google/wiki40b huggingface dataset:
לורה ליני

ביוגרפיה

ליני נולדה בניו יורק. אמה הייתה אחות ואביה מחזאי. לליני אחות חורגת בשם סוזן מנישואיו השניים של אביה.
לאחר התיכון החלה ליני ללמוד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, ולאחר מכן עברה לאוניברסיטת בראון, שם סיימה את חוק לימודיה עם תואר באומנות בשנת 1986. ליני למדה משחק בבית הספר ג'וליארד.
ליני נישאה לדייוויד אדקינס בשנת 1995, אולם הזוג התגרש בשנת 2000.
בשנת 2007 התארסה ליני עם סוכן הנכסים מארק שאווהר.

קריירת משחק

קריירת המשחק של ליני החלה בתפקידים קטנים בסרטים בולטים ב-1992 - "השמן של לורנצו" ו"דייב". תפקידה המשמעותי הראשון היה במסגרת המיני סדרה הטלוויזיונית "סיפורי סן פרנסיסקו" שנה לאחר מכן.
ליני קיבלה תפקידים משמעותיים יותר בקולנוע. במהלך שנות התשעים של המאה ה-20 הופיעה בסרטים "קונגו", "פחד ראשוני", "כח להשחית" ו"המופע של טרומן". במסגרת סרטים אלו שיתפה ליני פעולה עם מגוון אנשי קולנוע ידועים.
בשנת 2000 הייתה לראשונה מועמדת לפרס אוסקר, בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, על משחקה בסרט "מישהו לסמוך עליו". הופעתה של ליני בסרט בתור בנקאית ואם חד הורית זיכתה אותה גם במועמדות לגלובוס הזהב. שנה לאחר מכן זכתה ליני לראשונה בפרס, ושוב היה זה תחום הטלוויזיה אשר הקדים את הקריירה הקולנועית; ליני זכתה בפרס אמי על משחקה בדרמה "האיריס הפראי".
לאחר הופעות בסרט הטלוויזיה "פרויקט לארים" ובסרט הקולנוע "נבואות איש העש" ב-2002 זכתה ליני ב-2003 בפעם השנייה באמי, הפעם בזכות הופעת אורח בקומדיה "פרייז'ר". באותה שנה גילמה דמות משנית בסרט נוסף של איסטווד - "מיסטיק ריבר". הופעתה זו זיכתה אותה במועמדות לפרס באפט"א הבריטי. באותה שנה הופיעה גם בסרטו של אלן פארקר "החיים של דייוויד גייל" ובסרט משופע הכוכבים "אהבה זה כל הסיפור".
בשנת 2004 שוב הייתה ליני מועמדת לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב, הפעם בקטגוריית שחקנית המשנה, הפעם על הופעתה בסרט "קינסי", אודות אלפרד קינסי. עם זאת, גם הפעם לא זכתה בפרס. ב-2005 שוב הייתה מועמדת לגלובוס הזהב בעבור הופעתה בסרט "חיים בין השורות" ולפרס סאטורן בעבור הופעתה בסרט "השדים של אמילי", אך גם במקרים אלו לא זכתה.
ב-2006 כיכבה ליני בסאטירה הפוליטית של בארי לוינסון "איש השנה" לצידו של רובין ויליאמס ובדרמה הקומית "שיעורי נהיגה". שנה לאחר מכן שוב קיבלה מועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בעבור הופעתה בסרט "לסגור מעגל". במהלך 2007 שיחקה ליני גם בסרטים "יומני האומנת" ו"הפירצה".
בשנת 2008 זכתה ליני לראשונה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה במיני סדרת הדרמה הביוגרפית "ג'ון אדמס", בה גילמה את דמותה של אביגייל אדמס, אשתו של נשיא ארצות הברית השני ג'ון אדמס. על תפקידה קיבלה ליני גם את פרס האמי השלישי שלה.
ב-2010 זכתה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה "מזל סרטן". ב-2013 זכתה בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
בספטמבר 2016 יצא צאת הסרט "סאלי: נס על ההדסון" בבימויו של קלינט איסטווד. הסרט עוסק בנחיתת החירום של טיסה 1549 של יו אס איירווייז על נהר ההדסון בניו יורק. ליני מגלמת את לורין, לצידם של טום הנקס, ארון אקהרט ואנה גאן. באותה שנה שיחקה בסרטו של טום פורד "יצורים ליליים", בכיכובם של איימי אדמס, ג'ייק ג'ילנהול, איילה פישר ואהרון טיילור-ג'ונסון.
משנת 2017 משחקת באחד התפקידים הראשיים בסדרה "אוזרק" (Ozark) המשודרת בנטפליקס.
יעל מלמד

ביוגרפיה

מלמד נולדה בניו יורק, בעת שאמה, האדריכלית כלת פרס ישראל עדה כרמי-מלמד, שימשה כמרצה בחוג לאדריכלות באוניברסיטת קולומביה. דודה, אח של אמה, הוא האדריכל רם כרמי, וסבה הוא האדריכל דב כרמי.
בעקבות גיוסם לצבא של אחותה ואחיה שבו הוריה לישראל. מלמד החליטה להישאר בארצות הברית ונרשמה ללימודי אדריכלות באוניברסיטת ייל. בשנת 1997, לאחר שעבדה במשך שנה וחצי עם אמה, החליטה לנטוש את האדריכלות ולעבור לעסוק בקולנוע. היא שבה לניו יורק ולמדה קולנוע בקורס אינטנסיבי בן שישה שבועות באוניברסיטת ניו יורק. היא התחילה לעבוד בתור סטאז'רית, אחר-כך כעוזרת.
בשנת 2003 פתחה מלמד בצוותא עם אווה קולודנר את חברת ההפקות Salty Features, כעבור מספר שנים עזבה שותפתה קולודנר את החברה. הסרט עתיר התקציב ביותר שהפיקה הוא "ראיונות קצרים עם אנשים מבחילים" פרי עטו ובבימויו של ג'ון קרסינסקי (שמשחק את ג'ים, כוכב הסדרה "המשרד", בתקציב של קרוב לחמישה מיליון דולר. זהו עיבוד לספר הסיפורים הקצרים של דייוויד פוסטר וולאס. הסרט My Architect, שהפיקה מלמד בבימויו של נתניאל קאהן, היה מועמד לפרס האוסקר לשנת 2004.
הסרט "אינוסנטה" (Inocente) הוא בבימוים של שון ואנדראה פיין. גיבורת הסרט "אינוסנטה" היא אינוסנטה בת החמש עשרה, בת למהגרים בלתי חוקיים ממקסיקו. היא ספגה התעללות מאביה ואמא ונעה בתשע השנים האחרונות בין שלושים מקומות דיור, ביניהם: מחסן נטוש, מקלט למחוסרי דיור, פארק ציבורי ובית של חברים. למרות התנאים בהם גדלה, אינוסנטה נהפכת לציירת מוכשרת שמוכרת את ציוריה בתערוכות, שוכרת דירת חדר ולראשונה בחייה מתגוררת בדירה משלה. לפני שהסרט הושלם נגמר להפקה התקציב. על מנת לפתור זאת יצאו מלמד ביחד עם עמיתיה לגיוס כספים מהציבור. היא נעזרה באתר מימון ההמונים "קיקסטראטר" וגייסה 52 אלף דולר מכ-300 תורמים פרטיים.
הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים ושודר ברשת MTV, שהייתה אחד הממנים שלו, בשלב גיוס ההון הראשוני. מלמד בנתה סביב הסרט מערכת של סדנאות, שבהן תלמידים צופים בסרט ובתום ההקרנה מתבקשים לצייר ציור בהשראתו.
יעל מלמד נשואה לאיש מחשבים בריטי ולהם בן אחד.
פרנקו פאצ'ו

פרנצ'סקו (פרנקו) אנטוניו פאצ'ו (באיטלקית: Francesco (Franco) Antonio Faccio; ‏8 במרץ 1840 – 21 ביולי 1891) היה מלחין ומנצח איטלקי.

ביוגרפיה

פאצ'ו נולד בוורונה ועשה לו שם כמנצח על המוזיקה של ורדי. הוא למד מוזיקה במילאנו ואחרי סיום לימודיו החל בקריירה של מלחין, בחיבור I Profughi Fiamminghi ("הפלמים הנמלטים", מילאנו 1863) ו"אמלטו" (גנואה 1865), אחת מאופרות רבות המבוססות על המלט של ויליאם שקספיר. שתי האופרות לא נחלו הצלחה בקרב מבקרי המוזיקה או הקהל הרחב. עם זאת, מארש האבל שנכתב ל"אמלטו" נחשב לדוגמה חשובה לליריות של פאצ'ו. הפופולריות של המארש באה לביטוי ברור בעיבוד שנעשה לו להרכב כלי נשיפה מעץ בשלהי המאה ה-19. את החלק הזה של האופרה אפשר עדיין לשמוע בקורפו בתקופה הפסחא, שם מבצעת אותו תזמורת כלי הנשיפה של "האגודה הפילהרמונית של קורפו" בתהלוכה לכבוד הקדוש של קורפו, סנט ספירידון. מכל מקום, בשנת 2004 ערך המנצח אנתוני בארז את הפרטיטורה של "אמלטו" להצגה, ובכך איפשר הערכה מחודשת של האופרה, שהייתה זנוחה ונשכחת עד לא מכבר.
בשנת 1867 התמנה פאצ'ו למנהל בקונסרבטוריון של מילאנו וב-1872 למנהל לה סקאלה במילאנו. פאצ'ו ניצח על הביצוע הראשון של אותלו מאת ורדי (1887) וכן על הצגת הבכורה של האופרה בלונדון. קודם לכן ניצח על הביצוע הראשון באיטליה של אאידה (1872) ועל הצגת הבכורה של הגרסה המתוקנת של "סימון בוקנגרה" (1881). פאצ'ו מת במונזה בגיל 51.
מייבאך 57 ו-62

"מייבאך"

בין השנים 2002-2007 מייבאך הייתה חברת בת של "DaimlerChrysler", ובין השנים 2007-2017 מייבאך היא חברת בת של התאגיד הגרמני דיימלר AG.
דיימלר AG הוא תאגיד גרמני שמייצר כלי רכב ועוסק גם בשירותים פיננסיים. תאגיד דיימלר הוא יצרן כלי הרכב הוותיק ביותר בעולם, וחטיבת המשאיות שלו היא הגדולה בעולם.
החזית האדומה

החזית האדומה היה שמו של פלג מרקסיסטי-לניניסטי שפרש מהברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק) בסוף שנת 1971 - פלג שבעצמו פרש קודם לכן מהארגון הסוציאליסטי הישראלי "מצפן" בספטמבר 1970.
על פי חבר החזית האדומה, דן ורד, במאמר שכתב בגיליון 1 של "חזית אדומה", הפרישה של חברי הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק) ממצפן הייתה בשל "גישתה האנטי-מרקסיסטית של מצפן כלפי הפרולטריון בישראל". את הפרישה של חברי החזית האדומה מבק"מ (הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק)) הסביר ורד בכך שהקבוצה לא הוקיעה בצורה נחרצת דיה את "השוביניזם הציוני", והתעסקה בעיקר ב"סיסמאות של מאבק מקצועי גרידא".
בנוסף, האשים ורד את הקבוצה בכך שלא ניסתה להביא בפני העובדים רעיונות קומוניסטיים ולמעשה טען שחברי הקבוצה התייחסו אל הפועלים באליטיזם מכיוון שחשבו שהעובדים "הפשוטים" לא יבינו את הרעיונות הקומוניסטיים המהפכניים, וחשבו שהמונופול על הרעיונות המהפכניים צריך להישאר בקרב המומחים בדבר (גישה שניתן להגדירה כבלאנקיזם).
לבסוף האשים את "הברית הקומוניסטית המהפכנית" בכך שנמנעה מלהוקיע את הרוויזיוניזם הסובייטי ואת המנהיגים ה"בורגנים לאומניים - ערפאת ונאצר" כיוון שהיו בעיני "ההמונים הערבים...סמל למהפכה".
עיקר פעילותו הגלויה של הארגון הייתה הפצת החוברת "חזית אדומה" אותה ערך דן ורד.
בדצמבר 1972 נעצרו כמה מחברי התנועה, ביניהם אהוד (אודי) אדיב, דן ורד, דוד קופר ויחזקאל כהן, עם עוד כ-30 חברים ערבים בחשד לחברות ברשת ריגול וחבלה יהודית-ערבית.
במהלך המשפט התגלה כי דן ורד ואחריו אהוד אדיב נסעו לדמשק ונפגשו עם חביב קהוואג'י (ערבי ישראלי מהכפר פסוטה שבגליל, שהמיר מעצר תחת תקנות ההגנה (שעת חירום) בגירוש), חבר המועצה הלאומית הפלסטינית שישב בדמשק באותה תקופה.
שבעה מחברי החזית האדומה הורשעו בריגול - מגע עם סוכן זר ופגיעה בביטחון המדינה, ונידונו לתקופות מאסר ארוכות.
אהוד אדיב נידון ל-17 שנות מאסר ושוחרר לאחר שריצה 12 מתוכן; דן ורד נידון ל-10 שנות מאסר ושוחרר לאחר שריצה שני שלישים מעונשו. יחזקאל כהן נידון ל-7 שנות מאסר, אותן ריצה במלואן. דוד קופר נידון ל-5 שנות מאסר מהן ריצה שני שלישים.
החברים הערבים שהיו מעורבים, דאוד תורכי (מפקד הרשת), סובחי נעראני ואניס קרעאווי, נידונו ל-17, 15 ו-15 שנות מאסר בהתאמה, ושוחררו בשנת 1985 כחלק מ"עסקת ג'יבריל".
אירלנד (אי)

גאוגרפיה

האי מוקף בשרשרת הרי חוף המקיפים מישור פנימי קעור שאינו עולה בגובהו על 150 מטרים מעל פני הים והוא ברובו מכוסה בדשא ובצמחייה ירוקת־עד שהקנו לאי את הכינוי "אי האזמרגד" (Emerald Isle). שטחים נרחבים באי מכוסים בביצות כבול. הגבוה בהרי האי הוא הקאראנטואיל בצפון־מערב שגובהו 1,041 מטרים מעל פני הים. בצפון מזרח האי רמה בזלתית בשם רמת אנטרים המגיעה אף לגובה של 550 מטרים מעל פני הים. בחלקו המזרחי אין באי מפרצים רבים, אך צדו המערבי של האי רצוף במפרצים, והידועים והגדולים ביניהם הם מפרץ גולוויי (Galway) ומפרץ דניגול (Donegal). 
באי אגמים ונחלים רבים, ביניהם לוך ניי, לוך דרג ולוך רי. הנהר שאנון - הארוך בנהרות בריטניה ואירלנד - חוצה את האי בזורמו מצפון מערב לדרום לאורך 385 קילומטרים.

חי וצומח

אדמתו של האי פוריה ביותר ומכוסה בצמחייה ירוקת־עד. היערות אינם רבים ושטחי דשא ומרעה מכסים את רוב שטחו של האי. הגידול התרבותי הנפוץ ביותר הוא תפוח האדמה. העם האירי הסתמך במשך שנים ארוכות על גידול תפוחי אדמה למחייתו; פטרייה שהרסה בעבר את יבולי תפוחי האדמה הובילה לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. גידול נפוץ נוסף הוא השעורה. עולם החי באי אינו מגוון. באי נפוץ גידולם של צאן, חזירים ובקר. ככל הנראה באי לא קיימים נחשים. המסורת האירית מספרת כי אלו גורשו משטחו של האי על ידי פטריק הקדוש.

אקלים

האקלים באי מושפע מאוד מהזרם הצפון-אטלנטי, שהוא ההמשך הצפון-מערבי של זרם הגולף הבא מהים הקריבי.  חום המים בזרם גורם למזג אוויר מתון יחסית באי. הקיץ איננו חם (בין 14 ו-16 מעלות צלזיוס בממוצע), אם כי הטמפרטורה יכולה להגיע ל-30 מעלות צלזיוס; בחורף מגיעות הטמפרטורות לעיתים לקיפאון, אך השלג נדיר באי. גשם יורד כמעט כל השנה (275 ימים בממוצע); במערב יכול הגשם להגיע אף ל-2,000 מילימטר בשנה בממוצע, אך במזרח כמות המשקעים נמוכה יותר, ויכולה להגיע ל-1,000 מילימטרים בשנה.
שי גולדשטיין

קורות חיים

גולדשטיין נולד בקריית ים כילד השני מבין חמישה ילדים למרצל גולדשטיין שעלה מרומניה, ולמרים לבית שבבו שעלתה ממצרים. למד בבית ספר "עלומים" קריית ים. הוא גדל בכרמיאל.
את שירותו בצבא העביר כאפסנאי, לאחר שלא הצליח להתקבל לגלי צה"ל. לאחר השירות עבר להתגורר באילת.

קריירה

הוא החל לשדר בתחנת רדיו פיראטית מקומית באילת בשם "גלי אילת", ואף הגיע להיות עורך מוזיקלי ראשי שם.
ב-1995 היה גולדשטיין בין מקימי הרדיו האזורי באילת רדיו קול הים האדום בתפקיד עורך מוזיקלי ראשי ומגיש תוכנית האקטואליה "עצם העניין" .
לאחר מכן החל לעבוד כמפיק קדימונים וזמרירים ברדיו תל אביב, ולהגיש פינה בתוכניתן של מיכל ניב ועינב גלילי, "היפות והאמיצות".
ב-1995 פגש את דרור רפאל, והשניים חברו לצמד.
בשנת 2000 הגיש פינה סאטירית בתוכנית הראיונות של מרב מיכאלי, אשר שודרה מדי לילה בערוץ 3 בכבלים.
בשנים 2001–2003 הגיש ביחד עם דרור רפאל תוכנית טלוויזיה סאטירית, תחילה בערוץ 2 ("זו ארצנו") ואחר כך בערוץ ביפ ב-HOT ובערוץ 10 ("שי ודרור").
ב-2006 השתתף גולדשטיין בסדרת הטלוויזיה "בשורות טובות" בתפקיד ליאור, לצדו של שי אביבי. לאחר מכן הפך לחבר בפאנל התוכנית "מועדון לילה" בהנחיית ארז טל, החל מעונת השנייה.
גולדשטיין היה היחיד מבין חברי הפאנל אשר המשיך מהעונה השנייה לעונתה השלישית של התוכנית, ובשל כך נחשב לאחד המשתתפים הבולטים בתוכנית מאז נוסדה. ב-2007 הופיע גולדשטיין בתוכנית "אולי הפעם", ב-2008 הופיע בתוכנית "לא לפני הילדים" בערוץ 10.
ב-2010 השתתף בסדרה "15 דקות", המשודרת בערוץ yes stars Next, כדמות ראשית, והנחה יחד עם אבי נוסבאום את השעשועון בערוץ 2 "נראה אותך", ב-2013 השתתף בעונתה השנייה של הסדרה "חסמבה דור 3" בהוט בתפקיד שרגא השמן ובהמשך שימש כקריין של התוכנית "4 חתונות" אשר שודרה בערוץ 2, ושיחק בסדרה "אטלנטיקה" של הוט. בנוסף לתוכנית "שי ודרור", השתתף בתוכנית "חסרי תרבות" ב-103FM לצד אורי גוטליב ומגיש פינה בתוכנית של איריס קול אשר משודרת גם היא ברדיו ללא הפסקה.
ב-2 באוגוסט 2016 פורסם כי הצמד "שי ודרור" מפסיק את פעילותו המשותפת, ותוכניתם האחרונה ב-103FM שודרה ב-10 באוגוסט 2016. לאחר מכן המשיך גולדשטיין להגיש את תוכנית הרדיו באותה המשבצת לצד אורי גוטליב ולאה לב. מעט מאוחר יותר קיבלה התוכנית את השם "מועדון ארוחת הבוקר" (כשמה בעבר של התוכנית של שי ודרור בימי חמישי, אשר כללה מגישים אורחים נוספים). החל מה-4 ביוני 2017 מגיש את תוכנית הבוקר לצידה של לאה לב בלבד.
בספטמבר 2016 החל להגיש יחד עם אבי נוסבאום את התוכנית "נוסבאום וגולדשטיין" בערוץ 10 (ונקראה בתחילה "פרצופה של המדינה". התוכנית מציגה באופן סאטירי ובאמצעות מצלמה נסתרת ניסויים בחברה הישראלית בנושאים שונים.

חיים אישיים

גולדשטיין מתגורר בכוכב יאיר, הוא נשוי ואב לבן.
בשנת 2013 אימץ אורח חיים טבעוני והחל להיות פעיל בתנועה לזכויות בעלי חיים.
מצר סן ברנרדינו

מצר סן ברנרדינו (San Bernardino) הוא מצר ים בפיליפינים, המפריד בין חצי האי ביקול שבאי לוזון לאי סאמאר.

הספרדים ומצר סן ברנרדינו

האזכור הראשון לספרדים ולמצר סן ברנרדינו הוא ממשלחתו של רוי לופס דה וייאלובוס, בין השנים 1543–1545, אשר נשלח על ידי המשנה למלך במקסיקו בפקודת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על מנת לייסד מושבה ספרדית בקרבת איי מאלוקו הפורטוגזים.
במהלך משלחת זו, ספינה אחת בלבד, "סן חואן דה לטרן", עם צוות מצומצם של 20 אנשים בלבד, הפליגה יותר מ-5,000 ק"מ במים מסביב לפיליפינים, בכללם מצר סן ברנרדינו ומצר סן חואניקו בין סאמאר ללייטה.
הסן חואן אף הקיפה את האי מינדנאו וניסתה לשוב למקסיקו, אך נאלצה לעגון באיי מריאנה בשל סערה בצפון האוקיינוס השקט. היא הפליגה בחזרה ל"פיליפינאס" (השם שניתן לסאמאר וללייטה על ידי וייהלובוס), וב-3 בינואר 1544 עלתה על שרטון בשל הזרמים במצר סן ברנרדינו.

מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, במהלך קרב מפרץ לייטה, העביר האדמירל היפני טקאו קוריטה את הצי שלו דרך המצר על מנת להגיע לאוניות התובלה אשר עגנו במפרץ לייטה.
ברוך מרדכי ליבשיץ

תולדות חייו

נולד בסביבות שנת ה'תקס"ט לאביו רבי יעקב קלאצקי, סוחר תלמיד חכם מוילנא. סבו מצד אביו היה רבי ברוך פרנקפורטר, ומצד אמו היה מצאצאי מהר"ם מלובלין, רבי מרדכי יפה, הרב שמחה רפפורט ועוד. לאחר נישואיו התגורר בבית חמיו בוולקוביסק במשך 14 שנה, שם למד מפי רב המקום בנימין דיסקין, יחד עם בנו הרב יהושע לייב דיסקין והרב יצחק אלחנן ספקטור. כבר בתקופה זו, בעודו אברך צעיר, התכתב בהלכה עם רבנים גדולים ומפורסמים והשיב תשובות בהלכה. בשנת ה'תר"ב החל לכהן כרב בסמיאטיץ'. בשנת ה'תרי"ד חזר לוולקוביסק לכהן שם כרב, וייסד בה ישיבה. בשנת ה'תרכ"ה עבר למלא את מקום הרב ספקטור כרבה של נובוגרודק (נובהרדוק). הוא סירב להצעת רבנות מלובלין, והשקיע את מרצו בהכנת תשובותיו לדפוס. בשנת ה'תרל"ד, כאשר גמר להכין את ספרו, עבר לכהן כרבה של קהילת שדליץ שהסכימה לתת לו את הסכום הנחוץ לו להדפסת הספר. בשדליץ כיהן כ-11 שנה, עד לפטירתו. בשנת ה'תרל"ח פרסם מכתב תמיכה ברב נתן פרידלנד ורעיונותיו בדבר יישוב ארץ ישראל.
נפטר בליל הסדר, ט"ו בניסן ה'תרמ"ה, ונקבר בשדליץ.
איתי אלקסלסי

קריירה

אלקסלסי החל לשחק כדורגל כבלם במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק, וכשהיה בן 15 עבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב והוסב לעמדת הקשר האחורי. אלקסלסי היה חלק מסגל קבוצת הנוער של המועדון שזכתה בגביע המדינה לנוער בשנת 2006, כשלצידו משחקים ביברס נאתכו וערן זהבי, ובהמשך גם שימש קפטן קבוצת הנוער. ב-28 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, בתיקו 0–0 נגד בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. ב-29 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד הפועל כפר סבא.
בקיץ 2008 הושאל אלקסלסי לעונה אחת להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית. בקיץ 2009 הושאל להפועל רעננה מליגת העל.
בקיץ 2010 שוחרר מהפועל תל אביב וחתם בהפועל ראשון לציון, עמה עלה לליגת העל, ובעונת 2011/2012 ירד עמה בחזרה לליגה הלאומית.
בקיץ 2012 חתם אלקסלסי בהפועל ניר רמת השרון, אך במדיה ערך רק שתי הופעות בליגת העל, ובספטמבר חזר להפועל ראשון לציון. ב-19 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 1–2 להפועל פתח תקווה.
בקיץ 2013 חתם בהפועל פתח תקווה, עימה חזר בתום העונה לליגת העל אחרי שנתיים של היעדרות. אלקסלסי שיחק רק משחק אחד בליגת העל עם הקבוצה, ובספטמבר 2014 חזר לקדנציה שלישית בהפועל ראשון לציון.
בקיץ 2014 חתם בהפועל עפולה, ובמהלך העונה עבר למכבי אחי נצרת, במדיה שיחק שנה וחצי. בקיץ 2017 חזר להפועל כפר סבא לאחר שירדה לליגה הלאומית, ובינואר 2018 חזר לקדנציה רביעית בהפועל ראשון לציון.
ביוני 2018 אלקסלסי חתם במ.ס. כפר קאסם מליגה א'.
שי כרמלי פולק

שי כרמלי פולק (נולד ב-28 במאי 1968) הוא במאי, תסריטאי ויוצר טלוויזיה וקולנוע ישראלי.

ביוגרפיה

פולק יצר בשנת 1999 את הסדרה "זבנג!", המבוססת על הספר "זבנג!". בשנת 2006 יצר וביים את הסרט "בילעין חביבתי". ב-2009 ביים את הסדרה הקומית לילדים "האחים דה גמה". פולק ביים את סדרת הטלוויזיה לילדים "מיקמק" בעונה הראשונה וחלק מהעונה השנייה, בשנים 2011-2012; כן כתב מספר פרקים במהלך הסדרה ואת שיר הפתיחה שלה. ביים גם את הסרט המסע לכוכב המינימיקים. 
לפולק תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. אביו הוא השחקן והבמאי יוסי פולק ואחיו הצעיר הוא השחקן אבשלום פולק.
לנגדוק (חבל ארץ)

לנגדוק (בצרפתית: Languedoc, באוקסיטנית: Lengadòc) הוא חבל ארץ היסטורי בדרום צרפת, באזורים שבהם חיו צרפתים דוברי אוקסיטנית.
שם החבל, כמו שם השפה המדוברת בו, נגזר מהדרך שבה ביטאו תושבי המקום את המילה כן - òc (אוק), להבדיל מתושבי צרפת הצפוניים. משמעות המילה לנגדוק היא 'שפת אוק‏'. הערים העיקריות בחבל הן טולוז ומונפלייה. בימי הביניים נשלט החבל על ידי הרוזנות לבית טולוז. במחצית הראשונה של המאה ה-13 היה החבל זירת קרבות של מסע הצלב האלביגנזי, שהביא לדילול האוכלוסייה ושינוי אופיו. במהלך האירועיים האלה עברה השליטה על החבל לידי בית המלוכה הצרפתי.
בחלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת המודרנית, מרבית החבל ההיסטורי חופף ללנגדוק-רוסיון המודרנית.

יהודים

בחבל התקיימו קהילות יהודיות ששורשיהן הגיעו לתקופת האימפריה הרומית, בעיקרי בערים נרבון, לוניל, בזייה וקרקסון. בתקופת רוזני טולוז הייתה בחבל סובלנות דתית, שממנה נהנו גם היהודים, שעסקו בתחומים רבים ומגוונים, כולל עבודת האדמה, והגיעו לעמדות בכירות בממשל המקומי. במהלך מסע הצלב נרצחו רבים מהם.
יחסי גאורגיה–לוקסמבורג

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג כוננו ב-17 באוקטובר 1994. לוקסמבורג תומכת בתביעותיה הטריטוריאליות ובריבונותה של גאורגיה. היא אינה מכירה בדרום אוסטיה ובאבחזיה כמדינות עצמאיות ומבטלת את הלגיטימיות של ישויות אלו.
בין המדינות נחתמו הסכמים דיפלומטיות שונים בנושאים רבים כגון: תחבורה, הגנה וכלכלה.
פלורנס קירש דו ברול

פלורנס קירש דו ברול (אנגלית: Florence Kirsch Du Brul,‏
1915 - 2 ביולי 2005) הייתה פסנתרנית קונצרטים בעלת שם עולמי ומורה מן השורה הראשונה לפסנתר.  
פלורנס קירש דו ברול נולדה בצפון שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. בילדותה למדה אצל סילביו סקיונטי ואצל המלחין הווארד ולס והופיעה עם התזמורת הסימפונית של שיקגו בגיל 12. מנצח התזמורת של שיקגו, פרדריק סטוק, המליץ עליה לפני הפסנתרן והמלחין האוסטרי הנודע, ארתור שנאבל וקירש נשלחה לברלין, גרמניה, שם התגורר שנאבל, ללמוד אצלו.
עם עלות הנאצים לשלטון, נאסר על קירש לעזוב את גרמניה והיא נאלצה להימלט לאיטליה בידיים ריקות ולהפקיר את כל רכושה. היא חזרה לארצות הברית ב-1937 ובאותה שנה הופיעה לראשונה כפסנתרנית מקצועית באולם הקונצרטים של תזמורת שיקגו.
קירש עשתה לה שם בעולם כפסנתרנית קונצרטים ואף הקליטה כמה תקליטים קלאסיים, ביניהם "קול קורא במדבר" של המלחין היהודי-שווייצרי ארנסט בלוך ו"כלולות" של איגור סטרווינסקי.
בשנות ה-40, כאשר הופיעה ולימדה בניו יורק, פגשה את ד"ר א. לויד דו ברול, חוקר נודע במדעי האנטומיה והאנתרופולוגיה ומחנך, ונישאה לו. ד"ר דו ברול שירת במלחמת העולם השנייה בארמייה השלישית של גנרל ג'ורג' פטון ולאחר השחרור קיבל קתדרה במכללת שיקגו לרפואת שיניים של אוניברסיטת אילינוי.
הזוג רכש בית מפואר מן המאה ה-19 באילינוי פארק שבשיקגו ומילא אותו בציורים, פסלים, מלאכת מחשבת של ילידים ושאר מזכרות, שאספו במסעותיהם הרבים בעולם. הם הרבו לארח בביתם את בכירי המדענים, האמנים והאינטלקטואלים של המאה ה-20, כפי שהעיד ברוס גרהם, דיקן המכללה.
בין השאר, הגישה פלורנס דו ברול הרצאות בנושא הפסנתר והעבירה כיתות אמן במקומות שונים ברחבי העולם. היא נפטרה ב-2 ביולי 2005.
דבר הלמד מסופו

דבר הלמד מסופו היא אחת מן י"ג מידות שהתורה נדרשת בהן. משמעות המידה היא, שכאשר התורה איננה מפרשת בדין מסוים את כל פרטיו, יש לנו לדרוש וללמוד מן הדין הסמוך לו על פרטי הדין.

שם הכלל ותוכנו

למרות שמו של הכלל, אין הכוונה שהדין המלמד צריך להכתב לאחרי הדין הנלמד, אלא אף אם הדבר להפך, שהתורה כתבה בהתחלה את הדין המבואר הרי שאפשר ללמוד ממנו לדין שאיננו מבואר. אך בכל זאת המידה מכונה "דבר הלמד מסופו", בגלל שבדרך כלל הסדר הוא שפירוש הדין נכתב רק לאחר שהדין עצמו כבר כתוב ונאמר. טעם אחר לכינוי המידה "דבר הלמד מסופו" הוא, שכאשר הלימוד הוא מדבר הכתוב בתחילת העניין, אין בכך כל-כך חידוש, שהרי זהו מעין הקדמה לדין שכתוב לאחר כך, ולכן מכונה המידה "דבר הלמד מסופו", שאפילו כאשר הלימוד הוא מסוף הנושא והדין, אפשר להסיק ממנו לגבי תחילת הדין.

ישנה מחלוקת אמוראים האם למדים דבר מסופו או מתחילתו. על הפסוק 
וְכִי תָבֹאוּ אֶל הָאָרֶץ וּנְטַעְתֶּם כָּל עֵץ מַאֲכָל וַעֲרַלְתֶּם עָרְלָתוֹ אֶת פִּרְיוֹ שָׁלֹשׁ שָׁנִים יִהְיֶה לָכֶם עֲרֵלִים לֹא יֵאָכֵל
 אומר רבי יוסי, שאלמלא כתבה התורה "לא יאכל" הרי שהיינו למדים ב"דבר הלמד מתחילתו" שהתורה עוסקת בעץ מאכל, שהרי נאמר בתחילת הפסוק "ונטעתם כל עץ מאכל". והסיבה שהתורה כתבה "ונטעתם כל עץ מאכל", שהאיסור חל רק על עץ שניטע על מנת לאכול את פריו. אך רבי יונה סובר, שאם לא היה כתוב "עץ מאכל" הרי היינו למדים מ"דבר הלמד מסופו", שנאמר "ובשנה החמישית תאכלו את פריו".

מידה נפרדת או חלק מדבר הלמד מעניינו?

בין הראשונים, ישנה מחלוקת אודות מידת דבר הלמד מסופו, האם היא מידה נפרדת או שהיא חלק ממידת דבר הלמד מעניינו. יש הסוברים שהיא מידה נפרדת ממידת דבר הלמד מענינו, ויש שכתבו
בשבע המידות שמנה הלל הזקן שבהם התורה נדרשת, לא נמנית המדה. ייתכן שזהו משום שהלל סובר שהיא בכלל מידת "דבר הלמד מעניינו".
אסמאעיל, מלך מרוקו

שלטונו

אסמאעיל נולד [סביבות 1646 לשריף אבן עלי מהשושלת העלאווית. ב-1672, בהיותו בן 26, הוכתר מולאי אסמאעיל למלך, לאחר שירש את כסאו של אחיו ראשיד. הוא הכיר היטב את העיר מקנס, שבה היה מושל בהמתינו לכס המלוכה, והחליט להפוך אותה לעיר הבירה. הוא נזקק לעשרים שנים נוספות בשלטון, כדי ליצב את ממלכתו ולאחד את השבטים מהם הייתה בנויה הממלכה. רק אז התפנה להגן על מרוקו מפני האויבים מבחוץ. ספרד, ששלטה בצפון מרוקו, פורטוגל ששלטה בעיר מוגדור (כיום אסואירה), אנגליה שהפציצה את טנג'יר בתותחים וצרפת שחייליה התיישבו לחוף הים התיכון.

צבא בסגנון הצבא העות'מאני

מולאי אסמאעיל הקים צבא מקצועי וחזק שמנה 150,000 לוחמים, לרשותם עמדו 12,000 סוסים. צבא זה הורכב משבטים בהם התקיימה נאמנות חזקה לראש השבט ונאמנות למלך, אך תמיד היה חשש ממרידה במלכות. כדי להבטיח את שלטונו, הקים, בנוסף לכך, גם צבא שהושפע מתפיסת צבא האימפריה העות'מאנית וכלל יחידות יניצ'רים שהיוו את יחידות העילית של הצבא. הגדודים הללו היו מורכבים מילדים בעלי עור כהה, בני 10-18 שנים, שנלקחו מהוריהם באזור טימבוקטו שבמאלי, או ילדים של שבויי מלחמה או עבדים מאזור הסהרה. ילדים אלו אוסלמו, עברו אימונים מפרכים על מנת לחשל את גופם וגויסו לצבא בגיל 20. הם חיו בנפרד מהאוכלוסייה ובתמורה לנאמנותם בלב ובנפש למלך קבלו טובות הנאה רבות. כאשר השתחררו מהצבא, זכו לפנסיה והשתלבו היטב באוכלוסייה המקומית. לצבא זה היו הצלחות רבות בשמירה על גבולות הממלכה.

קשרים טובים עם לואי ה-14 מלך צרפת

למולאי אסמעיל היו קשרים מצוינים עם מלך צרפת לואי ה-14 האויב הגדול של ספרד. שתי המדינות חתמו ב-29 בינואר 1682 על קשרים דפלומטים בארמון de Saint-Germain-en-Laye.
הוא ביקש להתחתן עם נסיכה צרפתית אך המלך הצרפתי סירב. המלך הצרפתי שלח קצינים למרוקו לאמן את הצבא וכן להדריך את הבנאים בבניה ציבורית, בעזרתו של מלך צרפת מולאי אסמאעיל בנה בירה לתפארת לרשותו עמדו 25,000 עבדים שבנו את העיר כולל הארמון וההרמון שמנה 500 נשים. מולאי אסמאעיל נחשב כאיש בעל מספר הילדים הרב ביותר בהיסטוריה: 888 ילדים.
אחרי מותו, המשיך בנו, שעלה לשלטון אחריו, את הבניה המואצת בעיר. ב-1755 חרב הארמון המפואר במקנס ברעידת אדמה. ב-1757 נכדו של מולאי אסמאעיל, מוחמד השלישי, העביר את עיר הבירה למרקש.