קרב פרוחורובקה

רקע

בשלבי הפתיחה של קרב קורסק התמקדה המתקפה הגרמנית על הגזרה הדרומית של מבלט קורסק בציר יאקובלבו-אובויאן. המתקפה החלה ב-5 ביולי ולמרות ההתנגדות הסובייטית העזה ומתקפות נגד סובייטיות הגרמנים דבקו בתוכניתם המקורית. לקראת 10 ביולי, לאחר חמישה ימים של קרבות עזים, הצליחו יחידות קבוצת ארמיית דרום לחדור לעומק של כ-30 ק"מ בלבד. כתוצאה מכך החליט הפיקוד הגרמני להסיט את מרכז הכובד של המתקפה מזרחה, לאזור צומת מסילות הרכבת בעיירה פרוחורובקה. דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה, בסיוע דיוויזיית אס אס דאס רייך, שאיבטחה את אגפה הימני, ודיוויזיית האס אס השלישית שהתקדמה באגפה השמאלי, הובילה את המתקפה הגרמנית החדשה.
הפיקוד הסובייטי ריכז באזור פרוחורובקה את ארמיית הטנקים ה-5 מחזית הערבה, שקיבלה הוראה כבר ב-6 ביולי לנוע לאזורי כינוס מאחרי החזית, שהוחזקה על ידי חזית וורונז', ולשם כך נדרשה לבצע מסע התקרבות של כ-300 ק"מ מאזור ההערכות המקורי שלה, שארך שלושה ימים.
לקראת 10 ביולי המתקפה הגרמנית באזור הצפוני של קשת קורסק נחלשה ולפיקוד גרמני היה חשוב להגיע להישג משמעותי בחלק הדרומי.
הפיקוד הסובייטי היה מודע לסכנה למתקפה גרמנית באזור פרוחורובקה. בהתאם לכך לאזור נשלחו תגבורות שריון ונעשו הכנות למתקפת נגד. ארמיית הטנקים ה-5 בסיוע חלק מיחידות ארמיית המשמר ה-5 נועדה לתקוף את קורפוס הס"ס ה-2.

הכוחות היריבים

לפי מרבית המקורות הסובייטים השתתפו בקרב כ-850 כלי רכב משוריינים סובייטיים וכ-700 כלי רק"מ גרמנים. מספר מקורות נקבו במספר 1200 כלי רכב משוריינים. אולם מחקרים מודרניים מעריכים שמספר כלי הרכב המשוריינים שהשתתפו בקרב, לפחות מהצד הגרמני, היה קטן בהרבה. בקרב העיקרי, שנערך באזור פרוחורובקה, השתתפו לא יותר מ-500 כלי רכב משוריינים משני הצדדים. שדה הקרב היה מוגבל מצד אחד על ידי נהר פסל ומצד שני על ידי קו מסילת הרכבת לפרוחורובקה, ולכן הקרב נערך בחזית צרה, שרוחבה לא עלה על 10-8 ק"מ. מספר חוקרים טענו, שלא ניתן פיזית הכניס לשטח זה מעל ל-1000 טנקים.

12 ביולי – הקרב העיקרי

לקראת שעה 3:00 יחידות הצבא האדום התמקמו בשטחי כינוס לקראת פתיחת מתקפת הנגד המתוכננת. לקראת שעה 6:00 התברר שיחידות של קורפוס הפאנצר ה-3 השתלטו על ראש גשר בגדה המערבית של נהר דונייץ, ובכך יצרו איום על עורפה של ארמיית הטנקים החמישית. כתוצאה מכך נאלץ הפיקוד הסובייטי להעביר לאזור חלק מהיחידות שנועדו לקחת חלק בהתקפת הנגד (שכללו כ-150 כלי רכב משוריינים), כדי לבלום את המשך ההתקדמות של דיוויזיית הפאנצר ה-6 מערבה. כמו כן, הוחלט להקדים את שעת הפתיחה של המתקפה משעה 10:00 לשעה 8:30. בשעה 8:00 החלו מטוסי הלופטוואפה להפציץ את הכוחות הסובייטיים, במטרה להכין את הקרקע להמשך המתקפה הגרמנית לכיוון פרוחורובקה, ובמקביל החל גם חיל האוויר הסובייטי להפציץ את היחידות הגרמניות באזור, כהכנה למתקפת הנגד . בשעה 8:15 פתחה הארטילריה הסובייטית בהרעשה מקדימה קצרה יחסית. בשעה 8:30 רוטמיסטרוב נתן פקודה ליחידותיו לפתוח במתקפה. בהתאם לעדויות של הגרמנים, הם היו הראשונים שראו את השריון הסובייטי המתקדם והחלו בהתארגנות. הדבר איפשר להם להיערך ולהתחיל בירי מאורגן על השריון הסובייטי המתקדם.  בהתאם לעדות של פאבל רוטמיסטרוב טנקים סובייטים עברו את השריון הגרמני וגרמו לו אבדות קשות. הדבר לא סביר כי טנקים גרמנים עמדו במקום היו מוכנים למתקפה (הם היו צריכים להתחיל לנוע רק ב-9:10). כתוצאה מכך קורפוס ה-29 הסובייטי ספג מכה קשה ואבדות קשות. כמו כן, מטוסים גרמנים תקפו את השריון סובייטי מהאוויר. קרב טנקים נמשך מטווחים קצרים ופה לסובייטים היה יתרון. גם באוויר היה הקרב קשה והגרמנים ריכזו באזור כמעט את כול המטוסים שהיו ברשותם. 
בשעה 11:15 גרמנים ניסו לחצות את נהר פסול במטרה להגיע לעורף של יחידות הצבא האדום. ניסיון זה נכשל, אך טנקים גרמנים שעמדו בשפה המערבית הגבוהה יכלו להפגיז ביעילות את היחידות הצבא האדום שנמצאו בקרבת מקום.
במשך מספר שעות נערך קרב סביב גבע 226.6 ובסופו של דבר הצבא האדום נסוג, אך לגרמנים התוקפים היו אבדות לא מבוטלות.
טנקים סובייטים נכנסו לחלק הדרומי של כפר אוקטיאברסקי והגיעו לגבע 252.2 אך לאור אש כבדה לא יכלו להתקדם.
יחידות טנקים סובייטיות עקפו את החזית המערבית של דיוויזיית האס אס השלישית והחלו להתקדם לכיוון גבע 241.6 אך נתקלו בטנקים של דיוויזיית אס אס דאס רייך ולאחר קרב נאלצו לסגת.
לקראת השעה 13:00 טנקים של דיוויזיית האס אס השלישית הצליחו להתקדם עד כק"מ צפונה. לקראת שעה 17:00 גם יחידות דיוויזיית אס אס דאס רייך היו יכולים לדווח על התקדמות אך מועטה. לעומת זאת התברר שלמרות הכול, יחידות דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה לא יכולים להגיע לפרוחורובקה עצמה. לקראת הערב החזית התייצבה ואף צד לא השיג את מטרותיו. גרמנים יכלו לפנות את כול כלי השריון שנפגעו, לעומת זאת אבדות של השריון הסובייטי היו גבוהות והם לא יכלו לפנות את הכלים שנפגעו.
מצב הכוחות והתקדמות דלה גרמו לפיקוד גרמני להחליט על הפסקת פעולות התקפיות. לעומת זאת, הפיקוד הסובייטי המשיך בניסיונות לתקוף, אך ללא הצלחה של ממש.

תוצאות הקרב

בהתאם לנתונים גרמנים הם פינו משדה הקרב 54 מתוך 59 כלים שנפגעו. איבוד מספר כה גדול של טנקים לא איפשר לורמאכט להמשיך במתקפה. ב-13 ביולי דרש אדולף היטלר מאריך פון מנשטיין וגינטר פון קלוגה להגיע למפקדתו מאורת הזאב. תחילת פלישת בעלות הברית לסיציליה הדאיגה את הפיקוד הגרמני. היטלר דרש להפסיק את הפעילות ההתקפית ואף העביר חלק מהכוחות למערב. קלוגה תמך בהחלטה זו מכיוון שבכל מקרה הוא כבר החל בנסיגת הכוחות. מנשטיין לעומת זאת היה מאוכזב. הוא היה בדעה שכוחותיו נמצאות על סף פריצת דרך ועם השלמות העתודות הם יכולים להמשיך במתקפה.
כוחות הצבא האדום הצליחו אמנם לעצור את המשך ההתקדמות הגרמנית לכיוון פרוחורובקה, אך הם עצמם לא הצליחו להגיע להישגים כלשהם, ומתקפת הנגד הכושלת שלהם עלתה להם במחיר כבד. ייתכן שהפיקוד הסובייטי יכול היה לעשות שימוש נכון יותר בארמיית הטנקים הרעננה שעמדה לרשותו, שנפגעה קשות במהלך הקרב. יוסיף סטלין זעם על היקף האבידות הגדול. לאזור נשלחה וועדה בראשות גאורגי מלנקוב לבדיקת הנושא. באותה תקופה פאבל רוטמיסטרוב טען שרק במהלך 12 ביולי כוחות הוורמאכט איבדו כ-500 כלי שריון, אולם לטענות אלו לא היה שום ביסוס. תודות להגנה שפאבל רוטמיסטרוב קיבל מהפיקוד העליון הסובייטי וההצלחות של המשך קרב קורסק, ובמיוחד במהלך מתקפת הנגד הסובייטית לכיוון בלגורוד וחרקוב (מבצע רומיאנצב), הוא לא ספג עונש כלשהו.
בשנים הראשונות לאחר מלחמת העולם השנייה הציבור הרחב בברית המועצות לא ידע על הקרב. החל משנת 1953 החלו להתפרסם מאמרים על חשיבות הקרב והיקף האבידות הגדול בקרב כוחות השריון של הנאצים. הדבר התבסס על כך שארמיית טנקים ה-5 הסובייטית לחמה נגד כול שלוש הדיוויזיות של קורפוס ה-2 של אס אס. הדבר איפשר להגדיל באופן משמעותי את היקף הכוח הגרמני ולהציג מספר גדול של אבדות גרמניות בהתאם. עם השנים סביב הנושא השתרש מיתוס של ממש. בשנת 1969 החלה הקרנה של הפרק הראשון של סדרת סרטים השחרור שהוקדש לאירועי קרב קורסק וקרב פרוחורובקה בפרט. תסריט הסרט היה מבוסס על עמדות מפקדים סובייטים לרבות פאבל רוטמיסטרוב שהיה אחד מדמויות של הפרק. עם התפרקות ברית המועצות התבררה התמונה המאוזנת יותר של הקרב שנתמכת עתה גם על ידי ההיסטוריונים הרוסים. גם על לדעתם ארמיית טנקים ה-5 לחמה רק נגד חלק של קורפוס ה-2 הגרמני והיקף האבדות הגרמניות היה נמוך בהרבה. כמו כן המצב לאחר הקרב לא היה "שבירת עמוד השדרה של השריון הגרמני" כפי שרוטמיסטרוב הציג בזכרונותיו והיסטוריונים סובייטיים הציגו בעבודתם.