google/wiki40b huggingface dataset:
קולר נגד נביחות

קולר אולטרה סאונד

קולרי אולטרה סאונד מתאימים בעיקר לגזעים קטנים מאוד כאשר החיווי המותנה כתוצאה מהנביחות הוא קולי בלבד- הקולר מצפצף בכל פעם שהכלב נובח ומסיט אותו מלהמשיך בנביחות (בקולרים המתוחכמים ישנם אף צפצופים משתנים ומתגברים). יעילותם של קולרים מסוג זה די מוטלת בספק וזאת מאחר שלא קיימת "ענישה" אמיתית. הכלבים אמנם נרתעים מהצפצופים, אולם ברוב המקרים מתרגלים, לומדים לחיות עמם ולרוב חוזרים לנבוח.

קולר חשמלי

קולרים חשמליים הנם הקולרים הפופולריים והיעילים ביותר. הקולר החשמלי פולט זרם הדומה מאוד לחשמל סטטי ונוצרת התניה מהירה מאוד הגורמת לרוב להפחתה משמעותית של נביחות הכלב. ברוב הקולרים החשמליים קיימים חיוויים מקדימים של צפצופים ובחלק מהקולרים המשוכללים יותר אף חיוויים מקדימים של רטט לפני הופעת הזרם, ולאחר מספר מחזורים של צפצוף/רטט/זרם נוצרת אצל הכלב התניה מאוד ברורה, המפחיתה משמעותית את כמות הנביחות ובהמשך אף את עוצמתן. כמו כן, הכלב לומד מהר מאוד את סדר הופעת החיוויים ולרוב יעצור את הנביחות כבר בשלבי הצפצופים והרטט וילמד לחסוך מעצמו את חיווי הזרם החשמלי. 
בחלק מהדגמים המשוכללים יותר, עוצמת הזרם משתנה אוטומאטית- תחילה עוצמת הזרם חלשה והיא מתגברת ככל שהכלב ממשיך לנבוח. פונקציה זו הנה חשובה ביותר, מאחר שמאפשרת שימוש בקולר למגוון רחב של גזעים- החל מגזעים קטנים, דרך גזעים בינוניים ועד לגזעים גדולים מאוד. יתרון נוסף בשיטת החיוויים המקדימים מאחר שהקולר החשמלי חוזר חלילה להתחלת החיוויים.
ישנם אף דגמים המתאימים לכלבים החיים עם כלבים נוספים, כאשר חיישן מיוחד בקולר יפעיל אותו רק כשתורגש ויברציה ממיתרי הקול של הכלב שעליו מונח הקולר, זאת על מנת למנוע את הפעלתו של הקולר לשווא על ידי כלב אחר הנובח בקרבת הקולר.

קולר ספריי

קולר ספריי נגד נביחות הנו קולר העובד בעיקרון דומה לקולר החשמלי, אלא שכאן ה"ענישה" מופיעה בחיווי של התזת תרסיס המופק מצמח הציטרונלה
ואינו מזיק לכלב או לאדם. ריח התרסיס לא נעים לכלב ועל ידי התניה גורם לו להפחית את נביחותיו. הקולר פועל באמצעות סוללה ומערכת מכנית המשחררת כמות מדודה של תרסיס ממכל לחץ פנימי בתוך הקולר, הניתן למילוי בדומה למילוי גז מציתים. לפני התזת התרסיס ישנם חיוויים קוליים (בדומה לקולר חשמלי נגד נביחות) וזאת על מנת שהכלב ילמד את ההתניה ויחסוך לעצמו את פליטת התרסיס, לאחר מספר קצר של מחזורי נביחה. ישנם מאלפים שאינם דוגלים בשיטה זו, מהסיבה שריח התרסיס נשאר על שיער הכלב זמן רב לאחר ה"ענישה" ובכך מפספס לעיתים את המטרה ואת דיוק ההתניה.
איאן מקלן

קריירה בתיאטרון

הופעת הבכורה של מקלן על הבמה הייתה בקובנטרי ב- 1961, ובתיאטרון וסט אנד בשנת 1964. בשנת 1966 הופיע בסרטו הראשון, The Bells of Hell Go Ting-A-Ling-A-Ling, אשר לא הושלם. על הסרט הרוויח 4,000 לירות שטרלינג.
התפקיד בו התפרסם לראשונה היה אדוארד השני מלך אנגליה, במחזהו של כריסטופר מרלו "אדוארד השני" בשנת 1969. ההפקה הייתה שנויה במחלוקת בשל סצנות העינוי המפורשות בה וההומוסקסואליות הנרמזת ממנה. בשנת 1972 הקים את "חברת השחקנים" עם חברו אדוארד פת'רברידג', תפקיד שהביא לו מוניטין כדובר השחקנים והתיאטרון הבריטי בכלל. בין 1974 ל- 1978 גילם מספר תפקידים בחברת התיאטרון האנגלית Royal Shakespeare, בהם במחזות "רומיאו ויוליה", "מקבת'" ובמחזה "האלכימאי" של בן ג'ונסון, בהפקתו של טרבור נאן.
בשנת 1979 כיכב מקלן בברודוויי במחזה "עקומים" (Bent), מחזה על גבר הומוסקסואל במחנות ההשמדה הנאציים. חרף תפקידו במחזה, אשר הביא לידיעת הציבור את רדיפת ההומוסקסואלים בגרמניה הנאצית, מקלן לא "יצא מהארון" בשלב זה. הוא השתתף בשתי הפקות נוספות של המחזה בשנים מאוחרות יותר: בשנת 1990 בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי, ובשנת 1997 בתפקיד משנה בסרט המבוסס על המחזה.
בשנת 1980 גילם את אנטוניו סליירי במחזה "אמדאוס" בברודוויי, עליו קיבל את פרס טוני. בשנת 1982 גילם את וולטר, מבוגר עם פיגור שכלי, במחזה טלוויזיוני בערוץ 4 הבריטי. הופעה זו הקנתה לו קהל מעריצים חדש, אם כי טרם היה מוכר למרבית הציבור האמריקני.
בשנת 1994 העלה מקלן הצגת יחיד, "A Knight Out". המופע הצליח מאוד, ורץ עד היום. בשנת 2004 גילם את האלמנה טוונקי במחזה "אלאדין", ובכך הגשים את חלומו לגלם אישה.

קריירה בקולנוע

מקלן התחיל את קריירת הקולנוע שלו בסוף שנות השישים, אך רק בשנות התשעים הפך לשחקן מוכר בתחום, בעקבות הופעתו במספר שוברי קופות בהוליווד. בשנת 1993 השתתף בסרט "קשר בכל מחיר". באותה שנה השתתף בסדרת הטלוויזיה Tales of the City, המבוססת על ספרו של ארמיסטד מופין, ובסרט "אחרון גיבורי הפעולה". הוא אף גילם תפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "And the Band Played On", המספר על גילוי נגיף האיידס.
בשנת 1995 גילם את ריצ'רד השלישי בסרט באותו שם, בו היה שותף גם לכתיבת התסריט ולהפקה. על הופעתו בסרט קיבל שבחים רבים, ואף מועמדות לפרס גלובוס הזהב ופרס באפטא. בשנת 1998 שיחק בסרט "תלמיד מצטיין מדי", ובאותה שנה גילם את דמותו של ג'יימס וייל, במאי הסרטים "פרנקנשטיין" ו"האיש הבלתי נראה", בסרט "אלים ומפלצות". על סרט זה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
מקלן זכה לשיא פרסומו כאשר גילם תפקידים ראשיים בסרטים שוברי קופות בהוליווד. הוא חזר לעבוד עם בריאן סינגר, במאי "תלמיד מצטיין מדי", בסרטים "אקס-מן", "אקס-מן 2" ו"אקס-מן 3: המפלט האחרון", בהם גילם את דמותו של מגנטו. בזמן צילומי "אקס מן" לוהק לתפקיד גנדאלף בשלושת סרטי "שר הטבעות" של פיטר ג'קסון ("שר הטבעות: אחוות הטבעת", "שר הטבעות: שני הצריחים" ו"שר הטבעות: שיבת המלך"). מקלן זכה לשבחים על משחקו בסרטים אלו, ואף היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הסרט "אחוות הטבעת".
בשנת 2006 גילם את סר לי טיבינג בסרט "צופן דה וינצ'י", המבוסס על ספרו של דן בראון.
ב-2007 כיכב בסרטים "אבק כוכבים" ו"מצפן הזהב". ב-2008 כיכב בסרט הטלוויזיה "המלך ליר", המבוסס על מחזה מאת ויליאם שייקספיר. בשנים 2012–2014 שיחק בטרילוגיית סרטי "ההוביט" של פיטר ג'קסון, בתפקיד הקוסם גנדאלף. בשנים 2013–2016 שיחק בסדרה הקומית "מרושעות".
עולם המבוך

עולם המבוך (Dungeon World) הוא משחק תפקידים שולחני מסוגת הפנטזיה שנוצר על ידי סייג' לאטורה ואדם קובל. המשחק משתמש במנוע האפוקליפסה, שיטה שנבנתה עבור משחק התפקידים עולם האפוקליפסה. המשחק פורסם כמשחק פנטזיה המשלב תחושות קלאסיות עם כללים מודרניים, והוא שוחרר תחת רישיון Creative Commons שיתוף ייחוס ברישיון זהה.
עולם המבוך תורגם לעברית בידי אביב מנוח וחגי גומפרט בשנת 2013 ונוסף אליו עולם מערכה עברי מקורי, בשם "ואנור". בשנת 2017 המשחק יצא במהדורה מחודשת. המשחק פורסם בתמיכת העמותה למשחקי תפקידים בישראל וזכה למענק הראשון לעידוד יצירה מטעם העמותה. הוא היה משחק התפקידים הראשון לעבור מימון המונים בישראל.

מערכה

עולם המערכה בו מתרחש משחק עולם המבוך הוא לרוב פנטזיה רגילה, כאשר הנחיית השיטה למנחה היא "לצייר מפות, להשאיר חלקים ריקים", כך שהעולם נוצר תוך כדי המשחק.

ואנור

ואנור הוא עולם מערכה בסוגת הפנטזיה עבור משחק תפקידים בשיטת עולם המבוך, הוא נוצר על ידי מעצב המשחקים הישראלי אביב מנוח בשנת 2001. ואנור הוא עולם בו אלפים, בני אנוש, אורקים, גמדים ועוד חיים ביבשת מלאה בקסם ובשרידים טכנומאגיים מהקיסרות האדירה שנפלה לפני שנים רבות.
נס הקוממיות

נס הקוממיות הוא אות הוקרה שהוענק על ידי צה"ל במסדר צבאי ליישובים ומוסדות אשר לחמו במלחמת העצמאות ונשארו על מקומם. נס הקוממיות חולק ל-91 יישובים ביום העצמאות בשנת תשט"ו, 1955. הנס חולק ל-70 יישובים בטקס מרכזי באצטדיון רמת גן בנוכחות שר הביטחון דוד בן-גוריון ולעוד 20 יישובים בטקסים מקבילים בעפולה ובבאר שבע. בדיווח על עשרת היישובים שעתידים לקבל את הנס בטקס בעפולה – בית יוסף, בית קשת, גשר, טירת צבי, כפר החורש, משמר העמק, מסדה, סג'רה, עין גב ושער הגולן – נאמר שהם הצטיינו במלחמת השחרור. בתעודה שנלוותה לנס הקוממיות של מגדיאל נרשם: "וזאת התעודה בישראל כי המושבה מגדיאל הייתה בלוחמי מלחמת הקוממיות ועזרה באמונה לניצחון צבא הגנה לישראל, ועל כן הוענק לה אות הקוממיות".
חלוקת הנס הביאה לטענות על קיפוח של יישובים שונים אשר לא נכללו ברשימת מקבלי הנס. כך למשל, ראש מועצה אזורית הדר השרון הביע מחאה פומבית בחגיגת ל"ג בעומר על כך שהיישוב כפר הס לא קיבל את הנס ובעיתון דבר, הובעה מחאה על כך שבאר טוביה, כפר ורבורג, בצרון וגן יבנה לא קבלו את הנס. בעקבות המחאות הוענק נס הקוממיות ביום העצמאות תשי"ז לשמונה יישובים נוספים. הנס של כל יישוב הוענק בלווית מגילת קלף המספרת את סיפור הגבורה של עמידת היישוב לשני נציגים של היישוב.  
לגבי חלק מהיישובים נוצרה מחלוקת לגבי זכאותם לנס הקוממיות. שער הגולן לא קיבל את נס הקוממיות באותן שנים בגלל שפינו את יישובם לאחר ארבעה ימי לחימה. לאור מחאת אנשי משמר הירדן על שלא קבלו את הנס, טען דובר משרד הביטחון שהיישוב אינו זכאי לנס כי הוא חרב במלחמת העצמאות. כנגד דברים אלו נטען שמשמר הירדן הוא המשך ישיר ליישוב שחרב, הגם שהוא זז 2 קילומטר, ועל כן היישוב זכאי לנס הקוממיות. נס הקוממיות הוענק לבסוף למשמר הירדן, לאחר כ-30 שנה, כאשר משרד הביטחון הסכים להעניק את נס הקוממיות ליישובים שעברו למקום אחר, דוגמת בארות יצחק שקבלה את הנס בח' בתמוז תשמ"א. סביב הפרשה עלו טענות שההתנכרות למושבה נבעה מהיותה מזוהה עם הימין.
מאוכזבים אחרים מאי קבלת נס הקוממיות היו חברי קיבוצים שנטשו את קיבוצם והקימו קיבוץ חדש בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד. במענה לבקשת חברי קיבוץ עינת שהשתתפו בלחימה כחברי רמת הכובש לקבל את נס הקוממיות, כתב דוד בן-גוריון, שר הביטחון, שהדבר אינו אפשרי כי הנס ניתן ליישובים ולא לבודדים. 
לאחר מלחמת ששת הימים בה שב צה"ל לשטחי יהודה ושומרון והקמת כפר עציון פנו מתיישבי כפר עציון בבקשה להענקת נס הקוממיות ליישובים שחרבו בעקבות המלחמה. באמצע שנת 1969 הוענק נס הקוממיות לכפר עציון, לאחר שעמד בדרישה של יישוב שנשאר על אדמתו. 
בנוסף להענקת נס הקוממיות ליישובים, הוענק הנס גם לבית חולים הדסה בשנת 1956 ולחברת החשמל בנהריים בשנת 1982. 
היישובים השונים הציגו את נס הקוממיות בדרכים שונות. בבארות יצחק מוצב נס הקוממיות ליד הדגל בטקס יום העצמאות. יישובי מצודות אוסישקין הציבו את נסי הקוממיות שלהם על במת הטקס בחגיגות עשרים שנה להתיישבותן. בדגניה א' מתקיים בכל שנה טקס ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בו מעבירים ותיקי הקיבוץ את נס הקוממיות לצעירים לפני גיוס.  בדגניה א' ובביריה מוצג נס הקוממיות במוזיאון המקומי ובצפת נלקח הנס לתהלוכה ברחובות ביום הזיכרון.
Amazon Web Services

Amazon Web Services (בראשי תיבות: AWS) היא יחידה עסקית של חברת אמזון האמריקאית, העוסקת באספקת שירותי מחשוב ענן ליחידים, לחברות ולגופים ממשלתיים ונחשבת לבעלת שירותים מתקדמים בתחום. הטכנולוגיה מאפשרת ללקוחות של AWS לשכור מיקום לאחסון ממוחשב, אשר זמין בכל עת באמצעות האינטרנט.

היסטוריה

חברת אמזון, הפעילה בתחום המסחר האלקטרוני מאז שנת 1994, הכריזה ביולי 2002 על מודל למחשוב ענן המבוסס על Web Services. הגישה לשירותים היא בפרוטוקול HTTP באמצעות REST ו-SOAP. החיוב על השירותים הוא בהתאם למידת צריכתם.
הפלטפורמה הרשמית של AWS הושקה ביולי 2002, והתבססה בתחילה על מספר מצומצם של כלים ושירותים. עם השנים גדלו השירותים והאפליקציות המוצעות במסגרת האחסון ב-AWS.
בשנת 2004 הציע מהנדס בחברה לנצל את התשתית המשמשת לתפעול פעילות המסחר האלקטרוני שלה לשם יצירת מקור הכנסה נוסף. בהתאם לכך פותח שירות EC2 של החברה.
באפריל 2015 דיווחה חברת אמזון לראשונה על הביצועיים הכספיים של AWS. הכנסותיה לשנת 2014 היו 4.6 מיליארד דולר ועם צפי של 6 מיליארד דולר לשנת 2015. שולי הרווח של החברה לשנת 2014 היו כמעט 17%, הרבה מעל שולי הרווח של כלל החברה וכן הרבה מעל ציפיות האנליסטים.
בתחילת הדרך השתמשו ב-AWS בעיקר חברות קטנות באופן יחסי וחברות הזנק, אך בעשור השני של המאה ה-21 גם חברות גדולות מאוד ורשויות מדינה החלו להשתמש בשירותי AWS. לדוגמה, בכנס הטכנולוגי של AWS מאוקטובר 2015 הציגה חברת ג'נרל אלקטריק את השימוש הנרחב שלה ב-AWS והסיבות לכך. מעל ל-50% מיישומי הליבה של חטיבת ה-Oil & Gas עושים שימוש בפלטפורמה של AWS.

תקלות בולטות

ב-20 באפריל 2011 קרסו אחדים משירותי החברה.
ב-29 ביוני 2012 הושבתו אחדים משירותי החברה עקב סופה עזה שפקדה את אזור צפון וירג'יניה, שבו נמצא מרכז המחשבים הגדול ביותר של החברה.
ב-22 באוקטובר 2012 אירעה תקלה שהשביתה את פעילותם של אתרי אינטרנט בולטים אחדים הנשענים על שירותי החברה.
ב-28 בפברואר 2017 בעקבות תקלה בשירות ה-S3 בחוות השרתים בצפון וירג'יניה, שירותים רבים של AWS המבוססים על S3 ואתרים רבים נפגעו למשך 5 שעות. על אף התקלה, הנתונים לא נפגמו.
תרבות הדארק

תרבות הדארק (מאנגלית: Dark culture), נקראת לעיתים גם "סצנת הדארק" (על אף שמדובר במונח האוגד בתוכו מספר סצנות דארק), הוא מונח כללי המתאר מספר תתי תרבויות או סצנות תרבותיות, שהם מודרניים ומובחנים מבחינה תקשורתית ו\או מחקרית, ושהמוצא המשותף לכלל חבריהם הוא סגנון הופעה-חיצונית "אפל" (מבחינת ביגוד, איפור, קישוט), לפחות באירועים קהילתיים וכן חיבה לסגנונות מוזיקה שהם במידה רבה אלקטרוניים, מהירים, ולעיתים שיריהם כוללים מסר מחתרתי (ואפשר שגם אנרכיסטי או פוסט-אפוקליפטי), וכן מאפייני עיצוב אפלולי, כגון מאפיינים גותיים ו\או ויקאניים הנפוצים גם הם, בעיקר בקרב הנשים. תרבות זו נקשרה לעיתים גם בפיתוי ומיניות, תשוקה, טשטוש הבדלים מגדריים נפוצים, ושבירת מוסכמות.
האינטראקציה הקהילתית העיקרית של אנשים המזהים עצמם ו\או המזוהים עם סצנת הדארק בכללותה הוא אירועים שונים (כגון מסיבות) הנערכות לקהל יעד זה, לרוב בכל סצנת דארק בעצמה (למשל, סצנה גותית, מטאל, בדסמ, EBM, פאנק, ועוד). במסיבות השונות נהוגה הקפדה על קוד לבוש התואם לסצנה זו.

ביגוד נפוץ

באופן כללי גוון הלבוש השולט הוא שחור. בקרב הגברים הלבוש העיקרי הוא שחור מינימלי (והוא לפעמים כולל סמלים של הסצנה או של להקות המזוהות עימה), וכן גם נעליים שחורות, לעיתים אלגנטיות, לעיתים גבוהות וכמו-צבאיות.
בקרב הנשים נפוצים יותר גם גוונים נוספים מלבד שחור כגון אדום וסגול. מחוכים הם בגד גוף נפוץ שנשים רבות לובשות בסצנות אלה, וכן מגפיים, למשל עם פלטפורמה או עקב נפוצים גם הם בקרב הנשים.

אינטראקציה בין הסצנות

לעיתים מתקיימים אירועים הנוגעים לאספקטים שונים של תרבות הדארק (כמו פסטיבלים, הופעות ומועדוני לילה שונים) בהם אנשים המזדהים או מזוהים עם הסצנות השונות, נפגשים ובאים באינטראקציה. באירועים כאלה מטשטשים הגבולות בין הסצנות השונות בפרט בהיבט המוזיקלי, גבולות שממילא לא תמיד הם מאד ברורים.
הארי ג'יימס

ביוגרפיה

הוא נולד בשם הארי האג ג'יימס באלבני, ג'ורג'יה, בנו של מוביל הרכב של קרקס נודד. בגיל 10 הוא קיבל שעורי חצוצרה מאביו, שהעמיד אותו בלוח לימודים יומי קפדני. בכל יום קיבל ללמוד עמוד מהספר "מתודות ארבן", (באנגלית: Arban's Method For Trumpet), ולא הורשה לו לעסוק בכל תחביב אחר לשעות הפנאי לפני שסיים אותו.
בשנת 1931, התיישבה משפחתו בבומונט, טקסס, ושם החל ג'יימס לנגן עם להקות ריקודים מקומיות.
הוא הצטרף ללהקתו של בן פולאק בשנת 1935 אך בתחילת 1937, עזב את פולאק והצטרף ללהקתו של בני גודמן, בה הופיע לאורך שנת 1938.
בחודש פברואר, 1939, ערך ג'יימס את הצגת הבכורה של להקת הביג בנד שלו בפילדלפיה, פנסילבניה. להיטו, "You Made Me Love You", שהה בין עשרת הגדולים בשבוע של ה 7 בדצמבר 1941. עם להקה זו הוא ערך סיבובי הופעות עד לראשית שנות ה-80.
להקתו של ג'יימס הייתה הלהקה המוכרת הראשונה שנתנה במה לזמר פרנק סינטרה, בשנת 1939. הוא רצה לשנות את שמו של סינטרה ל Frankie Satin אך סינטרה סרב. בשלב מאוחר יותר הופיע בלהקתו המתופף באדי ריץ'.
הוא היה שני רק לגלן מילר כאמן ההקלטות המצליח ביותר לשנת 1942.
הארי ג'יימס היה נשוי שלוש פעמים, בחודש מאי 1935, הוא נישא לזמרת לואיס טובין, ממנה נולדו לו שני ילדים, הם התגרשו בשנת 1943. באותה השנה התחתן עם השחקנית בטי גרייבל, ממנה נולדו לו שני ילדים נוספים, נישואיו השניים החזיקו מעמד עד שנת 1965. בשנת 1968 התחתן ג'יימס עם החשפנית גואן בויד, ממנה נולד לו צאצא נוסף, הם התגרשו במרץ 1970. בניגוד למה שנכתב בחלק מהאתרים העוסקים בהארי ג'יימס, הוא מעולם לא נישא ברביעית. סך הכל היו לו חמישה ילדים ושישה עשר נכדים.
בשנת 1983, אובחן ג'יימס כחולה בלימפומה, אך המשיך להופיע, מנגן בפעם האחרונה ב 26 ביוני 1983, בלוס אנג'לס, קליפורניה, רק תשעה ימים לפני מותו בלאס וגאס, נבדה. פרנק סינטרה ספד לג'יימס בבית הקברות בלאס וגאס שבארצות הברית, שם נקבר.
עדי שילון

ביוגרפיה

שילון נולדה בתל אביב, בת לדן ולמירי שילון. לאחר מכן עברה לגור בקיסריה וסיימה את לימודי התיכון בבית הספר אמית עתידים באור עקיבא. 
שילון החלה את דרכה התקשורתית בתוכנית הרדיו היומית "חי מתל אביב" ב-2010 כמגישה יחד עם עופרי פרישקולניק. עד 2010 הפיקה גם את תוכניות הרדיו "האיש הקטן מהרדיו", "תוכנית הבוקר" ו"לב תל אביב". באותה השנה גם ערכה את תוכנית הרדיו של שלישיית מה קשור, אשר שודרה בחלק מהזמן גם בטלוויזיה בערוץ 24, והחלה להגיש יחד עם שני נחשוני את תוכנית הרדיו "זורמות" ברדיו תל אביב.
בשנים 2010–2014 עבדה בתוכנית הבוקר ברדיו, עם סלוצקי ודומינגז, בתחנה 101.5FM. ב-2010 הפיקה וערכה את התוכנית והחל מ-2012 עבדה כמגישה מחליפה יחד עם שני נחשוני.
ב-2012 השתתפה בתוכנית היומית "15 דקות" ב-HOT בידור ישראלי בהנחיית נדב בורנשטיין, שם סקרה יחד עם חבריה לאולפן את תוכניות הריאליטי. בהמשך השתתפה בפאנל התוכנית "הדיבור" בהנחיית אלירז שדה בערוץ 24.
ב-2014 השתתפה בפאנל המגזין היומי של ערוץ הוט בידור ישראלי, "חדשות הבידור" למשך זמן קצר עד ביטול הפאנל בתוכנית. באותה שנה גם השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי של HOT3, "מחוברים פלוס" בעונתה השנייה. בהמשך החלה להגיש את התוכנית "העשירייה" בערוץ 24.
בתחילת 2015 השתתפה בפרויקט של איגוד האינטרנט הישראלי יחד עם ידועני רשת נוספים. החל מ-2015 משתתפת כחלק מהפאנליסטים בתוכנית הבידור של רשת, "מלחמת המינים" לצד מירב פלדמן. באותה השנה גם לוהקה לעונה השנייה של הדוקו-ריאליטי של הוט "היחידה 2", וכן החלה להגיש תוכנית רדיו לילית יחד עם זוהר ישראל בשם "עשר בלילה עם עדי שילון וזוהר ישראל" ברדיו תל אביב.
החל מ-2016 מגישה עדי את התוכנית היומית "מנת הבית", של הזכיינית "רשת" בערוץ 2.

חיים אישיים

ב-2015 החלה שילון מערכת יחסים עם השחקן הערבי-ישראלי יוסף (ג'ו) סוויד. במרץ 2018 הם נישאו בטקס אזרחי בחו"ל. באוקטובר 2019 נולדה בתה הבכורה.
עומר ינקלביץ'

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב למשפחה חילונית כעומר שיינה גילינסקי בל"ג בעומר (ומכאן מקור שמה) לעדי, אחות פסיכיאטרית עולה מריגה; וליעקב (יאשה) גילינסקי, שחקן תיאטרון יוצא ליטא, ולה אח צעיר.
כשהייתה בת 5 החלו הוריה לחזור בתשובה. ינקלביץ' התחנכה בילדותה במוסדות חרדיים: למדה ב"בית יעקב", בסמינר הרב וולף בבני ברק ולאחר מכן בסמינר החרדי בגייטסהד שבאנגליה, שם קיבלה תעודת מורה מוסמכת בכירה. היא למדה קורסים בהוראה באנגלית באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן עבדה כמורה בית ספר "תחכמוני" וכמחנכת בתיכון "בת ציון" בירושלים. היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהמכללה האקדמית קריית אונו ותואר שני במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן. עמיתה במכון גשר למנהיגות.
ב-2007 הוסמכה לעריכת דין ומתמחה בדיני קניין רוחני. ינקלביץ' היא חברת ועדת הקניין הרוחני הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל. היא מתמחה גם בתחום שיימינג באינטרנט, מייצגת אמנים ומגשרת מוסמכת.
ינקלביץ' שימשה כעוזרת משפטית לשופט רם וינוגרד בבית משפט השלום בירושלים ולאחר מכן בבית משפט המחוזי ירושלים. בהמשך, הייתה ראש המטה של אבי כהן, מנכ"ל המשרד לשוויון חברתי בימי השרה גילה גמליאל. באותה עת נפתחה נגדה חקירה של נציבות שירות המדינה בעניין דיווחי נוכחות כוזבים כאשר הייתה עוזרת משפטית. היא הודחה משירות המדינה והתחייבה לא לחזור לתקופה של שנתיים תמורת אי העמדתה לדין משמעתי.
ניהלה את חברת "מרום-קשרי ממשל" העוסקת באסטרטגיה ויחסי ממשל.
ינקלביץ' התראיינה ופרסמה טורים אישיים בכלי התקשורת שבהם הביעה תמיכה בהפרדה מגדרית בציבור החרדי באקדמיה ובאירועים, ואף כללה את הנושא בנאום הבכורה שלה בכנסת.

פעילות חברתית וציבורית

ינקלביץ' פעילה למען שילוב פריפריה חברתית, קידום תעסוקה בחברה החרדית, שילוב נשים וקידומן וקידום התרבות היהודית והפצתה.
בשנת 2015 הקימה את עמותת "רק התחלנו", למען הפריפריה החברתית בישראל, בדגש על המגזר החרדי. באמצעות העמותה, שבה שימשה כמנכ"לית, הקימה את מיזם "אמנות ואמונה - המרכז לאמנות ברוח יהודית", שמיועד לסיוע והעצמת אמניות ואמנים חרדים, במטרה לסייע לפריחת אמנות איכותית ומתן הזדמנויות שוות לאמנים שומרי מצוות; הקמת מרכז תרבות חרדית, פיתוח תוכניות מנהיגות, והובלת מיזמי סיוע לנשים ומשפחות במצוקה. הקימה את מיזם "עלמא- ייצוג משפטי לנשים מהמגזר החרדי". היא חברת הוועד המנהל בעמותת הקריה הלימודית ירושלים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הצטרפה למפלגת חוסן לישראל. היא הוצבה במקום ה-23 ברשימת כחול לבן ונבחרה כחברת הכנסת העשרים ואחת. התגובות לכך בחברה החרדית היו מעורבות, בין היתר בשל ריצתה ברשימה משותפת עם יאיר לפיד. היא התמודדה לכנסת ברשימה זו גם בבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
ינקלביץ' היא חברת הכנסת השנייה המגדירה עצמה כאישה חרדית, אחרי צביה גרינפילד.

חיים אישיים

ינקלביץ' נשואה לירון ולהם שני בנים ושלוש בנות ומתגוררת ברמת בית שמש.
כינוי גנאי

כינוי גנאי או שם גנאי הוא שם המומצא לאדם, לקבוצת אנשים, לבעל חיים או לחפץ, נוצר למטרות ביזוי. המונח בא מלשון "גינוי", לגנות. כינוי גנאי הוא בהכרח פוגע, אך לעיתים משעשע או ילדותי. כינוי הגנאי מסתמך על מאפיין פיזי או נפשי, על טעות שנעשתה בעבר, על מוצא וכדומה, ומטרתו לזלזל במושא הגינוי.

כינוי גנאי כלשון הרע

כינוי גנאי עלול להיחשב כלשון הרע, כפי שפסק בית משפט השלום בירושלים:
הכינוי "כושי" נחשב בעיני החברה בכללותה ככינוי גנאי וכעלבון, שנועד להטיל דופי באדם בשל צבע עורו הכהה, ולסמנו כ"חריג", וכנחות ביחס לאדם בעל צבע עור בהיר. המדובר, למעשה, בביטוי גזעני, שנועד להשפיל ולבזות את התובע, אך ורק בשל השתייכותו לעדה האתיופית ובשל היותו בעל צבע עור כהה, ומשכך הוא נופל בגדר החלופה הרביעית של הגדרת "לשון הרע" שבסעיף 1 לחוק (ביטוי שנועד "לבזות אדם בשל גזעו, מוצאו, דתו, מקום מגוריו, מינו או נטייתו המינית").
— א (י-ם) 7878/05 אבי צגאי נגד איגנה אבי אבשלום, ניתן ב-11.1.07
בתביעה שהגיש איתמר בן גביר נגד אמנון דנקנר, על שכינה אותו בכינוי הגנאי "נאצי מלוכלך" בתוכנית הטלוויזיה "פופוליטיקה", נפסק שבדברים אלה של דנקנר יש משום לשון הרע, ועל כן עליו לפצות את בן גביר בפיצוי סמלי של שקל אחד (רע"א 10520/03 איתמר בן גביר נ' אמנון דנקנר, ניתן ב-12.11.06).
המפלגה הקומוניסטית של יפן

רקע

המפלגה הקומוניסטית של יפן היא אחת מהמפלגות הקומוניסטיות הגדולות ביותר שאינן-בשלטון, וחברים בה כ-400,000 אנשים ב-25,000 סניפים ברחבי המדינה. לאחר הפיצול הסיני-סובייטי החלה המפלגה להרחיק עצמה מהגוש המזרחי. לאחר התפרקות ברית המועצות הכריזה המפלגה שהיא מברכת על סיום רשע היסטורי גדול של אימפריאליזם ושל שליטה, ובאותה עת הטיחה ביקורת באזרחי ארצות מזרח אירופה על שזנחו את הסוציאליזם.
כתוצאה מריחוקה מהגוש המזרחי, לא השפיעה ההתמוטטות השפעה רבה על המפלגה, ואף לא נשקפה סכנה לקיומה כפי שקרה למפלגות קומוניסטיות במדינות אחרות. אף על פי שקיימת מגמת ירידה באחוזי הקולות אותם מקבלת המפלגה מדי בחירות, היא עדיין מייצגת כחמישה מיליון מצביעים, והיא המפלגה הקומוניסטית השנייה בגודלה בקרב ארגון המדינות המתועשות, אחרי רוסיה.

היסטוריה

המפלגה הקומוניסטית של יפן נוסדה ב-15 ביולי 1922 בתור אגודה פוליטית מחתרתית. בשנותיה הראשונות נחקקו חוקים שהוציא את המפלגה אל מחוץ לחוק וחבריה היו נתונים לרדיפה ולדיכוי בידי כוחות הצבא והמשטרה של האימפריה היפנית. הייתה זו המפלגה היחידה שהתנגדה למעורבותה של יפן במלחמת העולם השנייה. בראשית תקופת הכיבוש האמריקאי הפכה המפלגה לחוקית, ומאז שמרה על מעמד זה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 מתחה ברית המועצות ביקורת על המפלגה, ודרשה ממנה לפעול בצורה תוקפנית יותר. המפקד העליון של כוחות הברית ניצל הזדמנות זו וערך את "הטיהור האדום" שבעקבותיו נאלצו מנהיגי המפלגה לרדת למחתרת. התמיכה במפלגה צנחה במהלך מלחמת קוריאה.
המפלגה הגיע לשיא כוחה הפוליטי בשנות ה-70. בבחירות הכלליות של 1972 קיבלה המפלגה הקומוניסטית 10.5% מהקולות והשיגה 38 מושבים בבית הנבחרים של יפן. מגמה זו נמשכה לאורך שנות השבעים וה-80. בבחירות הכלליות של 1996 ובשל 2000 עלה אחוז הקולות שקיבלה המפלגה ל-12%.
החל מאמצע 2008 החלה המפלגה ליהנות מתמיכה נרחבת יותר בקרב ציבור הפועלים היפני בשל המשבר הכלכלי העולמי, אולם היא לא הצליחה לנצל מצב זה בבחירות הכלליות של 2009.

מדיניות

אחת המטרות המרכזיות של המפלגה הקומוניסטית של יפן היא ביטול הסכם ההגנה ההדדי בין יפן לארצות הברית, ופירוק הבסיסים האמריקאים ביפן. היא שואפת להפוך את יפן למדינה בלתי-מזדהה ונייטרלית, בהתאם לעקרונותיה של הגדרה עצמית וריבונות לאומית.
בכל הנוגע לכוחות ההגנה העצמית של יפן, לא מתנגדת המפלגה לקיומו, אך שואפת לפרקו בעתיד, בהתאם לנסיבות הבינלאומיות. המפלגה אף מתנגדת לנשק גרעיני ולרעיון של גוש צבאי-מדיני, ומתנגדת בתוקף לכל שינוי בסעיף 9 לחוקת יפן, האוסר על יפן לקיים מלחמה, וקוראת ליפן לנהוג לפי מגילת האומות המאוחדות.
המפלגה התנגדה למוסד הקיסרות עוד מלפני מלחמת העולם השנייה. כיום מכירה המפלגה בקיסר כסמל יפן, כל עוד תפקידו סמלי בלבד, והיא הכריזה בעבר שאם תהפוך למלגת השלטון היא לא תדרוש מהקיסר לוותר על תוארו. המפלגה אף מתנגדת לשימוש בדגל הלאומי ובהמנון, בהם היא רואה שרידים לעברה המיליטריסטי של יפן.
מהבחינה הכלכלית, שואפת המפלגה הקומוניסטית לשנות את כלכלת יפן כיום, אותה היא רואה כמשרתת את האינטרסים של התאגידים ושל הבנקים, ולהפוך אותה לכלכלה הפועלת לטובת האזרחים, תוך החלת חוקים דמוקרטיים לפיקוח על התאגידים.
בנושא הכלכלה הבינלאומית, שואפת המפלגה להקים כלכלה עולמית דמוקרטית המתבססת על כבוד לריבונות הכלכלית של כל מדינה. המפלגה רואה את ארצות הברית, תאגידים רב-לאומיים והון בינלאומי כגורמים המעודדים גלובליזציה, דבר המשפיע לרעה, לטענת המפלגה, על הכלכלה העולמית. גם בתחום זה קוראת המפלגה לפיקוח הדוק יותר על תאגידים רב-לאומיים מטרה למנוע פגיעה בכלכלות חלשות יותר.
קופראי

תיאור

הקופראי נחשב כקרובם של שור הבר והגאור. בין הפרסתנים הגדולים, הקופראי יכול להתקרב לגודל דומה של תאו אסייתי. מידות בקר זה הוא 2.1-2.3 מטר לאורך הראש והגוף, לא כולל זנב באורך של מטר נוסף, ו-1.7-1.9 מטר בגובה הכתף. משקל המין נע בין 680–910 ק"ג. דיווחים לא מאומתים של משקל של כ-1,700 ק"ג מווייטנאם נחשבים למפוקפקים, שכן הם עולים בהרבה על המשקל המצוי עבור המין.
לקופראי יש גוף גבוה אך צר, רגליים ארוכות וגב קמור. צבע המין הוא אפור, חום כהה או שחור. קרני הנקבה הן בצורת נבל ובעלי התפתלות כלפי מעלה, כמו לאנטילופה. קרני הזכר הן רחבות ומקומרות קדימה ולמעלה, והן מתחילות להישחק בקצוות בגיל שלוש שנים. לשני המינים יש נחיריים מחורצות וזנבות ארוכים.
הקופראי חי בגבעות נמוכות, ומיוערות באופן חלקי, וניזון בעיקר עשבים. הוא פעיל יום, אוכל בשטח הפתוח בלילה ותחת מעטה היער במשך היום. הם חיים בעדרים של עד 20 פרטים, בדרך כלל רק של פרות ועגלים, אך גם שוורים במהלך העונה היבשה.

מצב

הערכה היא שישנם פחות מ-250 קופראי שנותרו בעולם. מספרים נמוכים אלה מיוחסים לציד בלתי מבוקר על ידי מקומיים וחיילים, בשיתוף עם מחלות שעברו מבקר ואובדן בית הגידול.
קופראי לא נצפה מאז 1983, ומספר חיפושים אחר בעלי החיים העלה חרס. דו"ח IUCN של שנת 2008 מסווג את הקופראי כמין הנמצא בסכנת הכחדה (וייתכן שנכחד מהעולם).
אין אוכלוסייה בשבי. הפרט היחיד שהיה בגן חיות מערבי נשלח לגן החיות בווינסן שבפריז בשנת 1937 (תמונתו מופיעה למעלה); הוא שימש כהולוטייפ עבור אשיל אורבן. הפרט מת בתחילת מלחמת העולם השנייה.

קשר למינים אחרים

מחקר שפורסם על ידי אוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-Journal of Zoology הלונדוני הצביע על כך כי השוואת רצפים של המיטוכונדריה מראה כי הקופראי יכול להיות הכלאה בין זבו ובנטנג, אך מחברי המחקר ביטלו את השערתם, לאחר שגולגולת קופראי מסוף הפליסטוקן או תחילת ההולוקן נמצאה. מחקר גנטי מאוחר יותר תומך במסקנה זו שהקופראי איננו בן-כלאיים.