google/wiki40b huggingface dataset:
ליילנד טייגר (מנוע קדמי)

ייצוא והרכבה "ליילנד טייגר (מנוע קדמי)" בישראל

מסוף שנות הארבעים של המאה העשרים עד שנות השבעים הורכבו בארץ דגמים שונים ממשפחת "טייגר" הראשון,  "ליילנד טייגרס Tigress (מנוע קדמי) בתצורת שליטה רגילה - Normal control בה הנהג יושב מאחורי המנוע בניגוד ל"שליטה קידמית "Forward Control" בו הנהג יושב לצד המנוע, דגם הטייגרס נבנה במיוחד ע"פ דרישות השוק הישראלי,  דגם "רויאל טייגר" ודגם "רויאל טייגר מרק 2 וורלדמסטר" בישראל. ליילנד טייגרס (כונה: סוחוי) מודל 1949, נבנה בבית החרושת "הארגז" בעבור קואופרטיב שחר ושובץ לעבודה בסניף נהרייה. 
דגם ה-"רויאל טייגר" הראשון הורכב בארץ במוסך "המקשר", חברת האוטובוסים הירושלמית, בשנת 1950, אולם עיקר האוטובוסים הורכבו בחברות "הארגז" ו"מרכבים" כאשר מאמצע שנות הששים נבנו גם השלדות בארץ במפעל "ליילנד אשדוד", יחד עם משאיות ליילנד מדגמים שונים.
הדגמים אשר הורכבו בישראל הופעלו על ידי חברות האוטובוסים הישראליות: שחר, אגד,דן, תח"צ עירוני ב"ש, שא"מ נצרת מועצות מקומיות רבות וחברות פרטיות שונות.
סקרילקס

קריירה מוזיקלית

בשנת 2008 החל מור להפיק ולהופיע תחת השם סקרילקס (אך באינטרנט הוא היה ידוע קודם לכן בשם Twipz). ב-7 ביוני 2010 יצא אלבום הבכורה שלו, My Name is Skrillex ("שמי הוא סקרילקס"). סקרילקס אפשר הורדה חינם של האלבום באינטרנט. בקיץ 2010 הפיק סקרילקס את אלבומם השלישי של להקת המטאלקור הבריטית Bring Me the Horizon. בהמשך השנה החל להופיע סקרילקס ברחבי ארצות הברית ביחד עם המפיק deadmau5, ובעזרת חברת התקליטים של deadmau5, שנקראה "mau5trap", הוציא את אלבומו השני, Scary Monsters and Nice Sprites ("מפלצות מפחידות ורוחות נחמדות"). עוד מהקטעים שהוא הפיק באותה שנה, כוללים את (First of the year (Equinox שנכלל ב-EP השלישי שלו, את Cinema (רמיקס לשיר של Benny Benassi) ואת Reptile Theme (שנכלל בפסקול של המשחק מורטל קומבט 9) .
באפריל 2011 הפיק סקרילקס יחד עם להקת Korn את השיר Get Up. ביוני 2011 סקרילקס הפיץ לאתר Beatport את המיני-אלבום (EP) השלישי שלו, More Monsters and Sprites, הפעם תחת הלייבל Big Beat. רובו כלל רמיקסים ללהיט Scary Monsters and Nice Sprites אך גם 3 יצירות חדשות שהבולטות מהם First Of The Year ו-(Ruffneck (FULL Flex. יחד עם האלבום יצא לאור גם קליפ ללהיט Rock N' Roll מהאלבום הקודם שלו. חודשיים מאוחר יותר הקים סקרילקס את הלייבל OWSLA, שאיגד תחתיו מפיקי אלקטרו האוס ודאבסטפ. ב-21 בדצמבר 2011 הוציא לאור סקרילקס את ה-EP הרביעי שלו, Bangarang, שכלל קטעים חדשים לגמרי שהופקו על ידיו וכן שיתופי פעולה עם להקת "הדלתות" (The Doors), אמן האלקטרו האוס וולפגנג גרטנר, ועם הזמרת הצעירה אלי גולדינג. סקרילקס הכריז כי אלבום הסטודיו הראשון שלו, Voltage, ייצא ביוני 2012, תחת חברת התקליטים שבה הוא חתום, OWSLA.
עם זאת האלבום מעולם לא יצא, ובוטל מסיבות שאינן ידועות. 
בטקס הגראמי שנערך ב-12 בפברואר 2012 זכה סקרילקס ב-3 פרסי גראמי (מתוך 5 להם היה מועמד): על אלבום האלקטרוניקה/דאנס הטוב ביותר - Scary Monsters and Nice Sprites, על הפקת האלקטרוניקה/דאנס הטובה ביותר - Scary Monsters and Nice Sprites, ועל הרמיקס הטוב ביותר - הרמיקס שלו לשיר Cinema של Benny Benassi. הוא אף זכה למועמדת בפרס גראמי לתגלית השנה. בדצמבר 2012 סקרילקס הוציא מיני אלבום חדש בשם Make It Bun Dem בשיתוף פעולה עם דמיאן "ג'וניור גונג" מארלי אשר זכה שלוש פעמים בפרס הגראמי והוא בנו של זמר הרגאיי המפורסם בוב מארלי. האלבום כלל את השיר המקורי שנקרא Make It Bun Dem ועוד שישה רמיקסים של השיר. ב-2 בינואר 2013 הוציא סקרילקס את המיני-אלבום (EP) השביעי שלו, שנקרא Leaving, בהוצאת חברת התקליטים OWSLA שבה הוא חתום. סקרילקס אישר שבקיץ 2013 הוא יוציא אלבום Long-Playing חדש. ב-9 באוקטובר 2013 פרסם סקרילקס את השיר Try It Out יחד עם אלווין ריסק. ב-19 באוקטובר דורג סקרילקס במקום ה-11 ברשימת 100 הדיג'יים הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag". ב-18 במרץ 2014, סקרילקס הוציא לאור את אלבום האולפן שלו "Recess" תחת חברות ההקלטות Big Beat ו-OWSLA. האלבום מדורג במקום הראשון במצעד אלבומי מוזיקת דאנס-אלקטרונית של Billboard. באותה שנה, עלה בדירוג והגיע למקום ה-9 ברשימת 100 הדיג'יים הטובים בעולם לשנה זו.
שיכון וייסנהוף

שיכון וייסנהוף (בגרמנית: Weißenhofsiedlung) הוא שיכון לעובדים שנבנה בשטוטגרט ב-1927. שיכון זה נועד להציג לראווה את הסגנון שמאוחר יותר נקרא הסגנון הבינלאומי באדריכלות. השיכון הוא למעשה פרויקט הדיור הגדול ביותר שנבנה בתקופתו, כחלק מהדיון שהתקיים בתנועה המודרניסטית באדריכלות סביב שיכונם היעיל של מיליוני העובדים שזרמו לערים בתהליך העיור המואץ של התקופה, דיון אשר עמד גם במרכז פעילותו של CIAM.
ב-2016 השיכון הוכרז ביחד עם 16 מבנים אחרים ברחבי העולם כחלק מאתר המורשת העולמית העבודה האדריכלית של לה קורבוזיה.

היסטוריה

השיכון נבנה לרגל תערוכת דויטשר ורקבונד (Deutscher Werkbund), וכלל עשרים ואחד בניינים שבהם שישים ושלוש יחידות דיור, בתכנונם של שישה-עשר אדריכלים אירופיים, רובם מהמרחב דובר-הגרמנית. בראש הפרויקט, מטעם העירייה, עמד האדריכל הגרמני לודוויג מיס ואן-דר-רוהה, והוא שבחר את האדריכלים האחרים, תקצב ותיאם את תוכניותיהם, הכין את אתר הבנייה ופיקח על ההקמה. לה קורבוזיה קיבל את התקציב הגדול ביותר, ושתי חלקות טובות המשקיפות אל העיר.
עשרים ואחד הבניינים דומים זה לזה בצורתם, וכוללים בנייני דירות ובתים פרטיים; גם בסגנון ניכרת אחידות רבה. המשותף לכולם הוא עיצוב מפושט של החזית, גגות שטוחים המשמשים כטראסות, חלונות סרט, תכנון פנימי פשוט הממעיט בקירות ובמסדרונות ושימוש רב בבנייה טרומית, מה שאפשר הקמת המבנים תוך חמישה חודשים בלבד. כל המבנים למעט אחד היו לבנים (הבניין של ברונו טאוט, שהיה הקטן ביותר, נצבע אדום).
על פי התכנון נועד השיכון להיבנות בשיתוף עם הדיירים, בשיטת בנייה מתועשת, והוא פורסם כאבטיפוס של מעונות עובדים בעתיד. בפועל עוצב ואובזר כל בית בנפרד בתקציב גבוה, הרחק מהישג ידו של הפועל הממוצע. התערוכה נפתחה לקהל ב-1927, באיחור של שנה, ומשכה קהל רב.
בזמן השלטון הנאצי כונה השיכון בזלזול "כפר ערבי" ונקנה על ידי הממשלה במטרה להרוס אותו; תוכנית זו לא יצאה לפועל בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך השיכון הוא עדיין רכושה של ממשלת גרמניה. בעת המלחמה הייתה בשטח השיכון עמדת נ"מ, ולפיכך היווה השיכון מטרה להפצצות בעלות הברית וחלקים ממנו נהרסו, כולל שני הבניינים שבנה ולטר גרופיוס. אחרי המלחמה נהרסו חלק מהבניינים הניזוקים ואחרים שונו לבלי הכר, בין השאר באמצעות גגות רעפים, הזרים לסגנון המקורי.
כיום נותרו 11 מהבניינים המקוריים על עומדם. בשנת 2002 עבר בניין דופלקס שבנו לה קורבוזיה ופייר ז'נרה לבעלות העירייה, ששיקמה אותו ופתחה בו את מוזיאון וייסנהוף.
עומר (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

הסדרה מספרת על עומר, תולעת קטנה שחיה על כדור הארץ הנמצא בסכנה על ידי שדונים. בשביל להציל את המצב, עומר התולעת מסתובבת עם דן, לוחם אמיץ, בן הכוכב והמושיע של כדור הארץ על פי הנבואה. בהתחלה דן מסורבל מאוד והוא לא יודע הרבה על החיים, אך בהמשך הוא מגלה את הכוחות העיקריים שלו. בעזרת אום וסטלה, עומר ודן מנסים להציל את סירנה בת הים, להשמיד את הכוח הרשע ולהציל את כדור הארץ.
חיים קרלינסקי

הרב חיים קרלינסקי (א' בטבת תרס"ז, 18 בדצמבר 1906, ליובוניץ - כ"ח בתשרי תש"ן, 27 באוקטובר 1989) היה רב אמריקאי ממוצא ליטאי ועורך תורני פורה. הביוגרף של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק", מחבר "בית הלוי".

ביוגרפיה

נולד לרב ישעיה קרלינסקי ולחנה בתו של רבי תנחום גרשון ביליצקי, בעיירה ליובוניץ בה כיהן אביו כרב. למד בישיבת סלובודקה ונמנה עם הגרעין המייסד של שלוחת הישיבה בחברון בתרפ"ה, 1825. בתרפ"ז עזב את חברון בשל בעיות רפואיות, ועבר לישיבת מרכז הרב בירושלים, ונעשה מקורבו של ראש הישיבה, הרב הראשי לארץ ישראל, רבי אברהם יצחק הכהן קוק, שהיה מקורבו של סבו הרב ביליצקי ותלמידו של חותנו הרב נח חיים אברהם שפירא ב"קיבוץ" בסמרגון.
בקיץ תרפ"ח, 1928, נשא, בירושלים, את חוה פינס, ובקיץ תרפ"ט היגרו בני הזוג לארצות הברית, אליה הגיע אביו ומשפחתו בשנים שחלפו מאז עלותו ללמוד בארץ ישראל. הוא כיהן כרב במשך שנה וחצי, ואז חזר לארץ ישראל. בשנת תרצ"ד שב לארצות הברית והתמנה כרב בברוקלין, וכחבר אגודת הרבנים. לאחר קום מדינת ישראל, ניסה לעלות בשלישית לארץ בשנת תשי"ג (1953), התגורר בחיפה ושימש כסגן מנהל מחלקת החינוך בעירייה מטעם המפד"ל, אולם שב וחזר לארצות הברית בתשי"ז, 1957. התמנה כסגן נשיא אגודת הרבנים, ושימש כרב האחראי על מתן הכשרות מטעם "חבר הרבנים של מנישביץ".
מלבד עיסוקיו הרבניים, היה קרלינסקי עורך וסופר פורה, הוא ערך כתבי עת שונים, המפורסם שבהם "היהודי", ערך את כתביהם של רבנים אחרים מגדולי רבני ארצות הברית, כמו הרב אליעזר סילבר, וכתב את ספרו "הליכות יצחק". בשנותיו האחרונות הדפיס את ספרו הביוגרפי על רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק".
קרלינסקי נפטר בניו יורק, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
אמת

אמת היא מושג המתאר דבר שהוא נכון, בניגוד לשקר שמשמעותו דבר שאינו נכון. בלוגיקה הפילוסופית ובתורת ההכרה (אפיסטמולוגיה) דנים בפירושה ובמשמעויותיה של האמת. משפטים, פסוקים, טענות, קביעות, רעיונות, אמונות, וכו' יכולים להיות אמת או שקר. 
אמת ושקר מוחלטים הם הפכים, אך יש גם תחום ביניים רחב של רמות שונות של וודאות בהם שורר בלבול, או רמת וודאות נמוכה. 
ישנן אמיתות פשוטות מבחינה לוגית שמובנות לכל אדם, והם נחשבות מוחלטות מבחינה פילוסופית (הגם שניתן להטיל ספק כמעט בכל דבר), וישנם תחומים שבהם דעות בני האדם חלוקות ולא ניתן להגיע לאמת מוסכמת ברמת וודאות מוחלטת. 
נושא האמת ומשמעויותיו העסיק את האנושות מקדם. כבר בתנ"ך אנו מוצאים התייחסויות רבות של הנביאים על הצורך ללכת בדרך האמת ולהתרחק משקר. למעשה, כבני תמותה לא יוכלו בני אדם לעולם להשיג אמת אבסולוטית השמורה לאלוהים, ותמיד יהיו מועדים לטעות בכל רובדי ומשמעויות החיים, אך כן ניתן לחתור להגיע לרמה של אמת יותר בהירה ויותר וודאית (כך גם במחקר ובפילוסופיה, כל דבר נתון לשאלה והפרכה, וכך מתקדם המדע).
Madonna (אלבום)

היסטוריית האלבום

לאחר הצלחת שני הסינגלים הראשונים של מדונה, "Everybody", ו-"Physical Attraction", חברת התקליטים סייר רקורדס, אישרה את הקלטת האלבום הראשון באורך מלא. ראשית, פנתה מדונה אל התקליטן מארק קאמינס והציעה לו עסקה, בה היא תיתן לו להפיק את אלבומה הראשון תמורת עזרה בהקלטת האלבום. לפני שהחלה בהקלטת האלבום, היא צירפה להפקה את רג'י לוקאס, מפיק בעל ניסיון רב יותר מקאמינס. לאחר שהחלה הפקת האלבום, מדונה ולוקאס התווכחו על אופן ההפקה, ובמיוחד לגבי מיקום השירים באלבום. לאחר שהושלמה הקלטת האלבום, אי שביעות הרצון של מדונה הובילה אותה לקשר גם את בן זוגה דאז, ג'ון בניטז, להפקת האלבום.
במקור, תכננה מדונה לכלול את השיר "Ain't No Big Deal" באלבום. אולם, בן זוגה לשעבר, סטפן בראי, מכר את השיר הגנוז לחברת תקליטים אחרת והותיר את מדונה ומפיקיה בחיפוש אחר שיר נוסף לאלבום. סינגל נוסף שהיה אמור להיכנס לאלבום הוא "Holiday", שנכתב על ידי קרטיס הדסון וליסה סטיבנס. השיר נדחה מהאלבום עקב סיבות לא ברורות על ידי מארי וילסון, אחת מזמרות להקת סופרימס.
שמו של האלבום היה אמור להיות "Lucky Star", כשם אחד השירים בו. שוב, מסיבות לא ידועות, שמו שונה לשם הזמרת (בדומה לאלבומי בכורה של אמנים רבים אחרים). העותק הראשון והמקורי של האלבום נשמר על תקליט בדרום אפריקה, והוא כולל בתוכו גרסה נדירה שלא ניתן להשיגה, לשיר "Burning Up".
מריה צ'בוטארי

חייה

מריה נולדה בשם צ'ובוטארו בקישינב, אז באימפריה רוסית וכיום ברפובליקה של מולדובה. היא למדה שירה בקונסרבטוריון של קישינב ובשנת 1929 הצטרפה ללהקת התיאטרון האמנותי של מוסקבה כשחקנית. לאחר זמן קצר נישאה לראש הלהקה, הרוזן אלכסנדר וירודוב.
הלהקה עברה לברלין וצ'בוטארי השתלמה בשירה אצל אוסקר דניאל במשך שלושה חודשים והופיעה לראשונה כזמרת אופרה בתפקיד מימי בלה בוהם של פוצ'יני בזמפראופרה של דרזדן, ב-15 במרץ 1931. ברונו ולטר הזמין אותה לפסטיבל זלצבורג, שם שרה את אורידיצ'ה ב"אורפיאו ואורידיצ'ה" של גלוק.
בשנת 1935 שרה בתפקיד אמינטה בהצגת הבכורה של האופרה "האישה השתקנית" מאת ריכרד שטראוס, בניצוח קרל בהם בבית האופרה של דרזדן. שטראוס יעץ לה לעבור לברלין, ובשנת 1936 הצטרפה אל האופרה של ברלין, שם הייתה פרימדונה עד 1946. בשנה זו שרה את סוזאנה בנישואי פיגארו, את צרלינה בדון ג'ובאני ואת סופי באביר הוורד עם להקת בית האופרה של דרזדן בהופעותיה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. לאחר זאת הופיעה ברבים מבתי האופרה החשובים בעולם, ביניהם האופרה של וינה ולה סקאלה במילאנו.
צ'יבוטארי התגרשה מן הרוזן וירודוב ב-1938 ונישאה לשחקן האוסטרי גוסטב דיסל, שלו ילדה שני בנים. לצד הקריירה המצליחה שלה באופרה, הופיעה צ'יבוטארי בכמה סרטים הקשורים לאופרה - כגון "שלוש הנשים של ורדי", "מריה מאליברן", "חלומה של מאדאם בטרפליי". בשנת 1946 עזבה את ברלין והצטרפה לאופרה של וינה. היא ביקרה שוב בקובנט גארדן ב-1947 עם להקת האופרה הווינאית ושרה את סלומה, דונה אנה בדון ג'ובאני, הרוזנת אלמביבה בנישואי פיגארו.
בעלה, גוסטב דיסל, מת בהתקף לב ב-20 במרץ 1948. בשעת הצגה של "נישואי פיגארו" בלה סקאלה בראשית 1949 חשה כאבים קשים. תחילה לא התייחסו הרופאים ברצינות לתלונותיה, אבל ב-31 במרץ 1949 התמוטטה ונפלה בשעת הצגת אופרטה של קרל מילקר בווינה. בניתוח שנערך ב-4 באפריל מצאו הרופאים סרטן בכבד ובלבלב. היא מתה מסרטן ב-9 ביוני 1949 בווינה. הפסנתרן הבריטי סר קליפורד קרזון ואשתו אימצו את שני בניה.
קולה של צ'בוטארי היה גמיש ורבגוני להפליא והרפרטואר שלה הקיף תפקידי קולורטורה ותפקידים קומיים, ליריים ודרמטיים; לדוגמה, היא שרה את כרמן, את סוזאנה בנישואי פיגארו, את ויולטה בלה טרוויאטה ואת סלומה - כולן באותה עונה. היא התרכזה בארבעה מלחינים - מוצרט, ריכרד שטראוס, ורדי ופוצ'יני. 
רבים מתקליטיה הקיימים עדיין הם מהקלטות חיות. אף כי איכות הצליל ירודה ביותר, ההקלטה השלמה שלה כסלומה (בביצוע חי ב-30 בספטמבר 1947 בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן מציגה אותה כאחת ממבצעות "סלומה" הגדולות ביותר ששירתן השתמרה בהקלטה.
חברת התקליטים האוסטרית פרייזר הוציאה כמה הקלטות שלה; בין התקליטים "אמנותה של מריה צ'בוטארי".
ביקורי אפיפיורים בישראל

מאז הקמתה של מדינת ישראל ביקרו במדינה ארבעה אפיפיורים. הביקור הראשון נערך בשנת 1964 על ידי האפיפיור פאולוס השישי. הביקור הרביעי התקיים במאי 2014.
בגארה

תפוצה

מרבית בני הבאגרה חיים בצ'אד והשאר נודדים בעונות מסוימות לדרום-מערב סודאן, בעיקר לאזורים הדרומיים של דארפור וקורדופאן, ולחלקים קטנים ברפובליקה המרכז-אפריקאית, בדרום סודאן ובניז'ר. אלו מביניהם שעדיין מנהלים אורח חיים נוודי נודדים בהתאם לעונות השנה, בעונה הרטובה לערבות העשב ובעונה היבשה לאזורי הנהרות.

מקור וחלוקות פנימיות

מקור הבגארה אינו ידוע. לפי מחקר מ-1994 הקבוצה התהוותה בצ'אד החל מ-1635 על ידי התערבבות של האוכלוסייה המקומית עם אוכלוסייה דוברת ערבית. בדיקות DNA מעידות כי לבני הבגארה אבות משותפים עם ערבים קחטאנים. בדומה לשבטים דוברי ערבית אחרים בסהרה ובסאהל, לשבטי הבגארה אבות משבטי הג'והיינה הערביים שנדדו מחצי האי ערב או מחלקים אחרים בצפון אפריקה.

שבטי הבגארה בסודאן כוללים את שבטי רזיגאת, תעאישה, בני הלבה, והבאניה בדארפור, מסיריה זֻרֻג, מסיריה חֻמֻר, חוואזמה, ואוולאד חימאיד בקורדופאן, ובני סלים באזור הנילוס הלבן.

בני הקהילה הקטנה של ערביי הבגארה מהפינה הדרום-מזרחית של ניז'ר מכונים "ערביי דיפה" על שם חבל דיפה שבו הם חיים. הם מתגוררים על חוף ימת צ'אד, לשם החלו להגר מניגריה לאחר מלחמת העולם ה-2. רוב ערביי הדיפה טוענים שהם צאצאי שבט המחאמיד של סודאן וצ'אד.

היסטוריה

בני הבגארה מדארפור וקורדופאן היוו את עמוד השדרה של המרד המהדיסטי נגד השלטון הטורקו-בריטי בסודאן בשנות ה-80 של המאה ה-19. סגנו של המהדי מוחמד אחמד, הח'ליפה עבדאללהי אבן מוחמד, היה עצמו בן בגארה משבט תעאישה. במהלך תקופת המהדייה (1883-1898) היגרו רבבות בני בגארה לאומדורמאן ולמרכז סודאן ושימשו כחיילים בצבאות המהדיסטים.
אחרי התבוסה בקרב אומדורמאן ב-1898, שבו בני הבגארה הנותרים הביתה לדארפור ולקורדופאן. תחת מנגנון השלטון העקיף של הבריטים, כל אחד משבטי הבגארה הגדולים נשלט על ידי מנהיג עליון משלו.

שבטי הבגארה הגדולים בדארפור קיבלו אדמות מסולטני הפור בשנות ה-50 של המאה ה-18. מסיבה זו, לארבעת שבטי הבגארה הגדולים ביותר בחבל זה, רזיגאת, הבאניה, בני הלבה ותעאישה, הייתה מעורבות שולית בלבד ברצח העם בדארפור. לעומת זאת, לבני הבגארה הייתה מעורבות עמוקה בקונפליקטים אחרים בסודאן ובצ'אד. החל מ-1985 החלה ממשלת סודאן לחמש את רבים מהשבטים המקומיים, ביניהם שבטי רזיגאת בדרום דארפור ומסיריה וחוואזמה בקורדופאן השכנה, כדי שישמשו כמיליציות לוחמות נגד כוחות צבא שחרור העם הסודאני בשטחיהם. בני הבגארה הקימו יחידות שלחמו בחזית לצד קבוצות "מֻרַאחְלִין", לוחמים רכובים שפשטו על כפרים בדרום במטרה לבזוז רכוש וללכוד עבדים והיוו את הבסיס להיווצרות הג'נג'וויד. המתקפות הראשונות נערכו בהרי הנובה וזכו לעידוד מצד ממשלת סודאן, אשר הבטיחה לבני הבגארה שלא תפריע להם בביצוע פשיטותיהם.
במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה שבטי המסיריה והרזיגאת חטפו ושעבדו אלפי נשים וילדים משבט הדינקה, כמו גם מספר לא ידוע של ילדים משבט הנובה. בדארפור הקימה ממשלת סודאן מיליציה של בני שבט בני הלבה במטרה להביס כוח של צבא שחרור העם הסודאני בהנהגת דאוד בולאד בין השנים 1990-1991. עם זאת, באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 הסכימו מרבית שבטי הבגארה השונים על שביתות נשק מקומיות עם כוחות צבא השחרור, ומנהיגי השבטים הגדולים הצהירו על חוסר רצונם להצטרף ללחימה.
נווה כפיר

היסטוריה

עד לשנות ה-70 הייתה שכונת כפיר הייתה חלק מכפר סלמה-כפר שלם. בתיה היו בתים חד קומתיים ישנים. באותה עת החלה עיריית תל אביב-יפו לפנות את תושבי סלמה מבתיהם ובנתה עבורם שיכונים סביב הגרעין המרכזי של הכפר. השכונות החדשות שהוקמו הן: נווה אליעזר, ניר אביב, נווה חן, נווה בארבור, נווה צה"ל ולבנה. על תכנון שכונת כפיר הופקד האדריכלים אורה ויעקב יער וע. הלל, אשר זכו ב-1980 בפרס רוקח עבור עבודתם. השכונה תוכננה עבור חברת "חלמיש".

מבנה השכונה

השכונה נבנתה בצורה ייחודית כאשר כל בלוק מורכב מעשרה בנינים בני ארבע קומות ובניין גבוה אחד של שמונה קומות. הבלוקים מתעקלים כקוביות וסובבים כמסגרת עם  פינות משופעות ובתוך המסגרת ישנה גינת משחקים עם פינת דשא. בסך הכל ישנם בשכונה חמישה בלוקים כאלו. באופן פורמלי מקיפה השכונה רק את  הבלוקים האלה ומבנה דיור מוגן לקשישים, אולם נהוג לכלול בה גם בתים נוספים שקמו בשנים האחרונות על חורבות כפר שלם.

חינוך וקהילה בשכונה

בשכונה מספר בתי ספר - בית הספר "כפיר" הממלכתי, ובית הספר "קהילות יעקב-שערי ציון" של החינוך העצמאי. בשנת תשס"ט נפתחה בה ישיבה חדשה בשם "ישמח בו".
בקצה שכונת כפיר נבנה על ידי חלמיש בית דיור מוגן לקשיש שבו חיים קשישים בקהילה אחת. סמוך לבית הקשישים נפתח מועדון על ידי קרן תל אביב לפיתוח שבו שוכן "בית חם", מקום מפגש חברתי לבני נוער, בו הם יכולים לפגוש צוות מקצועי ולזכות לאוזן קשבת.
סמוך לשכונה בדרך בר לב שוכנת משטרת השכונות שהיא חלק ממרחב יפתח.
דרישות פונקציונליות לרשומות ביבליוגרפיות

דרישות פונקציונליות לרשומות ביבליוגרפיות ‏ (FRBR)‏ (Functional Requirements for Bibliographic Records) (מבוטא fɜrbər) הוא מודל ישויות קשרים שפותח על ידי הפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדות (IFLA) המתייחס למשימות של המשתמש באחזור וגישה בקטלוגים מקוונים ומאגרי מידע ביבליוגרפיים מנקודת המבט של המשתמש. היא מייצגת גישה הוליסטית לאחזור וגישה לנתונים כיחסים בין ישויות המספקות קישורים אתם אפשר לנווט דרך ההיררכיה של הֶקשֵרים. המודל הוא משמעותי משום שהוא שונה מתקנים מפורטים של קִטלוג כמו כללי הקטלוג האנגלו-אמריקאים ( Anglo-American Cataloguing Rules ‏AACR2) או מהתקן הבינלאומי לתיאור פריטי מידע (International Standard Bibliographic Description)

הקשרים

FRBR בנוי על הקשרים (Relationships) בין ובתוך ישויות. "הקשרים משמשים כמכשיר לשרטוט הקשר בין ישות אחת למשנייה ובכך כאמצעי לעזור למשתמש ל'נווט' בעולם המוצג בפניו בביבליוגרפיה, קטלוג או מאגר מידע ביבליוגרפי.

הקשרים אקוויוולנטיים

הקשרים אקוויוולנטיים מתקיימים בין עותקים זהים של גילויים זהים של יצירה או בין פריט מקורי ושעתוקים שלו, כל זמן שהתוכן האינטלקטואלי והמקור נשמרים. דוגמאות: שעתוקים כמו עותקים, גליונות, פקסימילים ותדפיסים, צילומים ומיקרופילמים.

הקשרים תיאוריים

הקשרים תיאוריים (Descriptive relationships) מתקיימים בין ישות ביבליוגרפית ותיאור, ביקורת, הערכה או סקירה של אותה ישות. כמו בין יצירה וביקורת ספרותית המתארת אותה. הקשרים תיאוריים כוללים גם מהדורות מוערות, יומן טיפולים, פרשנויות וביקורות של יצירה קיימת.
גביע מיטרופה

קודם להווסדו

הטורניר הבינלאומי הראשון למועדוני כדורגל הוקם בשנת 1897 בווינה שבאוסטריה. שמו היה "גביע האתגר" והוגה הרעיון היה ג'ון גראמליק האב, ממיסדי "מועדון הכדורגל והקריקט של וינה". בתחרות גביע זו השתתפו מועדוני כדורגל מכל רחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית, שלא היו נפגשות לולא נוסד הגביע. הטורניר לא היה פתוח לכל הקבוצות באוסטרו-הונגריה, ורוב הקבוצות שהשתתפו היו משלושת הערים: וינה, בודפשט ופראג. גביע האתגר שוחק עד לשנת 1911 והוא נחשב לטורניר שממנו צמח גביע מיטרופה ויורשיו המאוחרים, גביע אירופה לאלופות וליגת האלופות. הזוכה האחרון בטורניר הייתה "וינה ספורט קלאב", אחד ממועדוני הכדורגל הוותיקים ביותר באוסטריה, אשר ברשותו נמצא הגביע עד היום.

תור הזהב

הרעיון להקמת טורניר גביע אירופי החל לקרום עור וגידים לאחר מלחמת העולם הראשונה, שהביאה להתפרקותה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. עיקר הרעיון היה להפגיש קבוצות ממדינות מרכז אירופה, שכן באותה תקופה הן היו קבוצות הכדורגל המובילות. בתחילת שנות ה-20 הציגו מדינות אלה, לראשונה כמדינות עצמאיות, ליגות כדורגל מקצועניות: אוסטריה החל בשנת 1924, הונגריה ב-1925 וצ'כוסלובקיה ב-1926. במטרה לחזק את הדומיננטיות של מדינות אלה בכדורגל האירופי, ולתמוך כלכלית בקבוצות המקצועניות, הוחלט להציג את גביע מיטרופה בפגישה בוונציה ב-17 ביולי 1927, בהמשך ליוזמה של יושב ראש התאחדות הכדורגל האוסטרית, המאמן היהודי הוגו מייזל. באותו הסכם הוחלט גם על הקמת אליפות אירופה לאומות, שבשונה מגביע האתגר וגביע מיטרופה לא נועדה להיערך בכל שנה. המשחקים הראשונים של גביע מיטרופה נערכו ב-14 באוגוסט באותה השנה.
בתחילה, שתי קבוצות מאוסטריה, מהונגריה, מצ'כוסלובקיה ומיוגוסלביה נכנסו לתחרות שנערכה בשיטת גביע (המפסיד יוצא). הקבוצה הראשונה שזכתה במפעל הייתה ספרטה פראג מצ'כוסלובקיה. בשנת 1929 החליפו קבוצות מאיטליה את הנציגות מיוגוסלביה. ב-1934 הורחבה התחרות לארבע קבוצות מכל מדינה. מדינות נוספות שהוזמנו להשתתף במפעל היו שווייץ בשנת 1936, ורומניה, שווייץ ויוגוסלביה בשנת 1937. אוסטריה פרשה מהמפעל בגלל האנשלוס בשנת 1938. המפעל התקיים בשנת 1939, בפורמט מצומצם של שמונה קבוצות בלבד (שתיים מהונגריה, מאיטליה ומצ'כוסלובקיה ואחת מרומניה וימוגוסלביה).
בשנת 1940 התקיימו דיונים על קיום המפעל, אך לא הושגו הסכמות, על רקע מלחמת העולם השנייה, והמשחקים התקיימו בהשתתפות שמונה קבוצות (שלוש מהונגריה ומיוגוסלביה ושתיים מרומניה) בלבד. באותה שנה הופסקה התחרות לפני משחק הגמר, בו היו אמורות להשתתף פרנצווארוש ההונגרית וראפיד בוקרשט הרומנית, עקב פלישת צבא הונגריה לצפון-מזרח רומניה.

שקיעה

לאחר מלחמת העולם השנייה חודש המפעל רק בשנת 1952, אך מכאן ואילך איבד מיוקרתו בשל הקמת גביעים אירופאים שונים לקבוצות בכל רחבי אירופה. מה שהיה בעבר מפעל הגביע החשוב ביותר ביבשת, הפך בשנות ה-80 לתחרות בין אלופות ליגות המשנה במדינות מרכז אירופה. ב-1992 סיים את פעילותו. הזוכה האחרונה הייתה קבוצת מיוגוסלביה, בוראץ באניה לוקה, כאשר במשחק הגמר האחרון צפו פחות מאלף צופים.
גוף הידע של הנדסת תוכנה

גוף הידע של הנדסת תוכנה או בקיצור SWEBOK (ראשי תיבות של Software Engineering Body of Knowledge) הוא מסמך המשמש כמדריך לידע בהנדסת התוכנה. המסמך נועד לסייע בגיבושו של תחום הנדסת התוכנה ולזרז את ההכרה בו כדיסצפלינה הנדסית. המסמך, שגרסתו העדכנית היא משנת 2004, נכתב על ידי עשרות כותבים, אנשי מקצוע ואקדמיה כאחד. את המסמך מוציא לאור Software Engineering Coordinating Committee, גוף המאגד את בעלי העניין השונים במיזם.

ביקורת

בשנת 2001 הקים ה-ACM צוות משימה להערכת ה-SWEBOK. הצוות, בראשותו של ACM Fellow דייוויד נוטקין, טען כי אופן הכנת המסמך שגוי, ויש פער בין השיטות התאורטיות המפורטות במסמך, לבין אלה המשמשות בפועל. לבסוף, קבע צוות המשימה שעל ה-ACM "להימנע מפעילות נוספת ב-SWEBOK", שכן, למסמך יש סיכוי רב לגרום לבלבול בציבור.
וילהלם ריכטר

ביוגרפיה

וילהלם ריכטר היה בנו של ראש עיריית הירשברג ופרנקפורט על האודר גאורג ריכטר (1853–1925). בשנת 1913, שנה לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה, הוא התגייס לצבא הגרמני בגיל 21, והשתתף בקרבות מלחמת העולם הראשונה. אחרי תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמה בנובמבר 1918 הוא נשאר בצבא והמשיך את הקריירה הצבאית שלו ברייכסווהר.
בשנת 1937 מונה ריכטר למפקד רגימנט התותחנים ה-30 של הוורמאכט. הוא השתתף במערכה בפולין ב-1939 ובמערכה במערב ב-1940. ב-1941 הוא נלחם בחזית המזרחית נגד ברית המועצות. במרץ 1943 הוא מונה למפקד 716 בנורמנדי, שתפקידה היה להגן על חופי צרפת מפני תקיפה אמפיבית של בעלות הברית. הדיוויזיה של ריכטר הוצבה ממערב לבאייה, שם הוצבה חלק מהדיוויזיה ה-352 ממאי 1944, וממזרח לקן.
ב-6 ביוני 1944 הותקפה הדיוויזיה בפיקודו של ריכטר, על ידי הדיוויזיות הבריטיות שנחתו בחופי גולד, ג'ונו וסורד, כחלק מהפלישה לנורמנדי. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות, וב-10 ביולי הועברה לדרום צרפת, כחלק מהארמייה ה-19. בספטמבר 1944, לאחר המערכה בנורמנדי, איבד ריכטר את הפיקוד על הדיוויזיה ה-716, ובמקום זאת מונה למפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-14 בנורווגיה הכבושה, שם שהה עד סוף המלחמה בלי לראות עוד קרב.
הוא נפטר בשנת 1971 בגיל 79.
חנן בן אבישלום

התנא חנן בן אבישלום היה מדייני הגזרות שבירושלים, יחד עם אדמון, בסוף ימי בית המקדש השני, סמוך לסוף תקופת הזוגות ותחילת תקופת התנאים. שתי מחלוקות שלו עם חכמים אחרים נזכרו במשנה. רבן יוחנן בן זכאי סבר כדעתו של חנן, וניסח על פי דבריו את הביטוי "הניח מעותיו על קרן הצבי".

שני דייני גזירות

כך נאמר במשנה במסכת כתובות:
שני דייני גזירות היו בירושלים, אדמון וחנן בן אבישלום. חנן אומר שני דברים, אדמון אומר שבעה.
— כתובות יג, א
בירושלים שלפני חורבן בית שני היו מצויים בתי מדרשות רבים, ובין הדיינים הרבים שבירושלים מיוחדים היו דייני הגזירות, שנקראו גם "דייני גזילות", ובתפקידם היה קביעת קנסות ותקנות על מקרי גזל, סמכות שלא ניתנה לשאר הדיינים. הייתה להם הסמכות לקצוב קנסות גם מעבר לשורת הדין.
לפי המשנה, דייני הגזירות היו שניים במספר - אדמון וחנן בן אבישלום. לדעתו של התנא רבי נתן היו שלושה, שהיה עימם נחום המדי. דעה אחרת בברייתא מונה את חנן המצרי בין דייני הגזירות. לפי ההסבר בתלמוד המשנה מנתה רק את אדמון וחנן כיוון שהם היו החשובים שבדייני הגזירות.
בספר יוחסין השלם וב"סדר הדורות" נאמר שדייני הגזירות פעלו בתקופתם של שמעיה ואבטליון, הזוג הרביעי של תקופת הזוגות, כ-120 שנה לפני חורבן בית שני. הרב זאב יעבץ ("תולדות ישראל") כתב שאי אפשר להקדים את זמנם של דייני הגזירות יותר מזמנו של רבן גמליאל הזקן, הדור הראשון לתנאים וסמוך לחורבן. בתלמוד מוזכרת דעתו של רבי נתן שגם נחום המדי היה מדייני הגזירות, ומכך משתמע שנחום חי בזמנם של חנן בן אבישלום ואדמון, ובמקום אחר מסופר שנחום המדי חי בזמן חורבן בית שני. לכן, אפוא, אי אפשר להקדים יותר את זמנם של דייני הגזירות.