google/wiki40b huggingface dataset:
פיוטר לברוב

ביוגרפיה

פיוטר לברוב נולד במשפחת אצולה בכפר בגוברניית פסקוב. בשנת 1837 הוא החל את לימודיו בבית הספר לתותחנים בסנקט פטרבורג. בשנת 1844, לאחר סיום לימודיו, הוא נישאר בבית הספר כמורה למתמטיקה. בשנת 1858 הוא קודם לדרגת קולונל וקיבל תפקיד פרופסור. 
במקביל לעבודה בבית הספר הוא כתב שירים, שפורסמו על ידי אלכסנדר הרצן, למד פילוסופיה והשתתף בכתיבת אנציקלופדיה. לברור פרסם מספר רב של מאמרים בנושאי פילוסופיה, חינוך, אמנות וספרות. בשנת 1860 פרסם את ספרו הראשון – "מאמרים על שאילות בפילוסופיה פרקטית" (Очерки вопросов практической философии). לדעתו, אדם בעל ערכים ייכנס במהלך חייו לעימות עם החברה הלא-צודקת. החברה הצודקת, לדעתו, צריכה להתבסס על איחוד וולונטרי של אנשים חופשיים בעלי ערכים. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-19 התקרב לברוב לניקולאי צ'רנישבסקי. לאחר התנקשות באלכסנדר השני נעצר לברוב ונשלח לגוברניית וולוגדה.
בהיותו בוולוגדה הוא פרסם את יצירתו המפורסמת "מכתבים היסטוריים" (Исторические письма). ספר זה כלל קריאה לכל האנשים החושבים ברוסיה להתעורר, להבין את חשיבות המעמד ולעזור לעם להילחם בשלטון הלא-צודק והשקרי. בחברה הרוסית של סוף שנות ה-60 יצירה זו הייתה כמו מכת ברק, והיא הייתה בין הזרזים לתחילת הפעילות המעשית של הנרודניקים.
בשנת 1870 הצליח לברוב בעזרת חברים לברוח מתחומי האימפריה הרוסית, והגיע לפריז. שם הכיר את מנהיגי התנועה הסוציאליסטית, והיה חבר באינטרנציונל הראשון. במטרה לעזור לקומונה הפריזאית במהלך 1870, נסע לברוב ללונדון.
בשנים 1873–1877 הוא ערך תחילה בציריך ואחר כך בלונדון את הירחון "קדימה" (Вперёд) וכן עיתון דו-שבועי באותו שם. לכתבי עת אלו הייתה השפעה רבה על המשכילים הרוסים, ובמיוחד על הסטודנטים. בשנת 1875 כתב את המילים לשיר שהיה אחר כך להמנון הרפובליקה הרוסית. בשנת 1877 עזב את מערכת עיתון "קדימה" עקב חילוקי דעות עם יתר חברי המערכת, ועבר לפריז. בשנת 1881 הקים לברוב ביחד עם ורה זסוליץ' נציגות של "ארגון הצלב האדום של נרודניה ווליה" בפריז. בעקבות הפרסומים הרבים שביקשו לתרום לארגון זה הוא הוגלה מצרפת, אך זמן קצר לאחר מכן הורשה לחזור. לאחר הריגת אלכסנדר השלישי התקרב לברוב עור יותר לאנשי נרודניה ווליה, ובשנים 1883–1886 ערך את ביטאון התנועה. הוא נשאר בפריז גם לאחר סגירת הביטאון.
בשנים 1886–1889 כתב לברוב מספר ספרים, שבהם ריכז את כל העבודות הקודמות שלו.
בשנת 1889 הוא נשלח כנציג של מספר קבוצות מהפכנים מרוסיה לקונגרס הסוציאליסטים שבו הוקם האינטרנציונל השני 
בשנים 1894–1900 ש. אנ-סקי היה מזכירו האישי. 
לברוב נפטר ב-6 בפברואר 1900 ונטמן בפריז.

לברוב כפילוסוף

בדעותיו היה לברוב פוזיטיביסט אגנוסטי. הוא ניסה לאחד בתורה אחד את הפילוסופיה של גיאורג וילהלם פרידריך הגל, לודוויג פוירבאך, הרברט ספנסר, פייר-ז'וזף פרודון, ניקולאי צ'רנישבסקי, מיכאיל בקונין וקרל מרקס.
את התהליך ההיסטורי הוא ראה כתוצאה של יכולות המיעוט המשכיל והנאור. כתוצאה מכך הוא היה בדעה כי על המהפכנים קודם כול לדאוג ליצירת אנושות אידיאלית, וכי עליהם לשאוף להגשמתה של מטרה זו בפעילותם היומיומית. דעות אלו הפכו אותו למנהיג בלתי מעורער של הנרודניקים בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19. ואולם ההתעוררות המהפכנית של מחצית שנות ה-70 הביאה לכך שרוב תומכיו עברו למיכאיל בקונין.
לברוב ניסה לאחד את כל התנועות המהפכניות. לאור זאת הוא כלל במסגרת תורתו גם מרכיבים של מרקסיזם. למרות זאת, הוא סבר שלרוסיה יש דרך התפתחות מיוחדת, ושהאיכרים הם הכוח המוביל של המהפכה.
פיטונס

האזור היבשתי

קוטר בסיסו של הפיטון הגדול הוא 3 ק"מ ושל הקטן הוא קילומטר בודד, והם שרידיהם של כיפות עשויות לבה שנוצרו בשוליו של הר געש אנדזיטי (אחד או יותר) שהתמוטט לפני כ-300,000 שנים, ועברו תהליכי בליה. שני ההרים שוכנים מעל קלדרה גדולה בקוטר של שבעה ק"מ, שחלקה תת-ימי. האזור הוא דוגמה לאופי ולהיסטוריה של פעילות געשית אנדזיטית לאורך קו המפגש בין לוחות טקטוניים המכונה הקשת הגעשית של האנטילים הקטנים. שני ההרים דומים זה לזה בגודלם, במידותיהם ובאופן היווצרותם, תופעה שאין לה אח ורע בשום מקום בעולם. ההרים נמצאים במרכזו של "אזור הניהול של הפיטונס" (Pitons Management Area או PMA), ששטחו הכולל עומד על 2,909 הקטאר. במקום אזור גאותרמי ובו מעיינות חמים, שרידים של זרמי לבה פירוקלסטיים, קלדרות ופתחים מהם מבעבעת גופרית. 
הצמחייה באזור אופיינית ליער הגשם הטרופי וליער הגשם הממוזג, ועל שני ההרים השתמר החורש הטבעי בזכות מדרונותיהם התלולים והבלתי נגישים. לפחות 148 מיני צמחים זוהו בפיטון הגדול ו-97 על הפיטון הקטן וברכס המפריד ביניהם. הפאונה כוללת מספר מיני עופות, עטלפים, זוחלים, מכרסמים ודו-חיים, וכן מין של אופוסום, כולם אנדמיים.
בתחומי אזור השימור מתגוררים כ-1,500 תושבים שעיסוקם המסורתי בחקלאות נמצא בנסיגה. תחת זאת מתפתח במקום ענף של תיירות אקולוגית ומבקרים בו כ-200,000 איש מדי שנה.

האזור הימי

שטח של 875 הקטאר במימי הים הקריבי הסמוכים, שצורתו כשל רצועה באורך של 11 ק"מ וברוחב של עד קילומטר בודד, כלול בתחומי האזור המוגן. המדף היבשתי שוקע למעמקי הים במקום זה בצורת מדרון תלול, והוא מכוסה בסלעים ובחול. כ-60% מהשטח מכוסים בשוניות אלמוגים, והמקום הוכרז כשמורת טבע ימית ב-1986. בחלק הימי של אזור השימור נסקרו, בין היתר, 168 מיני דגים, 60 מיני צורבים, שמונה מיני רכיכות, 11 סוגים של קווצי עור ו-15 סוגי פרוקי רגליים. סמוך לחופים נצפו גם צבי ים, ויונקים ימיים כמו גלובי שחורים וכרישים לווייתניים.
מלית

בבישול, מְלִית (וכן מילוי) היא מאכל או תערובת מצרכי מזון המשמשים למילוי חללים במאכלים אחרים.
מילוי מוזכר לראשונה בספר הבישול הרומאי "Apicius", המכיל מתכוני בשר ממולא לבשר עוף, ארנבת, חזיר ונמנמניים. המליות כללו ירקות, עשבי תיבול ותבלינים, אגוזים וכוסמין ולעיתים גם חלקי פנים קצוצים כגון כבד ומוח.
בימינו מגוון חומרי הגלם שניתן לכלול במליות אינו מוגבל והוא מושפע הן ממתכונים מסורתיים והן מיצירתיות המבשלים. מליות מלוחות מוכנסות למאכלי בשר, לירקות ולמאפים ומורכבות למשל מירקות, עשבי תיבול ותבלינים, זרעים, דגנים ומוצריהם (בין השאר פירורי לחם, פסטה), בשר ודגים, מוצרי חלב, ביצים ועוד. מליות מתוקות מוכנסות לרוב למוצרי בצק ולממתקים ועשויות ממוצרי חלב מתוקים (בעיקר קצפת, קרמים וגבינות מתוקות), פירות (לרבות פירות יבשים ואגוזים לסוגיהם), שוקולד, ריבות, משקאות חריפים ועוד.

מלית לבשר

מליות משמשות למילוי חללים טבעיים במוצרי בשר. כך למשל ממלאים במטבח היהודי-אשכנזי קישקע - מעי ממולא. האגיס, תבשיל מהמטבח הסקוטי, הוא קיבה ממולאת.
ניתן להכניס מלית גם לנתחי בשר שונים שהוסרו מהם עצמות או שנחתך בהם "כיס" לצורך מילויו, וכן ליצור גלילת בשר - המילוי מונח על נתח הבשר והנתח מגולגל סביב.
גם העור עשוי לשמש להכלת מילוי. צוואר ממולא הוא תבשיל מהמטבח היהודי האשכנזי בו ממלאים את עור צוואר העוף או העוף כולו. באחת הגרסאות של גפילטע פיש, כפי שמעיד שם המאכל ("דג ממולא"), ממלאים את עור הדג.
חלקי בשר שמקובל למלא באירופה ובארצות הברית הם רגלי עוף, חזה עגל וכן אווז או תרנגול הודו ממולא המהווים מאכל חגיגי מקובל בחג המולד ובחג ההודיה. ישנן גרסאות רבות למלית המסורתית לתרנגול ההודו (שלעיתים אינה משמשת למילוי אלא כתבשיל המוגש לצידו), בהן קמח שיבולת שועל, מחית ערמונים, מרווה ובצל ואף נקניקיות ומחית תפוחי אדמה.

מלית לירקות

ירקות ממולאים מקובלים במטבחים רבים. מליות נפוצות לירקות כוללות אורז ובשר קצוץ.
לפני מילוי ירק מרוקנים את גרעיניו (אם הוא חלול כפלפל) או יוצרים בו חלל על ידי הסרת חלק מציפתו. פלפל ממולא, עגבנייה, קישוא, חציל ותפוח אדמה ממולאים כך.
בירקות עליים ככרוב וגפן או בצל משתמשים בעלה כמעטפת, והמלית מגולגלת בתוכו (סרמלה). 
אצת נורי משמשת במטבח היפני להכנת חלק מסוגי הסושי, כשהיא ממולאת באורז, דגים או פירות ים וירקות.

מלית לממתקים

ממתקים כמו סוכריות, פרלינים ומוצרי שוקולד למיניהם מכילים לעיתים מילוי. המילויים הנפוצים הם קרמים ממוצרי חלב, שוקולד, פירות ומשקאות אלכוהוליים ותבלינים כגון מנטה, וניל, קינמון וכדומה. בנוסף עשויים לשמש כמלית פירות קטנים (כמו דובדבן) ופיסות פרי וכן מיני אגוזים ושקדים.
מערב גוג'ם

היסטוריה

בימי הביניים ועד 1991 היה חלק מהמחוז ההיסטורי והממלכה לשעבר, גוג'ם, שהייתה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותו הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 חולק המחוז לארבעה מחוזות: מערב גוג'ם, מזרח גוג'ם ואגאו אוי שסופחו למדינת אמהרה ומחוז מתקל שסופח למדינת בנישנגול-גומאז.
יהודה בן עטר

קורות חיים

נולד בעיר פאס. שם משפחתו "עטאר" - 'בשמים' בערבית, הוא על שם עיסוקם של אבות המשפחה.
אביו יעקב (בן אברהם) נפטר בגיל 23, על כן יצא לעבוד לפרנסתו והיה צורף מומחה. כל חייו, גם כשכיהן ברבנות, התפרנס מיגיע כפיו ולא חפץ לקבל שכר מקופת הציבור.
למד מרבי וידאל הצרפתי השלישי, ורבי מנחם סרירו, ובהיותו כבן 43, בשנת ה'תנ"ח (1698), מונה לכהן כדיין בפאס יחד עמם. נודע כגאון ובקי בכל מקצועות התורה, ובאותה שנה חתם יחד עם גדולי חכמי דורו על תקנה האוסרת להפריז בנדוניה שהכלה צריכה להעניק לחתן.
בשנת ה'תס"א (1701) נאלץ לנדוד לעיר מקנס, יחד עם רבים מיהודי פאס, לאחר שהיהודים נרדפו והמלך איסמעיל הטיל עליהם מס כבד. גם במקנס ישב בדין יחד עם רבותיו ועם חכמי המקום.
ישב בבית הדין גם עם הרב שמואל הצרפתי וכיהן גם כאב בית דין. משנת ה'תע"ג (1713), לאחר פטירת רבי וידאל ורבי שמואל הצרפתי, כיהן כדיין יחידי במקנס.
חזר לעיר פאס בשנת ה'תס"ד, עמד בראש הקהילה היהודית בה. תיקן תקנות שונות עבור קהילתו בענייני מיסים, מסחר, הוצאות עבור מסיבות, הלוואות מגויים, ועוד. ובשנת ה'תפ"ג (1723) ישב ראשון בדין עם רבי יעקב אבן צור (יעב"ץ), שהיה לו תלמיד חבר.
היה רגיש מאוד לסבלו של הציבור, פעל לרווחת היהודים וביתו היה פתוח לפני כל שואל ומר נפש.
נפטר בהיותו כבן שבעים ושבע שנה, ביום שלישי, י"ט סיוון ה'תצ"ג. עם פטירתו החליף אותו כאב בית דין, חברו לדיינות, רבי יעקב אבן צור המכונה היעב"ץ, והוא נשא עליו קינה שנדפסה לימים בספר שיריו 'עת לכל חפץ'.
שלושת בניו הם, ר' חיים, ר' משה ור' עובד.
מתלמידיו, הרבנים אליהו הצרפתי, שם טוב בן אמוזג, רבי יעקב אבן צור המכונה היעב"ץ הנ"ל, ועוד.

הערצה לדמותו בקרב יהודי מרוקו

הערצת בני קהילתו אליו הייתה גדולה, ויוחסו אליו סיפורי מופת. יהודים וגם גויים כינו אותו "רבי אל-כביר" - "הרב הגדול" בערבית, לאחר שבהוראת מושל המדינה הוא הושלך לכלא, וכשלא היה לקהילת היהודים את הכסף הנדרש לפדיונו, המושל השליכו לגוב אריות, והוא שהה שם יממה ללא פגע.
אנשים נשבעו בשמו, ומקובל היה שהוא זכה לגילוי אליהו. בחגי ישראל הגיעו אנשי הקהילה אל ביתו לנשק את ידיו ולזכות בברכתו.
כמו כן סיפרו אודותיו שכאשר קיבל שכר עבור תכשיטיו, לא קיבל עבודה חדשה עד שהפרוטה אזלה מכיסו, ושקד יומם וליל על התורה.

קברו

תחילה נקבר בבית הקברות היהודי שבמלאח בעיר פאס, אך כשהיהודים עזבו את המקום ועברו לקסבא די זירארא בשנת ה'תק"ן, הם נטלו עימם את עצמותיו וקברו אותו באלגיסא. עם שוב היהודים למלאח שבפאס הם החזירו את עצמותיו בשבט ה'תקנ"ב. בשנת ה'תרמ"ח, כאשר נטל מלך מרוקו את שטח בית הקברות הנמצא סמוך לארמונו, הוא העניק ליהודים שטח חדש לצורך קבורה, ושוב העבירו את עצמותיו למקום קבורתו הנוכחי שבבית הקברות היהודי שבפאס.
הוא קבור לצד חשובי רבני מרוקו, כרבנים אבנר הצרפתי, וידאל הצרפתי, יעב"ץ, ועוד. קבריהם מהווים אתר עלייה לרגל לקבוצות יהודים הבאים להתפלל.
גולגולת קריסטל

גולגולת קריסטל (בדולח) הוא השם שניתן לגבישי קווארץ שקופים שגולפו בדמות גולגולת אדם. במאה התשע עשרה ובמחצית הראשונה של המאה העשרים סברו כי כמה מגולגלות הקריסטל הן אצטקיות ומקורן בתקופה הפרה-קולומביאנית במרכז אמריקה. גולגולות קריסטל הוצגו, בין השאר, במוזיאון הבריטי שבבריטניה ובסמיתסוניאן שבארצות-הברית. בחינה מדעית בכלים ובמכשירים מודרניים העלתה כי כל גולגולות הקריסטל הן זיופים מאוחרים יותר, שנוצרו בסיוע גלגל השחזה וחומר ליטוש מקורונדום או מצורן קרביד, שלא עמדו לרשות התרבויות הפרה-קולומביאניות. לאורך השנים הועלו טענות כאילו בגולגולות הבדולח טמונים כוחות על טבעיים של אנרגיה או כישורי חיזוי או ניבוי עתידות.

גולגולת מיטשל-הדג'ס

הגולגולת המפורסמת ביותר התגלתה, בשנת 1926 בידי אנה לה-גילון מיטשל הדג'ס, בתו המאומצת של הארכאולוג פרדריק אלברט מיטשל-הדג'ס. לדברי מיטשל-הדג'ס נמצאה הגולגולת קבורה תחת מזבח שקרס במקדש בלובאאנתון (עיר קדומה של בני המאיה) בבליז. לטענה זו אין ביסוס וככל הנראה הגולגולת נרכשה על ידי פרדריק אלברט מיטשל-הדג'ס במכירה פומבית. בחינה במיקרוסקופ הצביעה על-כך שהגולגולת לוטשה באמצעות גלגל השחזה, מה שהבהיר כי היא זיוף. ליטושה המושלם של הגולגולת הפך אותה מוקד לאמונות טפלות שונות. גולגולת הקריסטל, על האף היותה תרמית, זכתה למקום של כבוד בסרט הרביעי בעלילות אינדיאנה ג'ונס, הנקרא אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח. הגולגולת אוזכרה לפרקים גם בסדרות מדע בדיוני ובספרות מיסטית.
בארסום

בארסום (באנגלית: Barsoom) הוא מיקום בדיוני המופיע בסדרת ספרי המדע הבדיוני אותה כתב סופר הספרות הזולה אדגר רייס בורוז, שכתב גם את סדרת ספרי טרזן. סדרת הספרים נכתבה בין השנים 1875–1950 והיא מתמקדת בעלילותיהם של ג'ון קרטר וגיבורים אחרים בחלק מהספרים על פני כוכב הלכת מאדים, שמכונה בפי תושביו "בארסום". בסדרה יש אחד עשר ספרים מתוכם ג'ון קרטר מופיע בשבעה סיפורים ובשאר הוא מופיע ברקע. בשנת 1966, סדרת הספרים הייתה מועמדת לפרס הוגו עבור הסדרה הטובה ביותר בכל הזמנים יחד עם סדרות נוספות כגון שר הטבעות של ג'ון רונלד רעואל טולקין וסדרת המוסד של אייזק אסימוב.

עלילה

רוב הספרים מסופרים בגוף ראשון ובעלי נוסחה קבועה: תחילה מוצג הגיבור, לאחר מכן הוא מתאהב בבחורה אשר הוא פוגש. לאחר מכן הבחורה נחטפת על ידי רשע והגיבור יוצא להצילה. במסע ההצלה עובר הגיבור מקומות אקזוטיים ופוגש במינים חוצניים של בעלי חיים ונשבה כמה פעמים בידי חייליו של הרשע או בידי אחד מהשבטים במדבר, מוצא לו בן ברית בין השבויים ונמלט בעזרתו. בן הברית ממשיך לעזור לו בהמשך המסע. לבסוף מנצח הגיבור את הרשע ומתחתן עם הבחורה אלא אם היו כבר נשואים.

מאפייני כוכב בארסום

בארסום הוא מאדים, אשר אוקיינוסיו התייבשו ומפעלי האטמוספירה מונעים ממנה להתנדף כליל. התעלות נועדו כדי להוביל מים אשר כל השבטים שחיים במדבר הצחיח חומדים. בגלל החיסרון במים השבטים על בארסום לוחמניים במיוחד.

דת

כל העמים בבארסום מאמינים וסוגדים לאלה איסוס. בדרך כלל בארסומאני שרוצה לטהר את מעשיו הרעים שט בנהר איס אל שערי איזוס כדי להתפלל לאלה וכאשר חש שהוא עומד למות הוא שט אל עבר עמק דור שם על פי האמונה נמצא גן העדן.
אפרים אליעזר יאלעס

הרב אפרים אליעזר הכהן יאלעס (ה' בשבט ה'תרנ"א 1890 - כ"ה בחשוון ה'תשמ"ט 1988) היה גאב"ד סאמבור, רבה הראשי של הקהילה האורתודוקסית בפילדלפיה.

תולדות חייו

נולד לרב שלום הכהן, שהיה רב העיר סטרי, ולאסתר שיינדל, בסאמבור שבגליציה. התחנך אצל אביו, שהיה תלמידו של הרב יוסף שאול נתנזון.
בשנת ה'תרע"ג (1913) הוסמך לרבנות על ידי הרבנים דוד הלוי הורביץ מסטניסלוב ונתן לוין מרישא. בשנת ה'תרע"ו נתמנה כדיין בבית הדין של העיר סטרי.
בשנת 1921 היגר עם משפחתו לארצות הברית ונתמנה לרב קהילת "כרם ישראל" בפילדלפיה. בשנת ה'תש"ח נתמנה להיות ראש רבני הקהילה החרדית בעיר. 
ראה כרבו את הרבי מליובאויטש ונהג לבוא אליו מספר פעמים בשנה. בסדרת אגרות קודש מהרבי מליובאוויטש ישנם מכתבים תורניים בין שניהם.
בסוף ימיו כונה גאב"ד סאמבור או האדמו"ר מסאמבור. שימש כנשיא כבוד של אגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה.
את הנהגת חסידות סאמבור ממשיך נכדו הרב אורי גלדצלער.
נחל הדס

נַחַל הֲדַס הוא נחל בשרון הנמשך לאורך של כ-10 ק"מ. ראשיתו במבואותיה הדרומיים של העיר קלקיליה, עובר דרומית לעיר כפר סבא, צפונית למושב שדי חמד, חוצה את מושב עדנים בטבורו מצפון לדרום, ומתחבר אל נחל קנה דרומית להוד השרון.
מרבית שטחה של כפר סבא נמצא באגן הניקוז של נחל הדס ונחל קנה. משנת 1996 החל לפעול לצד הנחל דרומית להוד השרון מכון ביולוגי לטיפול בשפכים השייך לעיריות כפר סבא והוד השרון. מי הקולחין המופקים בסופו של התהליך מוזרמים לנחל המהווה את אחד ממקורות נחל הירקון, ומשמשים לחקלאות ולהזרמה לים.

תוכנית הסדרת נחל הדס

רשות ניקוז ירקון מתעתדת להסדיר את נחל קנה במהלך שנת 2018, כך שרוחבו של ערוץ הנחל במושב עדנים יהיה 18 מטרים, בנוסף לעוד 5 מטרים בכל גדה. (סה"כ 28 מטרים).
לתוכנית התנגדויות רבות של חקלאים ותושבים בעדנים שלצורך הרחבת הנחל יש כוונה להפקיע שטח אדמה גדול מתוך חלקות א' (החלקות עליהן נמצאים בתי המגורים).

ידידי נחל הדס

ידידי נחל הדס היא קבוצת פעילי סביבה תושבי מושב עדנים, ירקונה, גני עם והוד השרון ששמו למטרה שימור ושיקום נחל הדס כמסדרון אקולוגי. הקבוצה מארגנת מעת לעת פעילויות חברה וקהילה לאורך הנחל, וכן פרויקט תמונה ליום בו מצולם הנחל מדי יום והתמונה מפורסמת ברשתות החברתיות. קבוצת ידידי נחל הדס מקיימת שיתוף פעולה ודיאלוג פורה עם רשות ניקוז ירקון, מועצה אזורית דרום השרון, ועדים מקומיים של המושבים לאורך הנחל ורשות נחל ירקון.
קובה (אזרבייג'ן)

היסטוריה

חשיבות העיר עלתה בשנת 1747, כשהשאה האיראני נאדיר-שאה נרצח ומושל המחוז חוסיין עלי החליט לאחד את השטחים האזריים. הוא העביר את בירת האזור מהעיר קסודת, שלא הייתה מוגנת טוב לקובה, שהייתה מרכזית יותר, וכן הוא בנה בה מבצר. בין 1804 ל-1813 התקיימה מלחמת רוסיה-פרס שבמהלכה הפרסים הפסידו את השליטה על אזרבייג'ן ועל ארמניה ונאלצו לחתום על הסכם גוליסטן והסכם טורקמנצ'אי. ב-1806 הרוסים כבשו את קובה, והעבירו ממנה את הבירה לבקו. ב-1809 צר על העיר השייח המודח עלי-חאן במשך שלושה חודשים כדי לכבשה, אך בסופו של דבר בסוף המלחמה הייתה העיר בידיים רוסיות.
בימיו הראשונים של יוסיף סטלין, במסגרת פעולתו המהפכנית כנגד השלטון הצארי ברוסיה, אימץ סטלין לעצמו את השם "קובה" כשמו המחתרתי, בהשראתו של מנהיג גאורגי מהפכני, אשר שמו כשם העיר.

יהודים

ליד קובה שוכן הכפר קירמיזי קסבה, שפעם היה נקרא ברוסית יברסקיה סלובודה. בכפר החל בשנת 1742 קיים יישוב יהודי נפרד. עם נפילת ברית המועצות ב-1989 היו שם 18,000 תושבים, אך היום בשל עלייה לישראל והגירה למקומות אחרים האוכלוסייה קטנה עד 4000.
דובק

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1935 על ידי מספר תעשיינים, ובהם מרטין גהל (Martin Gehl) שעלה מגרמניה. מפעל החברה הוקם ברמת גן. בשנת 1960 החלו מניותיה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובשנת 1971 רכשה את שתי מתחרותיה, סיגריות מספרו ומטוסיאן, והשיגה מונופול בשוק המקומי. מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ניהל את החברה זרח גהל בנו של מרטין, וחקירה שנוהלה נגדו ונגד החברה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 גרמו לטלטלה בחברה. בשנת 2003 הפכה החברה לחברה פרטית, ושנה לאחר מכן הייתה למשווק הבלעדי בארץ של מוצרי החברה הדנית "האוס אוף פרינס" ("House Of Prince"). הרחוב בו שוכנים מפעל החברה ומשרדיה בפתח תקווה קרוי על שמו של מרטין גהל.

פעילות

מפעלה העיקרי של דובק, כמו גם הנהלתה, שוכנים כיום בקריית אריה בפתח תקווה, ומפעל ייצור הטבק נמצא בבני ברק, כיום חלק ממתחם המפעל העתיק את פעילותו למפעלים האחרים של דובק, ועל המגרש שנמכר ליזם פרטי נבנה קניון. ברשותה של דובק מנגנון הפצה משלה המגיע לכ-10,000 נקודות מכירה ברחבי הארץ, וכן עוסקת החברה בייצוא חלק ממותגיה. מנגנון השיווק משרת גם את משקאות האנרגיה רד בול ובלו. החברה מעסיקה כ-300 עובדים.
מוכת ירח

עלילה

הסרט מגולל את סיפורה של לורטה קאסטוריני הגרה עם הוריה, קוזמו ורוז. לורטה התאלמנה מבעלה, אך היא יוצאת עם ג'וני קאמררי המציע לה נישואים לפני שהוא נוסע לבקר את אימו הגוססת בסיציליה. ג'וני מבקש מלורטה להזמין לחתונה את אחיו, רוני, על אף שישנו סכסוך ביניהם.

ביקורות

הסרט זכה להצלחה כלכלית וביקורות אוהדות עם הסכמה גורפת לגבי הופעתם של השחקנים הראשיים. הסרט זכה לציון ל 93% על פי האתר "Rotten Tomatoes". המגזין "טיים" הילל את תסריטו של ג'ון פטריק שאנלי ואת הופעתה של שר. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט החשיב את הסרט לאחד הטובים ביותר בכל הזמנים.
בשבוע הראשון לצאת הסרט הוא נכנס למקום השלישי ברשימת שוברי הקופות. הסרט שהה במשך 20 שבועות לא רצופים בעשרת הראשונים עם הכנסה כוללת של 80,640,528 דולר לעומת תקציב של 15 מיליון דולר.

מכון הסרטים האמריקאי

מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט ברשימותיו: מקום 41 ברשימת "מאה סרטים... מאה קומדיות", מקום 17 ברשימת "מאה שנים... מאה תשוקות", מקום 96 עם הציטוט "Snap out of it!" ברשימת "מאה שנים... מאה ציטוטים" ומקום שמיני ברשימת "מאה שנים... עשרת הגדולים" בקטגוריית הקומדיות הרומנטיות. בנוסף, ערוץ הטלוויזיה "Bravo" דירג את הסרט במקום ה-72 ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים.
יחסי בלארוס–שוודיה

משבר דיפלומטי

ב-3 באוגוסט 2012, הודיע שר החוץ קרל בילדט שבלארוס גירשה את שגריר שוודיה במינסק, זאת לאחר שנטען כי יצר קשר עם האופוזיציה במדינה. קרל בילדט אמר כי הטענות נגד השגריר היו חסרות בסיס וכי "הגירוש של השגריר השוודי במדינה על ידי שמטרו של לוקשנקו הוא הפרה חמורה של נורמות היחסים בין מדינות". בעקבות המאורע, שוודיה בחרה לגרש שני דיפלומטים בלארוסים מארצה ולא לאפשר לשגריר הבלארוסי החדש להגיע לסטוקהולם. דבר זה הוביל לכך שבלארוס בחרה לגרש את כל הדיפלומטים השוודים ולסגור את השגרירות בסטוקהולם.
על המשמרת

רקע

האלבום יצא לאחר פסק זמן של 14 שנה מאז האלבום הקודם של הצמד, "כשהגיטרה מנסרת את הלילה", שהיה אלבום הופעה שסיכם את תקופת פעילותם המשותפת של ברי סחרוף ורמי פורטיס. האלבום מכיל שילוב של רוק, מוזיקה אלקטרונית, היפ הופ ומוזיקה מזרחית, וניגנו בו חברי ההרכב המקורי שליווה את הצמד בראשית שנות ה-90: ז'אן ז'אק גולדברג, גיל סמטנה ויובל שפריר. כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי פורטיס וסחרוף, מלבד "פנתר שחור" שנכתב על ידי מיכה שטרית והולחן על ידי כל חברי ההרכב במשותף עם שטרית ותמיר ברזילאי, ו"מעצבי דעת הקהל", שנכתב ובוצע במשותף עם אמן ההיפ-הופ מוקי.
הסינגל הראשון שהקדים את האלבום היה "חדשות מהירח" שהווידאו קליפ שצולם עבורו מתאר חממה של גיטרות שיוצאות משליטה. הסינגל השני היה "תחת אש" ששימש כשיר הנושא לסדרת הדרמה "פרשת השבוע" של ערוץ הוט 3. "להתעורר" ו"בסוף של יום" יצאו גם כן כסינגלים.
עטיפת האלבום המינימליסטית עשויה מאותו סוג נייר של עטיפת מחברת נייר, והאיורים שבחוברת האלבום בשחור ולבן באים מעולם הדימויים וממבחני רורשאך. האלבום הוא הראשון למעשה שמודפס על עטיפתו השם "פורטיסחרוף", לאחר שעל סיפורים מהקופסא ולהתראות בחלומותי הופיע רק השם "פורטיס", ועל שני האלבומים הנוספים הופיעו השמות "פורטיס" ו"סחרוף" לחוד (למרות שבתוך החוברות המצורפות מופיע השם "סחרופורטיס" פעמים אחדות).
בשנת 2007 הוענקו לסחרוף ופורטיס פרסי אקו"ם לשנת תשס"ו על הישג מוזיקלי שנתי ועל הלחנה בעבור אלבומם זה.
איתנה טבקרו

ביוגרפיה

טבקרו נולדה וגדלה בחיפה ואת לימודי החטיבה והתיכון עשתה בבסמ"ת, ב-1976 כשהייתה גיל 14 הצטרפה לקבוצה הנערות של הפועל חיפה וב-1978 הייתה חלק מנבחרת הקדטיות באליפות אירופה בקוונקה שבספרד, ב-1979 הייתה חלק מנבחרת הנערות בטורניר שהתקיים בישראל ולאחר מכן בעונת 1979/1980 הצטרפה לקבוצת הבוגרות של המועדון ובעונת הבכורה במועדון זכתה עם הקבוצה בגביע המדינה לאחר ניצחון דרמטי בתוצאה 86 - 82 אל מול אליצור תל אביב/חולון שהחזיקה בגביע שלוש שנים ברציפות וזכתה באליפות הליגה שבועיים קודם לכן לאחר שהביסה את חיפה, במהלך המשחק קלעה טבקרו 32 נק' ובעקבות משחק זה זומנה לסגל נבחרת ישראל לבוגרות במסגרת אליפות אירופה בויגו שבספרד. במקביל שירתה טבקרו כקצינת ת"ש בחיל האוויר ואף השתתפה באליפות החיל.
על המשחק סיפרה טבקרו: "הייתי אז בכיתה י"ב, הגענו למשחק באוטובוס עם האוהדים. אחד מהם ישב לידי והטריף אותי במשך כל הנסיעה. עליתי לפארקט באטרף וכל מה שעשיתי נכנס. שיחקתי 40 דקות וסיימתי את המשחק באפיסת כוחות".
טבקרו המשיכה בהפועל חיפה ל-3 עונות נוספות אשר במהלכן העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה שלוש עונות ברציפות אך הפסידה בהן פעמים לרמת חן ופעם נוספת לאליצור תל אביב.
בעונת 1983–1984 עברה לשחק במכבי קריית מוצקין ובמדיה שיחקה כשלוש עונות.
בעונת 1986/1987 שיחקה עונה בודדת בבני יהודה ולקראת סופה עברה לאליצור תל אביב ובארבע עונות בהן שיחקה במועדון זכתה הקבוצה ב-4 אליפות וב-3 גבעים, בסיום עונת 91 החליטה לפרוש עקב ריבוי שחקניות זרות בתפקידים בהם שיחקה.
בשנת 2017 נבחרה על ידי ענת דרייגור נירקה קניון-ארבוב ושושי דמבינסקי ל"היכל התהילה של כדורסל הנשים בישראל".

לאחר הפרישה

טבקרו שימשה במגוון תפקידים בתחום הפיזיותרפיה ומאז 1995 היא משמשת כמנהלת שירותי הפיזיותרפיה בבית חולים לוינשטיין.
לטבקרו תואר ראשון בפיזיותרפיה ותיאר שני בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון.
טבקרו אמא לשניים.
הידרון

בכימיה, הידרון הוא השם הכללי ליון המימן החיובי ⁺H.
המושג משמש באופן כללי בלי להביא בחשבון את מסת הגרעין. זאת, בניגוד למושג פרוטון, המשמש באופן פרטני ליון ⁺¹H (שהוא היון שנוצר מהמימן הנפוץ בטבע), ולא ליונים של האיזוטופים הכבדים יותר של מימן, כמו דאוטריום ⁺²H, (מסומן גם: ⁺D), או טריטיום ⁺³H,(מסומן גם: ⁺T). המושג הוגדר על ידי ארגון IUPAC בשנת 1988. ‏ ‏
יון המימן השלילי ⁻H מכונה הידריד.
כל ישראל ערבים זה בזה

"כל ישראל עֲרֵבִים זה בזה" הוא ביטוי שטבעו חז"ל, ומובנו המקורי הוא שכל יהודי נושא באחריות על קיום המצוות של חברו. לאחריות זו יש משמעות מוסרית וגם תוצאות הלכתיות מעשיות. בעת החדשה רווח הביטוי במשמעות שונה, שלפיה כל יהודי אחראי על שלומו ורווחתו של חברו.
הגדיר זאת הרב משה צבי נריה:
מטבע לשון זו היצוקה לנו מימי קדם - אין זו רק מימרה נאה בעלמא, רעיון של אגדה שיש עמו זירוז של מוסר. צא ובדוק במקורות ותמצא שזהו יסוד איתן ומוצק, בנין אב בהלכה, וממנו פינה לכמה גופי תורה. ולכשתדייק תשכח (=תמצא) שנעוץ כאן כל המערך הפנימי של משמרת התורה והמצווה ביחיד ובציבור.
— "צניף מלוכה", כפר הרואה תשנ"ה עמ' 56

הביטוי במובנו המקורי

"עָרֵב" הוא מי שמתחייב לשלם את חובו של חברו, במקרה שהלווה לא ישלם. זהו מובנו המדויק והמקורי של הביטוי "כל ישראל ערבים זה לזה": כל יהודי התחייב לשלם על חובותיו, כלומר, חטאיו, של חברו. מכאן נגזרת המסקנה שיש לכל אחד אחריות על קיום המצוות של זולתו, ואדם אחד עלול אף להענש בידי שמיים על חטאי חברו.
המקור הקדום ביותר בו נאמר משפט זה הוא מדרש ההלכה "ספרא", על הפסוק: "וְכָשְׁלוּ אִישׁ בְּאָחִיו", המצוטט גם בתלמוד.
אינו אומר איש באחיו אלא איש בעוון אחיו, מלמד שכל ישראל ערבים זה בזה.

היקף הערבות

על פי המקרא (ספר דברים, פרק כ"ז, ספר יהושע, פרק ח') נצטוו בני ישראל בימי יהושע בן נון לעמוד בהר גריזים והר עיבל עם כניסתם לארץ, ולבצע טקס שבו התחייב העם לקיים סדרת מצוות. על פי חז"ל, התחייבות זו כללה אחריות של כל אחד גם על חטאי אחרים, ומאותה שעה נחשב עם ישראל כגוף אחד, שעשוי להענש באופן קולקטיבי על חטאי היחיד. הדוגמה לכך בתלמוד היא חטאו של עכן בן כרמי, שמעל בחרם שהטיל יהושע בן נון על העיר יריחו, וכתוצאה מכך נפלו חללים במלחמת העי. (ספר יהושע, פרק ז') מלבד התוצאה הקשה, המקרא גם מציין את החטא בלשון מכלילה: "וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ... חָטָא יִשְׂרָאֵל וְגַם עָבְרוּ אֶת בְּרִיתִי אֲשֶׁר צִוִּיתִי אוֹתָם וְגַם לָקְחוּ מִן הַחֵרֶם וְגַם גָּנְבוּ וְגַם כִּחֲשׁוּ וְגַם שָׂמוּ בִכְלֵיהֶם. וְלֹא יֻכְלוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לָקוּם לִפְנֵי אֹיְבֵיהֶם...".
קיימת מחלוקת בין התנאים האם הערבות נאמרה רק על חטאים גלויים, שניתן היה לדעת עליהם, או גם על חטאים נסתרים. הדעה המקובלת היא שהערבות חלה רק על החטאים הגלויים, וגם עליהם אין עונש לזולת אלא אם כן היה בידו למחות, וייתכן שאילו היה מוחה - היו שומעים בקולו, והוא התרשל בחובתו ולא מחה.