google/wiki40b huggingface dataset:
יומני היטלר

יומני היטלר הוא השם שניתן לאוסף ספרונים שנטען שהם יומניו הפרטיים של אדולף היטלר והתגלו לאחר מכן כזיוף.

רקע

בשנת 1983, פרסם מגזין החדשות הגרמני שטרן קטעים מכתבים שנטען שהם יומניו של אדולף היטלר, שנודעו אחר-כך בשם יומני היטלר. המגזין שילם 10 מיליון מרק גרמני (שווה ערך לכ-6 מיליון דולר באותו זמן) עבור שישים ספרונים ושתי "מחברות מיוחדות" על טיסתו של רודולף הס לבריטניה, שכיסו את התקופה שבין שנת 1932 עד 1945.

פרסום היומנים

העיתונאי גרט היידמאן (Gerd Heidemann) טען שגילה את היומנים, והגיש אותם לבדיקה אצל מספר מומחים להיסטוריה של מלחמת העולם השנייה, ביניהם יו טרבור-רופר וגרהרד ווינברג. במסיבת עיתונאים ב-25 באפריל 1983 הכריזו המומחים על האותנטיות של המסמכים. למרות שהיומנים לא נבדקו על ידי מדענים בצורה יסודית, אמר טרבור-רופר: "אני משוכנע שהמסמכים הם אותנטיים; שההיסטוריה של מיקומם מאז 1945 היא אמיתית; ושהדעה המקובלת לגבי הרגלי הכתיבה של היטלר, אישיותו, ואפילו, אולי, מספר אירועים פומביים, כתוצאה מכך תאלץ להיבחן מחדש."
טרבור-רופר היה באותו זמן דירקטור בחברת Times Newspapers, ולמרות שטען אחר כך שלא פעל בחוסר יושר, היה ניגוד עניינים בולט בעניינו כיוון שעיתון סאנדיי טיימס כבר שילם סכום נכבד של כסף על הזכויות לפרסם את היומנים בבריטניה.

הזיוף

היידמאן טען שקיבל את היומנים ממזרח גרמניה, וכי הם הוברחו על ידי אדם בשם ד"ר פישר. היומנים, כך נטען, היו חלק מאוסף מסמכים שהוצלו מאתר התרסקות מטוס ב-Börnersdorf שליד דרזדן בחודש אפריל 1945. אולם בתוך שבועיים מהפרסום התגלה שהיומנים הם "זיוף מגושם וגרוטסקי" שנכתבו על נייר מודרני בעזרת דיו מודרנית וכללו אי דיוקים היסטוריים רבים, שהבולט בהם היה העובדה שמונוגרמה בראש העמוד הייתה 'FH' ולא 'AH' (Adolf Hitler) - למרות שבגופן הגרמני העתיק ששימש לכתיבה דמו שתי האותיות זו לזו. התוכן הועתק ברובו מספר של נאומים של היטלר שנוספו להם הערות 'אישיות'. בתגובה, התפטרו עורכי ה-Stern פטר קוך ופליקס שמידט והיידמאן נעצר באשמת זיוף.
היומנים נכתבו למעשה על ידי קונרד קוג'או (Konrad Kujau), זייפן ידוע לשמצה משטוטגרט. קוג'או והיידמאן נשפטו בשנת 1985 ונדונו, כל אחד, ל-42 חודשי מאסר.

דרמטיזציה

בשנת 1991 הופקה סדרה בשם Selling Hitler עבור רשת הטלוויזיה הבריטית ITV על בסיס ספרו של רוברט האריס באותו שם. בשנת 1992 הופק סרט גרמני על ידי הבמאי הלמוט דייטל בשם Schtonk! שבו היו דמויות בדויות ששיקפו חלק ניכר מהאירועים בפרשה.
סוקולקה

תולדות היישוב

בשנת 1609 הוענקו לסוקולקה זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום שלטון פרוסיה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סוקולקה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, קרוב למחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, וכן פעלו בה בית ספר עברי וישיבה.
רבה של סוקולוקה באותם ימים היה הרב יצחק הלוי שוסטר, כיהן בה משנת תרס"ח (1908) ועד שנספה יחד עם הקהילה במרץ 1942 בשואה. 
בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב הועברה העיירה לשליטה סובייטית, ובתקופה זו הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין. בתקופה הסובייטית נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיירה.
ב-24 ביוני 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי שוד ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה הגבלות תנועה, והם חויבו בענידת טלאי צהוב. מעת לעת חטפו הגרמנים יהודים מהעיירה לעבודות כפייה מפרכות, בהן חלקם מתו.
בסתיו 1941 רוכזו יהודי העיירה בצפיפות רבה גטו מגודר שהוקם בה, אשר מעת לעת הוצאו בו להורג יהודים. במרץ 1942 נעצר ונרצח רב הקהילה, יצחק הלוי שוסטר.
ב-5 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה, בה שולחו רוב יושביו למחנה המעבר הקשה קלבסין שליד הורדנה, אשר ממנו שולחו כעבור כחודש וחצי למחנה ההשמדה טרבלינקה.
כ-400 יהודים שהושארו בגטו שבעיירה, וכן יהודים נוספים מהסביבה שהובאו לגטו, שולחו ב-23 בפברואר 1943 לאושוויץ.
ציד אדם

תקציר העלילה

אלן ת'ורנדייק (וולטר פידג'ן) הוא צייד בריטי מפורסם. ב-יולי 1939 הוא מצליח להתגנב לביתו של אדולף היטלר בברכטסגאדן. הוא מכוון אליו את הרובה הטלסקופי ולוחץ על ההדק ללא קליע. כשהוא מכניס קליע ורוצה לירות הוא נעצר על ידי איש אס אס. הוא נחקר על ידי קוויב-סמית (ג'ורג' סנדרס), ומעונה על ידי אנשי הגסטפו. קוויב-סמית מציע לו לחתום על כתב הודאה כי נשלח על ידי ממשלת בריטניה לרצוח את היטלר. ת'ורנדייק מסרב וחוזר לעינויי הגסטפו. הוא אומר לקוויב-סמית' כי אם ימות בכלא זה יעורר תגובות ממשלת בריטניה כי הוא אחיו של לורד ריסבורו (פרדריק וורלוק), דיפלומט בריטי בכיר. קוויב-סמית מחליט להיפטר ממנו על ידי ביום בריחה וזריקתו לתהום. ת'ורנדייק מוסע ליער בלילה ומושלך מצוק. למזלו התרמיל שעליו נתקל בעץ ונפילתו נבלמת.
מכאן מתחיל מרדף אחריו. הוא נמלט לנהר סמוך עולה על סירה וחותר עד לספינה. הוא מטפס על הספינה ופוגש בנער הסיפון ואנר (רודי מקדואל) שעוזר לו ומחביא אותו כשהגרמנים מחפשים אחריו בספינה. הם מעלים לספינה סוכן שלהם בשם "מיסטר ג'ונס" (ג'ון קאראדין) שמטרתו להמשיך את המרדף אחרי ת'ורנדייק בבריטניה.
ת'ורנדייק מגיע ללונדון ומבחין ברודפיו. לאחר מרדף ברחובות לונדון הוא מגיע לדירתה של אישה צעירה ונאה בשם ג'רי (ג'ואן בנט) ומסתתר שם. במשך הזמן הם מתאהבים, אבל הגרמנים עולים על עקבותיו. במרדף מותח במנהרות הרכבת התחתית הוא נצליח לחסל את "מיסטר ג'ונס" הרודף אחריו. הם נאלצים להיפרד והמרדף נמשך ונגמר כשת'ורנדייק מוצא מסתור במערת קברים וסותם את הכניסה. קוויב-סמית מגיע למעשה ודרך חור הוא מעביר לו סיכה שאותה קנה ת'ורנדייק לג'רי לענוד על כובעה ונותן לו להבין שג'רי חוסלה. הוא מעביר לו דרך החור, מסמך הודאה על זה שממשלה בריטניה שלחה אותו. ת'ורנדייק מסכים וחותם על המסמך אך באותה שעה מחדד את הסיכה ומתקין קשת שבעזרתה הוא יורה את הסיכה דרך החור בקוויב-סמית ופוצע אותו קשות. הוא יוצא מהמערה ובכוחותיו האחרונים יורה בו קוויב-סמית ופוצע אותו ואחר כך צונח ומת.
ת'ורנדייק נפצע אך מנותח וניצל. הוא מתגייס לחיל האוויר המלכותי כאיש צוות במפציץ. כאשר הם מעל גרמניה הוא צונח ללא רשות לאדמת גרמניה כדי לסיים את מה שלא הספיק.
מריאדוק ברנדיבאק

בטרילוגיית שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין, מריאדוק ברנדיבאק, המכונה מרי, הוא הוביט, אחד מידידיו הטובים של פרודו. הוא קרוב משפחה של פרודו ממספר כיוונים. אוהב סירות וסוסי פוני, מתעניין גם במפות של הארץ התיכונה.
מרי נולד בשנת 2982 של העידן השלישי. הוא הבן היחיד של סאראדוק בראנדיבאק, הראש של באקלנד, ואזמראלדה טוק, הדודה של פיפין, ידידו הטוב.

עלילה

מרי הוא האינטליגנטי הגדול מבין חבריו ההוביטים, ושם לב לפרטים קטנים. לדוגמה: אפילו לפני שבילבו בגינס עזב את הפלך, הוא ידע על הטבעת האחת ועל כך שהיא הופכת את העונד אותה לבלתי-נראה. הוא מגן על מעון באג אחרי המסיבה של בילבו, כשהוא מגן על פרודו מפני אורחים לא רצויים. הוא גם העומד מאחורי ה"קונספירציה" של סם, פיפין, פרדגאר בולג'ר (המכונה "פאטי" - השמן), והוא עצמו, כדי לעזור לפרודו. לכן, כבר בתחילת אחוות הטבעת, הוא ערוך ומוכן למסע. תוך כדי קיצור הדרך שלו דרך היער העתיק ההוביטים הותקפו על ידי אחד העצים, אך תום בומבדיל הציל אותם.
התקרב מאוד לתיאודן מלך רוהאן, ואף על פי שנדחה על ידיו מלרכב לקרב בשדות הפלנור, הלך לקרב מוסתר על ידי אאווין, שכינתה עצמה דרהנלם (כיוון שגם לא הורשתה להלחם). בקרב חתך את גיד רגלו של המלך המכשף שר רפאי הטבעת בעת הסתערותו על אאווין ועל ידי כך גרם למותו.
לאחר המלחמה, נשא לאישה את אסטלה בולג'ר, אחותו של פרדגאר בולג'ר. ידוע כי היה לו בן אף על פי שעובדה זו לא מוזכרת באילנות היוחסין של ההוביטים. בשנת 11 לעידן הרביעי קיבל את התואר "אדון באקלנד" שעבר לו בירושה. הוא המשיך בקשריו עם רוהאן והפך למומחה במסורותיה ושפתה. בגיל 102, שנה 64 לעידן הרביעי, חזר לממלכה המאוחדת עם ידידו פרגרין טוק. השניים נפטרו בגונדור מספר שנים מאוחר יותר ונקברו בקברי המלכים של גונדור במינאס טירית'. לאחר מותו של המלך אראגורן בשנת 120 לעידן הרביעי קברם הועבר לידו.
פונקציית רימן

פונקציית רימן (על שמו של המתמטיקאי הגרמני ברנרד רימן) (או פונקציית הסרגל) היא פונקציה ממשית שקבוצת נקודות אי-הרציפות שלה כוללת בדיוק את המספרים הרציונליים. הפונקציה מוגדרת בנקודות הרציונליות לפי  (כאשר השבר מצומצם, כלומר p,q זרים זה לזה), ומתאפסת בנקודות שאינן רציונליות. (ב- ערך הפונקציה הוא 1, כמו בכל מספר שלם).
הפונקציה מוכרת גם בשמות "פונקציית הסרגל", "פונקציית הפופקורן" ופונקציית תומה (Thomae's function; על שם המתמטיקאי הגרמני קארל יוהנס תומה).

נקודות אי-הרציפות של הפונקציה

הפונקציה רציפה בכל נקודה אי-רציונלית, ואינה רציפה באף נקודה רציונלית. מכאן שקבוצת נקודות אי-הרציפות של הפונקציה היא צפופה, אך בעלת מידה אפס. 
הפונקציה אינטגרבילית לפי רימן (עם אינטגרל אפס) בכל קטע חסום, אך אינה רציפה ואינה מונוטונית באף קטע.

פונקציה נוספת עם אותן נקודות אי-רציפות

נסדר את המספרים הרציונליים על הישר בסדרה , ונגדיר  לפי . כמו פונקציית רימן, הפונקציה המתקבלת רציפה בכל נקודה אי-רציונלית, ואינה רציפה בכל נקודה רציונלית. בנוסף, זוהי פונקציית מונוטונית עולה על הישר.

קבוצת נקודות אי-הרציפות של פונקציה

קבוצת נקודות אי-הרציפות של פונקציה ממשית היא קבוצת  ( איחוד בן מנייה של קבוצות סגורות). מכיוון שקבוצת המספרים האי-רציונליים אינה כזאת, אין פונקציה שנקודות אי-הרציפות שלה הן הנקודות האי-רציונליות.

הוכחה

נוכיח שנקודות אי-הרציפות של הפונקציה הן כאמור לעיל. יהי x מספר רציונלי, אז , אבל יש סדרה של מספרים אי-רציונליים המתכנסת ל-x, ועליהם הפונקציה מתאפסת לפי ההגדרה. מכאן ש-x היא נקודת אי-רציפות. כעת נניח ש-x אי-רציונלי, ויהי . בקטע באורך יחידה סביב x יש רק מספר סופי של נקודות שבהן  (משום שתנאי זה חוסם את המכנה), ולכן יש קטע סביב x שבו         ומכאן ש- רציפה בנקודה x.
שפת קוינה

שפת קוֹינֶה (Koiné) הוא מושג מתחום הבלשנות המציין ניב סטנדרטי שנוצר עקב מגע ממושך בין דוברי ניבים שונים של אותה שפה ומשמש לתקשורת בין-קהילתית. במרבית המקרים מבוססת שפת הקוינה על ניב אחד דומיננטי שעבר פישוט וקלט לתוכו תופעות מניבים אחרים. כיוון שהניבים שמהם מתהווה הקוינה משתייכים לאותה שפה ומקיימים ביניהם שותפות לקסיקלית, דקדוקית ותחבירית משמעותית, תהליך היווצרותה של שפת קוינה אינו כרוך בפישוט קיצוני מעין זה המאפיין שפות קריאוליות ושפות פידג'ין.

מקור המושג

מקור המושג "קוינה" בטיפוס מסוים של היוונית העתיקה, יוונית-קוינה. הקוינה היוונית שימשה כשפת הממשל והתרבות בתקופה ההלניסטית, ומאוחר יותר, בכל חלקה המזרחי של האימפריה הרומית. את ניצניה ניתן לזהות כבר במאה ה-5 לפנה"ס, כאשר כתוצאה מעליית האימפריה האתונאית גברו המגעים בין יוונים דוברי דיאלקטים שונים. מגעים אלו הובילו להתפתחותו של ניב יווני חדש, המבוסס על היוונית האַטית, אך כולל מרכיבים דוריים, איוליים ובייחוד יוֹניים.
כבר במחצית הראשונה של המאה ה-20 החל המושג "קוינה" לשמש כמושג בלשני, אך רק בשנות השבעים נעשו לראשונה ניסיונות משמעותיים להגדירו באופן מדויק יותר ולהבהיר את היחס בין שפות קוינה לסוגים אחרים של שפות המשמשות לתקשורת בין קהילות לשוניות שונות.

מאפיינים

המאפיין הבסיסי ביותר של שפות קוינה הוא עובדת היווצרותן מתערובת של דיאלקטים. על פי רוב, שפת הקוינה מתבססת על ניב סטנדרטי אחד, שקלט לתוכו מרכיבים מן הניבים האחרים. אך לעיתים קשה להצביע על ניב אחד ששימש כמצע להיווצרות שפת הקוינה, והיא מצטיירת כתערובת דיאלקטלית. 
את אופן היווצרותן של שפות קוינה נהוג להסביר באמצעות תאוריית האקומודציה של הווארד גיילס (Giles). גיילס עמד על כך שאנשים הדוברים דיאלקטים או סוציולקטים של אותה שפה נוטים לשנות את אורח דיבורם ככל שהחשיפה ללהג האחר נמשכת לאורך זמן. השינוי עשוי לבוא לידי ביטוי בהדגשה יתרה של ההבדלים בין הלהגים, אך לעיתים קרובות הוא מתבטא דווקא בטשטוש ההבדלים על ידי אימוץ אורחות הדיבור של הזולת והעדפה ניכרת לאוצר מילים ולמבנים דקדוקיים ותחביריים המשותפים לשני הלהגים. תהליך זה מכונה על ידי גיילס "אקומודציה".
בשלב הראשון של תהליך התגבשותו של קוינה מתקשרים זה עם זה דוברי להגים שונים כל אחד בשפתו, כך שצורות שונות משמשות במקביל ובאופן בלתי סדיר. בהמשך, כתוצאה מהנטייה לאקומודציה, מתרחש תהליך של הסדרה והשתוות, אשר במסגרתו נדחקים החוצה הגאים נדירים, ביטויים פנים-דיאלקטיים וצורות דקדוקיות חריגות. לבסוף מתחילות להתקבע נורמות פונולוגיות, לקסיקליות ומורפולוגיות חדשות, המבוססות על מרכיבים השאולים מן הלהגים השונים. 
תהליכי השתוות מעין אלה עשויים בתנאים מסוימים לגרום להתמזגות של כמה ניבים לכלל שפה אחת. אך במקרה של שפות קוינה, מתרחשת ההשתוות רק ברמת התקשורת הבין-קהילתית, ואינה משפיעה (או משפיעה באופן חלקי בלבד) על הלהגים שמהם התהווה הקוינה.
מטבע הדברים, תהליך הקוינאיזציה כרוך תמיד בפישוט: שפת הקוינה תמיד סדירה ומצומצמת יותר מן הלהגים שמהם היא נוצרה. צורות חריגות, כפילויות מיותרות והגאים נדירים נדחקים אל מחוץ לשיח הבין-קהילתי ומוחלפים בצורות הפשוטות, המשותפות והשקופות ביותר. עם זאת, כיוון שהקוינה מבוססת על להגים שמקיימים ביניהם הבנה הדדית, אין מדובר בפישוט קיצוני מעין זה המאפיין שפות קריאוליות ושפות פידג'ין. הניבים השונים שמהם נוצר הקוינה כוללים לקסמות ומבנים דקדוקיים ותחביריים משותפים, כך שהתהוות הקוינה אינה כרוכה בסירוס קיצוני של המבנה הדקדוקי ובצמצום מרבי של אוצר המילים. לפיכך, בניגוד לשפות פידג'ין, הקוינה הוא תמיד ניב שמקיים הבנה הדדית עם הלהגים שמהם הוא מורכב.
הנס האן

חייו

האן, יליד וינה, מונה לעוזר הוראה באוניברסיטת וינה ב-1905, ובהמשך לפרופסור למתמטיקה ב-1921. בין היתר הוכיח את משפט האן-בנך וכן, ובנפרד מבנך ושטיינהאוס, את עקרון החסימות במידה שווה.
בנוסף, עסק רבות בפילוסופיה, כחבר מוביל בחוג הווינאי של הפוזיטיביזם הלוגי. בפרט, היה אחד מכותבי ה"מניפסט הווינאי".
האן התעניין במיוחד בלוגיקה סימבולית ושאף להרחבת הפרינציפיה מתמטיקה של ראסל לצורך בניית פילוסופיה מדויקת. הוא הושפע מאוד מהפנומנליזם של מאך ועקב כך תמך ברדוקציה של המושגים המדעיים לבסיס פנומנליסטי. כן הדגיש, הן בדיוני החוג והן במאמריו, את חשיבות קידום ופיתוח האמפיריציזם. כחבר ה"אגף השמאלי" של החוג יחד עם רודולף קרנפ ואוטו נוירת חיפש האן קריטריון משמעות ליברלי יותר לאימות. גישה זו הובילה, בין היתר, לניסיון (כושל בדיעבד) לחקר אמפירי של תופעות הפאראפסיכולוגיה, דבר שנחשב אפריורי לא ראוי בקרב פילוסופים שמרנים יותר, דוגמת לודוויג ויטגנשטיין.
אחותו של האן, אולגה האן, הייתה מתמטיקאית בפני עצמה וחברת החוג. נישאה לנוירת.
ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד

ג'ון הראשון, דוכס בדפורד ( נולד ב-20 ביוני 1389 - 14 בספטמבר 1435)
ג'ון היה אחיו של הנרי החמישי, מלך אנגליה, שעם עלותו על כס המלוכה ב- 1414 העניק לו את התארים: רוזן קנדאל וריצ'מונד ודוכס בדפורד. אחרי מות הנרי החמישי (31 באוגוסט 1422) בדפורד נאבק באחיו, המפרי, דוכס גלוסטר, על כתר ממלכת אנגליה. בדפורד הוכרז למושל צרפת, שהייתה תחת כיבוש אנגלי, ובנו הפעוט בן השנה של הנרי החמישי הוכרז למלך אנגליה וצרפת בשם הנרי השישי.
בדפורד היה בן בריתו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, נגד שארל יורש העצר הצרפתי (שארל השביעי, מלך צרפת לעתיד) ב- 14 ביוני 1423 נשא בדפורד לאישה את אן מבורגון, אחותו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, בעיר טרואה (כיום בחבל שמפאן-ארדן בצרפת). בתקופה זו צרפת סבלה מחוסר ביטחון בדרכים ומכנופיות שודדים. האיכרים נמלטו אל הערים שלא אבו לפתוח בפניהם את שעריהן, והאיכרים עצמם נאלצו להפוך לשודדים. ההרס היה נורא ומאות אלפים מתו מרעב וממגפה.
בדפורד נחל ניצחונות על הצרפתים, התקדם אל עבר אורליאן, עיר המפתח שעל הנהר לואר, ומשם קיווה לתקוף את העיר בורז' שבמרכז צרפת, שהייתה מקום מושבו של יורש העצר שארל. הוא שם מצור על אורליאן במשך שישה חודשים ב-1429, אולם אז הופיעה ז'אן ד'ארק שבמנהיגותה נחלו הצרפתים ניצחות על האנגלים. ב-1430 ז'אן ד'ארק נתפסה בידי הבורגונדים בעיר קומפיין שמצפון לפריז, ונמכרה לבני בריתם האנגלים. בדפורד גרם להעלאתה על המוקד בעיר רואן שבנורמנדיה ב-30 במאי 1431, ואחרי כן ערך טקס הכתרה להנרי השישי בפריז.
ב-1432 מותה של אן מבורגון, אשתו של בדפורד, שיחרר את הבורגונדים מבריתם עם אנגליה, ופיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה רצה בשלום עם הצרפתים. לצורך זה נערכו שיחות ב-1435 בעיר אראס (כיום בחבל נור-פה דה קאלה בצפון צרפת) שהסתיימו ללא תוצאות בגלל התנגדות האנגלים, ופיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה חתם שם על הסכם שלום נפרד עם שארל שבינתיים נמשח והוכתר כשארל השביעי, מלך צרפת. באותה שנה בדפורד נפטר ונקבר בקתדרלה של רואן. מותו סימן את שיחרורה של פריז שמרדה באנגלים ב-1436 ונשבעה אמונים למלך שארל השביעי.
הדוכס מבדפורד היה פטרון האמנים והזמין אצלם כתבי יד מאויירים. שמו קשור בכתבי יד חשובים מן המאה החמש עשרה, ובהם "ספר השעות של בדפורד". שמו קשור גם בהקמת האוניברסיטה של העיר קאן שבנורמנדיה ב-1432.
ג'ון בדפורד מופיע במחזהו של שייקספיר "הנרי החמישי".
גלישון

בגאולוגיה, גלישון – נקרא גם גלישון קרקע וגלישון טקטוני – הוא יריעת סלע או גוף סלעי גדול שהוסטו אופקית למרחק רב ממיקומם המקורי בעקבות העתקה או קימוט חריף. גלישונים ניכרים בחלקו העליון של קרום כדור הארץ, אם כי הגורמים להיווצרותם עשויים להיות עמוקים יותר.

היווצרות

גלישונים נוצרים במהלך התעבות והתקצרות של הקרום היבשתי, הנובעות מתהליכים טקטוניים ואורוגניים הדוחקים פיסות מסלע גדולות זו לעומת זו.
כאשר יריעת מסלע נדחקת, נדחסת, מנותקת מן המצע שלה ומובלת למיקום מרוחק, חל בה מעוות פנימי. סוג המעוות תלוי בעיקר באופיים של הסלעים המעורבים: במקרה של רצף שכבות סלעי משקע – בהן מתקיימת התנגדות מכנית גבוהה למעוות – הקימוט ניכר וברור, ואילו התנגדות מכנית נמוכה האופיינית לסלעי גרניט וגנייס יוצרת מעוות הומוגני יותר. כאשר מדובר בשכבות בעלות חולשה מכנית, יתפתח מעוות המתמקד בהעתקים הפוכים, כל התהליכים הללו: קימוט, העתקה ומעוות הומוגני – עשויים להתרחש בו-זמנית, ובכל המקרים יוצבו סלעים קדומים מעל סלעים צעירים יותר.
גלישונים עשויים להיווצר בגלישה מעל מסלע קיים בהעתק הפוך, תוך כדי יצירת קמט רובץ, ולהתבטא כקיר תלוי של העתק דחיקה. קיימות דוגמאות רבות של גלישונים בסקוטלנד ובנורווגיה שנוצרו באופן זה במהלך האורוגנזה הקלדונית.

מגרעות וחריגות

במקומות אחדים עשויה סחיפה לחשוף את הגלישון בעומק כה רב, עד כי נראה חתך מעוגל או אליפטי של שכבות מסלע צעירות הכלואות בתוך מסלע אוטוכתוני עתיק יותר. מחשופים כאלה נקראים "חלון" או מגרעת (inlier), והם נראים לרוב באגנים טופוגרפיים או בעמקי V עמוקים.
במקומות אחרים עשויים גלישון או שריד אלוכתוני מבודד של המסלע העתיק להיות מוקפים לגמרי בסלע הצעיר המשוכב מתחתם, ולהיחשף כשן סלע או כחריגה (outlier) – חלק מסלע שהתנתק מהמבנה הראשי באמצעות סחיפה.

מאפיינים

גלישונים ניכרים בחלקו העליון של קרום כדור הארץ, אם כי הגורמים להיווצרותם עשויים להיות עמוקים יותר. הם אופייניים לרכסי הרים ומצויים ברבים מהם: בהרי האלפים, בקרפטים, בהרי הבלקן, בהימלאיה וברכסים נוספים ברחבי העולם.
במרבית המקרים נוצרים במהלך תהליך קימוט או העתקה מערכות נרחבות הכוללות גלישונים מרובים, בניגוד לגלישונים בודדים.
הגלישונים הם מבנים גדולים שהמשרעת שלהם עשויה לעלות על 10 ק"מ, אם כי מבנים בקנה מדה קטן עשויים להציג את הקימוט באופן ברור יותר. שני מבנים כאלה המצויים בנגב: "אצבע אלוהים" בנחל עתק ו"יד השטן" בנחל רחם, מבטאים תהליכי קימוט והעתקה בקנה מדה גדול יותר. הם נוצרו במהלך מעוות בחרסית רכה מטורון עליון, שנכלאה ונלכדה בין שכבות אבן גיר.

מחקר

הגאולוג הצרפתי מרסל אלכסנדר ברטראן (Marcel Alexandre Bertrand,‏ 1847–1907) הקדיש שמונה שנים לחקר הסטרטיגרפיה של הרי היורה בתחום צרפת.
אחד המאפיינים הטקטוניים המעניינים של רכס היורה הוא התנתקות סלעי הכיסוי מן התשתית וגלישתם מערבה על-גבי מישור התנתקות, תוך העתקה דיסהרמונית נרחבת.  תופעה זו בהרי היורה היה אחד מנושאי המחקר של ברטראן.
ממחקריו אלה עלה הצורך למצוא מנגנון שיסביר את נוכחותם של "פגמים", "ליקויים" ו"עיקומים" שנמצאו בהרים סמוך לבזאנסון.
ממחקר דומה שערך בהעתק גלרוס הסיק ברטראן כי מדובר בהעתק הפוך שהסיט את המסלע ב-40 קילומטרים, והניח כי מנגנון זה יצר את האלפים. לגלישונים קרא ברטראן "Nappe" – בצרפתית: מפת שולחן, ופיתח את התפיסה לפיה הם נוצרים בתהליכי קימוט והעתקה.
קרב נינווה

קרב נינווה היה הקרב המכריע במלחמה בין האימפריה הביזנטית בראשות הקיסר הרקליוס לבין צבא האימפריה הסאסאנית בראשות כוסרו פרוויז. הקרב התרחש בשנת 627 בסמוך לחורבות העיר העתיקה נינווה, ניצחון הצבא הביזנטי ריסק מוקדי הכוח של האימפריה הסאסאנית וכפה על מנהיגיה כניעה. השפעות הקרב היו מרחיקות לכת, הכאוס השלטוני והתשישות המערכתית הכניסו את האימפריה לסחרור שהוביל להתפרקותה המוחלטת בידי לוחמי האימפריה המוסלמית.

רקע

רציחתו של מאוריסוס, קיסר האימפריה הביזנטית בידי פוקאס עודדה את כוסרו פרוויז (כוסרו השני) להכריז מלחמה על האימפריה הביזנטית, מתוך תקווה כי הגיע שעת הכושר להשתלט על אזור הלבנט. תחילת המערכה הוכיחה כי הנחה זו הייתה נכונה והצבא הפרסי הצליח לכבוש את סוריה, ארץ ישראל ולאחר מכן את מצרים מידי הצבא הביזנטי. הפרסים ניצלו את המומנטום של הצלחתם ותקפו את לב השטח הביזנטי, כבשו חלקים מאנטוליה ושמו את קונסטנטינופול במצור. עלייתו של הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית לשלטון סימנה את הפיכת הקערה על פיה. בסדרה של מסעות מלחמה נועזים הצליח הקיסר הביזנטי להכות את הפרסים, להסיר את המצור מעיר הבירה ולהעביר את המלחמה, בסיוע בני ברית טורקים, אל שטח האימפריה הסאסאנית. ההתקפה הראשונה כוונה נגד איבריה הקווקזית, בת בריתם של הפרסים, ומשם המשיכו הביזנטים אל תוך מסופוטמיה בצבא שהיקפו מוערך בין 25,000 עד 50,000 חיילים, בעוד שצבא פרסי ובו 12,000 לוחמים עוקב אחריו.
בשלב זה ביצעו הצבאות תימרונים אחרונים לפני העימות. הצבא הביזנטי חצה את נהר הזב הגדול וחנה לא רחוק מהריסות עיר נינווה. ידיעות על תגבורת פרסית של 3,000 לוחמים נוספים הצועדים על מנת לחבור לגוף העיקרי של הצבא הפרסי, כפתה על הביזנטים ליטול את היוזמה לידיהם. הרקליוס העמיד את הצבא הביזנטי במישור בין נינווה לנהר הזב, במבנה שאיפשר לנצל את הרומח והחרבות הביזנטיות, ולכפות קרב פנים אל פנים תוך ביטול היתרון הפרסי בקשתים.

מהלך הקרב

המפקד הפרסי חילק את צבאו לשלוש יחידות נפרדות והורה להתקיף את המערך הביזנטי. הרקליוס מצידו הורה לצבאו לסגת כדי למשוך את כל כוחות הצבא הפרסי לשטח ההרג. במשך שמונה שעות נערך קרב פנים אל פנים אכזרי במהלכו נהרגו כ-6,000 חיילים פרסים, ובסופו ניתק הצבא הפרסי מגע, נסוג ונערך להגנה בסמוך לאחת הגבעות השולטות על שדה הקרב. על פי היסטוריונים ביזנטיים ובראשם תיאופנס המוודה, יצא המפקד הפרסי והציע לערוך דו-קרב עם הקיסר הביזנטי. הדו-קרב היה קצר והקצין הפרסי נהרג, תוצאה דומה הושגה בשני קרבות נוספים. הצבא הפרסי איבד את אומץ ליבו ונסוג מוכה משדה הקרב.

תוצאות הקרב

הניצחון הביזנטי שלא היה מוחלט ומבלי שכוחות הצבא הפרסי הושמדו, הספיק לשבור את רוח הלחימה של הצבא הפרסי שברח משדה הקרב, ואיפשר להרקליוס להתקיף לכבוש ולשדוד ארמון כוסרו, ולגרום למנוסתו של המלך הפרסי לעיר בירתו קטסיפון. בהגיעו אליה הודח ונרצח על ידי בנו קבאד השני. קבאד, שמיד עם עלותו לשלטון, רצח את שמונה-עשר אחיו, פתח מיד במשא ומתן עם הביזנטים, וחתם עימם על הסכם שלום שהחזיר לביזנטים שטחים שאבדו להם במהלך המלחמה, ושחרר שבויים וחפצי קודש. לאחר מכן נסוגו הביזנטים מפרס.
בקאו

שם העיר

בתעודות בשפה הסלבונית מוזכרת העיר תחת שמות כמו "באקו","באקובה" או באקוביה" ונראה כי מקורם בשם פרטי. שמות של אנשים כמו "באקו" היו ידועים בטרנסילבניה של ימי הביניים ובבולגריה של המאה ה-15, וקיימת השערה כי שם זה הוא ממקור טורקי, ייתכן קומני או פצ'נגי. לפי אגדה מקומית 
לפי תאוריה אחרת  שם העיר נגזר ממקור סלאבי, שכן המילה "byk" בפרוטו-סלאבית משמעה "שור" או "פר", והאזור של בקאו התאים לגידול בקר. מילה זו נכנסה גם לשפה הרומנית - בצורת bâc.
בגרמנית נקראה העיר "בקאו",בהונגרית "באקו" ובטורקית "באקא"

היסטוריה

בדומה לערים אחרות בחבל מולדובה, קמה בקאו על מעברה. שרידים ראשונים של יישוב במרכז העיר (על יד חצר הנסיכות Curtea Domnească) תוארכו מהמאות ה-6 וה-7. מדובר ביישוב שקם על חורבות יישוב קודם מן המאה ה-4. נמצאו בה כלים, חלקם מקושטים בצלבים, רמז לקיומה של קהילה נוצרית במקום. במאות ה-10-12 היה עמק הביסטריצה בשליטת קומנים ופצ'נגים. מתיישבים זרים מילאו תפקיד חשוב בפיתוח היישוב.

על התיישבות הונגרית ראשונה באזור מעידים ממצאים ארכאולוגיים - כמה מגורים על האדמה או חצי קבורים בה, בערך מן המאה ה-15 ההונגרים התנחלו בעיקר על גדות השטוחות של הביסטריצה.
ממצאי קרמיקה אפורה מן המאה ה-14 הדומה לזו שנמצאה בצפון אירופה רומזים על נוכחות של מתיישבים גרמנים שבאו מאזורים צפוניים.  
קהילה רומית-קתולית התגוררה בקרבת ככר השוק אליה נהרו לעיתים תושבי החלק התחתון של הנהר.
האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1408, בזמנו של אלכסנדרו הטוב. האטימולוגיה של השם לא ברורה, אולם יש האומרים כי העיר נקראת על שמו של  לוחם הונגרי בשם "באקו".המשמעות של המילה "באקו" בהונגרית היא תליין. 
בקאו הייתה חלק מנסיכות מולדובה שהייתה למשך כמה מאות שנים בת חסותה של האימפריה העות'מאנית לה שילמה מיסים קבועים.
היא שוכנת על דרך מסחר חשובה בחבל מולדובה והחל מן המאה ה-16 זכתה לתנופה כלכלית. במאה ה-17 חלה דעיכה מסוימת. במאות ה-17 ו-18 הייתה העיר מושבם של בישופים.
בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) ניזוקה העיר קשות. ההיסטוריון פרנץ יוזף זולצר תיאר אותה כעיר נטושה. החל מן המאה ה-18 התיישבה בעיר קהילה יהודית.
גאולה (סרט)

עלילה

מנחם (משה פולקנפליק), בעבר סולן כריזמטי של להקת רוק, הוא היום אב חוזר בתשובה לילדה בת שש. כדי לממן טיפול חדשני ויקר למחלה של בתו גאולה (אמילי גרנין), הוא מאחד את להקתו לסיבוב הופעות אחרון. החיבור המחודש לעולם הישן שלו ולחברי הלהקה, שהקשר עמם נותק, פותח מחדש את משקעי העבר. המסע להצלת הבת הופך למסע להצלת האב, ומנחם מבין שבלי חיבור מחודש לעבר ולמוזיקה שלו הוא לא ימצא גאולה.

הפקה

הסרט הופק על ידי מרק רוזנבאום, מיכאל רוזנבאום ויונתן רוזנבאום; הוא יצא בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן ליאון רקנאטי, משרד התרבות והספורט, המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן אבי חי.