google/wiki40b huggingface dataset:
רוטור וולגוגרד

היסטוריה

מועדון הכדורגל הוקם ב-1929 בשם "טרקטורוסטרויטל" בחסות מפעל הטרקטורים העירוני. בתקופה הסובייטית הקבוצה שיחקה בליגות התחתונות של האליפות הסובייטית ונודעה בשמות "טרקטור", "טורפדו" ו"סטאל". מאז 1975 ידועה בשם "רוטור" ובשנות ה-80 העפילה לליגת המשנה וזכתה באליפות רוסיה הסובייטית.
ב-1989 שיחקה בליגת העל הסובייטית וסיימה עשירית באותה עונה. ב-1990 סיימה במקום ה-13. החל מ-1991 ולאורך כל שנות ה-90 הקבוצה השתתפה בליגת העל הרוסית.
ב-1995 רוטור גברה 3:2 על נאנט הצרפתית, אף שזו ניצחה במשחק הגומלין 0:3. ב-1996 גברה על מנצ'סטר יונייטד והעפילה לשלב הבא, למרות שוויון בשני המשחקים אך הופעה טובה יותר. בשלב זה הפסידה לבורדו והודחה.
בשלב הבתים של הטורניר ב-1997, רוטור גברה על אטקה-אאורה הבלארוסית 4:0, ניצחה את שחטיור דונייצק 1:4, גברה על אנטליאספור הטורקית 2:1 וניצחה את פ.צ. בזל 3:2 בדרך לחצי הגמר. בחצי הגמר הביסה בסיכום שני המשחקים 2:7 את ל.א.ס.ק. לינץ האוסטרית והעפילה לגמר המפעל, שם הפסידה לגנגאם הצרפתית.
הקבוצה סיימה כסגנית האלופה בעונת 1997 ולכן התמודדה בשלב המוקדמות השני של גביע אופ"א ב-1998. היא גברה 6:3 בכללי על אודרה וודז'יסלאב הפולנית, ניצחה את אראברו השוודית 6:1 בסיכום הכולל והפסידה לבסוף 0:3 ללאציו האיטלקית בשלב השני.
ב-1999 התמודדה בשלב המוקדמות השני מול הכוכב האדום בלגרד והפסידה 2:4.
רוטור נשרה מליגת העל הרוסית בשנת 2005 והתדרדרה עד לליגה השלישית בחשיבותה.
ב-2010 העפילה לליגת המשנה הרוסית, השנייה בחשיבותה במדינה, אלא שבסיום העונה נשרה בחזרה לליגה השנייה.
בעונת 2012/13 הקבוצה שיחקה שוב בליגת המשנה הרוסית אך נשרה כעבור 2 עונות.
בעונת 2015 פורקה והוקמה מחדש כ"רוטור-וולגוגרד" והחלה להתמודד בליגה הרוסית השנייה. בסיום עונת 2016/2017 הצליחה להעפיל לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
בסיכום עונת 2017/2018 הקבוצה הייתה אמורה לחזור לליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, אך נותרה בליגה הלאומית, בשל פשיטת רגל של קבוצת קובאן קרסנודאר, שאת מקומה רוטור קיבלה.
בעונת עונת 2018/2019 רוטור הייתה הקבוצה הפופולרית ביותר בליגה הלאומית עם ממוצע של 26,376 צופים למשחק ובעונת 2019/2020 רוטור שברה שיא צופים באצטדיונה, כאשר 33,417 צופים נכחו בוולגוגרד ארנה במשחק נגד שיניק ירוסלבל, שהסתיים בניצחון שיניק בתוצאה 2–3 והוכתר לאחד המשחקים הפופולריים ביותר בתולדות ליגת המשנה. שיא זה נשבר ב-30 באוגוסט 2019 במשחק נגד טורפדו מוסקבה, שבו המוסקבאים גברו 2:0, לעיני 36,219 צופים בוולגוגרד ארנה.

סמל הקבוצה

מאז הקמתה ועד שנות השמונים של המאה העשרים הקבוצה לא השתמשה בלוגו רשמי ועל החולצות היה איור של פסל אמא מולדת.
בשנת 1989 נערכה תחרות לעיצוב לוגו עבור המועדון ומאז המועדון שינה את הלוגו שלו מספר פעמים.
אלכסנדר אנקבב

ביוגרפיה

אנקבב הוא בוגר המכון למשפט של רוסטוב (Ростовский юридический институт) ושל האקדמיה למדעי החברה שמטעם המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנים 1975–1983 עבד במשרד המשפטים האבחזי. בשנים 1981–1983 הוא עבד בטביליסי במנגנון סניפי המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה. בשנים 1984–1990 היה ראש המחלקה הפוליטית של משרד הפנים של גאורגיה הסובייטית. בסוף שנות ה-80 היחסים בין הגאורגים לבין אבחזים היו מתוחים ואנקבב חזר מטביליסי לסוחומי. עם התפרקות ברית המועצות, ב-1991, נבחר לחבר הפרלמנט האבחזי.
הוא כיהן במשך שנה (1992 - 1993) כשר הפנים האבחזי בממשלתו של ולדיסלב ארדזינבה. היה פעיל מאוד בנושא החזרת השבוים לאחר סיום הלחימה עם גאורגיה בשנת 1993. מ-1994 ועד שנת 2000 חי במוסקבה ועסק במסחר. בשובו לסוחומי הקים את "אאיטאירה" (Аиҭаира, "תחייה") - התנועה האופוזיציונית הראשונה באבחזיה. ב-2004 רצה להתמודד לבחירות לנשיאות אבחזיה, אך כיוון שלא חי באבחזיה בחמש השנים שקודם לבחירות הוא משך את מועמדותו ותמך בסרגיי בגאפש שנבחר ברוב גדול.
במהלך כהונתו כראש ממשלה ונשיא שרד ששה ניסיונות התנקשות בחייו, שבשניים מהם נפצע.
בשנת 2009 נבחר לסגן נשיא אבחזיה וב-21 במאי 2011 מונה לממלא מקום נשיא אבחזיה.
באוגוסט 2011 נערכו הבחירות לתפקיד נשיא אבחזיה והוא נבחר ברוב של 61% אחוז.

משפחתו

מאז 1983 הוא נשוי לרימה ואסילייבנה לאקובּה, ויש לו ממנה שני בנים.
קבוצת הארמיות ה-15

היסטוריה

קבוצת הארמיות ה-15 הוקמה בשנת 1943 באלג'יריה, והועמדה תחת פיקוד הרולד אלכסנדר. קבוצת הארמיות השתתפה בפלישה לסיציליה, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה האמריקנית השביעית והארמייה הבריטית השמינית. לאחר מכן לחמה קבוצת הארמיות בזירה האיטלקית, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה האמריקנית החמישית והארמייה הבריטית השמינית. ביולי 1944 כבשה קבוצת הארמיות את רומא, ובדצמבר 1944 החליף מארק קלארק את אלכסנדר בפיקוד על קבוצת הארמיות. לאחר סיום המלחמה, הפכה קבוצת הארמיות למפקדת הכוחות האמריקניים באוסטריה.
טינה סמית'

ביוגרפיה

סמית' נולדה באלבקרקי שבניו מקסיקו ב-4 במרץ 1958. לפני שלמדה לימודים גבוהים עבדה בקו צינור הנפט טראנס-אלסקה שבצפון אלסקה. היא בוגרת במדע המדינה מאוניברסיטת סטנפורד ולאחר מכן הוסמכה במנהל עסקים מדארטמות' קולג'. סמית' עברה לראשונה למינסוטה עבור עבודת שיווק בחברת ג'נרל מילס. מאוחר יותר ייסדה חברת שיווק עצמאית בבעלותה, שם ייעצה לעסקים ועמותות. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, סמית' הייתה מעורב בפוליטיקה המקומית, כמתנדבת במסעות הבחירות של מפלגת העבודה-דמוקרטית-חקלאית של מינסוטה. היא ניהלה את מסע הבחירות של טד מונדייל, חבר הסנאט של מינסוטה, למושל מינסוטה. לאחר שהסנאטור ממינסוטה המכהן מאז 1991, פול וולסטון, נהרג באורח פתאומי בתאונת מטוס ימים בודדים לפני הבחירות, סמית' ניהל את מסע הבחירות של סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, וולטר מונדייל, למושבו הישן בסנאט אותו פינה בבחירות 1976 לנשיאות ארצות הברית.
ב-2006 התמנתה לראשת המטה של ראש עיריית מיניאפוליס, ריימונד תומאס רייבאק. ב-2010, נבחרה לנהל את מסע בחירתו של רייבאק למושל מינסוטה. לאחר מכן הצטרפה סמית' לצוותו של מארק דייטון. אחרי שדייטון ניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית, טום אמר, סמית' נבחר לתפקיד יושבת ראש שותפה של תקופת המעבר בממשל. דייטון מינה את סמית' לראשת מטהו כאשר נכנס לתפקידו ב-2011.
בבחירות 2014 נבחרה להיות עמיתתו למרוץ של דייטון בבחירות למושלות המדינה. סמית הושבעה לסגנית המושל ב-5 בינואר 2015 וכיהנה בתפקיד זה עד להתפטרותה ב-2 בינואר 2018. במהלך כהונתה, סמית' תוארה על ידי פרשנים פוליטיים רבים כבעלת מעורבות גבוהה ברשות המבצעת וכמי שמשמשת תפקיד משמעותי במשא ומתן חקיקתי מאשר קודמיה. בשלהי 2017 הואשם הסנאטור המכהן ממינסוטה אל פרנקן, שכיהן בתפקיד מאז 2009, בהתנהגות מינית בלתי הולמת. תחילה סירב להתפטר, אך משעשה זאת החליט דייטון למנות את סמית' לנציגת מינסוטה (הזוטרה) בסנאט עד לקיום בחירות לתפקיד.
סמית' נבחרה לכהונה מלאה בסנאט בבחירות בנובמבר 2018.
מספר טרנסצנדנטי

קירובים רציונליים

סדרה של שברים  מהווה "סדרת קירובים רציונליים מסדר " של המספר הממשי , אם סדרת המכנים  עולה,
ו-  כאשר  קבוע.
את הטרנסצנדנטיות של מספר ליוביל אפשר להוכיח בעזרת משפט ליוביל: מספר אלגברי מדרגה d (כלומר, מספר המהווה שורש לפולינום ממעלה d בעל מקדמים רציונליים) אינו ניתן לקירוב מסדר גבוה מ-d; מכיוון שכך, מספר שיש לו סדרת קירובים רציונליים מכל סדר, מוכרח להיות טרנסצנדנטי (מספר כזה נקרא מספר ליוביל).

הכללה

על איברים אלגבריים וטרנסצנדנטיים בהקשר רחב יותר, ראו איבר אלגברי.
ביורג למברכט

קריירה

ב-2015 זכה למברכט באליפות בלגיה לג'וניור. באליפות העולם לג'וניור, הגיע במקום ה-22.
בטור של פלנדריה לג'וניורס, סיים במקום ה-10. ב-2016 המשיך למברכט להתקדם, וניצח את מרוץ הרונדה דה איסאר ואת כל הקטגוריות בו. ובאליפות אירופה עד גיל 23, הגיע במקום ה-2 אחרי אלכסנדר ריאבושנקו. ב-2017 זכה למברכט במירוץ הלייז' - בסטון - לייז' עד גיל 23. וגם במירוץ הגראנד פרי פריסיניטץ ספא. בטור ד'לאווניר, מרוץ שנחשב לטור דה פראנס לרוכבים הצעירים, הגיע שני אחרי איגן ברנל.
ב-2018 חתם למברכט על חוזה מקצועני ראשון עם קבוצת לוטו סודאל הבלגית, ובאוגוסט נבחר לראשונה להתחרות בגראנד טור כאשר נבחר לסגל קבוצתו בוואלטה אספנייה, אך לא זינק לקטע ה15 ובכך פרש מהמירוץ. באליפות העולם עד גיל 23, וסיים שני. ב-2019, זכה למברכט בדירוג הצעירים של דופינה ליברה וסיים במקום ה-12 הכללי.

מותו

במהלך הקטע השלישי בטור פולין 2019 התרסק למברכט לתוך תעלת בטון. הוא הובא לבית חולים והוכנס לניתוח אך מת במהלכו.
שניים אוחזין

מבנה התוכנית

בסדרה הוצגו ברוך בר ואורי אוריין. בר ואוריין היו בחדר לימוד שהוסב לאולפן טלוויזיה (בר ואוריין מודעים לצלמים) ולמדו סוגיות שונות בתלמוד תוך התמקדות בהסבר מונחי יסוד. אחרי הסבר הנושא מתוך הכתוב התווכחו ביניהם על הסבר הנושא וכביכול ראו מחוץ לאולפן מקרה שקורה בתקופת התלמוד שמתייחס לנושא הנלמד ופתחו דיון עם הדמויות מהעבר. כמעט כל הפרקים עסקו בביאור מושגי יסוד בתלמוד.

משמעות "שניים אוחזין"

שם התוכנית הוא "שניים אוחזין" במובן כפול: הסדרה מדברת על לימוד תלמוד ו"שניים אוחזין בטלית" הוא אחד הפרקים המפורסמים בתלמוד וכן מרמז השם על כך שמדובר בשני מורים שאוחזים בגמרא ולומדים אותה, את טעם הדבר מסביר ד"ר יהודה שוורץ: 
"הלימוד התלמודי הוא אקטיבי תוך משא ומתן ב"חברותא" ואילו הצפייה היא פסיבית. לימוד התלמוד הוא בעיקר טקסטואלי, ואילו המדיום הטלוויזיוני אינו מאופיין על ידי ספר ומילים. נוסף לכך לימוד התלמוד כרוך במשא ומתן מתמשך בין השותפים ללימוד, ודבר זה קשה להציגו בטלוויזיה. הפתרון לבעיות אלה נמצא במשדר הטלוויזיה באמצעות יצירת דיאלוג בין שני משתתפים: "בר" ו"אוריין". המשדר אינו בא להחליף את לימוד התלמוד אלא הוא משמש כמכשיר עזר יחד עם מדריך למורה ודפי עבודה לתלמיד".
גם שמות המורים בסדרה בעלות משמעות סימבולית: שמם של שני המורים לתלמוד ברוך בר ואורי אוריין הם אליטרציה, שם משפחתם מרכיב ביחד את המונח "בר אוריין".
שמו של המורה של בר ואוריין מרמז על תפקידו: שלמה מלמד.
פינאטס

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הסדרה נולדה ב-2 באוקטובר 1950. באביב 1950 שלח צ'ארלס מ. שולץ מספר דוגמאות שראו אור בשנים קודמות לתאגיד הסינדיקציה United Feature Syndicate. חצי שנה לאחר מכן, כשהתשובה מהתאגיד בוששה לבוא, שלח שולץ מכתב לתאגיד ושאל אם החבילה ששלח אבדה בדואר. זמן קצר לאחר מכן קיבל תשובה מהתאגיד כי לא רק שהחבילה הגיעה אלא שהם גם מעוניינים לפרסם את הקומיקס שלו תחת השם "פינאטס".
שולץ תכנן במקור לקרוא לרצועת הקומיקס שלו "Good ol' Charlie Brown", אבל התאגיד חשש מקומיקס שמתרכז סביב דמות אחת ואינו מאפשר הסתעפות של העלילה.
ב-11 באוקטובר 2012, נחשף כי Blue Sky Studios ופוקס המאה ה-20 עומדים להוציא סרט אנימציה חדש ב-6 בנובמבר 2015 לכבוד 65 שנה למותג הקומיקס "פינאטס" ולכבוד 50 שנה לספיישל הטלוויזיה "חג המולד של צ'ארלי בראון.

דמויות הסדרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
יוהאן פטר פרנק

ביוגרפיה

פרנק למד רפואה באוניברסיטת שטרסבורג ובאוניברסיטת היידלברג, והפך לדוקטור בשנת 1776. לאחר מכן שימש פרופסור באוניברסיטת פאביה, באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת וינה, ומנהלו של בית החולים Krankenhaus בווינה. למשך 3 שנים (1805-1808) היה רופאו האישי של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.

עבודה מדעית

פרנק היה דמות חשובה בתחום של בריאות הציבור ורפואה חברתית. במהלך הקריירה שלו כתב חיבור חשוב בן 9 כרכים בנושאים של היגיינה ובריאות הציבור, שנקרא "System einer vollständigen medicinischen Polizey" (מערכת מקיפה של מדיניות רפואית). חיבור זה החל להתפרסם בשנת 1779 ועד לשנת 1827, 6 שנים לאחר מותו של פרנק.
בעבודתו המדעית פרנק החדיר לשדה המחקר הרפואי מושגים רבים, ביניהם: סניטציה ציבורית, היגיינה מינית, אימהות ושלום הילד, נושאים רפואיים של אספקת מים, מזון וזנות. כך גם פרנק הדגיש את החשיבות של רישום סטטיסטי מדויק בבתי חולים. מערכת זו של רישום סטטיסטי שימשה את איגנץ זמלווייס כדי להדגים את הקשר בין אלח דם לבין ילודה בסניטציה ירודה.
פרנק היה הראשון להגדיר את ההבדל בין סוכרת לסוכרת תפלה.
מיכאיל רום

חייו

מיכאיל רום נולד בעיר אירקוטסק, שאליה הוגלתה משפחתו לאור פעילות מהפכנית נגד השלטון הצארי. בשנת 1910 עברה המשפחה להתגורר במוסקבה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הוא לחם בשורות הצבא האדום. לאחר סיום שירותו החל ללמוד פיסול במוסקבה. בשנת 1931 החל לעבוד באולפני הקולנוע מוֹסְפילם.
את סרטו הראשון ביים בשנת 1933 ובסרט זה הצטלמה לראשונה פאינה רנייבסקיה. בשנת 1934 קלימנט וורושילוב, שר ההגנה הסובייטי, היה מעוניין בסרט על הצבא האדום. בימוי הסרט הוטל על רום, והסרט יצא לאקרנים בשנת 1936. במהלך הצילומים הכיר רום את ילנה קוזמינה, שהשתתפה בסרט, והם התחתנו. בהמשך היא השתתפה במספר סרטים של מיכאיל רום.
בשנים 1937 ו-1939 ביים שני סרטים על מהפכת אוקטובר. הסרטים בוימו תוך השגחה צמודה של יוסיף סטלין וזכו לתמיכתו. גם בהמשך ביים רום מספר סרטים על ולדימיר לנין, יתרונות המשטר הסובייטי וכולי.
בשנת 1938 החל ללמד ב-VGIK, ועבד שם עד יום מותו. בין תלמידיו היו במאים סובייטים מפורסמים כמו אנדריי טרקובסקי, ניקיטה מיכלקוב, וסילי שוקשין וגרגורי שוחראי.
בשנת 1961 הוא ביים את הסרט "תשעה ימים של שנה אחת", שזכה לתואר הסרט הטוב ביותר בשנת 1962 וזכה בפרסים בפסטיבלים לקולנוע.
בשנת 1965 ביים את הסרט הדוקומנטרי "הפשיזם המצוי", שזכה להצלחה רבה. 
בתקופת סטלין הציג רום את סטלין באור חיובי מאוד בסרטיו, וזכה חמש פעמים בפרס ברית המועצות. למרות זאת, בשנת 1966 חתם על מכתב גלוי נגד ניסיון לחזור מגינוי פשעיו של סטלין.
במהלך פעילותו זכה רום פעמיים בעיטור לנין (1938, 1967), בתואר האמן העממי (1950) ובפרסים נוספים.
מיכאיל רום נפטר ב-1971 במוסקבה, בגיל 70, ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
אלברט סייבין

קורות חיים

סייבין נולד בשנת 1906 בביאליסטוק אשר ברוסיה (כיום פולין) להורים יהודים, יעקב וטילי ספרשטיין. בשנת 1921 היגר לארצות הברית עם משפחתו, שם התאזרח בשנת 1930, ושינה שמו לסייבין.
בוגר לימודי רפואה באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1931. בין השנים 1931–1933 הוכשר ברפואה פנימית, פתולוגיה וכירורגיה בבית החולים בלוויו בניו יורק (Bellevue Hospital Center). ב-1934 עסק במחקר במכון ליסטר לרפואה מונעת באנגליה ובהמשך הצטרף לסגל מכון רוקפלר למחקר רפואי בניו יורק. בתקופה זו החל להתמקד במחקר בתחום המחלות הזיהומיות.
בשנת 1939 עבר לעבוד בבית החולים לילדים בסינסינטי. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל הרפואה האמריקאי, ועסק בפיתוח חיסונים כנגד קדחת דנגי וקדחת המוח היפנית. בשנת 1946 מונה למשרת מנהל המחקר בבית החולים בסינסינטי.
עם העלייה במספר מקרי שיתוק הילדים, הופנו משאבים רבים לחקר ריפוי ומניעת המחלה. יונה אדוארד סאלק פיתח, בשנת 1955, את החיסון הראשון הקרוי על שמו (תרכיב סאלק). התרכיב הופק מוירוס מומת, ניתן בהזרקה ומנע את סיבוכי שיתוק הילדים, אך לא את המחלה הראשונית אשר ביטויה במערכת העיכול. סייבין קיבל זן וירוס שיתוק ילדים מוחלש מהילרי קופרובסקי, וייצר מהוירוס החי המוחלש חיסון פומי (ניתן בבליעה דרך הפה). החיסון בוירוס המוחלש מנע כליל את ההידבקות במחלה, ולכן מנע גם את הזיהום הראשוני במערכת העיכול. יתרון נוסף של התרכיב החי הוא משך פעולתו. לאחר מתן תרכיב מומת יש צורך במנות דחף נוספות ("בוסטר"), אשר אינן נחוצות לאחר החיסון החי הפומי. 
הניסוי קליני בתרכיב סייבין החל בקנה מידה לאומי, בחסות ארגון הבריאות העולמי, בברית המועצות בשנת 1958. בראש מבצע החיסון ההמוני עמד הוירולוג הסובייטי מיכאיל צ'ומקוב אשר עבד בשיתוף פעולה הדוק עם אלברט סייבין. בשל הצלחתו הרבה של מבצע החיסון הפומי בברית המועצות, יוצא החיסון ההמוני ללמעלה מ-60 מדינות שונות ברחבי העולם וביניהן מקסיקו, הולנד, צ'ילה, שוודיה ויפן. בשנת 1961 אימץ גם משרד הבריאות האמריקאי את תרכיב סייבין. השימוש הנרחב בתרכיב הוא שהכחיד את מחלת שיתוק הילדים בארצות הברית.
סייבין כיהן כנשיא מכון ויצמן למדע בין השנים 1970–1972.
גבריאלה נסים

גבריאֶלֶה נסים (באיטלקית Gabriele Nissim; נולד ב-1950 במילנו) הוא מסאי, סופר ועתונאי איטלקי, בן למשפחה יהודית-יוונית מסלוניקי שניצלה בשואה.
נסים מתמחה בעיקר בחקר החברה והתנהגות בני-האדם במשטרים הטוטליטריים, תוך דגש על דוגמאות של ניסיונות להצלת בני-אדם מפני מזימות של הנאצים בגרמניה ושל המשטר הסטליניסטי בברית המועצות.
בשנת 1982 ייסד את כתב-העת "היום השמיני", המוקדש למאבק הדיסידנטים בברית המועצות ובשאר המדינות הקומוניסטיות. נסים כתב בעיתונים "איל ג'ורנלה", "איל מונדו", "פאנורמה" ו"קוריירה דלה סרה".
נסים מנהל "הארגון העולמי לגנים לזכר חסידי אומות העולם" שהקים יחד עם עמית איטלקי ממוצא ארמני, פייטרו קוצ'וקיאן.
יחסי מלאווי–ספרד

היסטוריה

היחסים שבין רפובליקת מלאווי לבין ממלכת ספרד תוארו על ידי משרד החוץ הספרדי כיחסים מצוינים. מספר פגישות בין מנהיגי המדינות התקיימו בפורומים שונים. אין סכסוכים ובעיות שונות בין הרשויות של שתי המדינות.
הסחר שבין שתי המדינות חווה צמיחה בעשור השני של המאה העשרים ואחת, מלבד הסחר, ספרד תורמת כספים למלאווי דרך קרן הפיתוח של האיחוד האירופי (ספרד היא התורמת החמישית בגודלה באירופה לקרן זו). בספטמבר 2014 שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בנושא אנרגיה מתחדשת, חקלאות, הגנה מאסונות טבע, מניעת זיהומים במזון ותיירות.
ריצ'י גארין

מכללות ושירות צבאי

גארין נולד וגדל בשכונת הברונקס שבניו יורק. בשנת 1947 התגייס לחיל הנחתים האמריקאי כחייל מילואים, ובשנת 1950 החל במקביל ללמוד באיונה קולג' שבניו רושל. בעונת הסיניור שלו, 1953/1954, קלע 24.7 נקודות למשחק עבור קבוצת הכדורסל של המכללה. בשנת 1954 החל לשרת בצבא כחייל סדיר, ושוחרר בשנת 1956 בדרגת "First Lieutenant" (מקביל לדרגת קצין מקצועי אקדמאי).

ניו יורק ניקס

גארין נבחר על ידי ניו יורק ניקס בבחירה ה-17 של דראפט ה-NBA לשנת 1954, והצטרף לקבוצה עם סיום שירותו הצבאי, בשנת 1956. כבר בעונתו השנייה בקבוצה הפך לאחד מכוכביה, לצד קארל בראון וקני סירס, כשהעמיד ממוצעים של 16.5 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק. באותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, כמו גם בחמש העונות הבאות. ב-12 בדצמבר 1958 קבע שיא מועדון של 21 אסיסטים בניצחון קבוצתו על סנט לואיס הוקס, וב-11 בדצמבר 1959 קלע שיא מועדון של 57 נקודות בניצחון הניקס על סירקיוז נשיונלס.
במהלך תקופתו בניו יורק העפילו הניקס לפלייאוף ה-NBA פעם אחת בלבד, בעונת 1958/1959, והודחו כבר בסיבוב הראשון כשהפסידו לסירקיוז בתוצאה 0–2. עונתו האישית הטובה ביותר של גארין הייתה עונת 1961/1962, בה רשם שיאי קריירה של 29.5 נקודות (שישי בליגה) ו-6.9 אסיסטים (רביעי בליגה) בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה, בפעם השלישית והאחרונה בקריירה. גארין הוביל את קלעי הניקס ב-5 מתוך 7 עונותיו בקבוצה, והעמיד במדיה ממוצעים של 20.1 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים בממוצע למשחק.

סנט לואיס/אטלנטה הוקס

בתחילת עונת 1963/1964 נשלח גארין בטרייד לסנט לואיס הוקס, בה לקח תפקיד קטן יותר כששיחק לצד בוב פטיט, לו הדסון, לני וילקינס וקליף הייגן. עד סיום אותה עונה קלע גארין 13.1 נקודות למשחק, ובמהלך העונה הבאה החל לתפקד כמאמן-שחקן כשהחליף את המאמן הראשי הארי גלאטין. בעקבות דראפט ההרחבה של שנת 1967, בו נבחר על ידי סיאטל סופרסוניקס, הודיע גארין על פרישה ממשחק לטובת אימון ההוקס במשרה מלאה. באותה עונה הוליך את קבוצתו למאזן הטוב במחוז המערבי, 56-26, וזכה בתואר מאמן השנה ב-NBA.
לקראת עונת 1968/1969 עבר מועדון ההוקס לעיר אטלנטה, ובמקביל הוחזרו להוקס הזכויות על גארין, מה שאפשר לו לחתום בקבוצה כשחקן. בשתי עונותיו האחרונות כשחקן שימש כמחליף זניח למדי, ולקח חלק ב-35 משחקים בסך הכול. במשחק הרביעי של גמר המערב לשנת 1970, שהיה האחרון בקריירת המשחק שלו, התעלה גארין כשקלע 31 נקודות בהפסד קבוצתו ללוס אנג'לס לייקרס. לאחר מכן המשיך לאמן את הקבוצה שתי עונות נוספות, ופרש מאימון בסיום עונת 1971/1972. בכל שמונה העונות של גארין כמאמן הקבוצה הגיעו ההוקס לפלייאוף ה-NBA, ובארבע מתוכן העפילו לגמר המערב. מאזנו המצטבר כמאמן עומד על 327 ניצחונות ו-291 הפסדים.
רונן ללנה

ביוגרפיה

ללנה נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים. הוא נמשך לראשונה לצילום בעת שירותו הצבאי, אחרי שהיה אוהב מוזיקה נלהב מאז היותו ילד קטן. בסוף שנות השמונים עבר ללנה לניו יורק, שם הפך לאסיסנט של הצלם היפני מייק נוגאמי (Mike Nogami). כשהתגורר בניו יורק, פגש את הזמר ירמי קפלן. קפלן הציע לו לצלם את להקתו אז, 'תערובת אסקוט' בישראל. בשנת 94' יצא לאור אלבומה השני של כנסיית השכל, 'קח שירים' שלווה בצילומים של ללנה. מאז ותוך זמן קצר הפך ללנה לצלם המוזיקה המבוקש בישראל, כאשר צילם עטיפות אלבומים, צילומי דיוקן ועוד של אמנים כמו: משינה, יובל בנאי, אביתר בנאי, שבק ס', מוקי, גלעד כהנא, ברי סחרוף, טיפקס, היהודים, אלג'יר, אהובה עוזרי, מוניקה סקס, נקמת הטרקטור, קורין אלאל, אביב גדג', סאבלימינל, עמיר לב, חמי רודנר ועוד רבים.

השרוף

בשנת 2000 יצר ללנה יחד עם הזמר חיים צינוביץ' את דמות 'השרוף' שהטריפה את ישראל. צינוביץ' התחזה ל'השרוף', לכאורה אמן חדש בסגנון מזרחי שמאחורי סיפור חיים נדיר של נכות, כאב והתאכזרות של הממסד. השיר הראשון של השרוף 'הבל החן שקר היופי', זכה להצלה גדולה. אף אחד לא ידע מי הוא האיש שעומד מאחורי השיר. צינוביץ' התראיין לכתבת שער במוסף '7 ימים' של ידיעות אחרונות כשכל גופו חבוש בתחבושות לבנות וכשהוא חובש מסכה, כביכול בגלל ״הכוויות הקשות שעל גפו״ וסיפר ש״בלון גז התפוצץ וכי לא הצליח לברוח מהשריפה״ וכי ״הוא משותק ברגליו מאז שנפל מפיגום. הוא סיפר כי רק השירה מוסיפה מעט טעם לחייו המדוכאים״.
לאחר שבועות של סערה תקשורתית בהם גילו כל כלי התקשורת עניין בסיפור, חשף צינוביץ' בראיון טלוויזיוני בתוכנית של יאיר לפיד את פרצופו האמיתי של "השרוף" והסיר את המסכה בשידור חי. התרמית גררה ביקורות רבות בנוגע ליחס הרדיו והתקשורת לאמונות ועוד יותר לרדיפה אחרי 'סקופים עיתונאים' ללא חשיבות התוכן או בדיקה מעמיקה. המטרה של ללנה וצינוביץ' הייתה לחשוף את נטייתם של כלי התקשורת להתעניין בסיפורים הסנסציוניים שסביב האמנים ולא במוזיקה עצמה. כמו כן טען, צינוביץ' שחש בעצמו "שרוף" מבחינה נפשית לאחר שיצירתו זכתה להתעלמות מצד התקשורת וחברות התקליטים. עד היום נחשבת 'השרוף' לאחת מהפרשות הזכורות ביותר בעולם המוזיקה והתקשורת הישראלי.

אביבא

בשנת 2016 פרש ללנה מאמנות הצילום בשל מחלת עיניים נדירה, והחל ליצור את 'אביבא'. דמות של מדוזה ורודה שמטרתה 'להפוך לסמל של מדינת תל אביב'. סיפורה של אביבא מביא את אישיותה של מדוזה שהייתה מגיעה עם משפחתה מעבר לים בכל קיץ לחוף בתל אביב, עד שהחליטה להישאר וללמוד עברית באולפן. מאז היא חולקת את רגשותיה עם תושבי תל אביב בפרט והעולם בכלל, במטרה להעביר חיוביות, יצירה, שפיות, אהבה וקבלה אחד של השני. בעקבות ההתעניינות בדמות, הופקה סחורה רבה בדמותה של אביבא. בגדים של המעצבים Frau Blau, בובות ויניל, מצתי Clipper, מנורות לילה ועוד. ב-2016 דמותה של אביבא החלה ליצור התעניינות בעולם צעצועי המעצבים בארצות הברית, ובובתה נמכרת שם בחנויות שונות.

פרויקטים נוספים

משנת 2002 ללנה משמש כמשדך בין עסקים לקידום היצירה הישראלית מעבר לים. פרויקטים בולטים כללו שיתוף פעולה של מאיירים ישראלים על המותג OCB הצרפתי, ושיתוף פעולה של מאיירים ישראלים עם המותג CLIPPER הספרדי. כיום ללנה הוא המו״ל של 'חד עין', הוצאת ספרים. וכן היועץ האמנותי של הזמר והיוצר גלעד כהנא ושל הסופר שמעון אדף.
Plesiochronous Digital Hierarchy

PDH (ראשי תיבות באנגלית של "היררכיה פלזיוכרונית דיגיטלית") הוא פרוטוקול תקשורת במערכות טלפוניה. משמעות המילה פלזיוכרוני קשורה לעובדה כי רשתות מבוססות טכנולוגית PDH, עובדות במצב בו חלקים שונים מהרשת אינם מסונכרנים.

רוב ממשקי PDH מועברים על זוגות שזורים חשמליים (עד קצב נתונים של 45 מגהביט/שנייה) או במערכות רדיו מיקרוגל, אולם ישנם מקרים מועטים בהם נעשה שימוש גם בסיבים אופטיים עבור קצב של 140 מגהביט/שנייה.
טכנולוגיה זו מוחלפת בהדרגה בטכנולוגיית SDH.

מימוש

המימוש האמריקאי והאירופאי שונים במקצת מבחינת רוחב המסגרות, אבל מבוססים על אותם עקרונות. המימוש של הE-carrier האירופאי מפורט פה:
מסגרת התקשורת הבסיסית - E1 - היא בקצב של 2048 קילו סיביות לשנייה (קס"ש). לצורך העברת טלפוניה היא מחולקת ל-30 ערוצי שיחה של 64 קס"ש ו-2 ערוצי איתותים וסינכרון של 64 קס"ש כל אחד. בצורה אלטרנטיבית, כל המסגרת בקצב 2048 קס"ש יכולה לשמש להעברת נתונים.
כדי להעביר מספר אפיקים של 2 מס"ש במקביל ניתן לרבב ארבע מסגרות E1 לתוך מסגרת אחת. זה נעשה על ידי לקיחת הסיבית הראשונה מהמסגרת הראשונה, את הסיבית השנייה מהמסגרת השנייה, מהשלישית ואז מהרביעית. המרבב גם מוסיף עוד סיביות בסוף המסגרת החדשה שנוצרה לצורך סנכרון. המסגרת החדשה שנוצרה נקראת E2 והיא ברוחב של 8,448 קס"ש (בערך 4 מס"ש). באותה צורה ניתן לרבב ארבע מסגרות E2 לקבלת מסגרת E3 ברוחב 34 מס"ש. כל היררכית ריבוב מוסיפה סיביות סנכרון ולכן רוחב הפס תמיד גדל ביותר מפי-4.

חסרונות

החיסרון העיקרי של הפרוטוקול הוא שהוא מצריך שימוש במרבב עבור כל היררכיה של מסגרות. לדוגמה: כדי לשלוף ערוץ שיחה בודד מתוך מסגרת E3 יש צורך במרבב שיוציא את מסגרת ה-E2 ממסגרת ה-E3, מרבב שיוציא את מסגרת ה-E1 ממסגרת ה-E2 ומרבב שיוציא את אפיק השיחה הבודד מתוך מסגרת ה-E1.
נני מורטי

ביוגרפיה

מורטי נולד בעיירה ברוניקו (Brunico ) שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה בצפון איטליה. אביו היה מרצה באוניברסיטת רומא ומומחה לאפיגרפיה יוונית ואמו מורה בתיכון. עוד בנעוריו גילה את אהבתו לקולנוע לצד אהבתו לספורט הכדור מים, והוא אף שיחק בליגת המשנה האיטלקית. מיד עם סיום לימודיו, בשנת 1973, הפיק וביים את שני סרטיו הקצרים הראשונים.
בשנת 1976 יצר סרט ראשון באורך מלא, "lo sono un autarchico" (מילולית: אני עצמאי). בשנת 1978 הפיק את סרטו "Ecce Bombo" אשר הוצג בפסטיבל קאן. מורטי משחק בדרך כלל את תפקיד הפרוטגוניסט בסרטיו. סרטו המפורסם ביותר הוא "Caro diario" (יומני היקר) אשר יצא לאקרנים בשנת 1993 והמשכו "Aprile" (אפריל) בשנת 1998. סרטו "La stanza del figlio" (חדרו של הבן) משנת 2001 זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2001. את ההשראה לסרטו "palombella rosa" שאב מימיו כשחקן כדור מים.
רבים מסרטיו לא זכו להצלחה מחוץ לגבולות אירופה, אולם במולדתו הוא ידוע בזכות סרטיו השנונים.
מורטי ידוע אף בדעותיו השמאלניות, ובשנת 2002 אירגן הפגנת ענק נגד ממשלת סילביו ברלוסקוני. סרטו "Il caimano" (התנין) משנת 2006 עוסק בחלקו בחילוקי הדעות שעורר משטר ברלוסקוני, ומורטי עצמו הוא אחד משלושה שחקנים המגלמים את תפקיד ברלוסקוני בסרט.
מורטי מתגורר ברומא מאז ילדותו והוא בעלים משותף של בית קולנוע בעיר בשם "Nuovo Sacher". בסרטו הקצר "Il Giorno della prima di Close Up" הוא מגלם עצמו בעודו מנסה לעודד מבקרים לצפות בפתיחת הסרט "Close Up".
משה אברבנאל

משה אברבנאל (25 בפברואר 1882 - 10 באוגוסט 1961) היה יוזם ומייסד ראינוע עדן, בית הראינוע הראשון של תל אביב.

ביוגרפיה

משה אברבנאל נולד בליוזנה שבפלך מוהילב לחיים, שהיה סוחר בקרמנצ'וג. משפחת אביו התייחסה למגורשי ספרד וצאצאיו של דון יצחק אברבנאל, ומשפחת אמו הייתה ממשפחתו של האדמו"ר רבי שניאור זלמן מלאדי, אבי חסידות חב"ד. בילדותו למד בחדר מסורתי ואחר כך בבית ספר.
בין השנים 1902–1912 היה סוחר ותעשיין אריגים ברוסיה, ובשנת 1913 עלה לארץ ישראל והשתקע ב-1914 בתל אביב. הוא בנה את ביתו ברחוב הגלבוע 3 בעיר.
מיד עם הגיעו לארץ ישראל הציע להקים בתל אביב הקטנה בית סינמטוגרף (ראינוע). הייתה לכך התנגדות בוועד תל אביב, אך מעטים תמכו ברעיון, ואחד מהם - מרדכי וייסר - נכנס לשותפות עם אברבנאל, וכך הצליח להוציא את תוכניתו לפועל ולהקים את ראינוע "עדן". את השם "עדן" נתן הסופר ש. בן-ציון, שהיה חברו הטוב של מרדכי וייסר. ב-1913 קיבלו מוועד תל אביב זיכיון בלעדי להפעילו למשך 13 שנים. הראינוע נחנך בסרט 'ימי פומפיאה האחרונים'.
לאחר פטירת וייסר המשיך אברבנאל בשותפות עם בנו משה, ומאוחר יותר הפעיל עמו בשותפות את קזינו גלי אביב, מבנה מיוחד שעמד על כלונסאות בחוף הים מעל המים.
אברבנאל נפטר ביום חמישי 10 באוגוסט 1961 בבית החולים איכילוב ונקבר למחרת היום בבית הקברות קריית שאול בתל אביב.
אחד מנכדיו הינו עודד אברבנאל (1925-), מראשוני חיל האוויר הישראלי ומבכירי טייסי אל על בשנות ה-70 של המאה ה-20.