google/wiki40b huggingface dataset:
ברכה ראשונה

בהלכה, ברכה ראשונה היא קבוצת ברכות הנהנין הנאמרות לפני אכילת כל אוכל, בכל כמות, למעט מאכל שאינו ראוי למאכל אדם.
על פי המסורת, הברכה היא נטילת רשות מבורא העולם בטרם נאכל מן המאכל, מאחר שכל העולם שייך לו. "כל הנהנה מן העולם הזה בלא ברכה - מעל". תבנית הברכה היא: "ברוך אתה אדני אלוהינו מלך העולם..." וכאן בא המשך הברכה הספציפית.

הסדר הבסיסי - מג"ע א"ש

במקרה שאדם רוצה לאכול מספר מאכלים, אולם אינו נוטל ידיו בתחילת הסעודה, ההלכה קובעת על איזה מאכל יברך תחילה, ועל מה יברך אחר כך. סדר הקדימה הבסיסי הוא מזונות, גפן, עץ, אדמה, שהכל. כלומר, תחילה יש לברך על מוצר שברכתו "בורא מיני מזונות", אחר כך על מוצר שברכתו "בורא פרי הגפן", אחר כך על מוצר שברכתו "בורא פרי העץ", ואז "בורא פרי האדמה" ו"שהכל נהיה בדברו". סימנו של סדר זה מסומן בהלכה בראשי התיבות שלו - מג"ע א"ש.
ולעניין היין שקודם לפירות שבעה, אין זה אלא למנהג האשכנזים כפי שכתב הרמ"א (או"ח סי' ריא סעיף ד), אבל למנהג הספרדים, כתב הב"י שאין עניין להקדים היין לפירות שבעה, ובשו"ע (או"ח סי' ריא סעיף ד) השמיט דין זה. ומ"מ מהיות טוב יש להקדים היין לפירות שבעה.
ולעניין דין קידמה לברכת "בורא פרי העץ" על "בורא פרי האדמה", גם זה אינו מצד הדין לדעת הספרדים, שהרי בשו"ע (שם, סעיף א,ג) נאמר שאם אין ברכת הפירות שווה, רשאי להקדים איזה שירצה, ואפילו יש בהן ממין שבעה, כגון צנון וזית שרשאי להקדים הצנון לזית כיוון שברכת הצנון היא "בורא פרי האדמה" וברכת הזית "בורא פרי העץ". ושם בסעיף ג הביא דעת בה"ג (מובא בברכות פרק ו) בשם יש אומרים שברכת "העץ" קודמת לברכת "האדמה". ועל כן טוב לחוש לדעת בה"ג ולהקדים עץ לאדמה אף על פי שאין זה מעיקר הדין.
נמצא שדין מג"ע א"ש אינו מוכרח ומעיקר הדין אפשר לשנות סדר הברכות כנ"ל.

סדר הברכה על פירות

אם מעוניינים לאכול כמה פירות - כולל פירות שברכתן בורא פרי האדמה, ישנו סדר הלכתי הקובע על איזה פרי יש לברך. הסדר הוא: שבעה, חביב, שלם, העץ. כלומר: פרי משבעת המינים עדיף על הפירות האחרים. אחר כך פרי שחביב עליו - קודם לשאר הפירות. לפי שיטות מסוימות פרי חביב קודם לשבעת המינים, ואפילו פרי חביב שברכתו "בורא פרי האדמה" קודם לפרי שברכתו "בורא פרי העץ" - על אף סדר מג"ע א"ש. לאחר מכן עדיף פרי שלם על פני פרי חצוי, ואחר כך עדיף פרי שברכתו "בורא פרי העץ" על פרי שברכתו "בורא פרי האדמה".
אם ישנו יותר מפרי אחד משבעת המינים, הסדר בין פירות אלו נקבע על פי הפסוק בו הם מוזכרים בתורה: "ארץ חיטה ושעורה גפן תאנה ורימון ארץ זית שמן ודבש" (דברים, ח', ח'). ככל שהפרי מוזכר קרוב יותר למילה ארץ, שמופיעה בפסוק פעמיים, כך הוא קודם. לדוגמה, אם מונחים לפנינו תמר (דבש) וענבים, התמר קודם משום שהוא יותר קרוב למילה "ארץ" השנייה המופיעה בפסוק. התאנה אף היא קודמת לרימון מאחר שהיא מופיעה לפניו בפסוק.
יד לאישה הלוחמת

מבנה

באנדרטה נראות דמויות נשים. הדמויות מצוינות בקווים כלליים ורכים ומדגישים דווקא את הצד הנשי ולא הלוחם.
גרם מדרגות ורחבה מקשרים בין הארמון בניצנים לבין האנדרטה. לאורכן של אלה, משני צדדי גרם המדרגות - מצויים ציטוטים מדבריהן של שש נשים לוחמות מהעבר: שרה אהרונסון, חנה סנש, מירה בן ארי, אסתר ארדיטי, שרה צ'יזיק וברכה פולד.
ליד הפסלים נמצא המקום בו נפלה מירה בן ארי והמקום בו נפלה החובשת שולמית דורצ'ין בטפלה בשני פצועים שאף הם נפלו.
סגן נשיא ארצות הברית

בחירתו

החוקה מציבה בפני מי שרוצה להיות סגן הנשיא של ארצות הברית אותן הדרישות שהיא מציבה בפני המועמד לנשיאות: על המועמד להיות בן יותר מ-35 שנים, להיות אזרח ארצות הברית מלידה, ולשבת בה ישיבת קבע במשך 14 שנים לפחות.
עד שחוקק התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית, מועצת האלקטורים קבעה רק מי יהיה הנשיא, ולתפקיד סגן הנשיא נבחר מי שזכה במספר הקולות השני בהצבעה; אם היה תיקו בין שני אנשים או יותר, הכריע בין המועמדים הסנאט. אולם לאחר הבחירות של שנת 1800 והפיאסקו החוקתי שאירע בהן, תוקנה החוקה בתיקון המוזכר לעיל, בשנת 1804. כיום נבחר סגן הנשיא על ידי אותה מועצת אלקטורים שבוחרת את הנשיא, בבחירות נפרדות מהנשיא. כל אלקטור רושם בנפרד את מי הוא בוחר לנשיא ואת מי הוא בוחר לסגן הנשיא.
סגן הנשיא נכנס לתפקידו מיד לפני הנשיא הנבחר, ובטקס ההשבעה הוא נושא את השבועה שנשבעים חברי הסנאט ובית הנבחרים (בחוקה לא פורטה שבועה מיוחדת לסגן הנשיא).

תפקידיו

מעבר לתפקידו הייצוגי, החובה היחידה הנדרשת מסגן הנשיא על-פי חוקת ארצות הברית היא תפקיד נשיא הסנאט להלכה - למעשה, בראש הסנאט יושב "הנשיא הזמני" (president pro tempore), הנבחר על ידי הסנאט עצמו. כמו כן סגן הנשיא רשאי, על תקן היותו היושב ראש הרשמי של הסנאט, להשתתף בהצבעה בסנאט אך רק לצורך "שבירת שוויון". כמו כן, בתור יו"ר הסנאט, סגן הנשיא יושב בראשו בעת ספירת קולות האלקטורים בבחירת הנשיא וסגן הנשיא הבאים. ארבעה סגני נשיאים במהלך ההיסטוריה האמריקאית זכו להכריז על עצמם כעל נשיאיה הבאים של ארצות הברית - ג'ון אדמס, תומאס ג'פרסון, מרטין ואן ביורן וג'ורג' בוש האב.

סגן הנשיא למעשה

במשך זמן רב תפקיד סגן הנשיא היה תפקיד מינורי ולא חשוב, וליורשו של הנשיא המכהן במפלגה נחשב דווקא מזכיר המדינה. ג'ון אדמס, סגן הנשיא הראשון של ארצות הברית בין השנים 1789–1797 אף הרחיק לכת ואמר בסרקזם: "ארצי תיכננה עבורי את התפקיד חסר החשיבות ביותר שהאדם אי פעם המציא או אף העלה בדעתו". תומאס מרשל, סגנו של וודרו וילסון, אמר, ש"פעם היו שני אחים. אחד ירד בים והשני נבחר להיות סגן הנשיא, ואף אחד לא שמע על שניהם מאז".
תפקיד סגן הנשיא היה מינורי זמן רב לא רק בדעת הקהל, אלא גם למעשה. משנת 1791 ועד לשנת 1918 סגן הנשיא אף לא היה נוכח בישיבות הקבינט של הנשיא. וגם לאחר מכן, הנשיאים קולידג' והובר לא הזמינו את סגניהם לישיבות הקבינט שלהם.
העלייה במעמדו של סגן הנשיא באה רק בימיו של פרנקלין דלאנו רוזוולט, אשר החיה את המנהג של להזמין את סגן הנשיא לישיבות הקבינט, ומנהג זה נשמר מאז ועד היום. מאידך גיסא, רוזוולט לא סיפר לסגנו האחרון, טרומן, את הכל: כך, למשל, הוא לא סיפר לו על "פרויקט מנהטן". עם זאת, חשיבותו של סגן הנשיא בתודעת הציבור עלתה, ובשנת 1949 הקונגרס של ארצות הברית הפך בחוק את סגן הנשיא לאחד מארבעת החברים הקבועים במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית.
הנשיא אייזנהאואר הדגיש את היות סגן הנשיא האיש השני אחרי הנשיא לא רק בתואר אלא גם בפועל בכך, שהורה לסגנו, לימים נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון, להחליפו בניהול ישיבות הקבינט בהיעדרו. עובדה נוספת אשר מדגישה את חשיבותו של סגן הנשיא כיום היא, שכיום סגני נשיאים רבים מתמודדים על תפקיד הנשיאות לאחר פרישת מי שכיהן כנשיא מעליהם (אם כי הם לא תמיד מצליחים בכך); לפני כן, כאמור, ל"מקפצה" לנשיאות ארצות הברית נחשבה משרת מזכיר המדינה.
כיום תפקידיו של סגן הנשיא הם, בנוסף לכך, לשמש כדובר של הממשל, לייעץ לנשיא ולייצג את ארצות הברית. פעמים רבות מי שמייצג את ארצות הברית באירועים בינלאומיים הוא דווקא סגן הנשיא ולא הנשיא.
סגן הנשיא ומשפחתו מתגוררים במעון רשמי בעיר וושינגטון.
מרדכי אליעזר ובר

הרב מרדכי אליעזר ובר (וועבער, "הרב מאדא", תקפ"ב, 1822 - כ"ז בתמוז תרנ"ב, 1892) היה רב חסידי-הונגרי.

ביוגרפיה

נולד לרבי דוד ולליבאל'ה מפטרוביסלה (אז בהונגריה תחת שלטון בית הבסבורג ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום סרביה), תלמידו של החתם סופר וצאצא ל"מגן אברהם". אחיו נפטרו ממחלות שונות, והוא נשאר בן יחיד להוריו. בבחרותו נסע למאקווא, ולמד 5 שנים אצל רבי שלמה זלמן אולמן ה"יריעות שלמה" שהסמיכו לרבנות. בשנת תקצ"ט הספיק ללמוד חצי שנה אצל החתם סופר, טרם פטירתו. לאחר מכן למד שלוש שנים בבוניהד אצל הרב יצחק משה פערלס, רבה של אייזנשטט, שהסמיכו אף הוא לרבנות. כמו כן הוסמך על ידי הרב יחזקאל בנט רבה של נייטרא. 
בשנת תר"ד נישא לשרה יהודית בתו של רבי פנחס לייב פרידן רבה של קומארום (קאמארן)  (נפטרה בי"ז באב תרס"ב). התגורר ליד אביו בפטרוביסלה. בהיותו בן 27 נרצח אביו על ידי פורעים סרבים, והוא עבר לגור בבאצ'קה. בשנת תרי"ב התקבל לרב בעיר מולדתו פטרוביסלה ובשנת תרי"ג מונה גם לרבה של אדה, במקום הרב יעקב היילברון, שנרצח אף הוא על ידי פורעים. תחת רבנותו היו גם היישובים הסמוכים בצ'ה, מול ופולדוואר.
הנהגתו ברבנות הייתה תקיפה וקנאית, ובשל כך הוא סבל מהתנגדות פנימית. הוא עשה רפורמות בנושא השחיטה, דבר שעורר מחלוקות נגדו. לאחר תקופה שראה שמצב השחיטה אינו שפיר, הפסיק לאכול בשר. הוא עסק גם בלימוד ילדים, ולילדיו הביא מלמד מקרקוב, הרב משה יוסף יוקר, לימים רבה של ברזפניק. בהשפעת המלמד שהיה חסיד צאנז, הוא החל לנסוע לרבי חיים מצאנז. בעצת רבי חיים הוא למד את מלאכת השחיטה וכך יכל לחזור לאכול בשר. רבי חיים חיבבו וכינהו "רב אדא בר אהבה" (רבה של אדא, בנה של ליבא, אהובה ביידיש), פרפרזה לאמורא רב אדא בר אהבה. 
לפני פטירתו ציווהו אביו, שהיה חובב ארץ ישראל, והיה גבאי צדקה למעות ארץ ישראל, שיעלה ארצה. לאורך השנים הוא חפץ לעלות אך אשתו סירבה לתת לו. הוא שכל שלושה בנים, ותלה זאת בהתעכבותו מקיום צוואת אביו. בשנת תר"ל נאותה אשתו לתת לו לעלות, והוא התפטר מרבנותו והחל בהכנות לעלייה. לאחר שכבר יצא לדרכו, חזרה בה אשתו מהסכמתה. הוא נע 17 שבועות מכפר לכפר, בחפשו מקום מגורים, עד שבהוראת רבו מצאנז, קיבל את רבנות וולווה הסמוכה לסיגט. הוא התנה את קבלת הרבנות רק לשלוש שנים, כשלאחר מכן יעלה ארצה. בתקופה זו נסע גם שלוש פעמים לרבי יצחק אייזיק מזידיטשוב. 
לאחר פטירת חמיו בשנת תרל"ה, שלוש וחצי שנים לאחר קבלת הרבנות בוולווה, עלה ארצה עם בניו ר' דוד ור' בן ציון. הוא החליט שלא לכהן ברבנות. בשנתו הראשונה בארץ ישראל נסע להונגריה בשליחות כולל שומרי החומות, כשהוא מנצל את ההזדמנות לנסוע לרבו, רבי חיים מצאנז. בהיותו בירושלים הצטרף למערכות על החינוך בראשות המהרי"ל דיסקין והרב יוסף חיים זוננפלד. הוא הוציא ספר "נובל העלים" נגד לימוד שפות זרות. עקב מלחמותיו ירדו מתנגדיו לחייו אך הוא המשיך בפעולותיו. המהרי"ל דיסקין העריצו, והפעם היחידה שהשתתף בהספד, הייתה בהספדו של הרב זוננפלד על הרב ובר. 
בתשרי תרנ"ב נכנס יחד עם ר' שמעון הויזמן (חברונער) למערת המכפלה לאחר ששיחדו את השייח' ששמר על המערה בכך שר' שמעון ויתר לו על חוב. הם נכנסו כשהם מחופשים לנשים ערביות, אך שכחו ספר תהילים במערה והערבים שמצאוהו עוררו מהומה שכמעט וגרמה לרדיפות ופוגרומים. למעשה הצליח ר' שמעון להשתיק את המהומה.

ניגונו

הרב ובר הלחין ניגון, אשר מפורסם כיום כ"ניגון פורים של תולדות אהרן".

משפחתו

כאמור הוא שכל שלושה בנים. שני בניו הנוספים היו דוד (נפטר תר"צ), חתן רבי אהרן זליג ליפשיץ רבה של וישניצה; ובן  ציון (תרכ"א תרע"ח). בנו של האחרון היה שמואל אהרן שזורי.
עלה (עמותה)

הקמה

רשת מעונות עלה הוקמה בשנת 1982 על ידי הורים לילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית במטרה להוות בית חם ולתת מענה טיפולי ושיקומי לאוכלוסייה זו.

התרחבות

עלה מפעילה ברחבי הארץ ארבעה מרכזים המעניקים טיפול מקצועי ליותר מ-850 תינוקות, ילדים, מתבגרים ומבוגרים. המרכזים הם בירושלים, בבני ברק, בגדרה ובנגב. הם פועלים בסטטוס מלכ”ר ומעניקים שירותים בתחומי הרפואה, הסיעוד, הפרא רפואי, השיקום, החינוך המיוחד ופעילויות הפנאי לאוכלוסיות אלה.
בנוסף, מפעילה עלה מרפאות אמבולטוריות לטיפול בילדי הקהילה.
במרכזי עלה ברחבי הארץ מועסק צוות מקצועי שלו התמחות ספציפית בתחומים הנדרשים. הצוות כולל: מורות, גננות, סייעות שיקומיות, פיזיותרפיסטיות, מרפאות בעיסוק, קלינאיות תקשורת, הידרו-תרפיסטים, תזונאים, רופאים, אחיות, צוות פסיכו-סוציאלי ומטפלים רגשיים במוזיקה, אמנות ועוד. 
הפעילות מבוססת לדברי העמותה על אמונה חזקה ביכולותיהם של המטופלים להגיע להישגים ולחיות חיים נוחים, איכותיים ומאושרים ככל האפשר. זאת תוך שמירה על כבודם העצמי, טיפוח אישיותם ושילובם במשפחה, בחברה, ובקהילה. הנהלת עלה מעודדת את בוגריה להיות חלק יצרני בחברה הישראלית. הם עוסקים, בין השאר, בהכנת מוצרי יודיאקה ופריטי נוי בעבודת יד, הנמכרים ליחידים, לארגונים ולחברות כשי עם ערך מוסף. במעונות ירושלים, בני ברק וגדרה מאוכלסים ילדים מגילאי 0–21, ובנגב מאוכלסת האוכלוסייה הבוגרת. 
יו"ר ומייסד העמותה הוא הרב אליעזר פישהוף, מנכ"ל עלה הוא יהודה מרמורשטיין.

סניפי עלה

הסניף בבני ברק היה הראשון שנפתח והוא מונה נכון ל-2014 למעלה מ-200 פעוטות, ילדים, מתבגרים ובוגרים המשולבים במסגרות החינוך השונות. חלק מילדים אלה מתגוררים בפנימייה של המקום וחלקם חוזרים לביתם בכל סוף יום. בעלה בני ברק ניתן למצוא: מעון יום שיקומי, גנים, בית ספר, בניין המשרת את הבוגרים אשר סיימו את לימודיהם במקום, פנימייה, מחלקה סיעודית מורכבת, מרפאה לטיפולים פרא-רפואיים ועוד..
עלה ירושלים - מונה כ-80 ילדים בגילאי 0–40. המקום הוא פנימייה עבור הילדים אשר חוזרים לעיתים הביתה (לשבתות, חגים ועוד). ובמסגרתו יוצאים גם לפעילויות רבות מחוצה לו. בנוסף במקום בית ספר עבור חלק מהדיירים. הילדים במעון סובלים ממוגבלות שכלית התפתחותית וזקוקים לסיוע סיעודי 24 שעות. בעלה ירושלים ישנה התנדבות פעילה ורחבה של מתנדבים.
עלה גדרה - הוקם בשנת 1995 ומונה כ-95 ילדים. המעון נותן שירות לבוגריו אשר סיימו את לימודי החינוך המיוחד ומעניק להם פעילויות פנאי וחברה.
עלה נגב - משמש ככפר שיקומי למבוגרים בעלי לקות שכלית המשולבת עם לקות נוספת.
מאורו פיקוטו

ביוגרפיה

פיקוטו נולד ב-25 בדצמבר 1966 בעיירה בשם 'קאבור' ליד טורינו. מגיל נעורים חלם להיות יוצר מוזיקה אך הבין שקודם עליו להיות דיג'יי. בשנת 1989 לאחר שניצח בתחרות תקליטנים מקומית הוא פגש את דניאל דבולי, חבר בהרכב הדאנס בלאק בוקס שהיה שם כדי לקדם את הסינגל שלהם "Ride on Time". פיקוטו ודבולי הפכו לחברים ודבולי נתן לפיקוטו להיכנס לתחום ההפקה. בשנת 1991 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "We Gonna Get" תחת השם RAF שהפך ללהיט באירופה]. עם הצלחת הסינגל הפך שמו לשם מבוקש וזמרים/הרכבים רבים שלחו אליו בקשות שיבצע הפקות לשירים שלהם ורמיקסים.
בשנת 1996 הוציא סינגל ראשון תחת שמו מאורו פיקוטו ""Bakerloo Symphony" הגיע למקום הראשון במצעד הלהיטים האיטלקי ושהה שם במשך תשעה שבועות. באותה שנה פיקוטו הפך לבעלים של Media Records.
הסינגל ""Komodo (Save a Soul)" שיצא בשנת 2000 הגיע למקום ה-13 במצעד האנגלי (הגבוה ביותר שאליו הגיע) והפך את פיקוטו לאומן בעל שם עולמי ואף הגיע איתו לתוכנית המוזיקה הפופולרית של בי.בי.סי, 'Top of the Pops' והיה הדיג'יי הראשון שתיקלט בשידור חי בתוכנית. באותה שנה הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו "The Album". פיקוטו המשיך לשחרר להיטים וגם לעשות רמיקסים לאמנים רבים כגון: U2, יורק, ג'ימי סאמרוויל, Pet Shop Boys ועוד. בשנת 2002 פיקוטו הקים את הלייבל 'Bakerloo Music' והוציא דרכו חמישה אלבומים נוספים.
במהלך הקריירה שלו הוא זכה בפרסים רבים, ביניהם: התקליטן הבינלאומי הטוב ביותר, בטקסי פרסי המוזיקה בגרמניה, דנמרק, שוודיה, אירלנד, ספרד והולנד. המפיק הטוב ביותר והשיר הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה הגרמני, והדיג'יי הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה של איביזה בשנת 2005.
הנס פון אהלפן

ביוגרפיה

אהלפן נולד בברלין, שבקיסרות הגרמנית, בשנת 1897. הוא התגייס לצבא הקיסרי הגרמני באוקטובר 1914. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה, והועלה לדרגת לויטננט. לאחר המלחמה המשיך לשרת בצבא החדש, הרייכסווהר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החזיק אהלפן בדרגת אוברסט-לויטננט. הוא פיקד על כוחות בחזית המזרחית, ומאוחר יותר הועבר לנורווגיה. בינואר 1945 הועלה לדרגת גנרל-מיור, ומונה בידי פרדיננד שרנר למפקד העיר ברסלאו (ורוצלב), שהיטלר הכריז עליה כעל "מבצר" שיש להגן עליו בכל מחיר. אהלפן הסתכסך עם מושל העיר קרל האנקה, שדרש ממנו לבצע מספר תוכניות בלתי מציאותיות בעליל. האנקה היה מקורב להיטלר ושרנר, והצליח לשכנע אותם להחליף לקראת סוף המצור על ברסלאו את אהלפן בהרמן ניהאוף. בפברואר 1945 השלימו הרוסים את המצור על העיר, כשהם לוכדים בתוכה חיל משמר בן 80,000 חיילים גרמנים וכן אזרחים רבים, כלפיהם הפעילו האנקה ושרנר אמצעים של טרור כדי לגרום להם להילחם, כאשר שאר ערי גרמניה (לרבות ברלין) כבר נכנעו. ברסלאו נכנעה ב-6 במאי 1945, לאחר שבמצור נהרגו עשרות אלפי אזרחים.
אהלפן לא נכח בברסלאו בעת הנפילה. הוא שירת בחזית המערבית, וב-17 באפריל 1945 הוא נפל בשבי. הוא שוחרר ב-30 ביוני 1947, ונטש את הצבא לטובת קריירת כתיבה. ספרו הראשון, "הקרב של מבצר ברסלאו" ("Der Kampf der Festung Breslau"), פורסם ב-1957 והיה להצלחה. אהלפן החליט להמשיך בכיוון זה. הוא יצר קשר עם הרמן ניהאוף, שהחליף אותו בתפקיד מפקד העיר, ויחד הם כתבו בשנת 1959 את "כך נלחמה ברסלאו" ("So kämpfte Breslau"), שהיה גם הוא להצלחה מסחררת. ב-1961 פרסם את "הקרב על שלזיה" ("Kampf um Schlesien"). אחד ממאמריו אף תורגם לעברית, דבר שגרר מחאות מצד נתן אלתרמן.  
הוא מת באוברנדורף אם נקר בשנת 1966 והוא בן 69.
שדי טוקיו

שדי טוקיו (יפנית: 東京喰種トーキョーグール ברומאג'י: Tōkyō Gūru) היא סדרת מאנגה ואנימה יפנית שנכתבה על ידי סוי אישידה. סדרה זו פורסמה במגזין השונן מאנגה, "Weekly Young Jump" מספטמבר 2011 עד לספטמבר 2014. סדרת המשך בשם "טוקיו גול:רי" החלה להתפרסם באותו המגזין באוקטובר 2014, ופריקוול בשם "טוקיו גול: ג'ק" שודר ברשת באתר "Jump Live."
סדרת אנימה בעלת כ-12 פרקים אשר מהווה עיבוד למנגה, על ידי סטודיו פיירו, שודרה בין יולי וספטמבר 2014 בערוץ Tokyo MX. עונה שנייה לסדרה, אשר עוקבת אחר סיפור מקורי בשם שדי טוקיו √A, שודרה בשמיני בינואר 2015, והסתיימה בעשרים ושישה במרס 2015. בצפון אמריקה Viz Media מפרסמת את המאנגה, בעוד Funimation רכשה את הרישיון על סדרת האנימה לצורכי שידור והפצת הווידאו הביתית.

רקע

שדי טוקיו מתרחשת במציאות חלופית שבה שדים, אשר יכולים לשרוד רק על ידי אכילת בשר אדם, חיים בין בני האדם הרגילים בחשאי, בעודם מסתירים את טבעם האמיתי כדי להתחמק מרדיפה על ידי הרשויות. יחד עם מהירות, חושים, ויכולת בנייה מחדש מואצים, שד ממוצע חזק פי כמה פעמים מאדם רגיל, בעל עור עמיד בפני נשק חודר רגיל. לשדים יש לפחות איבר מיוחד אחד המסוגל לטרוף איברים, אשר נקרא "Kagune", שבו הם יכולים להשתמש כנשק במהלך הלחימה. תכונה ייחודית נוספת של השדים היא שכאשר הם מתרגשים, צבע לובן העין של שתי העיניים שלהם משחיר, והקשתיות שלהם הופכות לאדומות, או שרק עין אחת האלה עוברת את השינוי, במקרה של חצי שד. חצי שד יכול גם להיוולד באופן טבעי כצאצא של שד ובן אנוש, או להיווצר באופן מלאכותי על ידי השתלה של איברי שד בבן אנוש. בשני המקרים, חצי-השד הוא בדרך כלל הרבה יותר חזק מאשר שד טהור. כדי לצוד את השדים קמו מספר ארגונים בחסות הממשלה.

עלילה

הסיפור עוקב אחר קאנקי קן, סטודנט שבקושי שורד מפגש קטלני עם ריזה קאמישירו, הדייט שלו אשר גילתה את עצמה כשדה, והוא נלקח לבית חולים במצב אנוש. לאחר התאוששות קאנקי מגלה כי עבר ניתוח אשר הפך אותו לחצי שד. זה קרה משום שחלק מאיבריה של ריזה הועברו לתוך הגוף שלו, ועכשיו, כמו שדים רגילים, הוא חייב לצרוך בשר אדם כדי לשרוד. השדים שמנהלים את בית הקפה "Antieku" לוקחים אותו תחת חסותם ומלמדים אותו כיצד להתמודד עם חייו החדשים כחצי שד. חלק מקשייו היום-יומיים כוללים השתלבות בחברת השדים, יחד עם הסתרת זהותו מחברת בני האדם. ולאחר מפגש עם רוצח שמתעלל בו, נותן קנאקי לצד הרצחני שבו לשלוט והופך להרבה יותר חזק.

דמויות

קאנקי קן (kaneki ken)- הדמות הראשית בסדרה. סטודנט בן 19 שאוהב לקרוא ספרים ומעדיף להיות לבד. חברו הטוב ביותר הוא הידה, ושניהם לומדים באוניברסיטה "קאמי" שבטוקיו. לאחר דייט קטלני עם ריזה קאמישירו, אישה שפגש בבית הקפה "אנטייקו" אשר אליו היה נוהג ללכת, מתגלה כי ריזה היא שדה שמנסה לאכול את קאנקי. לאחר המפגש עם ריזה, שמסתיים במותה, הוא נלקח לבית חולים במצב אנוש ולאחר התאוששות קאנקי מגלה כי עבר ניתוח להשתלת קרנית הפך אותו לחצי שד. זה קרה משום שהקרנית של ריזה הועברה לתוך הגוף שלו, ועכשיו, כמו שדים רגילים, הוא חייב לצרוך בשר אדם כדי לשרוד. תוך כדי הסתגלות למצבו החדש, הוא פוגש בטוקה, שדה שעובדת בבית הקפה "אנטייקו" שמתגלה כבית קפה לשדים. קאנקי מתחיל לעבוד בבית הקפה, ובאותו הזמן מנסה להתמודד עם חייו החדשים. לאחר שנחטף ועובר התעללות על ידי יקומו יאמורי, קנאקי משלים עם היותו שד, ומקבל אליו את ריזה ואת הצד הרצחני שבו.
אלכסנדר טרוברידג'

ביוגרפיה

טרוברידג' נולד ב-12 בדצמבר 1929 בעיר אנג'לווד שבניו ג'רזי. הוא היה בנו של אלכסנדר בול טרוברידג' הבן, פרופסור באוניברסיטה האמריקנית בוושינגטון הבירה להיסטוריה של רוסיה, ונכדו של אלכסנדר בול טרוברידג' האב, אשר כיהן בשנים 1897–1902 כדיקן לשעבר של הפקולטה לאדריכלות באוניברסיטת קורנל. אמו, ג'ולי צ'מברליין, הייתה מנהלת קרן וודרו וילסון בשנים 1942–1962. בילדותו, הוריו של טרוברידג' התגרשו והוא גדל על ידי אמו. ב-1947 למד טרוברידג' באקדמיית פיליפס שבאנדובר, מסצ'וסטס, זאת לפני שסיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון ב-1951. לאחר מלחמת העולם השנייה, עבד טרוברידג' עם ארגונים אחדים אשר שאפו לשקם את אירופה המצולקת. לאחר שעבד עבור תוכנית פנימית של האומות המאוחדות בלייק סקסס שבמדינת ניו יורק, התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה.
בשנים 1954–1965 חי טרוברידג' כאיש עסקים. ב-1965, הנשיא לינדון ג'ונסון מינה אותו לתפקיד כעוזר למזכיר מחלקת המסחר של ארצות הברית. ב-19 בינואר 1967 נהיה למזכיר המסחר בפועל, וביוני אותה שנה מונה למזכיר המסחר של ארצות הברית באורח רשמי, עד ל-1 במרץ 1968. טרוברידג' היה בעד למזג את מחלקת המסחר של ארצות הברית אל מחלקת העבודה של ארצות הברית. הוא התפטר מתפקידו על מנת לחזור למגזר הפרטי וכיהן כנשיא איגוד ההנהלה האמריקאי במאי 1968.
טרוברידג' הלך לעולמו ב-27 באפריל 2006 בגיל 76 בוושינגטון הבירה. הוא נפטר כתוצאה ממחלת גופיפי לוי. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שבוירג'יניה.
נתן רוטנשטרייך

ביוגרפיה

רוטנשטרייך נולד בעיירה סאמבור שבגליציה. אביו, אפרים פישל רוטנשטרייך, היה מנהיג מוכר בתנועה הציונית בפולין וכיהן כציר ציוני בפרלמנט הפולני, עד עלייתו לארץ ב-1935. לאחר עלייתו היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית ויזם מפעלים כלכליים.
בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער הציונית- חלוצית "גורדוניה". חברי התנועה היו מחויבים להגשמה: עלייה ארצה והצטרפות להתיישבות הקיבוצית, אולם הנהגת התנועה החליטה לאפשר לו ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. עם עלייתו בשנת 1932, בגיל 18, החל את לימודיו ובחופשותיו עבד בחקלאות בקיבוץ חולדה.
בשנת 1938 קיבל תואר דוקטור. הוא השתלם באוניברסיטת שיקגו והצטרף לסגל החוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית ב-1950. בשנים 1958–1962 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח ובשנים 1965–1969 כרקטור האוניברסיטה. 
נמנה עם מקימי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ובעת פטירתו היה סגן הנשיא שלה. היה בין הפעילים בהקמת הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, והיה היו"ר הראשון שלה. 
פרסם 80 ספרים ויותר מאלף מאמרים בשפות שונות. בנוסף הרבה לכתוב מאמרים בעיתונות היומית ולהשתתף בשיח הציבורי.
היה מיוזמי ומנסחי מכתב בקשת החנינה עבור אדולף אייכמן, יחד עימו חתמו על המכתב הפרופסורים מרטין בובר, הוגו ברגמן, עקיבא ארנסט סימון ואחרים.

הנצחה

הוועדה לתכנון ותקצוב של המועצה להשכלה גבוהה ייסדה מפעל מְלַגות לדוקטורנטים מצטיינים במדעי הרוח בכל האוניברסיטאות בארץ הנושא את שמו. בירושלים ישנה כיכר על שמו ליד תיאטרון ירושלים, בבאר שבע ישנו רחוב על שמו לציון תרומתו לביסוסה של אוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. כמו כן ספריית המכון הטכנולוגי בחולון נקראת על שמו.
שוטר בגן ילדים

עלילה

ג'ון קימבל הוא שוטר עקשן העובד לרוב לבד. קימבל מנסה להרשיע את סוחר הסמים קאלן קריספ ולבסוף מצליח לאסור אותו בחשד לרצח, כאשר העדה היחידה שלו היא עדה בשם סינדי - אשר רכשה ממנו סמים. קימבל והשוטרת אוהרה סבורים שאשתו של קריספ, הפרודה ממנו ומתגוררת עם בנה בעיר אסטוריה שבמדינת אורגון שבארצות הברית שומרת על רווחיו של קריספ, ושניהם יוצאים למצוא אותה. אוהרה אמורה הייתה להיות בתפקיד סמוי בגן הילדים בו לומד בנו של קריספ, אולם בהגיעם לעיר לקתה אוהרה בהרעלת קיבה וקימבל נאלץ ללמד בגן הילדים בעצמו בניסיון לאתר את רעייתו של קריספ.
בתחילת דרכו של קימבל הוא מתקשה ללמד, ומנהלת בית הספר, הגברת שלווסקי (המגולמת על ידי לינדה האנט) מקשה עליו, אולם במהרה הוא מצליח למצוא דרך ללמד את הילדים באמצעות שימוש בתרגילי משמעת משטרתיים ובחמוס שלו. קימבל מתאהב בג'ויס, מורה המלמדת בבית הספר - אימו של אחד מתלמידיו בשם דומיניק, אולם מגלה כי היא רעייתו של קריספ. כאשר סינדי נרצחת מגיע קריספ לבית הספר ומנסה לחטוף את בנו. קימבל מונע את החטיפה והורג את קריספ (אף שהוא נורה על ידי אימו של קריספ). לאחר החלמתו מחליט קימבל להישאר בבית הספר ולהמשיך ללמד כמורה בגן הילדים.

צילומי הסרט

בשלב הליהוק נשקלו השחקנים דני דה ויטו וביל מוריי לתפקיד קימבל, אולם לבסוף נבחר שוורצנגר לתפקיד.
צילומי החוץ צולמו בעיר אסטוריה שבמדינת אורגון, בבית הספר היסודי ג'ון ג'ייקוב אסטור (Jacob Astor Elementary School). תוכו של בית הספר צולם באולפני יוניברסל בהוליווד שבקליפורניה. הצילומים בוצעו בחופשת הקיץ אולם השתתפו בהם תלמידים רבים של בית הספר ומורי בית הספר כניצבים.
במהלך הסרט לועג שוורצנגר הן למוצאו האוסטרי (בעיקר באמצעות חיקוי המבטא האוסטרי על ידי אוהרה שמתחזה לאחותו). כמו כן בסיום הסרט, כאשר קימבל שב ללמד בבית הספר הוא אומר "I'm back!‎" - רמז למשפטו הידוע "I'll be back" מסרט נוסף של שוורצנגר שיצא לאקרנים באותה שנה, "שליחות קטלנית 2".
אצטיל קואנזים A

יצירת אצטיל קואנזים A על ידי פירובט דה-הידרוגינז ופירובט פורמאט ליאז במיטוכונדריה

המרה אוקסידטיבית של פירובט לאצטיל קואנזים A נקראת תגובת פירובט דה-הידרוגינז. התגובה משופעלת על ידי הקומפלקס האנזימטי פירובט דהידרוגינז. ישנן אפשריות אחרות להתמרות בין פירובט לאצטיל קואנזים A. למשל, שינוי הקונפורמציה של פירובט לאצטיל קואנזים A וחומצה פורמית על ידי תגובת פירובט פורמאט ליאז . בתגובה זו אין חמצון או חיזור.
היכל התהילה (תוכנית טלוויזיה)

כללי

בתוכנית השתתפו 12 זמרים וזמרות המייצגים ז'אנרים שונים ומגוונים של המוזיקה הישראלית, אשר לכל אחד המטען המוזיקלי האישי שלו וסגנונו הייחודי: אבי ביטר, אבי טולדנו, אביבה אבידן, אדם, איגי וקסמן, אילנה אביטל, אלונה דניאל, אריק סיני, בני אלבז, דפנה ארמוני, רוחמה רז ומייקל הרפז. מנחי התוכנית הו עינת ארליך וזוהר ישראל. התוכנית תיעדה את התמודדותם של המשתתפים עם משימות מוזיקליות שקיבלו, במטרה "לכבוש מחדש" את מקומם בשוק המוזיקה הישראלי. הם ביצעו שירים הנחשבים לנכסי צאן ברזל בתרבות המקומית.
התוכנית כללה מבט אל חדר החזרות של הזמרים, הופעות יומיות של אורחים מוזיקליים שהגיעו להיכל, ומופע מרכזי שהתקיים מדי ערב בשעות 18:00 - 20:00 בליווי להקה, שהיוותה תחרות מוזיקלית בשידור חי, במהלכו התחרו הזמרים בביצועים חיים של שירים ישראליים מכל התקופות. הזמרים ביצעו גרסאות כיסוי ללהיטים עבריים, יצרו שירים חדשים, וביצעו שירים מקוריים. בתוכנית התארחו מדי יום זמרים צעירים וותיקים.

מהלך התוכנית

מדי בוקר קיבלו הזמרים את השירים לקראת התחרות בערב ותועדו במהלך החזרות עם המנהל המוזיקלי תמיר קליסקי, ממייסדי להקת "אתניX".
הזמרים הופיעו וקיבלו ציונים מהזמרים האחרים בתוכנית, וכך נקבעה רשימת המועמדים להדחה. בעקבות מריבות בין הזמרים שונה לאחר מספר שבועות שונה התקנון וחלוקת הציונים הפכה להיות אנונימית. בהמשך, הציונים הוענקו על ידי צוות שופטים שצורף לתוכנית, ובהם קובי אשרת, יוני רועה, אלדד שרים, מירית שם אור ושי להב. 
אחת לשבוע לפי הצבעת צופי הערוץ, הודח אחד מהזמרים  מהתוכנית, כאשר הזמר שנשאר אחרון בהיכל, בני אלבז, הוכרז כמנצח בתחרות.
"היכל התהילה" עוצב בהשראות מוזיקליות עם "קיר תהילה" שהורכב מרגעי השיא בקריירה של הזמרים, תמונות עבר נוסטלגיות, פרסים וגביעים מתחרויות שונות, קטעי עיתונות ואלבומי זהב. כמו כן, הוא הכיל חדר חזרות מקצועי, אולפן שידור מיוחד ובמת הופעות גדולה בחוץ אשר ממנה מועבר מדי יום המשדר המרכזי.