google/wiki40b huggingface dataset:
מנפרד פולץ

ביוגרפיה

מנפרד פולץ נולד ב-1886 בדרזדן שבגרמניה. אביו, רודולף פולץ, היה מנהל של מכינה צבאית ואמו סלסטין, לימדה צרפתית במכינה זו. היו לו שני אחים וארבע אחיות והוא היה הצעיר ביותר במשפחתו. הוא למד במכינה ב-1906 ולאחר מכן למד באוניברסיטה גרמנית וספרות גרמנית, פילולוגיה, היסטוריה, פילוסופיה, כלכלה ומשפטים.
מנפרד פולץ נישא לאשתו לילי אנגלמן ב-27 בדצמבר 1915 בדרזדן. לזוג נולדו ארבעה ילדים - מריאן, אינגה, קרל ורוזמרי והם התגוררו בשכונת קלוצקה בדרזדן. מנפרד פולץ נבחר להיות חבר במועצת העיר בדרזדן.
פולץ נהיה מורה, והוא ואשתו לימדו בכמה בתי ספר בדרזדן ובלייפציג. הזוג היו מחסידי החינוך הפרוגרסיבי, ובשנת 1916 הקימו בית ספר בהשראת זרם חינוכי זה. בבית הספר היו שיעורים בשפות זרות ובאומנות וכן גם היו שיעורים שנלמדו מחוץ לכיתות. לתלמידים ממעמד סוציואקונומי נמוך ניתנה ארוחת צהריים.
הזוג מנפרד ולילי היו חברים בכת הקוויקרים ויזמו פגישה שלהם בדרזדן ב-1931. בפגישה זו הם קבעו שהם יקימו בית ספר לקוויקרים בניהולו של מנפרד. בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון, תוכניות אלו בוטלו.
באותה שנה, מנפרד ביקש שלא להצדיע להיטלר בבית הספר שלו, ולכן כשחוקק "חוק הפקידות המקצועית", פוטר מתפקידו. באוגוסט 33', אנשי .S.A עצרו אותו יחד עם כמאתיים מאנשי העיר דרזדן שהואשמו בהתנגדות למשטר. לאחר כשבוע, לאחר התערבות קוויקר אמריקאי, מנפרד שוחרר ממעצר והמשפחה החליטה לעבור לעיר הארלם בהולנד ב-31.1.1934.

הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בבית בהארלם, לילי פולץ פתחה בית ספר לפליטים מגרמניה. רוב התלמידים היו בני פליטים יהודים שלא היה אף ארגון שדאג להם. השיעורים הועברו בעיקר על ידי מנפרד ולילי, וכן על ידי בנם קרל היינץ ומורים נוספים מהארלם. הם למדו את השפה ההולנדית אולם השפה שלמדו בה בבית הספר, הייתה גרמנית. ידוע על 28 ילדים שלמדו בבית ספר זה, ומתוכם 23 שרדו את המלחמה.
עד הכיבוש הנאצי, בני הזוג פולץ ביקרו בגרמניה לעיתים קרובות, ולאחר ליל הבדולח מנפרד פולץ עזר ליהודים שנרדפו בפוגרום זה. לאחר כיבוש הולנד בידי הנאצים, הבית בהארלם הפך להיות מקום מסתור למחתרת ההולנדית. הילדים הגרמנים גורשו ממנו (על ידי הגרמנים) והזוג פולץ דאג להביא ילדים הולנדיים במקומם. בסה"כ הוחבאו בתקופה זו 10 ילדים בגילאים של חודשיים עד 3 שנים, על ידי משפחת פולץ.
ב-14 במאי 1943 מנפרד נאסר ונכלא במחנה דכאו. בנו, קרל היינץ, למד רפואה. משטרת הביטחון (.S.D) בקשה ממנו להתגייס כרופא ולשרת בחזית המזרחית, והוא הסכים לכך בתנאי שבתמורה להסכמתו ישוחרר אביו מנפרד מהמחנה. באופן זה מנפרד שוחרר מדכאו לאחר שהיה אסור בו כשנה וחצי. קרל היינץ מצא את מותו בחזית המזרחית, כנראה בתחילת 1945.
דליה מרקס

אודות

מרקס נולדה בירושלים בשנת 1966. מצד אמה היא דור עשירי למשפחה ספרדית המתגוררת בירושלים. אביה עלה כתינוק מגרמניה ערב מלחמת העולם השנייה. היא חיה בירושלים עם בן זוגה ושלושת ילדיהם.
למדה בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים, שירתה בצה"ל בגרעין נח"ל (גרעין קורא, מחזור פ"ג) לקיבוץ הרפורמי לוטן שבערבה. במשך שבע שנותיה בלוטן שימשה רכזת תרבות, אקונומית ורכזת קליטה, וכן עבדה ברפת ובאולפן לעברית. בשנת 1995 חזרה לירושלים, סיימה תואר ראשון בבלשנות ובלימודי מגדר באוניברסיטה העברית (1997) ותואר שני בספרות עברית, מדרש ואגדה מהאוניברסיטה העברית (2003). את התואר השלישי קבלה מאותה אוניברסיטה (2005). עבודת הדוקטור שלה עסקה בטקס ההשכמה היהודי ובברכות השחר.
למדה בתוכנית הישראלית ללימודי רבנות בהיברו יוניון קולג' בירושלים ובסינסינטי והוסמכה לרבנות בשנת 2002. במקביל להסמכתה קבלה ממוסד זה תעודת מוסמך נוספת בלימודי יהדות (MAHL). משנת 2001 היא מלמדת במוסד זה בסינסינטי ומאז 2003 בירושלים. בשנת 2012 מונתה לפרופסור חברה ובשנת 2018 לפרופסור מן המניין בהיברו יוניון קולג'. בשנים 2007-2009 שימשה מרצה אורחת באוניברסיטת פוטסדם בגרמניה ובקולג' לרבנות ליברלית ע"ש אברהם גייגר בברלין.
מלמדת במסגרות נוספות המיועדות לציבור הרחב ועוסקת בדיאלוג בין דתי, בעיקר בארצות דוברות גרמנית.
בינואר 2019 קיבלה מינוי כמופקדת הקתדרה על שמו של הרב אהרן דוד פנקן, נשיא היברו יוניון קולג' שנהרג בתאונת מטוס.

מחקר וכתיבה תרבותית ודתית

תחומי מחקרה הם תפילות ישראל בהתפתחותן ההיסטורית, ובעיקר בעת החדשה; הפנומנולוגיה של התפילה; חקר התרבות; מדרש (קלאסי וחדש) וחקר טקסטים יהודיים קנוניים בכלים של חקר המגדר. עוסקת בכתיבה אקדמית, מסאית, ליטורגית ופופולרית.

פרסומים נוספים

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: זה אינו דף קורות חיים, יש לבחור את הבולטים יותר.
תפילת מעין שמונה עשרה

מקור התפילה

במשנה, מסכת ברכות, פרק ד', משנה ג' נחלקו התנאים בדבר התפילה שבכל יום: לדעת רבן גמליאל צריך אדם להתפלל בכל יום שמונה עשרה ברכות מלאות; לדעת רבי יהושע מתפלל אדם רק "מעין שמונה עשרה" (כלומר, קיצור של שמונה עשרה ברכות); ולדעת רבי עקיבא הדבר תלוי: אם שגורה תפילתו בפיו - מתפלל שמונה עשרה ברכות מלאות; ואם לאו - מתפלל רק "מעין שמונה עשרה".
בפירוש המושג "מעין שמונה עשרה" נחלקו אמוראים. לדעת רב יש לקצר כל ברכה וברכה מהברכות האמצעיות, ואילו לדעת שמואל יש לומר את נוסח ברכת הביננו, בה מקצרים את 13 הברכות האמצעיות לברכה אחת.
להלכה, יש מן הפוסקים הראשונים שפסקו כדעת רבי יהושע שהתפילה הרגילה היא תפילת מעין שמונה עשרה, ואולם הרבה פוסקים סבורים כדעת רבי עקיבא שרק במקרה שתפילתו של אדם לא שגורה בפיו, הוא מתפלל מעין שמונה עשרה. וכך פסקו הרמב"ם והשולחן ערוך, כי במקרה שאדם טרוד או שאינו יכול לכוון ולהתפלל תפילה ארוכה, הריהו מתפלל תפילת מעין שמונה עשרה. 
עם זאת, לדעת המשנה ברורה כיום אין להתפלל תפילת מעין שמונה עשרה, מאחר שהטרדות מרובות, ואם נבוא לקצר בשעת הדחק, לא נתפלל לעולם תפילה מלאה.

זמנים בהם אין להתפלל תפילה זו

על פי דעת רב ביבי בר אביי במסכת ברכות, וכך פסקו רוב הפוסקים, אין להתפלל תפילת מעין שמונה בימות הגשמים, מאחר שצריכים בקשה מיוחדת על הגשמים בברכת השנים. 
כמו כן נפסק להלכה כי אין להתפלל תפילת מעין שמונה עשרה במוצאי שבתות מאחר שצריכים להזכיר הבדלה בברכת חונן הדעת. (ויש פוסקים שחולקים בזה).
בגמרא מוסבר שהמניעה מלהתפלל הביננו בימות הגשמים היא חשש שאם יוסיף בקשה מיוחדת לגשמים עלול המתפלל להתבלבל בתפילתו. לפי טעם זה כתב רבנו מנוח שאם המתפלל בטוח שלא יתבלבל, הוא רשאי להתפלל הביננו בימות הגשמים ולהוסיף "ותן טל ומטר". הוא מוכיח זאת מההיתר לשליח ציבור שהוא כהן לברך ברכת כהנים כשהוא בטוח שלא יתבלבל. לעומתו בעל פרי חדש סובר שדווקא בברכת כהנים שחשיבותה גדולה התירו לעשות דבר שיש בו חשש בלבול אם בטוח שלא יתבלבל.
יוחאי בן אב"י

קורות חייו

נולד וגדל בכפר פינס בשם יוחאי רוזנבאום. למד בבית הספר תחכמוני בחדרה, בקריית יעקב הרצוג בכפר סבא ובמדרשיית נעם בפרדס חנה. למד כשבע שנים בישיבת הגולן, שם שילב שירות בצה"ל בחטיבת גבעתי במסגרת ישיבת הסדר. 
בין השנים תשס"ב - תשס"ג שימש כמורה ומגיש לבגרות בגמרא ותנ"ך בישיבה תיכונית חיספין. בין השנים תשס"ד – תשע"ח שימש כמורה לגמרא ותנ"ך בישיבת אורות הזורעים. הוא בעל תעודת הוראה בתנ"ך ותושב"ע ממכללת אורות ישראל, ותואר ראשון בחינוך ממכללת אוהלו. לומד לתואר שני בתנ"ך במכללת הרצוג.
אורל ניקולה

ביוגרפיה

ניקולה נולד ב-22 בינואר 1926 בעיר נשאטל (Neuchâtel, נוינבורג) שבחבל נוינבורג שבשווייץ. בצעירותו למד ניקולה חליל בקונסרבטואר של ציריך בכיתתו של החלילן אנדרה ז'ונה, ואחר-כך בין השנים 1945–1947 בקונסרבטואר של פריז בכיתתו של מרסל מואיז ואיבון דרפייה. בשנת 1947 זכה ניקולה בפרס ראשון בתחרות בקונסרבטואר, ובשנה לאחר מכן, בתחרות ז'נבה.
הקריירה התזמורתית המשמעותית שלו כוללת נגינה בתזמורת טונהאלה של ציריך בין השנים 1945–1947, חלילן סולן בתזמורת הסימפונית של וינטרתור בין השנים 1948–1950. וילהלם פורטוונגלר מינה אותו לחלילן הסולן בתזמורת הפילהרמונית של ברלין, שם ניגן בין השנים 1950–1959. בין השנים 1952–1965 היה המורה לחליל בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (כיום UdK), ולאחר מכן המשיך ללמד בבית הספר הגבוה למוזיקה בפרייבורג עד שנת 1981. גם אחרי פרישתו, המשיך לתת כיתות אומן ולהופיע באינטנסיביות רבה, עד אשר מצבו הבריאותי לא אפשר לו זאת יותר. בין השאר, ביקר בישראל פעמים אחדות ואף חגג בה את יום הולדתו ה-70.

הישגיו

אורל ניקולה הציג קריירה חלילנית מרשימה; הוא ניגן כסולן עם תזמורות חשובות, בקונצרטים של מוזיקה קאמרית, וכן הקליט דיסקים רבים בכל הז'אנרים של המוזיקה הקלאסית, בין השאר לחברות התקליטים סוני, פיליפס ואראטו.
מלחינים חשובים, וביניהם טורו טקמיצו, ג'רג' ליגטי, אדיסון דניסוב ויוסף טל, כתבו בעבורו יצירות, ולא בכדי; אורל ניקולה החל לעסוק באופן אינטנסיבי בנגינת מוזיקה מודרנית ואוונגארד, וכן תרם לטכניקות השונות של נגינת החליל בז'אנר זה.

נגינתו

ניקולה היה מייצג מהותי של אסכולת הנגינה הצרפתית בחליל מיסודו של פול טפנל, בין השאר הודות ללימודיו אצל גדולי החלילנים של זמנו, מרסל מואיז ואנדרה ז'ונה. נגינתו התאפיינה בצליל מלא וחד, ועם זאת גמיש. זאת ועוד, הוא ניחן בארטיקולציה חדה ונקייה במיוחד. שלא כמו מורו מרסל מואיז, נגינתו של ניקולה הייתה מאופקת יותר, ובנוסף - מהוקצעת, וחפה ממנייריזם בכל צורה שהיא.
חלילנים רבים מאוד למדו תחת הדרכתו של ניקולה, ומרובים אלו מתוכם אשר פיתחו קריירה חלילנית מרשימה. בין החלילנים הידועים שלמדו בכיתתו ניתן למנות את הסולן המפורסם עמנואל פהו. בכיתתו של ניקולה למדו גם ישראלים, ובהם החלילן משה אהרן אפשטיין. ניקולה זכור כמורה קשוח ותובעני, ועם זאת, ככזה שהשקיע את מירב מרצו בלימוד ובחלילנים אשר עבדו תחת הדרכתו.
סדר הירושה של נשיא ארצות הברית

סדר הירושה של נשיא ארצות הברית (באנגלית: United States presidential line of succession) מגדיר מי יכהן כנשיא ארצות הברית במקרה של חוסר מסוגלות, מוות, התפטרות או העברה מכהונה (על ידי הדחה  או הרשעה) של הנשיא המכהן הנוכחי.

"השורד המיועד"

"השורד המיועד" (designated survivor), או "היורש המיועד" (designated successor) הוא אדם הכלול בסדר הירושה לנשיא ארצות הברית, בדרך כלל חבר הקבינט, שמיועד להיות במקום מרוחק, מאובטח ולא ידוע כאשר הנשיא ושאר מנהיגי המדינה (סגן הנשיא ושאר חברי הקבינט) מתאספים במקום אחד לצורך אירוע מסוים, כמו נאום מצב האומה או טקס השבעת הנשיא. מהלך זה מיועד להבטיח את המשכיות השלטון במקרה של התרחשות אסון בו נהרגים הנשיא ורבים מהבכירים שבסדר הירושה. במקרה בו גם הנשיא וגם סגנו נהרגים, ייתכן שיקרה מצב שבו השורד המיועד יהפוך לנשיא בפועל על פי חוק הירושה הנשיאותית.

דרישות התפקיד

בחוקת ארצות הברית נקבעו הדרישות ההכרחיות למועמדים לתפקיד הנשיא: אזרח ארצות הברית מלידה, בן 35 לפחות, ותושב ארצות הברית במשך 14 שנים לפחות. וזה הנדרש גם מהיורשים הפוטנציאליים.
בל-בואינג V-22

פיתוח

בשנת 1980 נכשל מבצע ציפורן הנשר שנועד לחלץ את 52 בני הערובה באיראן. אחת הסיבות לכישלון המבצע הייתה סופת חול נמוכה שגרמה לשני מסוקים לסטות ממסלולם.
כישלון המבצע הביא את משרד ההגנה האמריקאי למסקנה, כי יש צורך בכלי טיס בעל יכולת להמריא ולנחות אנוכית ולשאת מטען וחיילים, במהירות גבוהה.
בדצמבר 1982 פתח משרד ההגנה במכרז לקבלת הצעות לעיצוב הראשוני. החברות שהקימו צוותים לפיתוח היו: אירוספטייל, גראמן, לוקהיד, בל הליקופטר, ווסטלנד הליקופטר ורוטורקראפט סיסטם.
בל ובואינג הגישו הצעה לפיתוח גרסה מוגדלת ל-XV-15 של חברת בל. הצעה זו זכתה לבסוף באפריל 1983.
בואינג מייצרת את גוף המטוס, תא הטייס, מערכות המשנה, רכיבי הטיסה הדיגיטליים ומערכות בקרת הטיסה. בל הליקופטר אחראית על הכנפיים, התמסורת, זנב המטוס, מערכות הרוטור, כבש העלייה למטוס והרכבת המנועים.

היסטוריה תפעולית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

בחיל האוויר הישראלי

בשנת 2007 פורסם כי ישראל מתעניינת ברכישת המטוס. אולם בשנת 2009 פורסם כי חיל האוויר בוחן מחדש את האפשרות לרכישת ה- V-22, ובמקביל בוחן גם את הפיתוח של חברת סיקורסקי, הסופר סטאליון CH-53K‏.
בשנת 2011 ביקרה משלחת של אנשי צבא ישראלים, בבסיס של חיל הנחתים האמריקאי בקרוליינה הצפונית, על מנת לבחון את הרעיון לרכישת המטוס מחדש.
בשנת 2013 הודיע מזכיר ההגנה האמריקאי, צ'אק הייגל, כי ארצות הברית מביעה נכונות למכור לישראל את המטוס. בכך הופכת ישראל למדינה הראשונה מלבד ארצות הברית שניתנה לה אפשרות זו.
באוקטובר 2014 פורסם כי שר הביטחון משה יעלון ביטל את הזמנת כלי הטיס משיקולי תקציב.
וב-2015 פורסם כי ישראל תקבל אותו מארצות הברית
שמעון יהודה סטניסלבסקי

שמעון יהודה סטניסלַבסקי (בכתיב שנהג בזמנו: סטאניסלאווסקי; 18 בדצמבר 1850 או 1849, ניקופול, פלך יקטרינוסלב, רוסיה – 1921) היה עיתונאי ופובליציסט יהודי רוסי, היסטוריון של יהדות רוסיה, מראשוני המשכילים ביקטרינוסלב. התמחה בכתיבת מאמרים ביוגרפיים על מבשרי ההשכלה וראשוני המשכילים במזרח אירופה.

קורות חייו

נולד בעיר ניקוֹפּוֹל שבפלך יקטרינוסלב של האימפריה הרוסית, ב"תחום המושב" היהודי (כיום באוקראינה), בן למשה סטניסלבסקי, סוחר יהודי ליטאי אמיד. בצעירותו יועד לקריירה בתחום המסחר, אך לבסוף התגבר על התנגדותו של אביו, ובשנים 1863–1864 קיבל חינוך עברי אצל אברהם דוב דובּזֶביץ', שהגיע ליקטרינוסלב מפינסק ב-1861. בתקופה זו ניהל התכתבות עם משכילים עבריים כאברהם דוב לבנזון (אד"ם הכהן) ושמואל יוסף פין; אולם מורהו החדש, אליהו (איליה) אוֹרְשַנְסקי, דחף אותו בכיוון אחר: תחת הדרכתו קרא סטניסלבסקי בכתביהם של הנרי תומאס באקל, ג'ון ויליאם דרייפר, צ'ארלס דרווין וג'ון סטיוארט מיל, והחל בלימוד שיטתי של לטינית, מתמטיקה ומדעים נוספים.

קריירה עיתונאית

כבר בנערותו, בהיותו תלמידו של דובּזֶביץ', פרסם סטניסלבסקי מאמר ב"המליץ", ובהמשך הוסיף לכתוב בו. הקריירה העיתונאית שלו בעיתונות הרוסית נפתחה בכתיבה לעיתון הרוסי הליברלי המוביל "סנקט-פטרבורגסקייה וידומוסטי" (Санкт-Петербургские ведомости, בכתיב שנהג אז: С.-Петербургскія Вѣдомости) ולביטאון ליהודי רוסיה "דְייֵן" (День, רוסית: 'היום'), שבועון במגמה רוסיפיקטורית קיצונית שייסד וערך באודסה ש' אורנשטיין בהשתתפות מנשה מרגלית ואורשנסקי (כחבר המערכת) בראשית קיץ 1869.
בעקבות מאמר שפרסם על יצירתו של הסופר והסאטיריקן העברי יצחק אֶרְטֶר (ערטער), איש תנועת ההשכלה בגליציה, נתוודע למרגלית ולעיתונאי והמו"ל אדולף לנדאו, שהחל ב-1871 לפרסם את המאסף "הביבליותיקה היהודית" ("ייברייסקאיה ביבליותיקה"). בשנת 1881, כשייסד לנדאו את כתב העת היהודי הרוסי "ווֹסחוֹד", הציע לסטניסלבסקי את משרת עורך המשנה.
עם המונוגרפיות שחיבר סטניסלבסקי נמנות תיאור בית הספר היהודי של בצלאל שטרן בקישינב ("ווסחוד", אפריל 1884) וביוגרפיות של מנדל לפין, ישראל מזמושץ' ("ווסחוד", יוני 1886), היימן הורוויץ (Hyman Hurwitz), מנשה בן פורת, שלמה פוזנר, בנימין מנדלשטם, ר' יעקב קרנץ (קראנ; המגיד מדוּבנא) ואבא גלוּסק.
סטניסלבסקי פרסם מאמרים רבים בהיסטוריה ובנושאים נוספים, וגם בכתבי העת העבריים של התקופה, כמו "היום" ו"המליץ" "השילוח", תחת שמות העט "הרואה" ו"ז.".
הפועל אשקלון (סיוף)

הפועל אשקלון על שם ערן גואטה היא קבוצת סיוף ישראלית מהעיר אשקלון, העוסקת במקצועות חרב, דקר ורומח.
הקבוצה הוקמה באמצע שנות השישים על ידי אוריאל בר יוסף. בר יוסף, סייף רומני נולד ב-1936, בשמו הרומני, ארתור. הוא עלה לישראל וסייף במכבי רמת גן. בסיוע אגודתו ומנהלה באותה עת, בן ציון עמיצור, ובנו יעקב, הוקמה אגודת הפועל אשקלון. בשנים הראשונות לקיומה הוסכם עם הפועל כי כל הכנסות הקבוצה יועדו לרכישת ציוד. בשלהי שנות השישים, החלו בנות אשקלון לצבור תארים, אולם לא הצליחו להימנות על שורות נבחרת ישראל. בשנת 1972 זכתה קבוצת הגברים לראשונה באליפות ישראל לקבוצות, כאשר בהרכבה אוריאל בר יוסף ששימש כמאמן-שחקן, וסייף צעיר בשם שרלי אופלגר, שהיה אז בן 15. שנתיים לאחר מכן, כשהוא בן 17, זכה אופלגר לראשונה בתואר אלוף ישראל לבוגרים. לאחר מכן אוהד בלוה זכה אף הוא בגיל זה בתואר, אנטון גורביץ מספר שנים לאחר מכן זכה בתואר ומאוחר יותר גם גרגורי בסקין ומרט ישראליאן זכו בתואר זה.
חמשת חוקי הספרנות

חמשת חוקי הספרנות היא תאוריה שהוצעה על ידי ס. ר. רנגנאדן ב-1931 העוסקת בעקרונות של הפעלת מערכת של ספרייה. ספרנים רבים, ברחבי העולם מקבלים חוקים אלה כבסיס הפילוסופיה שלהם.

החוק הראשון: ספרים הם לשימוש

החוק הראשון מהווה את הבסיס לשירותי הספרייה. ד"ר רנגנאדן שם לב שספרים ננעלו על ידי שלְשׁלאות כדי למנוע את הוצאתם וכי הדגש היה על אחסון ושימור במקום על שימוש. הוא לא דחה את הרעיון ששימור ואחסון הם חשובים אבל הוא טען שמטרת פעילויות אלו היא לקדם את השימוש. בלי גישה של המשתמש לחומרים יש לפריטים אלה ערך מועט מאוד. בהדגשת השימוש מיקד ד"ר רנגנאדן מחדש את תשומת הלב של הספרנים לנושאים הקרובים להנגשה כמו מיקום הספרייה, מדיניות ההשאלה, שעות וימי הפעלת הספרייה וכן איכות הצוות ונושאים גשמיים כמו ריהוט הספרייה, שליטה בטמפרטורה ותאורה.
החוק הראשון של הספרנות "ספרים הם לשימוש" – משמעותו היא שספרים בספריות לא אמורים להיות סגורים בפני המשתמשים.

החוק השני: לכל קורא הספר שלו/שלה

חוק זה מציע שכל חבר בקהילה יוכל לקבל את החומרים הדרושים לו. ד"ר רנגנאדן חש שכל אדם מכל הסביבות החברתיות זכאים ליהנות משירותי הספרייה וכי הבסיס של שימוש בספרייה הוא חינוך שלו כולם זכאים. בעל זכויות אלה לא היו בלי חובות חשובים גם לספרייה וגם ללקוחות הספרייה. לספריות צריך שיהיה מידע ממקור ראשון על האנשים ותם הן משרתות. האוספים צריכים לענות לתחומי העניין המיוחדים של הקהילה וספריות צריכות לקדם ולפרסם את שירותיהן בצורה נרחבת כדי למשוך מגוון רחב של קוראים.
החוק השני של הספרנות "לכל קורא הספר שלו/שלה" – משמעותו שספרנים משרתים מגוון רחב של לקוחות, רוכשים ספרות כדי להתאים אוסף גדול לצרכיהם, לא שופטים מה לקוחות מסוימים בוחרים לקרוא. לכל אחד יש טעם שונה וספרנים צריכים לכבד את זה.

החוק השלישי: לכל ספר הקורא שלו

עיקרון זה קשור קשר הדוק לחוק השני, אך הוא מתמקד בפריט עצמו, דבר המצביע על כך שלכל פריט בספריה יש אדם או אנשים שימצאו את הפריט שימושי. ד"ר רנגנאדן טען כי הספרייה יכולה לתכנן שיטות רבות כדי להבטיח שכל פריט ימצא את הקורא המתאים לו. שיטה אחת כללה את הכללים הבסיסיים לגישה לאוסף, ובראשם הצורך במדפים פתוחים.
החוק השלישי של הספרנות "לכל ספר הקורא שלו" – משמעותו שלספרים יש מקום בספרייה גם אם מספר קטן יותר של אנשים יכול לבחור לקרוא אותם.

החוק הרביעי: שמור על זמנו של הקורא

חוק זה הוא הכרה בכך שחלק מהצטיינות שירותי הספרייה היא היכולת שלה לענות על הצרכים של משתמש הספרייה ביעילות. לשם כך המליץ ד"ר רנגנאדן על שימוש בשיטות עסקיות מתאימות לשיפור ניהול הספרייה. הוא שם לב שריכוז אוסף הספרייה במקום אחד סיפק יתרונות ברורים. הוא גם ציין גם כי צוות מעולה יכלול לא רק את אלה שיש להם מיומנויות יעץ טובות, אלא גם מיומנויות טכניות טובות בקיטלוג, הזמנות, רכש והשאלת חומרים.
החוק הרביעי של הספרנות "שמור על זמנו של המשתמש" – משמעותו כי כל הלקוחות צריכים להיות מסוגלים לאתר בקלות את החומרים שהם זקוקים להם במהירות וביעילות.

החוק החמישי: הספרייה היא אורגניזם מתפתח

חוק זה התמקד יותר בצורך בשינוי פנימי מאשר בשינויים בסביבה עצמה. ד"ר רנגנאדן טען כי ארגוני הספריות צריכים להסתגל לגידול בצוות העובדים, באוסף הפיזי ובשימוש של הקוראים. דבר זה כולל גידול במבנה הפיזי, בשטחי הקריאה, בשטחי המדף ובשטח המיועד לקטלוג.
החוק החמישי של הספרנות " הספרייה היא אורגניזם מתפתח " " – משמעותו כי ספרייה צריכה להיות ארגון המשתנה ללא הרף, לעולם לא להיות סטטי בתפיסתו. ספרים, שיטות, והספרייה הפיזית צריכים להיות מעודכנים לאורך זמן.
פריאפיזם

גורמים

הסיבה לתופעה לא תמיד ידועה, אך מעורבים בה גורמים נוירולוגיים וגורמים הקשורים בכלי דם. 
מחלות שקשורות לפריאפיזם הן אנמיה חרמשית, מחלה הגורמת להתפתחות לא תקינה של תאי הדם האדומים. באופן תקין, מבנה התאים הוא עגול ומרקמם גמיש, מה שמאפשר להם לנוע בקלות בתוך כלי הדם. אולם אצל חולים באנמיה חרמשית התאים הופכים לנוקשים ודביקים בעלי צורה של חרמש. במקרים נדירים, עלולים התאים הלא תקינים להיכלא בכלי הדם בפין ולגרום לזקפה ממושכת. גם תלסמיה, מחלת דם עם מאפיינים דומים לאנמיה חרמשית עלולה לגרום לאות התופעה. חוסר ב-G6PD שעלול להוביל לעליה ברמות ה-NAPDH, קו-פקטור שקשור ליצירה של תחמוצת פחמן, שעלול לגרום לפריאפיזם. עליה ברמות של אדנוזין יכולה אף היא לתרום למצב על ידי הרחבת כלי דם שמשפיעה על זרימת הדם אל הפין. סרטן המטולוגי כמו לוקמיה עלול אף הוא לגרום לכך. וכן סרטן שהתפתח ברקמות באזור כמו סרטן הערמונית, עלול להפריע לזרימת הדם לפין. פגיעות בעמוד השדרה וקרישי דם גם הם עלולים לגרום לתופעות כאלה. בנוסף, פריאפיזם אופייני לעקיצת עקרב או עכביש (עכביש נודד ברזילאי והאלמנה השחורה) וכן במקרים קיצוניים של כלבת. זקפת מוות עשויה להתרחש, במיוחד בקרב אנשים שמתו בתלייה. 
התרופות הנפוצות ביותר שעלולות לגרום לפריאפיזם הן זריקות לטיפול בבעיות זיקפה, כמו פאפאברין או אלפרוסטדיל. תרופות אחרות שדווחו הן תרופות להורדת לחץ דם, תרופות אנטי-פסיכוטיות כמו קלוזאפין, תרופות נוגדות דיכאון (בעיקר טרזודון), תרופות נוגדות פרכוסים ומייצבי מצב רוח כמו סודיום ואלפרואט, תרופות נוגדות קרישה וסמים כמו אלכוהול, הרואין וקוקאין.

טיפול

קיימת הסכמה רחבה כי יש לפנות לחדר מיון במקרה של זקפה שמעבר לארבע שעות עד שש שעות, למניעת סיבוכים אפשריים. הטיפול יכלול בדרך כלל שימוש בפסאודואפדרין במתן דרך הפה. פסאודורפדרין הוא אלפא אגוניסט שגורם אפקט התכווצות על שריר חלק, מה שמקל על זרימת הדם בורידים. כמו כן, תרופות סימפטומימטיות ממשפחת האמפטמינים יכולות לגרום להורדת הזקפה, אם כי במקרים אחדים הן עלולות לגרום דווקא לפעולה ההפוכה. במקרה שתרופות לא עזרו, ניתן לשאוב בהרדמה מקומית דם מהגופים המחילתיים (corpus cavernosum). אם כל זה לא צלח, ניתן להיעזר בזריקות פנילאפרין לאזור זה, כשהמטופל נמצא תחת ניטור המודינמי מתמיד, משום שפנילאפרין עלול לגרום ליתר לחץ דם, ברדיקרדיה, טכיקרדיה, והפרעות קצב.

אטימולוגיה

מקור השם מגיע מהאל היווני פריאפוס, אל הפוריות, שלעיתים קרובות מיוצג כבעל זקפה גדולה ולא-פרופורציונלית.
פירלי

פירלי (באיטלקית: Pirelli) היא חברה רב לאומית וחברת בת של כמצ'יינה הסינית, המתמחה בייצור צמיגים, שבסיסה במילנו, איטליה. ב-2015 נרכשה תמורת 7.7 מיליארד דולר, והפכה לחברה בבעלות פרטית מלאה (100%) של כמצ'יינה. בשנת 2013 הייתה פירלי יצרן הצמיגים החמישי בגודלו בעולם, תוך שהיא פועלת ביותר מ-160 מדינות ומחזיקה ב-21 מפעלי ייצור ברחבי העולם.
פירלי מעורבת בתחרויות ספורט מוטורי מאז 1907 ובשנים האחרונות היא ספקית הצמיגים הבלעדית של תחרויות שונות, בראשן תחרויות פורמולה 1.

היסטוריה

פירלי נוסדה ב-1872 על ידי ג'ובאני בטיסטה פירלי. מאז נוסדה התמחתה החברה בייצור מוצרי גומי ובמהלך השנים עסקה גם בייצור מוצרי צלילה וכבלי תקשורת, אך רוב פעילותה הוקדש לייצור צמיגים. ב-1922 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך של מילנו. ב-1958 חנכה החברה בעיר את מגדל פירלי שאכלס את משרדי החברה במקום בו עמד מפעל הייצור הראשון במאה ה-19. 
ב-1974 המציאה החברה את הצמיג הרדיאלי הרחב, לבקשת קבוצת הראלי של לנצ'יה. עד אותה עת הצמיגים הרדיאליים היו צרים מאוד, וצמיגים רחבים נבנו רק בשיטה האלכסונית. 
ב-2002 החל ייצור של ביגוד, שעונים ומשקפיים תחת המותג פירלי. בשנת 2005 מכרה פירלי את חטיבת ייצור הכבלים לחברת גולדמן זקס.
לוח השנה של פירלי, שהחל לצאת לאור בשנת 1964, ובו צילומי דוגמניות שנעשו בידי צלמים נודעים, זוכה למוניטין רב.

ספורט מוטורי

פירלי השתתפה כאחת מספקיות הצמיגים בתחרויות פורמולה 1 בשנות ה-50 ובשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 2010 הפכה פירלי לספקית הצמיגים הבלעדית בסדרה, לאחר שחברת ברידג'סטון פרשה.  
מאז שנת 2007 פירלי היא גם ספקית הצמיגים הבלעדית במרוצי האופנועים של אליפות הסופרבייק העולמית. 
במהלך השנים הייתה פירלי שותפה גם למרוצי ראלי, ומ-2008 עד 2009 אף הייתה ספקית הצמיגים היחידה.
ולטר נובוטני

תחילת דרכו

נובוטני נולד ב-7 בדצמבר 1920, בגמינד, עיירה קטנה באוסטריה תחתית. אביו רודולף היה פקיד רכבת, והיו לו שני אחים שנקראו רודולף והוברט. שניהם היו קצינים בוורמאכט, והוברט אף נהרג במהלך קרב סטלינגרד. בגיל צעיר היה שר במקהלת מנזר, והתבלט בכישרונותיו בספורט. הוא זכה במקום שלישי בהטלת כידון למרחק של 1,000 מטר באליפויות אוסטריה תחתית. בשנת 1938, לאחר האנשלוס, הצטרף למפלגה הנאצית, וב-1 באוקטובר 1939, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס ללופטוואפה - חיל האוויר הגרמני.

המוות

ב-7 בנובמבר 1944 הגיעו הגנרלים אלפרד קלר ואדולף גאלאנד לביקור במטהו של נובוטני. שניהם הביעו חוסר שביעות רצון מההישגים הדלים שהשיג קומנדו נובוטני. כמה טייסים מחו בפניהם על המטוסים החדשים שלטענתם היו אשמים בכך, אולם למחרת בבוקר הצהיר קלר שהם הפכו לפחדנים וטען שהלופטוואפה איבד את רוח הלחימה שלו. זמן קצר לאחר מכן התקרב לאזור גל של מפציצים של בעלות הברית. הטייסים כולם עלו מטוסיהם, אולם מטוסו של נובוטני בתחילה לא הצליח להמריא בגלל בעיה בטורבינות. נובוטני טס מאחורי השאר, ועד מהרה הפיל B-24 נוסף ולאחריו P-51 מוסטנג. לאחר מכן דיווח בקשר שאיבד אחד ממנועיו. הדיווח שלאחר מכן היה מקוטע ולא ברור, ומתוכו ניתן היה להבין רק את המילה "בוער". מטוסו התרסק באזור העיר בראש, והוא בן 23 בלבד.
עד היום לא ברורה סיבת המוות שלו. ייתכן שמדובר בתקלה, אך גם ייתכן שהוא הופל בידי מטוסים אמריקאיים. גם אם ההנחה האחרונה היא הנכונה, לא זוהה בוודאות הטייס שפגע בו. ידיעת מותו פורסמה למחרת בבטאון הראשי של הוורמאכט. גופתו הובאה לווינה שהייתה אז חלק מגרמניה הנאצית, ונערכה לו הלוויה מכובדת שמשמר הכבוד בה הורכב מטובי טייסי הלופטוואפה. נאום ההספד נמסר בידי גאלאנד ואוטו דסלוך. הוא הובא למנוחות בבית הקברות המרכזי בווינה, וקברו זכה למעמד של כבוד בחסות עיריית העיר. מעמד זה הוסר מהקבר רק בשנת 2003 בעקבות יוזמה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
מאו II

עלילת הספר

הרומן מתאר את חייו של ביל גריי, סלבריטי וסופר מפורסם. גריי שקוע מזה שנים בכתיבת ספר שאפתני, ומסתגר מן העולם. אל תוך פרטיותו של גריי מגיעה צלמת בשם בריטה נילסון, ששמה לה למטרה להנציח בתמונות את הסופר המפורסם והמתבודד. הופעתה של בריטה מסמנת את סופו של עידן ההסתרה עבור ביל גריי, ואת חדירת המציאות המאיימת לבועה המוגנת שבא הוא חי. גריי עד לחטיפתו של משורר צעיר על ידי טרוריסטים מוסלמים, ובהמשך יוצא למסע חיפוש אובססיבי הלוקח אותו לניו יורק, ללונדון, לאתונה ולבסוף לביירות השסועה של שנת 1991.

דיון

אמריקה של דלילו ב-1991 דומה עד כדי להדאיג לזו של ימינו. היא מאוימת על ידי מעשי טרור, פונדמנטליזם דתי ומבוכה פוליטית. היא עסוקה בסלבריטאות כערך, סוגדת לייצוג, לדימוי, לשטחי.
"מאו II" נחשב למשל אפל ומרתק על כוחו של הטרור בעידן הפוסט מודרני. הוא מציב את השאלות שבהן מתלבטת האנושות בעידן שאחרי הטרור: הקשר בין תקשורת המונים לטרור המונים, תפקיד הסופר מול פולחן הסלבריטאות, והיחלשותה המתמדת של הזהות מערבית.