google/wiki40b huggingface dataset:
דויד אלבלדה

קריירה

אלבלדה נולד בלה פובלה יארגה, ולנסיה. החל את הקריירה שלו כקשר אמצעי עם הקבוצה המקומית אלזירה UD, ולאחר מכן עבר בהשאלה פעמיים לויאריאל, הנמצאת באותו אזור, וחזר לתמיד לקבוצה המקצוענית הראשונה שהגיע אליה, ולנסיה. הוא שיחק תפקיד מרכזי בעונת 1999/2000 ובעונת 2003–2004, שהסתיימו באליפות. באותה עונה זכה גם בגביע אופ"א, לאחר ניצחון על אולימפיק מרסיי במשחק הגמר, בו פתח אלבלדה כקפטן. לאחר עזיבת גאיסקה מנדייטה, מונה אלבלדה לקפטן הקבוצה.
ב-20 בדצמבר 2007, רונאלד קומאן הדיח מהסגל את אלבלדה יחד עם סנטיאגו קניסארס, ומיגל אנחל אנגולו לאחר שהתמנה למאמן הקבוצה. זמן קצר לפני הגעת המאמן, חתם אלבלדה על הארכת חוזהו בקבוצה עד שנת 2011.
בתגובה למקרה, ב-2 בינואר 2008, טען עורך דינו של אלבלדה שולנסיה התעלמה מבקשתו של מרשו לסיים את ההתקשרות ביניהם, ונשאר לו רק להשתמש בצעדים משפטיים כנגדה. כאשר חדשות אלה הגיעו לאמצעי התקשורת, קבוצות רבות רצו להחתימו, אף על פי שלא היה יכול לשחק עד סוף השנה כיוון ששיחק יותר מארבעה משחקי ליגה אך הן ראו את האופציה להחתימו בהעברה חופשית בסוף העונה. 
עם זאת, בסוף אפריל 2008, כאשר המאמן רונאלד קומאן פוטר, שלושת השחקנים חזרו לסגל עם מינויו של וורו המאמן החדש, כאשר הקבוצה הייתה מועמדת לירידה עם חמישה משחקים לסיום העונה. הוא חזר לשחק במחצית השנייה בהפסד במשחק החוץ לברצלונה 6:0 ב-4 במאי. את ההופעה הראשונה בהרכב לאחר הסכסוך ערך בניצחון 5:1 בדרבי במשחק החוץ נגד לבאנטה בשבוע שלאחר מכן, ובכך ולנסיה הבטיחה את הישארותה בליגה הראשונה.
אלבלדה שיחק בקביעות בהרכב הפותח בעונת 2008/2009, יחד עם הקשר הוותיק רובן בראחה. ב-10 בינואר 2009, הוא שיחק בצורה מופלאה כמגן ימני, אחרי שהחליף את מיגל מונטיירו המורחק, במשחק הדרבי נגד ויאריאל שהסתיים בתוצאה 3:3. 
אלבלדה שיחק לסירוגין מעונת 2010 עד עונת 2013, כאשר בנוסף סבל מכמה פציעות. ב-10 ביוני 2013, המועדון הודיע שהשחקן בן ה-35 לא יחדש את חוזהו עם הקבוצה, ובכך נשאר שחקן חופשי. הוא הודיע על פרישתו ממשחק פעיל חודשיים לאחר מכן.

קריירה בינלאומית

את הופעת הבכורה שלו ערך ב-5 בספטמבר 2001, בניצחון 2:0 בחוץ נגד ליכטנשטיין במוקדמות מונדיאל 2002. אלבלדה היה בסגל הקבוצה ששיחקה במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006. בנוסף הוא גם שיחק ביורו 2004. 
לאחר שסולק מהסגל של ולנסיה, אלבלדה בכל זאת קיבל זימון לנבחרת הלאומית מלואיס ארגונס למשחק ידידות שנערך ב-6 בפברואר 2008 נגד צרפת, אך לבסוף לא נכלל בסגל ליורו 2008 שבו זכתה נבחרת ספרד.
בנוסף, הוא זכה במדליית כסף במשחקי האולימפיאדה בסידני בשנת 2000, וייצג את נבחרתו בגביע העולם עד גיל 20 בשנת 1997.
נדב חג'בי

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים שב לגדוד כמפקד מחלקה. חג'בי שימש כמפקד פלוגה בגדוד, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד גדוד 450, סגן מפקד עוצבת חירם וקצין אג"ם בעוצבת הגליל, בין היתר במהלך הנסיגה מלבנון. בהמשך פיקד על עוצבת הגולן. בין היתר, פיקד במרץ 2002 על כוחות מיחידת אגוז שרדפו והרגו מחבלים שחדרו מירדן בסמוך לתל קציר 
. לאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדת עזה. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כמפקד מחנה "רבין" ("הקריה").
מצודת ברד

תולדות המקום

המיקום הנוכחי, על צוק, השולט על המעבר לצרפת הוא עתיק. אבל המבנה הנוכחי הוא רק משנת 1830–1838 ונבנה על ידי "קרלו אלברטו" מבית סבויה. המצודה היא על בסיס מבנה מהמאה ה-10. במקום התגלו שרידים של דרך רומית, בין איטליה של היום לבין צרפת, "גאליה" בעידן הרומי.
יחסי צרפת–קיריבטי

היסטוריה

בשנת 1995 קיריבטי השעתה את יחסיה עם צרפת כמחאה על ניסוי גרעיני שנעשה בפולינזיה הצרפתית.
צרפת מסייעת לקיריבטי בדרכים שונות, סיוע צרפתי אפשר את הקמת בית הספר הראשון בקיריבטי בתחילת שנות ה-2000 ואת מציאת הפוספט בקיריבטי.
הייצוא הצרפתי לקיריבטי בשנת 2002 היה בשווי 24 מיליון אירו.
קיריבטי מאפשרת לדייגים צרפתיים לדוג בטריטוריה שלה.
נשיא קיריבטי השתתף בביקור ממלכתי בפריז ביוני 2006 והשתתף בפסגה רבה-צדדית על "יחסי צרפת-אוקיאניה". מטרת הפסגה הייתה "חיזוק יחסי צרפת-האוקיינוס השקט, התדיינות ודיון על קשרי הביטחון, הפוליטיקה, הכלכלה והסביבה בין המדינות".
ג'רוזלם (סרט)

תקציר העלילה

שרה פולמן (דניאל ג'יידלין) היא צעירה יהודיה אמריקאית המתגוררת בניו ג'רזי, אשר שכלה את אחיה שנהרג בתאונת דרכים, ומתקשה להתמודד עם האובדן. כשנה לאחר מותו, היא מחליטה לצאת לחופשה ביחד עם חברתה הטובה רייצ'ל קליין (יעל גרובגלס), והשתיים טסות יחד לתל אביב. במהלך טיסתן לנתב"ג, הן פוגשות בקווין ריד (יון תומרקין), אנתרופולוג צעיר המציג את עצמו כ-"אינדיאנה ג'ונס הצעיר". שרה מתיידדת איתו, והוא משכנע את שתי הבנות לשנות את תוכניותיהן ולהצטרף אליו לביקור בירושלים. השלושה מתאכסנים בהוסטל ברובע המוסלמי של העיר העתיקה, שם הם פוגשים בעומר (תום גרציאני), ערבי מוסלמי, בנו הצעיר של בעל ההוסטל, שמתנדב לשמש כמדריך טיולים עבורם ולוקח אותם לבלות בעיר העתיקה.
כאשר מגיע ערב יום כיפור, מסיבה לא ברורה, התנהגותו של קווין מתחילה להיות יותר ויותר עצבנית, עד שהוא מתפרץ על שרה ואומר לה שעליהם לעזוב את העיר באופן מיידי. עומר ואביו מגיעים למקום, מרגיעים את קווין ולוקחים אותו איתם. שרה הנסערת מנסה לשכנע את רייצ'ל לעזוב, אך היא לא רוצה, עד אשר נשמעים פיצוצים עזים ברחבי העיר, ומטוסי קרב נראים טסים בשמיים. שתי הבנות בורחות מההוסטל, יחד עם עומר, אביו, שני חיילי צה"ל ואנשים נוספים. בעוד החבורה מנסה להגיע לאחד משערי העיר העתיקה, על מנת לצאת מהעיר, שרה פונה אל בית מחסה לחולי נפש, על מנת לשחרר את קווין. לאחר שהשניים חוברים שוב לקבוצה בשער שכם, הם מגלים ששערי העיר נסגרו. הם תופסים מחסה בכנסייה סמוכה, שם מספר להם אביו של עומר על מערות תת-קרקעיות המובילות אל מחוץ לעיר. הקבוצה הולכת בעקבותיו, אך בדרכה - מותקפת על ידי שדים.

הפקה

הרעיון לעלילה נולד בהשראת הכתוב במסכת עירובין, פרק ב', דף י"ט א': "ואמר רבי ירמיה בן אלעזר: שלשה פתחים יש לגיהינום, אחד במדבר ואחד בים ואחד בירושלים". בשם הסרט באנגלית, האות הגדולה Z מחליפה את האות הקטנה s כהרמז למילה "זומבים", אף שאין זה סרט זומבים קלאסי.
תקציב ההפקה עמד על 160,000 דולר שכלל את חסכונותיהם של האחים פז בסך 100,000 דולר, וסכום נוסף שהם גייסו. הסרט צולם בירושלים ותל אביב, וכן בבית ההארחה "פאוזי עאזר אין" בנצרת.

פרסים

"ג'רוזלם" זכה בשני פרסים במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2015: פרס בחירת הקהל ופרס חג'ג' לעריכה הטובה ביותר, וכן היה מועמד לפרס הפסטיבל לסרט העלילתי הטוב ביותר באורך מלא.

סרט המשך

בד בבד עם תחילת הקרנת "ג'רוזלם" בישראל ב-7 ביולי 2016, נודע שהאחים פז כבר עובדים על "ג'רוזלם 2", סרט המשך המצולם בטכנולוגיית מציאות מדומה, ועלילתו מתרחשת שבע שנים אחרי עלילת הסרט הראשון. לפי הפרסום, בעלילת ההמשך, העיר העתיקה כוסתה בכיפת בטון, וחיילים מכתרים אותה כדי למנוע יציאת אל-מתים משערי העיר, אך את המצור פורצים חברי כת קנאית שייסדו דת חדשה.
לשבור את הגלים

תקציר העלילה

בס מק'ניל (אמילי ווטסון), היא צעירה המתגוררת בכפר דייגים סקוטי ביחד עם אמה וגיסתה האלמנה דורותי ("דודו" - קתרין קרטלידג'). בעברה אושפזה בגלל דיכאון על מות אחיה ומטופלת בתרופות.
היא הכירה את יאן (סטלאן סקארסגארד) העובד על אסדת קידוח והם החליטו להתחתן. הקהילה המקומית מקבלת את יאן כזר ומסתייגת מהנישואים האלה אך בלית ברירה הם מאשרים את הנישואים הנערכים בכנסייה המקומית.
לבס יש אופי בלתי יציב וילדותי. היא משוחחת עם אלוהים, שואלת אותו שאלות (בקול גבוה) ומקבלת תשובות (בקול נמוך). אין לה מושג על סקס והמגע המיני הראשון עם בעלה מתרחש בחדר קטן במהלך טקס החתונה.
לאחר ירח דבש קצר נאלץ יאן לחזור לעבודתו באסדת הקידוח. בס נפרדת ממנו בקושי ומצבה הנפשי מידרדר. היא חוזרת לגור עם אמה וגיסתה ומשוחחת כל הזמן עם אלוהים שיחזיר לה את יאן מהר.
יאן נפגע קשות בראשו בתאונת עבודה על האסדה. הוא מוטס לחוף ועובר ניתוח בראשו שבסופו הוא משותק בכל גופו והאון המיני אבד לו.
הוא מבקש מבס להוכיח שהיא אוהבת אותו על ידי זה שתקיים יחסי מין עם זרים ותספר לו על כך. בתחילה היא נרתעת אבל לאחר מספר "שיחות" עם אלוהים היא מסכימה. בתחילה היא מנסה לפתות את הרופא של יאן, ד"ר ריצ'רדסון (אדריאן רולינס), ומתפשטת מולו אך הוא נדהם, מסרב ושולח אותה לביתה. היא מתארת ליאן את היחסים שקיימה עם הרופא אך הוא לא מאמין לה.
יאן מנסה להתאבד ומצבו מחמיר. בס מחליטה שלא עשתה מספיק למענו, לובשת בגדי זונה ומתחילה לקיים יחסי מין עם גברים. עד מהרה מידרדר מצבה. ילדים רצים אחריה וקוראים לה "זונה", אמה מגרשת אותה מהבית והכנסייה מנדה אותה. יאן חותם על הסכמתו לאשפוז כפוי והיא מובלת לאשפוז אך בורחת.
היא מחליטה לעלות כזונה על אניה גדולה אך שם היא נאנסת ונחבלת קשות. היא מובלת לבית החולים שם היא רואה בפעם האחרונה את יאן ונופחת את נשמתה. הכנסייה מסכימה לקבור אותה ללא טקס. 
כעבור זמן מחלים יאן חלקית מפציעתו וביחד עם חבריו הם לוקחים את גופתה של בס ומשליכים אותה לים. באותו רגע מצלצלים פעמוני כנסייה.
זהירות: סופה

עלילה

אחרי שמצאו בסין תמונה של שודדת הים אן בוני, דן ואיימי מחליטים לטוס לאיי הבהאמה ולג'מייקה שבאיי הקריביים, שם הם בפעם הראשונה במירוץ הרמזים, לא רק בורחים אלא גם רודפים, אחרי הקבראים. ההשתלשלות האירועים עם הקבראים מגיעה לכך שהנכד של חברה של גרייס מג'מייקה, לסטר, נהרג מחול טובעני ומגאות בזמן שמנסה לשמור על תיבה חשובה - אחד הסודות המדריגלים. לקראת סיום הספר, הם מגלים את הסוד על המדריגלים, ועל נלי - על כך שעבדה בשביל גרייס, ואומנה לעבודה עמה כבר מילדותה, בלי ידיעתה. בנוסף לכך בסוף הספר הם פוגשים את האיש בשחור, פיסקה קהיל, אחיה הקטן של גרייס. הוא מספר להם על גדעון קהיל, מייסד משפחת הקהילים, שבעת ניסיונותיו למצוא תרופה למחלת הדבר, מצא שיקוי ההופך את השותים אותו למוכשרים בתחומים שונים. את השיקוי חילק בין ארבעת ילדיו. עוד ביום החלוקה, מת גדעון בשרפה, ילדיו הסתכסכו זה בזה והחלו לחפש את 39 הרמזים, הלוא הם מרכיבי השיקוי. בעת מותו של גדעון, אמם הייתה בהריון עם אחותם מדליין. כשגדלה מדליין אמה אמרה לה שמטרתה ומטרת צאצאיה היא לאחד את המשפחה. צאצאיה של מדליין, הקרויים מדריגלים, המשיכו את מדליין, וניסו להשלים את מטרתה, אך טרם הצליחו בכך. 
לבסוף נלי, דן ואיימי מקבלים סמכות ודרגה של מדריגלים פעילים. נלי נעשית המדריגלית הפעילה הראשונה שמוצאה אינו ממדליין.
בתיבה של המדריגלים יש את הרמז, משיה, ומכתב שדן פותר את האנגרמה שלו, כך שהמכתב אומר שהם צריכים ללכת ללונדון.

דמויות

איימי קהיל:  ילדה חכמה ומבריקה שתמיד רואה את התמונה הגדולה. בספר "זהירות: סופה", איימי מגלה שהיא מסוגלת להרבה מעבר למה שהיא חושבת על עצמה ומנסה להתמודד עם האמת על האומנת שלה, נלי גומז ועם האמת על המדריגלים.
דן קהיל: אחיה של איימי. ילד שתמיד יכול להסתכל על הדברים בצורה חיובית, כמעט תמיד. מומחה לפרטים הקטנים ובעל זיכרון צילומי מצוין. בספר, דן מגלה את האמת על המדריגלים ועל האומנת שלו ועובר הלם.
בעיר ללא גבולות

תקציר העלילה

מקס, האב במשפחה ספרדית מבוססת, מאושפז בבית חולים בפריז לצורך טיפול במחלתו שאובחנה כסרטן מתקדם. אשתו, שלושת בניו ומשפחותיהם משתכנים במלון בפריז כדי לסעוד את האב. האב, המגלה סימנים של בלבול, מנסה להתקשר למספר טלפון שאיננו קיים ואף מנסה להימלט מבית החולים. למרות מאמציהם לדאוג לטיפול באב, נראה כי האם ושני בניו המבוגרים, הסבורים כי תופעת הבלבול היא שיטיון הנובע ממצבו הרפואי, השלימו עם מותו הקרב וכבר מתחילים לתכנן את מכירת החברה המשפחתית. רק בנו הצעיר, ויקטור, שהגיע מארגנטינה יחד עם חברתו הארגנטינאית, לאחר היעדרות ממושכת מספרד, מנסה באמת להתקרב אליו ומנסה להבין מה מציק לאביו, מדוע הוא מתנהג כנרדף ומדוע הוא מנסה להתחמק מכל בני משפחתו ופוחד מהם.
במקביל, מלווה הסרט את היחסים שבין האחים ונשותיהם. מתברר כי לוויקטור היה רומן סודי עם כרמן, אשת אחיו האמצעי. האח הבכור, לואיס, שמגיע לפריז עם גרושתו וילדיהם, מופתע כשבת זוגו הנוכחית מגיעה למלון בפריז ומתפתחת מריבה בין שתי הנשים.
ויקטור מתחיל לחקור אחר הסימנים שמשאיר אביו: מספר טלפון ישן, אדם בשם רנסל (Rancel) ומשפטים תמוהים של אביו המזהירים את רנסל האלמוני מפני עלייה לרכבת שתביא את מותו. אמו מכחישה את קיום כל הפרטים הללו ומייחסת את התנהגות האב למצבו הרפואי המתדרדר, אך בעת שוויקטור מגיע בפעם אחת לביקור בבית החולים, הוא רואה בסתר את אמו כשהיא גוערת בכעס באביו החולה ומנופפת מולו בספר שהאב קורא (שם הספר הוא "בעיר ללא גבולות"). ויקטור עוזר לאב להימלט מבית החולים והם מגיעים לדירה פריזאית ישנה ומתברר כי לאב יש מפתח לדירה. מנהל משק הבית בבניין מספר לוויקטור כי כבר 40 שנה הדירה עומדת ריקה ובעליה מסרבים למכור אותה. האב מתמוטט ברחוב וויקטור נאלץ להחזירו לבית החולים, שם מתכוננים לנתחו - ניתוח שהרופאים סבורים כי הוא הכרחי אך מסוכן.
ויקטור מגלה כי רנסל האלמוני היה שותפו של אביו למחתרת הקומוניסטית, שפעלה בתקופת שלטונו של פרנקו בספרד. רנסל הוסגר לשלטונות וייתכן כי מת בכלא. ויקטור מנהל מרוץ נגד הזמן כדי להספיק ולתת לאביו את מבוקשו לפני הניתוח שממנו אולי לא יתעורר ומגלה בסוף כי הסוד שחשף מורכב הרבה יותר.

ביקורת

רוב הביקורות לסרט היו חיוביות. בחלק מהן זכה צוות השחקנים לשבח על משחקו וחלק מהביקורות הדגישו את איטיותו של הסרט שלעיתים פוגעת בו. המבקר הבריטי אלי קטרל (Ali Catterall) משבח את הסרט ומציין במיוחד את המשחק ואת המוזיקה. אורי קליין רואה את הסרט, בראש ובראשונה, כמותחן פוליטי המנסה לבחון את המעבר מהמאבק המסורתי בין השמאל והימין הפוליטיים למאבק בין המינים, אולם הוא סבור שהבמאי נכשל בעיקר עקב התסריט, הלקוי לדעתו, שממקם את העלילה במפגש המשפחתי שנדון בקולנוע כבר במקרים רבים וגולש לעלילה הידועה מראש. וסלי מוריס, מבקר הסרטים של בוסטון גלוב, סבור שהדגש בסרט הוא היחס השונה של הדורות במשפחה לנושאים שהם טאבו וכי מה שמטריד את ויקטור אינו תוכן הסודות המשפחתיים אלא השמירה והשומרים עליהם.
בסיום הסרט מקדיש הבמאי את הסרט לאביו. הרננדס טען כי הסרט הושפע מהתהליך אותו עבר בעצמו בעת שאביו התמודד עם מחלת הסרטן ממנה נפטר וכי דמותו של ויקטור היא אידיאליזציה של דמות עצמו.
גבעת וורד

גבעת וורד (באנגלית: Ward Hill) היא הגבעה הגבוהה ביותר באיי אורקני בסקוטלנד שבממלכה המאוחדת (481 מטר). הגבעה ממוקמת בצפונו של האי הוי.
הגבעה מכוסה בעשבים עשבוניים נמוכים במדרונותיה, ובאדמה חולית חשופה בראשה. הנקודה הגבוהה בגבעה נמצאת בצפונה. הגבעה מבודדת מיתר גבעות הוי ומוקפת עמקים. 
מקור שמה של הגבעה - "וורד" (באנגלית: "אזהרה") במדורות אזהרה שהודלקו בראשה להזהיר את תושבי האי. גבעות רבות ברחבי איי אורקני קרויות בשם זה.
על הגבעה התגלה בשנת 1808 טחב הכבד מסוג שנקרא "Anastrepta orcadensis" (הנפוץ בצפון אמריקה ובאירופה), על ידי ויליאם ג'קסון הוקר. מסיבה זו נקרא הטחב גם בשם "טחב אורקני" (Orkney Notchwort).
טרנסקסואליות באיראן

למרות אופיו המוסלמי פונדמנטליסטי, השלטון באיראן נוהג להתחשב בגברים ונשים המעוניינים לשנות את מינם, בניגוד להוקעתם ורדיפתם המתמדת של הומוסקסואלים ולסביות.
בשנת 1963 כתב רוחאללה ח'ומייני ספר בו הצהיר כי אין הגבלה דתית על ניתוח ל"תיקון מין". אולם באותה תקופה הוא נחשב כמתנגד למשטר, ופסקי ההלכה שלו לא השפיעו על המדיניות הרשמית של המדינה, לה לא הייתה מדיניות מוגדרת לגבי טראנסג'נדריות.
הממשלה שקמה לאחר המהפכה ב-1979 סיווגה טרנסקסואלים וטרנסווסטיטים יחד עם הומוסקסואלים, שהוקעו על ידי המשטר האסלאמי. בהתאם לכך, הם היו צפויים לעונשי הצלפות והוצאות להורג, תחת החוק האיראני החדש.
אחת מהמנהיגות המפורסמות למען זכויות לטרנסקסואלים היא מרים האטון מולקארא (Maryam Hatoon Molkara). כגבר, לפני הניתוח להתאמה מגדרית, היה שמה פרידון. מולקארא לחמה למען זכותה לשנות את מינה עוד מימי שלטון השאה באיראן. בתחילה השלטון התעמר בה, אולם מכתב שקיבלה מהמנהיג העליון ח'ומייני אשר קיבל מעמד של פתווה שינה את התמונה. לפני המהפכה ביקשה מולקארא לעבור ניתוח להתאמה מגדרית, אך לא הייתה יכולה להרשות לעצמה ולא קיבלה הכרה דתית במהלך. החל משנת 1975 היא כתבה מכתבים לרוחאללה ח'ומייני כשהיה בגלות. לאחר המהפכה היא פוטרה מעבודתה, הוזרקו לה בניגוד לרצונה הורמונים גבריים, על מנת "להשאירה" כגבר, והיא אושפזה במוסד. היא שוחררה מאוחר יותר הודות לקשרים שהיו לה, וניסתה להשפיע על פוליטיקאים אחרים לתמוך במטרתה. כשחזר ח'ומייני לאיראן כמנהיג העליון, היא ביקשה להיפגש עמו, בתחילה, ללא הצלחה. לבסוף קיבלה ממנו מכתב שאישר לה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית מגבר לאישה. המכתב קיבל מאוחר יותר מעמד של פתווה (פסק הלכה). מעמד זה שינה את יחס השלטון לניתוחים להתאמה מגדרית, והפך אותם לחוקיים באיראן.

המצב הנוכחי

הפתווה של ח'ומייני אושרר על ידי המנהיג העליון הנוכחי של איראן, עלי חמינאי ונתמך על ידי אנשי דת רבים באיראן. אולם בחברה האיראנית ישנן עדיין דעות קדומות על טרנסג'נדרים ועל כן מומלץ להם, לאחר שיעברו את הניתוח ומינם ישונה באופן רשמי בכל התעודות, לשמור על דיסקרטיות לגבי עברם.
בדו"ח שפורסם בשנת 2001 טענה נציבות האו"ם לפליטים כי ניתוחים להתאמה מגדרית מבוצעים בצורה גלויה ושכיחה באיראן, וכי הומוסקסואלים וקרוס דרסרים יהיו בטוחים כל עוד ישמרו על פרופיל נמוך. שלוש שנים לאחר מכן טען ארגון בשם פרויקט סאפרה (ארגון של להט"בים מוסלמים) כי הדו"ח של נציבות האו"ם מוגזם ומתעלם מהפעלת הלחץ של החוק על להט"בים. בנוסף טוען הארגון כי טרנסג'נדרים לא יכולים לבחור שלא לעבור ניתוח. אם מאשרים להם שינוי מין, מצפים מהם להתחיל לעבור טיפולים באופן מיידי. אלה מביניהם שמבקשים להישאר ללא ניתוח (פרה-אופ/נון-אופ), ואנשים שמגדירים עצמם "ג'נדר-קוויר", נרשמים על פי המין עמו נולדו וככאלה הם צפויים להטרדות, ולהעמדה לדין על פי החוק נגד הומוסקסואליות.
הוגיטולסלאם קארמיניאה (Hojatoleslam Kariminia), איש דת איראני בדרגה בינונית שתומך בזכויות של טרנסג'נדרים, הצהיר כי ברצונו להפוך את הזכות של טרנסג'נדרים לשנות את מינם לזכות אדם בסיסית.
החוק באירן מאפשר רק מעבר של התאמה מגדרית מגבר לאישה, ולא להפך. נשים שנולדו כנשים, אף אם בפנימיותן חשות כגברים, אינן רשאיות להתלבש כגברים או להיכנס למקומות השמורים לגברים, והמושג של התאמה מגדרית (שינוי מין) אינו אפשרי באירן מבחינתן. נשים הלובשות בגדי גברים או מתחזות לגברים, נענשות בעונשי מאסר ומלקות, לפי החוק האירני.
שחף אטלנטי

תיאור

הזכר הוא באורך 60–67 ס"מ ושוקל 1,050-1,525 גרם ואילו הנקבה היא 55–62 ס"מ ושוקלת 710-1,100 גרם. מוטת הכנפיים יכולה לנוע בין 125 ל 155 ס"מ. הגוף העליון של המבוגרים הוא אפור וראשם וחלקיהם התחתונים לבנים. הכנפיים שחורות עם כתמים לבנים המכונים "מראות". המקור צהוב עם נקודה אדומה ויש טבעת של עור צהוב חשוף סביב העין. הרגליים בדרך כלל ורודות בכל הגילאים, אך הן יכולות להיות צהבהבות, במיוחד באוכלוסייה הבלטית שנחשבה בעבר כתת-מין נפרד.

הנקודה האדומה על המקור

הנקודה הזאת היא בעלת תפקיד חשוב בתקשורת עם האפרוחים. האפרוחים מנקרים בנקודה האדומה, ניקור זה, מעורר את ההורים להקיא בפניהם את המזון שהובא.

קול

לשחף האטלנטי יש קול צחוק מיוחד שמתקשר לאתרי נופש לאורך חופי הים בבריטניה ומקומות אחרים באירופה.
הגוזלים של השחף האטלנטי מייצרים ציוץ חוזר ונשנה, המלווה בתנועת ראש בשעה שהם מבקשים אוכל, או קוראים להוריהם. שחפים אטלנטיים באזורים עירוניים ישתמשו בהתנהגות זו כאשר בני אדם מאכילים אותם.

תזונה

השחף האטלנטי אוכל כל: ניזון מטרף, אוכל אשפתות ושודד מזון מחיות אחרות; בדרך כלל הוא מלקט רכיכות, סרטנים ושיירי מזון מחופים הנחשפים בשפל. כמה שחפים אטלנטיים מנקים את עורו של דג שמש מגובשש המכוסה בטפילים והדג צריך להתאזן על צידו בשביל הניקוי.
סוסילוס

סוסילוס, היה היסטוריון ספרטני. שימש כמורה ליוונית עבור חניבעל ברקה, בן קרתגו המפורסם. ויחד עם יווני נוסף סלינוס, התלווה אל תלמידו במסעו לאיטליה ותיעד יחד עם סלינוס את המסע. ספרו לא שרד אך שימש כמקור עבור פוליביוס, וקורנליוס נפוס.
לא ידוע דבר על חייו של סוסילוס, ולא ברורה הדרך בה הפך למורו של חניבעל, יש המעריכים שהדבר קרה בתיווכו של קסאנתיפוס הספרטני. לעומת זאת תאודור מומזן מעריך שסוסילוס וחניבעל נפגשו רק כאשר חניבעל כבר היה מבוגר.
קורנליוס נפוס מציין שהוא היה ספרטני שלימד את חניבעל יוונית, ויחד עם סלינוס התלווה למסע לאיטליה. נפוס ממליץ לקוראיו לעיין בחיבורם "מעשי חניבעל" בשבעה ספרים, כדי למצוא עוד פרטים אודות חייו של חניבעל. פוליביוס השתמש גם הוא בספר אם כי במידה פחותה יותר. בהמשך הוא אף תוקף את המקור שלו: "לי נדמה כי אין לחיבוריהם ערך כהיסטוריה, אלא רמתם היא של פטפוטי המספרות והשווקים." 
קיקרו בחיבורו "ניחוש העתידות", מביא סיפור בשמו של סוסילוס, לפיו לאחר המצור על סגונטום, התגלה יופיטר בחלום אל חניבעל וזימן אותו אל מועצת האלים. הוא הורה לחניבעל לא להביט אחורה, אולם חניבעל לא התאפק והציץ לאחוריו, לתדהמתו הוא ראה מפלצת אדירה מאחוריו. כששאל את יופיטר מה היא המפלצת, יופיטר השיב לו שתמיד עליו לדאוג למצב בחזית שלו ולא לחשוב על העורף.
ח'רבת טובא

ח'רבת טובא הוא אתר ארכאולוגי הממוקם ברמת כורזים ממערב לנהר הירדן בקרבת היישובים כפר הנשיא וטובא-זנגרייה. גובה האתר הוא 245 מטרים מעל לפני הים.
היישוב במקום התקיים לראשונה החל מתקופת הברונזה בארץ ישראל, אז התקיים בו יישוב כנעני. במקום הוקם לימים יישוב יהודי עתיק שהתקיים לו מימי בית שני עד למאה השישית, ממנו נשארו ממצאים מגוונים - מטבעות ביזנטיים, משקופים (ככל הנראה עם סממנים יהודיים עליהם), עיטורים וחריטות של מנורת שבעת הקנים.
הממצאים מהיישוב היהודי שהתקיים בח'רבת טובא נמצאים כיום בקיבוץ כפר הנשיא. כ-400 מטר דרומית לאתר נמצאה אבן מונוליתית שכנראה הייתה חלק מבית הכנסת שהתקיים במקום, ונקרא: "קתדרה דה משה".
במקום נמצאים כיום מבנים מהתקופה הערבית בארץ ישראל.
יחסי מלזיה–קוריאה הצפונית

סקירה כללית

היחסים בין המדינות כוננו ב-30 ביוני 1973. באותה תקופה, קוריאה הצפונית ניסתה לשפר את קשריה עם מדינות העולם. שגרירות קוריאה הצפונית בקואלה לומפור נפתחה בשנת 2003, יחד עם שגרירות מלזיה בפיונגיאנג. היחסים בין המדינות השתפרו לאחר מכן. ב-2009, מלזיה הפכה למדינה הראשונה שאזרחיה יכלו לנסוע לקוריאה הצפונית ללא אשרה.

התנקשות קים ג'ונג-נאם במלזיה

בשנת 2017, היחסים בין מלזיה לקוריאה הצפונית החלו להדרדר בעקבות ההתנקשות של קים ג'ונג-נאם בנמל התעופה הבינלאומי שבקואלה לומפור, מלזיה.
ב-6 במרץ 2017, ממשלת מלזיה ביטלה את כניסתם של קוריאנים אל המדינה ללא ויזה. ממשלת קוריאה הצפונית אסרה על כל אזרחי מלזיה להיכנס או לצאת מהמדינה. פעולה זה ננקטה גם על ידי ממשלת מלזיה. ב-30 במרץ, לאחר משא ומתן בין שני הצדדים, הורשו כל המלזים והקוריאנים לחזור אל ארצם. זמן קצר לאחר מכן, ראש ממשלת מלזיה, נג'יב רזאק, ציין כי ממשלת מלזיה אינה מתכוונת לנתק את הקשרים הדיפלומטיים עם קוריאה הצפונית.
עמית לעמית

ברשתות תקשורת מחשבים, רשת עמית לעמית (באנגלית: Peer to Peer או בקיצור P2P), היא רשת תקשורת בה כל אחד מהקצוות מתפקד הן כלקוח והן כשרת, וכל אחד מהקצוות מסוגל ליזום או לסיים התקשרות וכן לספק או לדרוש שירותים. 
בהשוואה לרשת שרת–לקוח בה יש הבחנה ברורה בין הצדדים השונים ברשת, ברשת עמית לעמית אין הבחנה כזו, והרשת מתפקדת באופן מבוזר, ללא צורך בתיווך או תלות בגורם מרכזי כלשהו. 
רשתות עמית לעמית משמשות בעיקר ברשתות שיתוף קבצים, בהן כל משתמש מאפשר לשאר המשתמשים להוריד קבצים מהמחשב שלו, ומקבל בתמורה גישה לקבצים ממחשבי המשתמשים האחרים.
לייב לויטה

לייב (לובה) לויטה (1904 – 25 באוקטובר 1976‏) היה מגדולי האידאולוגים בתנועת הקיבוץ המאוחד, מזכיר מדיני במפלגת מפ"ם ועורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד.

ביוגרפיה

לויטה נולד במינסק, בתחום המושב היהודי של רוסיה טרם המהפכה הבולשביקית, ולמד במכון החקלאי הגבוה במוסקבה. הוא השתייך לקבוצת מייסדי סניף 'החבר' (הסתדרות הנוער הלומד הציוני) בעיר מינסק, ונאסר בשל פעולתו הציונית והיה אמור להישלח לסיביר. עונשו הומר בגירוש, ובשנת 1924 עלה לארץ ישראל. הוא הצטרף לקיבוץ עין חרוד וקבע שם את ביתו. בשנת 1925 השתתף בקונגרס הציוני ה-14 ובוועידה השביעית של פועלי ציון ובשנים 1934–1935 שימש כראש משלחת השליחים ל"החלוץ" בפולין. בוויכוח בין קיבוץ שחריה לקיבוץ קלוסובה, תמך לויטה בעמד קלוסובה כי הקיבוץ צריך לדאוג לכל צרכיו של החברים בו, באימרה: 
דרכנו אינה הסתגלות למציאות, אלא התגברות על המציאות, הסתערות על המציאות
בשנת 1939 יצא שוב בשליחות לפולין. היה מפעילי הקיבוץ המאוחד וראש משלחת הוועד הלאומי לפולין ולגרמניה בשנת 1946. לויטה השתתף בארגון פעולות הבריחה וההעפלה, ובתקופת מלחמת העצמאות שימש יחד עם יעקב ריפתין כמזכיר המדיני של מפ"ם. עבד כעורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד וערך את כתבי לנין ובורוכוב. מיוזמי הקמת "יד טבנקין" וחבר הנהלתו.
בנו נמרוד נהרג במלחמת העצמאות.
נפטר בקיבוץ עין חרוד מאוחד ב-1976, לאחר מחלה קשה.
צעד גדול קטן

תקציר העלילה

הסיפור הוא על האחות המיילדת רות ג'פרסון, שעובדת בבית חולים בקונטיקט. כשהיא מתחילה לטפל בתינוק של זוג פעילי עליונות לבנה, הם דורשים שהיא לא תורשה לגעת בבנם. כשהתינוק מת והיא חברת הצוות היחידה שהייתה בקרבתו, בית החולים בוחר להפוך אותה לשעיר לעזאזל, ובעקבות תלונת ההורים, היא מועמדת לדין באשמת רצח. הסיפור מסופר משלוש נקודות מבט: של רות; של הסנגורית הלבנה שלה, קנדי מקווארי, הסבורה שזה רק יזיק לרות להעלות את נושא הגזע בבית המשפט; ושל טרק, גלוח-הראש אשר שכל את בנו ומבקש לנקום ברות.

ביקורת

הספר זכה הן לשבחי הביקורת, והן לביקורות מעורבות.[6][7][8] בביקורתה בוושינגטון פוסט, אלנור בראון קראה לספר "הרומן החשוב ביותר שכתבה ג'ודי פיקו. כן, אינטרוספקטיבי, וקולע לכותרות החדשותיות של היום, הוא יאתגר את הקוראים". אך היא גם הרגישה שהספר "ארוך מדי, הולך קצת לאיבוד באמצע, ונוטה למלודרמה".[9] רוקסאן גיי כתבה בניו יורק טיימס שדמותו של טרק הגזען הייתה כתובה היטב, אך דמותה של רות, השחורה, לא הייתה אמינה. "ככל שאנו רואות יותר את רות ואת משפחתה, כך הדימוי שלהם מרגיש כמו 'בינגו של אנשים שחורים' - כאילו פיקו מנסה לכתוב את דרכה לאורך רשימת מכולת שחורה בניסיון להגיד את כל מה שיש להגיד על גזע בספר אחד". היא סברה שהספר הוא "רומן פגום" אך בה בעת הרגישה "נדיבה" כלפי הספר והסופרת, ונתנה "לה קרדיט על זה שניסתה, ושתמכה בכתיבתה עם מחקר קפדני, כוונות טובות ומודעות לכך שהיא עלולה לטעות". היא סיימה את הביקורת שלה באמירה: "הרומן הוא מבולגן, אבל כך גם האקלים הגזעי שלנו".[10]
הפארין

הפארין (באנגלית: Heparin) הוא גליקוזאמינוגליקן הקשור למספר רב של קבוצות סולפט. להפארין יש צפיפות מטען שלילית הגבוהה ביותר מכל מולקולה ביולוגית ידועה. נעשה בו שימוש נרחב בהזרקה כחומר נוגד קרישה וביצירת משטחים נוגדי קרישה בציוד רפואי. הפארין רפואי מסונטז מרקמות של חזירים ופרות.
באבולוציה, ההפארין נשמר בבעלי חיים מגוונים ביניהם חסרי חוליות שאין להם מערכת קרישה כמו לבני האדם. לכן, משוער כי בגוף האדם הפארין משמש לתפקידים אחרים ולא לקרישה. רוב ההפארין בגוף נשמר בתאי פיטום והוא מופרש למחזור הדם רק בשעת פציעה. ייתכן ומדובר במנגנון המגן מפני חדירת גורמים מזהמים.