google/wiki40b huggingface dataset:
ואקאמה

וקאמה (Wakame; מיפנית ワカメ) היא מאכל המיוצר מאצת הים "Undaria pinnatifida" שהוא מין של קלפ. האצה שייכת לקבוצת אצות הים החומות. היא בעלת יתרונות תזונתיים רבים ונפוצה בעיקר במטבחים היפני, הסיני והקוריאני.

שימוש במטבח

עלי הוואקמה ירקרקים, טעמם מתקתק והם חלקלקים למגע. כאשר מבשלים את האצה יש לחתוך אותה לפיסות קטנות כי היא מתרחבת תוך כדי בישול. השימוש הנפוץ באצה הוא במרק המיסו המסורתי היפני. האצה ניתנת לאכילה כבר לאחר השריה קצרה ונהוג להוסיפה גם לסלטים, אורז, אטריות מוקפצות ועוד. ביפן ובאירופה נעשה שימוש באצה בצורתה המומלחת או המיובשת, בעיקר במרקים ובסלטים. התיבול העיקרי למאכלים הללו נעשה בעיקר בעזרת רוטב סויה וחומץ אורז. גומה וואקמה, הידועה גם בשם סלט אצות, היא מנה פופולרית במסעדות סושי אמריקאיות ואירופאיות. תרגומה המילולי של המנה הוא "אצת שומשום", שכן זרעי שומשום הם מרכיב עיקרי במנה.

גידול האצה

חקלאים ימיים מיפן ומקוריאה מגדלים אצות וואקמה כבר דורות, עוד מימי תקופת נארה. מ-1983 נעשה גידול מבוקר של האצה גם בצרפת. בטזמניה האצה גדלה באופן טבעי ונמכרת למסעדות ברחבי אוסטרליה.

ההיסטוריה של האצה במערב

המילה "וואקמה" הופיעה לראשונה ב-1867 במילון היפני-אנגלי מאת ג'יימס סי. הפבורן. משנת 1960, החלו לעשות שימוש נרחב באצת הוואקמה בארצות הברית וניתן היה למצוא את האצה (טרייה או מיובשת) בחנויות טבע ובמרכולים אסייתיים ברחבי אמריקה. השימוש גדל עוד יותר מ-1970 כשאמריקה החלה לגלות את נפלאות המטבח היפני בכלל והסושי בפרט.

מינים פולשים ואגרסיביים

מקורה של האצה הוא באזורים ימיים קרים ביפן, קוריאה וסין. בעשורים האחרונים קיימים מקורות גם בניו זילנד, בארצות הברית, בצרפת, בריטניה, ספרד, איטליה, ארגנטינה ואוסטרליה. האצה "Undaria pinnatifida" נמנית עם 100 המינים הפולשים האגרסיביים ביותר בעולם. פלישתה של האצה התרחשה באופן לא מכוון, בעיקר בעקבות התגברות תנועת כלי השיט במאה העשרים. כלי השיט מביאים עימם מי נטל שמסייעים להתפשטות מסיבית של האצה. האצה פורייה מאוד ומתרבה במהירות, דבר המקשה מאוד על מיגורה.

ניו זילנד

בניו זילנד אצת הוואקמה הוכרזה כזן פולשני ולא רצוי. היא התגלתה לראשונה בנמל ולינגטון ב-1987 וכנראה הגיעה לאזור בטעות בסוף שנות השבעים, ביחד עם מי נטל במשלוח ימי מאסיה. הוואקמה נמצאת בריכוז גבוה בדרום מזרח ניו זילנד ובצפונה הרחוק. היא מתפשטת בשני אופנים: באופן טבעי ההתפשטות נעשית על ידי מיליונים של נבגים פוריים המשייטים להם ברחבי הים וכן על ידי היצמדות לכלי שיט. האצה פורייה מאוד, דבר ההופך אותה לפולשנית במיוחד. השפעותיה של השתלטות האצה עדיין לא ברורות וידועות מבחינה אקולוגית. למרות אופן השתלטותה האגרסיבי של אצת הוואקמה, ממשלת ניו זילנד אישרה לעשות בה שימוש חקלאי בוולינגטון ובגדות חצי האי מרלבורו.

ארצות הברית

האצה נמצאת במספר נמלים בדרום קליפורניה. בחודש מאי 2009 היא התגלתה במפרץ סן פרנסיסקו ונעשו מאמצים רבים לבלום את התפשטותה.
יהושע שמר

פרופ' יהושע (שוקי) שמר (נולד בשנת 1948) הוא רופא ומנהל רפואי ישראלי, המכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של חברת אסותא. בעבר שימש בין היתר כקצין רפואה ראשי של צה"ל בדרגת תת-אלוף, כמנכ"ל מכבי שירותי בריאות וכמנכ"ל משרד הבריאות. פרופ' מן המניין לרפואה פנימית באוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה

שמר נולד בחולון. התגייס בשנת 1966 לצה"ל ושירת בגלי צה"ל. לאחר מספר חודשים יצא ללימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. בתקופת הלימודים שירת במוצב המזח בזמן מלחמת ההתשה. ב-1972 החל סטאז' בבית חולים סורוקה. במלחמת יום הכיפורים שירת בסורוקה ובפלוגת רפואה קדמית של אוגדה 162, את ניתוח השדה הראשון שלו עשה בשבוי מצרי. בהמשך שירת כרופא גדודי, רופא בקורס מפקדי טנקים ורופא חטיבתי בחיל השריון. את התמחותו עשה ברפואה פנימית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר. ב-1978 מונה לרופא אוגדה 252. 
לאחר ההתמחות שירת כראש ענף רפואת אב"כ במפקדת קצין רפואה ראשי, יצא להתמחות במשך שלוש שנים בתחום הסוכרת, במכון הלאומי לבריאות בבת'סדה שבארצות הברית. עם שובו מונה למפקד רפואה בפיקוד צפון בזמן כהונתו של יוסי פלד כאלוף הפיקוד. 
שימש כסגן קצין רפואה ראשי בעת מלחמת המפרץ, היה אחראי לפיתוח הברדס הפסיבי שהוכנס לערכות המגן שחולקו לאזרחי ישראל, על פי רעיון של סגן הרמטכ"ל באותה עת, אהוד ברק. לאחר מכן הושאל למשרד הבריאות כמשנה למנכ"ל המשרד ובשנת 1994 חזר לשירות צבאי כקצין רפואה ראשי, בדרגת תת-אלוף. בשנת 1997 סיים את שירותו. בין הנושאים שקידם בזמן שפיקד על חיל הרפואה היו: העברת הטיפול בחיילים המשרתים בעורף למסגרות אזרחיות, הכנסת רופאות לתפקיד "רופא גדודי" ומתן אפשרות לחיילים בעלי מוגבלויות רפואיות לשרת בצה"ל. 
עד שנת 2001 היה שמר מנכ"ל משרד הבריאות. בסיום תפקידו מונה למנכ"ל "מכבי שירותי בריאות" (2007-2002). כיום נמשכת פעילותו בקופת החולים "מכבי" כסגן וממלא מקום ליושב ראש ההנהלה, יו"ר ועדת הכספים ויו"ר מועצת המנהלים של רשת בתי החולים "אסותא" שבבעלות הקופה. 
במסגרת האקדמיה, שמר מכהן כפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, משמש כעורך משנה בכתבי העת הרפואיים "הרפואה" ו-IMAJ ומרצה בבית הספר למקצועות הבריאות של המרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה. בעבר שימש כמרצה למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ומונה לעמוד בראש התוכנית "ניהול מצבי אסון" לתואר שני, ועמד בראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת תל אביב, פרופ' שמר פרסם למעלה מ-250 מאמרים בספרות הרפואית המקצועית ו-7 ספרים.
במהלך השנים החזיק בתפקידים נוספים במגזר הציבורי והפרטי. שמר מוביל את נושא הערכת טכנולוגיות רפואיות ותרופות בישראל, משנת 1992 עומד בראש המרכז הישראלי להערכת טכנולוגיות ושירותי הבריאות במכון גרטנר, הקים ועמד בראש מינהל טכנולוגיות ותשתיות רפואיות של משרד הבריאות, וכן יצק את יסודות ההתנהלות של הוועדה להרחבת סל שירותי הבריאות הלאומי, עמד בראשה והיה חבר בה במשך כעשור. שמר חבר ומרצה בפורומים לאומיים ובינלאומיים בתחום זה.
מ-2010 מוביל פרופ' שמר את הקמת בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד, אשר נפתח ביוני 2017.
שמר נשוי ואב לחמישה ילדים. מתגורר עם משפחתו ברעות.
מוחמד החמישי מקלנטן

ביוגרפיה

הוא נולד כטנגקו מוחמד פאריס פטרה איבני טנגקו אסמאעיל פטרה באיסטנה באטו, קוטה בהרו, קלנטן והפך ליורש העצר של קלנטן ב-30 במרץ 1979, אך רשמית הפך ליורש עצר ב-6 באוקטובר 1985.
את ראשית חינוכו קיבל בבית סולטן איסמעיל ולאחר מכן בבית הספר אליס סמית שבקואלה לומפור. הוא עזב לבריטניה ללמוד בבית הספר אוקהם, ברוטלנד, אנגליה. לאחר מכן הוא למד בסנט קרוס קולג', שבאוקספורד וברכז אוקספורד למחקרים אסלאמים בתחום הדיפלומטי וסיים לימודיו בשנת 1991. הוא גם למד ביורון יוניברסיטי קולג', בלונדון, אונטריו, קנדה; בבית הספר הגרמני ליחסים בינלאומיים שבברלין, גרמניה; וכן בבית הספר האירופאי לעסקים, בלונדון, שבממלכה המאוחדת.

יורש העצר

במאי 2009, אביו, הסולטאן אסמאעיל פטרה, סבל משבץ חמור. הסולטן אסמאעיל פטרה אושפז בבית החולים מאונט אליזבת בסינגפור ומוחמד מונה לעוצרת ב-25 במאי בשל היעדרות ונבצרות השליט. ב-30 בספטמבר 2009, הוא שחרר את אחיו הצעיר ממועצת הירושה, הגוף שביכולתו לקבוע את סדר ירושת כס המלכות.
האח הצעיר, טנגקו פחרי הגיש קובלנה בבית המשפט העליון תוך שהוא מסרב להכיר בפיטוריו בחודש דצמבר 2009 . בינואר 2010, בית המשפט העליון דחה את טענותיו של פחרי.

ההכתרה

ב-13 בספטמבר 2010, טנגקו מוחמד פארס פטרה הוכרז לסולטן ה-29 של קלנטן, בהתאם לסעיף 29A של חוקת המדינה הקובע כי במקרה שהסולטן כבר לא יכול להיות מלך ממונה לו ממלא מקום לתקופה. הוא אימץ לעצמו השם מוחמד החמישי. עם זאת, אביו, הסולטאן אסמאעיל פטרה, עתר לבית המשפט הפדרלי על מנת להכריז על מינויו כאקט לא חוקתי, כאשר הסולטן אסמאעיל פטרה עדיין מתאושש מהשבץ שספג ב-2009.
מוחמד החמישי נכח בפסגה ה-222 כנס השליטים בפעם הראשונה כחבר מלא באוקטובר 2010. השתתפותו סימנה את ההכרה במינויו כסולטן על ידי שליטים אחרים.

סגן היאנג די-פרטואן אגונג

הסולטן מוחמד החמישי נבחר לסגן יאנג די-פרטואן אגונג באוקטובר 2011. הוא שימש בתפקיד זה מ-13 דצמבר 2011 עד לבחירתו ליאנג די-פרטואן אגונג ב-13 בדצמבר 2016.

יאנג די-פרטואן אגונג

הסולטן מוחמד החמישי נבחר בכנס השליטים ב-14 באוקטובר 2016 להפוך יאנג די-פרטואן אגונג הבא, ראש המדינה של מלזיה. שלטונו החל ב-13 בדצמבר 2016, כשהוא נוטל את השלטון מידי עבדול חלים, הסולטן של קדה. הסולטן מוחמד החמישי הפך ליאנג די-פרטואן אגונג ה-15 במספר ב-24 באפריל 2017 בטקס שנערך באיסטנה נגארה, ילאן דוטה, שבקואלה לומפור. בהיותו בן 47, הסולטן מוחמד החמישי הפך למנהיג הרביעי בצעירותו בתולדות מלזיה, לאחר סעיד פוטרה, מיזאן זאינאל אבידין ועבדול חלים.
כיאנג די-פרטואן אגונג, הוא החזיק אחריות מלאה בתור המפקד העליון של הכוחות המזוינים של מלזיה. החזיק גם באחריות מלאה, כמו קולונל ראשי של הגדוד הארטילרי המלכותי בצבא המלזי ולכן היה נוכח בכל פעילות הגדוד וטקסיו.
מוחמד החמישי היה גם דיקן אוניברסיטת מארה לטכנולוגיה (UiTM) ובאוניברסיטת ההגנה הלאומית של מלזיה (UPNM) מאז שנת 2017. הוא היה עמית כבוד בסנט קרוס קולג', אוקספורד ב-28 בפברואר 2018.

חייו האישיים

מוחמד החמישי היה נשוי לטנגקו זובאידה בינתי טנגקו נורודין מ-15 בנובמבר 2004. הם התגרשו ב 2008. 
עם גירושיו, הוא היה ליאנג די-פרטואן אגונג הראשון בהיסטוריה של מלזיה לכהן ללא מלכה לצדו.
ב-22 בנובמבר 2018 בעודו עוזב את הארץ, דווח שמוחמד החמישי נישא לאוקסנה וייוודינה מהעיירה בארוויחה שברוסיה. וייוודינה היא זוכת תחרות היופי מיס מוסקבה ב-2015. אף שדבר החתונה כביכול פורסם בהרחבה במדיה חברתית, נכון לינואר 2019 לא יצאה כל הצהרה רשמית שאישרה או הכחישה את העניין.
ארון גונארסון

קריירת מועדונים

גונארסון החל את קריירת המשחק שלו בשנת 2005, בקבוצת תורסראר האיסלנדית מעיר הולדתו אקוריירי. שנה לאחר מכן עבר לקבוצת א.ז. אלקמאר מליגת העל ההולנדית, שם זכה לדקות משחק מועטות ולבסוף החליט לעזוב את הקבוצה לאחר כעונה וחצי.

קובנטרי סיטי

גונארסון בן ה-19 חתם על חוזה ל-3 שנים בקבוצת הצ'מפיונשיפ האנגלית קובנטרי סיטי ב-17 ביוני 2008. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הפתיחה של עונת 2008/2009 נגד נוריץ' סיטי, אותו ניצחה הקבוצה 2-0. גונארסון כבש את שער הבכורה שלו בקריירה ב-14 בפברואר 2009 במשחק במסגרת גביע ה-FA נגד קבוצת הפרמייר ליג בלקברן רוברס. במהלך העונה התעניינו מספר קבוצות מהפרמייר ליג בשחקן הצעיר, דבר שהוביל את הקבוצה להציע לו (ביחד עם מספר שחקנים נוספים) הצעה משופרת יותר ב-12 במרץ, זאת על מנת להשאירו בקבוצה. ב-7 באפריל הוא כבש את שער הליגה הראשון שלו בקבוצה נגד קריסטל פאלאס. בסיום עונתו הראשונה בקובנטרי סיטי נבחר גונארסון ל"שחקן השנה" (Player of the Year) וזכה ב"מגן הקהילה" (Community Award) מקבוצתו ומאוהדיה.
בתחילת עונתו השנייה בקובנטרי סיטי (עונת 2009/2010) בחר גונארסון להחליף את מספר החולצה שלו מ-12 ל-17, זאת כדי להתאימו למספרו של אחיו שחקן הכדוריד. במהלך העונה המשיך גונארסון לשמש כבורג חשוב בקבוצתו, כאשר רשם 42 הופעות וכבש שער אחד נגד מידלסברו.
את עונת 2010/2011 פתחה קובנטרי בסערה עם 7 נקודות מ-9 אפשריות בשלושת המשחקים הראשונים, ונראיתה כמועמדת לגיטימית לסיים את העונה במשחקי הפלייאוף. גונארסון כבש את שערו הראשון בהפסדה של קבוצתו לעולה החדשה מילוול 3-1 ב-28 באוגוסט במחזור הרביעי. ב-25 בספטמבר 2010 כבש גונארסון את שערו הראשון במגרשה הביתי של קבוצתו בריקו ארנה נגד פרסטון נורת' אנד. שלושה ימים לאחר מכן הוא הבקיע בפעם הראשונה שני שערים בשני משחקים רצופים, נגד דונקסטר רוברס בניצחון קבוצתו 2-1.
אף על פי שהביע את רצונו להישאר בקבוצה, לאחר משא ומתן לא הושגה הבנה בין סוכנו לבין קובנטרי סיטי והוא עזב את הקבוצה לאחר שתם חוזהו בן השלוש שנים, וחתם בקבוצת קארדיף סיטי.

קארדיף סיטי

ב-8 ביולי 2011 חתם גונארסון בן ה-22 בקבוצתו החדשה קארדיף סיטי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקארדיף ב-7 באוגוסט בניצחון 1-0 נגד וסטהאם יונייטד. במשחקו השני נגד בריסטול סיטי נפצע גונארסון בקרסול אבל חזר לשחק מיד לאחר פגרת הנבחרות (ספטמבר 2011) ב-10 בספטמבר נגד דונקסטר רוברס. שישה שבועות לאחר מכן הבקיע גורנארסון צמד בניצחון קבוצתו 5-3 נגד בארנסלי, וזכה לראשונה בתואר "שחקן המשחק" (Man-of-the-Match Award).
גונארסון שיחק בגמר הגביע הפוטבול ליג 2012 באצטדיון וומבלי, כאשר קארדיף סיטי הפסידה 3-2 בפנדלים נגד קבוצת הפריימר ליג ליברפול, לאחר שהמשחק נגמר בתוצאה 2-2 לאחר 120 דקות.
ב-25 באוגוסט 2013 כבש את שערו הראשון בפריימר ליג, בניצחון 3-2 נגד מנצ'סטר סיטי. ביוני 2015 חתם גונארסון על חוזה חדש בקארדיף סיטי עד קיץ 2018.
דיפרוסופוס

מקרה בולט

ב-10 במרץ 2008, בכפר סמפורה סנאי, ליד דלהי, הודו, נולדה תינוקת בשם לאלי סינג והפכה לאחד מהאנשים הידועים ביותר החולים במחלה. לידתה הייתה קשה (דיסטוקיה) ודרך אפיסיוטומיה (חיתוך החיץ הנרתיקי והפרינאום). המקומיים הכריזו עליה כגלגול נשמות של דורגה, אלה לה שלוש עיניים, וכמו כן של האל ההינדי גנש. מאחר שהוריה סירבו להעריכה באמצעות סריקת CT או MRI, ללא הדמיה לאבחון, לא ניתן היה לדעת את מלוא חומרת המצב ואילו מבנים חיוניים במוחה מושפעים; ולפיכך כל הערכה של יכולתה לשרוד הייתה ספקולטיבית בלבד, אם כי משפחתה דיווחה שהיא מתפקדת כרגיל.
אף על פי כן, זמן קצר לאחר מכן, עקב שסע חך ותזונה לקויה של סוכר וחלב מדולל, התינוקת הזדהמה והחלה להקיא, והוחזרה לבית-חולים בו ניסו לייצב את מצבה על ידי מתן אנטיביוטיקה ותמיסת מלח, אולם, 6 שעות אחר כך היא נפטרה; היא נקברה בכפרה, בו נבנה מקדש לזכרה.
נוסף על כך, ב-2014 נולדו התאומות "Hope" ו-"Faith" ("תקווה" ו-"אמונה") בסידני, אוסטרליה, הן שיתפו גוף אחד בעל שני פנים ושני מוחות, ונפטרו ביום ה-19 לחייהן.
הרפתקה

הרפתקה היא חוויה מרגשת או יוצאת דופן. המשמעות הרחבה של המושג מתייחס לכל יוזמה הכרוכה בסיכון פיזי, כספי או פסיכולוגי, שמטרתה להיטיב עם חיי הפרט, למשל: מיזם עסקי, רומן או התחייבות גדולה אחרת בעלת השפעה משמעותית על אורח החיים. לעיתים היא כרוכה בביצוע מעשה נועז או אף מסוכן, עם תוצאות שאינן ידועות מראש. הרפתקאות שהן פעילויות הכרוכות בסכנה פיזית הן למשל צניחה חופשית, טיפוס הרים, רפטינג בנהר או השתתפות בספורט אתגרי.

מוטיבציה

חוויה הרפתקנית גורמת לעוררות פסיכולוגית, שיכולה להתפרש באופן שלילי (למשל: פחד) או חיובי (למשל: זרימה). עבור חלק מאנשים, הרפתקה הופכת למרדף בפני עצמו. לדברי ההרפתקן אנדרה מלרו, בספרו "La Condition Humaine" ‏(1933), "אם אדם אינו מוכן לסכן את חייו, היכן הוא כבודו?". באופן דומה, הלן קלר אמרה כי "חיים הם או הרפתקה נועזת, או כלום".
פעילויות הרפתקניות המתקיימות מחוץ לבית מתבצעות, בדרך כלל, למטרות נופש או התרגשות, לדוגמה: מרוץ או תיירות. פעילויות הרפתקניות יכולות גם להוביל לגילויים מדעיים, כמו למשל אלו שבוצעו על ידי החוקר-החלוץ ההרפתקן הבריטי ג'ייסון לואיס, אשר מהרפתקאותיו ניסו להפיק לקחים אפשריים אודות קיימות גלובלית.

הרפתקאות במיתולוגיה

חלק מהסיפורים העתיקים ביותר והנפוצים ביותר בעולם הם סיפורי הרפתקאות, כגון "אודיסיאה" מאת הומרוס. המיתולוגיסט ג'וזף קמפבל דן במושג מסע הגיבור בספרו, " The Hero with a Thousand Faces". קמפבל מציע שלסיפורי מיתולוגיה הרואיים מתרבויות שונות יש דפוס בסיסי דומה, המתחיל עם "קריאה להרפתקה", ואחריו מסע מסוכן שבסופו ניצחון.
"האביר הנודד" (באנגלית: Knight-errant) היווה מודל לחיקוי עבור דמויות ש"מחפשות הרפתקאות", שהופיעו מאוחר יותר, בימי הביניים.
רומני הרפתקאות מציגים "גיבור היוצא למסע הרפתקאות", כמו גם סרטי קולנוע עלילתיים פופולריים מז'אנר סרטי ההרפתקאות, כגון "מלחמת הכוכבים" ו-"שודדי התיבה האבודה".
אלכסנדר ברנפס

ד"ר אלכסנדר בנין ברנפס (באנגלית: Alexander Benin Bernfes; ‏1909 – 1986, לונדון) היה אוצר ואספן תצלומי השואה. באוספו הפרטי נשמרו תצלומים מתקופת השואה ובמיוחד תצלומים של יהודי ורשה וגטו ורשה.

ביוגרפיה

לפני השואה היה ברנפס מרצה באוניברסיטה הפולנית החופשית בוורשה . בשנת 1942 נמלט ברנפס מגטו ורשה, חצה את אירופה והגיע ללונדון. שם מסר עדות ראייה על הכיבוש הגרמני במזרח אירופה ועל גורל היהודים. מיד לאחר המלחמה נטל ברנפס על עצמו חיפוש אחר תיעוד מצולם של מאורעות השואה ושימורו של תיעוד זה. הוא אסף בעיקר תצלומים ממקורות גרמניים, תצלומים של צלמים גרמניים מקצועניים וחובבים, הן בסטילס והן בווידאו. בין המקורות לאוספיו היו תצלומים שביצעו חיילי הצבא הגרמני (הוורמכט), אנשי השירות החשאי הבריטי, אנשי גסטפו שהופקדו על תיעוד החיים והמוות בגטו, ועוד. 
באוספו של ברנפס נמצאו מאות תצלומים מוורשה, מתקופת הפלישה לפולין, מתקופת גטו ורשה, מימי הנסיגה הגרמנית ב-1944, וכן תצלומים המתעדים את חורבן יהדות פולין בשואה.
ברנפס העיד במשפטי נירנברג. פרסומים מודפסים רבים, תערוכות רבות ואף סרטים התבססו על אוספיו ועל חומרים שסיפק. בין היתר מבוסס על אוספיו הסרט התעודי "גטו ורשה", ובו גם תצלומי ארכיון מאלבומו הפרטי של הימלר ומצילומי הצבא הגרמני, האס-אס והגסטפו, חומקים שאסף ברנפס. ברנפס אף היה הקריין בסרט.
כיוון שהיה ערירי, לא נודע דבר מותו אלא שבועות לאחר מותו. עם פינוי דירתו הובא דבר מותו הובא לידיעת רפאל שרף, וכך ניצל חלק גדול מארכיוניו. לפי צוואתו, יועדו ארכיוניו לעבור ליד ושם. עם זאת, חלק מאוספיו מצויים בארכיון ייוו"א.
שריר הבטן המלוכסן החיצוני

תיאור

שריר הבטן המלוכסן החיצוני מרכיב את חלקה השטחי של דופן הבטן הקדמי-צידי. חלקו השרירי נמצא בחלק הצידי של הבטן והאלל (aponeurosis) הסיבי שלו בחלק הקדמי של הבטן.
תחילתו של השריר במשטחים החיצוניים של שמונה הצלעות התחתונות (צלע חמישית עד צלע שתים עשרה). מכל צלע נמשכת "אצבע" שרירית לכיוון מטה וקדימה, המתחברת לאצבעות השכנות לה. מבין חמש האצבעות העליונות ולכיוון ההפוך (למעלה ואחורה) נמשכים סיביו של שריר המסור הקדמי.
חלקו הסיבי של השריר, אלל שריר הבטן המלוכסן החיצוני, נאחז בקו הלבן, בגבשושית החיק וברכס הכסל. סופו התחתון של האלל מתקפל בחזרה למעלה ויוצר את רצועת המפשעה הנמשכת מקוץ הכסל הקדמי העליון עד גבשושית החיק.

עצבוב

שריר הבטן המלוכסן החיצוני מעוצבב על ידי ששת עצבי החזה התחתונים (T7-T12) ועל ידי העצבים התת-צלעיים.
יחסי סנט לוסיה–קנדה

היסטוריה

סנט לוסיה וקנדה נהנות ממערכת יחסים קרובה, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-1979. היחסים הטובים של קנדה עם מדינות האיים הקריביים, בהן סנט לוסיה, נובעים בין השאר מהעובדה שקיים ריכוז גדול של מהגרים מהקריביים בקנדה (דיאספורה). מעל 10,000 קנדים מבקרים בסנט לוסיה למטרות תיירות על בסיס שנתי.
בין שתי המדינות מתקיים סחר בקנה מידה גדול בהתחשב בגודלה הקטן של סנט לוסיה. הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד ב-2017 על שווי של 9.3 מיליון דולר אמריקאי. הייצוא הקנדי לסנט לוסיה הוערך בשווי 8.8 מיליון דולר אמריקאי וכלל דגים, בשר, ירקות ומוצרי מזון אחרים. לעומת זאת, הייבוא הקנדי מסנט לוסיה עמד על 468,000 דולר אמריקאי וכלל מוצרי מזון בעיקר.
שער סאלאריה

שער סלאריה (בלטינית: Porta Salaria - "פורטה סאלאריה") היה שער בחומת אורליאנוס שברומא. השער נהרס בשנת 1871, שוקם שנתיים לאחר מכן, ונהרס בשנית בשנת 1921.

היסטוריה

שער סאלאריה נבנה כחלק מחומת אורליאנוס על ידי הקיסר אורליאנוס במאה השלישית. השער, ממנו יצאה הויה סאלאריה נובה (דרך סאלאריה החדשה), כלל פתח יחיד ומשני צדדיו מגדלי שמירה בצורת מחצית עיגול. בסמוך לשער היו גני סאלוסטיוס.
במהלך המאה החמישית שוקם השער על ידי הקיסר פלביוס אוגוסטוס הונוריוס, ונפתחו מעל הפתח שלושה חלונות גדולים.
מלך הויזיגוטים, אלאריק הראשון פרץ לרומא מבעד שער זה במהלך ביזת רומא בשנת 410.
במהלך ימי הביניים המשיך השער לפעול בשמו הרומי המקורי, ולא "זכה" לשם נוצרי בדומה לשאר שערי רומא.
ב-20 בספטמבר 1870 פרצו חיילי ממלכת איטליה מבעד לחומות העיר בין השער לבין שער פיה. השער נפגע בצורה קשה מחילופי הארטילריה, ונהרס בשנת 1871 בשל הפגיעה הקשה בו.
בשנת 1873 נבנה השער מחדש על ידי האדריכל וירג'יניו וספיניאני, אולם בשנת 1921 הוחלט להרוס את השער המשוחזר ולבנות באתר כיכר על מנת להקל על תנועת כלי הרכב.
במהלך הריסת השער בשנת 1921 נערכו באתרו חפירות ארכאולוגיות במסגרתן התגלו מערות קבורה שהיו לאורכה של ויה סאלאריה במאה הראשונה לפנה"ס.
בניין הקונסוליה הצרפתית

בניין הקונסוליה הצרפתית (המכונה גם בית סיטון) הוא מבנה שהיה ממוקם בסמטת יוחנן מגוש חלב בירושלים, למול גן העיר.
המבנה, שנבנה בסוף המאה ה-19, נהרס במסגרת ההחלטה להקים את כיכר ספרא - כיכר עירונית גדולה במרכז קריית עיריית ירושלים.

היסטוריה

מבנה זה, המופיע במפת ירושלים של וילסון משנת 1864, שימש את הקונסוליה הצרפתית בירושלים, והיה חלק מהמתחם הצרפתי בירושלים. 
בעת הקמתו, היה המבנה מבנה בן קומה אחת, שחזיתו שורה של חמש קשתות. בשלהי המאה ה-19 נוספה למבנה עליית גג האופיינית לבנייה אירופאית, בדומה לזו של בית ברגהיים). בראשית המאה ה-20 החליטה הקונסוליה הצרפתית להרחיב בשנית את המבנה ולבנות לו קומה שנייה. במסגרת עבודות ההרחבה נהרסה עליית הגג של המבנה ונוספה קומה שנייה שנבנתה בסגנון מנדטורי האופייני לירושלים (הסגנון הבינלאומי כשהוא מצופה אבן בסיתות המכונה "אבן ירושלמית"). בשנת 1930 עזבה הקונסוליה את המבנה ועברה לרחוב אמיל בוטה, והבניין הפך לבית יולדות. השם "בית סיטון" ניתן לו באמצע המאה ה-20, על שם בעלי הבניין.
אף שבמסגרת תוכנית ניב להקמת קריית עיריית ירושלים הוחלט לשמר את המבנה, המליץ האדריכל דוד קרויאנקר בשנת 1988 להרוס את המבנה על מנת לאפשר הקמת רחבה עירונית גדולה ופתוחה בין בניין מועצת העיר החדש לבין גן דניאל. המבנה נהרס ב-21 בספטמבר 1989, על אף התנגדות החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות שטענו כי המבנה הוא בעל ערך היסטורי ואין להרסו.

שיחזור מקום המבנה

בתרשים זה ניתן לראות כיצד הייתה נראית הכיכר אם המבנה לא היה נהרס:
קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך

ביוגרפיה

קרל פרידריך נולד ב-2 בפברואר 1783 בויימאר שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-ויימאר, והיה בנם הבכור של קרל אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך ולואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט.
ב-14 ביוני 1828 מת אביו קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, וקרל פרידריך עלה לשלטון במקומו.
קרל פרידריך בזכות הונו הרב, טיפח מאוד את הדוכסות והפכה למרכז תרבותי חשוב במרכז אירופה. יוהאן נפומוק הומל היה קאפלמייסטר  בויימאר עד מותו בשנת 1837. בשהותו בויימאר הומל קשר ידידות קרובה עם גתה ועם שילר, עמיתים מתיאטרון ויימאר. בתקופת שהותו של הומל בוויימאר, הייתה העיר למרכז מוזיקה אירופאי, שהזמין אליו את טובי המוזיקאים של התקופה, לבקר וליצור מוזיקה. בשנת 1848 מונה פרנץ ליסט לקאפלמייסטר בויימאר. בשנת 1849 מצא ריכרד וגנר מקלט בויימאר, לאחר שברח מסקסוניה עקב השתתפותו במהומות אביב העמים.
ב-8 ביולי 1853 מת קרל פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו קרל אלכסנדר.
אתר הנצחה

אתר הנצחה הוא אתר או מקום שמיועד להנצחת אירוע או קבוצת אנשים. באתרי הנצחה ניתן למצוא בדרך כלל אחד או יותר מהאלמנטים הבאים: אנדרטה, מרכז מידע, מוזיאון, משרדים של עמותה המנהלת את האתר, אודיטוריום, אמפיתיאטרון, רחבה לעריכת טקסים, ועוד סממנים הקשורים למושא ההנצחה.
אתרי הנצחה יכולים להיות לאומיים ומורכבים מאוד (למשל, יד ושם), יכולים להיות אתרים שבאחריות עמותה (למשל יד לשריון). קיימים אתרי הנצחה, בדרך כלל קטנים יותר, להנצחת יחידים - אתרים כאלו מוקמים על פי רוב ביוזמת משפחת המונצח (למשל מצפה רן). בישראל, אתרי הנצחה ממלכתיים נקבעים על פי חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה. אתרי הנצחה רבים נבחרים בשל הקשר שלהם לנושא המונצח. כך קיימים אתרי הנצחה לקרבות במקום בו התרחש הקרב או מקום משמעותי לקרב, ואתרי הנצחה לקבוצות אנשים במקום הקשור אליהם.
בעצמי

בעצמי הוא ארגון חברתי הפועל לקידום ושילוב בתעסוקה של אוכלוסיות מעוטות-הזדמנויות בישראל. הארגון מסייע לנשים ולגברים השרויים באבטלה מתמשכת או בתת-תעסוקה להשתלב בתעסוקה יציבה והוגנת. מדי שנה כ-9,000 נשים וגברים מצטרפים לתוכניות.  הארגון הוקם בשנת 1995 על ידי מיכל פרבר, אשת חינוך. מנכ"לית העמותה היא נירה צימלס, והיו"ר הוא מר גיורא עופר.

פרסים

בשנת 2015 נבחרה התוכנית "מרווחה לעבודה" של "בעצמי" כאחת משלוש הזוכות לשנת 2015 בפרס חזני לחדשנות בשירותי רווחה. בין הנימוקים לבחירתה הזכירה הוועדה בראשות ניצה קסיר מבנק ישראל (ועדה שהורכבה כולה מבכירים נוספים במשק): "פעילותו של צוות העמותה המועמד, מדגימה מקצועיות לעילא וחדשנות, מתוך תפיסה מקיפה של קידום תעסוקתי ושל הקשר שלו למערכת המשפחתית של הפרט הזקוק לקידום זה. מקצועיות וחדשנות זו ראויות לפרס".
ארגון בעצמי נבחר עם נט"ל, בכנס האפקטיביות, כעמותה האפקטיבית ביותר לשנת 2017.

הוועד המנהל

בראש הוועד המנהל של הארגון עומד גיורא עופר, מנכ"ל קבוצת דיסקונט לשעבר, ולאחר מכן, יו"ר קרן להב. סגן היו"ר הוא צבי טרופ, יו"ר דירקטוריון רפא"ל לשעבר, ולצידם פועלים בכירות ובכירים מתחומי הרווחה, ניהול מלכ"רים, ניהול כספים, אקדמיה, עבודה סוציאלית-תעסוקתית ותחומים נוספים.
רובין אוקוטיה

קריירת מועדונים

הופעת הבכורה שלו במסגרת הבונדסליגה האוסטרית הייתה עבור אוסטריה וינה ב-5 באוגוסט 2007, במשחק הדרבי מול ראפיד וינה, שנגמר בתוצאה 0-0. ב-23 בפברואר 2008, כבש את שער הבכור שלו, בניצחון הליגה 3-1 מול רד בול זלצבורג. ב-30 במאי 2010, אוקוטיה עזב את וינה וחתם בשורות המועדון הגרמני נירנברג. בקבוצתו החדשה, לא זכה לאשראי רב והופיע רק 4 פעמים במסגרת הליגה, ואת עונת 2011-2012, העביר בהשאלה במועדון הבלגי סנט טרוידן. בסוף העונה, עזב את נירנברג וחזר לאוסטריה, שעה שחתם בקבוצת שטורם גראץ. לאחר עונה אחת מוצלחת בגראץ, אוקוטיה שב למועדון נעוריו אוסטריה וינה ב-18 ביוני 2013. ב-2014, הושאל למועדון הדני סונדרייסק. במהלך ההשאלה, כבש החלוץ 11 שערים ב-15 משחקים בלבד. ב-2 ביולי 2014, חתם לשנתיים בקבוצתו הנוכחית, מינכן 1860. ב-8 ביולי 2016 חתם בבייג'ינג אנטרפרייז מהליגה הסינית השנייה.

קריירה בינלאומית

אוקוטיה זכה להצלחה רבה במסגרת נבחרות אוסטריה הצעירות. החל מ-2008, הוא גם נכלל על סגל נבחרת אוסטריה הבכירה. ב-12 באוקטובר 2014, כבש את שערו הראשון עבור אוסטריה, במשחק הניצחון 1-0 מול מונטנגרו במסגרת טורניר מוקדמות יורו 2016. אוקוטבי היה שותף להעפלתה של אוסטריה מהמקום הראשון המרשים בטורניר המוקדמות, לעבר טורניר הגמר של יורו 2016.
אוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג

ביוגרפיה

אוטו נולד בשנת 1128, לאלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג וסופיה מוינצנבורג, בתו של הרמן הראשון, רוזן וירצנבורג.
בשנת 1148 התחתן אוטו עם יודיטה מפולין, בתו של בולסלאב השלישי, דוכס פולין. הנישואים סוכמו במהלך מסע הצלב הוונדי, ונועדו לחזק את הקשר עם בית פיאסט, נגד קונרד השלישי, מלך גרמניה שתמך בולדיסלאב השני, דוכס פולין. לאחר מותה של יודיטה בשנת 1175, התחתן אוטו עם אדה מהולנד, בתו של פלוריס השלישי, רוזן הולנד.
החל משנת 1144 שלט אוטו לצד אביו, אולם לא קיבל את התואר מרקיז. בשנת 1170 מת אביו אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג, ואוטו עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו עסק אוטו בעיקר במאמצים לשמור על גבולות הנחלה, ולא ניסה לכבוש שטחים נוספים.
ב-8 ביולי 1184 מת אוטו הראשון, ובנו אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג עלה לשלטון במקומו.