אייל גבאי

השכלה וחיים פרטיים

גבאי נולד וגדל בקריית משה שבירושלים, אחד מארבעה ילדים להורים מורים. בוגר תואר ראשון בכלכלה (בהצטיינות יתרה) ומשפטים (בהצטיינות) באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים (במימון, בהצטיינות) באוניברסיטה העברית. בסיום לימודי התואר הראשון הצטרף למכון הישראלי לדמוקרטיה ושימש מטעמו כעוזר בוועדת הכלכלה של הכנסת, את התמחותו בעריכת דין עשה בבית המשפט העליון אצל השופטת דליה דורנר ובמשרד ש. הורביץ.
גבאי נשוי בשנית. אשתו הראשונה נפטרה כשבתם הייתה בת שלוש. הוא אב לחמישה ומתגורר במודיעין-מכבים-רעות.

קריירה

את הקריירה בשירות הציבורי החל לאחר סיום לימודי מנהל עסקים, כשמונה ב-1996 ליועצו של שר המשפטים צחי הנגבי. גבאי כיהן בתפקיד עד 1998 אז מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לנהל את התחום הכלכלי במשרד ראש הממשלה. לאחר הפסדו של נתניהו בבחירות סיים גבאי את תפקידו ויצא לעבודה בשוק הפרטי. בשנים 1999–2000 כיהן כסמנכ"ל פיתוח עסקי וקשרים בינלאומיים בחברת בזק בינלאומי תחת המנכ"ל אורי יוגב.
בשנת 2002 חזר לשירות הציבורי ומונה למנהל רשות החברות הממשלתיות תפקיד בו כיהן עד 2007 תחת השרים אריאל שרון, אהוד אולמרט ונתניהו. תקופתו ברשות התאפיינה בהפרטה נמרצת של חברות ממשלתיות, בהן אל על, בזק, בתי הזיקוק וצים, שינויים נוספים שהתבצעו היו פיצול רכבת ישראל מרשות הנמלים והרכבות והפיכתה לחברה ממשלתית, כמו גם הפיכת רשות הדואר ויחידת הסמך הממשלתית מע"צ לחברות ממשלתיות.
לאחר שעזב את רשות החברות מונה למנהל הסניף הישראלי של קרן ההשקעות בבקוק אנד בראון. הסניף ניהל משא ומתן מתקדם לרכישת החזקות חברת CHIC הקנדית בזכיין כביש 6 - דרך ארץ. שווי דרך ארץ לצורך ביצוע העסקה הוערך בכ-300–400 מיליון דולר, אולם בסופו של דבר המשא ומתן לא הבשיל לכלל עסקה. בתקופה בה כיהן בתפקיד פרץ המשבר הכלכלי העולמי ושווי החברה האוסטרלית התדרדר כמו גם ערך אחזקותיה בישראל. נוכח מצבה הפיננסי הקשה של החברה האם, המליץ גבאי על סגירת הסניף הישראלי, וזה נסגר בסוף שנת 2008. בתקופת פעולתו בחן הסניף הישראלי השתתפות במכרזי תשתית: התפלת מים בשורק והקמת תחנת כוח סולרית באשלים. כמו כן ניהל משא ומתן לרכישת השליטה בחברת גמא לסליקת שוברי כרטיסי אשראי, אך זו נמכרה לבסוף לחברת הפניקס אחזקות.

מנכ"ל משרד ראש הממשלה

במאי 2009 מונה גבאי על ידי ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו למנכ"ל משרד ראש הממשלה.
דפוסי הפעולה של גבאי בשליחות נתניהו התקבעו כבר בתחילת הקדנציה: על גבאי הוטל להכריע מטעמו של נתניהו בשורה של נושאים כלכליים-חברתיים. הנושא הראשון היה חוק בנק ישראל, שבו מחלוקת בין משרד האוצר לבין נגיד בנק ישראל פרופ' סטנלי פישר, מנעה את הגשתו לכנסת. בהתערבותו של גבאי, גובש נוסח שהוגש על ידי הממשלה לכנסת ובכך נסללה הדרך לאישור החוק ולהארכת כהונתו של פישר לקדנציה שנייה. שנה וחצי מאוחר יותר שוב היה מעורב גבאי בעימות עם הממונה על השכר במשרד האוצר, אילן לוין, בנוגע לשביתת הפרקליטים. לאחר ארבעים יום של שביתה החליט נתניהו להתערב והטיל על גבאי להביא לסיומה. לוין לא הסכים למתווה שהציג גבאי בשם הממשלה בפני נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש לפיו הסכסוך עם הפרקליטים יעבור לבוררות. בסופו של דבר קיבלה ביניש את עמדת גבאי. החלטה זו של גבאי בגיבוי נתניהו ספגה ביקורת בשל פגיעה במעמד הממונה על השכר והמשמעות הכלכלית.
על גבאי הוטלה המשימה להוביל את הנחת צינור הגז הטבעי לחיפה. בשל ריכוז המפעלים באזור חיפה, נודעה חשיבות רבה להעברתם לפעולה על ידי גז טבעי ובכך להביא להפחתת זיהום האוויר, התחלואה והתמותה באזור. צינור הגז, ביחד עם תשתיות רכבת העמק וכביש 6, נועדו לעבור באדמות הדרוזים באזור מפער נחל קישון. בשל חילוקי דעות בינמשרדיים והבטחות סותרות שניתנו לבעלי הקרקע על ידי השרים, התעכבה הנחת צינור הגז משנת 2006. במהלך עיסוקו בעניין עורר גבאי סערה ציבורית כאשר בנאום פומבי שנשא אמר כי: "הדרוזים הפכו למילה שמהלכת אימים על משרדי הממשלה". גבאי מיהר להתנצל, אולם הדרוזים תבעו את השעייתו. למרות זאת גבאי המשיך לטפל בעניין וגיבש פתרון של החלפת קרקעות. פתרון זה אומץ על ידי ראש הממשלה והממשלה, אולם הדרוזים נסוגו בהם מהסכמה זו. על-אף התנגדותם החלו העבודות, שנתקלו בראשיתם בהפגנות. הדרוזים בחרו לעבור לאפיק משפטי ועתרו לבית המשפט העליון כנגד העבודות, אולם זה לא עצר את העבודות והמליץ לדרוזים לאמץ את מתווה הפתרון שהוצע על ידי גבאי. העבודות הסתיימו בפברואר 2011 וראש-הממשלה יחד עם שר התשתיות הלאומיות, השר להגנת הסביבה וגבאי חנכו את צינור הגז, תוך שכל הדוברים מציינים את חלקו המכריע של גבאי בהנחת הצינור.
גבאי גם עסק רבות בנושאים הקשורים לציבור החרדי. הנושא הראשון שהוטל לפתחו היה עניין בנית חדר המיון הממוגן במרכז רפואי ברזילי באשקלון. חלק מהשטח בו תוכנן לבנות את האגף החדש היה שטח עתיקות מוכרז, לפיכך ביצעה רשות העתיקות בינואר 2008 סקר מקדים באתר הבנייה. בסקר נתגלו קברים. לאור מחלוקת על זהות הקברים, הורה משרד ראש הממשלה, בתקופת אולמרט על הפסקת העבודות. שר הדתות דאז, יצחק כהן, גם הוא לא הביא למציאת פתרון. תוך כדי כך מונה לתפקיד סגן שר הבריאות יעקב ליצמן, שהחליט לאמץ אחת החלופות שנהגו על ידי צוות בראשות מנכל משרד ראש-הממשלה הקודם, רענן דינור, ולהקים את האגף החדש של בית החולים לצד צפון של המבנה הקיים. ליצמן הביא שאלה זאת לדיון בישיבת הממשלה ודרש כי תוואי הבנייה ישונה. ב-21 במרץ 2010 אישרה הממשלה ברוב של 11 שרים מול 10 את העתקת האגף החדש של בית החולים ומיגונו במגבלות מסוימות.
בעקבות החלטה זו התפטר מנכ"ל משרד הבריאות, ד"ר איתן חי-עם והתעורר גל של לחץ ציבורי. נתניהו גילגל את העניין לפתחו של גבאי והקים צוות מקצועי בראשותו שתיבחן שוב את העניין. גבאי קיים סיור בשטח, למד את העניין והגיע למסקנה כי אין היגיון בהעתקת חדר המיון, מה שהיה מביא להרחקת חדר המיון מבית החולים, ייקור עלות בנייתו ופגיעה בזרימת העבודה בבית החולים. נתניהו אימץ את המלצת גבאי. על-מנת לצמצם את ההפרעה לעבודות מצד גורמים קיצוניים, אירגן גבאי ליווי משטרתי לעבודות וחסימה של דרכי ההגעה לאשקלון וכן תיזמן את תחילת העבודות למוצאי-שבת, כך שיקשה על הגורמים המתנגדים להתארגן. לבסוף, למרות האיומים, שעיכבו את בניית חדר המיון הממוגן במשך שנתיים, החלו העבודות עם הפרעה מיזערית.
ביוני 2010 פסל בג"ץ את ההסדר שהיה נהוג מכח חוק התקציב לפיו שולמו קצבאות הבטחת הכנסה לאברכים הלומדים בישיבות להם לפחות שלושה ילדים ורמת השתכרות מינימלית. הממשלה עמדה לפני אישור תקציב דו-שנתי לשנים 2011–2012 וכיו"ר ועדת הכספים של הכנסת כיהן ח"כ משה גפני מסיעת יהדות התורה. שר האוצר, יובל שטייניץ, שהיה זקוק לתמיכתו של ח"כ גפני באישור התקציב, מיהר להבטיח לו כי הסדר התשלום ימשך ויעוגן בחקיקה. שוב התעוררה סערה ציבורית וראש הממשלה העביר את העניין פעם נוספת להכרעת גבאי. גבאי גיבש המלצות שנועדו לתמרץ את האברכים ליציאה לעבודה. ההמלצות כללו הגבלת התקופה בה יקבלו האברכים את הקיצבה והגבלת הסכום המרבי שיוקצה לקצבאות, כך שאם יגדל מספר האברכים, תיקטן הקצבה אותה יקבל כל אחד מהאברכים. על-רקע גיבוש המלצות אלו, שוב גאתה המתיחות בין גבאי לבין השרים וחברי הכנסת החרדיים, שהפעילו לחץ על לשכת ראש הממשלה לבל ישנה את ההסדר הקיים. נודע כי גבאי איים בתקופה זו מספר פעמים להתפטר. לבסוף אישרה הממשלה את המלצות ועדת גבאי. בג"ץ, שנידרש לעניין במסגרת עתירה שהוגשה כנגד החלטת הממשלה, החליט שלא להוציא צו ביניים כנגד ההחלטה.
מאז חקיקת חוק טל בעניין גיוס בני ישיבות עסק בג"ץ בשאלת חוקיותו. בספטמבר 2009 קבע בג"ץ כי: "לא ניתן להמשיך עוד במצב שבו המדינה גוררת רגליים ולא מכניסה ציבור זה למעגל התורמים למדינה", אולם דחה את ההחלטה בעניין לשנת 2011. בתגובה מציע שר האוצר, יובל שטייניץ לממשלה ביולי 2010, במסגרת אישור תקציב המדינה לשנים 2011–2012, כי כל תלמיד ישיבה יקבל פטור משירות צבאי החל בגיל 22, וזאת על-מנת להעדיף את היציאה לעבודה ונשיאה בנטל הכלכלי על-פני השירות למדינה. ההחלטה מעוררת סערה, גוררת עתירה לבג"ץ הדורשת לבטלה, ושוב מופנה העניין לטיפול "ועדת גבאי".
גבאי גיבש החלטה שמטרתה הייתה להכפיל בתוך חמש שנים את מספר המשרתים ולהביא לכך ששני שלישים מכל מחזור גיוס חרדי ישרת בצבא או בשירות אזרחי. הצבא, שהתנגד להחלטה שגובשה על ידי האוצר, הסכים להחלטה שגובשה על ידי "ועדת גבאי" וזו אושרה על ידי הממשלה כמעט ללא התנגדות. עם זאת ההחלטה לא הייתה נקייה מביקורת: עמותת חדו"ש הגישה עתירה כנגד ההחלטה וטענה כי היא מביאה לפטור סיטונאי של חרדים משירות צבאי. עם זאת בג"ץ לא מצא לנכון לעצור את ביצוע ההחלטה ולא הוציא צו ביניים כנגדה.
גבאי נדרש לא מעט לנושאים הקשורים למערכת הביטחון. במסגרת זו, בשל התגברות זרם המסתננים מגבול מצרים, גיבש את התקציב של הקמת הגדר בגבול. גבאי עמד בראש ועדת המעקב אחר ביצוע העבודות וכאשר מערכת הביטחון לא מיהרה להוציא את ההחלטה לפועל, הוא יצא כנגדה בפומבי. לאחר העימות זורזו העבודות על הקמת הגדר.
במהלך ליל הדיונים על תקציב המדינה ולאור העימות בין משרד הביטחון למשרד האוצר, הוביל גבאי לפשרה בין הצדדים מה שאיפשר את אישור התקציב לשנים 2011–2012 על ידי הממשלה. באופן דומה כאשר הדיונים בין צה"ל לבין משרד האוצר בעניין העלאת גיל הפרישה מצה"ל נקלעו למבוי סתום, גבאי נקרא לתווך בין הצדדים.
לאחר שבמשך שש שנים נגררה ההחלטה בדבר המשאבים לשם מעבר צה"ל לנגב, ולאחר שאף מבקר המדינה נדרש לעניין וקרא לראש הממשלה להתערב, נקרא גבאי להכריע גם בעניין זה. המלצתו בדבר הקצאת 19 מיליארד ₪ (9 מיליארד מתקציב המדינה, 6 מיליארד ממינהל מקרקעי ישראל בגין הקרקע המתפנה ו-4 מיליארד מתקציב משרד הביטחון) לשם השלמת המעבר עד לשנת 2017 הובאה לדיון בממשלה ואושרה על-ידה.
גבאי עמד בראש שורה של ועדות כגון ועדת האיתור של יו"ר מפעל הפיס, שבין מומלציה היה סגן הרמטכ"ל, לשעבר, עוזי דיין, שאף נבחר לתפקיד; ועדות ליישום מסקנות ועדות חקירה בתחום המים ובתחום הטיפול במפוני גוש קטיף. אחת הוועדות המשמעותיות והמתמשכות אותן מנהל גבאי היא הסרת חסמים לבניה למגורים. לאור האמרת מחירי הדירות החליטה הממשלה על שורת צעדים, ובהם הקמת ועדה שתפקידה להסיר חסמים בתחום הבניה למגורים. במסגרת זו קודמה על ידי בנייתם של אלפי יחידות דיור בכל רחבי הארץ. בעקבות זאת, הציעו הגורמים הירוקים כי נתניהו יוותר על תוכניותיו לקיצור הליכי התכנון ויתמקד בניהול התהליך כפי שעושה ועדת החסמים. הוועדה בעלת הפוטנציאל המשמעותי ביותר בראשה מופקד גבאי, ביחד עם חיים שני, מנכ"ל משרד האוצר, מכונה ועדת התחרותיות, שתפקידה להגביר את התחרותיות במשק. על-פי כתב המינוי, הוועדה הוקמה כדי לבחון את ריכוז האמצעים הכלכליים בידי מספר מצומצם של קבוצות מרכזיות במשק, באמצעות פרמידות שליטה.
באוגוסט 2011 מונה כחבר בוועדת טרכטנברג לבחינת פתרונות למצוקת יוקר המחיה במדינת ישראל בעקבות מחאת האוהלים ועמד בראש הצוות שעסק בנושאי הדיור, נושא אשר הצית את המחאה בראשיתה.
ריבוי הוועדות בראשן עומד גבאי גרר ביקורת רבה, שהתמקדה בשאלה האם הממשלה משליכה לפיתחן של ועדות כל בעיה קשה והאם בידי גבאי הזמן לנהל את כל הוועדות הללו. עם זאת, ריבוי הנושאים, שהופקדו בידיו על ידי ראש הממשלה והממשלה וריכוז הכוח לקבל החלטות בנושאים שונים, הביאו לדירוגו במקום השישי בדירוג מאה המשפיעים על הכלכלה הישראלית של מגזין TheMarker, תוך שהעיתונות טוענת כי הוא "האיש החזק ביותר בשירות הציבורי והשפעתו בתחומי המשק והחברה גדולה מזו של מרבית השרים", ואף העניקה לגבאי את התואר השנוי במחלוקת: "הבורר" וטענה כי משרד האוצר נשרך אחרי משרד ראש הממשלה.
לאחר שנתיים בתפקידו, החליט גבאי לסיים את תפקידו והוא פרש ב-4 בספטמבר 2011.

פעילותו העסקית

לאחר הבחירות לכנסת התשע עשרה שימש חבר בצוות המשא ומתן של מפלגת הבית היהודי לשיחות עם נציגי מפלגת הליכוד. בתחילת שנת 2013 מונה למומחה כלכלי מטעם בית המשפט בתיק אי.די.בי.גבאי התגלה כמומחה אקטיבי ביותר, שלא המתין לסופו של תהליך כדי לחוות עליו את דעתו, אלא התערב במשא ומתן של בעלי איגרות החוב מול איי די בי חברה לאחזקות ובעל השליטה, נוחי דנקנר מתוך מטרה להביא למקסימום החזר לבעלי החוב. לעיתים תואר קרב זה כאישי ביניהם. עם זאת, גבאי התעקש בעקביות כי לא מדובר בעניין אישי, וכי מטרתו להשיג יותר כסף לבעלי האג"ח בהתאם ללוח הזמנים, שקבע בית המשפט, הגיש גבאי דו"ח מקיף. הדו"ח ניתח לעומקו את מצב קבוצת איי די בי חברה לאחזקות ואי די בי חברה לפיתוח, חלוקת הדיבידנדים בקבוצה, שכר בכירים, עסקאות בעלי עניין ועוד. בסופו המליץ גבאי לבית המשפט ולמחזיקי איגרות החוב ליטול את השליטה באיי די בי חברה לאחזקות לידיהם. הדו"ח זכה, לכינוי דו"ח גבאי. גבאי הגיש בתהליך עוד שני דוחות נוספים ונאמן לשיטתו, בחר לעודד תחרות בין דנקנר לבין מתמודדים נוספים. פעלתנותו זו של גבאי הביאה את מגזין דהמרקר להגדירו כאחד מעשרת האנשים המשפיעים בשוק ההון (ביחד עם בעלי התפקיד הנוספים בהסדר החוב) לשנת 2013 לבסוף הנושים הצביעו על נטילת השליטה בחברה מידיו של דנקנר והעברתה לבן-משה ואלשטיין. גבאי מונה, ביחד עם עו"ד חגי אולמן כנאמן לביצוע הסדר החוב. בתפקידו זו לא נרתע מלהתעמת עם משרדי הממשלה, כגון משרד התקשורת, שהתעכב לדעתו במתן ההיתר להעברת השליטה בחברה וכן עם בעלי השליטה החדשים, שהעדיפו להימנע ממכירת אחזקות אידיבי בכלל ביטוח. גבאי מונה גם כמשקיף מטעם בית המשפט המחוזי לחברת דואר ישראל, בשל החשש שלא תעמוד בתשלום חובותיה ולצורך ביצוע תוכנית הבראה בחברה. במסגרת זו הוביל גבאי ביחד עם הנהלת החברה את גיבושה של תוכנית הבראה, שכללה בין היתר צימצום היקף העובדים, שיפור השירות, עדכון תעריפים והזרמת הון לחברה על ידי משרד האוצר. במהלך כהונתו לא היסס גבאי לתקוף את המדינה על התנהלותה, ואף הישווה התנהלות זו להתנהלות הטייקונים, שהתנערו מחברות בבעלותם. ב-2017 מונה לכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של קופת חולים מאוחדת, קופה אשר ב-14/4/2019 התברר שנקלעה לגרעון של 300 מיליון ש"ח. ב-7/2019 פורסם כי אייל גבאי, יו"ר קרנות ההשתלמות של המורים והגננות מ-2012, מנהל מגעים לרכישת זכויות לתמלוגי מאגר גז של קבוצת דלק בבעלות יצחק תשובה.