google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימס פוטר

ילדותו

ג'יימס פגש את סיריוס בלק, רמוס לופין ופיטר פטיגרו ברכבת להוגוורטס, והרביעייה התחברה מיד. שם גם נתקלו לראשונה באויבם המר סוורוס סנייפ, איתו היו מסוכסכים לאורך כל לימודיהם, וחייהם הבוגרים, בעיקר בעקבות המריבה על תשומת לבה של לילי פוטר. כאשר מתברר כי לופין הוא אדם זאב, הופכים ג'יימס וסיריוס לאנימגים על מנת ללוות אותו בבטחה בזמן השינוי, ומלמדים את פיטר פטיגרו כיצד לעשות זאת. בתקופה זו חיברו ג'יימס וחבריו את מפת הקונדסאים. ג'יימס היה אחד התלמידים המבריקים ביותר בתולדות הוגוורטס, והתמנה לתפקיד המדריך הראשי, אף על פי שלא היה מדריך רגיל קודם לכן. הוא היה שחקן קווידיץ' ברמה גבוהה. בסרט הראשון הארי וחבריו רואים בלוח הנצחה שהוא שיחק בתפקיד המחפש (כמו הארי), אך רולינג אמרה שהיא ייעדה אותו לתפקיד רודף.

ג'יימס, לילי וסוורוס

במשך כל תקופת לימודיו של ג'יימס הוא היה מאוהב בלילי אוואנס, בת מוגלגים אשר למדה בשכבתו, אך הוא דיבר אליה בשחצנות, ואף היא הייתה בזה לו, והייתה נותנת רמזי אהבה לסוורוס סנייפ (בעתיד המורה השנוא ביותר על הארי בהוגוורטס), אשר היה בז לג'יימס גם, והיה רב איתו. לילי הייתה ילדה מקובלת, ואף על פי זה אהבה לעזור לחבריה לילדים שנמצאים במקום נמוך יותר ב"שרשרת המזון", ובזה הייתה שונה מג'יימס, אשר היה שחצן. יום אחד ג'יימס תלה את סוורוס מקרסולו על עץ. כאשר לילי ניסתה להתערב לטובתו, הוא קילל אותו בקללת קוסמים גסה ביותר, "בוצדמית", שפירושה הוא בעלת דם נחות, כלומר משפחתה נחותה, מכיוון שהם אינם קוסמים. לאחר זה היא כבר לא מתייחסת אליו. למרבה קנאתו של סנייפ, לילי וג'יימס מתחילים לצאת ביחד, וכעבור זמן מה הם מתחתנים והארי נולד.

מסדר עוף החול ומותו

ג'יימס ולילי דחו את דרישתו של וולדמורט להצטרף אליו, ובכך נמלטו ממנו בפעם הראשונה עוד לפני שהגיעו לגיל הנעורים. לאחר סיום לימודיהם של בני הזוג פוטר, הם לא עסקו בעבודה ממשית, והקדישו את כל זמנם למסדר עוף החול ולבנם. כאשר וולדמורט מגיע לבית המסתור שלו ושל לילי במכתש גודריק ג'יימס לא אחז בשרביטו, וניסה להדוף את וולדמורט ללא סיכוי ממשי לפני שזה רוצח אותו. לאחר מכן רצח את לילי אולם בהקרבת חייה למען בנם היא הצילה אותו, למעשה, כך שהארי גבר על וולדמורט.

בספרים

לאחר מותם של בני הזוג פוטר, הארי נשלח לדודיו של הארי וגיסיו של ג'יימס, ורנון ופטוניה דרסלי, אשר מתעבים קוסמות ועל-טבעיות, סיפרו להארי שהוריו מתו בתאונת דרכים, אולם כאשר היה בן 11, שומר הקרקעות של הוגוורטס, רובאוס האגריד, סיפר לו על היותו קוסם, על הוריו ועל מותם.
בספר החמישי הארי משתמש ב"הגיגית" של דמבלדור ורואה זיכרון שבו ג'יימס וסיריוס מענים ולועגים לסנייפ, ונאלץ להסכים עם טענתו הקבועה של סנייפ שג'יימס היה שחצן וביריון. אולם, בספר השלישי מתברר כי ג'יימס הוא זה שמציל את סוורוס מהיתקלות ברמוס לופין בצורת הזאב, לאחר שסיריוס היתל בו וגרם לו ללכת אל הצריף המצווח. בספר השביעי סנייפ נהרג מארסה של נקבת הנחש של וולדמורט. קצת לפני מותו, הוא נותן להארי לראות זכרונות בהגיגית דרך דמעתו, והארי מגלה אודות חברותם של סנייפ ושל לילי, ועל קשרו של ג'יימס לסיפור.
בספר השביעי הופיע יחד עם לילי, סיריוס בלק ורמוס לופין כאשר הפך הארי את אבן האוב והם דיברו עם הארי וחיזקו אותו לקראת הקרב האחרון בו הובס הלורד וולדמורט.

בסרטים

בסרטים מגולם ג'יימס על ידי אדריאן רולינס כאדם בוגר, ועל ידי רובי ג'רביס כנער צעיר שנראה פעמיים על ידי הארי בהגיגית.
פיטר פיטרסון

ביוגרפיה

פיטרסון נולד ב-1926 בעיר קירני שבנברסקה, הבכור מבין שלושת ילדיהם של ונטיה "ונט" פול וג'ורג' פיטרסון, זוג אשר היגר אל ארצות הברית מדרום יוון. מלבד אחיו ג'ון, בן הזקונים במשפחת פיטרסון, לפיטרסון הייתה אחות צעירה, שנפטרה כתוצאה מדלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות כשהייתה בת שבע. אביו של פיטרסון הגיע לארצות הברית כשהיה בן 17 ועבד כמדיח כלים עבור יוניון פסיפיק והתגורר בקרון בילום. ב-1923, אביו פתח ואף ניהל דיינר יווני בקירני מיד אחרי ששינה את שמו ל"ג'ון" מ"גאורגיוס פטרופולוס".
פיטר החל לעבוד בקופה רושמת כבר כשהיה בן שמונה. אחרי שלמד שנה אחת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, מאוחר יותר קיבל פיטרסון תואר ראשון מבית הספר לניהול ע"ש קלוג באוניברסיטת נורת'ווסטרן, אחרי שסיים לימודיו בכבוד רב ביותר ב-1947. אחרי לימודיו התיכוניים, נישא פיטרסון ב-1948 לקריס קרנגל, סטודנטית לעיתונות באוניברסיטת נורת'ווסטרן. הזוג התגרש ב-1950. ב-1951 הוא קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מבית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו.
ב-1953 הצטרף פיטרסון לסוכנות הפרסום "מקאן אריקסון" שבסיסה בשיקגו, שם כיהן כדירקטור. חמש שנים אחר כך, ב-1958, הצטרף ל"תאגיד בל האוול" המייצר ציודי קולנועי כסגן נשיא בכיר. מאוחר יותר הוא החליף את מי שעתיד להיות לימים נציגה של מדינת ניו יורק בסנאט של ארצות הברית, צ'ארלס פרסי כיו"ר ומנכ"ל התאגיד, תפקידים בהם החזיק בשנים 1971-1963. ב-1969 הוא הוזמן על ידי הנדבן ג'ון ד. רוקפלר השלישי, יו"ר ה-CFR ג'ון ג'. מקלוי, ומזכיר האוצר לשעבר דאגלס דילון, לשבת בראשות ועדת נדבנות פרטית, שנודעה בשם "ועדת פיטרסון".
ב-1971 הוא מונה לעוזר נשיא ארצות הברית לענייני כלכלה בינלאומיים בידי הנשיא ריצ'רד ניקסון. ב-1972 הוא מונה למזכיר המסחר של ארצות הברית, תפקיד אותו מילא במשך כשנה. עם כניסתו אל מחלקת המסחר, שימש פיטרסון בנוסף כיו"ר הוועדה הלאומית לפריון כלכלי ומונה ליו"ר הוועדה המסחרית של ארצות הברית וברית המועצות. במהלך כהונתו, פיטרסון היה מבקר חריף של החוב הפיננסי הגובר של ארצות הברית. אחרי שעזב את ממשל ניקסון ופרש מן החיים הפוליטיים, היה יו"ר ומנכ"ל ליהמן ברדרס בשנים 1977-1973. ב-1985 הוא ייסד עם סטיבן א. שוורצמן את חברת ההשקעות הפרטית "קבוצת בלאקסטון", והיה במשך שנים רבות יושב הראש שלה. בבלאקסטון צבר פיטרסון הון אישי בן 1.9 מיליארד דולר אמריקני.
פיטרסון החליף את דייוויד רוקפלר כיו"ר המועצה ליחסי חוץ ב-1985 ושימש בתפקידו עד שפרש ב-2007. ב-1992 הוא היה אחד ממייסדי "קואליציית קונקורד", קבוצה דו-מפלגתית של אזרחים המצדדים בהפחתת הגירעון בתקציב המדינה הפדרלי. ב-2008 ייסד את קרן פיטר ג'. פיטרסון (PGPF), ארגון המוקדש להפיץ את המודעות הציבורית בנושאים הקשורים לקיימות פיסקלית, חוב הלאומי, גירעונות פדרליים, מדיניות ביטוח לאומי ומדיניות מס. ב-2010 הצטרף פיטרסון למיזם "התחייבות הנתינה" ביוזמת וורן באפט וביל גייטס. ב-2018 הלך פיטרסון לעולמו מסיבות טבעיות בביתו שבמנהטן.
ויריך פיליפ פון דאון

ביוגרפיה

פון דאון נולד ב-19 באוקטובר 1669 בווינה, לרוזן וילהלם פון דאון, שהיה גם הוא גנרל-פלדמרשל בצבא הקיסרי. הוא שירת במלחמת הירושה הספרדית תחת פיקודו של הנסיך אויגן מסבויה והצליח מאוד בהגנה על טורינו בשנת 1706, ולאחר מכן הוא גם הטיל מצור וכבש את גאטה ב-30 בספטמבר 1707. בשנת 1710 הוא קיבל את התואר נסיך טאנו.
לאחר המלחמה, בשנת 1713 מונה פון דאון לאוסטרי הראשון שכיהן כמשנה למלך בנאפולי. בשנת 1718 הוא נחל תבוסה בקרב מילאצו הראשון במהלך מלחמת הברית המרובעת, כאשר ספרד פלשה לסיציליה.
מפברואר עד אוקטובר 1725 היה פון דאון המושל ההבסבורגי בארצות השפלה האוסטריות, כממלא מקום, עד לבואה של המושלת החדשה, מריה אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה, אחותו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. פון דאון ערך רפורמות לשיפור המצב, לאחר ניהולו הכושל של קודמו, הרקול-לואי טורינטי, מרקיז פריה, ושילב את כוחות הצבא הבלגי בתוך הצבא הקיסרי.
בין השנים 1725–1736 הוא כיהן כמושל דוכסות מילאנו, וב-30 ביולי 1741 הוא מת ונקבר בווינה.
יחסי מאלי–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מאלי לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין מאלי לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-5 בספטמבר 1963.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות במאלי נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן. גם אזרחי מאלי שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
הנס שטרן

ביוגרפיה

שטרן נולד באסן שבגרמניה למשפחה יהודית. בעקבות אירועי ליל הבדולח (1938), כשהיה בן 17, היגרה משפחתו לריו דה ז'ניירו שבברזיל.
שטרן החל את הקריירה שלו בתעשיית האבנים כשהחל בעבודתו בחברת "קריסטאב" שייצאה אבני חן ומינרלים יקרים מברזיל. כחלק מעבודתו נסע שטרן למדינת המחוז מינאס ז'ראיס, שם למד להכיר את הכורים המקומיים, ואת האבנים היקרות שנמכרו באזור, שכללו טופז, טורמלין ואחלמה. הוא התעניין באבנים הבוהקות והחליט לקדם אותן לזירה הבינלאומית תוך התמקדות בטיילים זרים, וכך הוליד תעשייה חדשה. 
בשנת 1945 הקים שטרן את חברת ה. שטרן במטרה לשווק את אבני החן הברזילאיות. באותה התקופה לא היה שוק משמעותי לאבני חן מברזיל, אולם החברה שלו הפכה בסופו של דבר לאימפריית תכשיטים רב-לאומית. בזמן ששטרן צבר לקוחות וזכה לאמון של השוק, הוא הכשיר מספר רב של תכשיטנים ברזילאים צעירים. הוא הניע את תעשיית הצורפות הברזילאית לעמוד בסטנדרטים בינלאומיים. בנוסף, שטרן יצר תעודת אחריות בינלאומית עבור מוצריו והציע סיורים בבית המלאכה שלו כדי להציג את תהליך היצירה והפקת התכשיטים ביושר ובשקיפות. אחת ממטרותיו העיקריות הייתה לשכנע את המכונים הבינלאומיים לגמולוגיה שיתקנו את ההגדרה הישנה של אבני חן כאבן "חצי יקרה", ל"אבני חן צבעוניות".
הבוטיקים הבינלאומיים הראשונים של שטרן הופיעו בשנות ה-70 בפרנקפורט, ליסבון וניו יורק. במשך עשורים רבים התמקדה החברה ביצירת אבני החן הצבעוניות, למרות ששטרן גם זכה במספר פרסים בינלאומיים עבור יהלומים ופרסים אחרים לעיצובים אוונגרדיים של יהלומים.
בשנת 2003 הופיעה החברה לראשונה ביריד התכשיטים והשעונים בבזל, שווייץ. בעקבות היריד הוא הצליח להקים רשת של אנשי קשר ושותפויות ברחבי אירופה, ארצות הברית והמזרח התיכון והוסיף עוד 150 נקודות מכירה של הרשת בחנויות כלבו וחנויות מיוחדות.
נכון לסוף 2007, יש כ-160 חנויות הנמצאות בבעלות המשפחה ומופעלות ב-13 מדינות, ו-150 חנויות בתוך חנויות ב-19 מדינות נוספות. תכשיטיו נמכרים בחנויות יוקרה בערים רחוקות מברזיל, כדוגמת פריז, מוסקבה, מקסיקו סיטי, ותל אביב.
שטרן נפטר בגיל 85 ב-26 באוקטובר 2007, בריו דה ז'ניירו. הוא אושפז במשך ימים לפני מותו. הוא הותיר אחריו את אשתו, רות, אותה נשא לאשה בשנת 1958. יחד נולדו לזוג ארבעה בנים: רוברטו, ריקרדו, רונאלדו ורפאל. רוברטו משמש המנכ"ל הנוכחי של החברה.
X.509

היסטוריה

תעודת X.509 הועלתה לראשונה ביולי 1988 כחלק מתקן תקשורת בינלאומי שפותח על ידי ITU-T של איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי לשעבר CCITT בשיתוף עם ISO הנקרא תקן X.500 שנועד במקור ליישומי גישה למסדי נתונים. הרעיון של התקן היה בניגוד ל"רשת אמון" כמו ב-PGP שבה כל אחד יכול לחתום על תעודה - לבנות היררכיה ברורה של רשויות מאשרות שרק הן מוסמכות לאשר תעודה כך שכל אחד יכול לאמתה על ידי בדיקת הרשות המאשרת או המנפיקה מול "תעודת השורש" (root certificate) שבידו. במידה שהבודק אינו מכיר את הרשות הרשומה בתעודה הוא בודק את רשימת הרשויות המאשרות האחרות עד שמגיע לרשות מוכרת. התעודה מקודדת לפי תחביר ASN.1 עם אוסף רשומות, חלקן מנדטוריות ואחרות אופציונליות. ב-1993 וב-1996 נעשו עדכונים, שינויים והרחבות בגרסאות 2 ו-3 בהתאמה. בין היתר נוספה תמיכה בגשרים, אריגים ועמית לעמית. ההצעה העדכנית נכון למאי 2008 היא הצעה מס' RFC 5280 שמסומנת גם בקיצור PKIX.

הצלבה של תעודות

למרות שתעודת X.509 מכילה מנפיקה אחת בלבד (כלומר מכילה רק חתימה אחת של רשות מאשרת - CA), ייתכן מצב שבו יש שתי רשתות של תעודות. היות שיכול להיות מצב שאותם בעלים מחזיקים בשתי תעודות. לדוגמה אם התעודה של המשתמש "User 1" נקראת "CA 1" אך קיימות שתי תעודות שנקראות כך, שכל אחת מהן נחתמה באופן אחר. למרות שהמשתמש "User 1" אינו מכיל את המספר הייחודי המופיע באחת התעודות, עדיין התעודה תתקבל כל עוד המפתח הציבורי זהה.

מניעת הכחשה

מניעת הכחשה (non repudiation) היא מאפיין של חתימה דיגיטלית שמאפשר ליצור חיבור מחייב בין החתימה לחותם באופן כזה שהחותם לא יוכל להתכחש לה (בטענה שחתימתו נגנבה). מאפיין מניעת הכחשה אינו נתמך ב-X.509 בגלל שלא נוסף חותם זמן שהוא קריטי למניעת הכחשה. אם הארכיטקטורה של X.509 תכלול גם חותם זמן, זה יהיה אפשרי. המנגנון פועל באופן בסיסי כך, צד שלישי המשמש כעד, מוסיף תאריך וחותם על תמצית (Hash) של התעודה יחד עם תאריך ההנפקה. במקרה שהמפתח הציבורי נפסל על ידי בעליו לאחר החתימה, המוודא יכול להוכיח על ידי הצד-השלישי כי נכון לתאריך החתימה המפתח הציבורי היה בתוקף ולכן החותם לא יכול להתכחש למה שהתחייב.
בהרחבה KeyUsage מופיע דגל שבעבר נקרא non-repudiation ושונה בגרסאות החדשות ל-contentCommitment. משמעות הדגל אינה אומרת שהופעלה אופציית אי-הכחשה אלא רק שהרשות המאשרת שהנפיקה את התעודה איפשרה שירות זה לבקשת הלקוח ובמקרה של בוררות יהיה אפשר לפנות לצד שלישי כלשהו כדי לשלול את הכחשת הלקוח.
אלפרד איינשטיין

אלפרד איינשטיין (בגרמנית: Alfred Einstein;‏ 30 בדצמבר 1880 - 13 בפברואר 1952) היה מוזיקולוג ומוציא לאור של כתבי מוזיקה גרמני-אמריקאי ממוצא יהודי. איינשטיין נודע כאחד ההיסטוריונים רחבי היריעה ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20.

חייו

איינשטיין נולד במינכן. הוא החל בלימודי משפטים, אך עבר למוזיקה ולמד לדוקטורט באוניברסיטת מינכן. הוא התמקד במוזיקה אינסטרומנטלית של תקופת הרנסאנס המאוחרת וראשית תקופת הבארוק, בייחוד מוזיקה לוויולה דה גמבה. ב-1918 היה למוציא לאור הראשון של Zeitschrift für Musikwissenschaft; זמן קצר לאחר זאת היה למבקר המוזיקה של העיתון "מינכנר פוסט" וב-1924 התמנה למבקר המוזיקה של ה"ברלינר טאגבלאט". בתקופה זו היה גם ידידו של המלחין היינריך קספאר שמיד במינכן ובאאוגסבורג. ב-1933, אחרי עליית היטלר לשלטון, עזב את גרמניה הנאצית, תחילה ללונדון, משם לאיטליה ולבסוף, ב-1939, לארצות הברית, שם כיהן בשורה של משרות הוראה באוניברסיטאות שונות, בהן סמית' קולג', אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת מישיגן ובית ספר הארט למוזיקה בהרטפורד, קונטיקט. אוניברסיטת ייל העניקה לו תואר דוקטור לשם כבוד בשנת 1947.‏
איינשטיין חקר וכתב עבודות מפורטות בנושאים ספציפיים, אך נוסף לכך כתב גם ספרים פופולריים בתולדות המוזיקה, בהם "היסטוריה קצרה של המוזיקה" (1917) ו"גדולה במוזיקה" (1941). כמו כן פרסם מהדורה מחודשת של רשימת קכל ליצירות מוצרט (1937), שבכתיבתה הסתמך במידה רבה על מחקריהם של דויטש (Deutsch), הירש (Hirsch) ואולדמן (Oldman), אך גם בחן בעצמו את כל כתבי היד המקוריים הקיימים כבסיס לרשימה חדשה. עם כל חשיבותה של עבודתו, אי-אילו טעויות בשיקול דעת והשערות בלתי מבססות, המוצגות כעובדות, פוגמות בעושר התובנה הביקורתית והפרשנות מאירת העיניים, דבר הבולט עוד יותר בספרו "מוצרט, אפיו ויצירתו".
קובץ מקיף בשלושה כרכים, "המדריגל האיטלקי" (1949), על המדריגל החילוני האיטלקי, הוא המחקר המפורט הראשון בנושא זה. מחקרים נוספים שיצאו מאז בנושא אינם מעיבים עליו, אם כי מחקר מפורט בהיבטים מסוימים של המדריגל האיטלקי הביאו לתיקונים במחקר של איינשטיין. אחד המאפיינים הבולטים של מחקרו היא ההתייחסות לטקסטים של המדריגלים, המקיפה לא פחות מהתייחסותו למוזיקה. עם זאת, האסתטיקה הגרמנית הבסיסית של איינשטיין פגמה במידת מה במחקרו.
ספרו עב הכרס משנת 1945, "מוצרט: אפיו ויצירתו" היה מחקר רב-השפעה של מוצרט והוא אולי הידוע ביותר בספריו.
מסביבות 1922 השפיע על שיניצ'י סוזוקי (כנר יפני חובב שביקר בברלין, ממציאה של שיטת סוזוקי להוראה מוקדמת).

קשר לאלברט איינשטיין

בעוד מקור אחד מונה את אלפרד כדודן של המדען אלברט איינשטיין, מקור אחר טוען, ששום קרבה משפחתית לא הוכחה מעולם. אתרים אחדים ברשת גורסים, שהשניים הם צאצאיו של משה איינשטיין במרחק שבעה דורות, ומכאן שהם דודנים בדרגה השישית. בתו של איינשטיין אווה מכחישה את הקשר המשפחתי.
הנסיך לאופולד, דוכס בראבנט

ביוגרפיה

לאופולד נולד ב-12 ביוני 1859 בארמון המלכותי לייקן בבריסל שבבלגיה. אביו היה לאופולד, נסיך בלגיה בנו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים. סבא רבא שלו מצד האב היה לואי פיליפ, מלך הצרפתים. אמו הייתה מריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה לבית הבסבורג, אשר הייתה נכדתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונינתו של קרלוס השלישי, מלך ספרד. בשנת 1865 מת סבו לאופולד הראשון, ואביו הוכתר כמלך הבלגים, בעוד לאופולד קיבל את התואר דוכס בראבנט. אביו ואמו לא הסתדרו היטב, ואמו העבירה את מרבית זמנה בעיר ספא ליד הארדנים. אביו הזניח את אחיותיו לואיז וסטפני, והתעניין בעיקר בלאופולד, בעוד אמו מריה הנרייטה התמקדה בבנותיה והעניקה להן חינוך מעולה. 
ב-22 בינואר 1869 מת לאופולד מדלקת ריאות, לאחר שטבע באגם. במהלך ההלוויה אביו "נשבר בציבור, התמוטט על ברכיו ליד הארון והתייפח ללא שליטה".
המוות הכניס את אביו להלם שממנו לא התאושש עוד. הוא התפייס עם אמו לזמן מה בניסיון ללדת בן זכר נוסף שיירש אותו, אולם התוצאה הייתה לידתה של בת נוספת, הנסיכה קלמנטין  בשנת 1872. לאופולד איבד לחלוטין עניין במשפחתו, והשקיע את מרבית תשומת לבו בקונגו (אשר הייתה מושבה פרטית שלו) ובמספר פילגשים.
בשנת 1909 מת אביו לאופולד השני, מלך הבלגים, ובן דודו אלברט הראשון, מלך הבלגים עלה לשלטון במקומו.
הנס ברטלה

הנס ברטלה (בגרמנית: Hans Bertele; נולד בשנת 1944) הוא שף קונדיטור ישראלי-גרמני.

ביוגרפיה

ברטלה נולד בכפר מריאברון (Mariabrunn) באריסקירך שבגרמניה (על גבול שווייץ) למשפחה נוצרית שבבעלותה מלון. בגיל 15 יצא ללימודי מגדנאות על מנת להשתלב בעסק המשפחתי, ולמד במשך שלוש שנים בקונדיטוריית "האוזר-לינדאו" הידועה. לאחר מכן החל לעבוד בקפה "קרנדלר" בפרנקפורט. משם עבר לעבוד במלון הילטון בברלין, ולאחר כשנה וחצי הוזמן לעבוד במלון "דולדר גרנד הוטל" היוקרתי בציריך שבשווייץ.
בשנת 1967 הוזמן ברטלה לעבוד במלון הילטון תל אביב (על ידי שף שהכיר אותו בברלין). הוא החליט להישאר בישראל, התגייר (בגיל 23), שרת בצה"ל, ואף השתתף במלחמת יום הכיפורים כחייל בחיל התותחנים. לאחר 12 שנות עבודה בתל אביב עבר בשנת 1979 לעבוד במלון הילטון ירושלים. במקביל לעבודתו ברשת הילטון שימש ברטלה כמדריך בבית ספר של רשת מלונות הילטון במונקו.
בשנת 1987 עזב ברטלה את עבודתו ברשת הילטון וניהל במשך שלוש שנים את בית הספר לאפייה "אמנות האפייה" שבבעלותו ביהוד. בראשית שנות התשעים פתח עם המשקיע שלמה אליהו את רשת בתי הקפה "הנס ברטלה", אך למרות הצלחה מסחרית הגיעה הרשת לפשיטת רגל. אז החל ברטלה לעבוד כשף קונדיטור של רשת בתי הקפה "קפולסקי" ועבד שם כ-5 שנים. שם גם הכיר את אשתו השנייה גלית.
באמצע שנות התשעים נסע ברטלה עם אשתו לצרפת לצורך לימודיה. שם הם שהו כשנתיים, שבמהלכן עבד ברטלה במספר מסעדות ידועות. מאז שנת 1998, לאחר שובם ארצה, הם מפעילים ומנהלים יחד את הקונדיטוריה, בית הקפה ובית הספר לאפייה "גאיה ברטלה" (על שם בתם הבכורה) שבבעלותם בפתח תקווה. בשנים האחרונות הם גם מגישים תוכניות אפייה טלוויזיוניות ב"ערוץ האוכל".
במסגרת תחרויות בינלאומיות זכה ברטלה בארבע מדליות זהב, חמש מדליות כסף ושלוש מדליות ארד.
לברטלה חמישה ילדים מאשתו הראשונה ושני ילדים מאשתו השנייה.
קבוצת קליאני

קבוצת קליאני היא חברת אם בבעלות פרטית בהודו המעסיקה מעל 10,000 עובדים.
תחומי העיסוק העיקריים שלה כוללים הנדסת פלדה, רכב, אנרגיה מתחדשת וכימיקלים מיוחדים.
הכנסות החברה עלו על 2.5 מיליארד דולר בשנת 2011.
קבוצת קליאני נוסדה על ידי נילקנת'אראו קליאני ומנוהלת כיום בראשות בנו באבא קליאני.
קורינדו אייקידו

היסטוריה

קורינדו אייקידו, נוסדה בשנת 1938 על ידי או-סנסיי מינורו היראי. מינורו היראי שהיה נצר למשפחת סמוראים מפורסמת ומומחים לאמנויות לחימה, הקדיש את חייו ללימוד, אימון ומחקר של אמנויות לחימה קלאסיות.
באמצעות חשיבה מושכלת, הידע שברשותו וניסיונו הרב באמנויות לחימה הוא פיתח ויצר צורה מקורית וחדשה של אמנות לחימה – קורינדו אייקידו.
מנקודת מבט היסטורית, קורינדו אייקידו נחשבת לאמנות לחימה חדשה, אולם מנקודת מבט שונה, היא נשענת על יסודות מבוססים היטב של אמנויות לחימה יפניות קלאסיות.
רוברט שיהאן

ביוגרפיה

שיהאן נולד באירלנד, כצעיר למשפחה עם שני ילדים נוספים. בצעירותו ניגן בבנג'ו ובבוראן. הוא החל להתעניין במשחק בגיל יסודי, כאשר שיחק את אוליבר באוליבר טוויסט. הוא החל לשקול את המשחק כמקצוע כאשר אמו לקחה אותו לאודישנים לסרט "Song for a Raggy Boy" בגיל 14. הוא נבחר לשחק בסרט, שצולם במשך שלושה חודשים בחלקו המערבי של מחוז קורק. 
בשנת 2009 לוהק לתפקיד של נייתן יאנג בסדרה הבריטית "עברייני על" ולאחר שתי עונות פרש.
בשנת 2018 שיחק בסרט הפוסט-אפוקליפסי "ערי טרף" לצד סטיבן לאנג.
בשנת 2019 גילם את דמותו של קלאוס הארגריבס בסדרה אקדמיית המטרייה.
מרי (טורקמניסטן)

היסטוריה

באזור מרי שכנה העיר מרב העתיקה אשר ישבה על דרך המשי. אזור זה נכבש על ידי האימפריה הרוסית בשנת 1884. באותה השנה נוסד היישוב המודרני בתור מרכז מנהלי וצבאי רוסי. באוגוסט 1918 התרחש עימות בין הכוחות הרוסים לבין צבא הודו הבריטית. היה זה העימות הראשון בין רוסיה לממלכה המאוחדת מאז מלחמת קרים. בשנת 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות ועצמאותה של טורקמניסטן, הפכה מרי למרכזו של מחוז מרי. בשנת 2012 מרי הוכרזה כאחת מבירות התרבות של חבר המדינות.
לוח אוחוצק

לוח אוחוצק הוא לוח טקטוני הכולל את קרקעית ים אוחוצק, את חצי האי קמצ'טקה, את האי סחלין, את האיים הקוריליים, את האי הוקאידו, את חלקו הצפון-מזרחי של האי הונשו ביפן, ואת חלקו המזרחי של ים יפן. הלוח נחשב בעבר כחלק מהלוח הצפון-אמריקאי, אך בעקבות כמה רעידות אדמה ומחקר נרחב הוכר כלוח נפרד.

גבולות טקטוניים

לוח אוחוצק גובל בחמישה לוחות טקטוניים ובשוליו חמישה צמתים משולשים, לפי כיוון השעון:
בצפון גובל לוח אוחוצק בלוח הצפון-אמריקאי. מפגש לוחי זה הוא גבול חילוף, המתבטא בהעתק חילוף שמאלי לאורך העתק אולחאן שאורכו כ-1,500 ק"מ, הנמתח מצפון השקע מערבה לאורך רכס צ'רסקי בצפון רפובליקת סאחה-יקוטיה.
הגבול עם הלוח הצפון אמריקאי פונה דרומה בפינה הצפון-מזרחית של לוח אוחוצק, ומתחבר לצומת משולש עם שקע קוריל-קמצ'טקה ועם השקע האלאוטי המשתרע בין קמצ'טקה ואלסקה לאורך קשת האיים האלאוטיים. בצומת משולש זה מופחת חלקה הצפוני של שרשרת ההרים התת-מימיים הוואי-אמפרור, שנוצרה מעל הנקודה החמה של הוואי.
במזרח הלוח משתרע שקע קוריל-קמצ'טקה – אזור הפחתה בו נוחת הלוח הפסיפי מתחת ללוח אוחוצק. כחלק מטבעת האש וכתוצאה מהפחתה זו מתבטא גבול זה בגעשיות נרחבת ובפעילות סייסמית ענפה. מאז תחילת המאה ה-20 אירעו בו רעידות אדמה רבות, בהן כמה בדרגה 8 ומעלה בסולם מגניטודה לפי מומנט. תוצרי הגעשיות מתבטאים בהרי הגעש הפעילים של קמצ'טקה ובהיווצרות קשת האיים הקוריליים המשתרעת מדרום להם.
הפינה הדרום-מזרחית של לוח אוחוצק היא צומת משולש נוסף, בו נפגש חלקו הדרומי של שקע יפן עם חלקו הצפוני של שקע איזו-בונין הנמתח מדרום לצומת, ובגבול סגירה בין לוח אוחוצק והלוח הפיליפיני הנמתח ממערב לצומת ומהווה את גבולו הדרומי של הלוח. הפעילות הטקטונית בצומת משולש זה אחראית להתרחשות רעידת האדמה בסנדאי בשנת 2011 בדרגה 9.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט ולגלי הצונמי שנוצרו בעקבותיה.
צומת משולש שלישי קיים בנקודה הדרום-מערבית של הלוח, במפגש בין לוח אוחוצק, הלוח הפיליפיני והלוח האמורי.
צומת משולש רביעי קיים בגבולו המערבי של לוח אוחוצק. מדרום לו, במזרח ים יפן, משתרע גבול סגירה עם הלוח האמורי המתבטא בפעילות סייסמית ערה, ומצפון לו – מפגש עם הלוח האירואסייתי המתבטא בגבולות מעורבים: חלקו הדרומי הקרוב לצומת המשולש הוא גבול סגירה, וחלקו הצפוני – גבול פתיחה. ממערב לצומת המשולש נמתח גבול חילוף בין הלוח האירואסייתי והלוח האמורי.
בפינה הצפון-מערבית של הלוח קיים צומת משולש חמישי במפגש בין לוח אוחוצק, הלוח האירואסייתי והלוח הצפון-אמריקאי.

מאפיינים

לוח אוחוצק הוא חלק מליתוספירה יבשתית ומורכב מקרום סלעי קשיח. מיקומו והפעילות הטקטונית בשוליו הופכים אותו ללוח פעיל מבחינה געשית, מבנית וסייסמית.

הפחתה וגעשיות

גבולו המזרחי של לוח אוחוצק הוא הפינה הצפון-מערבית של טבעת האש, וכשאר חלקיה הוא מתבטא בהפחתה ובגעשיות פעילה. חלק זה של הלוח מורכב משתי חגורות געשיות: קשת האיים הקוריליים והקשת הגעשית של קמצ'טקה. הגעשיות שיצרה את האיים הגעשיים ואת הרי הגעש הללו נובעת מהפחתת הלוח הפסיפי לאורך שקע קוריל-קמצ'טקה.

סייסמולוגיה

האזור הפעיל ביותר מבחינה סייסמית הוא שקע קוריל-קמצ'טקה בשולי המזרחיים של לוח אוחוצק. בקרטיקון עליון החלה הפחתה של הלוח הפסיפי אל מתחת ללוח אוחוצק. הפחתה זו פעילה גם כיום, והיא מתבטאת ברעידות אדמה רבות, שחלקן בדרגה 8 ומעלה בסולם מגניטודה לפי מומנט.
בעז בנאי

ביוגרפיה

בנאי הוא בן לדפנה וגברי בנאי, ואחיו של אורי בנאי מצד אביו. בצה"ל שירת בתקליטייה של גלי צה"ל. כמו כן ערך כתבות וקליפים בערוץ הספורט.
באמצע שנת 2007 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "תנופה", שזכה להצלחה יחסית ברדיו, ואחריו את "פריז בחורף". בינואר 2008 יצא אלבום הבכורה של בנאי, "אהבת איש הפח", בהפקת ערן ויץ ורפי פרסקי. לאחר צאת האלבום הוציא בנאי את הסינגל "כל השבוע מרגיש כמו שבת" שזכה להשמעות רבות ברדיו ולהצלחה במצעדי הפזמונים השונים. לאחר מכן הוציא את הסינגל "הופך למים". את רוב שירי האלבום כתב והלחין בנאי לבדו. בעיבודי השירים השתתפו אמנים רבים, ביניהם אביתר בנאי וגבע אלון.
בשנת 2010 הוציא בנאי את הסינגל "מרוב אהבה שותק", גרסת כיסוי לשירו של דודו יוסי בנאי, שהלחין מתי כספי, בהפקתם של דודו טסה וניר מימון. גרסתו של בעז בנאי זכתה להצלחה בתחנות הרדיו, והגיעה לראש מצעדי הפזמונים השונים.
בנובמבר 2013 יצא אלבומו השני של בנאי, "אין אף אחד בבית". נכללה בו גרסתו לשיר "מרוב אהבה", וכן השיר "יבש", שיצא כסינגל כבר באוקטובר 2012.
ב-19 בספטמבר 2017 הוגש נגדו כתב אישום בגין אלימות כלפי בת זוגו לשעבר. ב-13 במרץ 2019 הורשע בנאי במסגרת הסדר טיעון, לאחר שהודה במיוחס לו.
פרנסואה קופה

ביוגרפיה

פרנסואה אדוארד ז'ואקן קופה נולד בפריז לאב שהיה עובד מדינה. אחרי שלמד בבית הספר התיכון סנט-לואי עבד כפקיד במשרד המלחמה הצרפתי. הוא החל להתפרסם כמשורר שהשתייך לאסכולת הפארנאס בשירה הצרפתית. חרוזיו הראשונים נכתבו ב-1864 ומחזהו הראשון ב-1869. מחזה זה בשם "עובר אורח" שהוצג לראשונה בתיאטרון אודיאון בפריז, הביא לשחקנית שרה ברנאר את אחת מהצלחותיה הראשונות.
מאוחר יותר כתב את המחזות "עשה את חובתך" (1871) ו-"תכשיטי הגאולה" (1872). מחזות אלה שנכתבו בהשפעת מלחמת צרפת-פרוסיה זכו להצלחה בציבור. אחרי ששימש כספרן בספריית הסנאט הצרפתי, נבחר ב-1878 לתפקיד מנהל הארכיב של להקת קומדי פראנסז - תפקיד שבו שימש עד 1884 כאשר נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית.
החרוזים והפרוזה של פרנסואה קופה מבטאים רגשות פטריוטיים, שמחת אוהבים צעירים וחמלה על העניים. הוא כתב אוטוביוגרפיה המשקפת את תקופת נעוריו כאשר חלם להפוך למשורר ולסופר. בספרו "הייסורים הטובים" (1898) הוא מתאר את מחלתו שכמעט גרמה למותו - מה שגרם לו להיכנס בבריתה של הכנסייה הקתולית. מבחינה פוליטית הוא השתייך לחלק הקיצוני של התנועה הלאומית הצרפתית ובז לדמוקרטיה. במשפט דרייפוס היה מראשי המצדדים בהרשעתו בדין כבוגד.
בהקדמה להוצאה הראשונה של לקט שיריו "מחברת אדומה" פרנסואה קופה מגדיר את תפקידיו של המשורר: "מטרתנו המשוררים, איננה לעסוק במה שכבר הושג, אלא במה שעתיד לבוא. על המשורר לחלום על כתיבת חרוזים מושלמים, ואחרי שמסר את החומר להדפסה עליו להיות משוחרר מכל דאגה, כמו עלים מתים של הסתיו שעבר."
פרנסואה קופה מת בפריז ב-1905.
הוא כתב 12 קובצי שירה, 15 מחזות ו- 14 סיפורים, רומנים ונובלות. הייתה לו הצלחה רבה בקרב הציבור של תקופתו, אך אחרי מותו יצירתו נשכחה.