google/wiki40b huggingface dataset:
גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי

גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי היה גטו שהקימו הגרמנים בשנת 1941 בעיר הפולנית מיינדזיז'ץ פודלסקי. 
בגטו נכלאו כ-17,000 יהודים (לפי כמה מקורות - 24,000) בעיקר ממיינדזיז'ץ פודלסקי ומהיישובים הסמוכים. החל משנת 1942 החלו הגרמנים בהדרגה לחסל את הגטו: תושביו הועברו למחנות ההשמדה טרבלינקה ומיידנק. 
הגטו חוסל סופית ב-17 ביולי 1943. כמאה יהודים ממיינדזיז'ץ פודלסקי שרדו את המלחמה, בעיקר הודות לעזרה שקיבלו מן האוכלוסייה הפולנית ביישובים הסמוכים.

תחילת הכיבוש הגרמני בעיר

בתחילת תקופת הכיבוש הגרמני בעיר, הגיעו אליה יהודים רבים מיישובי הסביב, ובמקביל גורשו ממנה כ-2,500 יהודים למחנות עבודה בסביבתה, בהם חלקם נספו. בד בבד, הטילו הגרמנים תשלומי כופר על הקהילה, תוך רצח עשרות יהודים שנלקחו כבני ערובה, ורצח עשרות יהודים נוספים בעת שוד דירותיהם. יהודי העיר חויבו גם בענידת טלאי צהוב, שהומר כעבור זמן מה בסרט זרוע. במאי 1942 הובאו לעיר אלפי יהודים שגורשו מסלובקיה.

האקציה הראשונה

בין ה-25 ל-26 באוגוסט 1942 בוצעה בעיר אקציה בה השתתפו שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים. כ-2,000 יהודים שהתגלו במסתורים נרצחו במקום, וכן כ-1,000 חולים וקשישים. בשעת האקציה רצחו השוטרים תינוקות לעיני אמותיהם. כ-11,000 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה, כאשר כתוצאה מתנאי הצפיפות והמחנק בקרונות, מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה.

האקציה השנייה

לאחר האקציה הראשונה, רוכזו כ-5,000 היהודים שנותרו בעיר, יחד עם כ-13,000 יהודים נוספים שגורשו אליה, בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה.
בין ה-6 ל-9 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיר שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, ושילחו כ-4,800 מהפליטים היהודים שהגיעו לעיר לטרבלינקה. כ-7,000 יהודים נוספים רוכזו משך שלושה ימים ללא מזון ושתייה בכיכר העיר, תוך רצח 150 מהם במקום. לאחר מכן, שולחו גם הם לטרבלינקה.

האקציה השלישית

בין ה-27 באוקטובר ל-29 באוקטובר 1942, לאחר שהובאו לגטו שבעיר קרוב ל-3,000 יהודים שגורשו מרדזין, שולחו מהגטו כ-9,000 יהודים לטרבלינקה.

האקציה הרביעית

כ-2,000 יהודים שרוכזו בגטו חוזר שהוקם בעיר, והועסקו בעבודות כפייה, שולחו ב-7 בנובמבר 1942 לטרבלינקה, ולאחר מכן ערכו הגרמנים מצוד שיטתי אחר יהודים מסתתרים.
כ-550 עובדי כפייה יהודים שהובאו לעיר לאחר אקציה זו שולחו למיידנק, ובעת חגיגות חג המולד רצחו אנשי הגסטאפו 65 יהודים נוספים מהגטו שבעיר.

האקציה החמישית

ב-2 במאי 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי גסטאפו ושוטרים אוקראינים, וכ-3,000 מיושביו שולחו לטרבלינקה, תוך רצח מאות יהודים במהלך האקציה ורצח כ-200 יהודים בשטח בית העלמין היהודי בעיר. למחרת שילחו הגרמנים את יתר יהודי הגטו למיידנק, וערכו מצוד אחר כ-200 צעירים יהודים שהצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה.

האקציה השישית

ב-26 במאי 1943 שילחו הגרמנים מהגטו למיידנק כ-700 יהודים. כ-200 יהודים שהושארו בגטו לעבודות כפייה וכ-200 מסתתרים שנתפסו נרצחו לאחר מכן. באקציה זו חוסל סופית גטו מיינדזיזץ' פודלסקי, והעיר הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". כחצי אחוז מקהילת העיר שרדו את השואה.
גדי ענבר

גדי ענבר (נולד ב-12 בנובמבר 1949) הוא מחזאי, במאי ורעיונאי ישראלי.

ביוגרפיה

ענבר נולד לשרה ויוסף (שכיהן במשך שנים כיו"ר הוועד האולימפי הישראלי, וכמזכיר מרכז הפועל). גדל והתחנך בקיבוץ גבעת חיים איחוד. סיים את שירותו הצבאי כקצין מודיעין בחטיבה בחיל השריון. ב-1979 סיים לימודי משחק בבית-הספר לדרמה בסמינר הקיבוצים וב-1983 לימודי בימוי באקדמיה האמריקאית לאמנויות הבמה בניו יורק.
בזמן שהותו בניו יורק, בשנים 1980–1984, כיהן כשליח ארגון הסטודנטים הישראלי, בתפקיד מנהל משרד הנסיעות של איסתא. במקביל, הקים בניו יורק את "תיאטרון יאיר" (על שם אחיו שנהרג במלחמת יום הכיפורים), שהעלה הפקות בנושאים ישראליים ויהודיים.
במסגרת עבודתו בענף הפרסום, כיהן כקופירייטר בכיר, ובהמשך גם כמנהל קריאטיבי במשרדי פרסום גדולים, ובהם: "טמיר כהן", "דחף", "צרפתי שטרנשוס", "ורשבסקי פרייליך דובר". כמו כן היה מנהל קריאטיבי במספר מערכות בחירות לכנסת.
ביים להקות צבאיות, כתב וביים לתוכניות טלוויזיה (כ"זהו זה"), ושימש במאי ומורה לדרמה בבתי הספר למשחק. המחזה "Mike - Laisse Nous T'aimer" פרי עטו הועלה בספטמבר 2010 בתיאטרון ה"Comédia" שבפריז, למשך כחצי שנה, והיה מועמד לפרס מולייר הצרפתי לשנת זו, בקטגוריית המחזמר הטוב ביותר.
בשנים האחרונות מחלק את זמנו בין תל אביב ללוס אנג'לס, שם הוא משמש, לצד עבודתו כמחזאי, גם מורה לדרמה ומרכז סדנאות משחק. הוא חי עם בן זוגו עמיר פלג.
האגן הפריזאי

האגן הפריזאי (בצרפתית: Bassin parisien) הוא אחד האזורים הגאולוגיים המרכזיים של צרפת. אגן זה התפתח מאז הטריאס על תשתית אורוגנית שנוצרה במהלך הקימוט ההרציני.
האזור המכונה בדרך כלל "האגן הפריזאי" קטן בהשוואה לשטח שמגדיר המבנה הגאולוגי, והוא מתפרש על-פני מרכז וצפון צרפת. ואולם, האגן הפריזאי במלואו נמתח מהגבעות שבדרום קאלה אל פואטייה ומקן לגבולו האמצעי של עמק הריין, מזרחית לזארבריקן.
הוצאת עוץ

הוצאת עוּץ היא הוצאת ספרים ישראלית עצמאית, המוציאה לאור ספרים קלסיים וספרי פנטזיה. היא הוקמה בשנת 2013 על ידי המתרגמת והעורכת גילי בר-הלל.

חזון ההוצאה

לדברי בר-הלל, ההוצאה נולדה מתוך אהבת ספרים ונוסטלגיה לספרים של פעם, במטרה להוציא לאור ספרים נבחרים תוך דגש לא רק על טקסט, אלא גם על איורים ועיצוב.
רוב ספרי ההוצאה יוצאים בכריכה קשה וכוללים את האיורים המקוריים. בר-הלל: "(...) בעתיד, ספר מודפס לא ייעלם אלא יהפוך למוצר יוקרה".
שם ההוצאה, "עוץ" הוא על שם ארץ הקסמים שהמציא הסופר פרנק באום בשנת 1900: מקום של קסמים ונפלאות, אוטופיה שבה הערכים העליונים הם אהבה לכל חי, דמיון, סובלנות ורוח שטות.
ארץ זו מופיעה בסדרת הספר הקוסם מארץ עוץ.
בחירת הספרים מתמקדת בתחום הפנטזיה והקלסיקה לילדים ולנוער. "אני חושבת שזה ההבדל בין סופרמרקט לבוטיק", אומרת בר־הלל. "הוצאת ספרים גדולה מנסה לכלול הכול, הוצאת ספרים קטנה לא יכולה אפילו לנסות. (...) עדיף שאנשים יכירו את הדי־אן־איי של ההוצאה ויידעו מה הם מחפשים בה."
רק אחדים מספרי ההוצאה נמכרים ברשתות הספרים הגדולות, האחרים נמכרים בחנויות ספרים עצמאיות ובאתר האינטרנט של הוצאת עוץ.
גיג יאנג

ביוגרפיה

יאנג נולד בשם ביירון אלסוורת' באר בעיר סט' קלאוד שבמינסוטה וגדל בוושינגטון.
היה בנם של אמה בר וג'ון אלסוורת'.
יאנג אימץ חיבה לתיאטרון כאשר הופיע בתור ילד במחזות בית ספר. התגלה לראשונה על ידי צייד כישרונות בזמן שלמד משחק בתיאטרון בית הבובות שבפסדינה.
שינה את שמו ל"גיג יאנג" לפי בקשת האולפנים מאחר שבתעשייה באותה תקופה עבד שחקן נוסף בשם ביירון באר.

קריירת משחק

פרץ לתודעה כשחקן מקצועני בשנת 1942 בסרט המלחמה הקצר "הטנקים באים" ובדרמה "האחיות גיי".
ב-1943 שיחק בסרט המלחמה התעופתי של הווארד הוקס "חיל האוויר" בתפקיד טייס המשנה ולצידה של כוכבת הקולנוע בטי דייוויס בדרמה "מכר ותיק".
יאנג נאלץ לקטוע את הקריירה הקולנועית שלו במלחמת העולם השנייה לאחר שהתגייס לצבא ארצות הברית ושירת במשמר החופים האמריקני בגזרת האוקיינוס השקט.
לאחר שהשתחרר מהשירות שיחק לצידו של ג'ון ויין בדרמה "תחייתה של המכשפה האדומה" (1948) ובתפקיד המוסקטר פורתוס בעיבוד שביים ג'ורג' סידני לרומן ההרפתקאות "שלושת המוסקטרים" .
ב-1951 זכה יאנג להכרת הקהל והמבקרים לאחר מועמדותו לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על ההופעה הדרמטית שעשה בסרט "בוא למלא את הגביע" בתור בויד קופלנד האלכוהוליסט. 
יאנג הועמד בפעם השנייה לאותו פרס אוסקר בשנת 1958 על תפקידו בתור הפסיכולוג ד"ר הוגו פיין בקומדיה "חיית המחמד של המורה".
יאנג זכור משנות ה-50 גם בזכותו הופעותיו בקומדיות "מנהרת האהבה" בתור עורך המגזין דיק פייפר, "תשאלו כל בחורה" בתפקיד הפלייבוי איוון דוטון ובדרמות המוזיקליות "צעירים בליבם" בתפקיד המלחין אלכס ברוק ו"שיר בוער" .
ב-1962 שיחק יאנג בקומדיות המצליחות "המגע של מינק" בתפקיד רוג'ר עוזרו של איש העסקים פיליפ שיין (קרי גרנט) ו"רומן רגיש" ולצידו של אלביס פרסלי בדרמה המוזיקלית "קיד גלאהד". 
יאנג זכה בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1969 על הופעתו בתפקיד רוקי "מאסטר הטקסים" בעיבוד הקולנועי של סידני פולק לספר "הם יורים גם בסוסים", ע"פי הרומן הנודע של הוראס מקקוי.
בשנותיו המאוחרות השתתף יאנג בקומדיה "מאהבים וזרים אחרים" בתור האל אביה של סוזן (בוני בדליה), בסרט הקאלט
"הביאו לי את ראשו של אלפרדו גרסיה" בתור הרוצח השכיר ג'וני קוויל ובסרט האסונות "ההידנבורג" בתפקיד החשוד הגרמני אמריקאי אדוארד דאגלס.
את הופעתו האחרונה ערך יאנג בשנת 1978 בסרטו האחרון של ברוס לי "משחק המוות".

משפחה

יאנג נישא חמש פעמים במהלך חייו: נישואיו הראשונים שנמשכו שבע שנים היו לשליה סטפלר.
נישואיו השניים היו למורה לדרמה סופיה רוזנשטיין שנפטרה מסרטן כשנתיים לאחר שנישאו.
לאחר מכן התארס עם השחקנית איליין סטריץ' והתחתן עם השחקנית אליזבת' מונטגומרי אותה הכיר בסדרת הטלוויזיה שהנחה "Warner Brothers Presents", השניים נפרדו לאחר שבע שנות נישואים בשל בעיית האלכוהוליזם שהייתה ליאנג.
יאנג התחתן בפעם הרביעית לסוכנת המקרקעין איליין ויליאמס כתשעה חודשים לאחר שהתגרש ממונטגומרי.
יאנג ויליאמס התגרשו לאחר שלוש שנים ביחד, מנישואין אלו נולדה בתו היחידה של יאנג ג'ניפר.
בגיל 64 התחתן יאנג בפעם החמישית עם שחקנית גרמנייה בשם קים שמידט שהייתה צעירה ממנו ב30 שנה.

מוות

ב-19 באוקטובר 1978 נמצאו יאנג ואשתו שמידט מתים בדירתם שבמנהטן לאחר שיאנג ירה למוות באשתו והתאבד לאחר מכן.
המניע לרצח ולהתאבדות נשאר בגדר תעלומה עד היום.
יאנג נקבר בבית הקברות גרין היל שבעיירה וויינסוויל, צפון קרוליינה.
נמל החלל קייפ קנוורל

היסטוריה

האזור היה בשימוש על ידי ממשלת ארצות הברית כבר מ-1949, כאשר הנשיא הארי טרומן ייסד את JLRPG‏ (Joint Long Range Proving Grounds) בכף קנוורל, לניסויי טילים. מיקום זה היה אידיאלי מפני ששיגור הטילים מתבצע ונוחת באוקיינוס האטלנטי, ובנוסף האזור קרוב לקו המשווה כמעט יותר מכל מקום אחר בשטחה היבשתי של ארצות הברית. הקירבה לקו המשווה מאפשרת את האצת הטיל בזכות סיבוב כדור הארץ סביב עצמו.
בשנת 1951 ייסד חיל האוויר האמריקאי את המרכז לניסויי טילים (Air Force Missile Test Center) על יד תחנת צי האוויר בנהר הבננה (Banana River Naval Air Station).
בעקבות פרויקט ספוטניק, הלוויין הסובייטי הראשון בחלל, שיצא לדרך ב-4 באוקטובר 1957, שיגרה ארצות הברית את הלוויין הראשון שלה, וונגארד TV3 אבל הטיל התפוצץ במהלך השיגור.
ב-29 ביולי 1958 הוקמה סוכנות החלל האמריקאית, נאס"א, והאזור הפך לאתר השיגור שלה. טילים רבים נוסו ושוגרו מהכף ביניהם: רדסטון, יופיטר, פרשינג, פולאריס, ת'ור, אטלס, טיטן, מיניטמן ודלתא. המשימות המאוישות הראשונות של ארצות הברית מרקורי וג'מיני שוגרו מהכף.
כני השיגור בנמל החלל קנדי הוקמו כדי לשגר את טילי הסטורן 5 שלקחו את חלליות האפולו לירח, ולאחר מכן הוסבו הכנים כדי להתאים לשיגורן של מעבורות החלל.
בשנת 1966 באתר נפתח מוזיאון החלל והטילים של חיל האוויר האמריקאי.
בריאן סנדובל

ביוגרפיה

סנדובל נולד בעיר רדינג שבקליפורניה וגדל בעיר ספרקס הסמוכה לרינו שבנבדה. הוא בנם של רון ולוריה סנדובל, שניהם ממוצא מקסיקני. ב-1986 הוא סיים תואר ראשון באנגלית ובכלכלה באוניברסיטת נבדה ברינו וב-1989 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו. לאחר לימודיו עבד כפרקליט פרטי בנבדה.
ב-1994 נבחר לאספה המחוקקת של נבדה וב-1996 נבחר לכהונה נוספת בתפקיד. ב-1998 מונה לנציב ההימורים של נבדה, תפקיד שבאחריותו פיקוח על פעולתם של בתי הקזינו במדינה. במקביל כיהן במועצה המייעצת של הסוכנות המשותפת לנבדה ולקליפורניה לשימור אזור אגם טאהו.
ב-2002 נבחר לתובע הכללי של נבדה ונכנס לתפקידו בינואר 2003 הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2005, מועד בו אושר הושבע לשופט בבית המשפט הפדרלי במחוז נבדה. ב-2009 החליט לפרוש מכס השיפוט (כהונה שהיא לכל החיים), ולקרוא תיגר על המושל המכהן של נבדה ג'ים גיבונס. הוא גבר על גיבונס בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 2010 התמודד מול רון ריד, בנו של הארי ריד, מנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט של ארצות הברית דאז, וזכה לרוב של 53.3%. ב-2014 זכה ברוב גדול של 70.6% בבחירות לכהונה נוספת בתפקיד.
סנדובל מחזיק בעמדות מתונות. הוא קיבל כספים פדרליים עבור המדיקייד כחלק מרפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה, ובעל עמדות ליברליות בנושאי הפלות ונישואים חד-מיניים. בפברואר 2016 נחשף כי נשקלה מועמדותו לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של אנטונין סקאליה, אך בהמשך ויתר סנדובל על מועמדות אפשרית.
סנדובל הוא נוצרי קתולי באמונתו, נשוי ואב לשלושה.
דן אונגרישר

תולדותיו

נולד בווינה ליוכבד וירחמיאל אונגרישר, חסיד קופיטשניץ. לפני מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית ולמד בישיבת תורה ודעת. היה מתלמידיו הקרובים של ראש הישיבה הרב שלמה היימן אשר אף הפקיד בידיו את כתביו.
בשנת תש"ו נישא לאסתר, בת הרב ראובן גרוזובסקי, שעמד בראשות ישיבות תורה ודעת ובית מדרש עליון. את הצעת השידוך הציע רבו הרב היימן. בשנת תשי"א, לאחר שהרב גרוזובסקי חלה, החל הרב אונגרישר במסירת שיעורים לאברכי הכולל של בית מדרש עליון. בשנת תשי"ז מונה רשמית לראש הישיבה, ומאז עמד בראשה במשך חמישים וחמש שנה. עמל על כתבי חותנו והוציא לאור שלושה כרכים של "שיעורי ר' ראובן".
בשנת תשנ"ח הקים את ישיבת בית מדרש עליון בבני ברק, בראשה העמיד את בנו הרב ירחמיאל אונגרישר. היה מרבה לבקר בישראל ולמסור שיעורים בישיבה.
הובא לקבורה בארץ ישראל, בהר המנוחות בירושלים.
בקיץ תשע"ו הוקמה בבני ברק ישיבה על שמו "נחלת דן", ישיבת בת של בית מדרש עליון בישראל המיועדת לבני עדות המזרח.
יומן המלחמה

יומן המלחמה הוא שם ספרו של הסופר הצרפתי אנרי בארביס (1935-1873), מחבר האש. ספר זה הוא למעשה אסופת מכתבים של הסופר לחברתו מהחפירות בחזית מלחמת העולם הראשונה. מכתבים אלו שימשו אחר כך חומר גם לרומאן המחאה שלו, ובהם מתוארות חוויותיו בחזית, והכרתו הגוברת של בארביס בזוועות המלחמה הגדולה.
הספר יצא לאור בעברית ב-1950 בספרית פועלים, ספרי משלט, ותורגם על ידי מרים ברנשטיין-כהן, איור העטיפה בוצע על ידי שרגא וייל.
רוברטו פטרנוסטרו

חייו

פטרנוסטרו נולד בווינה, בן לאם יהודייה ולאב נוצרי יליד סיציליה. הוא למד ניצוח אצל הנס סווארובסקי ובהמשך אצל ג'רג' ליגטי וכריסטוף פון דוהנאני. שש שנים היה עוזרו של המנצח הרברט פון קאראיין בתזמורת הפילהרמונית של ברלין ואחר היה המנהל המוזיקלי של תזמורת וירטמברג ושל בית האופרה של קאסל והרבה לנצח כאורח על תזמורות ברחבי העולם.
בשנים האחרונות  הגיע פטרנוסטרו לישראל כארבע פעמים בשנה וניצח על כמה מן התזמורות הישראליות. בשנת 2010 התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית, לאחר שבשנת 2009 שימש כיועץ מוזיקלי לתזמורת. היה בשנים 2010 - 2013 מנהל מוזיקלי של התזמורת לצדם של יואב תלמי שהיה מנצח אורח ראשי, דניאל כהן שהיה מנצח אורח קבוע, ועם הכנרת אליזבת וולפיש שהייתה מנהלת סדרת הבארוק, כמומחית עולמית לתחום זה. בשנת 2017 ניצח על הקאמרטה הישראלית ירושלים במסגרת פסטיבל אופוס.
לרוברטו פטרנוסטרו יש משפחה גדולה בישראל, והוא הרבה לבקר בארץ. בין קרובי משפחתו דוברת התזמורת הפילהרמונית הישראלית, דליה מרוז, ובנה, גיא מרוז, עיתונאי ואיש טלוויזיה. קשריו עם העם היהודי משמעותיים בחייו. סבו וסבתו מצד אמו נשלחו לטרזיינשטט והוא חקר את תקופת השואה ולמד עליה. הידיעות שצבר הרחיקו אותו לכל חייו מכל לאומיות או גזענות שהיא. הוא אוהד ישראל ורואה חובה לעצמו להגן עליה מפני מתנגדיה בעולם הרחב.
יער המגינים

יער המגינים הוא יער של הקרן הקיימת לישראל המשתרע על שטח של כ-3,500 דונם, בין היישובים כרמי יוסף וכפר בן-נון מצפון ובקוע ונחשון מדרום.

היער

היער משתרע על פני מספר גבעות בגבהים הנעים בין 170 ל-260 מטרים מעל פני הים. במקום עצי אורן, חרוב, ברוש וזית ואתרים ארכאולוגיים דוגמת בורות מים, בארות, מערות, קברים וגתות. במקום התגלה סלע שעליו רשום הכיתוב "תחום גזר" בעברית והמילה "אלקיוס" (יוחנן) ביוונית. הכיתוב, ככל הנראה מהמאה ה-2 לפנה"ס, מנציח את שמו של בעל הקרקעות בסביבה. דרך אספלט מעגלית באורך של 4.6 ק"מ נסללה ביער בשיתוף איגוד האופניים בישראל, משרד התחבורה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, והיא משמשת, בין היתר, כאתר אימונים מקובל בקרב רוכבי אופני כביש. מהדרך יוצאים שבילים ודרכי עפר, וכן "סינגלים" רבים, ואלה פופולריים בקרב רוכבי אופני הרים ואופנועי שטח. ביער שוכן בית הקברות של כרמי יוסף.
בתוך היער אפשר למצוא את כתובות תחום גזר מס' 5, 7, 8 ו-12.

אתרי ההנצחה

ברחבי היער פזורים עשרות אתרי הנצחה לחיילים שנהרגו במערכות ישראל, וכן אתרי הנצחה יחידתיים. חלק מהאתרים הם ממלכתיים וחלקם פרטיים. בין אתרי ההנצחה יש לציין את האנדרטה "משבר לתקווה", המנציחה את זכרם של 634 ניצולי שואה, אנשי הגח"ל, שהגיעו ארצה ללא משפחה ונהרגו בקרבות מלחמת העצמאות (נצר אחרון). היא מורכבת משלושה סלעים שעליהם חקוקים שמות הנופלים לפי ארץ מוצאם, ובין הסלעים צומח עץ זית. המקום משקיף על עמק איילון וממנו אפשר לראות את מנזר השתקנים, מוזיאון יד לשריון ואת מיני ישראל. ליד האנדרטה נמצאים חניון, אמפיתיאטרון ואתר הנצחה בצורת שער לזכרו של רס"ן אסף אסולין אשר נהרג במבצע חומת מגן. אתרי הנצחה ראויים לציון אחרים הם מטוס נורד שהובא בשלמותו ליער לזכר חללי חטיבת הצנחנים 317 (הקרויה כיום חטיבה 226), שלד זחל"ם לזכרם של חייל גדוד חי"ר וזחל של טנק לזכרם של חיילים מחיל השריון.
על גבעה בגובה של 260 מטרים מעל פני הים במרכזו של היער נמצא מצפור "מצפה בקוע", ולידו אתר זיכרון למשה שרת - ראש ממשלת ישראל השני. במקום מגדל תצפית אש ששוב אינו בשימוש וחניון לפיקניקים. במרכז החניון רחבה ובה נטוע עץ דקל, ומסביב לו מונחים תשעה סלעים שעליהם חקוקות נקודות ציון בחייו של שרת.
בריאן סטייל

ביוגרפיה

סטייל נולד בעיר ג'יינסוויל שבדרום ויסקונסין, ולמד בבית הספר התיכון ע"ש ג'וזף א. קרייג. סטייל הוא בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ובעל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
ב-2003, היה עוזרו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז הקונגרס הראשון של ויסקונסין, פול ראיין. אחר כך עבד סטייל במועצה המשפטית של תאגיד "רגאל בלויט" (Regal Beloit) וכעורך דין במשרד עורכי הדין "מקדרמוט ויל & אמריי". נוסף על כך, סטייל שימש כעורך דין עבור יצרנית פלסטיק בעיר מילטון שבוויסקונסין. ב-2016 מונה סטייל בידי מושל ויסקונסין סקוט ווקר לחבר במועצת המנהלים של מערכת האוניברסיטאות בוויסקונסין.
ב-2018 ניצח סטייל בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של ויסקונסין בבית הנבחרים, כאשר נציג המחוז בבית הנבחרים, פול ראיין (שכיהן גם כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית), הודיע כי יפרוש מהחיים הפוליטיים עד התפזרות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. בבחירות בארצות הברית (2018) לבית הנבחרים, ניצח סטייל את ראנדי ברייס מן המפלגה הדמוקרטית.
מועמדותו של סטייל לבית הנבחרים זכתה לתמיכתם של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס, תשעת נציגי מדינת ויסקונסין בבית הנבחרים, התובע הכללי של ויסקונסין בראד שימל, המושל לשעבר טומי תומפסון ועוד מחוקקים מקומיים ומדינתיים אחדים.
אליוט בלגרייב

ביוגרפיה

בלגרייב נולד בברבדוס. בשנת 1962 הוא סיים לימודים ביוניברסיטי קולג' לונדון בתחום משפטים. לאחר סיום הלימודים הוא לימד בקולג' בלונדון ורק בשנת 1966 חזר לאי בו נולד. הוא התחיל לעבוד במערכת המשפטית. בשנת 1979 בלגרייב סיים השתלמות באוניברסיטת קיימברידג'. אליוט בלגרייב התקדם במערכת המשפטית של ברבדוס עד שמונה לשופט בבית משפט העליון בשנת 1987.
בשנת 2012 הוא מונה למושל המדינה וכיהן בתפקיד זה במשך כהונה שלמה של 5 שנים.
אלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק

בצעירותה

אלכסנדרה נולדה בקורפו ב-30 באוגוסט 1870, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. משפחת המלוכה היוונית לא הייתה אמידה בקנה מידה של משפחות המלוכה, והם חיו בפשטות. אביה המלך גאורגיוס היה אדם שתקן, אבל בניגוד לגישה הכללית של התקופה, הוא האמין שילדים צריכים להיות רעשניים ושמחים. המסדרונות הארוכים של בית המלוכה באתונה שמשו את אלכסנדרה ואחותה ברכיבה על אופניים, רולרבליידס, סקייטבורד, ולפעמים אף רכבו יחד עם אביהם. אלכסנדרה ואחיה גודלו על ידי מטפלות בריטיות, ואנגלית הייתה השפה הראשונה שלמדו, אבל הם דברו יוונית בינם לבין עצמם, ובנוסף למדו גרמנית וצרפתית.
אלכסנדרה שכונתה "אלין" בתוך משפחתה, או אליקס היוונית, כדי להבדיל בינה לבין דודתה, אלכסנדרה, נסיכת ויילס, הייתה בחורה בעלת אופי שמח והייתה אהובה ביותר על ידי משפחתה. אלכסנדרה ואחיה ניקולאס ואחותה מריה בילו חופשות רבות בדנמרק אצל הסבא והסבתא מצד אביה ונפגשו שם עם בני הדודים הרוסים והבריטיים שלהם בכינוסים משפחתיים גדולים.

נישואיה ומותה

ב-17 ביוני 1889 התחתנה אלכסנדרה עם פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אחיו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, אותו הכירה מביקוריו התכופים ביוון בעקבות מחלתו התכופה בדרכי הנשימה, ונולדו לה ממנו שני ילדים.
בהיות אלכסנדרה בחודש השביעי בהריון של בנה השני, טיילה עם חברותיה על גדות נהר מוסקבה. אלכסנדרה קפצה לסירה שעגנה בנהר, אולם התהפכה ונפלה למים. למחרת התמוטטה אלכסנדרה, ילדה את בנה דמיטרי, ולאחר מכן שקעה בתרדמת, וכעבור 6 ימים ב-24 בספטמבר 1891 מתה. אלכסנדרה נקברה בסנקט פטרבורג, והיה צורך לרסן את בעלה שלא יקפוץ לתוך הקבר.
לאחר מכן התחתן בעלה בנישואים מורגנטים עם אולגה קארנוביץ', ובנה דימיטרי היה מעורב ברצח גריגורי רספוטין.
בשנת 1939 השיג אחיינה גאורגיוס השני, מלך יוון אישור מיוסיף סטלין, והעביר את גופתה לקבורה ביוון. מאוחר יותר הקים אחיינה פבלוס, מלך יוון את "בית החולים אלכסנדרה ליולדות" שנקרא על שמה.
מערת סוקגוראם

היסטוריה

המערה נחצבה בין 743 ל-751, בידי קים דֶסוֹנג, והיא נחנכה במלאת עשור לשלטונו של גיוֹנְגְדוֹק בממלכת שילה המאוחדת. מלאכת הבנייה הושלמה סופית רק לאחר מותו של קים, ב-774.
בין 1703 ל-1758 שופץ המתחם, ואולם שושלת ג'וסון ששלטה בקוריאה באותה העת נטתה לכיוון הקונפוציאניזם, ובשנים שלאחר השיפוץ ננטשה המערה וסבלה מהזנחה. 
לפי המסורת המקומית, ב-1909 עבר במקום דוור שחיפש מסתור מפני הגשם, ו"גילה" אותו מחדש. היפנים, ששלטו בקוריאה מאז 1910, ערכו את השיפוצים הבאים. במהלך השיפוץ הראשון, שנערך בין 1913 ל-1915, ניסו היפנים לייצב את פסל הבודהה במערה באמצעות חיפוי בטון, אך הלחות גרמה להצטברות מים שהסבה לפסל נזק. כדי להתמודד עם הבעיה שנוצרה, הותקנו ב-1917 צינורות ניקוז, אך הם לא הועילו, ובין 1920 ל-1923 ערכו היפנים שיפוץ שלישי, והוסיפו לבטון אספלט עמיד למים. האספלט יצר בעיה חדשה - עובש וירוקת. ב-1927 נוקה הפסל באמצעות קיטור.
ב-1960 הורה נשיא קוריאה הדרומית, פארק צ'ונגהי, לשקם את המערה, ובעיות הלחות נפתרו באמצעים מכניים. בשיפוץ, שנערך בין 1961 ל-1964, השתתף גם אונסק"ו. לאחר מכן הוצב במקום קיר זכוכית, שנועד להגן על הפסל מהתיירים הרבים שהחלו לפקוד את המקום וכן ליצור בידוד שיאפשר שמירה על הטמפרטורה הרצויה.

ארכיטקטורה

המערה נחצבה בסלע גרניט, והיא כוללת גם פתחים שנועדו לאיוורור. ליד הכניסה הוקמה בריכה קטנה, כדי שעולי הרגל שטיפסו במעלה ההר ממקדש בולגוקסה יוכלו להתרענן. בכניסה למערה נבנה שער בצורת קשת, שהוביל לשני מסדרונות, האחד מלבני, והשני צר וארוך, ומעוטר בתבליטים. המסדרונות מסמלים את האדמה, בעוד שהרוטונדה שבקצה המסדרון הצר מסמלת את העולם הבא. על המסדרון משגיחים פסלים של ארבעת מלכי השמיים.
ברוטונדה פסל גרניט של הבודהה, יושב בתנוחת לוטוס על כן. גובהו הכולל של הפסל 4.84 מטרים - הבודהה עצמו 3.5 מטרים, והכן 1.34 מטרים. בנוסף לפסל בודהה, יש ברוטונדה 15 לוחות ועליהם תגליפים של 3 בודהיסטוות, 10 תלמידים ושני האלים ההודיים ברהמה ואינדרה, וכן 10 גומחות, 5 מכל צד, ובהן פסלים, מעוצבים בהשראת דמויות מיוון העתיקה. גובהה של כיפת הרוטונדה 6.84 מטרים וקוטרה 6.58 מטרים.
בחלל המרכזי של המערה פסל של אוולוקיטסוורה, הבודהיסטווה של החמלה. גובהו של הפסל 2.18 מטרים, ואוולקיטסוורה בעל 11 הפנים נראה כשהוא לובש כתר וגלימה, עונד תכשיטים ומחזיק כד ובו פרח לוטוס. ברחבי המערה פזורים עוד 40 פסלים של דמויות המייצגות את עקרונות הבודהיזם. תקרת המערה מעוטרת באיורים של חצי סהר ושל פרח לוטוס. 
בעבר היו שני פסלים נוספים בגומחות, וכן פגודה עשויה שיש, והם ככל הנראה נבזזו בידי היפנים. כמו כן, בעבר חדרו קרני השמש למערה לדקות ספורות בזמן הזריחה, ואולם מאז השיפוץ האחרון הן לא חודרות עוד למערה.
סביאן

סאביאן (אנגלית: Sabian) היא חברת מצילות קנדית ידועה המתמחה בייצור ובעיצוב דגמי מצילות שונים. סביאן ידועה כיצרנית מצילות ייחודיות והיא נחשבת לאחת מהחברות הטובות והמובילות בשוק המצילות לצד זילדג'יאן, פייסטי, מיינל ואחרות.

היסטוריה

סביאן נוסדה בשנת 1981 על ידי רוברט זילדג'יאן, בנו של אבדיס זילדג'יאן השלישי, ששימש כבעלים של יצרנית המצילות הנודעת זילדג'יאן. החברה קמה לאחר מותו של אוודיס זילדג'יאן השלישי; בנו הבכור ארמנד הפך לבעלי החברה. עקב הנסיבות שגם גרמו לסכסוך בין האחים ארמנד ורוברט ולהליכים משפטיים בין השניים, עזב רוברט את זילדג'יאן והקים יצרנית מצילות משלו, לה הוא קרא סביאן.
שם החברה הוא למעשה חיבור של שתי האותיות הראשונות של שמות שלושת ילדיו של רוברט – סאלי, ביל ואנדי.
לאחר הקמת החברה, החלו אנשיה לייצר שתי סדרות של מצילות – HH ‏(Hand Hammered) ו-AA. שתי הסדרות מיוצרות עד היום ונחשבות לסדרות המובילות של סביאן; לצד Vault ו-Paragon שיוצרו מאוחר יותר. כיום יושב ראש החברה הוא אנדי זילדג'יאן, הצעיר מבין ילדיו של רוברט.