר עם מוסד אקדמי אשר יקלוט את הסטודנטים והעובדים ויאפשר את המשך הפעילות של המכללה במתכונתה הנוכחית או אחרת."

אגודת הסטודנטים

אגודת הסטודנטים של המרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה היא עמותה רשומה. האגודה חברה בהתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל ובראשה עומד אפי לוי.
הפינה הגרמנית

רקע היסטורי

ב-1897, במלאת תשע שנים למותו של הקיסר וילהלם הראשון, מייסד הקיסרות הגרמנית, הוצב באתר פסל שלו רוכב על סוס בראש בסיס ענק בעל שתי קומות. הפסל תוכנן על ידי האדריכל ברונו שמיץ, שתכנן גם את אנדרטת קרב האומות בלייפציג.
במלחמת העולם השנייה נפגע הפסל קשות בהפצצות ולאחר המלחמה הוא הוסר.
לאחר המלחמה יזם תיאודור הויס שהיה הנשיא הראשון של גרמניה המערבית לייחד את המקום לאנדרטה המביעה שאיפה לאיחוד גרמניה. על הבסיס שלא נהרס הופיעו סמלי מדינות גרמניה כולל האזורים שאבדו להם במלחמה כמו שלזיה, פומרניה ופרוסיה המזרחית. את הפסל החליף דגל גרמניה המערבית.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990 התעורר ויכוח איך לעצב מחדש את הפינה הגרמנית. המתנגדים סברו שהקמת הפסל אינה מתאימה לזמננו והמצדדים סברו שזה יתן זריקת עידוד לתיירות בקובלנץ. לבסוף הוחלט ליצור העתק של הפסל המקורי. ב-25 בספטמבר 1993 נחנך הפסל החדש בטקס חגיגי והפינה הגרמנית הפכה לאחד ממוקדי התיירות הפופולרים בגרמניה.

תיאור

על הבסיס יש כתובת הקדשה ל-Wilhelm der Große (וילהלם הגדול) ובראש הבסיס, מתחת לפסל כתוב בגרמנית: Nimmer wird das Reich zerstöret, wenn ihr einig seid und treu (האימפריה לא תיהרס לעולם כל עוד אתם מאוחדים ונאמנים).
לאורך הפינה מונפים דגלי גרמניה ו-16 המדינות המרכיבות אותה ומסביב לבסיס מוטבעים הסמלים של מדינות אלה.
נקודת התצפית הטובה ביותר על הפינה הגרמנית היא ממבצר ארנברייטשטיין (Festung Ehernbreitstein) הנמצא על הגדה המזרחית של הריין בגובה 118 מטרים. רכבל ארוך מוביל מהפינה הגרמנית למבצר, מעל הריין.
WorldCat

WorldCat הוא קטלוג בינלאומי מאוחד, בו רשומים אוספים של 71,000 ספריות שונות ב-112 ארצות ברחבי העולם, השותפות לפרויקט הבינלאומי הנקרא מרכז הספריות הממוחשב און-ליין: Online Computer Library Center - OCLC.
הקטלוג הבינלאומי המאוחד מתוחזק ומתעדכן במשותף על ידי הספריות השותפות בפרויקט. 
בשנת 2006 הועלה הקטלוג לרשת האינטרנט. הרישום לאתר הוא בחינם למרות שהאתר הוא מסחרי.
מלבד הכותרים הישירים עצמם, ניתן לחפש בו "זהויות", בדרך כלל שמות של מחברים ואישים, וכך לקבל את רשימת כל הפריטים הספרייתיים המקוטלגים תחת שמותיהם בספריות בעולם.
קרל אוברג

קרל אלברכט אוברג (בגרמנית: Carl Albrecht Oberg; ‏27 בינואר 1897 - 3 ביוני 1965) היה מפקד אס אס גרמני שהיה אחראי, במסגרת תפקידו, להשמדתם ולגירושם של עשרות אלפי יהודים למחנות ההשמדה שבפולין.

ראשית חייו

אוברג נולד בהמבורג ב-27 בינואר 1897. במלחמת העולם הראשונה לחם וזכה בכמה עיטורים. ב-1920 השתתף בנסיון ההפיכה הלאומני של קאפ ("Kapp Putsch"). 
בראשית שנות ה-20 היה אוברג איש הקשר בשלזוויג (Schleswig) בין ארגונים לאומניים לבין הצבא הגרמני (הרייכסווהר). ב-1926 עבד כמה חודשים בחברה לממכר פירות טרופיים, אחר-כך היה מובטל עד 1930, אז רכש קיוסק לממכר טבק בהמבורג.
ב-1932 לקח אותו ריינהרד היידריך אליו למינכן ואחר כך לברלין, ואוברג היה ליד ימינו של היידריך בארגון האס דה. הוא עלה מהר בשורות האס אס, וב-1935 היה לשטנדרטנפיהרר (אלוף-משנה). ב-1938 פיקד על גדוד של האס אס במקלנבורג (Mecklenburg), ומינואר 1939 היה מפקד משטרת צוויקאו (Zwickau).

מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1941 מונה למפקד האס אס והמשטרה במחוז רדום שבגנרלגוברנמן, ושם היה אחראי להשמדת היהודים ולמשלוח פולנים לעבודת כפייה. במרץ 1942 הועלה לדרגת אס אס בריגדפיהרר (תת-אלוף), וב-12 במאי 1942 נשלח לפריז כמפקד הבכיר של האס אס והמשטרה של צרפת הכבושה.
אוברג היה אחראי לפרסום הצו לנשיאת הטלאי הצהוב, לאמצעים חריפים נגד המחתרת הצרפתית, ובעיקר - למימוש "הפתרון הסופי" של יהודי צרפת.
לפי הוראותיו גורשו כ-75,000 יהודים מצרפת למחנות ההשמדה שבפולין. רק כמה אלפים מהם שרדו. באוגוסט 1944 הועלה לדרגת אס אס אובר-גרופנפיהרר (אלוף) וגנרל במשטרה.
בדצמבר 1944 נשלח לפקד על יחידת צבא במסגרת גיס שמפקדו היה ראש האס אס היינריך הימלר.

אחרי מלחמת העולם השנייה

ביוני 1945 נאסר אוברג בידי האמריקנים ונידון למיתה. ב-10 באוקטובר 1946 הוסגר לצרפתים, וב-9 באוקטובר 1954 שוב נידון למיתה, אך ב-10 באפריל 1958 הומתק העונש למאסר עולם, וב-31 באוקטובר 1959 הומתק בצו חנינה נשיאותי ל-20 שנות מאסר ועבודות פרך.
ב-1962 קיבל אוברג חנינה מידי נשיא צרפת שארל דה גול. חזר לגרמניה, ומת כעבור שלוש שנים.
שהזאדה ז'האנגיר

בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן", מגולם שהזאדה ז'האנגיר על ידי השחקן הטורקי טולגה סאריטס.
נפילת הממלכות

עלילה

הסיפור מתחיל בהצגת הדמויות ומצבן בכל אחת מן הממלכות. קליאו, נסיכת אוראנוס (הממלכה הדרומית) נוסעת יחד עם ארון, ארוסה לעתיד, תיאון, שומר הראש שלה ומירה, חברתה והמשרתת שלה לפאלסיה (הממלכה האמצעית). ארון נכנס לסכסוך עם מוכר יין וילדיו, שבסופו הוא הורג את בנו הבכור של מוכר היין - תומאס אגאלון. ג'ונאס אגאלון, אחיו של תומאס, נשבע להרוג את קליאו ואת ארון. בינתיים בלימרוס, הממלכה הצפונית, הנסיך מאגנוס, מתאהב באחותו לוסיה.
החלק האמצעי של הספר עוסק בברית של לימרוס עם פאלסיה ובמסעה של קליאו. גאיוס, מלכה של לימרוס, שונא את קורבין, מלך אוראנוס זה מכבר, מחליט לכרות ברית עם הוגו באסילוס, (צ'יף פאלסיה) ולכבוש את אוראנוס. באותו הזמן, קליאו בורחת עם ניק מאוראנוס על מנת לחפש אחר זרעים קסומים שיעזרו לאחותה החולה. הוגו מבקש מגאיוס להקריב קורבן, כדי לכבד אותו, גאיוס הורג את עוזרו הממזר טוביאס.
הוגו וגאיוס נוסעים לאוראנוס, לקבל את כניעתו של המלך קורבין. בפאלסיה, ניק וקליאו פוגשים אישה בשם איירין שמכניסה אותם לביתה ומספרת להם על הצופים ועל האלות. לאחר מכן ג'ונאס חוטף את קליאו ואומר לניק לא לעקוב אחריהם. באוראנוס, המלך קורבין מסרב להיכנע לגאיוס ולהוגו באסילוס ובכך בעצם מכריז על מלחמה.
בלימרוס, לוסיה מגלה שהיא קוסמת והיא הורגת את סאבינה, הפילגש של אביה, לאחר שהתגרתה בה ובאחיה וכמעט הרגה אותו. קליאו כלואה אצל אחותו של ג'ונאס ותיאון שפוגש בניק במסעו אחר קליאו בא להציל אותה ומתוודה באהבתו אליה, הוא מצליח להמם את השומרים להציל את קליאו, אך לאחר מכן מגיע מאגנוס מלימרוס עם שני שומרים, תיאון הורג את שני השומרים ונהרג על ידי מאגנוס, ניק מכה את מאגנוס עד שהוא מאבד את ההכרה ומבריח את קליאו לאוראנוס.
לאחר שקליאו חוזרת לאוראנוס, מתחיל הקרב. אמיליה מתה מהמחלה וקליאו מגלה שאיירין הייתה הצופה הגולה והיא הביאה לה את הזרעים הקסומים, אבל היא לא הספיקה להציל את אמיליה. לוסיה משתמשת בקסם כדי לפרוץ את דלתות הארמון ומאבדת את ההכרה, עד סוף הספר לוסיה עדיין מחוסרת הכרה. קורבין מת בקרב, והוגו נרצח על ידי גאיוס. קורבין מצליח להביא לקליאו טבעת שמאפשרת נגיעה בארבעת הקריסטלים של האלמנטים ולא להפוך למושחת על ידם. ג'ונאס מתכנן מרד בגאיוס לאחר שמעל באמון הפאלסיאנים ובסוף הסיפור גאיוס כובש את כל 3 הממלכות, קליאו מחליטה למרוד גם כן בבוא הזמן, ולהפוך למלכה, אך נתפסת על ידי הנסיך מאגנוס. שבעתיד תינשא לו בעל כרחה.

המקלט

המקלט הוא ביתם של הצופים. ממנו הם יוצאים, בדמות נצים בלבד, לחפש את הרביעייה. מאז שהרביעייה נחטפה על ידי האלות, המקלט דועך.
הצופים חיים במקלט, הם עסוקים כל חייהם בלחפש את הרביעייה שנחטפה. הם עוזבים את המקלט בדמות נצים בלבד. אם הם יעזבו את המקלט בצורה אחרת, הם יתקעו בעולם בני התמותה.
פרשת משפטים

הפטרה

הפטרת פרשת משפטים היא בספר ירמיהו, פרק ל"ד, שם מתאר ירמיהו את דיני העבד העברי, ונוזף בעם על שאינם מקיימים מצווה זו. אמנם הפטרת משפטים נקראת למעשה רק בכרבע מהשנים, בשנים מסוג השא, השג, החא, בשז וגכז. בשאר השנים הפשוטות קוראים את הפטרת פרשת שקלים, ובשאר השנים המעוברות קוראים את הפטרת ראש חודש או "מחר חודש" כאשר ראש חודש אדר חל ביום ראשון.
מייקל מלוני

ביוגרפיה

מלוני נולד בבורי סנט אדמונד שבמחוז סאפוק. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1979 בתפקיד בנו בין העשרה של פיטר בקוורת' בסדרת הדרמה "Telford's Change".
אחרי כמה שנים שחונות, הצליח מלוני לככב בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה כמו גם להופיע על במות התיאטרון. הוא זכה להכרת הקהל הרחב כששיחק ב-1989 בסרטו של קנת בראנה "הנרי החמישי" עיבוד קולנועי למחזה באותו השם. בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים כיכב בטלוויזיה ב-"Mr Wakefield's Crusade" ובקולנוע שיחק בתפקיד מארק בסרט "אוהב אותך בטירוף". ב-1994 הופיע בתפקיד ראשי בעיבוד של ה-BBC לרומן "Love on a Branch Line". הוא הופיע בשתי גרסאות קולנועיות של המחזה "המלט" האחת סרטו של זפירלי מ-1990 בתפקיד רוזנקרנץ, והשנייה מ-1996 בתפקיד לארטס. עוד שיחק במספר עיבודים לקולנוע של מחזות שייקספירים. בנוסף להופעותיו בטלוויזיה, כיכב מלוני ב-1999 בתפקיד ג'ייסון פילדס בסרט הקולנוע "American Reel". ב-2002 שיחק בתפקיד בריאן אלבומן, עוזרו האישי של אדוני קנוט (ריק מייאל) בסיטקום "Believe Nothing". ב-2005 גילם מלוני את קסיוס במיני-סדרה "אימפריה". ב-2009 שיחק בתפקיד ג'ון מייג'ור בסרט "מרגרט", וגילם את ראש הממשלה סר רוברט פיל בסרט "ויקטוריה הצעירה".
מלוני מופיע בדרמות רדיופוניות של רדיו 4 של ה-BBC. הוא שיחק בתפקיד דין בשתי העונות של הסדרה "High Table, Lower Orders", ואת ג'יילס בעל טור רכילות בסדרה "His Master's Voice". עוד הופיע בתפקיד אורח בסדרת התסכיתים "Baldi". בסרט הבוליוודי "I See You" שיחק מלוני בתפקיד שוטר.
ב-2010 השתתף מלוני בסדרת הדרמה "חדר מיון" בתפקיד הווארד פיירפקס. עוד באותה שנה השתתף בעונה הרביעית של הסאטירה הפוליטית "The Thick of It" בתפקיד מתיו הודג'. ב-2013 גילם את דמותו של סר הנרי סטפורד, בעלה השלישי של ליידי מרגרט ביופורט בסדרת הטלוויזיה "המלכה הלבנה" של ה-BBC.
ב-2013 דיבב את "הנשמה האבודה" במשחק הווידאו "קאסלבניה- אדוני האפילה", ואת אוואלח' במשחק הווידאו משנת 2015 "The Witcher 3: Wild Hunt"
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרת הפשע הבריטית "ריבר" ברשת BBC One בכיכובו של סטלאן סקארסגארד.
מיקרו אשראי

מיקרו אשראי הוא חלק מתחום המיקרו מימון, כלומר אספקת שירותים פיננסיים לאנשים עניים מאד. מיקרו אשראי הוא הקצאה של הלוואה קטנה מאוד ליזמים ובעלי עסקים עניים שאינם יכולים בדרך כלל לקבל שירותים בנקאיים. לאנשים כאלה בדרך כלל אין ערבים, הכנסה יציבה או היסטוריית אשראי, ולכן הם אינם עומדים אפילו בקריטריונים הבסיסיים ביותר לקבלת אשראי בדרכים המסורתיות.  מיקרו מימון כולל, פרט להלוואות, גם אפשרות מיקרו חיסכון, מיקרו ביטוח, וכלים פיננסיים חדשניים אחרים. 
למרות שמוסדות של מיקרו אשראי ומיקרו מימון קיימים בצורות שונות כבר מהמאה ה-19, הגל הנוכחי של עניין בתחום החל בשנות ה-70 של המאה ה-20, בפרויקטים של הארגון ACCION ושל בנק גרמין של מוחמד יונוס בארצות מתפתחות. בראשית דרכו הוא זכה לזלזול מצד רוב הגורמים בארגוני הפיתוח הגדולים, שלא האמינו ביכולתם ומחויבותם של המיקרו לווים לעמוד בהתחייבויותיהם. כיום הוא נחשב לאמצעי חשוב במאבק בעוני העולמי, והוא מאפשר לאנשים עניים מאוד ליזום צורות של תעסוקה עצמית, ליצור הכנסות, ולעיתים קרובות לחסוך ולצאת ממעגל העוני. הצמיחה בהכנסה הפנויה בתורה מביאה לצמיחה כוללת של המשק במדינות אלה. האו"ם הכריז על שנת 2005 כ"שנת המיקרו אשראי הבינלאומית", ומוחמד יונוס זכה בפרס נובל לשלום בשנת 2006. בשל ההצלחה של מיקרו אשראי, החל עניין בתחום גם בתוך תעשיית הבנקאות המסורתית, כאמצעי לצמיחה עתידית בכלכלות המתפתחות.

התמקדות בנשים

העניין של סוכנויות ומוסדות מיקרו אשראי ברחבי העולם בנשים הולך וגובר, ויש הארגונים המתמקדים רק בהלוואות לנשים. הסיבות לכך הן שנשים בדרך כלל אחראיות על גידול הילדים, ועוני של נשים פוגע בהתפתחותם הפיזית והחברתית של ילדיהן. הניסיון מראה שנשים נוטות להחזיר את ההלוואות, שהן משקיעות את הכסף בדרך שתביא רווחה למשפחותיהן, ושמעמדן המשפחתי והחברתי משתפר משום שהן מסוגלות להרוויח כסף. 
המגמה של התמקדות בנשים החלה בבנק גרמן בבנגלדש. בתחילת דרכו הלווה הבנק לנשים וגברים כאחד, אבל עם הזמן, מהסיבות שתוארו, הוא החל להתמקד בנשים, וכיום 96% מההלוואות ניתנים לנשים. ארגונים שונים הלכו בעקבותיו, ובמקומות מסוימים קמו ארגונים שיועדו מראש להלוות לנשים בלבד. 
עם זאת יש הטוענים] שבמקרים רבים נשים משמשות רק ככיסוי, כאשר הלווים האמיתיים הם בעליהן או בניהן. הגברים משתמשים בכספים לצרכיהם, בעוד הנשים נושאות בנטל הסיכון הפיננסי.
בועז דקל

בועז דקל (נולד בשנת 1959 בירושלים) הוא איש עסקים ישראלי, יזם, ממקימי העיתון "חדשות", חברת "בר שיווק והפצה" וחברת "P.M.I". כיום הוא המנכ"ל והיו"ר שלה. משמש גם כמוציא לאור של ספריית יהודה דקל.

ביוגרפיה

בשנת 1977 התגייס לצה"ל, ושירת כקצין ניהול ביחידה 8200.
ב-1984 היה ממקימי העיתון חדשות, וכיהן בתפקיד מנהל ההפצה והשיווק.
בשנת 1989 הקים את חברת בר שיווק והפצה, ביחד עם איש העסקים עדו ברגמן. החברה מפיצה את העיתונים ידיעות אחרונות, גלובס, ג'רוזלם פוסט, העיתון החרדי המודיע, והמגזינים לאשה, בלייזר, מנטה, אוטו. בשנת 2009 הוא מכר את חלקו לעדו ברגמן וידיעות אחרונות.
בשנת 1997 הקים את חברת P.M.I, אשר עוסקת בייבוא, ייצור, שיווק והפצה של צעצועים, מוצרי איסוף, הוצאה לאור ויומנים לתלמידים. החברה משווקת בישראל כ-25 זכויות עולמיות, בהן מוצרים של המותגים "סופרגול", "ובקינז", "אנגרי בירדס", "פאוור ריינג'רס", "בובספוג", "כמעט מלאכים" ו"האי". מאז מכהן כיו"ר ומנכ"ל החברה.

פעילות ציבורית

בשנת 2009, בשיתוף עם המועצה לשימור אתרים, ייסד את ספריית יהודה דקל, הוצאת ספרים ישראלית אשר ייעודה הוא הוצאת ספרי מורשת והיסטוריה. משמש כמו"ל של הספרייה.
בשנת 2011, בשיתוף המועצה לשימור אתרים, פרויקט מורשת - משרד ראש הממשלה, ואיש העסקים סטף ורטהיימר, יזם את הקמת מוזיאון הרעות במצודת כח, מייסודו של אביו, יהודה דקל. המוזיאון מוקם לזכר הנופלים במצודת כח, בהשקעה של כ-6 מיליון ש"ח.
בשנת 2012 יזם בשיתוף המועצה לשימור אתרים, טקס לשחזור חתימת מגילת העצמאות, על ידי נכדים או ילדים של כל 37 החותמים על מגילת העצמאות. הטקס נערך בהיכל העצמאות בתל אביב, המקום בו נחתמה המגילה בשנת 1948.

חיים אישיים

בועז נשוי לד"ר הדס דקל, ראש המסלול לחינוך גופני ותנועה בסמינר הקיבוצים וראש מרכז היזמות במכללה. אביו, יהודה דקל, היה לוחם פלמ"ח, ממקימי קיבוץ יראון, ומנכ"ל המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, מקימה ויו"ר של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומייסד מוזיאון הרעות במצודת כ"ח. סבו, אליהו דובקין, ממנהיגי התנועה הציונית והיישוב, היה שר העלייה הראשון ומחותמי מגילת העצמאות. אחיו הוא אבישי דקל, פרופסור לאסטרופיזיקה באוניברסיטה העברית.
דקל אב לשלושה.
בלוודרה (אדריכלות)

בלוודרה (באיטלקית: Belvedere - "יפה נוף") הוא מבנה אדריכלי המשמש לתצפית, ומנצל את הנוף הנשקף ממיקומו. בלוודרה יכול להיות ממוקם בחלקו העליון של מבנה, וצורתה יכולה להיות צריח, כיפה או גלריה פתוחה (באיטלקית "אלטנה").
המבנים הראשונים מסוג זה הוקמו ברומא שבאיטליה: על צלע ההר מעל ארמון הוותיקן הקים הצייר האיטלקי אנטוניו דל פולאיולו קזינו קטן בשם "פלצטו" או "בלוודרה" עבור האפיפיור אינוקנטיוס השמיני. מבנה זה החל את האופנה של הקמת מבני תצפית שזכו לכינוי זה באיטליה.
סוג מבנה זה היווה השראה לציור בלוודיר מעשה ידי הצייר ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר.
Come Taste the Band

רקע

Come Taste the Band הוא אלבום האולפן הראשון של הלהקה בו לא השתתף ריצ'י בלקמור. בלקמור פרש עקב סכסוכים פנימיים בלהקה, ובעקבות זאת הקים את להקת ריינבו. רבים סברו כי פרישתו תגרום ללהקה לחדול מלהתקיים. חששותיהם לא היו עורבא פרח, מאחר שג'ון לורד התכוון לפרק את הלהקה, והיה זה דייוויד קוברדייל שהציע את טומי בולין כגיטריסט חלופי על מנת למנוע מהלהקה להתפרק.
זהו האלבום האחרון בו השתתף הבסיסט גלן יוז, והסולן דייוויד קוברדייל שלאחר פרישתו הקים את להקת וייטסנייק.

הקלטות

ההקלטות תוכננו להתבצע בידי רוברט סימון, אך סכסוך ביניהם על מועד ההקלטות אילץ את הלהקה להעביר את הסמכות לידי המפיק הוותיק מרטין בירץ'.
האלבום נכתב ברובו בלוס אנג'לס, למעט הרצועה "Comin' Home", והוקלט כולו במינכן. הבסיסט גלן יוז נאלץ לעזוב את האולפן לפני השלמת האלבום בעקבות התמכרות חמורה לסמים, וניסיון להיגמל ממנה.
מבחינה מוזיקלית, האלבום בבסיסו הוא רוק כבד עם אלמנטים קלים של פאנק ומוזיקת נשמה.

ביקורת

האלבום התקבל אצל רוב המבקרים באופן חיובי, כשהם משבחים בעיקר את תרומתו של טומי בולין לאלבום. אתר Allmusic העניק לאלבום 3.5 נקודות מתוך 5. מגזין הרולינג סטון הגדיר את האלבום כ"חיובי".
מחברות לספרות (כתב עת)

מחברות לספרות הוא כתב עת ספרותי שיצא לאור בישראל.
בשנות השלושים של המאה העשרים התגבשה בתל אביב קבוצה ספרותית שהורכבה מסופרים ומשוררים צעירים, ששפת אמם הייתה עברית. בקבוצה, שנקראה "יחדיו" היו שותפים בין היתר המשוררים נתן אלתרמן, לאה גולדברג ואברהם שלונסקי, הסופרים שלמה ניצן ויעקב הורוביץ והמבקר וחובב הספר ישראל זמורה. כתב העת ששימש את החבורה היה "טורים", בעריכתו של שלונסקי. בעקבות טרוניות נגד שלונסקי הוא הודח מתפקיד העורך, וזמורה מונה במקומו. החיכוכים לא פסקו, ובעצתו של אלתרמן פרשו אחדים מבני החבורה מ"יחדיו", והקימו כתב עת ספרותי משלהם, "מחברות לספרות", בעריכתו של ישראל זמורה. 
כעבור שנים רבות תיאר זמורה את ייחודו של כתב העת החדש:
במה זו, "מחברות לספרות", בעריכתי, הייתה שונה מכל הבמות האחרות, צאצאי "כתובים" ו"יחדיו". קודם כל ניערה מעצמה את רוח "האופוזיציה", הוציאה מכלל מטרותיה את המדור הפוליטי, והייתה כל כולה על טהרת הספרות היפה. קו מיוחד של העריכה היה - לשתף בבמה רק סופרים שהוזמנו מלכתחילה, לפי בחירה קפדנית ולא לפי דרגת פרסומו של הסופר, רק לפי כשרונו הודאי, לפי מקוריותו וייחודו האמנותי, ועל כן בוטלו גם ההגדרות "זקנים" ו"צעירים", "שמרנים" ו"חדשנים", ועל כן השתתפו ב"מחברות לספרות" גם סופרים ותיקים, כגון י. ד. ברקוביץ, י. קרני, מ. א. ז"ק, דב סדן, מ. בובר וש. ה. ברגמן.
— ישראל זמורה, "מדוכן לדוכן - הרהורים וזכרונות עם יובל ל'מאזנים'", מאזנים, מאי 1978.
עם הצעירים שפרסמו ב"מחברות לספרות" נמנים בנימין גלאי, אבות ישורון, אהרן אמיר, ט. כרמי, פנחס שדה, דוד שחם, נתן שחם, בנימין תמוז, שלמה ניצן ואחרים. 
מתוך כתב העת הסתעפה גם הוצאת "מחברות לספרות".
קרי קינג

ביוגרפיה

ב-1981 הציע קינג לג'ף הנמן להקים את להקת סלייר. ראשו המגולח, הסרט הקוצני שעל פרק ידו והקעקועים הרבים שעל גופו הם סימניו המזהים. סולו הגיטרה שלו מאופיין בנגינה מהירה וכאוטית ובוויברטו כבד באופן קיצוני יותר מאשר במלודיה. סגנון נגינתו של קינג לא השתנה כמעט במהלך תקופת פעילותה של סלייר, דבר שהוביל לביקורות על "קיבעונה" של הלהקה. מאידך, נגינתו של קינג השפיעה רבות על הת'ראש מטאל והדת' מטאל, בהם סולם דיאטוני הוא פחות חשוב מאשר ברוק ובמטאל המסורתיים. 
קינג הוא כותב השירים העיקרי של סלייר, ומתרכז בעיקר בנושאים שטניסטיים, כאשר הוא מסביר זאת במשיכתו לז'אנר סרטי האימה. הוא התבטא בעבר כי הוא אינו מאמין באלוהים או בשטן, אך הוא כותב על נושאים שטניסטיים משום שלדעתו הכתיבה על השטן מהנה יותר מאשר כתיבה על אלוהים. קינג מבקר את הממסדים הדתיים המאורגנים בקביעות ומתאר את הדת כ"קביים עבור אנשים שהם חלשים מדי מכדי להתמודד עם החיים בכוחות עצמם". 
לקינג חילוקי דעות מיחוצ"נים עם אושיות מטאל, בהם דייב מאסטיין ממגאדת'. קינג היה הגיטריסט הראשון שלהם, הוא אמר כי הוא "מעריץ את מאסטיין עד היום כגיטריסט", על אף שהוא רואה אותו כאדם "צבוע". קינג ביקר את להקת מאשין הד בעקבות יציאת אלבומם Supercharger כאשר טען שהתמסחרו, וכן טען שמאשין הד "אחראית לז'אנר הראפ-מטאל". ב-2007 תיאר את החלטתו של ריק רובין, המפיק של סלייר, להפיק את אלבומה התשיעי של מטאליקה במילים "סטירה בפרצוף" ואף כינה את מטאליקה "ספינה טובעת". 
הוא ניגן בגיטרה במספר פרויקטים מלבד אלה של סלייר, ביניהם בשירים "No Sleep till Brooklyn" ו-"(Fight For Your Right (To Party" של הביסטי בויז (בהשפעתו של ריק רובין שעבד עם שתי הלהקות), "Goddamn Electric" של פנטרה, ו-"Dead Girl Superstar" של רוב זומבי.
קינג ידוע גם כמגדל נחשים].
דבק שפכטל

דבק שפכטל (באנגלית Glue Putty או Wall Filler Putty) הוא מֶרֶק המשמש כחומר מילוי והחלקה של קירות, המשמש לעיתים לעיטור או לגימור קירות. על פי רוב, דבק שפכטל מבוסס על תרחיף של שמן פשתן ומלאן אבקתי. השם שפכטל, הנפוץ בישראל, מקורו בשם המותג של חברת טמבור, אך גם חברות נוספות מייצרות מוצרים מתחרים תחת אותו שם. בארצות הברית נמכרים מוצרים רבים המשמשים לאותה פעולה, לרוב תחת השם התיאורי Wall Filler Putty, בשמות מותגים שונים.
דבק שפכטל לרוב נמכר במכלי פלסטיק או בדליים כשהוא מכוסה בניילון באופן הרמטי לשמירה על הלחות ומרקמו דומה לחרס רך ודביק. ניתן לגוון את השפכטל כהכנה לצבע או כתחליף לצביעה. לאחר מריחתו הוא מתייבש ומרקמו משתנה. לאחר מס' שעות הוא מתייבש ומתקשה לחלוטין.

שיטות יישום

השיטה הנפוצה ביותר ליישום דבק שפכטל היא ידנית ונעשית באמצעות שפכטל שיטה זו מתאימה לסתימת חורים בקירות ולתיקוני טיח קלים. ליישום על משטחים גדולים יותר נעזרים במכשיר איירלס ומתיזים את דבק השפכטל על הקיר.

יישומים

על פי הוראות יצרנים שונים, דבק שפכטל משמש למילוי והחלקה של משטחי טיח, קירות, גבס ובטון. ניתן להשתמש בדבק שפכטל גם למטרות איטום חלונות, אריחים, ורהיטי עץ ולפיסול ועבודות אמנות.
חוצפה

חוצפה היא התנהגות שאינה מצייתת לנורמה תוך כדי התרסה, ובפרט יש בה חוסר ציות לסמכות. במצבים קיצוניים, החוצפה אינה מלווה רק בחוסר נימוס אלא גם בגסות רוח ובפגיעה בזולת.
להדגשת השלילה שבחוצפה משמשים הביטויים "חוצפה ממדרגה ראשונה" ו"חוצפה שאין כדוגמתה".
במשמעותה הבסיסית בעברית, למילה "חוצפה" קונוטציה שלילית, לתיאור חציית גבולות ההתנהגות המקובלת ללא בושה. בהלכה מוזכרת החוצפה ככינוי להתנהגות לא מוסרית ולא הוגנת (אדם המחזיק בחלקת קרקע שבין שני שותפים), ובאגדה היא מוזכרת כסימן לתקופה הירודה של עקבתא דמשיחא שאחד מסימניה היא "חוצפא יסגי". יחד עם זאת, כבר במסכת סנהדרין מופיעה התייחסות חיובית לחוצפה: "אמר רב נחמן: חוצפא, אפילו כלפי שמיא מהני", כלומר: החוצפה מועילה גם כאשר היא מופנית כלפי שמים, כלפי הסמכות העליונה ביותר. 
המילה "חוצפה" היא במקורה ארמית כמובא בספר דניאל שבתנ"ך, ובתלמוד הבבלי (ר' לעיל) המילה עברה ליידיש, ובדומה למילים רבות ביידיש, בתהליך של שאילת מילים חדרה לאנגלית, שבה היא מאויתת על פי רוב Chutzpah‏ (נהגה במלעיל, לפי ההגייה האשכנזית ובניגוד להגייה המלרעית בעברית ישראלית), ולגרמנית, שבה היא מאויתת Chuzpe. בשפות אלה בולטת יותר הקונוטציה החיובית שלה, כשהיא משמשת לביטוי הערצה לנון-קונפורמיסט נועז.
נשיא ארגנטינה

היסטוריה

לאחר קבלת העצמאות ביולי 1816, בפדרציה הארגנטינאית טרם התקיים ממשל מרכזי והמדינה נודעה כאיחוד פרובינציית לה פלטה, ואחר כך איחוד פרובינציית דרום אמריקה. ב-1826 הוקם לראשונה הממשל הנשיאותי הארגנטינאי, בעקבות פרוץ מלחמת ארגנטינה-ברזיל.
בין נשיאי ארגנטינה בשנים האחרונות נמנים נסטור קירשנר ואשתו כריסטינה קירשנר. איסבל פרון, נשיאת ארגנטינה הראשונה בתולדות המדינה ואשת הנשיא המכהן בשנות החמישים, חואן דומינגו פרון - מנסח תורת הפרוניזם. חורחה רפאל וידלה, מנהיג החונטה הצבאית שעלתה לשלטון בשנת 1976. ראול אלפונסין. פרננדו דה לה רואה, נשיא ארגנטינה עם פתיחת המאה ה-21. אדוארדו דואלדה, נשיא ארגנטינה בין השנים 2002–2003 לאחר שפרץ המשבר הכלכלי החמור ביותר בתולדות המדינה. קרלוס מנם כיהן במשך עשור כנשיא המדינה והוא סנאטור מטעם פרובינציית לה ריוחה.

זכויות סוציאליות

נכון ל-2015 הנשיא וסגן הנשיא נהנים משכר שמשולם על ידי משרד האוצר. בתקופת כהונתם נאסר עליהם להחזיק במשרה נוספת ברמה הלאומית או המחוזית. משכורתו של הנשיא עומדת על 131,421 פסו ארגנטינאי לחודש.
מקום עבודתו הוא המשרד הנשיאותי בבית הוורוד (La Casa Rosada), מול פלסה דה מאז'ו שבבואנוס איירס הבירה, בעוד קינטה דה אוליבוס (Quinta de Olivos) משמש כמעון המגורים. לנשיא יש גם מעון קיץ בצ'פאדמלאל, בפרובינציית בואנוס איירס ונקרא בשם היחידה הנשיאותית צ'פאדמלאל. על אבטחת הנשיא ובני משפחתו אחראי הגדוד הנשיאותי.
בנוסף, לרשות נשיא ארגנטינה עומד הבית הצבאי (Casa Militar), גוף האחראי לאבטחת צי המטוסים הנשיאותיים. הבית הצבאי מחולק למספר מחלקות הכוללות את קבוצת הביטחון והמודיעין האחראית על איסוף מודיעין בנוגע לניסיונות פגיעה במטוסים הנשיאותיים ולאבטחתם, ולקבוצת הלוגיסטיקה והתקשורת האחראית על תפעול המטוסים ולאבטחת התקשורת הנשיאותית. כמו כן, הבית הצבאי אחראי על קבוצת האוויר הנשיאותית המהווה יחידת סמך של חיל האוויר הארגנטינאי.
המטוס הנשיאותי הוא מטוס מדגם בואינג 757 המכונה "טנגו 01" ומשרת את הנשיא מאז 1995 במקום מטוס הבואינג 707 ששירת קודם לכן. בתקופת המשבר הכלכלי בארגנטינה בשנת 1999 רבים ביקרו את הצורך באחזקת מטוס נשיאותי הטומן בחובו גם עלויות אחזקה כבדות. הצי הנשיאותי כולל גם שני מטוסי Fokker F28 (המכונים T-02 ו-T-03) ומטוס Learjet 60 (המכונה T-10). הנשיא משתמש גם במסוק מדגם סיקורסקי S-70‏ (H-01) ושני מטוסי סיקורסקי S-76‏ (H-02 ו-H-03). בתקופת נסטור קירשנר וכריסטינה פרננדס דה קירשנר בוצע שימוש גם במטוסים מדגמי בואינג 747 שהושכרו מחברת התעופה אארולינאס ארחנטינס ומטוס פרטי מדגם Bombardier Global 5000.