google/wiki40b huggingface dataset:
ארסנאל דה סרנדי

היסטוריה

מועדון הספורט ארסנאל סרנדי נוסד בשנת 1957 על ידי חוליו הומברטו גרונדונה, שקיבל השראה לשם ממועדון הכדורגל האנגלי ארסנל. צבעי הקבוצה הם תכלת ואדום, אשר משלבים את צבעי המדים של שתי הקבוצות הוותיקות בעיר, אבז'נדה, ראסינג קלוב (תכלת) ואינדפנדיינטה (אדום). שחקנה הידוע ביותר של המועדון הוא חורחה בורוצ'גה, שהחל את הקריירה שלו בקבוצה ומונה פעמיים למאמן הקבוצה. 
הקבוצה העפילה לראשונה לליגת העל הארגנטינאית ב-2002. ב-6 בספטמבר 2006, ארסנאל חתמה על עסקה עם מועדון הכדורגל הספרדי ברצלונה שלפיה ארסנאל תשאיל לברצלונה שחקנים שלא שיחקו יותר משנה בהרכב, ובתמורה לכך ברצלונה תעזור לפתח מתקני אימון לארסנאל. עסקה זו הופסקה בשנת 2007 היות שארסנאל לא יכלה לרשות לעצמה יותר את הסכום שעולה שיפור המתקנים.
בשנת 2004, שיחקה ארסנאל לראשונה בטורניר בינלאומי, גביע סודאמריקנה. בהדרכתו של המאמן בורוצ'גה, הגיעה ארסנאל לשלב רבע הגמר בטורניר והודחה על ידי מועדון מבוליביה.
בעונת 2006/2007 ארסנאל הגיעה למקום ה-5 פעמיים בליגת העל הארגנטינאית (אפרטורה וקלאוסורה), מה שהעניק לה לראשונה מקום בגביע הליברטדורס.
בטורניר גביע סודאמריקנה 2007 הגיעה הקבוצה לגמר לאחר שניצחה את הקבוצות סן לורנסו, גויאס הברזילאית, גואדלחרה המקסיקנית, וריבר פלייט. בגמר שיחקה ארסנאל נגד קלוב אמריקה המקסיקנית. במשחק הראשון בין השתיים ניצחה 3-2 באצטדיון האצטקה. המשחק השני היה אמור להיערך באצטדיונה של ארסנאל, אך האצטדיון לא עמד בקריטריונים של הגמר (40 אלף מקומות ישיבה) ולבסוף המשחק נערך באצטדיון חואן דומינגו פרון, אצטדיונה של ראסינג קלוב. בסוף המשחק ארסנאל הפסידה בתוצאה 2-1, אך בגלל יתרון שערי הזכות היא זכתה בתואר הבינלאומי הראשון שלה. 
בשנת 2012 זכתה ארסנאל בתואר הלאומי הראשון שלה, אליפות הליגה בטורניר קלאוסורה 2012. מאוחר יותר התווספו לתואר זה שני גביעים לאומיים: הסופר קאפ הארגנטינאי (2012) וגביע ארגנטינה (2012/13).
קלאו דה מרוד

קְלֵאוֹ דה מֵרוֹד (בצרפתית: Cléo de Mérode;‏ 27 בספטמבר 1875 – 17 באוקטובר 1966) הייתה רקדנית צרפתייה בתקופת הבל אפוק.
היא נולדה בפריז, לצייר הנוף האוסטרי קארל פון מרוד, שהיה מצאצאיה של משפחת אצולה בלגית מפורסמת. שמה המקורי היה "קלאופטרה דיאן דה מרוד" (Cléopâtre-Diane de Mérode). קלאופטרה, שכינויה היה קלאו, נשלחה ללמוד ריקוד באופרה של פריז כאשר הייתה בת שמונה שנים, וערכה את הופעתה הראשונה בגיל אחת עשרה שנה.
היא הייתה צעירה יפת מראה בעלת מותניים צרים, ונודעה יותר בשל יופיה מאשר בשל מיומנותה בריקוד. תמונותיה החלו להופיע על איגרות דואר ועל קלפי משחק. התסרוקת המיוחדת שלה הפכה לשם דבר בקרב נשות פריז, ובמהרה נכנסה לאופנה. הפסל אלכסנדר פַלְגִיֶיר (Falguière) עיצב את דמותה בפסל בשם "הרקדנית", שאותו ניתן לראות כיום במוזיאון ד'אורסה בפריז. ב- 1895 הצייר אנרי דה טולוז-לוטרק צייר את דיוקנה, והצלם פול נדאר (בנו של הצלם המפורסם פליקס נדאר) צילם אותה.
ב- 1896 לאופולד השני, מלך הבלגים היה נוכח בהופעת בלט שבה כיכבה. אומרים כי המלך בן ה-61 התאהב בה, ונפוצו שמועות כי הפכה למאהבתו. היות שלמלך היו שני ילדים מקורטיזאנה מפורסמת, נפגע שמה הטוב של קלאו דה מרוד. בכל זאת, הפכה לכוכבת בינלאומית והופיעה בכל רחבי אירופה ובארצות הברית. ב- 1900 הופיעה על הבמה בתערוכה עולמית בפריז בריקודים מקמבודיה. בשיא הפופולריות שלה בחרה להיות רקדנית בפולי ברז'ר – דבר שאותו רקדניות בלט אחרות נמנעו מלעשות.
קלאו דה מרוד המשיכה לרקוד עד תחילת שנות החמישים שלה, כאשר פרשה לעיר הקייט ביאריץ במחוז הפירנאים האטלנטיים שבחבל אקיטן. ב-1955 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "הבאלט של חיי".
קלאו דה מרוד מתה בפריז ב-1966, ונקברה בבית הקברות פֵּר לָשֵז שבצפון העיר.
מערכת העצבים הפאראסימפתטית

לקריאה נוספת

קרול הווארד, מסע שלא ייאמן, הד ארצי 2000.
מהדורה מדעית

מהדורה מדעית או מהדורה ביקורתית (באנגלית: scholarly edition; critical edition) היא הוצאה לאור של טקסט, העוקבת אחרי כל כתבי היד ומהדורות הדפוס שלו שניתן לאתר ("עדי נוסח") ומטרתה להגיע לטקסט המקורי והמדויק ביותר, תוך תיקון ומחקר שיבושים, השמטות, תוספות ועריכות שנוצרו תוך כדי העתקת כתבי היד במרוצת הדורות, תוך שימוש בכלים פילולוגיים-היסטוריים. עריכת מהדורה מדעית של טקסט היא דוגמה נפוצה לעבודת דוקטורט במדעי הרוח. הפקת מהדורה מדעית אורכת זמן רב ודורשת פעמים רבות שהות של החוקר בספריות ברחבי העולם המחזיקות עותקים מקוריים ואיתור עותקים באוספים פרטיים, מכירות פומביות ומקורות אחרים. עריכת מהדורה מדעית דורשת היכרות אינטימית עם הטקסט, השפה בה נכתב והדיסציפלינה המדויקת במסגרתו נחקר. חלקים מתוך מהדורה מדעית או מהדורות מדעיות של קטעים קטנים (פרגמנטים) מתפרסמים תדיר בכתבי עת מדעיים בתחום מדעי הרוח. פרסום המהדורה מאפשר בסיס מוסכם להמשך המחקר ולדיון ביקורתי במהדורה עצמה על ידי חוקרים עמיתים. על אף שלרוב מדובר בטקסטים עתיקים, נערכות מהדורות מדעיות גם לטקסטים מודרניים, למשל בתחום הספרות והשירה, בהם מתחקה החוקר אחר טיוטות והגהות מקוריות של המחבר.

מהדורה סינופטית

מהדורה סינופטית או "סינופסיס" היא מהדורה מדעית מיוחדת, הכוללת את הצגתם המשווה של מספר עותקים של מקורות (דפוס או כתבי יד) "מתחרים", באופן שכל שורת טקסט מוצגת מול כל שורה במקורות המקבילים. אופן הצגה זה מאפשר למצוא מקבילות מילוליות בין המקורות המקבילים; השמטות או הוספות; אפשרות זיהוי דילוג על מילים או אותיות שהושמטו או עוותו כחלק מתהליך העתקה; צנזורה שהוחלה על טקסט ועוד. השלב הסינופטי הוא כלי עבודה של החוקר בדרכו להפקת המהדורה המדעית ולעיתים רואה אור בנפרד כנספח למהדורה או כמאמר מדעי נפרד.
הדיגיטציה מאפשרת יצירת מהדורות השוואתיות רחבות-היקף (בניגוד למקום המצומצם על דף מודפס ניתן לבצע באופן ממוחשב השוואות ברמת שורה בין עותקים רבים מאד, איתור "משפחות" של מקורות לפי אפיון של השמטות או החלפת מילים שיטתית וכדומה).
הבוקר עם טל ואביעד

"הבוקר עם טל ואביעד", שבעבר נקראה "תוכנית הבוקר", היא תוכנית רדיו בהנחיית טל ברמן ואביעד קיסוס המשודרת בתחנת הרדיו "אקו 99 FM", בסינדיקציה ברדיו קול רגע ובעבר גם ברדיו צפון ללא הפסקה.
התוכנית משודרת מדי יום בין א'-ה' בין השעות 7:00-9:30. בין אוגוסט 2019 לאוקטובר 2019 התוכנית התארכה בחצי שעה ושודרה בין 7:00-10:00.
התוכנית עוסקת באקטואליה רכה, בבידור, ובתכנים מהרשתות החברתיות. חלק מהדיונים בתוכנית עוסקים בבעיות הקטנות של החיים – החל ממשאית הזבל שמפריעה בכל בוקר לטל ברמן, ועד ללוח הזמנים של אביעד קיסוס בימי חמישי.
נכון לסוף שנת 2015, אחוז ההאזנה לתוכנית הוא הגבוה ביותר בארץ מבין תוכניות הבוקר, עם האזנה של כ-270,000 מדי יום (לפי הנתונים מסקר TGI).

היסטוריה

תוכנית הבוקר בהנחייתם של טל ברמן ואביעד קיסוס עלתה לאוויר ב-7 ביולי 2002 ברדיו תל אביב. בשבועות הראשונים שימש ברמן כמגיש העיקרי, בעוד קיסוס היה אחד משלושה מגישים מתחלפים ששימשו כ"סייד-קיק" לברמן, לצד יובל אברמוביץ' וגליה אלוני-דגן. השניים האחרונים פרשו כעבור מספר שבועות, וברמן וקיסוס הפכו למגישים שווי מעמד. כבר בשנה הראשונה לתוכנית, ברמן וקיסוס זכו בפרס "אנשי השנה" בתחום הרדיו.
לקראת סוף 2009 התוכנית ירדה מרדיו תל אביב.
לאחר כשנה התוכנית חזרה לאוויר בתחנת הרדיו אקו 99FM ומאז היא משודרת שם באופן קבוע.
ביולי 2015 חגגה התוכנית 13 שנות שידור ב-"ספיישל בר-מצווה" חגיגי, במהלכו ברכו אנשים חשובים, ובהם נשיא המדינה, את המגישים. בשבוע שבו שודרה תוכנית הספיישל נתבקשו המאזינים להעלות לדף הפייסבוק של התוכנית תמונות מביכות מבר המצווה שלהם, כשהתמונה המביכה ביותר זיכתה את מעלה התמונה בטיול משפחתי לאירופה.

סיפורים

בכל תוכנית 4 מאזינים (2 מאזינים בכל שעה) עולים לשידור על מנת לספר סיפור שעוסק בנושא כלשהו המנוסח כשאלה שאותה מגדירים המגישים בראשית התוכנית (כמו למשל: "כיצד נפצעתם בצורה מוזרה?" או "למה אתם לא מעוניינים ללכת לארוחת החג השנה?"). לעיתים פינה זו לא מתקיימת ובמקומה מתבקשים המאזינים המעוניינים בכך לעלות לשידור במסגרת משחק חידון משתנה. במקרים אלו לעיתים יתחרו מספר מאזינים על הפרס הכספי. הפרסים בפינה ממומנים לרוב באמצעות תוכן שיווקי.

שליחת מסרונים או תגובות בפייסבוק

בכל יום, לאחר אחד הדיונים שמתקיימים בתוכנית מבקשים המגישים מהמאזינים לשלוח דוגמאות כתובות או תמונות בנושא שקשור לדיון בתוכנית. המאיזינים מתבקשים לרוב לשלוח את תגובותיהם ב-SMS, ולעיתים כתגובה לפוסט שהועלה לדף הפייסבוק של התוכנית.

משחק 21 שאלות

באוגוסט 2019 נחנכה פינה קבועה המשודרת בסוף התוכנית, במסגרתה המגישים משחקים "21 שאלות" עם מאזין או מאזינה. במהלך המשחק על המתחרה לזהות דמות, הקשורה לרוב לאירועי השבוע, באמצעות שאילת 21 "שאלות כן/לא". למאזין המתחרה ניתנים שני רמזים - האחד רמז ציטוט שנאמר על ידי הדמות בעבר, השני רמז שיר שקשור אל הדמות בדרך כלשהי. לרשות המאזין שתי דקות לנחש את הדמות, ובעשר השניות האחרונות הוא זכאי לקבל חצי דקה נוספת היה והצליח לשאול שאלה שהתשובה עליה היא "כן". על מנת לעלות לשידור ולהתחרות יש לענות נכונה באמצעות SMS על שאלה שעוסקת באחד מתכני התוכנית של אותו היום. הפינה נושאת פרס כספי שנצבר ליום המחרת אם המאזין לא הצליח לזהות את הדמות.
פרנצ'סקו סאקראטי

מקור

מדריך ויקינג לאופרה (בעריכת הולדן, 1993)
משולש הס

משולש הס הוא אריח משולש המשובץ במדרכה בניו יורק בשכונת West Village בפינה של השדרה השביעית ורחוב כריסטופר. באריח כתוב "Property of the Hess Estate which has never been dedicated for public purposes." ("רכוש של נכסי הס, אשר מעולם לא יועד למטרות ציבוריות.") האריח הוא משולש שווה-שוקיים  שאורך בסיסו כ-65 ס"מ ואורך השוק כ-70 ס"מ.
האריח הוא תוצאה של מחלוקת בין העירייה וחברת הנדל"ן של דוד הס, איש אדמות מפילדלפיה אשר היה הבעלים של Voorhis - בניין דירות של חמש קומות. ב-1910 העירייה הכריזה על הפקעה, כדי להרוס מאות מבנים באזור, על מנת להרחיב את השדרה השביעית ואת קו הרכבת התחתית. על פי העיתונאי רוס דאף וויטוק, שכתב ב Hartford Courant - (עיתון יומי בקונטיקט) בשנת 1928, היורשים של הס גילו שכאשר העירייה עיקלה את Voorhis, היא פספסה את הפינה הקטנה, והמשפחה הודיעה על החזקתה בה. העירייה ביקשה מהמשפחה לתרום את הפינה הקטנטנה לציבור, אך הם סירבו ושיבצו את המשולש  המתריס ב-27 ביולי 1922.
ב-1938 הנכס, אשר דווח להיות השטח הקטן ביותר בעיר ניו יורק, נמכר לחנות הסיגרים הסמוכה Village Cigars תמורת 1,000 דולר (כ-17,000 דולר מותאמים לאינפלציה ב-2016), כ-0.3 דולר לכל סמ"ר . הבעלים החדשים השאיר את האריח במקום ונכון להיום (2016) עודנו שם.
זהר אוריין

ביוגרפיה

היא גדלה בקיבוץ שער העמקים שם התבלטה בקטעי קריאה, בשירה ובמשחק.
בשנים 1957–1959 שירתה בלהקת הנח"ל יחד עם אורי זוהר, עליזה רוזן, יוסי פרוסט, יהורם גאון, אריק איינשטיין, עמי גלעד ועוד.
לאחר שחרורה השתתפה במקהלה שליוותה את להקת כרמון במופע של אד סאליבן באולם רדיו סיטי בניו יורק.
היא הייתה חלק מלהקת הנשים שהופיעו במועדון התיאטרון בחיפה יחד עם עליזה עזיקרי, מרגלית אנקורי, ברוריה אביעזר, רינה אוסצ'גה, גליה טופול ועוד.
השתתפה גם בלהקת "זרקור" יחד עם אלברט כהן, ליה דוליצקיה ויעקב בנאי.
ב-1962 החלה לעבוד בקול ישראל. במשך כ-10 שנים הגישה את התוכנית לעקרת הבית ששודרה מדי יום בשעות 10.00 - 12.00. בתוכניות אלה עסקו בבישול (רות סירקיס), טיולים (אורי דביר), נימוסים (חנה בבלי) ורופא ילדים (ד"ר פנחס שרשבסקי). היא החליפה בתפקיד זה את רבקה מיכאלי.
במשך השנים קריינה ושרה מאות פרסומות ביחד עם משה טימור ויורם ארבל.
ב-1986 החלה לקריין חדשות והמשיכה בכך עד לפרישתה בשנת 2002.
הייתה נשואה לנחום רז, ממקימי קריית עתידים ומרכז הירידים והקונגרסים בישראל, יקיר העיר תל אביב-יפו (נפטר ב-2011) ולהם שתי בנות.
קים אלכסיס

ביוגרפיה

אלכסיס נולדה בלוקפורט, ניו יורק וגדלה בפרבר של באפלו, היא החלה ללמוד שחייה בגיל שש והתחרתה בתחרויות כשחיינית במהלך לימודיה בתיכון, היא למדה תקופה באוניברסיטת רוד איילנד, ב-1983 היא נבחרה לשמש כדוגמנית הבית של רבלון ובכך החליפה את לורן הוטון והיא הופיעה שש פעמים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.
אלכסיס נחשבה לאחת מדוגמניות העל המובילות של שנות השמונים, היא השתתפה כשחקנית בפרק האחרון של הסדרה חופשי על הבר ובסרט הקדוש מכולם, ב-1993 לקחה חלק בהנחיית תחרות מיס עולם לצד פירס ברוסנן.
היא הנחתה בין היתר את התוכנית "היפה בנשים" בה מתחרות המתמודדות על התואר דוגמנית העל הבאה של אמריקה מעל גיל 35, בתחילת שנות התשעים הנחתה גם בערוץ המשפחה את התוכנית "ילדים בריאים", ב-2005 השתתפה בתוכנית "אבל הם יכולים לשיר" בה בפורמט דומה של אמריקן איידול סלבריטאים מתחרים ביניהם על יכולות השירה.
היא הייתה נשואה לשחקן ההוקי קרח רון דוגאיי ממנו יש לה בן, בנוסף יש לה שני בנים מבעלה הנוכחי.
ריפין

תולדות היישוב

ריפין נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1345 הוענקו לה זכויות עיר, והיא הוקפה בחומה. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בתחילת מלחמת העולם הראשונה ניזוקה העיר כתוצאה מקרבתה לחזית.

יהודי ריפין

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא מהמאה ה-16, וקהילה מאורגנת התקיימה בה מאמצע המאה ה-18. משנות ה-80 של המאה ה-19 היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית ולדרום אמריקה בשל המצב הכלכלי הקשה בה, ובשל הגבלות שונות שהוטלו עליהם. בשנת 1915 הוקם בעיר בית ספר עברי ראשון, לאחר שנה הוקם בה תלמוד תורה חדש, ולאחר שנתיים הוקם בה גם בית ספר דתי. עם תום מלחמת העולם הראשונה התעללו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 2,791 יהודים, כ-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך הטלת חרם על עסקיהם.

בשואה

ב-8 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, לאחר שהופצצה על ידם מספר ימים. בו ביום החלו הגרמנים בשוד רכוש יהודי העיר, ובהמשך, הטילו על בני הקהילה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת תשלום סכומי כופר, תוך לקיחת נכבדי הקהילה כבני ערובה. ב-7 באוקטובר 1939 העלו הגרמנים באש את בית הכנסת ואת בית המדרש שבעיר, ולאחר מכן, הטילו על יהודי העיר קנס בגין השריפה שנגרמה. ב-15 באוקטובר 1939 ירו הגרמנים למוות בכ-150 יהודים מהעיר. ב-26 באוקטובר 1939 נצטוו יהודי העיר לענוד טלאי צהוב וסרט זרוע.
ב-15 בנובמבר 1939 גורשו כל יהודי ריפין מהעיר, בשל סיפוחה לרייך השלישי. אלו הגיעו בהמשך ליישובים שונים, ובהם מלאווה, פלונסק, צ'חאנוב, מקוב מזובייצקי ושרנסק. לאחר הגירוש חרשו הגרמנים את שטח בתי העלמין היהודיים בעיר. רובם המוחלט של יהודי ריפין נספו לבסוף במחנות ההשמדה.
אני גרה מול המים

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי יוסי בנאי, הולחן על ידי ענבל סמדר ועובד על ידי סמדר, עברי לידר וליאת בנטוב.
במקור השיר בוצע על ידי בנאי ונכלל באלבום האולפן האחרון שלו "לאט" משנת 2001 ונקרא בשם "אני גר מול הים".
השיר נכנס למצעד השבועי של רשת ג' ב-21 ביוני 2007. בשיאו דורג במקום ה-11 וסך הכל צעד השיר 6 שבועות במצעד.
האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל

האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל היא אנציקלופדיה שיצאה לאור על ידי החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בשיתוף הוצאת כרטא, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע ויוסף אבירם. האנציקלופדיה יצאה לאור בשנת 1992 בשפה העברית, בארבעה כרכים. האנציקלופדיה מכילה מידע ארכאולוגי על 270 אתרים שנחפרו בארץ ישראל מתחילת החפירות במאה ה-19 ועד למועד הכנת האנציקלופדיה.
לאנציקלופדיה זו קדמה אנציקלופדיה אחרת שנקראה "האנציקלופדיה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ-ישראל" גם היא בהוצאת החברה לחקר ארץ ישראל ועתיקותיה. אנציקלופדיה זו יצאה בשנת 1970 בשני כרכים לאחר שבע שנות עבודה, בעריכתו של בנימין מזר וצוות עורכי-משנה והכילה מידע לגבי אתרים שנחפרו עד שנת 1968.
בשנת 1993 יצאה המהדורה באנגלית בארבעה כרכים המקבילים לכרכים בעברית. שם האנציקלופדיה: "The New Encyclopedia of Archaeological Excavations in the Holy Land". בשנת 2008 יצא כרך חמישי באנגלית הכולל עדכון של אתרים שהופיעו במהדורה של שנת 1993 וכן אתרים חדשים. הכרך מכיל מידע לגבי 250 אתרים בארץ ישראל ובירדן אשר נכתבו על ידי מעל 160 ארכאולוגים. הכרך מתייחס לאתרים מתקופת האבן ועד התקופה העות'מאנית. כן מכיל הכרך טבלאות כרונולוגיות מעודכנות, ומפה המציינת את מיקום כל האתרים אשר הופיעו בכל חמשת הכרכים. כרך זה הופיע רק במהדורה האנגלית.
רוני שוורץ

קריירה

שוורץ התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולבורג, ובינואר 2006 חתם בקבוצה הבוגרת. למרות שסומן ככישרון עולה וכאחד משחקני עתיד של המועדון, שוורץ לא הצליח לעמוד בציפיות והוא שימש לרוב כשחקן מחליף. בקיץ 2011 סיים את חוזהו באולבורג וחתם בראנס שירדה באותה עונה לליגה השנייה.
בעונתו הראשונה במועדון שוורץ הבקיע 8 שערים והיה שותף לחזרה של המועדון לליגה הראשונה. בעונת 2012/2013 הבקיע 14 שערים והיה מלך השערים באותה עונה של המועדון ובמקום ה-3 בליגה, ובאותה עונה סיים המועדון במקום ה-3 בליגה ובמקום השני בגביע דבר שהוביל להארכת חוזהו של שוורץ עד קיץ 2016.
ב-11 ביוני 2014 חתם שוורץ בגנגאן והפך לדני השלישי שמצטרף למועדון אחר לארס יקובסן וג'ונאס לוסי.
אלה המכושפת

עלילה

הסיפור מסופר מנקודת מבטה של אלה, בגוף ראשון. 
בהיותה תינוקת קיבלה אלה את מתנת הצייתנות מפיה טיפשה בשם לוסינדה, שעם השנים מתברר שהעניקה לה בעצם קללה כיוון שאלה נאלצת לציית לכולם, לאביה העשיר והאנוכי, למורות הקפדניות בבית הספר ובנוסף גם לאמה ואחיותיה החורגות.
הספר מתאר את מאבקיה של אלה כנגד הקללה האיומה, פגישתה עם כל מיני יצורים קסומים וכיבושה על ליבו של הנסיך מקסי, יורש העצר של ממלכת קירריה. 
סופו של הספר מפנה את השאלה: האם אלה תישאר כנועה לנצח, או שאולי תצליח לגבור על כוחות הכישוף של הקללה בעזרת כוחות הקסם של האהבה?

רעיון הספר

הספר הוא עיבוד למעשייה "סינדרלה". מתנת הפיה עשתה את אלה לצייתנית, וזה מסביר מדוע שירתה את אמה החורגת ובנותיה. נוסף על כך הקללה משמשת כמטאפורה על מעמדה של האישה, כמעט בכל העולם עד היום. בסופו של הסיפור רומזת הסופרת על דעתה לדרכי שחרור משיעבודה של האישה.
סופשבוע (תוכנית טלוויזיה)

סופשבוע הייתה תוכנית אירוח ישראלית בערוץ הראשון ששודרה בערבי שישי בין השנים 1990 - 1994 וצולמה בפני קהל. התוכנית הייתה המשכה של התוכנית "סיבה למסיבה".
מפיק התוכנית היה אהרון גולדפינגר. מנחי התוכנית היו לסירוגין ירון לונדון, דודו טופז, אהוד מנור, רבקה מיכאלי, יאיר לפיד ועוד. בתוכנית שולבו לצד ראיונות קטעי בידור ושירה של אמנים שונים.
ברנרד הירשוביץ

ברנרד הירשוביץ (באנגלית: Hirshowitz Bernard, נולד ב-1923), הוא כירורג פלסטי, פרופסור לכירורגיה פלסטית, מייסד ומנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בבית החולים רמב"ם, מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל.

ביוגרפיה

הירשוביץ נולד בלונדון. בהיותו בן שנה חזרה משפחתו לדרום אפריקה שם גדל. את לימודי הרפואה סיים באוניברסיטת ויטווטרסראנד (Witwatersrand) ביוהנסבורג. בשלהי מלחמת העולם השנייה נוצר מחסור חמור ברופאים בבתי החולים באנגליה ולקראת 1945 יצא קול קורא שכתב כירורג חזה ד"ר פאטי (Fatty) אשר התריע על מחסור חמור ברופאים. בינואר 1946 הגיע הירשוביץ, בעקבות קול קורא זה, לעבוד בבתי חולים בלונדון. פרופ' הירשוביץ עבד 4.5 שנים במחלקות הכירורגיות בלונדון וזכה שם לתואר FRCS. עוד בשהותו באנגליה פגש את ד"ר חיים שיבא שהגיע מישראל והלה דיווח לו שצוותים רפואיים בראשותו של ד"ר ג'ק פן מגיעים מדרום אפריקה לישראל על מנת לתמוך בצוותים הרפואיים הקיימים.

במדינת ישראל

עם חזרתו של הירשוביץ ליוהנסבורג יצר קשר עם ד"ר ג'ק פן. קשר זה היה החשיפה המשמעותית הראשונה לתחום הכירורגיה הפלסטית ולאחר תקופה בה היה לאסיסטנט של ד"ר פן, הצטרף ב- 1951 למשלחת השנייה של ג'ק פן לישראל.
בתקופה זו הקים ד"ר ליאו בורנשטיין את המחלקה הראשונה לכירורגיה פלסטית ב בית החולים תל-השומר, והירשוביץ הצטרף כדי לטפל בנפגעי מלחמה, כוויות ופצעי לחץ.
בסוף 1952 עבר הירשוביץ לבית החולים רמב"ם על מנת להניח את היסודות למה שתהיה המחלקה לכירורגיה פלסטית. ניתנו לו רק שתי מיטות ומשרד מרפאה קטן שם בדק את המטופלים. במהלך מבצע סיני ב-1956, התרכזו מטופלים עם כוויות קשות בתל-השומר והוחלט להעביר מספר ניפגעים גם לרמב"ם בחיפה. בהמשך נפתחה גם יחידה לטיפול בכוויות. הנחיצות במחלקה לכירורגיה פלסטית מסודרת ותיקנית קיבלה תמריץ נוסף במהלך מלחמת ששת הימים כאשר מספר רב של ניפגעים הגיעו לבי"ח רמב"ם. בתקופה זו המחלקה כללה 22 מיטות למטופלים ורק ב-1973, לאחר מלחמת יום כיפור החלה התמחות פורמלית.
במלחמת יום כיפור, המחלקה הפלסטית קלטה פצועים רבים. הירשוביץ פיתח במהלך המלחמה שיטת שיקום לנפגעי כוויות, באמצעות תזונה שכללה בין היתר 35 ביצים ביום.
ראשוני המתמחים במחלקתו של הירשוביץ היו קאטי קאופמן ודן מלר.
הירשוביץ חבר באגודות רפואיות בתחום הכירורגיה הפלסטית.
בשנת 1967 כיהן הירשוביץ כיושב ראש העמותה לניתוחים פלסטים אסתטיים.
בשנת 1998 פיתח צוות מדענים מהטכניון שכלל את פרופ' הירשוביץ, פרופ' אלה לינדבאום וד"ר ירון הר-שי כרית סיליקון לטיפול לצלקות מוגדלות שנותרו כתוצאה מניתוחים או מנזק לעור כגון כויות או חתכים, אושרה לטיפול בארצות הברית על ידי ה- F.D.A
אנריקו צ'יקטי

אנריקו צ'יקטי (Enrico Cecchetti;‏ 21 ביוני 1850, רומא - 13 בנובמבר 1928, מילנו) היה רקדן ומורה לבלט ממוצא איטלקי. המציא שיטת הוראה הקרויה על שמו. מבין תלמידיו: אנה פבלובה, ואצלב ניז'ינסקי וליאוניד מאסין. 
צ'יקטי הוא בנם של זוג רקדנים. עבר לסנקט פטרבורג ורקד בבלטים של מריוס פטיפה, ובהם "הציפור הכחולה" ו"היפהפייה הנרדמת". בהמשך פנה להוראה ולימד את רקדני הבלט הקיסרי. בשנת 1884 העלה על הבמה את הבלט "קופליה" של מריוס פטיפה. כאשר סרגיי דיאגילב רצה לארגן מסע לבלט רוס הרקדנים סירבו לוותר על שיעורי הבלט של צ'יקטי, ודיאגילב שכר אותו בתור בלט מאסטר של הלהקה.
בשנת 1923 פרש צ'יקטי מבלט רוס, וארטורו טוסקניני הזמינו לעבוד בלה סקאלה.
מגן הקהילה ב-MLS

היסטוריה

ב-MLS, לאחר העונה הרגילה מתקיים פלייאוף, ובסופו משחק הגמר גביע ה-MLS והמנצחת זוכה באליפות המדינה. המועדון אשר סיים במקום הראשון מקבל את המועדון שסיים במקום הנמוך ביותר מבין כל הקבוצות שעלו לפלייאוף.
בשנת 1997, אוהד הכדורגל ניק לרוס הציע את הרעיון של נתינת התואר, בעקבות המקרה של קבוצת טמפה ביי מיוטיני שסיימה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב ביותר, אך בשלב הפלייאוף הגיע עד לגמר האזורי וכשלה לעלות לגמר ולזכות בגביע ה-MLS. ועדה המורכבת מנציגים של אוהדי כל קבוצות ה-MLS שינתה את השם ל"מגן הקהילה", אך בשל חילוקי דעות בין חברי הוועדה, ההצעה לא יצאה אל הפועל.
בשנה שלאחר מכן, קבוצה אחרת בהנהגת הכדורגלן סם פיירון ניסתה להחיות את הרעיון על ידי מתן פרס לאליפות העונה הרגילה. ה-MLS סירבה לממן את הרעיון, פיירון החל לגייס כספים כדי לרכוש גביע בעזרת תרומותיהם של אוהדי קבוצות ה-MLS השונות. גיוס כספים הועלה לתודעה בעזרת פרשן ה-MLS של ESPN באותה העת פיל שוהן לתרום עבור הפרס. בסופו של דבר, נאסף סכום של כמעט 3,000 $ כדי לשלם על הגביע, אשר נעשה ממתכת כסף על ידי האמנית פאולה ריצ'רדסון תמורת 2,200 $.
בסופו של דבר, הגביע היה מוכן והפרס ניתן לראשונה בשנת 1999, ודי.סי. יונייטד היה המועדון הראשון שקיבל את פרס מגן הקהילה.
בחודש פברואר 2006, ההתאחדות החליטה כי גם זוכת מגן הקהילה תייצג את ארצות הברית בליגת האלופות של CONCACAF, ביחד עם זוכת גביע ה-MLS. במקרה והזוכה בגביע ה-MLS היא גם הזוכה במגן הקהילה, הקבוצה בעלת המאזן השני הטוב ביותר בעונה הסדירה תעפיל איתה.
שש פעמים (1997, 1999, 2000, 2002, 2008 ו-2011) זוכת מגן הקהילה זכתה גם בגביע ה-MLS באותה שנה. בשנת 2011, הליגה הודיעה כי זוכת מגן הקהילה תפגוש בשלב רבע גמר גביע ה-MLS, את הקבוצה שסיימה במקום הנמוך ביותר מבין הקבוצות שהגיעו לשלב זה.
ווקאו

היסטוריה

במקור הווקאו היו ברובם יפנים, ששירתו מנהיגים פיאודלים, אך בהמשך נפוצה תופעת הפיראטיות באזור כולו. הווקאו המאוחרים יותר היו נצר למגוון קבוצות אתניות. כיום ידוע כי בתחילת המאה ה-16 מרבית הווקאו הגיעו בעיקר מסין. 
פעילותם גברה בתקופת סנגוקו, משום ששליטי יפן לא הצליחו להשליט את מרותם על הנמלים.  
תקופת שושלת מינג הסינית, שהייתה גם היא רוויית שחיתות, התאפיינה גם היא בקשרים בין פקידי הממשל הסינים לאנשי הווקאו, מה שהקשה על השלטון המרכזי לשלוט בתופעת הפיראטים. 
עם זאת, שושלת מינג ניסתה להילחם בתופעה גם באמצעות נזירי שאולין שנשלחו להילחם בשודדי הים, ששלחו ידם גם בהברחות ובדיג בלתי חוקי, והגיעו מהחוף אל ליבה של סין, דרך נהר היאנגצה.

מחלוקת בנוגע לזהותם

זהותם שנויה במחלוקת וישנן תאוריות שונות לגבי מוצאם האתני והלאומי. בין התאוריות השונות לגבי זהותם, הציע חוקר מאוניברסיטת טוקיו כי הווקאו המקוריים היו למעשה תושבים קוריאנים באיים הסמוכים ליפן, ואולי מעטים מהם היו יפנים, שהטילו אימה על האיכרים שגרו באיים. עם זאת, התאוריה מבוססת על מידע שעבר כאגדה או שמועה ואין לה ביסוס במסמכים היסטוריים מאומתים, או תמיכה של חוקרים נוספים.
התאוריה הרווחת כיום היא של חוקר שהצליח להוכיח כי הווקאו הראשונים השתייכו לקבוצות אתניות שונות ולא לאומה אחת, וכתב כי הווקאו היו "אנשי שוליים" שחיו במקומות בהם שררה אווירה פוליטית לא יציבה, ללא בריתות לאומיות. 
תומכי התאוריה הזאת מדגישים כי אחד המנהיגים הידועים של הווקאו הראשונים, אג'יבאלדו, נשא שם קוריאני ומונגולי ונטען על ידי מקורות שונים כי הוא מונגולי, קוריאני, יפני או "תושב האיים".
ישנם חוקרים הטוענים כי האיבה רבת השנים בין סין ליפן נובעת בין השאר מתופעת הפיראטים, עד כדי כך שהכינוי "הפיראטים הגמדים" הפך לשמם של היפנים בפי הסינים, עד עצם היום הזה.
זאבז'ה

כלכלה

כמו כל הערים האחרות באזור, היא עיר תעשייה המאוכלסת בצפיפות, היא מרכז חשוב של מכרות פחם וברזל וכן תעשיית מתכת, זכוכית, כימיקלים ,נפט, מבשלות, ועוד.

יהודים

בית הכנסת של העיר, אשר היה קיים מאז 1872, נהרס בפרעות ליל הבדולח בחודש נובמבר 1938.

ספורט

לעיר יש מספר רב של מועדוני ספורט בכל הענפים. הבולט שבהם הוא גורניק זאבז'ה בכדורגל. ישנו מועדון כדורגל נשים בשם KKS - Kobiecy Klub Sportowy Zabrze. קבוצת כדוריד בשם "KS NMC POWEN". ומועדון שמפעיל קבוצת כדורעף בשם "ספרטקוס זאבז'ה". וקבוצת כדורסל בשם MKKS (Miejski Koszykarski Klub Sportowy -מועדון ספורט כדורסל עירוני), ששיחק בליגת העל עד 2002.