google/wiki40b huggingface dataset:
כיסוי החלות

כיסוי החלות הוא מנהג הלכתי עתיק לפיו יש לכסות את החלות של סעודת השבת בשעת הקידוש. לשם כך נהוג להשתמש כיום במפית לחלות, שהיא יריעת בד או עור (לרוב מרוקמת).

התפתחות המנהג

מקורו של המנהג הוא מהדין שנאמר בתלמוד "אין מביאין את השולחן (שולחן קטן שעליו נמצא הלחם) אלא אם כן קידש, ואם הביא - פורס מפה ומקדש". דין הזה מתייחס לנוהג בעבר להציב שולחן קטן ונייד לפני כל אחד מהסועדים.
בזמן מאוחר, כשנוהג זה הוחלף בשולחן מרכזי אחד, כתבו התוספות כי כאשר השולחן כבד ואינו נייד, מביאים את החלות קודם לקידוש, ופורסים עליהן מפה קודם לקידוש, וכך דעתם של רוב פוסקי ההלכה. עם זאת, הגר"א היה נוהג שלא להביא את הלחם לשולחן עד אחרי קידוש, וכך נוהגים ההולכים בדרכו. בקיצור שולחן ערוך כתוב שיש לכסות גם מיני מזונות בעת קידוש הבוקר.

טעם המנהג

בטור מובאים שלושה טעמים לשימוש בכיסוי חלה; הראשון על פי הגמרא, שיהיה ניכר שהחלות הובאו לכבוד שבת. טעם זה הוא בעיקר לשורש המנהג, להביא את השולחן בתחילת הסעודה. אך סיבה זו שייכת גם כיום, כי על ידי כיסויין נראה כאילו אינן כאן ונראה שהובאו רק כשמסירים את המפה בתחילת הסעודה.
השני על פי הירושלמי, זכר למן שניתן לבני ישראל במדבר, שהיה מוגן מלמעלה ומלמטה בטל שמים, ולכן מניחים את הלחם משנה שהוא זכר למן, כשמפת השולחן תחתיו וכיסוי חלה מעליו.
השלישי הוא שמדין סדר הקדימות בברכות יש לברך קודם על הלחם ואחר כך על היין, אך בשל האיסור לאכול לפני ה"קידוש", צריכים לקדש קודם, ולכן מכסים את החלות עם כיסוי חלה כדי לא "לביישן". או שעל ידי הכיסוי זה נחשב שהן אינן נמצאות על השולחן.
החלות נשארות מכוסות עד בציעת החלה, אז כבר אין צורך בכיסוי החלות.
הפועל היוצא להלכה (נפקא מינה) מההבדל בין טעמי המנהג הוא, שלפי הטעם השלישי, כשמקדשים על הפת אין צורך בכיסוי החלות. בעל החיי אדם כתב עוד הבדל, האם צריך לכסות גם בזמן ברכת המוציא, שלפי הטעם השני אז עיקר זמן הכיסוי כי לחם משנה הוא כנגד המן שירד ביום שישי במנה כפולה, אך לפי הטעם השלישי כבר אין צורך בכיסוי. המגן אברהם כתב שגם לפי הטעם הראשון מספיק לכסות בזמן הקידוש, וכבר ניכר בזה שהחלות הובאו לכבוד שבת, והפרי מגדים כתב שגם לפי הטעם השני מספיק לכסות בזמן הקידוש ומספיק שאז נעשה זכר למן.

סוגי כיסויים

כיום נהוג לרוב לכסות את החלות בכיסוי ייעודי ומעוטר.
יש כיסויי חלות המעוטרים בעיטורים משמעותיים יותר, כמו פסוקים המתייחסים לשבת, או בעיטורים בצבעי כסף וזהב עליהם מעוטרת סעודת שבת גדולה. בדרך כלל כתוב על הכיסוי "לכבוד שבת ויום טוב" (את החלה מכסים גם בעת קידוש בחגים) או "לכבוד שבת קודש".
יש המשתמשים בכיסוי שונה ומיוחד לפסח, כזה שלא נגעה בו חלה או מאפה הנחשב לחמץ, אך יש המסתפקים בכיבוס הכיסוי הרגיל המשמש לשבתות השנה.
הקיץ גווע

השיר

ביאליק מספר על הצבעים בסתיו המזרח-אירופי, ובתיאורו הוא מתאר את תום הקיץ כתקופה מרהיבה אך מורבידית. לאחר מכן, ביאליק מתמקד בפרדס המתרוקן, כשרק אנשים מעטים מטיילים בו, ומביטים אל החסידות הנודדות לאקלים חמים יותר. אנשים מעטים בלבד יוצאים לטייל עתה כדי להביט ביופיו של ההווה. האחרים כנראה כבר טרודים בהכנות ליום המחר.
הבית האחרון נצבע כבר בצבעים אפרוריים, כאשר הסגרירות שבחוץ פורצת אל תוך הבית. האנשים הפשוטים לא יכולים להרשות לעצמם לראות את היופי שבסתיו, והם צריכים לבדוק אם נעליהם טובות להליכה בשלג, לתפור טלאים על בגדיהם ולהכין מזון לחורף, במקרה זה תפוחי אדמה, משום שהיו מזון יסוד במזרח אירופה.

פירוש השיר

אמנם הסתיו יפה, אבל אחריו בא החורף, שאתו מזג אויר קר וקשה להיות זמן רב מחוץ לבתים. לכן נצבע הנוף היפה של הסתיו בצבעי מוות וגסיסה. לכן גם "מתייתם הלב", כלומר ישנה תחושה של דיכאון, עצב, פחד ובדידות בחורף.
בתי השיר מציגים תהליכי מעבר: התחלפות העונות - הקיץ גווע, הסתיו נוכח והחורף מתקרב; התקרבות מהכללי אל הפרטי - מהטבע, לפרדס ולבסוף לבית, כמטפורה לעצבות שמתגברת.
הקריאה בסוף השיר מציגה את הדילמה העומדת בבסיסו. האם אפשר ומותר לתפוס בעמדה רומנטית כלפי העולם, או שיש להתרכז בצד המעשי של החיים היומיומיים?
ארקוזה

ארקוזה - סלע משקע, סוג של אבן חול "בלתי מבוגרת" שנוצרה מהתפרקות של סלעי יסוד חומציים (גרניט) ומאופיינת בכמות של מעל ל-25% פצלות השדה וחרסיות. העובדה שהסלע מכיל כמות רבה של פצלות השדה שהם מינרלים בלתי יציבים מעידה על כך שהסלע נוצר בתנאים בהם לא הייתה תקיפה כימית של הסלע, אם משום שהסלע נוצר באקלים קיצוני (צחיח או קוטבי) או שהסלע כוסה מיד. חלק מאבני החול הנוביות בישראל מהוות דוגמה לארקוזה.
ג'ון סיבן

ביוגרפיה

סיבן התאמן תחת הדרכתו של לורי לורנס בבריזביין, קווינסלנד. הוא נודע בכינויו ה"שרימפ" עקב קומתו הנמוכה: 1.73 מטר. זאת בניגוד למתחרהו השחיין המוביל בעולם בתחום שלו מיכאל גרוס שכונה האלבטרוס בגלל קומתו הגבוהה במיוחד. 
לראשונה השתתף סיבן במשחקי חבר העמים שנערכו בעיר מגוריו, בריזביין בשנת 1982 בהיותו בן 15 וחצי בלבד, שם זכה במדליית ארד במשחה ל-200 פרפר. בנוסף, הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.

ההישג המטאורי

ההכנות לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נמשכו במרץ. במשחקים עצמם במשחה ל-200 מטר פרפר סיבן שחה במסלול השישי לצדם של רפאל וידאל מוונצואלה, גרוס, ופאבלו מוראלס האמריקאי שיאן העולם ב-100 מטר פרפר. במהלך 150 המטרים הראשונים הוא שמר על שלושת השחיינים המפורסמים. ב-50 המטרים האחרונים ובפיגור קל אחריהם, החל סיבן ל"פתוח מבערים", להגביר מהירות, לסיים ראשון ולזכות במדליית זהב בשיא עולם חדש של 1:57.04 דקות, שיפור של מאית אחת בלבד. הוא סיים לפני גרוס הגרמני 1:57.40 דקות ווידאל 1:57.51 דקות. סיבן שיפר את שיאו האישי ביותר מ-4 שניות. בנוסף, הוא זכה במדליית ארד כששחה במוקדמות 4x100 מטר מעורב (האוסטרלים סיימו במקום השלישי בגמר).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1985 זכה סיבן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.78 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן בשנת 1985 זכה סיבן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.97 שניות, לפני ביונדי (54.03 שנמיות) וגרוס (54.16 שניות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריזביין בשנת 1987 זכה סיבן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.21 שניות.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים סיבן במקום הרביעי המאכזב עבורו במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.33 שניות. המנצח במשחה היה אנתוני נסטי הסורינאמי 53.00 שניות שהפתיע את מאט ביונדי האמריקאי במאית אחת מהר יותר. שלישי סיים אנדי ג'יימסון הבריטי 53.30 שניות. בנוסף, הוא השתתף במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:45.85 דקות. סיבן לא ניבחר להשתתף במשחה ל-200 מטר פרפר ובכך לא יכול היה להגן על תוארו.
סיבן השתתף גם באולימפיאדת ברצלונה (1992) במשחה ל-100 מטר פרפר. הוא לא הצליח להתברג לגמר כשקבע במוקדמות זמן של 54.67 שניות. בגמר ב' הוא סיים במקום השני (עשירי כללי) בתוצאה של 54.73 שניות. בנוסף, השתתף סיבן במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב וסיים במקום השביעי בתוצאה של 3:42.65 דקות.
דליה עמיהוד

דליה עמיהוד (1941 - 3 בינואר 2017) הייתה זמרת ישראלית, מחלוצות הזמר המזרחי בישראל.

ביוגרפיה

עמיהוד החלה את פעילותה כזמרת בשנות ה-50. סגנון שירתה לא היה מקובל באותה עת, ולטענתה על רקע זה היא הוחרמה ושיריה לא הושמעו ברדיו.
בין השנים 1962–1964 הופיעה באיראן, שרה שירים בפרסית והופיעה שם עם הזמר הארמני-איראני ויגן דרדריאן, שהיה פופולרי באיראן.
היא הופיעה ושרה בישראל גם בשפות עברית, טורקית ויידיש. היא נהגה להופיע בערבי שירה בציבור. הופיעה שנים רבות במועדון הזמר "היקב" בראשון לציון.
עם שיריה הידועים נמנים "סיגל" (שכתב והלחין אריס סאן), "סלע בודד", "פרח הלימון" ו"רק חיוך אחד" (שאותו שרה עם יהורם גאון). בין השירים השונים שביצעה היו "שיבולת בשדה", "הורה ממטרה", "ערב של שושנים", "נערה ושמה כנרת" ושירים נוספים.
היא הוציאה מספר אלבומים שכללו שירי ילדים ושירי ארץ ישראל, ובהם שלושה אלבומים בסדרה "לכל האוהבים לשיר".
עמיהוד נפטרה בביתה בגבעתיים ב-3 בינואר 2017, בגיל 75.
אלכסנדר פיינס

קורות חיים

פיינס נולד בתל אביב למיכאל ולנעמה, וגדל ברודזיה. ב-1967 סיים תואר ראשון במתמטיקה ובכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1968 יצא ללימודי דוקטורט בכימיה פיזיקלית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שבארצות הברית אותם סיים ב-1972. באותה שנה הצטרף לסגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ב-1975 מונה לפרופסור חבר וב-1980 לפרופסור מן המניין. ב-1993 מונה לקתדרת הנשיא באוניברסיטה ומ-1998 הוא פרופסור מחקר בקתדרה על שם גלן תיאודור סיבורג. במקביל הוא מכהן כחוקר במעבדה הלאומית לורנס ברקלי ובמכון המחקר QB3. 
פיינס הוא מחלוצי המחקר והיישום בתחום התהודה מגנטית גרעינית, יחד עם המנחה שלו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ג'ון וואוו, המציא את שיטת קיטוב-הביניים והסחרור בזווית-הקסם. באוניברסיטת קליפורניה בברקלי המשיך את מחקריו בתחום שסייעו לפיתוח הענף. 
פיינס הוא עמית זר בחברה המלכותית הבריטית וחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. 
נשוי לדיצה ואב לחמישה ילדים. בעבר היה נשוי לאיילה מלאך-פיינס.
קחי לך

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ריטה ומשי קלינשטיין, הולחן על ידי אלנתן שלום והופק על ידי גלעד שמואלי.
במקור השיר הוא מכתב שכתבה ריטה למשי, לפני שבתה טסה לטיול בחוץ לארץ לאחר שירותה הצבאי. על הטקסט המקורי, שנקרא בהתחלה "צידה לדרך", הוסיפה משי בית משלה, בו היא עונה לאימה ובכך יוצרות השתיים דיאלוג מושר. זהו שיתוף הפעולה הראשון של ריטה ומשי.

מצעדים

השיר זכה להצלחה, נכנס למצעד השבועי הרשמי של מדיה פורסט בשבוע 42 לשנת 2017 שהחל ב-15 באוקטובר היישר אל המקום השישי, בשיאו הגיע השיר למקום השלישי ושהה 2 שבועות (שבוע 43-44) במקום השלישי, מה-22 באוקטובר ועד ה-4 בנובמבר ויצא מהמצעד בשבוע 49 שהחל ב-3 בדצמבר. סך הכל השיר צעד 7 שבועות במצעד (שבוע 42-48).
במצעד השנתי של כאן גימל דורג השיר במקום ה-23 ובמצעד השנתי של גלגלצ דורג במקום ה-40.
במצעד העשור של כאן גימל דורג השיר במקום ה-70 וביוטיוב נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות שלו עומד על יותר מ-4.5 מיליון צפיות.
מרדכי בן יחזקאל

מרדכי בן יחזקאל (האלפרין) (ז' באדר תרמ"ג - כ"ט בכסלו תשל"א, 1883 – דצמבר 1970) היה מורה, מסאי, סופר, פולקלוריסט וחוקר חסידות ישראלי יליד גליציה. מחבר קובץ סיפורי העם המונומנטלי "ספר המעשיות" (1925–1929; תשי"ז–תשי"ט). חתן פרס ביאליק לספרות יפה (1961).

ביוגרפיה

בן יחזקאל נולד בשם מרדכי האלפרין בגלינא (Glinyany) שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת תרמ"ג (1883), בן ליחזקאל האלפרין, מצאצאי הרב יחיאל היילפרין, בעל "סדר הדורות", ולחנה לבית קנֶלר (קנעלר).
למד ב"חדר" ובבית מדרש, והמשיך בלימודים פרטיים עד שעבר בחינת בגרות, ולאחריה למד באוניברסיטאות ברן, ברלין ווינה. בשנת 1913 היה ציר בקונגרס הציוני ה-11 בווינה.
בשנים 1918–1920 עבד כמורה לעברית בגימנסיה הפולנית-יהודית בלבוב, ובתקופת הכיבוש הרוסי ומלחמת העולם הראשונה היה חבר "ועד העזרה ליהודי גליציה".
באוקטובר 1920 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד בסמינר למורות וגננות ע"ש לוינסקי ביפו, לאחר שנה שב לגרמניה, ובשנת 1924 חזר ארצה והתיישב בירושלים.
בשנים תרפ"ד–תש"ד לימד בבית המדרש למורים "מזרחי" בירושלים, ובשנים תרפ"ה–תרפ"ז בבית המדרש למורות "מזרחי".
משנת 1908 התמקד בן יחזקאל בחקר החסידות ועיבוד סיפורי עם וכתב מאמרים ב"השלוח", "הארץ", "היום" (בוורשה ובירושלים), "הצופה", "מאזנים" ועוד.
בן יחזקאל הוציא סדרת ספרים בהוצאת דביר תחת השם "ספר מעשיות" תחילה בשנת 1925 בארבעה כרכים, ובשנת 1961 בשישה כרכים, שעליהם זכה בפרס ביאליק לספרות יפה באותה השנה.
בשנת 1966 הוענק לו "עיטור ירושלים".
בן יחזקאל נפטר בשנת 1970, בגיל 87, ונקבר בירושלים.
על שמו נקרא רחוב בירושלים.
מרחב Lp

באנליזה מתמטית, מרחבי Lᵖ הם מרחבי פונקציות על מרחב מידה, המוגדרים על ידי הכללה טבעית של נורמות-p של מרחבים וקטוריים סוף-ממדיים. הם מהווים מחלקה חשובה של דוגמאות למרחבי בנך ולמרחבים וקטוריים טופולוגיים. יש להם שימושים בפיזיקה, סטטיסטיקה, כלכלה, הנדסה ובתחומים אחרים. לעיתים הם קרויים מרחבי לבג, על שמו של אנרי לבג.

מרחבי Lp מממד בן מניה

כהכללה של הממד הסופי, מגדירים את המרחב  להיות אוסף הסדרות  כך ש-, ומגדירים את נורמת-p להיות .
כאשר  מגדירים, כמו במקרה הסופי, , וגם כאן מתקיים  .
המרחבים שמתקבלים בבנייה זו גם הם מרחבי בנך. ניתן להוכיח זאת ישירות, אך החלק הבא מסביר זאת בצורה טובה מאוד.

מרחבי Lp ממד כללי

ניתן לשים לב שבמקרים הקודמים התחלנו מקבוצות סופיות, עברנו לבנות מנייה, וכעת נרצה לעבור לעוצמה כללית - מסדרות סופיות, לסדרות בנות מנייה, נעבור לפונקציות, ובמקום סכימה נבצע אינטגרציה.
פורמלית, עבור  מגדירים את  עבור מרחב מידה  ושדה  להיות-
כאשר האינטגרל הוא אינטגרל לבג. מגדירים את נורמת-p להיות . מיפוי זה איננו נורמה, מפני שפונקציות ששוות כמעט בכל מקום לאפס, עדיין יחזירו אינטגרל אפס. כדי להתגבר על בעיה זו, מגדירים את המרחב  שאיבריו הוא אוסף מחלקות השקילות עד כדי שוויון כמעט בכל מקום.  כעת,  היא אכן נורמה - היא חיובית והומוגנית חיובית, ומקיימת את אי שוויון המשולש - זהו אי-שוויון מינקובסקי. המרחבים גם שלמים - ניתן להוכיח זאת בשימוש משפטי התכנסות מתורת המידה (למשל, משפט ההתכנסות הנשלטת של לבג).
מרחבי  הם הדוגמה הקלאסית למרחב בנך באנליזה ובטופולוגיה.

במקרה p=2

המקרה  הוא מקרה מיוחד, מפני שבמקרה זה המרחב  הוא אף מרחב הילברט - מרחב מכפלה פנימית שלם מעל השדה, כאשר המכפלה הפנימית היא . זוהי דוגמה קלאסית למרחב הילברט, ולמעשה ידוע יותר מכך - כל מרחב הילברט איזומורפי למרחב , כאשר  קבוצה כלשהי.

המקרה ∞=p

במקרה  אי אפשר להגדיר, כמו במקרה הסופי, את  להיות אוסף הפונקציות החסומות, משום שפונקציה יכולה לקבל את הערך אינסוף על קבוצה ממידה אפס. כדי להתגבר על הבעיה, מגדירים essential supremum של פונקציה:
והמרחב  הוא אוסף הפונקציות עבורן , הנקראות גם פונקציות חסומות בעיקר (essentially bounded functions). המרחב שמתקבל אף הוא מרחב בנך, ומתקיים . מרחב זה חשוב במיוחד בתורת המרחבים המטריים והשלמות, ראו מרחב מטרי שלם.

ביחס למקרים הקודמים

המקרה הסוף-ממדי  מתקבל כמקרה פרטי של , עבור  ו- מידת הספירה (הסופרת כמה איברים יש בקבוצה).
המקרה הבן-מנייה מתקבל עבור  ומידת הספירה. בפרט אפשר להסיק ש- מרחב בנך בלי להוכיח זאת בנפרד. נובע גם ש- הוא מרחב הילברט, ומפורשות ניתן לאמר ש-.

התכנסות בנורמה

היות שהמרחב  הוא מרחב נורמי, מתאימה עבורו התכנסות בנורמה - נאמר שסדרת פונקציות  מתכנסת בנורמה-p לפונקציה  אם  כאשר . המשפט הבסיסי והחשוב בנושא הוא:
משפט: תהי  כך ש-  נקודתית כמעט בכל מקום, וכן נניח שיש   כך ש- (כלומר  נשלטת על ידי ), אז ההתכנסות היא גם בנורמה-p, כלומר .
בכיוון ההפוך יש טענה מעט חלשה יותר-
משפט - תהי  ונניח שיש סדרה  כך ש-. אזי ל- יש תת-סדרה המתכנסת נקודתית ל- כמעט בכל מקום.
במקרה של התכנסות במידה שווה, הטיעון 'חלק' יותר:
משפט: במרחב ממידה סופית, אם  במידה שווה, אז ההתכנסות היא גם בנורמה-p.
תכונה טופולוגית נוספת של המרחב, היא שאוסף הפונקציות הפשוטות היא קבוצה צפופה ב-. ניתן לראות זאת בקלות לפי המשפטים לעיל - ידוע שלכל פונקציה אינטגרבילית יש סדרה מונוטונית של פונקציות פשוטות  שמתכנסת אליה, ומפני שמתקיים , נקבל שיש התכנסות גם בנורמת-p. למעשה, המרחב  הוא ההשלמה של מרחב הפונקציות הפשוטות שיושב בו.
הדפס אבן

הֶדְפֵּס אֶבֶן או לִיתוֹגְרַפְיָה (בכתיב לטיני: Lithographia) הוא טכניקת הדפסה. בעבר השתמשו בטכניקה זו להדפסת טקסטים, אך כיום משמשת השיטה להדפסת יצירות אמנות על גבי נייר או על גבי חומר מתאים אחר במספר עותקים מוגבל. הליתוגרפיה הומצאה בשנת 1796 על ידי אלואיס זנפלדר (Alois Senefelder) בבוואריה, כטכניקה המשמשת לשכפול תמונות באיכות גבוהה ובמחיר נמוך (יחסית לאותה תקופה).
מקור המונח ביוונית עתיקה: λίθος ("ליתוס") = אבן; γράφειν ("גרפיין") = כתיבה.
מצודת בני חמאד

ההיסטוריה היהודית

בתקופה בה התקיימה עיר זו, חיו ויצרו בה חכמים רבים, כגון ר' יצחק אלפסי (הרי"ף), רבנו אפרים ור' שלמה אבן פרחון שהיו ילידי המקום.
אייל הביצות

תיאור

אייל הביצות הוא האייל הגדול ביותר באמריקה הדרומית, גובהו בכתפיים 100–115 ס"מ, אורכו 145–200 ס"מ, ומשקלו 100–120 ק"ג. צבע פרוותו חום אדמדם, גרונו, מסביב לעיניו, ולעיתים בטנו ולחייו, לבנים, שפתיו ורגליו שחורות, אוזניו גדולות, פרסותיו ארוכות ורחבות, ומתאימות במיוחד לביצות. לזכרים קרניים גדולות המגיעות לאורך של 60 ס"מ, ולמשקל של שני ק"ג. בשונה מיתר האיילים, יכולות קרניו להשאר מספר שנים ללא נשירה.

תפוצה ובית גידול

האוכלוסיות העיקריות של אייל הביצות נמצאות בברזיל וארגנטינה, ואוכלוסיות קטנות נמצאות בפרו, בוליביה, ופרגוואי, כאשר בעבר היה מצוי גם באורוגוואי אך ככל הנראה נכחד משם.
אייל הביצות נמצא באזורי ביצות כמו יערות לחים, נהרות, ושטחי מרעה, והוא מעדיף אזורים עם צמחייה גבוהה וצפופה כמו קנה או סוף. שמו בא לו עקב נטיתו לחיות באזורים עם מים רדודים המגיעים לגובה של עד כ-50 ס"מ, האיילים נמנעים ממקומות בהם מפלס המים גבוה ממטר.

מאפיינים ותזונה

אייל הביצות פעיל משעות הצהריים המאוחרות עד השעות המוקדמות של הבוקר, ובשאר היום הוא ינוח מוסווה בצמחייה. האייל נוטה לחיות בזוגות, ובעונות בהם יש מזון בשפע הוא יכול לחיות בקבוצות קטנות (לא יותר משישה). תזונתו כוללת עשבים וצמחים רכים וקלים לעיכול. ההריון נמשך כשמונה חודשים בסופם נולד על פי רוב עופר אחד, העופר נגמל אחרי ששה חודשים, אך ישאר עם אימו במשך שנה.

איומים ושימור

מצבו של אייל הביצות מוגדר "פגיע" בשל ציד ואובדן בתי גידול. עם זאת, קיימים שני תת-מינים נוספים המסווגים ב"סכנת הכחדה" וב"סכנת הכחדה חמורה". הקמת סכרים, זיהום מים מכריית זהב, ומחלות המועברות על ידי בעלי חיים מקומיים, גורמים גם הם להתמעטות האוכלוסייה. קיימות מספר שמורות טבע מוגנות, אולם התנהלותן גרועה ואין בהן הגנה יעילה מפני ציד. בעבר היו אויביו של אייל הביצות בטבע יגוארים ופומות, אולם כיום הם נכחדו כמעט לגמרי מאזורים אלה.
יואכים כספרי

יואכים כספרי (בגרמנית: Joachim Caspari; תרנ"ב, 1892, חבל אוקרמרק, גרמניה, – תשכ"ו, 21 בדצמבר 1966, חיפה, ישראל) היה רופא ילדים ישראלי, יליד גרמניה, מראשוני הרופאים בעיר חיפה בשנות ה-20 של המאה ה-20.

תולדות חייו

יואכים כספרי נולד למשפחה יהודית גרמנית ציונית בבריסוב בחבל אוקרמרק (Uckermark) שבגרמניה. אביו, דוד, היה רופא שעלה לארץ ישראל ב-1933. בהיותו בן ארבע עברה משפחתו לבירה ברלין. לאחר שסיים את לימודי התיכון בברלין, החל ללמוד רפואה באוניברסיטת מינכן]. הוא גויס לצבא גרמניה כרופא במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה חזר לברלין, שם שימש כרופא בבית החולים האוניברסיטאי. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה. בתחילה שימש כרופא בית הספר הריאלי בחיפה. לאחר מכן עבד בירושלים, בבית החולים הדסה. בשנת 1926 שב להתגורר בחיפה ושימש כרופא ילדים בבית החולים הדסה, שהוקם שנים מועטות קודם לכן. עוד שימש כספרי כרופא פרטי, ומרפאתו שכנה ברחוב ירושלים, שם גם התגורר. כספרי היה פעיל בהגנה ובטיפת חלב.
רעייתו, שושנה כספרי (לבית ברדינשטין), ילידת העיר ז'יטומיר, אוקראינה, שימשה כאחות ונפטרה ב-1977. ד"ר כספרי נפטר ב-1966. על שמו רחוב בחיפה.
מעוין

מעוין הוא מבנה גאומטרי של מרובע שווה-צלעות. 
זהו מקרה פרטי של דלתון ושל מקבילית. ריבוע הוא מקרה פרטי של מעוין שבו הזוויות שוות.
פאון שכל פאותיו הן מעוינים נקרא "מעוינון".
חבורת הגופים

עלילה

כל הפרקים בנויים בתבנית עלילה דומה:
הפרק מתחיל במערכון של גיל ומולי שאומרת:"היי זו אני מולי וזה הזמן ל..." רק כדי להיעצר על ידי גיל שעושה איזה מעשה שקשור לנושא עליו מדבר הפרק. אחד מהם פונה לילדים ואומר: "זה הזמן לחבורת הגופים!", ושיר הפתיחה מתנגן. אחרי שיר הפתיחה, הדגים הקטנים אומרים את שם הפרק. אחד מהילדים הולך לבית ספר ובדרך קורה לו משהו שקשור בנושא של הפרק. הדמות או הדמויות האלו שהדבר הזה קורה להם, משמשות תפקיד מרכזי בעלילה. מתחילים הלימודים והגופים אומרים:"בוקר טוב, מר מורה!". הגופי בתפקיד הראשי מספר למר מורה את מה שקרה מקודם. הוא אומר:"בואו נחשוב על זה!", והדמויות מדברות על הנושא. שיר הפופ מתרכז בנושא של הפרק, שיר הפופ מתנגן.
אחרי השיר, אחד מהגופים ילך לחנות כלשהי שקשורה בנושא של הפרק. הבעלים של החנות (שהוא אחד מהגופים האחרים), ישאל שאלות בנוגע למה שהלקוח צריך. אחר כך מר מורה מודיע על זמן הארוחה, ושיר "הארוחה" מתנגן. בארוחה שלושה גופים עושים "בדיחת אוכל" על נושא הפרק. אחרי האוכל מופיע מערכון נוסף של גיל ומולי. כמעט בכל פרק אחרי הבדיחה הדגים הקטנים יגידו: "זה מגוחך" או: "זה מצחיק" אחרי שיחזרו על הבדיחה.
סדר השירים לפעמים משתנה בין פרק לפרק. מר מורה אומר לכולם שזה הזמן לצאת החוצה ואז השיר "החוצה" מתנגן, והגופים מציגים סיפור וממחיזים אותו, הסיפור קשור לנושא של הפרק, שמערב בו טכנולוגיית Adobe Flash-animated. אחרי זה גיל ומולי עושים עוד מערכון.
הגופים יוצאים לטיול שלפעמים הוא הפתרון לבעיה שהוצגה בתחילת הפרק (כמו בקטע שגובי איבד את המשאית שלו), ומתעסק בנושא הפרק. הטיול כולל גם את הדמות הראשית. אחר כך בא עוד מערכון של מולי וגיל, ואז חוזר חלק קטן משיר הפתיחה.
הגופים גרים במקום דמיוני מתחת למים בעיר שנקראת "תל בועה" (Bubbletucky), אשר יכול להיות משחק מילים של מדינת קנטקי (באנגלית).
אמי ורדינאה

אמי ורדינאה אמורא ארץ-ישראלי בדור השלישי. מוסר בשם ר' אבהו. היה משמש חכם בבית הנשיא שהיו שואלים ממנו הוראות באיסור והיתר ומראים לו בכור שנפל בו מום. ביום טוב לא היה רואה את הבכורות.

ביאור שמו

לדעה אחת המובאת ברש"י מורה כינוי "ורדינאה" שהיה נאה כוורד, והוא זהה עם חכם בשם אמי שפיר נאה, שמסר פעם אחת הלכה בשם רבי יוחנן, ורב נחמן בר יצחק העיד על דבריו "וכי משום ששמו אמי שפיר נאה יאמרו מאמר שמועות שאינן נאות?".
אך לדעת רש"י עצמו הכינוי "ורדינאה" הוא על שם מקומו ורדינא.
אבנר שור

ביוגרפיה

אבנר נולד בשנת 1953 בקיבוץ שובל ובו גדל. אביו היה חיים שור, בעבר רכז השומר הצעיר, מזכיר הקיבוץ הארצי ועורך העיתונים "על המשמר" ו"ניו אאוטלוק".  שור התגייס בפברואר 1971, התנדב לסיירת מטכ"ל וצורף לצוות לוחמים בפיקודו של איתמר סלע. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. עם חבריו לצוות נמנו אבי דיכטר, עמרי פדן ואורי טבנקין. שור שירת ביחידה כלוחם שלוש וחצי שנים, במהלכן נטל חלק בפעילות המבצעית החשאית של היחידה. במבצע אביב נעורים נהרג אחיו, אבידע שור, שהיה סגן מפקד סיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים, לחם בשורות הסיירת  בחזיתות הצפון והדרום. בעת תקופתו בצוות איתמר היה יוני נתניהו מפקד הפלגה ואחריו שימש בתפקיד מוקי בצר. בתום שירותו הצבאי התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח בשגרירות ישראל בלונדון. במילואים שירת ביחידת שלדג עם חבריו לצוות והשתתף גם במלחמת לבנון הראשונה. 
לימים כתב על חוויותיו בצוות את ספרו הראשון - "צוות איתמר" שזכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית. גם ספרו השני, "חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן", עוסק בסיירת מטכ"ל ומספר את סיפור הקמתה ואת סיפורו של מפקדה הראשון, תא"ל אברהם ארנן.
מרט אופנהיים

חייה

אופנהיים נולדה בברלין בשנת 1913. היא גדלה בשווייץ ובדרום גרמניה. לאחר שעברה לפריז, בשנת 1932, בהיותה בת 18, נרשמה אופנהיים לימודי אמנות ב"Académie de la Grande Chaumière". היא הצטרפה לחוג האמנים הסוריאליסטים בשנת 1933 והייתה מיודדת עם אלברטו ג'קומטי, ז'אן ארפ ומאן ריי, שבעבורו גם שימשה כדוגמנית. היא הציגה בתערוכות הקבוצה עד שנת 1960. 
אחת מעבודותיה המוכרות ביותר היא "אובייקט" (1936), הידועה גם בשם "ארוחת בקר בפרווה".
יהודה מאיר אברמוביץ

קורות חייו

נולד בפולין, ובגיל צעיר התייתם וגדל בבית דודו. הרב מאיר שפירא מלובלין הבחין בו בעת שהיה במסע התרמה ואיתור תלמידים לישיבתו באירופה. הוא לקחו עִמו והכניסו לישיבתו ישיבת חכמי לובלין. הוסמך לרבנות.
בכ"ח תשרי תרצ"ה נשא את חנה, בת ישראל זאב וידסלבסקי, שהיה חתנו של מנדל קמינר (בנו של הרב יהודה קמינר וגיסו של האדמו"ר השפת אמת מגור). לאחר נישואיו עלה לארץ ישראל בשנת 1935. במשך חמש שנים שימש כמורה לגמרא. היה חבר בוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל וראש הוועדה המדינית שלה. הוא מונה למזכיר הכללי של אגודת ישראל בארץ ישראל בשנת 1940.
היה נוכח בעת הכרזת העצמאות בתור נציגה הבכיר של אגודת ישראל, וזאת מכיוון שמנהיג המפלגה יצחק מאיר לוין היה בארצות הברית באותו זמן. בזמן מלחמת העצמאות היה חבר הוועדה הדתית שליד משרד הביטחון. ב-1948 נבחר כחבר המועצה הדתית בתל אביב, ובהמשך שימש סגן יו"ר המועצה הדתית. 
משנת 1950 היה חבר מועצת העיר תל אביב. בשנת 1955 היה לשון המאזניים שהכריע מי יהיה ראש עיריית תל אביב. הוא בחר בחיים לבנון, מכיוון שלא רצה לתמוך בגולדה מאיר, אשה, לראשות העיר. בספרה 'חיי' גולדה מאיר עצמה טוענת שהבינה כי הסיבה האמיתית להתנגדות אגודת ישראל לבחירתה לא נבעה מהיותה אשה, אלא מיחסי כוח פוליטיים. מ-1955 ועד כניסתו לכנסת ב-1971 שימש כסגן ראש עיריית תל אביב.
ב-1951 הוצב במקום ה-5 ברשימת "עם התורה – אגודת ישראל" לכנסת, אך הרשימה קיבלה 3 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת. הרב אברמוביץ נכנס לכנסת באוגוסט 1971, באמצע כהונת הכנסת השביעית, בעקבות מותו של הרב יצחק מאיר לוין. הוא כיהן בכנסת עד 1981 כנציג חסידות גור, ובכנסת התשיעית כיהן כסגן יושב ראש הכנסת. העביר שבע הצעות חוק פרטיות, בהן חוק חובת חגירת חגורות בטיחות, וחוק המחייב שהמדינה תסדר חופים נפרדים.
ב-1980 מינתה אותו הכנסייה הגדולה השישית של אגודת ישראל ליושב ראש ועד הפועל העולמי, תפקיד שבו כיהן עד פטירתו.
כל חייו עסק בהפצת רעיונו של רבו, הרב יהודה מאיר שפירא מלובלין: לימוד הדף היומי בגמרא.
נפטר בשנת 2007, ונקבר בהר המנוחות, בסמיכות לקבר של רבו, שאת עצמותיו דאג להעלות לארץ.

משפחתו

אשתו, מרת חנה ע"ה, בת הרה"ח ר' ישראל זאב וידסלבסקי ומרת אסתר ביילא לבית קמינר מוורשה, נפטרה בט"ז תמוז תשע"ו, ונטמנה לצידו בהר המנוחות.
בנו, הרב צבי יצחק אברמוביץ, כיהן כרבם של חסידי גור בחצור הגלילית, ואחר כך כרבה של חצור הגלילית, מחבר הספר טעם הצבי. נפטר בי"ג באדר א' תשס"ח. בנו, הרב גבריאל מנחם, מכהן תחתיו כרב הקריה החסידית בחצור הגלילית.
בנו, חנוך, ערך את הספר "איש חי רב פעלים" - על תולדות חייו ופועלו של יהודה מאיר אברמוביץ.